trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg tror at det som representanten Alvheim tar opp, er veldig viktig. Vi er på ingen måte ferdig med satsingen på norsk eldreomsorg, selv om planperioden for eldreplanen er avsluttet. Det som ofte er faren med en slik planmessig satsing, er at når planperioden er over, puster liksom det politiske miljøet lettet ut, og så ser man seg om etter nye områder å satse på. Men det er all grunn til å gå videre med en utbygging av norsk eldreomsorg. Jeg er mer enn villig til å være med på å diskutere med Alvheim hvorvidt det skal skje gjennom en ny plan. Men jeg tror det også i den sammenheng er viktig – når vi ser på veksten i antallet eldre i årene som kommer – å vurdere hvordan vi skal få til et system med hensyn til kommuneøkonomien som gjør at man greier å håndtere disse utfordringene uavhengig av en plan. Men det tar jeg gjerne en diskusjon om, og tar imot gode råd om.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er en merkelig oppfatning som er ute og går når det hevdes at Arbeiderpartiet i forbindelse med budsjettet for i år ikke har prioritert sykehusene. Hvis vi ser på helheten i nysalderingen i fjor, budsjettet for i år og revidert for i år, har sykehusene om lag 1,4 milliarder mer med vårt forslag enn med Regjeringens forslag. I tillegg er kravet om balanse utsatt ett år. Man kunne levende ha forestilt seg situasjonen ved norske sykehus i dag, hvis vi hadde vedtatt Regjeringens opplegg ved alle de tre anledningene. Da ville vi ha hatt om lag 1,4 milliarder mindre på budsjettet pluss balanse i år – og vi går altså i år med 2,2 milliarder i underskudd. Å sammenligne det vi har fått til med sykehusene i år, med det Fremskrittspartiet har greid å få til, det er å sammenligne to vidt forskjellige objekter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg synes dette var et interessant innlegg. Og er det ett område det er veldig bred enighet om i denne sal, så er det nettopp ønsket om å få prioritert psykiatrien og rusfeltet. Så behøver vi ikke nå å krangle om rammene, og vi behøver ikke å krangle om 60-40 eller 40-60, men jeg har lyst til å be helseministeren, av ren interesse, om å utdype hvordan han nå vil stille krav overfor helseforetakene. For det spennende vil jo være om helseministeren vil stille krav om f.eks. økt pasientbehandling, i form av å sette mål for reduksjon i ventelister og for antall personer i behandling, eller ser helseministeren for seg å gå videre gjennom å stille krav om andel av økonomiske ressurser i forhold til psykiatrien og rusfeltet?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Jeg har ofte gleden av å reise mye rundt i landet, og under kaffepraten etter møter får jeg ofte spørsmålet: Hva slags kar er egentlig Høybråten? Og tro det eller ei, men da svarer jeg alltid at han er en grei kar. Jeg er ofte uenig med ham, men en kan i alle fall stole på ham. Derfor må jeg si at jeg ble skuffet da statsråd Høybråten valgte å fremme et statsbudsjett som innebar et brudd på IA-avtalen. Det som skuffer meg kanskje mest, er at man etterpå prøver å framstille det som om det ikke er et brudd på IA-avtalen. Hadde man gått ut og sagt: Vi er klar over IA-avtalen, men fra desember 2003 og fram til i dag har det skjedd så mye at vi mener det er uforsvarlig å stå på avtalen. Derfor ønsker vi å legge fram et forslag som betyr brudd. Men å bryte avtalen og etterpå benekte at det er det man gjør, må jeg si skuffer meg.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Nei, jeg er ikke fornøyd med de svarene statsråden gir i forhold til intensjonsavtalen. Vi kan gjerne diskutere det tiltaket som iverksettes. Det kan være argumenter for og imot. Men det kan ikke herske noen tvil om at Regjeringen bryter avtalen. Jeg synes det blir altfor enkelt av statsråden å argumentere med at det er andre deler av avtalen, f.eks. sykefraværet, som heller ikke har utviklet seg som forventet. I erklæringen fra møtet desember 2003 er det nøye beskrevet at man er klar over at man ikke når målene i forhold til nedgang i sykefravær. Regjeringen er fullt klar over det. Likevel ønsker man å gå videre, likevel avtalefester man, og til tross for det bryter man. Det synes jeg ikke er redelig. Grunnen til at jeg kjører dette så sterkt som jeg gjør, er for å sørge for at man i hvert fall kan forsikre seg om at det ikke gjentar seg.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Bevilgningene til spesialisthelsetjenesten utgjør etter forliket omtrent 65 milliarder kr. Jeg har sett at Alvheim i ulike sammenhenger, også i spørretimen, har engasjert seg overfor statsråden, fordi man har endret den innsatsbaserte finansieringen fra 40 til 60 pst. av det som sykehusene skal få utbetalt, med spørsmål om ikke det skal føre til at aktiviteten øker i betydelig grad. Men dersom aktiviteten øker i betydelig grad, må jo det bety merkostnader utover de 65 milliarder kr. Mener Fremskrittspartiet og Alvheim at det er slik at man går inn i et forlik, bevilger en sum på 65 milliarder kr, men forutsetter at den summen som i realiteten skal brukes, skal være høyere enn det man har blitt enige om når det gjelder budsjettforliket?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Jeg merket meg at Bjarne Håkon Hanssen kommenterte kostnadsnivået innenfor spesialisthelsetjenesten og utviklingen her, og den uklarheten som rår med hensyn til en mulig utgiftsvekst neste år, at statsråden i liten grad har klargjort det. Og det er betraktninger jeg er helt enig med Bjarne Håkon Hanssen i. Hvis man ikke har kontroll på denne utgiftsveksten, vil vi ramme de områdene som Stortinget har sagt at man skulle prioritere. Det gjelder ikke minst psykiatrien, men det gjelder også rusfeltet, for å nevne to eksempler. Samtidig synes jeg Arbeiderpartiet selv i en del merknader gir signaler om at det er en betydelig underfinansiering av spesialisthelsetjenesten. Det er jo et signal om at man heller ikke selv nødvendigvis er spesielt opptatt av å prioritere nettopp psykiatrien og rusfeltet. Det viste seg også i forliket i fjor mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene at det ikke hadde prioritet fra Arbeiderpartiets side. Ser Bjarne Håkon Hanssen at det han selv påpeker at man skal være oppmerksom på, nemlig behovet for at man ikke får en kostnadsvekst innenfor spesialisthelsetjenesten, gjør at man mangler ressurser på de områdene som skulle vært prioritert?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Jeg vil først uttrykke glede over akkurat dette spørsmålet. Det gir mulighet for å utdype hva som er SVs hensikt. Jeg har sagt i mitt hovedinnlegg at det er særdeles viktig at vi får kontroll med utgiftsveksten når det gjelder spesialisthelsetjenesten. Vi er for at pasienter skal kunne dra til andre sykehus enn sitt lokalsykehus dersom det er medisinsk fornuftig. Det mener vi det er to grunner til, noe som vi for øvrig har understreket i våre merknader: Det ene er for å utnytte kapasitet ved andre sykehus dersom ventelisten åpenbart er lengre ved lokalsykehuset, og det andre er dersom man ønsker en medisinsk revurdering fordi man ikke har tillit til det lokale sykehuset. Det kan umulig være fornuftig at staten skal bruke sine utgifter på å dekke reise dersom det ikke foreligger en medisinsk indikasjon for det. Det er noe av det dilemmaet man står overfor når det gjelder et parti som Høyre, nemlig at man er villig til å finansiere billetter for folk selv om det ikke er medisinske grunner til at man kunne vært behandlet lokalt. Vi er opptatt av å bruke ressursene målrettet. Derfor skal det foreligge en medisinsk indikasjon for det frie sykehusvalget.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Det er korrekt. Vi sier også i innstillingen at vi ønsker å støtte det forslaget. Men vi ønsker å understreke at premissene for å støtte et slikt forslag må være at det er refusjon for medikamenter som faktisk var tenkt brukt til det formålet som det refunderes for. Hvis det er slik at et medikament er tenkt brukt for kronisk obstruktiv lungesykdom, mener vi at det fortsatt skal refunderes, og at det ikke skal være slik at man skal måtte søke om det enkeltvis. Men hvis det er slik at norske leger har en forskrivningspraksis der man forskriver medikamenter på falske premisser, at medikamentet ikke var ment brukt til det formålet, bør man ikke videreføre en refusjonsordning ut fra de premissene. Det kan i noen tilfeller være at det som er med på å gi oss utgifter i størrelsesorden 9 milliarder kr på årsbasis til norske legemidler, rett og slett er at man ikke målrettet nok bruker av offentlighetens midler slik at de pasientene som trenger det mest, også er de som får forskrevet disse medikamentene. Dette er et problem, og jeg oppfatter at Regjeringen har pekt på dette som et problem. Vi kommer til å støtte dette forslaget.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Forslagene fra SV er herved tatt opp.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Ola D. Gløtvold har rett i at han gir en beskrivelse av helsevesenet i år som er helt sammenfallende med den beskrivelse Fremskrittspartiet hadde i fjor. Men det er tydelig at forliket har løst en rekke problemer, noe som gjør at Fremskrittspartiet ikke lenger ser så mørkt på situasjonen. Det må vi jo alle glede oss over. Når det gjelder Senterpartiet, har man på nytt dette forslaget om at man skal bevilge jeg vet ikke hvor mange milliarder til sykehusene i innværende års budsjett. Det jeg vil spørre Ola D. Gløtvold om, er om han ikke ser problemet knyttet til at man ikke i sterkere grad stiller krav til bruken av ressurser innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi har sett en lønnsutvikling bl.a. for leger som har vært slik at man i snitt gjennom en toårsperiode har fått 100 000 kr i lønnsøkning. Man har sett direktører som har fått betydelige avtaler, også pensjonsavtaler, på flere millioner kroner. I sum har kanskje dette vært den viktigste årsaken til at underskuddene har blitt så store som de har blitt. Ser ikke Gløtvold at hvis man uten å være spesifikk i kravene bare bevilger mer, så forsterker man kanskje tendensen til misbruk av ressurser i regi av helseforetakene?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Statsråden beskrev i sitt innlegg innholdet i et brev fra en mor, og jeg synes det var en klok tilnærming statsråden hadde. Men det som er et dilemma, er at konsekvensen av den politikken som føres av den sittende regjering – nå er det ikke sikkert at den hadde vært vesensforskjellig om det hadde vært en annen regjering – er veldig sterk fokusering på sykehusøkonomien og på helt andre områder enn det som nødvendigvis handler om psykiatri, som handler om rusmidler – som handler om å hjelpe nettopp de gruppene som skulle vært hjulpet, og som moren gjennom sitt brev til statsråden gir uttrykk for trenger hjelp. Denne situasjonen er blitt beskrevet i avisartikler, f.eks. i Dagsavisen, i VG – og i Aftenposten i dag, hvor det står: «Den sterkt psykotiske pasienten var så aggressiv at personalet på Ullevål opplevde ham som truende. For å få ham til å roe seg, ble han sendt hjem.» Denne situasjonen har vært beskrevet over så lang tid at i SV opplever vi det nå slik at det er behov for en grundig gjennomgang av dette, at statsråden bør gi Stortinget en redegjørelse med hensyn til hvordan man skal få kontroll med situasjonen. Kan statsråden gjøre det – rett og slett gi en redegjørelse overfor Stortinget om situasjonen i psykiatrien nå på nyåret?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
I sak nr. 2 har SV et forslag sammen med Senterpartiet om gjeninnføring av rehabiliteringspenger etter den ordningen som gjaldt tidligere, slik at man kan motta rehabiliteringspenger etter unntaksbestemmelsene også utover 52 uker. I andre avsnitt av forslaget står det: «Stortinget ber Regjeringen om å medvirke til at lovendringen kan gjøres gjeldende fra 1. januar 2005.» Vi ser at det såpass langt på året ikke er realisme i dette hvis forslaget skulle bli vedtatt. Vi foreslår, i forståelse med Senterpartiet, at andre avsnitt strykes. Jeg vil understreke at SV i sitt budsjettforslag har full inndekning for en helårsvirkning ved gjeninnføring av tidligere regler for rehabiliteringspenger. Det er også slik at dersom forslaget skulle falle, vil forslaget fra Arbeiderpartiet ligge tettere opp til det vi ønsker, at man utvider ordningen for rehabiliteringspenger, slik at vi subsidiært vil støtte forslag nr. 2 i sak nr. 2. Når det gjelder budsjettet, er det mange litt mindre saker man ikke rekker å komme inn på i et hovedinnlegg, spesielt kan det gjelde de ulike hilsningene som skal sendes hjem til forskjellige adressater. Under samferdselskomiteens debatt registrerte jeg at man i Fauske skulle få midler tilsvarende det som det ville koste å ivareta Stockholm-toget – ca. 22 mill. kr – til å ruste opp Fauske sentrum. Jeg må nok si at det er en smule oppsiktsvekkende at komiteens flertall velger å kommentere eksplisitt at en nyfødtavdeling i Ålesund skal ivaretas, samtidig som man har nyfødtavdelinger spredt over det ganske land. SV har jo ikke noe imot at fødetilbudet skal være desentralisert, men det må være på det overordnede planet man diskuterer hvordan man skal ivareta det tilbudet, og ikke slik at man isolert betrakter ett konkret sted fordi det tilfeldigvis skulle være noen fra komiteen som kommer akkurat fra det stedet. Så merker vi oss også at begrepet «å sende hilsen hjem» har fått en utvidet betydning ved at også Spania nå inkluderes. Man bevilger altså 700 000 kr til å ivareta en diakonstilling på Solkysten, der det tilfeldigvis nå også befinner seg et senter for revmatikere, ReumaSol. Det er en utvikling vi i SV vil følge med interesse, fordi vi tror det kan være lurt å veie disse tiltakene opp mot andre tiltak som det er behov for. Det at man satser på utlandet, er bra, men det er jo mange andre enn bare nordmenn i utlandet som kan ha behov for tiltak.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Politikkens vesen er noe merkelig, og av den grunn kan også nå Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet diskutere hvem som har gitt mest når begge to har gitt for lite til lokalsykehusene, henholdsvis i fjor og i år, i forbindelse med statsbudsjettet og forlik. Jeg har lyst til å ta opp en annen sak som vi stod sammen med Fremskrittspartiet om i fjor, nemlig psykiatrisenteret som er planlagt bygd ved St. Olavs Hospital i Trondheim. Fremskrittspartiet var fullt og helt med på kravet om at så skulle skje i fjor. I år går de tilbake på det og sier at DPS-ene kan være gode utgangspunkt og nå utgjøre hovedarenaer for spesialisert psykisk helsearbeid, og at disse også skal være en naturlig arena for undervisning og forskning. Mener representanten Alvheim virkelig at det er godt nok med et psykiatrinivå på nivå med DPS-ene ved Trondheim for å drive forskning og utvikling?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Høyres representant Bent Høie sa at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti stod «utenfor enhver merknad» som omhandler private aktører. Det gjør vi slett ikke, men det som er forskjellen på regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og oss, er at vi vil ha kontroll, bl.a. med veksten og utviklingen når det gjelder private laboratorier og private røntgeninstitutt. Det høyresiden sier, er at man ikke skal ha kontroll, men vekst i bruken av disse institusjonene. Når det gjelder merknader som omhandler private aktører, har jeg lyst til å spørre representanten Høie: Hvorfor er ikke han og Høyre med på å øke driftsgrunnlaget og rammevilkårene for opptreningsinstitusjonene og de private som driver god og riktig rehabilitering, et tilbud som vi absolutt trenger i norsk helsevesen? Hvorfor er ikke regjeringspartiene med på å be om at man skal finne penger til Hysnes HelseFort og Selli rehabiliterings- og opptreningssenter, f.eks.? Det er private aktører som vi støtter.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Kristelig Folkeparti har vært opptatt av å øke rekrutteringen og kompetansen i pleie- og omsorgssektoren, og i forrige periode la partiet fram et Dokument nr. 8-forslag i den sammenheng. Jeg har lyst til å spørre representanten fra Kristelig Folkeparti om hvorfor man nå ikke er med på et forslag fra Senterpartiet om et utdanningsstipend som nettopp skal heve kompetansen i helse- og omsorgssektoren, bl.a. i tråd med det som Norsk Sykepleierforbund har ønsket skulle komme inn nå i forbindelse med statsbudsjettet for 2005. En annen viktig ordning som kunne bedre situasjonen og stimulere til mer personell i pleie- og omsorgssektoren, er en turnusordning for dette personellet på linje med skiftarbeid. Hva vil Kristelig Folkeparti pr. i dag gjøre for at en skal kunne få en slik ordning på plass raskest mulig? Det står ingenting om det i statsbudsjettet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Jeg tror at jeg med mitt innlegg har ført en tradisjon fra Fremskrittspartiet videre, ved å være kritisk til en del av de tingene som ikke fungerer. Hvis vi bare skulle stå her og skamrose hverandre, hvordan gikk da verden og norsk helsevesen videre framover? Jeg tror representanten Nesvik kan slå opp i dagsaviser som vi får her i huset, og nesten daglig finne eksempler på de ting som jeg har påpekt, prinsipielt og uten å nevne konkrete eksempler. Det jeg tror er noe av poenget, er at vi ikke henger oss opp i måten disse tingene presenteres på, slik at vi ser enkeltsaker – vi må se det i en stor helhet. Jeg mener at det skjer noe galt med spesialisthelsetjenesten vår gjennom helseforetaksordningen hvis vi ikke påser at vi har nok ressurser. Vi har ikke motarbeidet helseforetaksreformen. Vi har påpekt svakheter ved den, men vi har laget bedre rammevilkår for helseforetakene og den reformen enn det Fremskrittspartiet har gjort opp gjennom tiden.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Jeg kan skjønne at representanten Ballo er noe forundret over at vi vil bevilge penger til helsevesenet. Ballo er jo den som bevilger minst til helseforetakene, for han flytter først og fremst penger fra Rikstrygdeverket over til helseforetakene og får dermed store tall. Men jeg ser de problemene som Ballo her påpeker. Vi har påpekt det tidligere. Vi har sagt at det skal gå til pasientbehandling, og i dette budsjettet har vi, sammen med SV, et godt forslag som går på at vi må vurdere lønnsrammer for helseforetakene i forhold til statlig budsjettering som skal inn i det enkelte foretak og disponeres der. Så har Senterpartiet et forslag når det gjelder å stille krav og påpeke problemene, som jeg heller ikke ser at SV er med på, og det går på at maksimum pensjon i det offentlige ikke bør overstige 8 G. Jeg etterlyser en støtte fra SV til nettopp det forslaget.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Jeg sa at jeg ikke ønsker å gå inn på konkrete eksempler. Jeg tror vi må ta det overordnede her. Vi vet at flere sykehus, bl.a. UNN i Tromsø, sier at de må si opp så og så mange – jeg mener det var 180. Vi vet at det er blitt nedgradert og tatt vekk sykehusposter og behandlingstilbud ved flere sykehus som gjør at samhandlingskjedene ikke blir gode nok. Vi vet også at vi har en nedklassifisering av lokalsykehus som gjør at det kan bli en blanding av enogenhalvlinjetjenesten og et distriktsmedisinsk senter. Det gir ikke etter vår mening god nok sikkerhet, spesielt ikke når det gjelder akuttberedskapen. Jeg refererte til administrerende direktør i Helse Vest, Osmundnes sin egen region, hvor det har vært mye uro – ikke minst i Sogn og Fjordane, hvor altså administrerende direktør sier at hvis vi går på Regjeringens budsjettforslag nå, vil det være som å sette fyr på hele Vestlandet, i forhold til den strukturen som vi da vil få.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Helse- og omsorgsministeren var inne på området samhandling i innlegget sitt, og jeg har lyst til å ta opp det i forhold til situasjonen i Oslo, der det helt klart er behov for bedre koordinering og samarbeid – om en vil, samhandling. Dette er først og fremst viktig og riktig i forhold til å få et best mulig tilbud til pasientene, samtidig som det vil bety bedre ressursutnyttelse. Der tror jeg helseministeren og jeg er enige. Helseministeren er eier og øverste myndighet til disse sykehusene og kan instruere og styre gjennom sitt styringsbrev til helseforetakene og til det som er utøvende helsevirksomhet også innenfor Oslo bys grenser. Hva vil helseministeren eventuelt gjøre, og hva kan han gjøre, uten å slå sammen Rikshospitalet og Radiumhospitalet, og uten å legge føringer for at en må slå sammen helseregionene Øst og Sør, for å få til et bedre samarbeid og en bedre pasientbehandling i Oslo?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Før jeg glemmer det igjen, vil jeg gjerne ta opp de forslag som Senterpartiet har i denne innstillingen, og de forslag som Senterpartiet er med på. Arbeids- og sosialministeren snakket om kampen mot fattigdom, og sa at det var denne regjeringen som hadde gjort noe med den. Det er vel ikke helt riktig. Senterpartiet tok opp dette med fattigdom og Forskjells-Norge for mange år siden og ble også da beskyldt for å svartmale. Så kom Bondevik I-regjeringen, og da ble utjamningsmeldingen lagt fram, med Magnhild Meltveit Kleppa som sosialminister. Så det er vel naturlig at denne meldingen nå blir fulgt opp med en plan. Men det som er vårt anliggende i opposisjon, er at planen og den reelle politikken fra nåværende regjering ikke er god nok. Da tenker jeg bl.a. på egenandelsøkningen og deler av trygde- og støtteordningene, som har blitt dårligere under denne regjeringen. Jeg vil etterlyse en annen plan, som òg har stor betydning i forhold til uførhet og økt press på trygdebudsjettet. Det er Senterpartiets forslag om at man kunne få utarbeidet en handlingsplan for forebygging av beinskjørhet i befolkningen. Jeg vet at det ligger en utredning og et godt forhåndsarbeid i departementet. Hvorfor vil ikke Regjeringen gjøre noe med denne saken?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
På 10 minutter er det ikke veldig mye man får nevnt. Jeg berørte ikke dette med IA-avtalen noe særlig, så jeg har bare lyst til å si at Senterpartiet går imot de endringene i sykelønnsordningen som Regjeringen her har lagt fram. Vi mener at det er et avtalebrudd, slik som dette har utviklet seg. Så til det med medisinsk rehabilitering. Jeg viser da til Dokument nr. 8:6 for 2004-2005, som er til behandling sammen med budsjettet i dag, der Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ber om at man skal få tilbake ordningen med rehabiliteringspenger utover 52 uker, og at man gjør dette på en utvetydig og skikkelig måte. Så litt tilbake til uførhet, som når det gjelder trygd, er sosialministerens ansvar – både budsjettmessig og ellers. Det var derfor jeg tok det opp i forbindelse med sosialministerens innlegg. Behandlingsmessig ligger det under helse- og omsorgsministeren. Det er jeg fullt klar over. Jeg kan gjenta spørsmålet mitt: Ville det ikke være viktig å få lansert en behandlingsplan for forebygging av benskjørhet i befolkningen nå, i og med at Norge er inne i muskel- og skjelett-tiåret? Da kunne man kanskje få ned prosentandelen av de som er uføre og sykmeldte på grunn av muskel- og skjelettlidelser. Det er tidligere her i dag vist til at det er årsak til 46 pst. av alt sykefravær. Osteoporose er for øvrig stort sett en kvinnesykdom, og det er også et prioritert område i forhold til hva Regjeringen har sagt. Så er jeg glad for enigheten når det gjelder seniorpolitikken, som bl.a. er viktig for et inkluderende arbeidsliv for eldre arbeidstakere. Så vil jeg henlede oppmerksomheten litt på bilde- og øyetelefon. Det er viktig at en slik teknisk nyvinning kan brukes nå, og at den utvikles raskest mulig for å bistå både hørsels- og synshemmede. Jeg minner om det flertallet som var i forbindelse med behandlingen av nedbygging av funksjonshemmende barrierer, da det ble sagt fra en samlet komite at teksttelefonsentralene ville være gode formidlings- og koordineringssentraler for bilde- og øyetelefon. Så litt til dette med psykiatrisenteret ved St. Olavs Hospital, som jeg også har berørt tidligere i dag i en replikk til lederen i komiteen, John I. Alvheim. Jeg synes det er svært trist at det nå ikke lenger er flertall for at dette skal integreres i et universitetssykehus. Å henvise til DPS-nivået er en nedgradering og en nedprioritering ikke bare av psykiatrisenteret i Trondheim, men en nedprioritering av dette fagfeltet, noe som klart vil berøre behandlingstilbudet til pasientene. Så har det vært nevnt, også så vidt fra min side, Fosen Distriktsmedisinske senter. Og jeg har lyst til å stille spørsmålet: Er det slik at skrinleggingen av et psykiatrisenter kan gi problemer for Fosen Distriktsmedisinske senter, som Senterpartiet ønsker å prioritere, også økonomisk? Dette er jo vedtatt av styret ved St. Olavs Hospital som et treårig pilotprosjekt.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-08:
Jeg har ikke fått noen respons på det som går på en handlingsplan for forebygging av beinskjørhet, men det er kanskje ikke så viktig. I hvert fall vil jeg da foreslå at vårt forslag, nr. 6, gjøres om til et oversendelsesforslag. Så har jeg en kommentar til det som Ballo nå redegjorde for, at vi stryker det siste avsnittet i forslaget vårt. Vi har også dekning fra 1. januar 2005, men det kan være greit å legge det an slik at vi, hvis forslaget vårt faller, subsidiært stemmer for Arbeiderpartiets forslag.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2004-12-08:
Jeg registrerer at Arbeiderpartiet i en liten merknad bekrefter at det private tjenestetilbudet innen spesialisthelsetjenesten har vært en medvirkende årsak til det store kuttet i ventelistene og i ventetidene. Det som forundrer meg, er at Arbeiderpartiet overhodet ikke deltar i merknader som viser til at de regionale foretakene gjennom sin rolle nå kun bruker de private som et supplement, og at departementet av den grunn i styringsdialog med de regionale helseforetakene vil vektlegge at man tilstreber tilstrekkelig langsiktighet og forutsigbarhet i rammebetingelsene for private sykehus. Mitt spørsmål til representanten Bjarne Håkon Hanssen blir som følger: Betyr Arbeiderpartiets manglende interesse for de private sykehusene i denne innstillingen at de nå er tilbake igjen til sitt gamle standpunkt der private sykehus i beste fall ble oppfattet som et nødvendig onde, og der det gjaldt mest mulig å skjerme offentlig virksomhet?
Bent Høie (Høyre), 2004-12-08:
Jeg tror ikke at jeg på noen som helst måte i mitt innlegg skapte et bilde av norsk helsevesen som om alt var rosenrødt. Det er det langt igjen til. Men når Arbeiderpartiet i dagens debatt og ved oppfølgingen fra representanten Asmund Kristoffersen prøver å skape et inntrykk av at det er en dramatisk forskjell mellom det budsjettet for sykehusene som blir vedtatt i dag, og det alternativet som Arbeiderpartiet har lagt fram i sitt budsjett, er det en kraftig overdrivelse. Forskjellen på innsparingskravet mellom de to budsjettene er på 1,5 pst., 1,5 pst. av et budsjett på 65 milliarder kr. Hvis det er det som utgjør et være eller ikke være for norsk spesialisthelsetjeneste, hadde det stått meget dårlig til med spesialisthelsetjenesten i dette landet. Det gjør det ikke – den er på tredjeplass i verden, og de fleste helsetilbudene i dette landet er på førsteplass i verden.
Bent Høie (Høyre), 2004-12-08:
Som jeg sa i min innledning, er jeg glad for den endringen som er gjort i forhold til ISF-satsen. Jeg mener at det er en endring som kan bidra til større fleksibilitet, og ikke minst, som òg representanten John I. Alvheim var inne på: Det kan gi en del av de mindre sykehusene som har satset på spesielle nisjer, større mulighet til å utvikle seg videre. Som en sikkert husker fra budsjettdebatten i fjor, stemte vi i fjorårets budsjett mot ett punkt som var i strid med Høyres program, og det var reduksjon i ISF-satsen. Så det er klart at for oss er det ikke negativt at denne endres. Men det gir oss to vesentlige utfordringer, og det regner jeg med at helseministeren vil følge opp i styringsdokumentet. Den ene utfordringen, som er den viktigste, er at en gjennom styringsdokumentet helt klart gir beskjed om at en fortsatt skal styrke psykiatrien. Men det finnes heller ingen bevis på det som er gjentatte påstander, at ISF-satsen har ført til en vridning i norsk helsevesen. Det ble det aldri ført bevis for i forbindelse med Hagen-utvalgets innstilling.
Bent Høie (Høyre), 2004-12-08:
Finansieringssystemet for opptreningsinstitusjoner er en av de sakene som komiteen i disse årene kanskje har jobbet mest med. Det er en stor utfordring for oss å få etablert et finansieringssystem som er rettferdig, og som gir gode rammebetingelser for de private opptreningsinstitusjonene. Det grepet som flertallet gjør i denne budsjettinnstillingen, er å fryse trygdeandelen av deres finansiering på samme nivå som i 2004, for dermed å gi et års overgangsordning, slik at en kan få etablert en permanent og god ordning gjennom de regionale helseforetakene. Vårt mål er at en gjennom det året som nå går, får på plass skikkelige avtaler med de private opptreningsinstitusjonene, som sikrer deres drift og ikke minst gjenspeiler den kvaliteten og det arbeidet som de gjør, får dem over på en permanent og rettferdig ordning og ikke viderefører den forferdelig urettferdige ordningen som dagens system bygger på.
Bent Høie (Høyre), 2004-12-08:
Jeg føler et behov for å svare litt på det innlegget som representanten Olav Gunnar Ballo holdt på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Jeg synes at representanten Ballo fortjener ros for den måten han tok opp spørsmålet om legemiddelpolitikken på. Ikke bare gjorde han det på en god måte, han gjorde det også med humoristisk sans. Det er helt klart at selv om det kunne virke morsomt med den gjennomgangen av alle disse merkelige navnene som få kan forholde seg til, er det et grunnleggende problem som jeg, på lik linje med han og de fleste andre som har vært på denne talerstolen, mener bør endres og ryddes opp i. Dette er et problem som en får tatt virkelig tak i fra Regjeringens side i den legemiddelmeldingen som kommer til våren, slik at vi slipper den type behandlinger i framtiden. Dette er vår målsetting. Når en ser på årets budsjettinnstilling, er det heldigvis betydelig færre legemidler som er omtalt enn tidligere. Så en er på rett vei, men dette er et system som en bør kunne endre ganske mye på. Så til en av problemstillingene knyttet til dette, nemlig innstillingens forslag IX, som gjelder KOLS. Jeg vil bare gi en forklaring på bakgrunnen for at regjeringspartiene vil stemme mot det forslaget. Vi mener forslaget som sådant bygger på en misforståelse. Regjeringen har ikke foreslått å overføre legemidler som i dag refunderes etter § 9 til § 10a. Det som ligger i budsjettinnstillingen, er et forslag om å foreta en deling i refusjonsforskriften mellom KOLS og astma for å unngå den praksis som ser ut til å foregå, nemlig at KOLS-pasienter får forskrevet astmamedisiner etter § 9, som i realiteten er feil forskrivning. Jeg oppfattet det også slik at da representanten Olav Gunnar Ballo forklarte at SV skulle stemme for dette forslaget, var han likevel klar på at han støtter Regjeringen i at man skal kunne foreta en slik deling i refusjonsforskriften. Med det vil regjeringspartiene fortsatt stemme mot forslaget, og jeg registrerer at man har støtte av et flertall i Stortinget i forhold til det som har vært intensjonen fra Regjeringens side fra dag én.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Det er med en viss forundring jeg registrerer den tilfredsheten som representanten Bent Høie uttrykker i forhold til helsepolitikken, forundring fordi jeg tror at sykehusene i det kommende året går inn i sitt vanskeligste år på mange tiår. Størrelsen på dagens driftsunderskudd er, som vi har hørt og vet, vel 2 milliarder kr. Av dette får altså sektoren ca. 500 mill. kr fra forlikspartnerne. Hvilke konsekvenser tror representanten Høie at en kraftig underfinansiering av sykehusene vil få for utvikling av sykehusene og for pasientene? Jeg kan vise til Fædrelandsvennen i går, der det redegjøres for at det nå skal utredes ett til to sykehus på Sørlandet – bare som en påminning om hva som kanskje kan være i vente med det budsjettopplegget som nå er lagt fram fra flertallet.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Selv om helseministeren ikke berørte dette med avskrivning, og dermed investeringsregimet, direkte i sitt innlegg, var han litt inne på det i sitt siste svar til Gløtvold. Jeg må utfordre helseministeren litt på dette området, fordi det er et sentralt element i sykehusdriften. Hvis en leser budsjettforslaget riktig, er det grunn til bekymring hvis det er slik at en legger opp til et investeringsregime som ikke ivaretar de verdiene av utstyr og sykehusbygninger som vi faktisk har i dag, og behovet for fornyelse. Spørsmål blir da, for så vidt enkelt nok: Hvordan vil helseministeren sikre et investeringsnivå som i det minste tar utgangspunkt i dagens verdier, i utstyr og i bygninger?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Forslag nr. 18 bes omgjort til et oversendelsesforslag.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
I budsjettforliket har Fremskrittspartiet klart å få igjennom at ISF-andelen nå skal økes fra 40 til 60 pst., som flere har vært inne på, først og fremst for å øke aktiviteten i sykehusene. Representanter for Fremskrittspartiet har i ulike sammenhenger hevdet at dette vil bety betydelig mer penger til sykehusene enn det som ligger i budsjettet – tall på 1 milliard kr har vært nevnt i denne salen. Spørsmålet til Høyre blir da: Forutsetter også Høyre at overføringene til sykehusene kommer til å bli betydelig høyere enn det som kommer til uttrykk i budsjettallene?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Jeg tror nok Kristelig Folkeparti og SV langt på vei kan være enige om at når det gjelder syke og yrkeshemmede, skal vi mest mulig satse på tiltak som legger til rette for og stimulerer til at folk skal kunne komme tilbake og delta i yrkeslivet. Tidsbegrenset uførestønad er en ordning som skulle bidra til det, og SV var for å innføre den. Men en merkverdighet ved den ordningen er at barnetillegget her skal være betydelig lavere enn ved ordinær uførepensjon. Vi foreslår på nytt at dette likestilles. Kristelig Folkeparti går imot det. Spørsmålet mitt er: Tror representanten Woie Duesund at trangere økonomi for barnefamiliene stimulerer syke og yrkeshemmede mennesker til å komme tilbake i aktivitet og til yrkeslivet?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Representanten Vihovde la i sitt innlegg stor vekt på den utfordringen vi står overfor når det gjelder å prioritere hvordan vi skal bruke offentlige midler, og gav uttrykk for at Venstre i stedet for brede universelle ordninger vil satse på målrettede tiltak, rettet mot dem som trenger det mest. Regjeringa har i denne stortingsperioden så langt gitt ca. 20 milliarder kr i skattelette, aller mest til dem som har mest fra før. Mener virkelig representanten Vihovde og Venstre at dette er målrettet bruk av offentlige midler til dem som trenger det mest og har størst behov?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-08:
Det er mange som har minsteytelsene i folketrygda som eneste inntekt. Særlig barnefamilier har svært trang økonomi, og det rapporteres stadig om at flere i denne nevnte gruppa tvinges til å søke økonomisk sosialhjelp for å klare seg. Blant annet har Lillesand kommune laget en rapport om dette. SV fremmer derfor i dag et forslag om å sette i gang et utvalgsarbeid for å se på nivået, både på trygde- og sosialytelsene, i forhold til levekostnader. Regjeringspartiene er blant de partiene som kommer til å stemme imot dette i dag. Betyr det at statsråden føler seg helt trygg på at nivået på disse ytelsene er slik at ikke nye grupper risikerer å havne i fattigdom? Pågår det en fortløpende vurdering av dette i departement og regjering?
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-12-08:
SV går i innstillingen inn for å begrense fritt sykehusvalg. Pasientenes rett til selv å få lov til å velge hvilket sykehus de skal behandles på, foreslås innstrammet. «Respekt for brukernes valg» og «pasienten i sentrum» blir rene floskler uten denne pasientrettigheten. Fravær av denne rettigheten var nok komfortabel for en rekke sykehus. Pasienter i kø som ikke hadde mulighet til å la seg behandle på et annet sykehus, var en grei «ordrereserve», som noen sykehusledere kalte køen av pasienter. Innføring av fritt sykehusvalg har også ført til økt tilgang på pasienter for en rekke lokalsykehus. Hva ønsker SV å oppnå ved å begrense pasientenes rett til å velge behandlingssted? Og hvorfor ønsker SV å undergrave lokalsykehusenes mulighet til å profilere seg på spesialiteter, som igjen kan bidra til at lokalsamfunn får beholde sitt lokalsykehus?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Det var en kraftsalve fra representanten Ballo når det gjaldt legemidler og legemiddelpolitikken i komiteen. Jeg tror at hvis representanten Ballo hadde satt seg inn i det som står her, ville han sett at det faktisk er SLVs anbefalinger komiteen har fulgt opp, men Regjeringen har i de enkelte år ikke funnet budsjettmessig dekning for det. Så vises det også til hvor fantastisk og bra det skal bli når vi nå skal få en egen legemiddelmelding. Men grunnen til at vi ikke får den før nå, er faktisk at SV har gått imot det tidligere. Dette var det flertall for under behandlingen for to år siden, så var det et møte en sen kveldstime mellom en tidligere helseminister og Olav Gunnar Ballo oppe i departementet, så fikk man en MR-buss til Finnmark, og så falt hele forslaget i komiteen. Det er jo interessant. Det jeg vil be om at representanten Ballo svarer på, er – han var innom det med KOLS-problematikken: Vil SV nå støtte det forslaget som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet har i innstillingen, om at man ikke skal overføre KOLS-medikamenter fra § 9 til § 10a?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Etter å ha hørt representanten Gløtvolds innlegg er det nesten utrolig at det faktisk er levende folk i dette landet. Jeg har ikke hørt en verre dommedagsprofeti – her er absolutt alt galt. Ikke én positiv ting klarer representanten Gløtvold å ta fram om det norske helse- og sosialvesenet i sitt innlegg. Man skulle nesten hatt premie for å kunne klare å snakke i ti minutter uten å trekke fram en eneste positiv ting. Vi er i den situasjon i dag, etter sykehusreformen, at det aldri er blitt behandlet flere pasienter i Norge. Køene er på full fart ned. Vi vet riktignok at Senterpartiet var imot helsereformen og har gjort alt de kan for å motarbeide helsereformen. Spørsmålet mitt til representanten Gløtvold er: Ser representanten Gløtvold overhodet ingen positive ting i norsk helsevesen, som man kan få inntrykk av av hans innlegg?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-08:
Det offentlige har i løpet av de senere år iverksatt en rekke tiltak for å få bukt og kontroll med legemiddelutgiftene i Norge. Det siste er at Rikstrygdeverket har skjerpet inn praktiseringen av reglene for utlevering av legemidler ved å innføre kontrollsystemet APOK. Dette gjelder særlig for medisiner som må lages på apotek, men som ikke er registrert i Norge. Dette har medført at pasienter med langt framskreden kreft må legge ut tusenvis av kroner for medisiner mens de venter på refusjon. Dette har blitt et problem, som bl.a. overlege Dagny Faksvåg Haugen ved Haukeland Universitetssykehus gir et varsku om i forbindelse med en artikkel i Dagens Medisin, som det også er referert til i Bergens Tidende den 3. desember i år. Spørsmålet mitt til statsråden er: Slik som dette kontrollsystemet nå er innrettet, ser statsråden at det kan medføre så store problemer for pasientene at det må være utilsiktet, og at man kanskje må reversere og ikke minst kanskje praktisere det på en annen måte enn det som er tilfellet pr. i dag?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg tror at representanten Hildeng må lese programmet til Kristelig Folkeparti bedre. Vi har nemlig gått bort fra ønsket om å innføre karensdager, fordi vi ser at det bare ville hjelpe på korttidsfraværet. Det som er problemet i dag, er langtidsfraværet, og derfor har vi ingen planer om å sette karensdager på dagsordenen igjen. Det er langtidsfraværet vi vil ha ned, og det er derfor vi har inngått en IA-avtale. Det som jeg er minst bekvem med, er at sykefraværet har økt istedenfor å ha gått ned, slik som intensjonen var med IA-avtalen. Vi har også et forslag om at arbeidsgiver skal ha et større medansvar. Det er riktignok blitt utsatt, men det sier noe om hvor viktig det er å gjøre noe med selve arbeidsplassen.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Jeg tror at det viktigste vi kan gjøre for dem som har problemer, er å få dem tilbake i arbeidslivet. Det er mange tiltak i budsjettet for at en skal få det til. Når det gjelder selve barnetillegget ved tidsbegrenset uførestønad, er det i dag det samme som en har ved rehabiliteringspenger og attføringspenger, nemlig 17 kr pr. dag. Når en får full uførepensjon, blir barnetillegget behovsprøvd. Det kan bety at noen ikke får det i det hele tatt. Jeg ser at det kan være lite noen ganger, og det har vi påpekt. Derfor har vi også sagt at ordningen skal evalueres, nettopp med tanke på å se om en skal gjøre noe med barnetillegget.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Det er et viktig spørsmål som representanten Gløtvold stiller. Vi hadde ikke fått en kvalitativt god behandling på sykehusene hvis vi ikke hadde hatt flinke fagfolk. Vi har en egen strategisk handlingsplan for å rekruttere fagfolk, og det viser seg at den virker. Vi har også innført fastlegereformen, som viser at de aller fleste kommunene nå har fått fastlege. Når det gjelder turnus for leger, har vi bl.a. sagt at vi skal se på om de også kan ha turnus ved lokalsykehusene. Det vi mangler, er tannleger. Ett av målene nå ved å ha en stor gjennomgang av tannhelsetjenesten er å se på hvordan vi skal bli flinkere til å rekruttere nettopp den yrkesgruppen. For øvrig har vi satt i gang et nytt studium i Nord-Norge.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2004-12-08:
Regjeringspartiene har programfestet ønsket om innføring av karensdager i sykelønnsordningen. På denne bakgrunnen er det avtalebruddet som Regjeringen nå gjør i forhold til arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene, spesielt alvorlig. Det er naturlig å tenke seg at dette avtalebruddet bare kan bane vei for et nytt avtalebrudd som innebærer innføring av karensdager for arbeidstakere. Er dette Regjeringens skjulte dagsorden når det gjelder sykelønnsordningen? Til slutt: Føler representanten Woie Duesund fra Kristelig Folkeparti seg bekvem med å være ansvarlig for det åpenbare avtalebrudd som Regjeringen nå har foretatt, og som kan få konsekvenser for mange arbeidstakere?
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2004-12-08:
Representanten Gløtvold var i sitt innlegg inne på rammene for spesialisthelsetenesta. Eg trur alle i denne salen er einige i at det er stramme vilkår, men når ein høyrer på framstillinga til Gløtvold, og når ein les lesarinnlegg frå Senterpartiet i lokalavisar og i regionalaviser rundt omkring, verkar det som om ein skal leggje ned lokalsjukehus på strak arm, og at færre og færre pasientar vil bli behandla. Så eg lurer på om Gløtvold kan gi meg eksempel på lokalsjukehus som er vorte lagde ned etter den nye helsereforma, og om han kan fortelje om det er færre eller fleire pasientar som har vorte behandla.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-12-08:
Skal ein ha noko å fordela, må ein òg skapa noko. Å gi skattelette for å få auka verdiskaping er viktig dersom vi skal ha gode velferdsordningar og pengar å fordela. Regjeringa har faktisk teke veldig mange grep for å møta dei som har minst, ved å målretta tiltaka. Ein har knytt det til reformer for å sjå korleis tiltak innanfor arbeidslivet fungerer for å få redusert utgiftsveksten i folketrygda. Når talet på sjukmelde og uføretrygda har auka betydeleg dei siste åra, må ein ta nokre grep for å stoppa utgiftene, slik at fleire sjukmelde kan få hjelp til å komma tidleg tilbake i arbeid. Det trur eg faktisk er det viktigaste. Vi treng reformer for å møta den enorme utviklinga i utgiftsveksten innanfor folketrygda. Det trur eg alle politiske parti, om dei sit i regjering eller er i opposisjon, er nøydde til å sjå på.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
Med den lille reservasjonen at Stortinget skulle behandle budsjettet i dag, holdt jeg et foredrag for styrene i de regionale helseforetakene i går, der jeg antydningsvis sa hva som ville kunne være omrisset av det bestillingsdokumentet og det foretaksmøtet som vi skal ha i januar. Det som er definitivt, er at det vil bli stilt meget klare krav, som er lett etterkontrollerbare, og som for så vidt både er enkle og greie for de regionale helseforetakene å forholde seg til. Og det som er kravet, og som vil være mitt krav, er at det må ytterligere ressurser til utover det som fremgår av det historisk høye bevilgningsnivået vi har foreslått til psykiatrien, for å ta igjen det faktum at psykiatrien har vært underprioritert. La meg referere styrelederen ved Ullevål sykehus, som var til stede på møtet i går. Han sa at psykiatrien i tiår har vært underprioritert. Og det sa altså en tidligere politiker fra Oslo kommune, som hadde ansvaret for dette. Det vil bli helt soleklare, lett etterkontrollerbare krav til hva som skal allokeres av ressurser til psykiatrien.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
I utgangspunktet er det en meget krevende balansegang som ligger i denne sykehusreformen slik den er organisert, med fem regionale helseforetak og 30 underliggende helseforetak, hvis fremste oppgave er ikke å bestemme hva man skal holde på med i norsk helsevesen, men hvordan man skal gjøre det. Det ville være nærmest umulig for meg å skulle forsøke faglig å overprøve alle de vedtak som gjøres om på hvilken måte man skal utføre det som er et ansvarlig, tilstrekkelig og godt helsetilbud. Enkelte ganger er det likevel slik at det vil være så vidtgående beslutninger at det skal inn på helseministerens bord. Det har Stortinget vedtatt, slik det fremgår av helseforetakslovgivningen. Det følger av den hvilke saker som skal inn. Jeg vil være meget forsiktig med i utgangspunktet å trekke inn andre saker for om mulig å overprøve dem, uten at jeg dermed skal ha sagt at jeg har svart eksplisitt på spørsmålet om den angjeldende saken, som jeg ikke i detalj kjenner tilstrekkelig til her jeg nå står.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
Det som er utgangspunktet for det egentlige spørsmålet, nemlig om å gi en redegjørelse, er summen av enkelttilfeller som vi har sett ved mange institusjoner. Flere av dem har vært knyttet til Ullevål. Så er spørsmålet om man kan gi en redegjørelse i Stortinget om hvordan man ser på situasjonen i norsk psykiatri. Det er klart at – for å si det slik – det er ingen statsråd som ønsker å fortsette i jobben som motsetter seg en anmodning fra Stortinget om å gi en redegjørelse, det være seg om langt mindre alvorlige ting enn situasjonen i norsk psykiatri.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-08:
Spørsmålet var hva jeg kan gjøre, og hva jeg vil gjøre. Da er det enkle svaret at det jeg kan gjøre, vil jeg gjøre – og det kommer jeg også til å gjøre. I det foretaksmøtet som skal være en av de første dagene i januar, vil det bli en opplisting av en god del saksområder, hvor de regionale helseforetakene vil bli pålagt å samarbeide og internt koordinere seg på en annen måte enn hva som har vært tilfellet. Det er nokså naturlig at man i de første fasene i denne reformen har prøvd å lete seg frem til former for samarbeid. Dette er jo svære organisasjoner som skulle sette seg. Jeg tror vi nå etter tre år må si at tiden er inne til å ta noen grep for å foreta helt nødvendige avklaringer foretakene imellom. Investeringer er jo et stikkord. Hvis man ser på grensen vi har mellom øst og sør i denne byen, og ser på hvilke investeringer som er gjort, og, kanskje enda viktigere, ser på hvilke investeringer som ikke er gjort, og hva som er prioritert, jf. det som er hovedprioriteringer, nemlig psykiatri, hadde det kanskje vært lurt å allokere ressursene annerledes – og koordinert.