Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-23:
Først vil også jeg få lov til å takke interpellanten for å ha tatt opp et svært viktig tema. Spørsmålet om Telenors mediemessige markedsmakt i Norge er ikke bare betimelig, det er på overtid at vi her i huset nå tar tak i dette. Det er en parodisk situasjon når den ene etter den andre i dag diskuterer hvordan vi kan regulere oss ut av en ubehagelig situasjon knyttet til et selskap vi selv eier flesteparten av aksjene i. Vi har fått et privatisert, børsnotert selskap som eier betydelige mengder infrastruktur. I dag beskrives Telenor gjerne – og med rette – som et monster i form av et privatisert, børsnotert selskap som kun har profitt for øye. Det er et selskap som har seg selv og sin børskurs og kvartalsresultater som mål, og ikke samfunnsutvikling. Noen av oss spør om en privatisering av Telenor var særlig smart. Børsnotering av giganten Telenor var en politisk avgjørelse, og de fleste partier – også interpellanten Lånkes parti – støttet en slik privatisering. Telenor er et selskap som gjennom sin kunnskap og sin teknologi har betydelig makt. Jeg er ikke imot makt. Med børsnotering og privatisering av Telenor har imidlertid makt blitt forflyttet fra offentlige til private rom. Vi har gjennom privatiseringen av Telenor svekket eierstyringen. Ingen andre gamle telemonopolister i Europa har fått lov til å utvikle en tilsvarende dominerende posisjon i sine lokale tv-markeder som Telenor har fått lov til her hjemme. Telenor er absolutt alle steder når det gjelder distribusjon av tv, i alt fra bakkenett, kabel-tv, satellitt, bredbånds-tv og til mobiltelefon, og som en betydelig innholdsleverandør i tillegg. I SV mente vi at bakkenettet burde være en del av en offentlig statlig infrastruktur. Utviklingen i NTV og RiksTV etter at Telenor på ulykksalig vis ble sluppet inn i eierskapet og førersetet, har vist at SV fikk rett. Argumentene for et statlig infrastrukturselskap har ikke blitt svekket ut fra det vi har sett etter at det ble etablert. Telenor har de siste årene stille og umerkelig fått lov til å bygge opp et tv-industrielt kompleks i Norge som ville vært aldeles utenkelig i andre bransjer. Telenor er i en særstilling blant disse aktørene på grunn av sin rolle både som distributør på alle plattformer og som en betydelig aktør i innholds- og rettighetsmarkedet. I SV har vi hatt som prinsipielt syn at distributør og innholdsleverandør bør være i forskjellige selskaper. I gårsdagens Dagbladet trekker Lånke en parallell til kraftmarkedet, hvor én aktør eier nettet, mens andre sørger for innholdet. Det er jo nettopp den modellen som SV har reist forslag om gjentatte ganger i Stortinget gjennom forrige periode, og som Lånke gjentatte ganger har stemt imot og argumentert imot. Flere kommentatorer har skrevet at Telenor er et selskap som i dag er rentenister, og som lever på tidligere investeringer. Dette gjelder først og fremst to ting: infrastruktur og utvikling av GSM-teknologi. Pengene som selskapet i dag har, kommer fra investeringer som er gjort på 1980- og 1990-tallet. Det har derfor vært dobbelt provoserende å se de høye lederlønninger og opsjoner i dette selskapet, samtidig som det har kommet rapporter om at forskningen for framtiden i selskapet gradvis har blitt trappet ned. Interpellanten spør om grep for å hindre framtidig misbruk av markedsmakt. Svarene ligger i første rekke langs spor som Regjeringen allerede har antydet. For det første trenger vi gjennom en stortingsmelding å få en grundig gjennomgang av Telenors rolle og situasjon mer generelt og av selskapets voksende mediemessige engasjement spesielt. For det andre trenger vi en modernisering av den gamle eierskapslovgivningen. Regjeringen varslet gjennom meldingen «Kringkasting i en digital fremtid», som vi fikk til Stortinget rett før sommeren, at den nettopp kommer til å se på medieeierskapsloven på ny. Spørsmålet er jo hvordan vi kan utvide loven til ikke bare å gjelde trykte medier, men også til å regulere vertikal integrasjon og elektroniske medier, herunder nettaviser og web-tv. Til slutt: Vi mener at det bør tas flere grep: For det første må en begrense Telenors eiermakt gjennom eierbegrensninger slik Regjeringen bl.a. har anledning til gjennom en streng mediepolitikk og slik Regjeringen allerede delvis har diskutert i allmennkringkastingsmeldingen i form av de vurderinger som er gjort rundt vertikalt eierskap. For det andre må en etablere klare regulatoriske regler for hva selskapet kan og ikke kan tillate seg. For det tredje må en bruke offentlig eierskap til å styre selskapet. I en slik strategi må en eierstrategi gå hånd i hånd med at vi kan nasjonalisere og skille ut Telenors infrastruktur. Jeg registrerer at Regjeringen ikke har slike planer i dag, så dette må vi kanskje utsette til neste periode. Jeg mener likevel at spørsmålet om en ny eierløsning må være med i denne debatten, og jeg vil avslutte som jeg startet: Det er en parodisk situasjon når vi diskuterer hvordan vi kan regulere oss ut av en ubehagelig situasjon i et selskap der vi har flertall.