Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-10-21:
Jeg har aller først lyst til å takke interpellanten for å ha reist et viktig tema til debatt i denne salen. Vi har hatt denne typen debatter tidligere, og vi kommer til å være nødt til å ha mange flere av denne typen debatter også framover. Det er ikke så lenge siden Stortinget diskuterte pressestøtten og rammebetingelsene. I juni i år hadde vi også et ordskifte i forbindelse med innføring av plattformnøytralt produksjonstilskudd og tak på tilskuddet. I den debatten var det flere av partiene – faktisk et flertall av partiene – som advarte regjeringen mot å svekke pressestøtten, slik en forsøkte å gjøre i tilleggsproposisjonen i fjor, og som også enkeltrepresentanter har varslet i media at de ønsker å gjøre. Jeg tror at det ikke nødvendigvis er størrelsen på kuttet i pressestøtten som provoserer mest, men at det oppfattes som en omkamp med Stortinget og med det et flertall i juni sa om disse spørsmålene. Det er en grunnleggende demokratisk verdi at avisleserne skal ha tilgang til ulike synspunkt og meninger i avislandskapet. Pressestøtten er tuftet på prinsipper som fortsatt har stor relevans og stor verdi. Med en befolkning på fem millioner og mange små lokalsamfunn er ikke befolkningsgrunnlaget eller annonsemarkedet alene stort nok til å gi et økonomisk grunnlag for konkurrerende regionaviser og små aviser. Mindre aviser sliter, sjøl om deres markedsposisjon også kan være sterk. Felles for de avisene som mottar produksjonsstøtte, er at de beveger seg utenfor den mest kommersielle hovedstrømmen av mediefloraen og på den måten representerer andre perspektiver på samfunnet. Den type kutt som regjeringen foreslår, er uheldig, både fordi det peker i negativ retning, og fordi en forsøker seg på en omkamp med Stortinget. Som Senterpartiet la vekt på i debatten i juni, skjer ting veldig raskt innenfor medielandskapet. Det er ingen tvil om at det er en veldig krevende situasjon som svært mange aviser og mediehus står midt oppe i. Samtidig skjer det også en sterk utvikling i mediebransjen og overgang til bl.a. digitale plattformer. Den overgangen er slett ikke preget av mangel på innovasjon, slik representanten Eidem Løvaas her antydet, tvert imot. Også hos de avisene som mottar pressestøtte, må jeg si at kampen for å fornye seg, arbeidet for å fornye seg og leve videre, er en sterk drivkraft. Det gjelder både for de avisene som har pressestøtte, og de som ikke har det. Det er også helt nødvendig, for ting skjer veldig raskt. Men nettopp fordi det er så nødvendig, er det uklokt av regjeringen nok en gang å legge fram ting som skaper usikkerhet, i en bransje som allerede opplever så store omstillinger som det mediebransjen gjør. De trenger en helt annen forutsigbarhet. Det gjelder i og for seg også momsspørsmålet. Jeg synes det er positivt med signaler både fra Kristelig Folkeparti og fra Venstre om at en også må kunne vurdere en 0–0-løsning, og at en like godt kunne ha notifisert det til ESA allerede nå, fordi det i aller høyeste grad kan bli en politisk løsning som vil kunne få oppslutning også i Stortinget. Det er behov for en mediepolitikk framover som styrker mer enn den svekker framtidsmulighetene. Representanten Ib Thomsen la vekt på at medierevolusjonen foregikk også under Arbeiderpartiet. Ja, den gjorde det, gitt! Den foregår helt uavhengig av politiske partier. Og den foregår helt uavhengig av det politiske landskapet. Men det politiske landskapet kan legge til rette for noen virkemidler og et grunnlag som gjør det lettere for avisene å komme seg gjennom den veldig krevende tida de er inne i. Senterpartiet er av den oppfatning at et bredt medieforlik som peker framover, litt mer langsiktig, og som kan skape forutsigbarhet og tilstrekkelige rammevilkår for norske aviser, kan være et viktig virkemiddel som en fra politisk side kan legge opp til. Jeg må også si når det gjelder diskusjonen om hva som skaper uavhengige aviser, at noe av det som presser norske aviser mest i dag, er forholdet mellom eiermakt og journalistikk. For de fleste avisene er eid av store mediehus, som jager kvartalsresultat. Og i det jaget etter kvartalsresultat kan også journalistikken bli satt under et visst press. Derfor har Adresseavisen i sin leder helt rett i at tidspunktet for de forslagene som nå kommer, ikke kunne vært dårligere. Mediepolitikken framover må baseres på virkeligheten, ikke på ideologiske kjepphester – og det oppsummerer Høyres og Fremskrittspartiets holdning svært godt.