Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Jeg vil aller først tillate meg å si at det har vært interessant å se hvor konsentrert og opptatt samtlige statsråder har vært av sine sakspapirer mens debatten har gått. Forrige taler pratet om å ha øye for det som skjer – det er tydeligvis statsrådene opptatt av, og så får Stortinget holde på med sitt. Men det er greit nok. Det har også vært snakk om Regjeringens handlekraft. Det skal bli interessant å se hvordan den blir i framtiden. Jeg har med stor interesse lest det som tar for seg fagfeltet justispolitikk. Jeg tror faktisk at sågar Høyre kunne ha skrevet en god del av det som står der, jeg tror Fremskrittspartiet kunne ha gjort det – jeg tror faktisk de fleste partiene kunne ha gjort det ut fra at det er veldig, veldig generelt. Med et par unntak som gjelder utvidet bruk av samfunnsstraff, tror jeg faktisk vi kunne ha sluttet oss til det aller meste. Jeg ser med stor interesse at man skal innføre en tilbakefallsgaranti. Det er også interessant, for ingenting ville vært bedre enn at vi greide å snu flommen av folk som har begått kriminalitet, for å forhindre at de går tilbake igjen. Det er interessant å tenke over og lære mer om hva man skal gjøre med dem som ikke vil være med på dette. Skal de som ikke vil høre på Regjeringen, få en form for ekstrastraff? Hva er problemstillingen i forhold til dette? Vi skal selvfølgelig stille med et åpent sinn, og vi skal se hva som skjer. Når man ser framover, bygger man ofte på erfaringer fra tidligere. I så måte har ikke Arbeiderpartiet mye å slå i bordet med, ei heller SV, når det gjelder justisområdet. Vi kan gå tilbake til 2004, den gang hadde de daværende regjeringspartiene budsjettavtalen med Arbeiderpartiet. Det betydde en nedskjæring på kapitlet for politiet i Oslo, hovedstaden vår. Det var den store satsingen den gangen. Det førte til ca. 70 ledige stillinger innen politiet i Oslo. Det var så galt at politidirektøren sa: Vi driver ikke uansvarlig, men vi driver på grensen. Hvis det er normen for handlekraften som statsministeren har tatt til orde for her i dag, ja, godtfolk, da ser jeg fram til fire interessante år med et kriminelt perspektiv. Vi får se hva som skjer, og vi skal selvfølgelig ta debatten etter hvert. Men en ny regjering har nye muligheter, det skulle bare mangle. I valgkampen har man tatt til orde for mye interessant. Jeg registrerer at både statsministeren og den nyutnevnte statsråden innen justis har tatt til orde for mer bruk av DNA. Det er ikke en nyvinning, det er noe Stortinget i stor grad har vært enig i. Man har sagt at man skal ta til orde for en bedre redningshelikoptertjeneste, det er også noe Stortinget har vært enig i. Man har sagt at man ønsker en raskere saksbehandlingsgang i domstolene, og det er også noe Stortinget har vært enig i. Jeg ser ikke helt for meg at det er en revolusjon på gang, kanskje med unntak i det å ha en større forståelse for de kriminelles tilnærming til samfunnet. Kanskje er det fornuftig at hvis man har større forståelse for de kriminelle, reduserer man kriminaliteten. Men det man samtidig må ta med seg, er at hver gang det skjer, tror jeg ofrene for kriminalitet vil føle seg dolket av det politiske regimet. Jeg tror man skal være veldig bevisst, og jeg regner med at statsråd Storberget vil være det og ta hensyn til dette forholdet når han skal utforme sin justispolitikk. For det er en balansegang å forstå og ta hensyn til de kriminelle, samtidig som ofrene for kriminalitet skal ivaretas. Den dimensjonen må vi ha med oss. Det er et faktum at de som begår kriminalitet, gjør det ut fra en bevisst handling. De som er ofre, blir det ofte ved en tilfeldighet. Det er en ganske vesentlig forskjell, som vi må ta hensyn til. Jeg utfordrer herved den nye justisministeren til å støtte opp om en del gode tiltak. Statsministeren har snakket om offentlige løsninger, og det har også flere statsråder gjort. Men vi har i inneværende periode støttet bl.a. private initiativ som Stine Sofies Stiftelse, et familievoldsprosjekt i Vestfold, og Livet Etter Soning, i Oslo. Så hvis vi ønsker gode løsninger, tror iallfall Fremskrittspartiet at mangfold er et svar, ut fra at folk faktisk er forskjellige. Da må vi ha et mangfold i tiltaksapparatet. Avslutningsvis: Hadde statsministeren vært her nå, kunne jeg ha gratulert ham med utnevnelsen av den nye justisministeren. Men siden han ikke er her, vil jeg heller gratulere justisministeren med hans nye oppgave. Jeg ser fram til et nært samarbeid med justisministeren. Jeg har jo hatt gleden av å jobbe sammen med ham i fire år. Han er en person med store ambisjoner, med stor personlig integritet, og han er også løsningsorientert. Sett i lys av det og den viljen Arbeiderpartiet har hatt til å satse på justissektoren, har vedkommende en stor fallhøyde.