trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Den regelen som har vært til nå, har jo, som vi opplyser om i proposisjonen, i realiteten ikke noen funksjon lenger, så det er i hvert fall ikke grunn til å være bekymret for at den forsvinner. En av fordelene ved en forbedret ordning gjennom ny forskrift vil være at den også vil kunne omfatte virksomhet som ikke defineres som helseinstitusjoner – altså ikke bare som institusjoner som har overnatting. Men hvis vi skal lage en slik forskrift, vil det kreve et ordinært forskriftsarbeid, og det vil gå ut på høring. Der vil en eventuelt få synspunkter på og innvendinger til de forholdene som representanten tar opp i sitt spørsmål.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Personer med dårlig helse har gjerne også dårlig tannhelse. Sosial ulikhet ser vi på mange områder. Innen helse er det mest synlig gjennom systematiske forskjeller i levealder og sykelighet. Innen tannhelse ser vi forskjell både i bruk av tannhelsetjenester og i tannhelsetilstanden hos den enkelte. Jeg har registrert at komiteen er utålmodig når det gjelder politikkutvikling på tannhelsefeltet. Opposisjonspartiene er ekstra utålmodige. Det var et enstemmig storting som foreslo at prioritering innen tannhelsefeltet skulle inngå i mandatet til utvalget som ser på prioritering i de kommunale helse- og omsorgstjenestene, og som skal levere sin utredning nå i desember. Jeg mener at de fleste av forslagene som er fremmet, hører hjemme under oppfølgingen av den kommende utredningen. Oppfølging av prioriteringsutvalgets forslag vil omfatte vurderinger og aktuelle forslag når det gjelder sosial ulikhet i tannhelse, folketrygdens stønadsordninger til tannbehandling og spørsmål om eventuell utvidelse av personkretsen som den offentlige tannhelsetjenesten skal ha ansvar for. I denne sammenheng vil også spørsmål om egenandeler eller pristak måtte vurderes. Det er med andre ord behov for en bred gjennomgang av feltet. Forebygging og helsefremmende arbeid er nøkkelen til god tannhelse. Det er fylkeskommunen og kommunen som har ansvar for folkehelsearbeidet. Tiltak som har helsefremmende og forebyggende effekt på tannhelsefeltet, er de samme som har effekt i innsatsen mot såkalte ikke-smittsomme sykdommer. Det er derfor viktig at vi samordner innsatsen på disse områdene. Jeg ser at mindretallet fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet foreslår å vurdere tiltak overfor tannleger som velger å ikke benytte seg av den elektroniske prisportalen hvakostertannlegen.no. På samme måten som for annen næringsvirksomhet plikter også tannleger å etterleve bestemmelser i prisopplysningsforskriften. Det er Forbrukertilsynet som er tilsynsorgan, og det er dit en kan henvende seg. Det gjelder også for tannleger som praktiserer med stønad fra folketrygden. Jeg setter stor pris på Stortingets engasjement på tannhelsefeltet. Gjennom komitébehandlingen av representantforslaget har jeg fått gode innspill om hva Stortinget forventer som et minimum av temaer i oppfølgingen av NOU-en og høringen av denne. NOU-en kommer som sagt i løpet av desember.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Det er fordi vi er veldig opptatt av at når vi har igangsatt et utredningsarbeid om prioritering i primærhelsetjenesten og har gitt dem et tydelig oppdrag også på tannhelsefeltet, i tråd med Stortingets vedtak, så er det lurt å avvente den NOU-en og høringen av den før vi begynner å konkludere på virkemidlene. Men det er klart, vi ønsker jo at prisutviklingen på dette området skal holdes tilbake. Det er også en av grunnene til at vi har foreslått ikke å takstjustere i tråd med prisutviklingen, for det er et av virkemidlene som vi kan bruke på dette området. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet fremstiller det som kutt på tannhelse, men det er det jo ikke, dette er et virkemiddel som faktisk bidrar til at tannhelsekostnadene for befolkningen holdes nede i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Vi skal se på det som utvalget foreslår. Men jeg er ikke enig i den framstillingen som representanten her gir. Siden 2013 har regjeringen videreutviklet tannhelsetjenesten og gradvis utvidet skjermingsordningen med til sammen om lag 190 mill. kr, og det er også i tråd med det som er regjeringens politikk nå. Vi har innført en ny stønadsordning for personer som er tannløse i underkjeven, og vi har også økt ulike takster for f.eks. personer med omfattende munntørrhet. Vi har innført – og ikke minst økt bevilgningene til – et tilbud, et gratistilbud, i regi av fylkeskommunen for personer med odontofobi og personer som har opplevd tortur og overgrep. Så utvidelsen av skjermingsordninger har foregått gradvis, samtidig som vi ikke har fjernet noen av folketrygdens stønadsordninger i denne perioden. Det som representanten framstiller som kutt, er fornuftig kostnadsstyring med denne sektoren.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg opplever at de regionale kompetansesentrene har bidratt veldig positivt til kvalitet, rekruttering og faglig utvikling i den fylkeskommunale tannhelsetjenesten. Jeg er ikke med på et premiss om at dette er i konkurranse med universitetene og deres tilbud. På andre områder ser vi jo det som positivt at det foregår forskning og kvalitetsutvikling i regi av tjenesten. Når det foregår forskning på sykehusene, er det ikke sånn at vi framstiller det som om det er i konkurranse med forskningen som foregår på universitetene. Jeg er ikke med på å bygge opp om konflikten som dessverre har vært mellom noen av miljøene på universitetene og de regionale kompetansesentrene. Jeg opplever at de har hatt en positiv innvirkning på utviklingen av tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Vi kan alltid ha synspunkter på lokalisering, det er jo noe av vårt spesialfelt som politikere, men akkurat på dette området er det fylkeskommunene som eier sentrene, og det er de som eiere som har ansvar for å avgjøre disse spørsmålene. Det betyr at det sikkert kan være ulike årsaker til at de fylkeskommunene som eier senteret her på Østlandet, har landet på den lokaliseringen. En skal ikke se bort fra at f.eks. Oslo kommune og Oslo fylkeskommune har hatt ganske sterke synspunkter på dette. Men jeg oppfatter at når dette er et spørsmål som er overlatt til fylkeskommunene og de nye regionene, er det lurt at det er politikerne der som tar den typen beslutninger, og at ikke vi i regjering eller Stortinget prøver å overstyre det.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg er ikke helt enig i den framstillingen hvor en definerer tannhelse ut fra det som er det offentliges ansvar i Norge. Jeg opplever at vi har et offentlig ansvar også for tannhelse i Norge. Selv om veldig mye av tannhelsetjenesten utføres av private aktører, er det en kombinasjon av offentlige og private aktører. Det som er et politisk spørsmål, er jo omfanget av de skjermingsordningene som vi har. Det er vel sånn at om lag 14 pst. av den voksne befolkningen får ulike typer refusjoner for tannhelse. Så det som er spørsmålet som vi må stille oss som politikere, er: Hvis det er et område innenfor helse som vi ønsker å bruke mer penger på, hvor er det vi da får mest helse ut av de kronene? Hvis vi sammenligner oss med andre land, f.eks. Sverige, som har mye bredere skjermingsordninger på tannhelse, er det mye som tyder på at de har en like stor andel voksne som ikke benytter seg av tannhelsetilbudet på grunn av økonomi. Så det ser ikke ut som om det har den virkningen som representanten ønsker.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Regjeringens mål er å sikre et sammenhengende system for akutte tjenester i og utenfor sykehus. Norge har noen av verdens best utbygde og mest kompetente akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus. Det skal vi ha også i framtiden. Tall fra OECD viser at norske resultater er i toppklasse i verden i behandling av akutt hjerteinfarkt og hjerneslag. Det tyder på en velfungerende akuttkjede. Vi har en god ambulansetjeneste. Jeg siterer fra NOU 2015: 17, Først og fremst, som flere har vært inne på: «Med lange avstander, spredt befolkning og klimatiske utfordringer er Norge et utfordrende land å drive akuttmedisinske tjenester i. Sammenliknet med andre land har Norge en desentralisert ambulansestruktur med en godt utbygget ambulansetjeneste.» Jeg er ikke enig i framstillinger om en nedbygging av ambulansetjenesten. Vi bruker 6,1 mrd. kr i året på disse tjenestene. Enkelte steder er det imidlertid nødvendig å gjøre endringer i ambulansestrukturen. Da må vi tenke nytt om hvordan vi best bruker den lokale beredskapen. Forslagsstillerne er opptatt av responstid for ambulansetjenesten. Det er krevende å stille krav om responstid i forskrift med det bosettingsmønsteret og den geografien vi har i Norge. Jeg har sørget for at responstiden for ambulansetjenesten er blitt en nasjonal kvalitetsindikator, i tråd med akuttutvalgets anbefaling. Jeg er enig i at det er nødvendig med en gjennomgang av responstidene, og Helsedirektoratet er i gang med dette arbeidet. Det er helseregionene og kommunene som har ansvaret for de akuttmedisinske tjenestene utenfor sykehus. Det er de som vet hvor skoen trykker, og som må vurdere kapasitet og hvordan de best organiserer tjenestene. Jeg mener derfor det er uhensiktsmessig med en stortingsmelding om prehospitale tjenester som skal utrede samlet kapasitet og basestruktur for ambulansetjenester, slik det står i komitéinnstillingen. For øvrig er basestruktur for luftambulansetjenesten allerede grundig utredet. 98 pst. av befolkningen i Norge kan nås med legebemannet ambulansehelikopter innen 45 minutter. Dette er godt innenfor målet, som er 90 pst. Tilrådingene og oppfølgingen av utredningen er omtalt i statsbudsjettet. Vi skal også utrede offentlig og ideell drift av luftambulansetjenesten. Vi har gode akuttmedisinske tjenester. Utviklingen av de prehospitale tjenestene bør ses i sammenheng med primærhelsetjenestemeldingen, Nasjonal helse- og sykehusplan og utviklingsplanene i helseregionene. Det er først og fremst de lokale planene for de prehospitale og akuttmedisinske tjenestene som det er viktig at vi hever statusen på og får til å fungere enda bedre. Det er der menneskene er, der de som skal jobbe sammen, skal jobbe. Derfor er det min klare oppfatning at det nå ikke er behov for en stortingsmelding om de prehospitale tjenestene eller flere handlingsplaner. Det det er behov for, er å få samarbeidet til å fungere enda bedre lokalt der tjenestene skal gis.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg er helt enig i representantens framstilling av det som er en ny ordning, som utvikler seg mange steder i landet, og som mange steder går under navnet akutthjelpsfunksjoner. Det vi nå gjør for å styrke kvaliteten og grunnlaget for denne typen tjenester, er at Helsedirektoratet jobber med å lage retningslinjer for nettopp akutthjelpsfunksjonen, og det vil også styrke denne ordningen faglig og statusen i tjenesten. Når det gjelder finansiering, er det nok min oppfatning at her vil det være så mange gode, ulike lokale modeller – noen ganger er det kommunen som «stiller opp» for sykehuset, andre ganger er det sykehuset som «stiller opp» for kommunen – at jeg tror den beste løsningen er at de ulike lokale modellene finner sin finansieringsløsning i samarbeidet mellom kommunene og sykehusene, i tråd med de avtalene som skal være mellom sykehusene og kommunene på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg er veldig enig i det som representanten her sier. Det er også en av grunnene til at jeg er enig med representanten i at å forskriftsfeste disse responstidene ikke ville vært et riktig og hensiktsmessig virkemiddel, og derfor er det også i tråd med det NOU-en har anbefalt, nemlig å ha dette som en kvalitetsindikator. Fordelen med det er at vi da har en indikator som forteller oss noe om statusen på det området, men det gir også tilstrekkelig fleksibilitet til å kunne finne gode, lokale løsninger. Men som jeg tror jeg sa i mitt innlegg, jobber nå Helsedirektoratet med å gå gjennom disse indikatorene og måtene det måles på. Kvaliteten på disse er ikke god nok sånn som de er i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg forholder meg selvfølgelig til enhver tid til det Stortinget mener og bestemmer. Sånn er det. Men jeg har også behov for å gi Stortinget en tilbakemelding om min vurdering av de forslagene som diskuteres i saken, før voteringen. Det er min klare anbefaling at det ikke er der vi har behov for å sette inn arbeidet nå. Det vi har behov for, er å jobbe enda mer med å få de lokale avtalene til å fungere, for det er der folkene er, det er der responstiden betyr noe, og det er der løsningene skal finnes. Det er en rekke andre saker som er på vei til Stortinget, og som berører dette området, f.eks. ny nasjonal helse- og sykehusplan. Jeg mener at det derfor vil være feil bruk av de knappe ressursene som en har i Helse- og omsorgsdepartementet og i underliggende etater, å utvikle nye dokumenter og å prioritere å gjøre det nå. Men selvfølgelig forholder jeg meg til det Stortinget vedtar. Det er Stortinget som vedtar statsbudsjettet, og ISF er en del av statsbudsjettet.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Ja, det kan jeg. Jeg synes det var en interessant og fascinerende historie representanten fortalte fra talerstolen, og som forteller veldig mye om utviklingen som vi har hatt på dette området de siste tiårene. Den siste opptellingen – fra 2017 – fra SSB når det gjelder ambulanser, viser at vi har fått flere ambulanser. Men i tillegg har vi i større grad også utviklet en ny ordning, nemlig syketransportbilene, som bidrar til å bedre beredskapen fordi ambulansene i mindre grad er opptatt med ordinære pasienttransporter – de kan faktisk være i beredskap. Jeg vet at det nå er mange diskusjoner om denne typen strukturer mange steder, bl.a. også på Helgeland. Min klare forutsetning er at det arbeidet gjøres i tett samarbeid med kommunene, og at en involverer dem, sånn at en ser hele den akuttmedisinske kjeden i en sammenheng. Det er viktig for kvaliteten.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Svaret på det er ja. Vi er i ferd med å ferdigstille mandatet for arbeidet. I det vil det også ligge en tidsfrist. Den tidsfristen vil være sånn at dette arbeidet vil være ferdig innenfor denne stortingsperioden, i tråd med det forslaget som nå ligger på bordet. Så jeg mener at det ikke er behov for at Stortinget vedtar dette. Det er også veldig klart for meg at skal denne utredningen ha noen verdi, er det viktig at en nettopp får muligheten til å diskutere dette grundig, ta en beslutning, sånn at vi vet dette i god tid før det eventuelt er behov for nye anbud. Derfor er jeg også uenig i den historiebeskrivelsen som kom fra Rødt her. Det var ikke jeg som satte ned akuttutvalget, det var det min forgjenger som gjorde. Men da de var ferdig med sitt arbeid, hadde en uansett ikke rukket å utrede dette i forkant av det anbudet som måtte ut. Så det var ikke jeg som stappet det i en skuff, det var tidsplanen som faktisk ikke holdt.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Fagområdet rehabilitering omfatter en rekke behandlingstilbud i kommunene og spesialisthelsetjenesten. Mange pasienter får nesten utelukkende behandling lokalt. Noen få trenger spesialisert rehabilitering. Mange kommuner har begrenset faglig bredde, erfaring og kompetanse. Samarbeid, veiledning og ambulante tilbud fra sykehusene er nødvendig for å gi et godt og helhetlig tilbud. Regjeringen vil styrke habiliterings- og rehabiliteringstilbudet. Det har vi vært tydelige på i den politiske plattformen. Vi vil bl.a. sette kommunene bedre i stand til å ta ansvar for rehabiliteringstilbudet for de vanligste pasientgruppene. Videre har vi utvidet fritt behandlingsvalg til også å omfatte private rehabiliteringsinstitusjoner i spesialisthelsetjenesten og vil gradvis inkludere rehabilitering i godkjenningsordning for fritt behandlingsvalg. Opptrappingsplanen for rehabilitering og habilitering legger vekt på at det er pasientens behov for spesialisert kompetanse som skal være avgjørende for om rehabilitering skal foregå i spesialisthelsetjenesten eller i kommunen. Som hovedregel bør tilbudet til store pasientgrupper utvikles i kommunene. Det gjelder også for de fleste med kronisk lungesykdom, men i akuttfaser og ved alvorlig forverring vil noen pasienter ha behov for tjenester på begge nivåer. Det har de siste årene vært en økning i antall årsverk i kommunene for fysioterapeuter, ergoterapeuter og psykologer, som er viktige faggrupper nettopp innenfor lungerehabilitering. Om lag 60 pst. av kommunene har etablert frisklivs-, lærings- og mestringstilbud, mange med tilbud til brukere med lungesykdom. Kommunene skal utvikle rehabiliteringstilbudet til pasienter, men vårt klare styringssignal er at nedbygging i spesialisthelsetjenesten ikke skal skje før kommunene har bygget opp tilbud lokalt. Mitt klare krav til helseregionene er at overføring av oppgaver skal skje i nært samarbeid med kommunene, og at endringsprosesser lokalt skal skje i dialog med de ansatte. Helseregionene har ansvaret for planlegging av framtidige tjenestetilbud innenfor rammen som er satt for virksomheten. Ifølge Helse Vest går poliklinisk virksomhet i Egersund som planlagt, og de vil få en avtalehjemmel i hudsykdommer. Videre får rehabiliteringsavdelingen i Stavanger ressurser til å etablere et rehabiliteringsteam og øke ambulant virksomhet. Kolspasienter skal få et bedre tilbud, og det tilføres mer ressurser til rehabilitering i akuttfasen. I statsbudsjettet for 2017 fikk kommunene 100 mill. kr i frie inntekter, begrunnet i opptrappingsplanen, og det ble i tillegg øremerket 100 mill. kr til planen. I 2019 har regjeringen foreslått en økning på ytterligere 100 mill. kr i frie inntekter til samme formål. Fylkesmannen i Rogaland har til nå mottatt i overkant av 12 mill. kr både i 2017 og i 2018 til styrking av habilitering og rehabilitering i kommunene. Med dette kan kommunene styrke rehabiliteringstilbudet til pasientene som til nå har hatt et tilbud i Egersund.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg tror vi ser at det er en klar oppbygging i kommunene av kompetanse på dette området. Det ser vi i årsverksutviklingen. Så er også jeg bekymret for om alle kommunene er gode nok til å ivareta rehabiliteringstilbudet. Det er jo en av grunnene til at vi har iverksatt en opptrappingsplan, som vi nå fullfinansierer i forslag til statsbudsjett for 2019. Hadde vi ment at tilbudet i kommunene var godt nok på dette området, hadde vi jo ikke prioritert det så tydelig som vi gjør. Så jeg er helt enig i at det er behov for en ytterligere styrking av tilbudet. Men retningen – det at flere av dem som har de vanlige og generelle behovene, får rehabilitering i kommunen, mens det høyspesialiserte og akutte gjøres i spesialisthelsetjenesten – det er en arbeidsdeling og en retning som jeg mener er riktig.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Det er jo innhentet mye informasjon i denne saken, og det framkommer også i mitt brev til Stortinget i forbindelse med komiteens behandling av Dokument 8-forslaget. Der framkommer de planene som Helse Stavanger har for å utvikle tilbudet til denne pasientgruppen, som jeg også sa i mitt innlegg. Så er det også viktig at kommunene tar sin del av ansvaret, og at en samarbeider godt med sykehusene på det området.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg oppfatter at dette forslaget slår inn åpne dører, for kommunene får i statsbudsjettet for 2019 mer penger til å etablere den type tilbud. Fylkesmannen i Rogaland får penger til dette, og de har også fått penger de to foregående årene. Det er kommunenes ansvar, og det er viktig at sykehusene og kommunene samarbeider om dette. Her er det jo i veldig stor grad snakk om at kommunene faktisk prioriterer de pengene de har fått gjennom opptrappingsplanen for rehabilitering, til å utvikle og forsterke egne tilbud. Det opplever jeg også at det er et ønske om lokalt.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Hvis jeg hadde vært rolig, hadde jeg ikke laget en egen opptrappingsplan for rehabiliteringsfeltet og prioritert det med 100 mill. kr i budsjettet for 2019. Det er svaret på det. Når det gjelder den konkrete problemstillingen som dette representantforslaget omfatter, er jeg rolig på at dette er et område der jeg opplever at det er et godt samarbeid mellom Helse Stavanger og kommunene. Jeg tror også at det kommer til å bli enda bedre når behandlingen i Stortinget i dag er ferdig, slik at alle er klar over hva som er premissene videre. Og jeg er helt overbevist om at en her finner gode løsninger lokalt.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-15:
Jeg bor i dette området og har hytte i dette området, og jeg snakker med folk hele veien, både lokalpolitikere og andre, så jeg tror jeg har et relativt godt inntrykk av hvordan status for situasjonen er. Det har vært mye uro og uenighet rundt dette, og det er det selvfølgelig ingen som leser aviser lokalt og deltar i den lokalpolitiske debatten, som ikke har fått med seg. Men når beslutningen nå er fattet og en skal gå videre, er jeg helt overbevist om at en kommer til å finne gode løsninger sammen.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Det kom litt nye toner fra statsråden når det gjelder pristak under innlegget han holdt nå. Men det er jo sånn at Arbeiderpartiet allerede i denne saken har fremmet et forsiktig forslag om å utrede pristak for tannhelsetjenester som helt eller delvis refunderes av det offentlige. Til NRK sa Høyres helsepolitiske talsmann, Sveinung Stensland, i april følgende om rådyr tannregulering: «Vi trenger en opprydning, og jeg mener det må på plass en avtale mellom Tannlegeforeningen og staten for å få regulert prisene.» Så skjønner jeg at regjeringens arbeid har stoppet veldig opp, med tanke på prioriteringsutvalgets arbeid, men jeg lurer likevel på: Hvorfor i alle dager støtter ikke regjeringen Arbeiderpartiets forslag om et pristak når regjeringen selv i statsbudsjettet begrunner sin underregulering av støtte med at det bare ville drive opp prisene for tannbehandling?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Nå har jo Faktisk.no sjekket den påstanden om kutt, og de har gått god for den, selv om jeg vet at det brukes mer penger i dag enn man gjorde for en del år tilbake på tannhelsefeltet generelt. Tannlegeforeningen er jo for så vidt ikke enig i den beskrivelsen Høie har når det gjelder priser. Men det som er interessant, er at Høie hele tiden viser til prioriteringsutvalget, men likevel gjennomfører ikke ubetydelige kutt i dette budsjettet, på over 50 mill. kr, når det gjelder tannhelse, og da helt uavhengig av prioriteringsutvalgets innstilling. Carl-Erik Grimstad viste under sitt innlegg til Jeløya-erklæringen, der regjeringen sier at en vil «gradvis utvide skjermingsordningene». I dette budsjettet løfter man TOO-satsingen med 10 mill. kr, og det er bra, men det hjelper lite når man kutter med om lag 60 mill. kr i neste runde. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Kan vi forvente et taktskifte fra regjeringen, med en større innsats på tannhelsefeltet i det øyeblikket prioriteringsutvalgets innstilling er klar?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Vi har et godt stykke igjen å gå på tannhelsefeltet. Vi fikser det ikke over natten, men jeg mener at dette forslaget, fremmet av Arbeiderpartiet, er et skritt i rett retning. Så er jeg tross alt glad for at vi står sammen om beskrivelsen, at det er forskjeller i tannhelse som også bidrar til sosial ulikhet, og at vi også er opptatt av de eldres situasjon, at for få får dekket tannhelsetjenester av det offentlige når de har rett på hjemmesykepleie, eller at det er urettferdig når medisindispensere avgjør om man får det eller ikke, fordi det er blitt digitalisert – om vi kan kalle det det. Jeg er også glad for at vi er enige om at vi står sammen om de rusavhengiges situasjon, og at vi bør se om de i større grad kan få fullført den behandlingen de får. Det kan være det som er forskjellen på om de lykkes i rehabiliteringsløpet sitt eller ikke. Så var det slik at Stensland fra Høyre holdt et ganske flammende innlegg mot meg som representant. Han var ikke sikker på om alt det jeg sa, var å finne igjen i Arbeiderpartiets alternative budsjett, og han ba også om at en skulle legge til side de svulstige valgtalene. Jeg håper jo at jeg kjenner Arbeiderpartiets alternative budsjett bedre enn Stensland, og i så måte kan jeg opplyse om at i Arbeiderpartiets alternative budsjett er det over 120 mill. kr mer til satsing på tannhelse enn det regjeringen la fram. For meg er det langt mer enn svulstige valgtaler, for meg er det reell satsing, det er ekte politikk. Det er derimot en fare for at regjeringens plattform når det gjelder tannhelse, kan ende opp som svulstige ord dersom ikke regjeringen snart begynner å levere på feltet. Carl-Erik Grimstad kalte forslaget Arbeiderpartiet har gått i bresjen for, noe tannløst. Da velger jeg heller å se på hva Carl-Erik Grimstad har foretatt seg i denne saken. Grimstad har altså ikke turt å sette tennene sine i et eneste av de forslagene som er fremmet her. Det må vel bety at det tross alt ble for hard kost for ham og Venstre. Vi har fortsatt noen uenigheter om hvor sterk satsing vi skal drive med på tannhelsefeltet. Det er det ikke noen tvil om. Men hvis denne debatten kan være med på å bidra til at regjeringspartiene våkner, har vi oppnådd noe. Ingenting ville gledet meg mer enn hvis vi nå, etter fem år, får et taktskifte fra regjeringen på tannhelsefeltet, der man sier at vi skal stille bedre opp for dem som trenger det aller mest, og det gjelder også for dem som har de største utfordringene, den dårligste økonomien, på tannhelsefeltet.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Når det gjelder min omtale av regjeringens kutt, hadde det kanskje blitt bedre for regjeringen hvis jeg hadde kalt det for innstramminger, for det er jo det de tross alt har kalt det i sine budsjettforslag. Men for meg er også innstramminger kutt, selv om jeg er klar over at det i dag totalt sett blir bevilget mer penger på tannhelsefeltet enn det ble for en del år tilbake. Det gjelder imidlertid på omtrent samtlige felt som vi driver med her på Stortinget. Så er Stensland opptatt av at jeg skulle ha omtanke for tannlegestanden. Ja, de skal for så vidt ha det greit, men nå er det først og fremst omtanke for pasienter med dårlig råd som gjør at vi ikke ønsker å svekke stønadsordningene som vi har. Da kan det jo være greit hvis Stensland får med seg det forslaget vi har om å utrede et pristak, som han selv tok til orde for i april, for da ville han i hvert fall kunnet eliminere bekymringen om at det bare går til tannlegene. Jeg oppfordrer Stensland til å stemme for Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag om å utrede et pristak i denne saken, så kan han slippe den bekymringen framover.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Ifølge Helsedirektoratet mottar stadig færre rehabilitering gjennom spesialisthelsetjenesten, mens det er vanskelig å spore en tilsvarende oppbygging av det kommunale rehabiliteringstilbudet. Til Dagens Medisin 6. september påpeker Helsedirektoratet at denne utviklingen ikke er i tråd med føringene i opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering. Deler statsråden noe av den bekymringen til Helsedirektoratet om at mens færre får behandling i spesialisthelsetjenesten, har man ikke sett noen større opptrapping i kommunene?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Arbeiderpartiet støtter også at flest mulig skal kunne få god behandling nærmest mulig der de bor, men det er likevel grunn til bekymring på dette feltet, og det kan også være greit å vise til at Arbeiderpartiet har et helt annet kommunebudsjett enn det regjeringen legger opp til, nettopp for å sette kommunene bedre i stand til å ta de oppgavene de er blitt pålagt. Så til mitt neste spørsmål, og da går det litt mer konkret på denne saken: Har statsråden gjort noe konkret i denne saken for å forsikre seg om at disse rehabiliteringspasientene i Rogaland ikke får et dårligere tilbud enn det de har hatt fram til nå? Kan han garantere dem at det tilbudet de nå kommer til å få, kommer til å bli minst like bra dersom beslutning om nedleggelse blir opprettholdt?
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-11-15:
Norsk tannhelse har hatt en positiv utvikling og blitt stadig bedre. Antall barn med hull i tennene har sunket år for år. Det er jeg glad for, og dette er en trend som ikke kommer til å snu. Vi har derfor mye å være stolte av, men det er selvsagt en del vi må jobbe videre med. Et godt tannhelsetilbud må være tilgjengelig for alle, også de som sliter økonomisk. Levekårsundersøkelser viser en sammenheng mellom god tannhelse og sosioøkonomiske faktorer. Geografi spiller også inn – det er forskjeller i tannhelse ut fra hvor du bor i landet. Både høy utdanning og høy inntekt har direkte innvirkning på folks tannhelse. Den er bedre for dem enn for dem som er avhengig av ulike trygdeordninger. Vi må bruke offentlige midler for å redusere sosiale forskjeller og sikre et likere tilbud i hele landet. Tilgang til gode tannhelsetjenester også for ressurssvake grupper skal og må derfor prioriteres. Vi har gode skjermingsordninger i Norge, men disse ordningene omfatter ikke alle som har vanskelig for å betale for tannbehandling. Derfor er det Venstres ønske at mennesker med svak økonomi skal få støtte til tannbehandling, og at flere skal få støtte til større og kostbare inngrep. Derfor er det behov for å gjennomgå refusjonsordningene, men det gjøres altså allerede i Helsedirektoratet. For Venstre er ønsket å inkludere flere og innføre en høykostnadsbeskyttelse. Dette er et arbeid som også fortsetter i regjeringen. Mye av Venstres politikk reflekteres i Jeløya-plattformen, der regjeringen nettopp har lovet å videreutvikle tannhelsetjenesten og gradvis utvide skjermingsordningene. Innsatsen for å forebygge tannhelseproblemer, særlig for svake grupper, skal derfor styrkes, og regjeringen er i gang med dette arbeidet. En slik gruppe er rusavhengige. Jeg er glad for at et flertall her i dag er enig med Venstre i at rusavhengige i institusjon bør få ferdigstilt nødvendig tannbehandling de er i gang med, selv om de utskrives fra institusjonen. Dette er i tråd med slik vi tenker om helse: Det skal være helhetlige behandlingsforløp og gode samarbeid på tvers. For rusavhengige er ofte en fullført tannbehandling en viktig del av rehabiliteringen, så dette er svært viktig. Vi må ikke glemme oppfølgingen i kommunene. Det er der vi må gjøre en forebyggende innsats – forebygge og lære barn gode vaner tidlig. Det er derfor bra at primærhelsetjenesten styrkes og fokuseringen på folkehelse intensiveres. Dette arbeidet må gjøres i den enkelte kommune. Jeg er glad for at regjeringen har et våkent øye nettopp på dette. Så fremmes det altså forslag om at man skal styrke det forebyggende arbeidet for god tannhelse, gjennomgå refusjonsordningene på tannhelsefeltet, forslag for i større grad å hjelpe dem som i dag ikke har økonomisk mulighet til å få gjennomført nødvendig tannhelsebehandling, og forslag til forbedring og forenkling av ordningene. Det er lett å ty til metaforer på dette feltet, slik representanten Mørland antydet da han ba helseministeren tette hullene. Jeg må få lov til å kalle dette forslaget noe tannløst.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-11-15:
Når jeg er vitne til slike debatter som dette, slår det meg av og til at det er faktisk mennesker der ute som leser referatene fra disse møtene og disse forhandlingene. Da synes jeg det er på sin plass å påpeke – jeg vet ikke hva jeg skal kalle det – en virkelighetsbeskrivelse som er noe underlig, når representanten Ingvild Kjerkol sier at luftambulansetjenesten er svekket i 2019 i forhold til 2018. Bare for å gjøre oppmerksom på det, som en liten reprise av den debatten vi hadde her i vår: Kortbanefly på alle baser blir innført fra 1. juli 2019, det blir bedre navigasjonsutstyr, bedre sikkerhetsutstyr, bedre medisinsk innredning, og besetningen i bakvakt skal hentes inn ved sykdom og fravær på en helt annen måte enn det ble gjort tidligere. Ambulanseflytjenesten blir i Norge i 2019 styrket med over 100 mill. kr i forhold til 2018. Hvordan representanten Kjerkol får det til å bli et dårligere tilbud, skjønner jeg faktisk ikke. Til representanten Moxnes, som dessverre ikke er her: Han sier at dette var en ødeleggende anbudsprosess. Nei, det var en helt normal anbudsprosess. Den ble bare forkvaklet av bl.a. representanten Moxnes, som kalte dette regjeringens ansvar. Det var det slett ikke. Det var en helt normal konflikt mellom forskjellige grupper av arbeidstakere. Denne anbudsprosessen har spart samfunnet for mange millioner kroner, som kan brukes f.eks. til forebyggende kreftarbeid, til bedre tannhelse og til andre ambulansetilbud – bare for å repetere litt av den debatten vi har hatt her i dag.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-11-15:
Tannhelse er også viktig når det gjelder ernæring for eldre personer. Vi vet at det å få i seg nok næring er en utfordring for mange, og da er det klart at det å ha tenner som fungerer, og som er friskest mulig, er viktig for å opprettholde også den delen. Eldre i Norge har i dag rettigheter dersom man mottar hjemmesykepleie eller bor på et sykehjem, men det man ser av tallene, er at det er svært få som benytter seg av de rettighetene man har. Det kan selvfølgelig være fordi man ønsker å gå til den tannlegen som man har hatt i veldig mange år, og som man kjenner og har fått et godt forhold til, men jeg tror nok også det kan være fordi mange ikke vet at de har rettigheter knyttet til tannbehandling når man kommer i en sånn situasjon. Derfor er Fremskrittspartiet opptatt av at vi må informere bedre dem som faktisk har rettigheter knyttet til tannbehandling. Det er et ansvar som kommunene har, og selvfølgelig også fylkeskommunene, som har ansvaret for å tilby disse tjenestene. Nå er det også slik at sykehjemsbeboerne blir sykere og sykere. Fra min tid i Oslo var det slik at man hadde tannklinikker på enkelte sykehjem. Det gjorde det selvfølgelig enkelt for dem som bodde der, å få behandling etter de behovene de hadde. Jeg mener at man framover kanskje i større grad kan tenke på at det er mulig å flytte tannlegene ut til pasientene, der de er, f.eks. beboere på sykehjem. Det er jo ikke slik at de som bor på sykehjem, nødvendigvis drar til legen; man har sykehjemsleger som skal følge dem opp. På samme måte mener jeg at man må tenke mer i retning av at også tannlegene bør reise ut for å hjelpe de eldre. Jeg håper at dette er noe regjeringen kan ta opp med KS, for jeg mener det må gjøres en bedre jobb på dette området, for å sikre at eldre har tenner.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-15:
God tannhelse skal ikke avhenge av størrelsen på lommeboka, men sånn er det dessverre i Norge i dag. Én av tre nordmenn har droppet tannlegen av økonomiske årsaker. En av dem heter Mette Helen Sivertsen. Hun fortalte til media for kort tid siden at hun mangler elleve tenner og må tygge maten på gommen. Hun har ikke hatt råd til å gå til tannlegen og har derfor trukket en og en tann etter hvert som det har oppstått problemer. Det er etter vårt syn ingen logisk eller medisinsk grunn til at tennene ikke skal behandles som en del av kroppen. Skader og sykdom i tennene og i munnhulen kan være invalidiserende. Det kan, som flere har påpekt, føre til at man ikke får i seg nok næring og nok mat. Det kan være farlig for mennesker å ikke ha en god tannhelse, og da burde også tennene anses som en del av kroppen. I dag er dette et gapende hull i velferdsstaten, som må tettes. Rødt støtter ethvert forslag om å styrke norsk tannhelse med mål om å utjevne klasseskiller, forslag om utredning av pristak for tannhelsebehandling og også utvidelse av offentlig tannhelsetjeneste, der vi innlemmer flere grupper. Vi kommer til å støtte mange forslag som ligger i saken, men til sjuende og sist handler dette spørsmålet, som veldig mye annet, om penger. Det er derfor vi i vårt alternative statsbudsjett setter av hele 3 mrd. kr til et krafttak i retning av gratis tannhelse. Vi vil stemme for alle forslag som inkluderer nye grupper i den offentlige tannhelsetjenesten. Vi mener prinsipielt at et tannhelseløft må komme alle til gode og ikke bare gi støtte basert på diagnoser eller økonomisk sårbarhet. Vi ønsker også å sikre at penger bevilget til tannhelse, ikke ender opp som privat superprofitt for noen. For å sikre at pengene ikke går til økt overskudd i private klinikker, trengs det et pristak i refusjonsordningen for hva klinikkene kan ta seg betalt. Det viktigste for oss er å sørge for at god tannhelse ikke avhenger av størrelsen på lommeboka. Da trengs det et krafttak i retning av at også tennene anses som en del av kroppen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Den akuttmedisinske beredskapen består av mer enn ambulansetjenesten – det tror jeg statsråden og jeg fort kan bli enige om – og mange steder har man utviklet gode modeller som representerer nye måter å organisere tjenesten på. Jeg nevnte i innlegget mitt eksemplet fra Røyrvik, hvor det ikke lenger var forsvarlig å ha en ambulansebase fordi man ikke greide å rekruttere kompetent personell, og man ikke fikk nok oppdrag til å ivareta kompetansen. Det er også mange andre eksempler – bl.a. fra Røros, hvor ambulansetjenesten også hjelper den kommunale beredskapen innenfor deres ansvar. Men det som er en felles bekymring, er at dette er prosjektorganisert. Det er gode måter å jobbe på som har en utløpsdato med tanke på finansiering. Hvilke tanker har statsråden om å kunne sikre varig finansiering for denne typen gode, framtidsrettede måter å løse oppdraget på?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Jeg oppfatter svaret til statsråden slik at gode kommunale budsjetter og gode sykehusbudsjetter vil hjelpe til med denne felles finansieringen der det er naturlig. Der har vi litt forskjellig mening om hva som er godt nok – det er greit. Men det jeg tenkte å spørre statsråden om, som en oppfølging, var: Når disse gode tjenestene etableres – helsevakt og øyeblikkelig medisinsk hjelp – blir dette med responstider en tilnærming som ikke i alle sammenhenger bygger opp under den gode praksisen. At man f.eks. etablerer en legevaktsbil som kommer først til hendelsen, gir mulighet for å få vurdering av en lege som første respons, og da er man jo ikke bundet av de normgivende responstidene som helseforetakene har. Denne kompetansen, som handler om å sikre riktig vurdering av hendelsen, trenger vi bedre systemer til, og vi trenger at den handler bedre sammen. Hvordan ser statsråden dette behovet i sine planer?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Forslaget om å forskriftsfeste responstiden har ikke vi i Arbeiderpartiet støttet, ganske enkelt fordi det ikke sikrer en bedre tjeneste eller en bedre beredskap med den kunnskapen vi har. Helseministeren er eier av helseforetakene, og de har i dag et lovpålagt ansvar for den akuttmedisinske beredskapen. Det er uakseptabelt hvis krav til responstid blir brutt, slik at det går ut over liv og helse. Nær halvparten av kommunene melder om brudd på responstid, og det er ganske jevnt fordelt om det er tettbygd eller ikke. Vi mener det trengs bedre kunnskap om innhold i oppdragene, for alle disse haster ikke like mye medisinsk. Det trengs en grundig gjennomgang, slik at responstida, uavhengig av avstandene lokalt, kan bli medisinskfaglig vurdert. Vi kan ikke og bør ikke låse helsetjenesten til et mål uten at vi vet at et slikt mål gir rett kompetanse til rett tid. Det er som sagt helseministeren som er den øverste ansvarlige for å påse at kvaliteten i den offentlige, tidskritiske tjenesten oppfyller krav til kvalitet og responstid. Det ansvaret er hjemlet i lov i dag. Danner vi flertall sammen med opposisjonen for å lovfeste ett mål for tjenesten, hindrer vi fleksible løsninger som kan bedre tjenesten, og vi griper inn i helseministerens ansvar og hva vi kan ansvarliggjøre ham for i denne sal i neste omgang. Det kan ikke Arbeiderpartiet være med på. De gode prosjektene med helsevakt viser en styrket akuttmedisinsk beredskap i veldig mange tilfeller der responstiden ikke kommer til anvendelse. Lokale forhold må avgjøre hvordan tjenesten struktureres. Hvis ikke kan distriktene med lang reise til sykehus bli de store taperne. Så vil jeg bare helt til slutt si at jeg er veldig glad for at brannvesenet har fast responstid, og at den er forskriftsfestet. Det er en viktig tjeneste, men den er også organisert helt annerledes enn den akuttmedisinske beredskapen. Brannvesenet består veldig mange steder av frivillige brannfolk som øver og trener, slukker branner og vedlikeholder kompetansen sin godt. Den akuttmedisinske beredskapen i ambulansene våre er høyspesialisert. Vi trenger riktig og god kompetanse. De må ha nok oppdrag til å holde kompetansen ved like, og når disse fagfolkene skal øve og trene, må de gjøre det sammen med alle de andre i den akuttmedisinske tjenesten – så det er ikke helt sammenlignbart. Vi støtter forslaget fra Rødt.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Jeg skal ikke bruke det minuttet engang, men siden representanten Grimstad påtok seg arbeidet med å skrive referat fra stortingsmøtene, må jeg bare gjenta at i 2018 var luftambulanseberedskapen i Norge, særlig i den nordlige landsdelen, svekket. Den var så svekket at fly sto på bakken i mangel på piloter. Situasjonen var så alvorlig at statsråden kom til Stortinget og orienterte, og regjeringen satte inn adhoctiltak. Det var ikke en meningsytring fra min side, det var et kort referat av den korte forhistorien.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-11-15:
Det haster når blålysene er på. Det haster når liv og helse står på spill. Det haster når alvorlige ulykker skjer eller slag rammer. Og når det haster, er tida veldig avgjørende for resultatet, og ventetida er ekstra lang. Derfor trenger vi en beredskap som sikrer at hjelpen kommer tidsnok. Jeg er fra Salten, og ingen av kommunene i Salten har responstid på ambulanse innenfor veiledende tidsfrister. I tettbygde strøk, som Bodø, er anbefalt responstid i dag innenfor 12 minutter, men ifølge Helsedirektoratets tall for 2017 er responstida i Bodø 25 minutter. Det er jo i praksis en dobling i forhold til anbefalingen. Ellers er veiledende responstid i Salten innenfor 25 minutter. I Beiarn kan man gange responstida med to, til 52,5 minutter, i Fauske er den 39,4 minutter, i Gildeskål 35,4 minutter, i Hamarøy 43 minutter, i Meløy 48 minutter, i Saltdal 32,7 minutter og i Steigen 38,4 minutter. I Sørfold kan man mer enn tredoble responstida – til 79,8 minutter. Disse lange ventetidene har vi i Salten – forholdsvis sentralt i Nordland. Når det her er dobling og tredobling av responstida, kan en bare tenke seg utfordringene i utkantene og på øyene. Jeg kjenner faktisk til steder i nord som ikke har beredskap om natta. Da denne situasjonen skulle endres, var alternativet at de kunne få beredskap om natta om de håndterte situasjonen selv på dagtid. Selv om statsråd Høie tilbakeviser at det var slik, er dette å gå tilbake til 1955 og historiene som representanten Meisfjord Jøsevold viste til, der familien sjøl måtte ringe rundt og ordne transport privat. Senterpartiet vil ikke sitte stille og se på at det blir større og større geografiske forskjeller i Norge. Ambulansebåten, ambulanseflyet eller ambulansebilen er viktig, og det er viktig at vi får dette lovfestet, slik at vi får det på plass. Det er også viktig at regjeringa sørger for krav til felles akuttmedisinske planer for kommunene og helseforetakene. Vi skal framover, ikke bakover.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-11-15:
Representanten Stensland kritiserte meg for å ta utgangspunkt i Salten – ja, jeg tok utgangspunkt i det som er mitt nærområde, og som jeg kjenner best. Men Senterpartiet ønsker responstider innenfor de oppgitte 8, 12 og 25 minuttene over hele landet. Jeg sa at Senterpartiet ikke vil sitte stille og se på at det blir større og større geografiske forskjeller i Norge. Da vil jeg betrygge representanten med at Senterpartiet også tenker på øyer og utkanter utenfor Nord-Norge. Når det gjelder budsjett, sa jo representanten Toppe en del av det som var viktig. I tillegg må jeg presisere at Senterpartiet ønsker å bruke over 1 mrd. kr mer til fylkesveier. Det er en veldig viktig del av denne pakken, fordi vi da kan binde utkantene tettere sammen med helseforetak, sykehus og stedlig hjelp. Det må også regnes med i vår satsing på beredskap. Jeg ser at på felt etter felt fører regjeringen en politikk som svekker grunnleggende tjenester. I sin iver etter å sentralisere setter regjeringen troverdigheten til både velferdsstaten og rettssamfunnet på spill. Å føle seg trygg på at ambulansen kommer i tide, og at politiet har ressurser til å gjøre jobben sin, er ikke en selvfølge i hele landet. Da tenker jeg på hele landet, ikke bare på min egen region, selv om jeg har lyst til å nevne et eksempel fra Nordland. Nordland politidistrikt har hatt en nedgang på 49 pst. i grove narkotikasaker de siste årene, ikke fordi sakene er blitt færre, men fordi politiet ikke kan prioritere dette og andre områder – dette fordi en er pålagt å sentralisere. Det er kanskje litt rart at jeg nevner dette i en debatt om ambulanseberedskap, men dette er en gjennomgående trend som vi er nødt til å snu, slik at det skal være godt å bo i hele landet i framtiden.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
En grunnleggende forutsetning for velferdssamfunnet er tryggheten – tilliten til og tryggheten for at fellesskapet stiller opp for den enkelte når det er behov og man ikke klarer seg alene. Det er et av suksesskriteriene for det velferdssamfunnet vi har skapt. Vi må erkjenne at dette landet er mye forskjellig: Det er langstrakt, det er bredt, det er høyt, og det er kronglete. Så hvordan vi får til den tryggheten, hvordan vi skaper den tilliten til at man får hjelp uavhengig av hvor man bor, vil det være forskjellige løsninger for over hele landet. Men målet og kravet er at det må være likeverdighet – ikke likedan, men likeverdig. Det må være vårt ansvar, vi som er her i salen, og ikke minst de som har ansvaret for den utøvende myndigheten, nemlig regjeringen. Tjenestene må være preget av høy kvalitet. Vi må være trygg på at det er tilstrekkelig kapasitet til å hjelpe alle dem som trenger det, og vi må være trygg på at den hjelpen kommer innen rimelig tid, slik at man får den før det er for sent. Vi kan være helt trygg på at dette opptar folk. Det erfarte vi f.eks. i vår, da vi hadde en stor diskusjon, og luftambulansetjenesten noen dager stoppet helt opp. Da var ikke den tryggheten til stede. Folk ble utrygge for om storsamfunnet kan stille opp når det er behov for det. Jeg får et økende antall henvendelser fra både ordførere og velgere, som rapporterer om det som på fint språk her kalles samtidighetskonflikter. Det er nå flere enn før som opplever at ambulansen ikke kommer når man ber om hjelp. Senest i går var det et oppslag i lokalavisen i Vesterålen, der en ettåring ikke opplevde å få hjelp da man trengte hjelp. Da har jeg behov for å understreke at jeg mener det er grunnlag for, slik Arbeiderpartiet nettopp ber om, at vi får en gjennomgang, basert på NOU-en, om hvordan de akuttmedisinske tjenestene, de prehospitale tjenestene, skal være organisert i sammenheng for å sikre at folk skal oppleve den tryggheten de har krav på, og som er vårt ansvar som storsamfunn å stille opp med. Jeg merket meg at statsråden beklaget seg over knappe ressurser og skyver Stortinget foran seg. Det er nesten på grensen til å kokettere når man sier man ikke hadde ressurser til å lage denne stortingsmeldingen. Det er synd at man inntar den holdningen. For Arbeiderpartiets del har vi valgt å prioritere annerledes. Statsråden representerer en regjering som legger fram et statsbudsjett. Man kunne valgt å prioritere helsevesenet høyere enn man gjør, prioritere kommunene høyere – for de skal også stille opp med sin del av helsetjenestene – slik at det var tilstrekkelig ressurser, og vi fikk bedre tjenester. Det har vi i Arbeiderpartiet valgt å gjøre i vårt alternative budsjett.