Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Utgangspunktet for denne interpellasjonen ligger egentlig litt tilbake i tid, men den er dessverre like aktuell. For to år siden – den 19. januar 2017 – stilte jeg et skriftlig spørsmål til statsråden basert på meldinger lagt ut på Facebook-gruppa «Aksjon mot AAP forslag». Facebook-gruppa har over 2 300 medlemmer. Mange av dem er mottakere eller tidligere mottakere av arbeidsavklaringspenger. Det kom i andre halvår 2016 meldinger i denne Facebook-gruppa om at stadig flere etter hvert hadde fått beskjed av sine veiledere i Nav om at reglene for arbeidsavklaringspenger var innskjerpet, slik at brukerne ikke kunne regne med å få forlengelse etter reglene om unntak fra fireårsgrensa for AAP, selv om de ikke skulle være ferdig avklart verken til arbeid eller trygd. Den 17. november 2016 behandlet Stortinget Meld. St. 33 for 2015–2016, NAV i en ny tid – for arbeid og aktivitet, som var godkjent i statsråd 20. mai 2016. I meldinga varslet regjeringa at den var i gang med en gjennomgang av det de kalte «sentrale aspekter ved inntektssikringsordningene, med hovedvekt på arbeidsavklaringspenger, med sikte på at de i større grad skal stimulere til arbeid framfor trygd.» Den erfaringen vi har med måten denne høyreregjeringa praktiserer arbeidslinja på, er at stimulering til arbeid bare er en pen omskriving av realitetene, som betyr at det skal kuttes i stønader. Logikken synes å være at de som har mye, motiveres av å få mer, mens de som har lite, skal motiveres av å få mindre. Det har vi mange eksempler på, men jeg skal holde meg til arbeidsavklaringspengene nå. Det sto videre i Nav-meldinga at høringsnotat om innstramminger i retten til arbeidsavklaringspenger skulle sendes ut før sommeren 2016. Det skjedde 8. juli 2016, med høringsfrist 1. november samme år. Det ble også varslet sak til Stortinget i sesjonen 2016–2017, om evaluering av og behov for justeringer i ordningen med arbeidsavklaringspenger. Da jeg stilte mitt skriftlige spørsmål 19. januar 2017, hadde regjeringa ennå ikke fremmet forslag til lovendringer for Stortinget. Av lovdata.no så det heller ikke ut til at det på det tidspunktet hadde blitt gjort noen forskriftsendringer som skulle tilsi at det skulle strammes inn. Jeg spurte derfor statsråden om hva slags innskjerpinger i reglene om arbeidsavklaringspenger brukerne hadde fått beskjed av sine veiledere om, og med hvilken hjemmel. Begrunnelsen for spørsmålet var jo at mange følte seg usikre og urolige, fordi sosialhjelp for noen da kunne bli eneste alternativ. En slik uro er det ikke vanskelig å forstå. Statsrådens svar var i første omgang benektende – det hadde ikke vært en innskjerping i reglene for arbeidsavklaringspenger, verken på lov- eller forskriftsnivå, i løpet av 2016. Det hadde heller ikke vært gjort endringer i arbeids- og velferdsetatens rundskriv. Heller ikke var det sendt ut informasjon internt i Nav om at praktiseringen av regelverket skulle skjerpes, og det var jo merkelig. Det var vanskelig å tro at brukerne bare hadde funnet på dette av seg selv. Statsrådens svar varslet imidlertid at innstramminger var underveis, slik det var redegjort for i Nav-meldinga. Arbeids- og sosialdepartementet hadde i juli 2016 sendt på høring forslag til endringer i reglene for arbeidsavklaringspenger. Endringene var ment å skulle gi en såkalt noe høyere terskel for å komme inn i ordningen og en lavere terskel for å miste rettigheter i ordningen. Samtidig viste hun til at hun ville legge fram en proposisjon med forslag til endringer i ordningen for arbeidsavklaringspenger i løpet av våren 2017. Det skjedde også. Stortinget behandlet sak om innstramminger i reglene for arbeidsavklaring 8. juni 2017. Terskelen for å få innvilget arbeidsavklaringspenger ble høyere, varigheten ble kuttet med ett år, fra fire til tre, det ble vanskeligere å få perioden for arbeidsavklaringspenger forlenget, og det ble innført karantene på 52 uker for å kunne få arbeidsavklaringspenger i en ny periode. Innstrammingene ble vedtatt av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, mot stemmene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Miljøpartiet De Grønne. Rødt var ikke til stede på det tidspunktet. Et forslag fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV om en reform for å sikre unge mottakere av arbeidsavklaringspenger som har restarbeidsevne, et tilbud om aktivitet, utdanning eller arbeid, fikk bare støtte fra Miljøpartiet De Grønne og ble nedstemt. Alt dette skjedde i forrige periode. For dem som er avhengige av arbeidsavklaringspenger, var det virkelig synd at regjeringa rakk å legge kuttforslaget fram for Stortinget før valget i 2017. I forrige stortingsperiode var det nemlig nok for Høyre- og Fremskrittsparti-regjeringa med støtte fra bare ett av mellompartiene, og Venstre sørget for den støtten. Innstrammingene ble dermed vedtatt. Hadde saken blitt behandlet i Stortinget høsten 2017 istedenfor våren 2017, ville konstellasjonen Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Miljøpartiet De Grønne, som da stemte imot våren 2017, vært nok til å stoppe innstrammingene. Det er beklagelig. Det gikk ikke slik. Innstrammingene ble gjennomført fra 1. januar 2018. Virkningene så vi nesten umiddelbart. Det kom oppslag etter oppslag i media om folk på arbeidsavklaringspenger som brått mistet inntekten sin. Noen hadde ikke engang fått varsel om opphør før pengene forsvant. Mange av dem var ikke engang ferdig avklart, verken til arbeid eller trygd. De som ikke hadde andre inntektsmuligheter, ble henvist til sosialhjelp eller privat forsørging, og Nav måtte beklage at de ikke hadde vært godt nok forberedt på innstrammingene. Selve innstrammingene hadde Nav klart å gjennomføre, men å varsle brukerne og å sørge for at de var ferdig avklart før pengene ble stanset, var det verre med. I løpet av 2018 havnet flere og flere i denne håpløse situasjonen, og jeg frykter egentlig at vi bare ser toppen av et isfjell så langt. Arbeiderpartiet mener at dette er alvorlig. Sammen med Senterpartiet og SV fremmet vi derfor forslag i forbindelse med statsbudsjettet for 2019 om at Nav-brukere som plutselig sto uten inntekt på grunn av kapasitetsproblemer i Nav, automatisk skulle få stønaden forlenget inntil nytt vedtak var fattet. Da var vi kommet til 5. desember 2018. Den 13. desember ble forslaget nedstemt. Dessverre hadde Kristelig Folkeparti hoppet av. Vi kan jo alle gjøre oss noen tanker om hvorfor. Det er også foruroligende at Nav selv er overrasket over at reduksjonen i antall mottakere av arbeidsavklaringspenger etter innstrammingen fra 1. januar 2018 er så omfattende, på hele 16 700 personer, ned til 124 000. Jeg fortsatte derfor å stille spørsmål til statsråden. Et fall i antallet med forlenget periode på arbeidsavklaring allerede fra 2016 til 2017 ble av statsråden forklart med at dette for en stor del var personer som kom fra de tidligere ordningene med tidsbegrenset uførestønad, attføringspenger og rehabiliteringspenger, og som var blitt ferdig avklart. Det skyldtes uansett ingen innstramming i mulighetene for forlenget AAP-periode forut for Stortingets innstramming fra 2018. Så fikk jeg tilgang på interne varslinger i Nav selv, bl.a. en rekke meldinger i Navs eget erfaringsforum, der det er mulig for saksbehandlere å lufte spørsmål av felles interesse. Der fant jeg en rekke meldinger fra Nav-ansatte over hele landet som stilte spørsmål om det de opplevde som en økende grad av overstyring fra ytelsesforvaltningen, i saker der førstelinja anbefalte unntak fra varighetsbegrensningene i den daværende § 11-10. Vi snakker om tida rundt årsskiftet 2016–2017. Noen av meldingene viser at det har gått meldinger med spørsmål om hjemmelen for dette oppover i etaten. Et varsel noe senere, men vi snakker fortsatt om første halvår i 2017, viser til disse meldingene og at de i tid sammenfalt med en intern omorganisering i Nav fra 2016, da forvaltningen av AAP ble omorganisert fra 20 til 6 enheter. Varselet viser til rundskrivsendring i 2016. Jeg stilte derfor et nytt spørsmål, men fikk samme svar: Det har ikke vært noen innstramming i mulighetene for forlengelse av AAP før 1. januar 2018, verken i lov, forskrift eller rundskriv. Nav er ikke kjent med den typen interne varsler. Det virker rart at brukerne har fått beskjed om en innstramming som ikke har funnet sted. Enda merkeligere er det at Nav-ansatte spør internt om endringer som ikke har skjedd. Enda rarere er det når en av de interne varslerne ikke var saksbehandler, men en person med fagansvar i en enhet som på det tidspunktet hadde vedtaksansvar for en tredjedel av alle mottakere av arbeidsavklaringspenger. Derfor denne interpellasjonen: Er det likevel slik at den sterke nedgangen i antallet mottakere av arbeidsavklaringspenger som vi ser nå, i hvert fall delvis kan ha sammenheng med en innstramming internt i Nav av unntaket fra varighetsbestemmelsene allerede før Stortinget strammet inn reglene med virkning fra 1. januar 2018? Og hvis det er tilfellet: Har det skjedd en form for dobbel innstramming, som Stortinget ikke har vært klar over da vi gjorde vårt vedtak? Mitt spørsmål til statsråden er derfor om ikke det i så fall bør undersøkes nærmere. Hvis ja bør det være et godt nok grunnlag for å vurdere innstrammingene fra 1. januar 2018 på nytt, om ikke annet av hensyn til dem som nå står på bar bakke, uten annet enn sosialhjelp eller privat forsørging å leve av.