Lars Sponheim (Venstre), 2008-01-10:
Jeg skal slutte å slanke meg så mye, så presidenten kan se meg. Når jeg sitter og følger med på denne debatten, klarer jeg ikke la være å tenke tilbake til stemningen i 1994, da det riktignok foregikk en stor og opphetet EU-debatt utenfor denne salen, fordi vi skulle ha en folkeavstemning - og det var de viktigste debattene - og så var det også slik at man i denne sal i stor grad diskuterte EU-spørsmål. Og det var veldig mye de samme spørsmål som diskuteres i dag. Jeg vil nesten tro at av alle de timer som ble brukt til å diskutere EU-spørsmål parallelt med at det gikk en debatt ute blant folk før folkeavstemningen, var nok spørsmålet om prosedyrereglene, om grunnlovsendring osv. den største enkeltsak som ble diskutert. Så det å tro at en på noe tidspunkt - så lenge EU-saken henger over norsk politikk som et tema som en stadig vender tilbake til, og som de fleste tror vi også vil vende tilbake til gjennom en ny folkeavstemning på et eller annet tidspunkt - kan ha denne debatten løsrevet fra EU-spørsmål, er for meg helt ufattelig, og jeg tror heller ikke det er noen som egentlig har trodd det. Derfor er jeg ganske sikker på at vi ikke ville fått disse to endringsforslagene uten at EU-saken ligger der som den største og kanskje mest problematiske politiske sak i Norge over tid i de siste tiårene. Vi har som kjent hatt to folkeavstemninger om norsk medlemskap i Den europeiske union, og jeg tror, som sagt, at vi på et eller annet tidspunkt også kommer til å få en ny. En kan vel nesten si det slik - om en skal bruke fotballterminologien - at vi akkurat nå befinner oss i garderoben, men vi vet altså ikke når vi kan bli kalt ut på banen til en ny kamp. For Venstre er det viktig ikke å endre reglene for de formelle beslutninger i det som etter vårt skjønn i realiteten er en kontinuerlig debatt. Det er en litt situasjonsbestemt begrunnelse, men like fullt er det jo det politikk handler om. Dette er ikke et fagjuridisk seminar, det er politikere som møtes til avklaring av disse spørsmål i en politisk situasjon. Det gjelder etter mitt skjønn uansett om det går en del år mellom hver gang denne saken aktualiseres i denne formelle beslutningsprosessen. Jeg har også lyst til å si at det har nok undret meg hvor strategisk en har vært, når mange av debattantene her som ønsker endringer i Grunnloven, også har trukket inn EU-saken i denne debatten. Jeg er ganske overbevist om at med tanke på de mange som er i tvilersjiktet - og det har jo blitt en offentlig sak at jeg selv befinner meg i det området - så er det helt åpenbart at det å oppsøke denne regeldebatten i denne situasjonen definitivt ikke tjener den sak det måtte være å vippe tvilere til ja-siden. Jeg er klar for en reell fight om de politiske saker, men dette er en debatt som jeg synes en ikke burde ha, også ut fra de hensyn som jeg tror de som ønsker norsk EU-medlemskap, måtte stå for. Jeg har lyst til å si litt om Venstre i denne sammenhengen, for Venstres politiske historie i EU-saken er komplisert. Jeg husker at jeg i forkant av EU-debatten i 1994 - da var jeg som kjent den eneste Venstre-representant i denne sal - garanterte at Venstre ikke kom til å være delt eller splittet i behandlingen den gangen. I dag er det slik at Venstre er det partiet som blant sine velgere og på sitt landsmøte er mest delt i EU-spørsmålet. Paradoksalt nok - ut fra den historien vi kjenner - har Venstre levd godt med dette. Vi har våre velgere som er delt, kanskje slik folk flest er delt. Det viste det seg også at vi var gjennom begge de to folkeavstemningene som har vært. Litt av grunnlaget for at det har vært mulig å leve i harmoni med denne historien, har vært at vi har programfestet og har som et helt grunnleggende fundament - la oss gjerne kalle det spilleregler for Venstre når det gjelder å håndtere EU-saken - å respektere folkeavstemningsresultatet. Det har vi programfestet, det forplikter Venstres kandidater seg til. Jeg har også lyst til å være så ærlig og si at det er også hele fundamentet for at vi kan klare å ha en partimessig harmoni rundt ulike syn i et så komplisert og ofte følelsesladet spørsmål som dette. Så til mange av de replikkene som går igjen, og som kanskje også blir stilt til meg, vil jeg være helt tydelig på det: Vi har dette programfestet, og det er helt fundamentalt for oss at vi kommer til å følge folkeavstemningsresultatet i en så stor nasjonal sak som dette vil være, og i en sak som vil være så tydelig opplyst som denne saken vil være når en har gjennomført en EU-kamp og en folkeavstemning med det engasjement og den oppmerksomhet som vi vet dette vil ha i Norge. Men så er det slik at grunnlovsbestemmelsen også kan ha relevans for andre saker. Derfor mener vi at grunnlovsvernet bør bestå som før. For oss er det en del av spillereglene i EU-saken at folket i en folkeavstemning tar den reelle beslutningen, som jeg har gitt uttrykk for, og ikke den formelle. Alle Venstres ti representanter kommer ved voteringen senere i dag til å stemme imot endringer i Grunnloven, i og for seg når det gjelder begge forslag, men det ene er kanskje mer åpenbart. Det er altså ti representanter som har ulikt syn på spørsmålet om medlemskap i EU. Jeg vil også si at de samme ti representantene gjorde det klart før valget i 2005 at vi i denne situasjon - kanskje mellom den andre og den tredje folkeavstemning - ikke ønsket å bidra til noen endring av reglene, selv om alle, når det måtte bli det rette tidspunktet, er klar til å kaste seg ut i en debatt om EU-spørsmål og medlemskap med ulike standpunkt. Jeg må ærlig talt si at jeg synes professor Trond Nordby hadde et godt poeng da han i går pekte på hensikten med grunnlovsbestemmelsen om behandling i to påfølgende storting, nemlig den at velgerne skal kjenne kandidatenes standpunkt i aktuelle grunnlovssaker og kunne ta hensyn til det når de avgir sin stemme. Da er det etter mitt skjønn alvorlig hvis kandidater sier én ting før valget og gjør det motsatte etter at de er valgt, kanskje spesielt i den type saker. EU-saken er i realiteten en kontinuerlig aktuell sak i norsk politikk, og vi mener altså at reglene ikke bør endres, spesielt ikke gjennom en såpass vidtrekkende beslutning som en grunnlovsendring er. Derfor vil altså Venstre stemme imot begge de to framsatte forslagene til endring av Grunnloven § 93.