Trond Helleland (Høyre), 2012-05-31:
Meld. St. 12 om forholdet mellom stat og kommune ble ikke helt som ventet. I et og et halvt år ventet vi i Stortinget spent på at meldingen skulle komme, Kommune-Norge var også forventningsfull. Men etter at den ene utsettelsen avløste den andre, dalte forventningene, her var det for store indre motsetninger i regjeringen til at man kunne forvente konkrete forslag. Og ganske riktig, da meldingen omsider ble lagt fram, ble den av statsråd Navarsete kalt en prinsippmelding, og som prinsippmelding er den et godt utgangspunkt for en akademisk debatt om hvordan forholdet mellom stat og kommune skal være i årene som kommer. En samlet komité peker på at kommunesektoren har et selvstendig ansvar overfor sine innbyggere for å løse grunnleggende oppgaver, yte tjenester, drive samfunnsutvikling, utøve myndighet og være en lokalpolitisk institusjon. Samtidig har staten et ansvar for å gi kommunesektoren muligheter til å løse oppgavene til det beste for innbyggerne. Staten har et bredt spekter av virkemidler i styringen av kommunene. De kan grupperes i tre hovedtyper: lovbaserte virkemidler, økonomiske virkemidler og andre virkemidler. Komiteen viser til at det i meldingen pekes på at utgangspunktet for forholdet mellom stat og kommune er at Norge er en enhetsstat, og at det lokale selvstyret derfor må fungere innenfor rammene av nasjonale mål. Regjeringen mener at det over tid må være samsvar mellom prinsipp og praksis i den statlige styringen av kommunene. Dette er komiteen naturligvis enig i. Antall direktorater og det man kan kalle den ytre stat, har hatt en kraftig vekst. Komiteen støtter en kritisk gjennomgang av omfanget, mandatet og praktiseringen til de statlige direktoratene. Målet med en slik gjennomgang må være å styrke den kommunale handlefriheten og kommunesektorens evne til å løse oppgavene de er satt til å løse. Komiteen ber om at KS får delta i den varslede gjennomgangen av direktoratene. I stortingsmeldingen får vi et talende bevis for at en slik direktoratsgjennomgang er nødvendig: «Av dei meir enn 150 sentrale forvaltningsorgana i Noreg er det vanleg å rekne med om lag 60 direktorat.» Og videre: «Det er vanskeleg å teikne eit eintydig bilete av kva rolle direktorata har i den statlege styringa av kommunesektoren. Dette heng mellom anna saman med at det ikkje finst ei samla, systematisert oversikt over tilhøvet mellom direktorata og kommunane, eller over kva for kommuneretta oppgåver og fullmakter dei ulike direktorata har.» Derfor er det all grunn til å få en vurdering av direktoratenes rolle og påvirkning på kommunene. Kanskje vil gjennomgangen også bidra til at vi får en nøyaktig oversikt over hvor mange direktorater som finnes – det kunne jo vært kjekt å ha. Ordningen med lovfestede rettigheter har økt i omfang. Komiteen er enig i at lovfesting av rettigheter som ikke følges opp i praksis, svekker tilliten til offentlige myndigheter og politikere. Det er et tankekors at offentlige budsjetter blir underlagt stram og nøye styring, mens det å passe på at lovbrudd ikke skjer, ikke får den samme oppmerksomhet med hensyn til oppfølging og styring Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, peker på at kommunalt selvstyre innebærer nærhet mellom innbyggerne og folkevalgte, og framhever den grunnleggende verdien i at innbyggerne kan påvirke og delta i løsningen av felles oppgaver i lokalsamfunnet. Flertallet viser til at statliggjøring av viktige velferdsoppgaver vil kunne avgrense det lokale folkestyret, føre til økt byråkratisering, føre til en sentralisering av avgjørelsesmakt, gi folk flest færre muligheter til å påvirke hverdagen sin og lokalsamfunnet og trolig også svekke motivasjonen for å engasjere seg i lokalpolitikken. Lovfestede individuelle rettigheter snevrer inn den kommunale handlefriheten og bidrar til å påvirke prioriteringene innad i kommunene. Flertallet viser til at regjeringen understreker i meldingen at man skal videreføre generalistkommunen. Dette støtter flertallet, og mener kommunene skal ha det samme ansvaret, uavhengig av størrelse. Dette betyr ikke nødvendigvis at alle kommuner skal ha samme tjenesteproduksjon. Noen oppgaver blir for store for mange av dagens kommuner – da bør de kunne kjøpe tjenester i andre kommuner, eller samarbeide interkommunalt. Regjeringen legger til grunn at regelstyringen av kommuner og fylkeskommuner skal være rammepreget, slik at man oppnår reell handlefrihet ved gjennomføringen av lovpålagte oppgaver. Regjeringen legger videre til grunn at rammefinansiering fortsatt skal være hovedmodellen for finansiering av kommunesektoren. Dette slutter flertallet seg til. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, viser til at departementet vil sette i gang et arbeid for å se nærmere på hvordan ulike øremerkede ordninger er utformet. Regjeringen mener det er behov for mer kunnskap om hvordan endringer i direktoratenes ansvar og arbeidsoppgaver virker inn på den kommunale handlefriheten og på måloppnåelsen for den statlige styringen. Flertallet vil støtte regjeringens understreking av at man må ha mindre detaljstyring, men understreker også at økt kommunalt selvstyre kan gi ulikheter mellom kommunene. Men det mener flertallet er positivt, dersom slike ulikheter avspeiler forskjellige politiske prioriteringer og ulike lokale forhold. Mål- og resultatstyring har etablert seg som et dominerende styringsprinsipp i staten. Staten skal spesifisere nasjonale mål og forventede resultater, mens kommunene lokalt skal finne fram til de midler som vil føre til en best mulig realisering av statens mål. Rammestyring av kommunene er et uttalt mål på alle de store fagområdene i kommunene. For at en slik styringsmåte skal lykkes, er det imidlertid to forutsetninger som må være på plass. For det første må kommunene ha nødvendig handlingsrom til å foreta reelle prioriteringer, og for det andre må de ha tilstrekkelig kompetanse og kapasitet. Flertallet viser til at både regjeringen og KS mener at rammefinansiering er å foretrekke framfor utstrakt bruk av øremerkede tilskudd. Dette er et syn som stortingsflertallet deler. Flertallet noterer seg at rammefinansiering gir kommunene muligheten til å fordele tilgjengelige ressurser dit de gjør mest nytte, i tillegg til at det bygger opp under det lokale selvstyret og gir incentiver til å holde kostnadene nede. Videre gir det kommunene forutsigbare økonomiske rammer, det er mindre administrativt krevende for både stat og kommune, og det gir kommunene bedre makroøkonomisk styring med utgiftene enn øremerkede tilskudd. Dette støtter flertallet – at prinsippet skal være rammestyring av kommunene. Vi er også positive til departementets varslede gjennomgang av hvordan ulike ordninger med øremerking er utformet, for å få til en forenkling og effektivisering som krever minst mulig bruk av administrative ressurser i både kommune og stat. Siden 2001 har regjeringen og KS hatt en formell konsultasjonsordning. KS har tatt til orde for at regjeringen bør varsle nye lover rettet mot kommunesektoren i kommuneproposisjonen og bruke konsultasjonsordningen til å drøfte hvordan kommunesektoren på en best mulig måte kan involveres i lovgivningsprosessen. En samlet komité ber regjeringen vurdere dette i den videre oppfølging av denne stortingsmeldingen. Opposisjonen, dvs. de ikke-sosialistiske, eller borgerlige, partiene, støtter KS’ krav om et mer forpliktende regelverk som legger føringer for statlig styring av kommunesektoren, og at regelverket utformes slik at det bidrar til en bedre balanse mellom kommunene og statsforvaltningen. Kommunale oppgaver skal som prinsipp tildeles av Stortinget gjennom lovvedtak framfor av regjeringen gjennom forskrifter. Komiteen noterer seg at konsultasjonsordningen har gitt bedre enighet om faktagrunnlag for omtale av virkeligheten i kommunesektoren. Vi registrerer at ordningen kan ha medvirket til at fagdepartementene blir mer bevisste på økonomiske og administrative konsekvenser for kommunesektoren som følge av statlige tiltak og reformer. Komiteen vil peke på at en i alle deler av landet blir møtt med misnøye over det kommunene oppfatter som en omfattende innsigelsesadgang fra statlige etaters side mot kommunale planforslag. Rundt halvparten av kommuneplanene som er utarbeidet de siste fem årene, er møtt med innsigelser fra statlige og regionale myndigheter. En samlet komité ber på bakgrunn av dette om bedre samordning av statlige innsigelser, slik at kommunene mottar innsigelser fra en bedre koordinert stat. Komiteen stiller seg positiv til at departementet legger til grunn at staten ikke skal kontrollere kommunene i større grad enn det som er nødvendig. Vi stiller oss videre bak at en aktiv bruk av forvaltningsrevisjon og administrativ internkontroll i kommunene på sikt bør kunne redusere behovet for statlig tilsyn og kontroll. Tilsynsorganene bør fokusere på å organisere virksomheten på en måte som legger til rette for læring i kommunene. Norske kommuner vil ha mer frihet, og vi i Høyre vil gi dem større frihet. Det kommunale selvstyret må bli mer enn en tom floskel. Derfor er det gledelig at et samlet storting nå ber om en gjennomgang av direktoratenes og den regionale stats rolle overfor kommunene. Like gledelig er det at en samlet komité nå ber om bedre koordinering av statens innsigelser, slik at kommunene vet hva de har å forholde seg til. Meld. St. 12 er blitt en prinsippmelding og må følges opp av handling. Med tanke på hvor lang tid det tok å få på plass denne meldingen, er jeg betinget optimist i så måte. Kommunene må tas på alvor, et uavhengig tvisteløsningsorgan i konflikter mellom stat og kommune må på plass, og statens krav og forventninger til kommunene må ikke begrense handlefriheten som i dag. Vi trenger levende lokalsamfunn, lokalsamfunn som gjør hverdagen lettere for innbyggerne, lokalsamfunn som styres av lokalt folkevalgte – ikke av direktorater og statlige etater med tunnelsyn. Norske kommuner trenger en frihetsreform!