Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Etter at langtidsplanen for Forsvaret ble vedtatt her i denne salen senhøstes 2016, ble det reist en rekke spørsmål ved grunnlaget for beslutningen om flytting av basen for de maritime overvåkningsflyene fra Andøya og samling av den framskutte kampflybasen på Evenes. En enstemmig utenriks- og forsvarskomité påla også regjeringa å gjennomgå langtidsplanen og komme tilbake til Stortinget i revidert nasjonalbudsjett våren 2017 om det skulle framkomme «vesentlige endringer», sto det, i beslutningsgrunnlaget for samlingen. Stortinget mottok ikke noe informasjon fra regjeringa om endringer i tallgrunnlaget i forslaget til revidert nasjonalbudsjett våren 2017. Men kritikken mot beslutningsgrunnlaget stilnet ikke. Innsigelsene mot samlingen på Evenes var enkelt sagt oppsummert i to forhold: Det ene handlet om plass, det andre handlet om kostnader. I løpet av valgkampen bidro også regjeringspartiet Fremskrittspartiet dessverre med sin uansvarlige og usammenhengende opptreden til å spre usikkerhet, inkludert om regjeringas egne vurderinger, f.eks. gjennom dette utsagnet til bladet Vesterålen: «Regjeringen må legge fram en ny, uavhengig utredning om Andøya flystasjons framtid så Stortinget kan vurdere saken på nytt.» Det sa altså representantene for finansministerens parti. Fra Arbeiderpartiet var vi opptatt av å ta innsigelsene og bekymringsmeldingene fra tillitsvalgte, folk og forsvarsmiljøet på alvor. Vi ville ikke på autopilot avvise alle innsigelsene. I tillegg til den nevnte usikkerheten skapt av Fremskrittspartiet var det også åpenbart behov for å gjenoppbygge tilliten til forarbeidet og grunnlaget for beslutningene i langtidsplanen. Derfor varslet vi i fjor sommer at vi ønsket en gjennomgang av beslutningsgrunnlaget for samlingen på Evenes. I Stortinget la vi fram forslag om nettopp en slik oppdatert gjennomgang av tall og av fakta, og i april fikk vi omsider framlagt både en ekstern og intern gjennomgang av Evenes-samlingen, en intern konseptvalgutredning for Evenes-utbyggingen og en ekstern kvalitetssikring av denne utredningen. Som nevnt var innsigelsene mot Evenes i hovedsak konsentrert om to forhold: plass og kostnader. Begge rapportene konkluderte med at det var plass til det det skal være plass til på Evenes. Gjennomgangen viser også at det ser ut til å være hold i kostnadsestimatene. Ja, kvalitetssikringsrapporten opererer med en høyere sum for investeringskostnadene på Evenes, men størsteparten av forskjellen utgjøres av kostnader som følge av NATO-inspeksjon og kostnadene som også ville påløpt dersom flyene fortsatt skulle være på Andøya. La det likevel ikke herske tvil om at det påhviler Forsvarsdepartementet et tungt ansvar for å ivareta framdrift og ikke minst kostnadskontroll i den videre utbyggingen på Evenes. Fra Arbeiderpartiets side har vi stilt nesten 40 offentlige spørsmål ved beslutningsgrunnlaget for Evenes-utbyggingen. Til slutt kommer man til et tidspunkt der konklusjonen må trekkes og beslutningen må tas. I oktober er det tre år siden forsvarssjefen i sitt fagmilitære råd anbefalte å legge ned Andøya flystasjon. Vi har i dag allerede diskutert – og skal i kveld vedta – den årlige investeringsproposisjonen for Forsvaret. Proposisjonen inkluderer viktige beslutninger for Evenes. Om vi i dag ikke kan fatte en beslutning, risikerer vi å forsinke den viktige innfasingen av de nye P-8 Poseidon-flyene. Ja, det er dessverre åpenbart at gjennomgangen av beslutningsgrunnlaget ennå ikke har nådd målet om å gjenreise tilliten til forarbeidet og beslutningsgrunnlaget. Det må vi innrømme. Men til slutt må en beslutning likevel fattes. Etter en omfattende prosess har Arbeiderpartiet landet på at vi ikke kan se at informasjonen som har kommet fram, utgjør vesentlige endringer i beslutningsgrunnlaget. Vi står ved beslutningen om samlingen på Evenes. Begrunnelsen for basevalget kan oppsummeres i to grunnleggende sammenhenger: økonomi og luftvern. Én base er billigere enn to, og vår nasjonale forsvarsevne styrkes når vi kan operere det nye overvåkningsflyet fra en base beskyttet med luftvern. Over tid er én base billigere enn to. Differansen mellom samling og delt løsning er 200 mill. kr årlig i drift, altså 4 mrd. kr over en periode på 20 år. Det vil heller ikke være gratis å fase inn de nye P-8-flyene dersom de skulle ha vært på Andøya. Investeringskostnadene på Andøya med delt løsning er beregnet til snaut 1 mrd. kr. Forsvarssjefen sjøl har vært tydelig på behovet for luftvern på Evenes. I en artikkel publisert på Forsvarets egen nettside nå i mai, sier han: «Gitt den sikkerhetspolitiske situasjonen og utviklingen i våpenteknologi, trenger vi luftvern for å beskytte Luftforsvarets baser og fly. For våre maritime patruljefly vil det kunne gi en større fleksibilitet i en krisesituasjon å ha luftvern der de har base.(…) Kampfly og maritime patruljefly er sårbare når de står på bakken. Med Evenes får vi en base beskyttet med luftvern, som øker muligheten for at flyene er tilgjengelig for operasjoner også i krise og i høyintensitetsoperasjoner.» (…) Det sier altså forsvarssjefen. At vi kan operere overvåkningsflyene fra en beskyttet base, er også et spørsmål om vår sikkerhetspolitiske sjølråderett. Dette er en jobb som vi som nasjon sjøl bør utføre, også når konfliktnivået rundt oss tilspisser seg. At vi sjøl utfører denne jobben, er et bidrag til å unngå ytterligere eskalering i en tilspisset situasjon. Det er også viktig for den sikkerhetspolitiske sjølråderetten at vi har de moderne Poseidon-flyene sjøl. Dessverre var det flere partier som i behandlingen av langtidsplanen ville skyve på eller droppe investering i nye overvåkningsfly. Da ville vi etter min vurdering mistet sikkerhetspolitisk sjølråderett. Fram til starten av 1990-tallet hadde vi egne luftvernsystemer for overvåkningsflyene på Andøya, men tidene forandrer seg. Det samme gjør det sikkerhetspolitiske landskapet rundt oss, og den teknologiske utviklingen. De nye flyene utgjør også noe annet og nytt sammenlignet med dagens Orion-fly. Ja, det er mulig å se for seg samme luftverndekning på Andenes som på Evenes. Men det ville vært svært dyrt. Samme luftvern på Andenes som på Evenes ville kostet 3,5 mrd. kr i investeringer, med både NASAMS stridsgruppe, langtrekkende luftvern og eiendom, bygg og anlegg. I tillegg kommer 1,7 mrd. kr i drift over 20 år – til sammen en merkostnad på 5,2 mrd. kr. Også modellen som er valgt for Ørland og Værnes med to fleksible stridsverngrupper, ville blitt svært kostbar for Andenes og Evenes, 3,5 mrd. kr i investeringer pluss 1,7 mrd. kr i drift over 20 år. Ett forhold mener vi imidlertid er nødvendig å endre på, og det handler om vår nasjonale infrastruktur for mottak av allierte forsterkninger. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at Andøya bør få en beredskapsrolle som forsterkningsbase for alliert mottak. Kjerneelementene i en alliert forsterkningsbase er den lange rullebanen og fuel-anlegget. Hvilke andre elementer som også bør inkluderes, må avklares i samråd med NATO og våre allierte. Stortinget har allerede vedtatt at den lange rullebanen på Andøya uansett skal videreføres. Hva som skjer med dagens øvrige infrastruktur, må også avklares i dialog med kommunen og med hensyn til annen potensiell næringsvirksomhet og ikke minst Andøya Test Center. Vi forventer at regjeringa kommer tilbake til Stortinget i statsbudsjettet for 2019 med oppdaterte planer for infrastruktur for alliert mottak. Andøya-samfunnet har i flere tiår ofret seg og stilt opp for Forsvaret. Nå må Stortinget stille opp for Andøya-samfunnet. Stortinget vedtok allerede høsten 2016 at staten måtte stille opp med ekstraordinær statlig innsats for Andøya og bevilge midler til gode og effektive omstillingsprogrammer for å styrke næringslivet og bidra til etablering av nye arbeidsplasser. Her har regjeringa levert for lite og for smått, inkludert i revidert nasjonalbudsjett, som vi nå skal behandle. Et annet område hvor regjeringa etter min vurdering ikke leverer godt nok, er på tiltak for å hindre kompetanseflukt fra dagens Orion-miljø på Andøya. Forsvarssjefen besøkte Andøya sist fredag. Da uttalte han at tiltak skulle bli satt i verk påfølgende mandag, altså i går, for å stanse ytterligere kompetanseflukt. Det er for sent, og jeg kan ikke se at tiltakene er gode nok. Dette er forsvarsministerens og regjeringas ansvar. Vi går nå inn i en krevende overgang fra Orion-fly til nye Poseidon-fly. Det er av avgjørende betydning for både Norge og våre alliertes sikkerhet at vi kontinuerlig og uten opphold ivaretar kapasitet og evne til å holde oversikt i våre egne havområder. Samarbeid med allierte er viktig, vel og bra, men vår nasjonale sikkerhet er klart best tjent med at vi selv kan ivareta overvåkning av våre egne havområder.