Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Det vert lett snakk om store summar når det skal investerast i militært utstyr. Etter som trugmålsbiletet endrar seg, må dette få innverknad på kva slags utstyr det er fornuftig å skaffa seg. Denne refleksjonen gjer seg gjeldande i saka som me no har til handsaming. Noreg treng å løysa sine forsvarsoppgåver i samarbeid med naturlege samarbeidspartnarar. Investeringane må også spegla av at dei ulike forsvarsgreinene skal samarbeida og trena på nettverksbaserte operasjonar både nasjonalt og internasjonalt. Taktisk Data Link-16 er eit slikt døme. Investeringar i Forsvaret representerer ei stor mogelegheit for norske leverandørar. Det skal utviklast utstyr, det skal produserast utstyr, og det skal seljast utstyr. Både forskingsmiljø og produksjonsbedrifter kan dra stor nytte av dette. Internasjonalt samarbeid bør vera heilt naturleg på dette feltet. Noreg er eit lite land med ein eigen marknad som er liten, same kva produkt det er snakk om å selja. Derfor må det vera eit nært samarbeid med dei av våre alliansepartnarar som det fell naturleg å samarbeida med. Det er dekning for å seia at det er dei store nasjonane sitt forsvar som er motoren for utviklinga av ny teknologi for militære formål. Det er vanskeleg for små nasjonar som Noreg å ha teknologiutvikling utover smale felt. Denne situasjonen kan framskunda fleirnasjonalt materiellsamarbeid, ettersom kostnadsutviklinga gjeld fleire nasjonar. Her kan det vera grunnlag for å tenkja at nye samarbeidsformer vil pressa seg fram. Noreg investerer no store summar i nye fregattar, der det også skal integrerast og installerast Taktisk Data Link-16. Desse investeringane, saman med gjennomføringskostnadene, er på over 16 milliardar kr. I samband med gjennomføring av prosjekt av eit slikt omfang er det viktig å ha oppfølgingsrutinar og eksterne kvalitetssikringsregime for å sikra seg mot overskridingar og forseinkingar av framdrifta. Dette har også sterk relevans til utviklingsprosjektet nytt sjømissil, NSM. Ferdigstillinga er vorten forseinka fleire gonger. Dette er urovekkjande, sett i lys av at både fregattprosjektet og MTB-prosjektet er avhengige av leveransar som høyrer til missilsystemprosjektet. Sjølv om bygginga av fregattane skjer i Spania, er dette store prosjektet ei mogelegheit for norske bedrifter gjennom gjenkjøpsavtalar. Forsvarsindustrien er ei viktig teknologisk drivkraft både for Forsvaret og det sivile samfunnet. Dessutan kan forsvarsindustri skapa høgteknologiske arbeidsplassar i delar av landet som elles er svake næringsmessig. Det er også i tida at teknologiutvikling knytt til militær verksemd vert knytt stadig tettare saman med teknologi til den sivile marknaden. Dette heng ikkje minst saman med utviklinga innanfor informasjonsteknologi, som på si side kan medverka til at denne teknologien kan framstillast for ein større marknad, og at dette kan gje lågare produksjons- og utviklingskostnader. Ved synfaringar på høgteknologiske forsvarsanlegg ligg det dessutan oppe i dagen at norsk forsvarsmateriell har eit stort potensial når det gjeld å ta i bruk f.eks. industridesign. Det ser ikkje ut som om andre land som produserer forsvarsmateriell, i særleg grad har industridesign med som utviklingsfaktor. Industridesign spelar ei meir og meir viktig rolle i kampen om kontraktar i den sivile marknaden. Kanskje kunne det vera ein idé at det norske forsvaret vart ein medveten og krevjande kunde også på dette området, for å gje norske leverandørar draghjelp til å komma i forkant på verdsmarknaden, ikkje berre teknologisk, men også designmessig. Gjenkjøpsavtalar er eit svært viktig instrument. Det er eit klart mål at norske forsvarsinvesteringar skal komma norsk industri til gode gjennom direkte leveransar, delleveransar, avtalar om gjenkjøp og forskings- og utviklingskontraktar. Det er hard konkurranse på dette feltet, og det er viktig at anbydarane ved ulike industrielle forsvarsprosjekt konkurrerer på like vilkår. Dette er det Regjeringa som må kvalitetssikra i samband med innkjøpsprosessane.