trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-12-14:
Det er såkorntørke i Norge, og det er tilnærmet full stans i etablering av nye kunnskapsbedrifter. Såkorn er av avgjørende betydning for å skape nye bedrifter og arbeidsplasser ut fra den forskningen og kunnskapen vi produserer ved våre universiteter, høyskoler og forskningsinstitusjoner. De såkalte Brende-fondene, som ble etablert i 2005, har vist seg å være en vellykket modell, der hver statlige krone har generert over 7 kr i kapital til utvikling av bedrifter – i all hovedsak fra private investorer og næringsliv. Erfaringene både i Norge og internasjonalt viser at fondsforvaltningen må være plassert i nærheten av kunnskapsmiljøer for å sikre god oppfølging både av ideer, av mennesker og av konkrete investeringer. Verdiskapingsevnen i norske storbyregioner er mye høyere enn det som i dag hentes ut. Flere regioner har nå lavere nyskapingsevne enn hva som bør forventes i forhold til regionenes kompetansekapital. Én mulig årsak kan være at vi ikke i tilstrekkelig grad evner å utnytte de ressursene som finnes ved våre kunnskapsinstitusjoner. Et eksempel er fra min hjemby, Trondheim: En rapport fra Impello Management viser at teknologibedrifter i Trondheim alene har et potensial for å skape mer enn 10 000 nye arbeidsplasser de neste ti årene. Regjeringen somler med å få på plass ny såkornkapital. Som Adresseavisen skriver den 8. desember i år: «Som kulturminister lyktes Giske med «alt» han tok i. Som nærings- og handelsminister har han snublet.» Det er vanskelig å forstå hvorfor ikke næringsministeren har lyktes i å overbevise regjeringen om at dette er et nødvendig grep å ta. Men det er gledelig å se at Arbeiderpartiets representanter i Stortinget har forstått det og har jobbet for å få det til, men det hjelper jo lite når regjeringen setter ned foten. Vi i Høyre øynet imidlertid et håp da ordfører Rita Ottervik gikk høyt på banen og fikk med seg Høyres ordførere og byråder langs kysten for å hjelpe regjeringspartiene til å gå for såkorn. Men dessverre: Rita Ottervik måtte gå tomhendt tilbake. Næringsministeren har tydeligvis bestemt seg for at dette skal ta tid. Jeg er glad for at Høyre har satt av en halv milliard til såkornfondene. Vi mener at det er en viktig mekanisme for de beste entreprenørene og de beste ideene for å sørge for at fremtidens arbeidskraft, som utdannes ved de store lærestedene, skal bidra til økt vekst, nye arbeidsplasser og bedre velferd.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-12-14:
Bergverk og utvinning av våre rike mineralressurser har tradisjonelt vært en sterk næring i Distrikts-Norge. Det har vært hjørnesteinsbedrifter i mange kommuner, og mange samfunn er rett og slett bygd opp på grunn av gruvedriften, f.eks. Bergstaden Røros. Delvis knapphet på mineralressurser på verdensbasis har gjort at vi de siste årene har hatt stabilt høye priser på verdensmarkedet. Stadig flere av disse forekomstene registrert i Norge er nå drivverdige. Bergverk vil bli en viktig næring i Norge også i årene framover. Jeg tror dette kan bli vår nye oljenæring. Innlands-Norge henger på mange måter etter når det gjelder næringsutvikling. De har av naturlige årsaker ikke fått ta del i verken oljeeventyret eller oppdrettseventyret. Bergverksnæringen sysselsetter i dag omtrent 5 500, og de omsetter for 11 mrd. kr. Verdien av påviste forekomster av norske mineraler så langt er anslått til om lag 1 500 mrd. kr. Med de rette rammebetingelsene ligger det med andre ord uante muligheter for verdiskaping og utvikling i innlandet. Med færre gruver i drift minsker fagmiljøet i og kunnskapen om næringen og dermed også interessen fra kapitalsterke miljøer. I min hjemkommune Holtålen er det i likhet med i mange andre områder i landet påvist store drivverdige mineralforekomster. Ressursene er kartlagt, og kommunen har opprettet Hessjøgruva AS. Vi har jobbet målrettet lenge for å få dette på plass, men det er en liten kommune, og vi klarer ikke å skaffe til veie oppstartkapital. Jeg ønsker meg derfor et mineralstatoil på land, en tilsvarende løsning for bergverksindustrien som for oljevirksomheten. En aktør med offentlig eier ville ha sikret oss nasjonal råderett over disse viktige naturressursene. Det ville ha gitt oss muligheten til å utnytte ressursene på en slik måte at store deler av profitten ville ha gått til å videreutvikle velferdssamfunnet, og det ville ha sikret næringsutvikling i næringsfattige småkommuner i innlandet. En aktør med offentlig eier- og risikokapital kunne ha gitt de samme effektene inn i mineralbransjen som vi har sett i petroleumsindustrien, der Norge langt på vei er verdensledende – effekter innenfor både leverandørindustri, forskning, utvikling, utdanning og annen lokal regional aktivitet. Senterpartiet ser et stort behov for å få på plass en strategi for bergverksnæringen der hensynet til sysselsetting, verdiskaping og miljø samordnes for å få en bærekraftig utvikling av næringen. Vi er opptatt av at vi her til lands tar en ledende posisjon i utviklingen – også innenfor bergverk. Vi ser derfor fram til den nye mineralstrategien som er under utarbeidelse.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-14:
Det er for å gi statsråden litt julefred. Det at statsråden ikke skjønner en formulering i en innstilling, er statsrådens problem. Statsråden kan ikke tvinge frem noe mer svar enn det som står i innstillingen, og det må statsråden leve med. Hvis det skaper et problem, enten på statsrådens konstitusjonelle område eller på det området som her er diskutert, som så vidt jeg forstår, etter statsrådens eget svar, ligger på finansministerens konstitusjonelle område, ja, så bør han ta opp det med angjeldende finansminister og eventuelt komme tilbake til Stortinget med en egen sak. Man trenger ingen spørretime for å uteske Stortingets syn. Det kan man gjøre gjennom ethvert dokument. For øvrig slutter jeg meg gjerne til ønsket fra statsråden om god jul.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-06:
Vi er avhengige av både at arbeidsgiverne gjør sin jobb, at legene gjør sin jobb, og at arbeidstakeren er motivert for å komme tilbake til arbeidslivet. Det er en rekke ting som må på plass for at man skal lykkes med å få ned sykefraværet. Man er også helt avhengig av at Nav virker optimalt og gjør jobben sin hvis man skal lykkes med dette arbeidet. Så er det noen grupper som havner utenfor, bl.a. de psykisk syke – i mange tilfeller på grunn av en lettere psykisk lidelse. I dag er en av de store utfordringene og problemene at de ikke har gode nok tilbud om bl.a. arbeidstrening og oppfølging i den situasjonen. Vil statsråden ta nødvendige initiativ for å legge til rette for at vi får flere arbeidsmarkedsplasser rettet mot psykisk syke, som er sykmeldt, for at de på en kjappere måte skal kunne komme tilbake til arbeidslivet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-06:
Uten å gjenta det representanten Røe Isaksen sa: Det er hørt og sagt, og jeg kommenterer ikke det noe nærmere. Men jeg stiller meg bak de kommentarene som er kommet fra ham. Det er to ting jeg har lyst til å trekke fram. Det ene er det Gullvåg sa om at Fremskrittspartiet hevder at IA-avtalens mål kunne ha vært oppnådd hvis man hadde begrenset trygdemisbruket og ikke hadde misbruk av sykefraværet. Dette er ikke noe Fremskrittspartiet hevder, det er noe som kom frem under høringene om saken i komiteen. Det er noe som også kommer frem i en rapport fra Proba, og det er den vi viser til når det gjelder de utsagnene som viser at 6–8 pst. av sykefraværet er relatert til misbruk. Jeg synes det er en debatt en må ta. Jeg tror ingen av oss her i denne salen er tjent med, eller ønsker, at man skal utnytte norske velferdsløsninger, at man skal ha et misbruk av dem. Jeg tror alle sammen er enige om at det vil være med på å undergrave våre gode ordninger, og er det noe vi ønsker, er det gode ordninger for dem som trenger dem. Da kan man heller ikke akseptere misbruk. Dette er en debatt som Fremskrittspartiet ønsker å ta, og en debatt som vi mener det er viktig at man tar. Når det gjelder det jeg stilte spørsmål om i replikken til statsråden: Det er nå engang sånn at veldig mange unge sliter med lettere psykiske lidelser. Jeg er enig i at man skal ha tidlig innsats, og man skal ha innsats på arbeidsplassen. Mange av dem jobber ikke i IA-bedrift, men jobber i andre bedrifter. Man kan si at de som ikke jobber i IA-bedrifter, også skal ha tidlig innsats på sin arbeidsplass, men så vet vi fra forskningen, vi vet fra rapportene fra Mental Helse, at en god del av de samme personene frarådes å være på sin arbeidsplass under sykdommen sin. Kanskje er det arbeidsplassen som er årsaken til at lidelsen har blusset opp. Da er det mitt poeng at det må være viktig å ha tiltak som gjør at de ikke blir passivisert, men at man heller får et tilbud med aktivitet knyttet til arbeidstrening, knyttet til arbeidsmarkedstiltak for psykiske lidelser. Vi har hatt mange flotte tilbud innenfor bl.a. grønn omsorg – som dessverre har blitt nedprioritert de senere årene – som kunne ha vært med på å hjelpe veldig mange tilbake til arbeidslivet på et tidligere tidspunkt. Dette skulle jeg ønske man kunne ha satset mer på. Det er mitt budskap når det gjelder psykiske lidelser, spesielt når vi vet at det er psykiske lidelser som er skyld i at seks av ti under 40 år er på varig uføretrygd. Mange av dem kommer fra arbeidslivet, så det er viktig at man ser sammenhengen her.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Det stemmer, president. Arbeids- og sosialkomiteen har jobbet forholdsmessig mye med hund de siste årene. Vi vet alle at hunden er menneskets beste venn, og jeg vil litt spøkfullt, men også litt alvorlig, si at arbeids- og sosialkomiteen må være servicehundens beste venn. Vi vet alle at det er forskningsmessig medisinsk bevist hvilken effekt hunder har på folk – mot ensomhet, mot depresjon og angst, eller mot overvekt. Vi har alle besøkt senildementposter på sykehjem der besøkshunder er til stor glede for pasientene. Vi har assistansehunder, vi har selvfølgelig førerhunder for blinde og svaksynte, og vi har servicehundene som bidrar til økt livskvalitet for folk. Det er derfor ikke noe rart at hele komiteen og alle partier engasjerte seg og stilte opp for å få servicehundprosjektet på skinner da det var i vanskeligheter i forhold til både finansiering og evaluering. Komiteen har engasjert seg såpass kraftig at vi faktisk har nærmet oss saksbehandlernivå. Opposisjonen har tatt skrittet fullt ut og gått inn på utøvende myndighets ansvarsområde. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet har allerede selv evaluert servicehundprosjektets nytteverdi og foretatt en juridisk vurdering av om denne ordningen skal gå inn under folketrygdlovens støtteregler. Høyre og Kristelig Folkeparti har støttet seg på Fremskrittspartiets evaluering og faglige vurderinger, mens vi fra regjeringspartiene ønsker å forholde oss til det planlagte løpet, at det foretas en faglig evaluering så snart som mulig, og at den deretter vurderes på en vanlig og forsvarlig måte. Vi er fornøyd med at servicehundprosjektet nå er organisert på en god måte, og at arbeidsministeren skal komme tilbake til Stortinget på egnet måte, som det heter, med en slik vurdering av ordningen. Vi er også veldig fornøyd med at det i revidert er foreslått 3 mill. kr til erstatningshunder, og vi regner med full oppslutning om regjeringens forslag ved behandlingen av revidert budsjett her i neste uke. De midlene vil bli overført til Norges Blindeforbund som har den nødvendige fagkompetansen på området, og som også har erfaringen med finansieringen av førerhunder. Når det gjelder dette representantforslaget, foreslår vi derfor at det legges ved protokollen. Vi vil selvsagt ikke avvise forslaget, og sjansen for at posisjonen og opposisjonen kommer til samme konklusjon med hensyn til evaluering og juridisk vurdering, er stor. Men vi ønsker altså ikke å bryte med vanlig arbeidsfordeling mellom storting og regjering, eller ta på oss å være evaluerende instans, selv om vi alle i komiteen åpenbart ser de positive effektene av servicehundprosjektet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-06-06:
Under IA-avtalen kom det en åpning for at arbeidsgivere kunne få et større finansieringsansvar ved langtidssykefravær. Det var flere arbeidsgiverorganisasjoner positive til, og arbeidstakerorganisasjonene var positive. Det ble også lansert forskjellige modeller for å få det til. Statsråden har tidligere sagt at bøygen, altså det som gjør at vi ikke får dette til, er datasystemene hos Nav. Kan statsråden si noe om når man eventuelt kan få på plass et system som gjør det gunstigere eller bedre for arbeidstakerne og arbeidsgiverne gjennom et større langtids finansieringsansvar?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-06-06:
Jeg er enig med representanten Gullvåg i at det er viktig med en god bedriftshelsetjeneste. Jeg vil faktisk anbefale representanten Gullvåg å bruke den også, for f.eks. å få sjekket hørselen sin. For Høyre har med jevne mellomrom i alle slike debatter sagt klart og tydelig fra om at det å gjøre om debatten om sykefravær til et spørsmål om privat arbeidsmoral er en avsporing. Det gjentar jeg mer enn gjerne nå også. Det er to ting jeg har lyst til å kommentere. For det første er det spørsmålet om objektive sykmeldinger eller ikke. Rundt de aller fleste forholdene som har kommet fram, er det ganske bred enighet – selvfølgelig finnes det unntak, har du knekt ryggen f.eks., tror jeg de aller fleste vil være enige om at objektivt sett har du knekt ryggen, og det betyr at du i hvert fall må holde sengen en periode. Om det er fram til valgkampen eller ikke, er det ingen av oss som skal vurdere. Men for veldig mange andre sykdommer, lidelser, er det ikke slik at man kan si at du objektivt sett, basert på et eller annet skjema, må være borte så og så lenge. Nettopp fordi det er slik som representanten Trettebergstuen sa, at arbeid også gjør folk friske, er det viktig å ha for seg at den individuelle behandlingen og den individuelle vurderingen av den enkelte sykmeldte er helt avgjørende. Men det betyr også at vi må bort fra den tanken at det finnes en objektiv diagnose som legene i alle tilfeller kan stille, og hvor det også finnes en objektiv fasit på hvor lenge man skal være borte. Den andre tingen jeg har lyst til å kommentere, er dette med arbeidstakere og arbeidsgivers ansvar for sykepengefinansiering. Arbeidsgivers sykepengefinansiering er det jo enighet om – dette har IA-partene tatt opp, statsråden sier at hun er enig i det, og det kan også være et godt bidrag for å få en større motivasjon for mange bedrifter og mange offentlige etater for å holde folk lenger i arbeid. Når det gjelder arbeidstakers økonomiske incentiver, er jo ikke de til stede. Det er en objektiv sannhet – slik er det. Vi har 100 pst. lønn under sykdom, og det er dermed en konstatering av at det i dagens system ikke er noen økonomiske incentiver for arbeidstaker til å gå tilbake. Nå er det også slik at Høyre i sitt inneværende program heller ikke har foreslått det. Vi foreslår heller ikke å redusere sykelønnsutbetalingen i våre alternative budsjetter. Men det er jo merkelig at man ikke skal diskutere også arbeidstakers økonomiske incentiver når man diskuterer arbeidsgivers økonomiske incentiver.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-06:
Det denne saken i hovedsak handler om, er det statsråden sa, nemlig å etablere en god oppfølgingskultur for sjukmeldte, både hos lege, på arbeidsplass og i Nav. Det er det dette handler om, mye mer enn om ulike typer sanksjoner eller akkurat hvilken uke det er man skal inn på et møte. Jeg synes det siste innlegget vi hørte fra Fremskrittspartiet her, er et eksempel på hvordan man sparker i alle retninger og ikke helt vet hva man vil. Først kommer det et eksempel om en som blir tilvist et arbeid, men som ikke skal ta det, og så kommer det på slutten et innlegg som er helt motsatt, og da er det også helt galt. Problemet er at vi faktisk må ha et arbeidsliv som også aksepterer mennesker med helseproblemer. Hvis man skal se på gode eksempler, er Mandal kommune et slikt eksempel. I den kommunen, hvor Fremskrittspartiet har ordføreren, får folk lov til å sjukmelde seg sjøl et helt år, og de har fått sjukefraværet ned. Det handler om god oppfølgingskultur – ikke noe annet – og en arbeidsgiver som er villig til å tilrettelegge, slik at folk faktisk kan være på jobb selv om de er litt sjuke. Sånn er det ikke alle steder. Når jeg flere ganger har blitt spurt om det er for lett å bli sjukmeldt, sier jeg: Ja, det er for lett å bli sjukmeldt og bare få en resept, og ikke få god oppfølging verken fra lege, fra Nav eller fra arbeidsgiver. Slik oppfølging håper jeg vi nå kan begynne å etablere. Så synes jeg det er interessant at høyresida nå slipper katta ut av sekken og sier at de faktisk ønsker å gjøre noe med sjukelønnsordningen. Men det som kanskje er litt merkeligere, er innlegget fra Høyre, der man først antyder at legenes bruk av standardiserte sjukmeldinger er et problem. Samtidig viser de til Sverige, der det nettopp er det systemet som er innført. Jo da, de har nok fått sjukefraværet litt ned, men de har også fått vesentlig mange flere mennesker utenfor arbeid og på sosialhjelp. For å si det slik: Det blir ikke flere friske folk ved å få enda flere på sosialhjelp. Så jeg tror nok at det systemet vi må beholde, er at det er disse dialogmøtene som skal avgjøre hvordan man skal gå fram, knyttet til den enkelte, og ikke knyttet til en spesiell diagnose som tilsier så og så mange ukers sjukmelding, for det kan være helt forskjellig fra individ til individ og fra arbeidsplass til arbeidsplass hvorvidt det er mulig å komme tilbake.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-06:
Saken handler om pensjoner gitt direkte fra statskassen, og det er en enstemmig innstilling. Men jeg har bare lyst til å understreke at komiteen enstemmig nå sier at man bør vurdere alternative løsninger for disse gruppene, og at vi regner med at regjeringen vil følge opp det på en god måte framover, slik at vi kan få et litt annet og litt mer oversiktlig system enn det vi har i dag. Det er ikke store summer vi snakker om. Det er rimelig at disse personene får pensjon, men systemet er litt uoversiktlig i dag. Derfor er jeg glad for at de signalene vi har fått fra regjeringen, er at den ønsker å følge denne henstillingen fra Stortinget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-06:
Det har vært dundrende tverrpolitisk enighet på Stortinget om at vi skal ha i gang et offentlig forsøk med servicehund. Det har tatt altfor lang tid – jeg skal være den første til å si det – men nå er det altså i gang. Og når representanten Giltun sier at det skjer ingenting, så sier jeg: Jo, det skjer noe nå. Men jeg vil nok be statsråden merke seg det tunge tverrpolitiske engasjementet det er i denne saken, slik at det forsøket som nå er i gang, må tas på det største alvor, fordi jeg tror det er dundrende enighet om at servicehund kan være et veldig godt hjelpemiddel. Det viser jo det forsøket som har vært i regi av Helse og rehabilitering, og som satte i gang debatten, selv om det har vært ordninger i andre land, som også flere av oss har sett før. Jeg tror dette handler om – som flere har sagt – sjølstendighet, altså likestilling og sjølstendighet i eget liv. Det handler om deltakelse i samfunnslivet. Det handler om både opplevd og reell trygghet for mennesker med funksjonsnedsettelser, og det handler også om mulighet for arbeid. Noen ganger handler det kanskje også om redusert behov for andre hjelpetjenester, sjøl om jeg tenker at dette handler mer om en type hjelpemiddel enn en hjelpetjeneste. Ikke minst er jeg overbevist om at servicehund for noen er et vesentlig bidrag til økt livskvalitet. Og det er et mål for politikken at man skal kunne bidra til økt livskvalitet for mange. Jeg hører nok til dem som er overbevist om at servicehund skal bli et hjelpemiddel, og at det vil være et godt supplement til andre typer hjelpemidler i porteføljen i årene framover – og det på tross av at jeg nok ikke ligger an til å være en av dem som ville bruke et sånt hjelpemiddel, fordi jeg er så redd for hunder. Men jeg har jo opplevd og sett hvordan disse servicehundene faktisk fungerer i praksis. Det er få hjelpemidler jeg ellers har sett, som har kunnet konkurrere med dette, i tillegg til at svært mange mennesker har en helt annen opplevelse enn meg; de opplever nemlig veldig stor trygghet og sosialt mye positivt knyttet til det å ha hund. Så Stortinget har store forventninger til det prosjektet som nå er igangsatt. At det blir fulgt opp veldig tett fra politisk ledelse, forutsetter jeg, i og med at denne saken har hatt en lang forhistorie, slik som flere før meg har nevnt. Det er altså sånn at det er stor politisk interesse i Stortinget, stor tverrpolitisk, enstemmig interesse, rundt dette prosjektet, nettopp fordi Stortinget også enstemmig har vedtatt lover om tilgjengelighet og mot diskriminering av mennesker med funksjonsnedsettelser. Hele det politiske utgangspunktet for det er man skal være likestilt med hensyn til deltakelse på alle samfunnets og livets områder. Hvis man skal greie å oppnå det, tror jeg at servicehund må være en del av den porteføljen vi har når det gjelder hjelpemidler.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2011-06-06:
Komitélederen og saksordføreren var inne på at vi hadde en bred debatt om dette i det offentlige rom da forhandlingene pågikk. I den senere tid har det vært et offentlig ordskifte om uføretrygd. I begge disse sakene er målet tydelig: Arbeidslinja har vært førende for politikken. Vi ønsker et samfunn med høy yrkesdeltakelse. Det er nødvendig for å finansiere det som med rette er omtalt som brede og sjenerøse velferdsordninger. Det viktigste tiltaket for å få ned tallet på uføre er å øke innsatsen for å forhindre at folk faller ut av arbeidslivet. Så kampen mot langtidsfravær på grunn av sykdom er viktig for å få ned tallet på nye uføre. Det er lettere å hindre at folk faller ut av arbeidslivet enn det er å løfte folk tilbake i arbeid. Arbeidet mot sykefravær er ikke bare viktig for den enkelte arbeidstaker, men det er i minst like stor grad viktig for virksomhetene og for samfunnet som helhet. Dette er arbeidskraft som både virksomhetene og samfunnet trenger. Derfor er det viktig å få ned langtidsfraværet. Så kan en spørre seg om hvorfor sykefraværet er høyt i Norge. Det er stabilt, men det er høyt, også sammenliknet med land det er naturlig å sammenlikne seg med, og det til tross for den innsatsen som er blitt lagt inn for å få ned sykefraværet. Jeg tror at et av de sentrale svarene er at vi har høy yrkesdeltakelse. Men jeg tror også vi skal være så åpne å si at en av årsakene kan være at vi har fraveket prinsippet om at det skal lønne seg å arbeide. Når en har full lønn ved sykdom, kan det med rette oppfattes som et brudd på arbeidslinja. Dette er for øvrig et brudd som Senterpartiet støtter, dette er et brudd som regjeringspartiene støtter, og dette er et brudd som jeg, i alle fall inntil nylig, har oppfattet at opposisjonspartiene også har støttet. Dette er fordi økonomisk trygghet for den enkelte som blir syk, er viktigere enn de økonomiske incentivene ved å ha redusert lønn under sykdom. Men, som også representanten Andersen var inne på, oppfatter jeg i denne saken at det kanskje er noen nye takter fra opposisjonspartiene, Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. De skriver i innstillingen: «Det er også grunn til å minne om at det langt fra er gode nok økonomiske incentiver for arbeidsgivere og arbeidstakere til å få sistnevnte raskt tilbake i arbeid.» Det er jo beundringsverdig at man presiserer at det er arbeidstakerne som skal tilbake i arbeid, men denne merknaden gir grunn til uro. Jeg stiller spørsmålet om vi her ser en katt som er på vei ut av sekken, for hva kan menes med økonomiske incentiver for å få folk tilbake til arbeid utover karensdager og kutt i lønn ved sykdom? Det håper jeg at representantene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti kan klargjøre i denne debatten. For øvrig støtter Senterpartiet de tiltakene som partene har blitt enige om. Dette er nok ikke siste kapittel i kampen mot sykefraværet. Det er i alle fall et godt steg videre, og Senterpartiet støtter også regjeringens oppfølging av den avtalen som partene har inngått.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-06-06:
En av de bekymringene som jeg hadde forberedt meg på før proposisjonen kom, var et av poengene som representanten Reiertsen tok opp i spørsmålet i sted, nemlig de arbeidstakerne som ikke har arbeidsgiver. I den nevnte rapporten kritiserte Riksrevisjonen også oppfølgingen av de arbeidstakerne. Når man snakker om å få til tidlig innsats, tett oppfølging, er det vanskelig for de arbeidstakerne som ikke lenger har en arbeidsgiver. Og når man også snakker om å prøve å få dem tilbake i arbeid, er det ekstra utfordrende for de menneskene som ikke har en jobb å gå tilbake til, og dermed ikke kan gå gradvis inn på samme måte som andre. Jeg respekterer at det ikke er så lett å gi konkret svar på det spørsmålet som ble stilt i sted, men jeg vil gjerne utfordre statsråden på om man tenker på å gjøre noen spesielle grep for å kunne fange dem opp på en bedre måte – ved ulike tiltaksplasser, eller hva det enn kan være.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-06-06:
Servicehunder, den saken vi behandler i dag, er jo en slager, en gjenganger i komiteen. Men under saksbehandlingen merket jeg meg at det ikke bare er i denne komiteen den er en gjenganger, for både forrige representant fra Kristelig Folkeparti i komiteen og også den representanten som satt på Stortinget i perioden før det, har vært veldig opptatt av saken og kontaktet meg. Det viser at det er mange som ønsker å hjelpe de menneskene det gjelder. Det er også mange som er utålmodige etter at det skal skje ting. Men det er egentlig veldig trist, for vi har gått igjennom saken så mange ganger, og det burde vært ordnet opp i for lenge siden, for, som flere har vært inne på, handler det jo nettopp om livskvalitet, det handler om å bedre hverdagen for de menneskene som trenger hjelp, og det handler om at de også kan klare å hjelpe seg selv. I dag er opptrening av hunder til å utføre enkelte oppgaver godt akseptert som hjelpemiddel, f.eks. når det dreier seg om å lukte eller finne narkotika, sprengstoff o.l., og en «ansetter» jo spesialhunder både innen justis og forsvar. Men mulighetene for å trene opp hunder er mange, og da må jo også målet være å kunne bruke hunder til å hjelpe mennesker til å få et enda bedre liv. Og det er jo nettopp dette det handler om. Servicehund er en slags fellesbetegnelse for hunder som er blitt spesielt opplært til å utføre én eller flere nytteoppgaver for den – eller de – personen den tjenestegjør hos, det være seg f.eks. å hjelpe funksjonshemmede med å åpne dører, bære veske eller f.eks. varsle og dempe fall for en som har epilepsi. En servicehund kan også ha helt terapeutiske oppgaver. Behovet for servicehunder er stort, også i Norge. I USA er det visstnok sånn at de har hatt servicehunder i over 30 år, og i Sverige er oppdrett og opplæring av den typen hunder for lengst vel etablert. Det kan virke som om opptrening av servicehunder blir effektivt trenert i Norge, selv om behovet er stort. For en skal huske at fra 2001 til 2006 ble det finansiert to prosjekter i regi av Norges Blindeforbund og Norges Handikapforbund. I prosjektperioden ble det tildelt 29 hunder, mens 60–70 søkere ikke fikk hund. Det viser litt om at behovet er stort, og behovet er enda større – utover de som til nå har fått hund. Hunden er menneskets beste venn, og for noen kan hunden være den kanskje viktigste vennen de har. Disse menneskene burde fått sin situasjon avklart, og vi burde for lenge siden vært i gang med et ordentlig opplegg for trening og hatt sikkerhet for at det blir utdannet nye hunder. Kristelig Folkeparti forventer at regjeringen nå sørger for at dette skjer, jf. innlegget til deres representanter her i salen i dag og også tidligere. En ting er at det er godvilje, og at det er et tverrpolitisk flertall bak det. Noe annet er at det faktisk følges opp. Det forventer Kristelig Folkeparti skjer, slik at vi får likestilt finansieringsordningen av førerhunder og servicehunder så fort som mulig.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-06-06:
Jeg har valgt å se på dette som en litt gledens dag, fordi det er et steg nærmere en ny vei. Jeg synes statsråden på mange måter holdt et godt innlegg, men det var et par ting som jeg iallfall må utfordre litt ut fra min tolkning av det. På den ene siden er statsråden glad for at det er kommet initiativ lokalt om planleggingsmidler. Men grunnen til at det ikke er lagt inn fra statens side, er at det ligger i siste halvdel av NTP-en i dag. Derfor vil, slik jeg oppfatter statsråden, det at planleggingen kommer i gang tidligere og avsluttes tidligere, heller ikke nødvendigvis bety at man kommer tidligere i gang med bygging og ferdigstillelse. Det har jo vært noe av utgangspunktet for at planleggingsmidlene har vært etterlengtet og at en også har vært villig til å ta dette grepet, at en nettopp ønsker å komme i gang med planleggingen så fort som mulig, og få veien ferdig så fort som mulig. Så spørsmålet er: Tolker jeg statsråden feil, eller er det sånn at hun virkelig ønsker å få framskyndet veien og få satt i gang byggingen så fort som mulig?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Hvis jeg forstår spørsmålet riktig, dreier det seg om hvordan man følger opp syke personer som går på dagpenger. Er det det som er spørsmålet? Da må jeg rett og slett bare si at jeg ikke kan gi noe eksakt svar på hvordan det arbeidet skjer i dag, hvordan Nav følger opp dette, så det må jeg komme tilbake til med en skriftlig redegjørelse.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Spørsmålet dreier seg om hvordan man vil følge opp en særlig gruppe sykmeldte, dem med psykiske sykdommer. I utgangspunktet legger vi opp til at vi skal behandle psykisk syke på samme måte som man behandler andre med fysiske sykdommer – at ønsket om en tettest mulig og god oppfølging så tidlig som mulig av Nav, lege og arbeidsgiver er virkemidlet også overfor denne gruppen. Så kan vi selvfølgelig også diskutere hvordan man skal tilrettelegge arbeidsmarkedstiltakene mer for psykisk syke, men det vil i utgangspunktet være for personer som er ute av arbeidslivet. Det viktigste er jo å holde folk i arbeidslivet og følge dem opp der og da.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Jeg tror vi kan være enige om at å gi arbeidsgiver et større ansvar for langtidsfraværet nok vil stimulere til at arbeidsgiver også i større grad legger til rette for å få ned den biten, som jo er den bekymringsverdige biten. Så jeg kan understreke at jeg er også veldig opptatt av at vi skal følge opp det. Men nettopp knyttet til den debatten vi har hatt om Nav, og mange av de bekymringene som også opposisjonen er opptatt av knyttet til dette arbeidet, at Nav må gjøre jobben sin, var det min og regjeringens vurdering at det å gjøre det som lå i ekspertutvalgets forslag, rett og slett ville være en for stor belastning for Nav nå. Det kan jeg dokumentere godt i en annen sammenheng. Vi jobber nå med den såkalte KS1-vurderingen, for å få på plass dette store, nye datasystemet. Pengene skal være på plass. Jeg har herfra vært veldig tydelig på at det ikke er pengene det skal stå på, men dette må planlegges godt og nøye. Tidfesting har jeg kommet med i mitt brev til Riksrevisjonen i fjor. Jeg har da sagt at vi nærmer oss nok slutten av dette tiåret før man har hele systemet på plass, men dette vil nok suksessivt kunne komme på plass – så noe tidspunkt får du ikke akkurat nå.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Jeg svarte på dette spørsmålet i forbindelse med kontroll- og konstitusjonskomiteens behandling av Riksrevisjonens merknad til Navs sykefraværsarbeid, og det jeg da nettopp var opptatt av, var gruppen arbeidstakere som ikke har arbeidsgivere, og som man derfor må gjøre noe spesielt med. Så viste jeg til at man er i gang med å se på hvordan man skal følge opp dette, men vi har altså ikke kommet så langt at jeg nå kan gi noen konkret tilbakemelding. Jeg lover imidlertid å komme tilbake til Stortinget på egnet måte når vi har fått videreutviklet det arbeidet vi skal gjøre nettopp for den gruppen. Jeg var veldig tydelig på at det er en gruppe som i dag nok ikke får en riktig behandling, og at vi nå skal se særlig på den gruppen.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Jeg ønsker bare å kommentere litt kort Robert Erikssons innlegg vedrørende unge mennesker med psykiske lidelser, og arbeid. Jeg tror det er veldig viktig at man også overfor denne gruppen er veldig tydelig på at oppfølgingen skal skje innenfor det ordinære systemet, som vi nå etablerer knyttet til oppfølging av sykefravær. Det ble bl.a. nevnt at i noen tilfeller er det ikke bra for dem å være på jobben, for jobben kan være problemet. Vi vet at store deler av veksten når det gjelder sykefravær, nettopp er psykisk sykdom, og jeg tror at hvis vi sier at det viktigste er å etablere noe utenfor arbeidsplassen for de gruppene, kan det bære galt av sted. Det betyr ikke at jeg ikke tror at det noen ganger er viktig, men hvis det er noe med arbeidsplassen som gjør at man ikke kan jobbe der, må vi gjøre noe med arbeidsplassen. Det er noe av det vi prøver å gjøre nå, nettopp ved at alle disse forskjellige gruppene skal jobbe sammen. Det tror jeg er veldig grunnleggende å ha med seg. Så til dette som jeg har vært inne på litt tidligere, som gjelder sykmeldte uten arbeidsgivere. Jeg har i et styringsbrev til Nav bedt dem særskilt se på den gruppen. Men som jeg sa, skal jeg komme tilbake til hvordan Nav konkret følger opp dette. Men Nav er altså i gang med å se på det. Proba-rapporten om misbruk av sykepenger opptar også meg veldig mye. Jeg er veldig opptatt av den problemstillingen. Jeg tror vi må være klar over at de tallene som har kommet fram der, nok ikke er tall man skal sette tre streker under fordi det er en antakelse av hva Nav-ansatte vil tro. Men jeg kommer til å iverksette særlige tiltak knyttet nettopp til dette, for dette er veldig viktig. Helt til slutt til sanksjonene, som også representanten Andersen var inne på. Det dreier seg om å lage en oppfølgingskultur. Ingen i salen har vært opptatt av dette, men jeg er veldig opptatt av dette, så jeg vil få lov til å si dette. Jeg er opptatt av at vi må være helt tydelige på å få god praktisering av disse sanksjonene. Det må oppleves som rett og rimelig, og det må oppleves som at de praktiseres likeartet i landet. Derfor kommer vi til å etablere ett sted som følger opp de enkelte vedtakene, slik at man ikke får ulik praksis på dette. Det kommer til å bli laget egne retningslinjer for hvordan disse sanksjonene skal praktiseres. For det er helt grunnleggende at det ikke er den gode vilje, men vanskelige forhold som skal sanksjoneres. Det er den manglende kulturen med å følge opp, og det manglende ansvaret man har for å være sykmelder, for å være sykmeldt og for å være arbeidsgiver. Helt til slutt er det noen som har etterlyst: Hva med Nav, når Nav ikke gjør jobben sin? Jeg tror vi alle som har hørt debatten i det siste, og som leser Riksrevisjonens rapporter, vet at Nav får beskjed når de ikke gjør jobben sin. Å begynne å lage økonomiske sanksjoner overfor en offentlig etat, mener jeg vil være feil vei å gå.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Servicehunder har vært et tema som har skapt mye debatt og engasjement både i det politiske rom og i media. Forslagsstillerne ønsker en permanent ordning finansiert over folketrygden – tilsvarende førerhunder for blinde. Mer konkret vil dette si at servicehunder, hvis det er hensiktsmessig med tanke på arbeids- og dagligliv, blir gitt til personer med fysisk bevegelsesnedsettelse. Et flertall i arbeids- og sosialkomiteen ba høsten 2008 regjeringen om å igangsette et forsøk med servicehunder i offentlig regi. Det har dessverre vist seg krevende å rekruttere brukere til dette forsøket. Det gledelige er at man nå ligger an til en oppstart i 2011. Regjeringen har prioritert dette arbeidet, og valgte i behandlingen av budsjettet å styrke bevilgningen med ytterligere 5 mill. kr. Flertallet i arbeids- og sosialkomiteen ba i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2011 om at overførte midler fra 2010 skulle benyttes til erstatningshunder til de personer som deltok i de to tidligere servicehundprosjektene. Departementet legger nå opp til at Norges Blindeforbund får ansvaret for tildeling av erstatningshunder innenfor en ramme tilsvarende 3 mill. kr. Det er foreslått en nødvendig omdisponering for å sikre dette i revidert nasjonalbudsjett. Jeg har forståelse for at servicehundbrukere opplever at hundene tilfører hverdagen mye. Selv om det på forsøksbasis i regi av funksjonshemmedes organisasjoner har vært gjennomført prosjekter med servicehund siden 2001, har det fram til nå ikke vært noe offentlig tilbud. Folketrygdlovens vilkår uttrykker en rettslig standard som innebærer bl.a. at servicehundordningen i så fall må være en hensiktsmessig måte å løse brukernes problemer på i arbeids- eller dagliglivet. Lovens krav innebærer at oppgaven i så fall ikke kan løses tilfredsstillende på andre og rimeligere måter enn gjennom servicehunder. Det er viktig å ha med seg at Arbeids- og velferdsdirektoratet og daværende Sosial- og helsedirektoratet mente at de tidligere forsøkene med servicehund ikke ga klare nok indikasjoner på nytte og behov. De konkluderte med at det ikke burde opprettes en permanent ordning for folketrygdfinansierte servicehunder. I sum mener jeg at det fortsatt er behov for en klarere dokumentasjon på hundenes nytteverdi. Første steg er at forsøket som nå er i gang, må gjennomføres, og ordningen må dessuten grundig evalueres. Jeg vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte med en helhetlig vurdering av om servicehunder bør finansieres av det offentlige. Jeg oppfatter også at dette er i tråd med hva komiteens flertall går inn for. Så vil jeg til slutt si at jeg hører det som kommer fram i denne debatten, og at dette er noe som en enhetlig komité er veldig opptatt av. Jeg tar med meg det som et veldig klart utgangspunkt for igangsettingen av det videre arbeidet med dette forsøksprosjektet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Til evalueringen: Selv om dette har vært i verk siden 2001, foreligger det ikke noen enhetlig og entydig dokumentasjon på at dette tilfredsstiller det grunnleggende utgangspunktet i folketrygdloven for at man skal gjøre dette til en permanent ordning. Nå har man altså bevilget penger og fått på plass en forsøksordning. Vi mener det er viktig å se helheten i denne forsøksordningen. Det har jo vært et problem i det hele tatt å få personer til å starte opp dette prosjektet. Det er også på plass. Det kan godt være at man ikke har jobbet bra nok med det, men nå er dette på plass. Det er viktig før man gjør noe mer med tanke på å få dette som en permanent ordning. Så er det satt av 3 mill. kr, som Blindeforbundet skal håndtere, knyttet til erstatningshunder. Nå er det Blindeforbundet som basert på søknad og oppfølging skal finne ut hvem det er som skal ha dette, og så vil det eventuelt være en budsjettsak for neste år knyttet til om det er ytterligere flere som skal ha erstatningshunder.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Det er ikke slik at jeg nå kan gå inn og saksbehandle erstatningshunder til 500 000 kr til brukere. Det er det nå satt til Norges Blindeforbund å gjøre. Når det gjelder det med at det er elleve personer som har hatt det tidligere, kan det godt være at det etter Blindeforbundets syn er elleve personer som også rettmessig burde fått en erstatningshund. Men nå har vi altså satt av 3 mill. kr til dette. Dette er en budsjettavsetning, og så er det Blindeforbundet som nå skal gå inn og tildele dette til dem som ønsker og ber om å få en erstatningshund, og vurdere deres behov. Men man får ingen garanti fra meg her og nå om at de og de personene som har hatt en erstatningshund, får dette fra inneværende år. Vi har satt av de midlene, og vi mener at Blindeforbundet nå skal gjøre en vurdering av hvem som i neste runde kvalifiserer til å få en erstatningshund.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Jeg kan forsikre at jeg har vært opptatt av denne saken fra jeg begynte å jobbe med den. Vi har fått til sammen 8 mill. kr i årets budsjett for å følge opp dette. Jeg er også opptatt av at vi hele tiden skal bruke fellesskapets penger på den absolutt mest fornuftige måten – på den måten som sikrer den enkelte bruker som trenger det, den absolutt beste oppfølgingen. Jeg har vært opptatt av at vi må få stablet et godt prosjekt på beina. Det har vist seg å ta tid. Jeg vil ikke spekulere i årsakene til det, men vi har i hvert fall sørget for at det prosjektet er på beina nå. Og så mener jeg det er klokt, basert på de erfaringene man har, å bevilge seg en evaluering av det prosjektet før man går til det skritt å si at dette er en likestilt ordning med blindehunder, og at det får den rollen i forhold til folketrygdloven. Men som jeg også har sagt: Jeg ser at dette har en stor interesse, og at det er et bredt tverrpolitisk ønske om en slik ordning. Men jeg har absolutt behov for – og tror det er riktig – å foreta en evaluering av et helhetlig prosjekt, gitt at man har hatt dette siden 2001 og ikke har fått en enhetlig og entydig tilbakemelding.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Nå må vi få dette forsøksprosjektet opp å gå, og det skal vi få i 2011. Så vil jeg komme tilbake til akkurat hvor lang prosjekttid man trenger før man har fått en fornuftig evaluering. Det har jeg ikke et klart svar på nå. Vi må se på hvor mange brukere vi får, og hvordan dette kommer opp å stå så raskt som mulig. Når man nå får et prosjekt med et godt antall mennesker, er jeg litt overrasket over at det er så viktig – før man har fått evalueringen av dette – å få dette knesatt som et prinsipp på denne måten i folketrygdloven. Det er jeg litt overrasket over – særlig gitt at det er ingen tvil om at man opplever det som et gode å ha den type hund. Det er det ingen som er uenig i. Men spørsmålet er, før man har fått en ordentlig evaluering: Er det denne ordningen man vil gjøre permanent, og bruke den type penger på, før man har sett hvordan dette vil fungere i forhold til andre typer ordninger? Jeg gjentar meg selv – jeg vet det – men det har også andre gjort i denne debatten. Det er lov å vente på en evaluering. Det er klokt og riktig, mener jeg.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Jeg er helt sikker på at det kan anføres veldig mange gode grunner for at de som i dag har erstatningshunder, bør ha en klar sikkerhet for at de får det fremover, og at man bør ha gode systemer hvor dette er åpnet for alle som trenger det. Min jobb er også hele tiden å foreta en vurdering av hvordan vi bruker fellesskapets penger på dette på en best mulig måte, og hva som er det beste alternativet for dem det gjelder. Jeg mener i denne sammenhengen at man må gi seg selv en evaluering av ordningen. Og ja, jeg har sett på evalueringene, og de er ikke entydige. Det har heller ikke vært et entydig, offentlig prosjekt. Det har vært veldig mange ulike aktører inne. Jeg gjentar meg selv: Det er klart at dette er en veldig god ordning, men det er ikke slik at alle gode ordninger skal inn i folketrygdloven, og at man kan si at fra nå av er dette noe som gjelder for alle. Vi må foreta noen vurderinger og prioriteringer. Jeg er innstilt på denne ordningen, men jeg er også innstilt på at vi skal ha en ordentlig evaluering av ordningen før vi trekker den endelige konklusjonen i saken.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-06:
Cirka 71 000 står i arbeidsløysekø. Desse har Nav som ein slags arbeidsgjevar, også i ein eventuell sjukmeldingsperiode. Er ministeren sikker på, og garanterer ho, at desse blir følgde opp av Nav også når dei er sjuke? Jamfør denne saka òg i IA-arbeidet generelt.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
Først tre erfaringer fra et nylig avlagt komitébesøk i Nederland, nemlig at tidlig innsats er avgjørende for fraværsutviklingen, at ansvarliggjøring av arbeidsgiver er svært viktig for å forebygge og hindre langvarig fravær, og at en aktiv bedriftshelsetjeneste er en forutsetning for tidlig innsats. Nå må vi selvsagt erkjenne at det er forskjell på det nederlandske velferdssystemet og det norske, og jeg vil på ingen måte anbefale den utstrakte privatiseringen av sykdom som har funnet sted i Nederland. Likevel er det altså elementer i det hollandske systemet som noen mener bør overføres til Norge. Vi har hatt en diskusjon om arbeidsgivers rolle i fraværsarbeidet, først og fremst knyttet til arbeidsgiverperioden, men også i forhold til arbeidsgivers ansvar for den sykmeldte gjennom fraværsperioden. Denne proposisjonen handler også om det siste. Men jeg må tilstå at jeg gjerne skulle sett fjeset på John G. Bernander om vi plutselig foreslo at arbeidsgiverperioden skulle utvides til to år, altså som i Nederland. Det interessante med den innstillingen som vi nå behandler, er i og for seg ikke overbudsforslagene fra opposisjonen i kategoriene «for tidlig» og «for sent», men at Høyre og Fremskrittspartiet åpenbart tenker i hollandsk retning når de understreker behovet for å utvide arbeidsgivers økonomiske ansvar for langtidsfravær, og nærmest i samme åndedrag klager over legenes lemfeldige sykmeldingspraksis. Her er vi ved kjernen av den velferdspolitikken som de to partiene trekker opp fram mot stortingsvalget i 2013. De mener at vårt høye sykefravær egentlig er utslag av dårlig arbeidsmoral, at arbeidstakerne en masse utnytter en altfor sjenerøs fraværsordning, at fravær i stor grad er synonymt med fridager, og at legene sykmelder nærmest for et godt ord. Ja, Fremskrittspartiet hevder like godt at misbruket av sykepenger er så stort at IA-avtalens mål om 20 pst. reduksjon i sykefraværet ville vært nådd om det ikke hadde vært for det altfor omfattende sykefraværet. Høyrepartienes logikk, som de beklageligvis deler med visse sosialøkonomiske miljøer her til lands, tilsier følgelig at sykefraværsordningen nå må strammes inn, og at arbeidstakerne og arbeidsgiverne må betale sin del av sykefraværet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-06-06:
I debatten om sykefraværet har jeg hørt mange innlegg fra høyresiden. Mange av de innleggene – de fleste av dem som Kristin Clemet har holdt – har dreid seg om arbeidsmoral. De har dreid seg om arbeidstakere som «går og sykmelder seg», og det har dreid seg om legers sykmeldingspraksis i den forstand at de sykmelder folk som ønsker å bli sykmeldt, underforstått at det ikke er grunnlag for det. Dette er også en debatt om moral. Nå forstår jeg at representanten Røe Isaksen ikke vedkjenner seg denne debatten. Jeg registrerte at komitélederen, Robert Eriksson, heller ikke vedkjente seg noen slike synspunkter. Men hva er det da de mener når de ønsker seg større incitamenter for at både arbeidsgiver og arbeidstaker skal la være å sykmelde seg så ofte som de gjør, altså for å få redusert sykefraværet? Hva slags tiltak er det de ønsker, hvis det ikke er å øke arbeidsgiverperioden, hvis det ikke er å stramme inn på gjeldende praksis? Jeg synes de må redegjøre for hva de egentlig mener, hvis det er andre ting enn dette som de reflekterer over. Jeg for min del ønsker å slå fast at dagens sykelønnsordning står og faller med stortingsflertallet etter valget i 2013. En regjering med grunnlag i Høyre og Fremskrittspartiet vil endre sykelønnsordningen, akkurat som i Sverige. De vil endre arbeidsmiljøloven med den konsekvens at trepartssamarbeidet som ligger til grunn for IA-avtalen, da vil opphøre. Det er den beskjeden som høyrepartiene i dag gir til arbeidstakerorganisasjonene, til arbeidsgiverne og ikke minst til velgerne.