Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Jeg er svært glad for det engasjementet som er i helse- og omsorgskomiteen, og for at det er et veldig klart flertall som står sammen om hovedlinjene i omsorgspolitikken. Det var tydelig allerede ved behandlinga av omsorgsmeldinga sist vår, og da Stortinget behandlet forslaget til statsbudsjett for 2008. Jeg mener en stø politisk kurs og forutsigbare rammer er viktig for kommunenes innsats for å få til en bedre omsorgstjeneste. Jeg er spesielt glad for at det er oppnådd enighet om Omsorgsplan 2015. Dagfinn Høybråtens initiativ til en mer forpliktende plan for styrking av eldreomsorgen, og statsministerens respons på det, førte fram til den avtalen som vi nå har fått til mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene. Avtalen omfatter som kjent å få til en verdig eldreomsorg, kompetanse, dimensjonering og aktiv omsorg. Den bidrar til både å konkretisere og forsterke Omsorgsplan 2015, og Regjeringa vil sjølsagt følge opp den planen. Når det gjelder representantene Woie Duesund, Dåvøy og Høybråtens forslag om å innføre en verdighetsgaranti i eldreomsorgen, vil jeg komme tilbake til det spørsmålet i forbindelse med forslag til en ny, felles helse- og sosiallov i tråd med den avtalen som er inngått. Representantene Lønning, Sjøli, Eriksen Søreide og Gundersen har forslag om et kunnskapsløft for omsorgstjenesten. Jeg mener nå det er ganske bred politisk enighet om hva de store utfordringene er, og hvilke hovedgrep som må til for å skaffe den kompetansen som vi trenger. Vi kan også slå fast at det er ganske brei enighet om forslagene i Kompetanseløftet 2015, når Stortinget skulle behandle budsjettet for 2008. Det innebærer bl.a. at Regjeringa vil komme tilbake med et helt konkret forslag om en ny og bedre finansiering av bl.a. fagskolene. Skal vi likevel trekke fram forskjeller mellom Regjeringas politikk og forslaget fra disse representantene, mener jeg at Regjeringa i større grad gir kommunene rom for lokale variasjoner, behov og prioriteringer. Jeg mener også vi har lyktes ganske bra med det de siste åra, fordi det bl.a. har vært en rekordvekst i nye årsverk til omsorg – en vekst som består av faglært personell – samtidig som bruk av deltid i sektoren har gått ned. Jeg vil i tillegg til kompetanse- og rekrutteringsplanen også trekke fram våre satsinger når det gjelder forskning, styrking av legetjenester i sjukehjem, demensplan og vårt samarbeid med Kommunenes Sentralforbund om kvalitetsutvikling. Forslaget fra representantene Hagen, Jensen og Nesvik om en framdriftplan for å sikre en varm, valgfri og verdig eldreomsorg innebærer derimot en drastisk omlegging av prinsippet for finansiering av eldreomsorgen, der ansvaret legges til staten. Jeg deler ikke forslagsstillernes sterke tru på at flytting av ansvaret i seg sjøl vil føre til bedre tilbud eller bedre kvalitet – jeg vil heller si: snarere tvert imot. Det er fordi brukerne har svært ulike og svært varierende behov. Jeg har tillit til at kommunene og deres ansatte som er nærmest hver enkelt bruker, best kan vurdere hvordan brukerne skal få et godt tilbud som er tilpasset den enkeltes behov. Jeg er derfor glad for at flertallet i komiteen er enig med Regjeringa i at omsorgstjenestene også i framtida skal være forankret i kommunene, med nærhet til brukerne og med god mulighet for å utforme et tjenestetilbud som er tilpasset lokale forhold. Dette sikres best gjennom et fortsatt system med rammefinansiering. Både de eldre og de yngre brukerne av omsorgstjenesten skal få et best mulig tjenestetilbud – det opplever jeg at vi alle er opptatt av. I dag er det over 160 000 ansatte i pleie- og omsorgssektoren, som hver og en gjør en kjempeinnsats for mennesker som trenger god hjelp og pleie. Etter min vurdering får vi god kvalitet ved å bevilge nok penger til kommunene, gjennom faglig utvikling i samspill med de ansatte og ved å lytte mer til brukerne. Regjeringas politikk skal bygge på fellesskapsløsninger. Vi ønsker ikke en kommersialisering av helse- og sosialtjenestene. Folk skal være trygge på at de får nødvendig hjelp når de har behov for det, uavhengig av den enkeltes lommebok. Det skal være fellesskapets ansvar. Vi kan slå fast at det er brei enighet om at brukerne av omsorgstjenesten skal ha mulighet til å velge – slik sett er valgfrihet et gode. Etter Regjeringas mening sikres valgfrihet best ved at den enkelte bruker har gode tilbud å velge mellom. Det viktigste blir da etter vårt syn å bygge ut og trygge gode offentlige tjenester.