Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2001-12-14:
Det er for tidlig i dette budsjettet å foreta de store nye endringene innenfor barnevernet. Mange er kjent med at Bondevik-regjeringen satte ned et utvalg, Befring-utvalget, som skulle ha en bred gjennomgang av barnevernet. Dette var et historisk og nødvendig gjøremål. Barnevernet står overfor nye og store utfordringer som krever at vi tar noen nye grep. Og gjennom Befring-utvalget har vi fått den første totale gjennomgangen av barnevernet noensinne. Og om jeg ydmykt må få si det selv – og skal det bli sagt, må jeg nok si det selv – dette var ett av mange bra tiltak fra den forrige Bondevik-regjeringen som ble fulgt opp av Samarbeidsregjeringen. Arbeidet med barnevernet på bakgrunn av Befring-utvalgets innstilling blir et viktig område for komiteen i denne perioden. Men komiteen har allerede valgt å kommentere et par spennende igangsatte prosjekter, Parent Management Training, PMT, og Multisystemic Therapy, SMT. Å plassere unge mennesker på institusjon er sjelden en hjelp for barn og unge med atferdsproblemer. I disse to prosjektene går fagfolk, foreldre og nærmiljø inn i et samarbeid for barn og unge med atferdsproblemer i et familiebasert behandlingsopplegg. Dette er prosjekter som foreløpig har gitt veldig gode resultater. Det er bra sett med samfunnets øyne, men det er først og fremst bra fordi det hever livskvaliteten til det enkelte barnet og den ungdommen som har strevd med å finne seg til rette i samfunnet vårt. Barnevernet er til for å verne barnet. Det er vårt mål som politikere, og jeg vet at det er målet for de fagfolk som sitter med kompetanse på dette området, og som legger betydelig innsats ned i sitt arbeid for disse barna. Det er nok litt vemodig for noen i opposisjonen at Samarbeidsregjeringen følger opp barnehagesatsingen. Dette gjør vi selv om vi vet at Stoltenberg-regjeringen skjøv foran seg regninger på 13–14 milliarder kr, som vil inntreffe ved senere budsjetter. Dette er en offensiv satsing som legger opp til både økte plasser og lavere foreldrebetaling. Men den største revolusjonen innen barnehagesatsingen er ikke disse pengene. Nei, det er den finansieringsordningen som Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti står sammen om i komiteen, og som Arbeiderpartiet ikke er med på. Dette er kanskje det største grepet som kommer til å bli tatt på barnehagesektoren. Ved å samle alle tilskudd i ett offentlig tilskudd og la dette gå til den enkelte barnehage vil vi få et driftsgrunnlag for barnehager som gjør at det er trygt å satse og bygge barnehager, så den finansieringsmodellen som statsråd Dåvøy har skissert for komiteen, er det verdt å bruke store ord som revolusjon om. Selvfølgelig er det utfordringer knyttet til en slik modell, men det skal ikke stoppe oss i arbeidet med å ta det grepet som etter hvert vil bety mye for foreldres muligheter til å få plass og til en pris som gjør at de har en reell frihet i valg av omsorgsform. Representanten Faldet kommenterte at prisene ikke går ned. Vær med på denne finansieringsordningen, så vil dette kunne gå i orden! I de siste ukene har det vært en debatt i media om likestilling og minoritetskvinner. Alle komiteens medlemmer, unntatt Fremskrittspartiet, peker på at likestillingssenteret ikke har sett det som en oppgave å jobbe med disse problemstillingene. Vi er veldig fort oppe på barrikadene og fokuserer på minoritetskvinners situasjon når det er snakk om dramatiske ting som tvangsekteskap og omskjæring. Men nå etterlyses det, bl.a. fra MiRA-senteret, at vi fokuserer på minoritetskvinners hverdagssituasjon. Jeg skjønner for så vidt Likestillingssenterets begrunnelse, ved Yssen, at de jobber med diskriminering på bakgrunn av kjønn generelt og ikke diskriminering på bakgrunn av etnisitet. Men det er jo nettopp kombinasjonen av kjønn og etnisitet som er spesiell for hverdagen til noen minoritetskvinner. Kristelig Folkeparti anser Likestillingssenteret som en viktig aktør i samfunnet, og komiteens flertall ønsker at likestilling og minoritetskvinners hverdag skal settes på dagsordenen. Dette kan kun skje i dialog med de kvinnene dette gjelder. I denne dialogen skal vi ikke se bort fra at vi såkalt etnisk norske kvinner kanskje har noe å lære av våre medsøstre, også av minoritetskvinnene. Da har jeg holdt et innlegg uten å nevne kontantstøtten, og det går jo ikke når man er en KrF-er. Men valgfriheten er avhengig av behovsdekning for barnehager. Det er den jobben vi lovte i valget, og det er den vi nå er i gang med. Heving av kontantstøttebeløpet er neste trinn. Da var det nevnt, og jeg kan avslutte mitt innlegg.