trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til næringsministeren: «Statsminister og statsråder har hyllet Oslo Cancer Cluster(OCC) som en ledende internasjonal klynge innen forskning og utprøving av ny kreftmedisin. Likevel har OCC fått avslag fra Innovasjon Norge på støtte fra ordningen Global Center of Expertise, og har også fått beskjed om at støtten fra Norwegian Center of Expertise vil falle bort fra 2017. Det oppgis at dette skyldes styringssignaler fra eierne. (OCC) Hvordan vil regjeringen sørge for at hyllesten til OCC følges opp med støtte som kan sikre fortsatt drift og utvikling?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er et senter, en klynge, som har fått veldig mye ros. Statsministeren har vært der, helsestatsråd Bent Høie har vært der, og jeg vet at næringsministeren også skal på besøk der, og det er veldig positivt at de får den oppmerksomheten. Men det er viktig å forstå at denne klyngen, Oslo Cancer Cluster, ønsker å være en plattform for også de helt små oppstartsmiljøene, som har lite å bidra med i første omgang. De ønsker å likebehandle dem, gi dem plass i laboratorier, i inkubatoren, i innovasjonsparken og i det miljøet de har bygd opp. De baserer seg på en begrenset kontingent som alle kan være med på, og vil ikke basere seg på ett stort bidrag eller noe som kan føre til favorisering av enkelte parter. Så jeg vil spørre om statsråden vil se på følgende: Når man lykkes med å utvikle klynger og NCE-ordningen ikke kan brukes videre, vil man kunne sette inn andre, mer målrettede virkemidler for å jobbe videre med å utvikle klyngene?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg takker for tilleggssvaret også. Det er noe som er påfallende her. Da VG presenterte den nye norske kreftindustrien knyttet til Oslo Cancer Cluster den 28. februar i år, sa Innovasjon Norges administrerende direktør i omtalen av dette miljøet: «Vi står ved et veiskille, og vi må bestemme oss for at det er her vi skal sette støtet.» Da blir det pussig at man i neste omgang ikke kan finne oppfølginger av NCE-ordningen, som man ikke vil gi støtte gjennom lenger, og at man avviser søknaden om Global Centre of Expertise. Kriteriene for ordningen Global Centre of Expertise har ført til at den støtten har gått til selskaper innenfor olje og gass, altså mer tradisjonelle næringer, mens det som skulle være noe av en fanesak for regjeringen – å satse på ny kunnskapsindustri – ikke har fått støtte. Så jeg vil spørre om statsråden vil se på kriteriene for Global Centre of Expertise-ordningen, sånn at de bedre kan treffe denne typen miljøer.
Monica Mæland (Høyre), 2016-04-13:
Takk for spørsmålet. Oslo Cancer Cluster ble utnevnt til Norwegian Centre of Expertise i juni 2007, og i henhold til statsstøtteregelverket, som Norge er forpliktet av gjennom EØS-avtalen, er det satt en øvre grense på ti år for driftsstøtte til innovasjonsklynger. Dette innebærer at slik støtte, som er på 5 mill. kr årlig, vil falle bort for Oslo Cancer Cluster den 1. juli 2017. Det vil da være opp til medlemmene i klyngen å finansiere videre drift av den. Per i dag er det over 50 bedrifter og ca. 15 FoU- og utdanningsinstitusjoner som er medlemmer i Oslo Cancer Cluster. Mitt inntrykk er at Oslo Cancer Cluster har hatt veldig gode resultater og god oppslutning fra klyngens partnere. Det legger et godt grunnlag for at klyngen også kan videreføres etter 2017, uten statlig driftsstøtte. I den sammenheng har jeg lyst til å understreke at klyngeorganisasjonen etter dette tidspunkt fortsatt vil kunne motta støtte til konkrete kompetanse- og innovasjonsprosjekter fra klyngeprogrammet, men altså ikke driftsstøtte. Jeg kan opplyse om at de tre GCE-klyngene som hittil er utnevnt, ikke får driftsstøtte. NCE-klynger kan fortsatt bruke NCE-navnet etter endt avtaleperiode, under forutsetning av at klyngesamarbeidet videreføres på et høyt og profesjonelt nivå. Når det gjelder bedriftsdeltakerne i klyngen, vil også disse på ordinær måte kunne motta støtte gjennom ordninger i Forskningsrådet og Innovasjon Norge, som f.eks. Brukerstyrt innovasjonsarena, FORNY2020 og ordningen med forsknings- og utviklingskontrakter. Dette er ordninger denne regjeringen har styrket kraftig fra 2013.
Monica Mæland (Høyre), 2016-04-13:
Vi er helt enige om viktigheten av klynger, og det var sågar statsminister Erna Solberg som kommunalminister som innførte klyngeprogrammene, i Bondevik II-regjeringens tid. Vi har innført et nytt nivå på klyngene. I tillegg til NCE innførte vi et høyere nivå, altså GCE-er, som jeg vet Oslo Cancer Cluster også har søkt om. Nå er det slik at disse søknadene blir behandlet på en uavhengig og faglig måte – det er ikke noe vi styrer politisk – men det er det neste trinnet etter NCE-status. Men vi er altså bundet opp av statsstøtteregler, som vi må forholde oss til. Det må også Oslo Cancer Cluster, men det er en rekke ordninger som både clusteren, bedriftene i clusteren og forskningsinstitusjonene i clusteren kan søke om, og det vil jeg oppmuntre dem til.
Monica Mæland (Høyre), 2016-04-13:
Det er ikke slik at vi ikke vil støtte, det er slik at vi er bundet opp, og dette er forutsigbart for alle klyngene – også for Oslo Cancer Cluster, som vil ha fått støtte i ti år, faktisk i motsetning til de tre GCE-ene. Det er heller ikke slik at de tre GCE-ene utelukkende er bygget på olje og gass. Vi har ett som går på marine næringer knyttet til Vestlandet, og jeg tror at havet er et av de områdene vi virkelig skal satse på framover. Det neste nivået etter NCE er GCE, og det er en faglig uavhengighet der som jeg har all grunn til å ha tillit til, og jeg vil oppfordre Oslo Cancer Cluster til å søke igjen. Så kan vi selvsagt se på kriteriene hvis det er grunnlag for det. Det har jeg foreløpig ikke kunnskap om.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-04-13:
«I Nasjonal helse- og sjukehusplan vedtok Stortinget at stadleg leiing skal vere hovudregelen på norske sjukehus. Helse Møre og Romsdal HF har vedtatt å ikkje innføre stadleg leiing. Meiner statsråden at det at eit heilt føretak ikkje innfører stadleg leiing på nokon av sine sjukehus, er i tråd med Stortinget sitt vedtak, og vil statsråden gripe inn overfor dei føretak som ikkje innfører stadleg leiing på sine sjukehus?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-04-13:
Svaret frå statsråden er veldig uklart. Da Stortinget vedtok Nasjonal helse- og sjukehusplan like før påske, oppfatta eg at det var ganske stor einigheit i denne salen om at stadleg leiing skulle vera hovudregelen ved norske sjukehus. Stadleg leiing er ein av to hovudmåtar å organisera leiing på. Det står beskrive i innstillinga: stadleg leiing eller tverrgåande. No har Helse Møre og Romsdal føreslått, på same dag som Stortinget vedtok sjukehusplanen, å innføra ein hybrid med meir klinikkorganisering, som samtidig skal vareta stadleg leiing. Meiner statsråden at det som Helse Møre og Romsdal føreslår, faktisk er i tråd med det som stortingsfleirtalet meinte?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-04-13:
Eg synest det er ganske oppsiktsvekkjande dersom statsråden trur at det som vert føreslått i Helse Møre og Romsdal, er lik det som er i Vestre Viken. Det stemmer jo ikkje. I Vestre Viken har den stadlege leiaren ikkje ansvaret for røntgentenesta og laboratoriet, men det er inga klinikkorganisering på dei store felta – altså kirurgi og medisin. Det er noko heilt anna som vert føreslått i Møre og Romsdal, der dei utvidar klinikkleiinga og til og med skal ha ei eiga klinikkorganisering på anestesi. Ein stadleg leiar i eit slikt system vil jo ikkje ha ansvar for noko av det som faktisk skjer på sjukehuset. Viss det er dette som statsråden meiner er likt med Vestre Viken, er eg totalt ueinig. Vil statsråden innføra prinsippet frå Ringerike i Helse Møre og Romsdal, er eg fornøgd, så eg vil gjerne få eit svar på det.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-13:
Målet for arbeidet med Nasjonal helse- og sykehusplan var å gi Stortinget best mulig innsikt i status og utfordringer for spesialisthelsetjenesten og å invitere Stortinget til å gi overordnede føringer for hvordan sykehusene skal utvikles framover. Representanten Toppe viser til Stortingets behandling, der bl.a. følgende flertallsforslag ble vedtatt: «Stortinget ber regjeringen gjennom foretaksmøtet og/eller styringsdokumenter sørge for at stedlig ledelse blir hovedregelen ved norske sykehus.» Representanten Toppe viser videre til Helse Møre og Romsdals arbeid med ny organisasjonsmodell og mener at helseforetaket ikke følger opp Stortingets vedtak om å innføre stedlig ledelse. Helse Midt-Norge har informert departementet om at Helse Møre og Romsdal høsten 2015 gjennomførte en evaluering av sin egen organisasjon og ledelse av helseforetaket. Evalueringen viste at det var behov for en organisatorisk gjennomgang. Flere modeller er utredet, og etter høringsrunden ble konklusjonen å innføre en tverrgående modell der man skal sikre stedlig ledelse ved det enkelte sykehus og den enkelte institusjon i helseforetaket. Målet er å utvikle gode behandlingstilbud, helhetlig ledelse og å sikre effektiv drift. Da Stortinget behandlet Nasjonal helse- og sykehusplan, uttrykte jeg at jeg er opptatt av bedre og tydeligere ledelse i sykehusene, bl.a. for å sikre god kommunikasjon og nærhet til lederen. Jeg vil følge opp Stortingets vedtak om stedlig ledelse i foretaksmøtet med de regionale helseforetakene 4. mai. Jeg mener det er viktig å presisere at tverrgående modeller ikke nødvendigvis er i strid med prinsippet om stedlig ledelse. For eksempel har Ringerike sykehus, som blir løftet fram av mange i denne diskusjonen, tverrgående klinikker. Lovens krav til ledelse i sykehusene er at det skal være enhetlig ledelse på alle nivåer for å sikre klare ansvarsforhold. Samtidig har helseforetakene anledning til å utforme ledelsesmodeller tilpasset lokale behov, kompleksitet og størrelse innenfor de rammene Stortinget setter. Jeg har tiltro til at både Helse Midt-Norge og Helse Møre og Romsdal har til hensikt å følge opp Stortingets intensjoner i denne saken.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-13:
Jeg vil minne representanten Toppe om at Senterpartiet fremmet et annet forslag når det gjaldt stedlig ledelse, i forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan, som låste løsningen til at en skulle ha én stedlig leder ved hver virksomhet, som hadde alt ansvar for både det medisinske, det faglige og det økonomiske. Det forslaget ble nedstemt. En kan derfor ikke ta utgangspunkt i et forslag som ble nedstemt, når en skal vurdere oppfølgingen av det Stortinget faktisk har besluttet. I innstillingen til Nasjonal helse- og sykehusplan refererer flertallet til modellen som er i Vestre Viken. Jeg oppfatter at den modellen som nå er til diskusjon, i Møre og Romsdal, i veldig stor grad bygger på de samme prinsippene som modellen på Ringerike sykehus – som flere, ikke minst representanter fra Senterpartiet, har trukket fram som en veldig god løsning. Jeg har nesten ikke hørt en eneste Senterparti-representant snakke om sykehus i de siste to årene uten å referere til Ringerike sykehus. Og nå fremstiller en den ledelsesmodellen som om den skulle være i strid med disse intensjonene. Dette er jo den ledelsesmodellen som også Senterpartiet gjentatte ganger har trukket fram som en veldig god modell.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-13:
Det som jeg er opptatt av, er at helseforetakene følger opp det som de kommer til å få i sitt oppdrag 4. mai, nemlig å etablere stedlig ledelse i tråd med de føringene som Stortinget har gitt. I de føringene er det åpnet opp for ulike modeller, inkludert tverrgående organisering. Det er noe som kommer til å bli fulgt opp, slik at det blir stedlig ledelse ved de ulike virksomhetene. Det er det som blir oppdraget. Jeg mener at det er bl.a. de prinsippene som også ligger i Vestre Viken-modellen, som Stortinget selv har vist til som en god løsning.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-13:
«Ifølge den nye forskriften utviklet av rammeplanutvalget for grunnskolelærerutdanninger vil det ikke lenger være mulig å spesialisere seg i pedagogikk eller spesialpedagogikk. Den femårige lærerutdanningen vil gi masterkvalifikasjon, men fordypningen må være i et såkalt «undervisningsfag». Statsråden har uttalt at Ludvigsen-utvalgets «Fremtidens skole» ikke skal få en sentral plass i utdanningen. Er statsråden bekymret for konsekvensen av mangel på spesialpedagoger framover?»
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-13:
Da vil jeg først takke for svaret. Jeg har mottatt en rekke bekymringer fra fagfolk når det gjelder dette med spesialpedagogikk, og de er bekymret for at det ikke blir sett på på lik linje med andre masterfag som en kan ta. Jeg antar jo at statsråden har mottatt enda flere henvendelser om det enn det jeg har. Det er ganske tunge aktører som er inne og mener noe om dette, bl.a. folk som jobber innen lærerutdanningen, Lesesenteret – det er tunge aktører som nå er bekymret. Jeg vil gjerne høre statsråden si litt mer om hva han tenker når tunge fagfolk går inn og er bekymret over en slik konkret ting. Er statsråden villig til å tenke seg om en gang til og vurdere å tillate spesialpedagogikk som master, på lik linje med matte, norsk osv.? For som statsråden selv sa, det er på høring nå, og det har kommet innspill.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-13:
Nok en gang takk for svaret. I Venstre er vi opptatt av pedagogene, de som skal lære ungene våre ting. Det å lære folk å lære noe er en utfordring i seg selv, og et av de temaene som ofte er oppe i den politiske debatten, er lese- og skrivevansker. Det å ha lærere som er i stand til å se elever som har utfordringer som lese- og skrivevansker, språkvansker, og kunne gjøre noe med det – være den læreren i klasserommet som kan ta tak i slike konkrete problemstillinger – er vi avhengig av å ha gode pedagoger for å få til. Mener statsråden at den pedagogiske tyngden i den nye lærerutdanningen er stor nok til at vi vil kunne ivareta de problemstillingene, slik at hver enkelt lærer kan se de elevene de har i klasserommet, og følge opp de vanskene de måtte ha?
Pål Farstad (Venstre), 2016-04-13:
«Mobbing er et utbredt problem i den norske skolen, og noe som kan være vanskelig å håndtere. I dag skal skolen fatte enkeltvedtak i mobbesaker, men det finnes ingen krav til at skoleledelsen skal ha kompetanse på feltet. Hva synes statsråden om å inkludere mobbetematikk i skolelederutdanning, slik at hver skole har nok kompetanse til å oppdage og håndtere mobbing på en god måte?»
Pål Farstad (Venstre), 2016-04-13:
Takk for svaret. Jeg vil kommentere at jeg synes det er fint at Venstre og regjeringspartiene har en god dialog i denne saken. Det er også bra, det som statsråden er inne på her, at mange skoleledere har kurset seg på området, men er det nok? Et naturlig oppfølgingsspørsmål for meg blir da om statsråden mener at skoleledelsen i Norge i dag er tilstrekkelig rustet til å håndtere det ansvaret som en utvidet aktivitetsplikt i mobbesaker innebærer?
Pål Farstad (Venstre), 2016-04-13:
Jeg vil takke for det svaret også og vil også vise litt til Djupedal-utvalget. En enstemmig KUF-komité viste, i behandlingen av Dokument 8:38 S for 2015–2016, at Kunnskapsdepartementet har varslet en helhetlig oppfølging av NOU-en, altså Djupedal-utvalgets rapport. Jeg oppfattet at statsråden tidligere har sagt at han ikke vil komme med noen stortingsmelding om temaet, så spørsmålet mitt blir da helt konkret: I hvilken form kommer den helhetlige oppfølgingen?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
«Norge er en ledende global aktør innen marin næring og forskning. Det pågår nå en konseptvalgutredning(KVU) for samlokalisering av forskningsmiljøene i Bergen. Det er uklart hvordan premissene for forskningen blir vektlagt i dette arbeidet. Fiskeriministeren svarer den 24. februar at det ikke er et krav i KVU om samlokalisering, selv om et samlet FoU-miljø i Bergen ønsker det, og mener det vil styrke vår posisjon som verdensledende. (KVU) Hvordan vil statsråden sikre at styrking av forskningsklyngen blir et hovedmål for KVU-arbeidet?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg takker for svaret, og jeg takker for at ministeren er glad i Bergen. Jeg kan replisere tilbake at jeg er glad i både hele kysten og spesielt trøndere. Det som kanskje er litt av utfordringen her, er at ett område er fordelt på to ministre, hvor det har vært lang tradisjon for at fiskeriministeren har hatt visse institusjoner under seg. Det har vært en viktig prosess med at forskningsmiljøene i flere år har jobbet seg sammen, og at de mener at de vil dette. Det er ikke bare Bergen som skal løftes fram her, men det er ett område hvor Universitetet i Bergen virkelig er i toppklasse, og det er innenfor det marine. Ser ministeren at det kan være utfordrende å ha det skillet, at man kanskje får særinteresser mot sine institusjoner, når kunnskapsministeren egentlig har ansvaret for den største delen av klyngen?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Litt av utgangspunktet her er at vi har gitt forskningsmiljøene så pass mye tid til å se at de ønsker dette. De venter egentlig på politikerne nå, for det er på Marineholmen at universitetet har lokalisert sitt miljø med alle de laboratoriene som er der. Deler av leieavtalen for tilleggslokalitetene til Havforskningsinstituttet løper ut ganske snart, og man trenger en endring. Kunne ministeren – selv om han ikke er var på å skille mellom sin politiske rolle og forskningen ut fra den debatten som har vært, men det er viktig og forventes fra forskningsmiljøet – tenke seg å være tydelig når KVU-en blir framlagt, og si hvilken løsning man går for, slik at man kan gå raskt gjennom KS1 og KS2 og få det lokalisert? Det haster, for havet kommer til å være en av hovedløsningene, spesielt med den posisjonen som Norge har, for å finne de framtidige bærekraftige løsningene. Så spørsmålet er: Vil ministeren i alle fall gjøre sin del av jobben med å peke ut og støtte lokalisering?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Representanten Grung ønsker å vite hvordan jeg som statsråd vil sikre at styrking av forskningsklyngen blir et hovedmål for KVU-arbeidet som pågår i Bergen. Jeg vil bare si at vi har i hvert fall noe til felles: Vi er veldig glad i Bergen. Så er vi enige om at Bergensregionen allerede utgjør et kraftsentrum for marin forskning. Nærings- og fiskeridepartementet og jeg har vært opptatt av at vi har flere underliggende marine FoU-virksomheter i Bergen. Derfor er det positivt, synes jeg, at også representanten er veldig opptatt av – på lik linje med undertegnede og regjeringen – at Bergen fortsatt skal levere verdensledende marin forskning. Som representanten også er inne på, har regjeringen, som varslet i masterplanen for marin forskning, satt i gang en KVU for å vurdere hvordan vi på best mulig måte kan løse både arealsituasjonen og lokalisering av de marine forskningsmiljøene i dag, og samtidig – kanskje det viktigste – ivareta framtidig utvikling av marin FoU i Bergen. Jeg ser fram til – og det håper og tror jeg at også representanten gjør – å få framlagt gode analyser og gode forslag til lokaliseringsløsninger i konseptvalgutredningen. Når analysene foreligger, vil disse selvfølgelig ligge til grunn for videre behandling og politisk vurdering. En KVU skal vurdere ulike og mulige konsepter. I denne KVU-en har vi bedt om at det skal utarbeides minst to andre konseptuelt ulike alternativer til et nullalternativ. Det er nærliggende å anta at det vil bli lagt fram alternativ hvor samlokalisering inngår. Berørte interesser vil bli hørt, og vi vil selvfølgelig ta med oss alle innspillene vi får fra det marine FoU-miljøet i Bergen, i det videre arbeidet. Når utredningen er ferdig, vil den gi gode råd, som selvfølgelig og helt logisk skal tas med i en helhetlig vurdering om hvordan vi best kan sikre at Bergensregionen skal levere verdensledende marin forskning i framtiden. Det ser jeg veldig fram til.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Jeg ser i hvert fall på dette kraftsentrumet, som vi kaller det, som framtidsrettet. Vi skal i størst mulig grad, så godt som vi kan få det til, være verdensledende framover, og jeg ser de utfordringene som ligger der i dag. Men det vil i sånne prosesser være veldig viktig først og fremst at de berørte får arbeide uten at politikere påvirker hva slags alternativer som skal gis. Jeg vil være veldig forsiktig som statsråd med å gå inn og si hva slags løsning som er den beste politiske, samfunnsøkonomiske og – kanskje aller viktigst – den beste forskningsmessige løsningen. Jeg ser utfordringene, og jeg tror at vi vil komme fram med alternative forslag som vil gi Bergen det nødvendige framtidsrettede løftet for å være ledende i framtiden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Ja, jeg er helt enig i, og det tror jeg vi er tverrpolitisk enige om, at havet framover vil være uhyggelig viktig for Norge økonomisk, men også for å skaffe til veie kvalitetsmat og andre biprodukter som vi får fra havet. Det er uhyggelig viktig. Jeg skal love representanten at når jeg får disse alternativene på mitt bord og skal gå videre med dette, så skal jeg være meget klar og tydelig på hva jeg anbefaler når det gjelder de konseptene som legges fram, også når det gjelder lokaliseringsspørsmålet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Jeg har fått en rekke spørsmål rundt dette – sikkert med rette – og jeg svarer på alle spørsmål jeg får. Dette spørsmålet er sikkert heller ikke det siste spørsmålet jeg får, og mye av det som jeg sier, kan sikkert oppleves som gjentakelser – men det er det også. Stortinget har bedt om at Havforskningsinstituttet, HI, sammen med en rekke andre kunnskapsmiljøer, skal legge fram forskningsbaserte råd som grunnlag for utvikling av nytt forvaltningsregime for havbruksnæringen. Da jeg uttrykte meg om ambisjonene for havbruksnæringen og HIs rolle i dette, la jeg ikke noe annet i mine uttalelser enn at jeg forventer av HI, som jeg forventer av andre institusjoner, at de følger opp det som Stortinget har vedtatt, og det Stortinget ønsker. HIs oppdrag omfatter forskningstemaer som skal gi myndighetene den kunnskapen som er nødvendig for å drive god, framtidsrettet og bærekraftig forvaltning, og jeg har vært tydelig og helt klar på at vi som politikere ikke skal styre denne forskningen, for da vil forskningen miste sin legitimitet. Dette tror jeg at jeg har gjentatt en rekke ganger. HI har og skal ha en fri og uavhengig rolle i faglige spørsmål. Dette er også nedfelt i hovedinstruksen for styringen av HI. Det å forholde seg til de ambisjonene som regjering og storting har trukket opp, betyr derfor ikke noe annet enn at jeg forventer – og jeg håper at også Stortinget forventer det – at HI og andre forskningsmiljøer leverer forskningsbaserte råd til forvaltningen ut fra den fremste fagkunnskap de besitter. Bare på den måten kan vi forvalte og utvikle fiskeri- og havbruksnæringen på en bærekraftig måte og på en måte som bidrar til at også framtidige generasjoner kan leve av å høste av de store sjømatressursene vi har langs kysten vår. Forskning kan vi dele inn i tre kategorier: grunnforskning, anvendt forskning og utvikling. Det er disse ambisjonene, som Stortinget har lagt til grunn, som jeg har signalisert til HI, som for øvrig er en fantastisk institusjon.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Jeg trodde at vi var enige om at det vekstregimet som vi skal legge på plass innenfor havbruk framover, skal være bærekraftig, og at det skal være forsvarlig. Noe annet ville vært helt merkelig – hvis man skulle legge fram modeller som politikerne skal ta standpunkt til, og som ikke er forsvarlig i forhold til miljø og bærekraft. Det synes jeg er merkelig. Men la meg si det sånn: Debatten om fri og uavhengig forskning dukker opp med jevne mellomrom. SV satt med kunnskapsministeren i åtte år, og jeg registrerte at også SV fikk mye kritikk den gangen. Forskere påsto å ikke se noen SV-fotavtrykk da de satt med kunnskapsministeren. SV ønsket en tydelig styring av hva det ble forsket på, ble det sagt. SV styrte forskningen mot spørsmål om samfunn, som man trengte svar på. SV unnlot å diskutere om dette kom i konflikt med forskningsfriheten. SV var på kollisjonskurs med deler av forskningsmiljøene. Denne debatten kommer med jevne mellomrom. Jeg tror det er sunt at vi får diskutert det med jevne mellomrom – akkurat det som representanten tar opp – sånn at vi sikrer en fri og uavhengig forskning framover.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Vi reoppnevner ikke et faglig råd fordi at man har mistanker til fiskeriministeren. Forskningsmiljøene ønsker å reoppnevne faglig råd for at man skal ha en faglig kvalitet og en kvalitetssikring på forskningen som eksisterer, og som kommer. Dette ønsker forskningsmiljøene velkommen. Så vi oppnevner ikke dette rådet fordi det er noen mistanke mot fiskeriministeren, det er for å kvalitetssikre forskning – noe som alle ønsker seg. Ja, jeg har sagt i forbindelse med reoppnevningen av dette faglige rådet at det skal bestå av både internasjonale og kanskje også nasjonale forskere, men det er veldig viktig å se at forskningen har flere roller. Horisont 2020, langtidsplanen for forskning, inneholder tre ting: samfunnsutfordringene, som får betydelige midler, konkurransedyktig næringsliv, som er viktig, og fremragende forskning. Så det er flere elementer i dette, som jeg tror det er viktig at vi som politikere tar med oss i den videre debatten.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-12-01:
Først vil jeg takke komiteen for samarbeidet om behandlingen av Prop. 8 L for 2016–2017. Samferdselsdepartementet foreslår i denne proposisjonen lovendringer som legger til rette for velfungerende markeder i jernbanesektoren. De foreslåtte lovendringene muliggjør gjennomføring av europaparlaments- og rådsdirektiv 2012/34/EU av 21. november 2012 om etablering av et felles europeisk jernbaneområde i norsk rett. Flere av de nye bestemmelsene som gjennomføres, er blant forutsetningene for jernbanereformen. I tillegg foreslår departementet visse andre presiseringer og endringer i jernbaneloven og jernbaneundersøkelsesloven som det gjennom praktisering av lovene har vist seg å være behov for. Direktivet trådte i kraft 15. desember 2012. Direktivet er ennå ikke tatt inn i EØS-avtalen, men departementet finner det likevel hensiktsmessig å gjennomføre direktivet i norsk rett nå. Departementets begrunnelse er at det er sentralt å ha tydelige regler om strukturen i jernbanesektoren, rollefordeling, tilgang til jernbanerelaterte tjenester og markedsovervåkingsorganets stilling for å få utnyttet flere av de tiltenkte effektene av den pågående jernbanereformen. Departementet foreslår følgende endringer i jernbaneloven som muliggjør en fullstendig gjennomføring av direktivet i norsk rett: ny § 5 a om serviceanlegg presisering av § 8 om tilgang til det nasjonale jernbanenettet ny § 11 b om tilsynsmyndigheten som markedsovervåkingsorgan I tillegg foreslår departementet visse andre presiseringer og endringer i jernbaneloven. Disse omfatter: endringer i rusbestemmelsene i §§ 3 a og 3 c – harmoniseres med vegtrafikkloven hjemmel for å gi forskrifter om sertifiseringsordninger for enhet med ansvar for vedlikehold av rullende materiell mv. i ny § 5 b klargjøring av § 10 om byggegrenser langs jernbanen I proposisjonens kapittel 4 gjennomgås forslagene til endringer og presiseringer i jernbaneloven som muliggjør en fullstendig gjennomføring av direktivet i norsk rett. I kapittel 5 gjøres det rede for lovens bestemmelser om ruspåvirkning, mens det i kapittel 6 gjøres rede for lovens bestemmelser om vedlikehold av rullende materiell og en sertifiseringsordning for dette. I kapittel 7 gis en presisering av jernbaneloven § 10 – Tilgrensende eiendommer – og i kapittel 8 gjøres det rede for lovens bestemmelser om utveksling av taushetsbelagte opplysninger med nasjonale myndigheter. I kapittel 9 gjøres det rede for de foreslåtte endringene i jernbaneundersøkelsesloven. Det er en enstemmig komité som står bak merknadene og innstillingen.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-12-01:
Når jeg hører debatten og lovprisingen av dagens situasjon for jernbanen kontra det nye vi skulle få, får jeg det ikke helt til å stemme med den hverdagen jeg selv sitter i hver dag. Myrli spør hvem som får ansvaret når toget står. Ja, hvem har ansvaret i dag når toget står? Når det er signalfeil enten på Stabekk eller på Høvik, på Oppegård eller på Ski, hvem har ansvaret? Når toget kommer med halvt togsett i rushtiden, hvem har ansvaret? I det nye systemet definerer man ansvaret. Der står det at infrastrukturforetaket skal ha ansvar for operative oppgaver som drift, vedlikehold og bygging av jernbaneinfrastruktur. Det vil si at når skinnen ikke holder mål, eller det er signalfeil på Oppegård, er det klart hvem som har ansvaret. De har ansvar for bygging av infrastruktur – selvfølgelig – og trafikkstyring. Transportselskapet får et klart ansvar for å sørge for at det er transport på åpne skinner. Det er det transportørene som må ta ansvaret for. Det betyr at jeg som kunde, hvis skinnen ikke virker eller strømmen ikke er der, vet at jeg ikke skal klage til NSB eller den som måtte være operatøren. Det er faktisk infrastrukturselskapet som har ansvaret. Det er dette denne reformen rydder opp i. Fra 1996 var det noen eiendommer som var eid av ROM Eiendom, andre eiendommer var eid av Jernbaneverket. Stedet der skinnen går og det der parkeringsplassen er, er det forskjellig hvem som eier. Nå gjøres det en gjennomgang som sier at fra skinnen og ut er det samme lover som gjelder, og det er samme regelverk. Så er det det andre spørsmålet, om konkurranse. Ja, hva kan man konkurrere om? Staten tar ut 600 mill. kr i året av NSB. Selskapet NSB hadde i 2015 et driftsresultat på 1,2 mrd. kr. Da kan man si at det er fint, men når det gjelder et selskap som har som hovedoppgave å transportere folk – og jeg er en av dem – vil man gjerne vite at den prisen man betaler, er riktig satt. I Ruter-systemet har vi flere monopoler; vi har sporveiene, T-banen og toget. Men på buss-siden kan vi være sikker på at der er prisen riktig, for der er den satt i en konkurranse. Til slutt har jeg lyst til å si at Bybanen i Bergen er et offentlig ansvar, men den kjøres av det franske selskapet Keolis.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-12-01:
Jeg har ikke noen problemer med at NSB går med overskudd i seg selv, og at det er et selskap som driver bra. Det jeg har problemer med, er når man fremstiller det som om det eneste momentet man kan konkurrere på, er pensjonsordninger og lønninger i selskapene – at det er de ansette som skal bære konkurranseutgiftene. Et selskap som har et driftsresultat på 1,2 mrd. kr i året, har en buffer å gå på, og det er ikke nødvendig at de ansatte kommer til å lide, selv om det blir konkurranse. Når en snakker om pensjonsordninger: Nei, det var ikke noen pensjonsordning for bussjåførene da vi begynte med anbudene. Pensjonsordningen for bussjåførene kom inn som en del av anbudsrunden etter hvert, for man så at bussjåførene ikke hadde en tilfredsstillende pensjonsordning. Det ble innført i Ruter-systemet etter hvert som vi fikk konkurranse, og det var også et av elementene i forhandlingen. Så det kom etter hvert. NSB, eller jernbanen, er bedre enn sitt rykte. Det er ikke stopp så ofte som man kan få inntrykk av. Feilene kan oppstå like mye vest for Oslo som på Østfoldbanen, men vi skal selvfølgelig glede oss over at vi har fått nye spor, og at vi får flere spor. Det er kapasitet som er hovedproblemet på Østfoldbanen, der vi kjører i kø etter hverandre. Lokaltoget fra Oslo til Ski går 12 minutter før lokaltoget til Moss. Når vi kommer til Kolbotn, har vi tatt dem igjen. Fra Kolbotn til Ski kjører vi i lokaltogsfart, til vi endelig kommer til Ski og kan kjøre i 160 km/t videre. Kapasitet er et problem. Men å si at en anbudsprosess nødvendigvis skal føre til at de ansatte får dårlige arbeidsvilkår, den kjøper jeg ikke. Det er ikke sånn. Vi har regler i dette samfunnet som vil gjelde, og det står for så vidt også i Prop. 143 L for 2015–2016, der statsråden bl.a. skriver at man skal tilstrebe like konkurranseforhold mellom utenlandske og eventuelt innenlandske selskaper, og det er en del av prosessen. Det er et spørsmål om vi har nok selskaper som vil gi anbud – vi har jo pre-kvalifisert noen – men anbudsrunder er tingen. Vi har brukt det innenfor bussektoren i mange år. Det er ingen som klager på og ser på om bussen er eid av Schaus Buss eller av Nettbuss, som er NSBs selskap, eller av Unibuss, som er eid av Oslo kommune, men det vi vet, er at den prisen vi betaler, er den markedsprisen man kan få. Det vet man ikke når det gjelder offentlige monopoler.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
I disse tider, da det åpenbart er vanskelig å få enighet i dette hus i andre saker, kan vi i hvert fall konstatere at her er det enighet i komiteen. Vi har gått nøye inn i de foreslåtte lovendringene, spesielt i § 8. Etter en helhetlig vurdering er vi enig i de foreslåtte lovendringene. Vi anser det som helt greie oppryddinger, og alle er enig i de lovendringene som er foreslått, og som saksordføreren har lagt fram og presisert for Stortinget.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
I innlegget sitt sa samferdselsministeren faktisk at alle dem vi snakker om, jobber i jernbanen i dag. Spørsmålet mitt er rett og slett: Kan samferdselsministeren love at det som en følge av jernbanereformen ikke blir flere ansatte i administrative stillinger i jernbanen?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
La oss håpe det kommer til å jobbe flere i jernbanen i åra som kommer, men det bør jo være konduktører, lokførere, jernbaneekspeditører, banearbeidere, folk som er ute i trafikken. Jeg skjønner at samferdselsministeren ikke kan garantere at det ikke blir færre administrativt ansatte, og grunnen til det er åpenbar – det bygges jo opp et enormt administrativt apparat. Neste spørsmål er direkte knyttet til innstillingen som vi i dag har til behandling, og spørsmålet om nasjonal sertifiseringsordning for lokførere. Jeg oppfatter det slik at regjeringen og dens talspersoner i forbindelse med lokførerstreiken signaliserte at de var enig i at det skulle lages en slik nasjonal sertifiseringsordning, altså at det er statlige myndigheter som godkjenner – sertifiserer – lokførere, uavhengig av hvilket selskap de skal jobbe for. Spørsmålet mitt er rett og slett: Hvorfor er samferdselsministeren imot å innføre en nasjonal sertifiseringsordning for lokførere?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
Jeg vil over på den store usikkerheten som nå råder blant ansatte i jernbanen – i særdeleshet ansatte i NSB og i NSB som selskap, men også blant ledelsen og de styrende organer – om hva som skjer med pensjonsforholdene framover, spesielt i NSB, men i bransjen som sådan. Som svar på et skriftlig spørsmål sa samferdselsministeren nylig at det er satt i gang en prosess overfor ESA for å avklare det juridiske handlingsrommet. Det var svar på et spørsmål om pensjonsforholdene i NSB og hva samferdselsministeren gjør for å ordne opp i det. Spørsmålet mitt er: Når ble henvendelsen rettet til ESA? Har det vært møtevirksomhet mellom norske myndigheter og ESA? Og i det hele tatt: Hvordan jobbes det nå overfor ESA for å bringe svar på dette, og når ser samferdselsministeren for seg at saken er klarert?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
Jeg kan fortsette der vi slapp. Det er jo helt utrolig at samferdselsministeren overhodet ikke var inne på det jeg stilte spørsmål om: Hva foretas nå overfor ESA for å bringe klarhet i de svært alvorlige pensjonsutfordringene som NSB har? Det er kun måneder igjen før det blir konkurranse på det norske jernbanenettet, og det er stor usikkerhet i NSB for hvordan selskapet nå skal rette seg før de får avklart spørsmålet om pensjonsforholdene. Samferdselsministeren svarte overhodet ikke på hva som er gjort overfor ESA, hvilke møter og kontakter som er foretatt, og når vi kan forvente at det er brakt klarhet i spørsmålet. Kanskje mange ikke er klar over det, men egentlig er det et stort jubileum i dag, for 1. desember 1996 ble den gamle forvaltningsbedriften Norges Statsbaner omorganisert til særlovselskapet NSB og Jernbaneverket. Det er 20 år på dagen i dag, og egentlig burde vi hatt boller og brus for å feire Jernbaneverkets 20-årsjubileum. Det var riktig å foreta den omorganiseringen som skjedde for 20 år siden, og det er ikke riktig som samferdselsministeren påstår, at Arbeiderpartiet er imot alle omorganiseringer. Den omorganiseringen – og andre endringer og omorganiseringer – motbeviser samferdselsministerens påstand, men vi skal gjøre de omorganiseringene som er riktige. Hvis det er noe vi burde ha tatt lærdom av i disse 20 årene, så er det at vi ikke trenger enda flere selskaper og enheter innenfor jernbanefamilien. Vi burde heller samle mer, istedenfor å splitte opp enda mer. Nå er det altså det motsatte som skjer – masse enheter, masse selskaper, ansvarspulverisering og et stort administrativt apparat. Stordalen fra Fremskrittspartiet sa at Arbeiderpartiet ikke har noen løsninger. Det er veldig dumt å skrive ferdig innleggene sine og kommentere andre partis talere før en har hørt hva de andre talerne sier. Jeg hadde masse konkrete forslag om hva som er Arbeiderpartiets jernbanepolitikk: bygge mer jernbane, kjøpe flere tog, sette NSB i stand til å bli et enda bedre transportselskap. Og så kan vi legge til: samle eierforholdet til stasjoner på ett sted, beholde Flytoget i offentlig eie istedenfor å åpne for salg, slik som regjeringen har gjort. Det er i det hele tatt mange gode forslag, men de peker i en helt annen retning enn det stortingsflertallet dessverre nå har vedtatt. Det siste poenget mitt er til Grøvan. Han prater om at det er god dialog med fagforeningene. Slik oppfattes det ikke i fagforeningene. Det er stor frustrasjon over det som nå skjer. Jeg anbefaler Grøvan å ha møter med tillitsvalgte i ulike fagforeninger, både om det som skjer med pensjonsforhold og om andre spørsmål, for det er stor frustrasjon.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-12-01:
Det er sannelig mye rart en skal høre. Nå er det altså et problem at NSB går så godt at det går med et stort overskudd. Det er jo et tegn på at det gjøres noe veldig bra innenfor norsk jernbanepolitikk, at NSB som selskap går så bra. Desto mer uforståelig er det at selskapet skal radbrekkes og vingeklippes. Jegstad sa at vi lovpriser den nåværende organiseringen – det er ingen som har gjort det. Det er åpenbart ting som bør endres innenfor jernbanen, men da må vi gjøre det som fungerer, og som gir en bedre jernbane. Jegstad sa at han hadde problemer; han er pendler på Østfoldbanen, går jeg ut ifra. Ja, det er fordi vi har gammel jernbane mellom Oslo og Ski! Mellom Lillestrøm og Asker fungerer det nesten knirkefritt, fordi der er det ny, moderne, dobbeltsporet jernbane. Mellom Oslo og Ski er det gammel jernbane. Derfor bygger vi Follobanen, for å få ny, moderne jernbane også der – og sånn må vi fortsette. Det er løsningen også andre steder. Løsningen er ikke å male om jernbanevognene til en annen farge. Vi må bygge mer ny jernbane og kjøpe flere nye vogner.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-12-01:
Det er nok ikke helt sånn, for det gikk litt fort i svingene her. Vi er ikke med på tilrådningen om å stemme for, dermed skulle vi heller ikke vært med på komiteens merknader. Sekretariatet er gjort oppmerksom på dette. Vi er tydelige på at vi ikke støtter direktivet.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-12-01:
Det er ingen tvil om at det er politiske skillelinjer i denne salen når det gjelder denne saken. Denne saken er en følge av jernbanereformen, som Senterpartiet ikke støttet, og følgelig støtter vi heller ikke oppfølgingen som foreligger i dag. Senterpartiet var, og er, svært skeptisk til den oppsplittingen og privatiseringen som nå foretas av norsk jernbane, og frykter en ansvarspulverisering og oppbygging av et stort administrasjonsapparat som følge av alle enheter og selskaper som nå opprettes. Det opprettes en rekke nye selskaper og et direktorat, og det er stort og dyrt. Senterpartiet mener at det ikke er mer byråkrati og oppsplitting som sørger for en bedre jernbane – nei, det er faktisk viljen til å bygge mer jernbane og viljen til å satse penger på jernbane som kommer til å bety noe for framtiden. Vi så uroen i jernbanesektoren ved streiken som var tidligere i år, og ikke minst går det på sikkerheten. Folk er urolige for at man skal lempe på kravene til utdanningen til lokførere, og det må vi for all del ikke gjøre. Derfor mener Senterpartiet at det er helt betimelig å stille krav om en nasjonal sertifiseringsordning for lokførere. Det vil være med på å skape ro i sektoren hvis man får det til på en god måte. Det er heller ingen tvil om at man bør innføre bestemmelser om kjøre- og hviletid for togpersonell, etter en lignende løsning som den man har for tungtransport på vei. Det er også uro blant togpersonell fordi man ikke har bestemmelser om kjøre- og hviletid i dag, og at man ved reformen kan få så lange økter at det er uforsvarlig. Det må man finne en god løsning på. Og så skulle det bare mangle at man ikke løser pensjonsutfordringene, slik at de ansatte i jernbanesektoren ikke har den uroen i tillegg, og derfor fremmer vi de forslagene som vi har gjort i saken.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-12-01:
Jeg synes det er beklagelig at man ikke vil se på kjøre- og hviletidsbestemmelser for togpersonell, for det er en sak de er veldig opptatt av, de som er på togene og jobber i dag. La oss tenke oss en lokfører som skal kjøre godstog fra Alnabru til Bodø, eller fra Alnabru til Bergen eller til Stavanger. Det er lange strekninger, og det må jo da være sikkerhet for at lokføreren og personellet som er på toget, får hvilt seg i løpet av den tiden og ikke minst får muligheten til å ha et sted å hvile seg i løpet av turen. Hvordan vil samferdselsministeren sikre at de som er lokførere, eller de som er på et tog, får den hviletiden de trenger, og at de faktisk har et sted å kunne hvile seg?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-12-01:
Alle land som har lyktes med sin jernbane, har ikke valgt oppsplitting av jernbanen. Det de i stedet har prioritert, er mer samordning og å bruke penger på jernbane. Jernbanereformen medfører et komplisert system med stor fare for at de negative konsekvensene blir større enn de positive, og oppbygging av et enormt administrasjonsapparat med en stor konsulentbruk – 500 mill. kr per dags dato. Disse pengene kunne med stor fordel heller ha vært brukt på vedlikehold eller kjøp av togsett. Jeg synes det er forunderlig at man ikke vil innføre en nasjonal sertifiseringsordning for lokførerne. Jeg synes det er forunderlig at man ikke vil innføre bestemmelser om kjøre- og hviletid for togpersonell. Jeg synes det er forunderlig at regjeringen ikke vil innføre et felles regelverk for pensjon for ansatte i selskaper i jernbanesektoren – hvis man da ikke vil bruke kompetanse, lønn og pensjon til en konkurransefordel for dem som skal konkurrere på anbudsstrekningene. Det vil i hvert fall svekke sikkerheten, og det kan i hvert fall ikke Senterpartiet være bekjent av.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-12-01:
Jeg hadde i utgangspunktet tenkt at vi ikke skulle være imot alt som lå i denne saken om lovendringen. Men jeg må innrømme at det er svært betenkelig at samferdselsministeren ikke kan redegjøre for hva lovendringene innebærer på spørsmål fra representanten Sivertsen. Det synes jeg er såpass alvorlig at hvis ikke vi kan få fram et løst forslag om å sende lovforslaget tilbake, ser ikke jeg noen annen løsning for Senterpartiet enn at vi stemmer imot.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-12-01:
Det er ikke lett å føre en debatt når noen tror at konkurranseutsetting er det samme som privatisering. La meg først fortelle representanten Juvik at privatisering er når staten eller det offentlige fraskriver seg alt ansvar. Det er ikke det vi snakker om i dag. Det er faktisk snakk om at staten fortsatt har et eierskap, det er staten som legger rammebetingelsene, og dét er konkurranseutsetting og ikke privatisering. Konkurranseutsetting er sunt for mangfoldet. Det kunne være fristende å spørre Heikki Eidsvoll Holmås, som mener det er så ille at man skal konkurranseutsette denne tjenesten: Er det slik at staten kanskje da skulle ha alle bussene, all kollektivtransporten, og også kjøre alle bussene, at de skal være statlig ansatte alle sammen? Skal alle som kjører taxi være statlig ansatte, skal de ansettes i ett selskap fordi det er mye bedre? Den type monopol vil iallfall ikke denne regjeringen ha noe mer av. Så var det kritikk fra Myrli, som sier at her lurer man på hva vi egentlig vil, at Arbeiderpartiet vil satse på jernbane og mener at vi nedprioriterer. Da vil jeg minne om at forfallet økte i et gedigent tempo – for Myrli sa at man skulle øke tempoet. Ja, ett tempo klarte man å øke i Arbeiderparti-regjeringen: Forfallet økte i et forrykende tempo. Det er nå snudd ved at man har tatt igjen forfallet – man har altså økt vedlikeholdet på jernbanen, man har økt innsatsen, og man kjøper sågar betydelig flere togsett enn det Arbeiderpartiet la opp til, ca. ett togsett i måneden. Dét vil jeg påstå er å satse på jernbanen. Det blir for meg mye retorikk og lite politikk og få løsninger. Representanten Myrli sier at man skal «sette NSB i stand», men hva mener man med «å sette i stand» når man fortsetter å gjøre det samme som før? Hva er løsningen? Man kan ikke bare stå her og kritisere uten å ha noen løsning selv. Det savner jeg fra opposisjonen. Det blir veldig enkelt å snakke om privatisering når vi snakker om konkurranseutsetting. Jeg savner mer tydelighet: Hvor er opposisjonen? Skal man fortsette å gjøre det samme? Skal man reversere reformen? Skal man reversere innkjøp av togsett? Skal man nå reversere å gi mer midler til vedlikehold? Skal man reversere og gå tilbake til lavere investeringstakt? Jeg husker at det var demonstrasjoner nesten hver eneste måned. Jeg var selv togpendler til Oslo. Jeg var selv den som opplevde å ikke få informasjon, opplevde at det ikke ble satset på jernbanen, opplevde at det ikke gikk tog, opplevde at det ikke ble kjøpt tog, for det var materiellmangel, personellmangel. Nå går det iallfall flere tog.