Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Vi kjenner alle til begrepet «museumsvoktere». I denne saken føler jeg bokstavelig talt at dette uttrykket kan brukes – og da med et glimt i øynene. Jeg har stor respekt for dem som oppriktig kjemper for sin rett til å argumentere og hevde sin mening om både flytting av Nasjonalmuseet til Vestbanen og, ikke minst, hva som blir Nasjonalgalleriets videre skjebne. Jeg har fulgt denne saken fra sidelinjen lenge, og jeg sitter igjen med et inntrykk av at mye av følelsene og engasjementet i denne saken knyttes til selve bygget Nasjonalgalleriet, og hva som blir dets videre skjebne, og kanskje ikke så mye fokus på hvilke utfordringer Nasjonalmuseet står overfor som museum. Nå har statsråden i sitt innlegg redegjort for hovedutfordringen i denne saken – nemlig det bygningsmessige, plassmangel og tilgjengelighet for alle, for å nevne noen områder. Museum opptar mange i dette landet, og som saksordfører for museumsmeldingen som ble lagt fram tidligere i år, har jeg møtt mennesker landet rundt med et stort engasjement rundt det å drive museum og de utfordringene hver især har, enten det gjelder bygg eller andre forhold rundt museumsdrift. Det er nok mange som kunne tenke seg å være i en slik posisjon at man diskuterer et nytt museumsbygg, og samtidig registrerer man paradokset for eller imot et nytt museumsbygg i Oslo. Jeg tar dette med inn i debatten, for man kan få inntrykk av at denne debatten er en ren Oslo-sak. Det er den altså ikke. Det er en sak som angår oss alle. Diskusjonen om Nasjonalmuseet er en nasjonal museumssak. Jeg vil påstå at det viktigste for folk flest i landet er å gjøre Nasjonalmuseet, med alle dets kunstskatter, tilgjengelig. Når jeg tenker tilgjengelighet, tenker jeg på de kunstskattene som i dag ikke kan vises på grunn av plassmangel, og tilgjengelighet også for dem som ikke når fram i museumsbygget på grunn av fysiske hindringer. Jeg er blitt gjort kjent med at deler av bygget ikke tilfredsstiller kravene til universell utforming, og det i seg selv gjør at noe bygningsmessig må gjøres, enten i bygget som er, eller i et nytt bygg, som jeg håper da blir resultatet til sist. Så langt oppfatter jeg at tilgjengelighet, både når det gjelder tilgangen til kunstskattene og den fysiske tilgangen, ikke har fått den viktige plassen i diskusjonene som den burde hatt. I mine øyne har denne debatten druknet i diskusjonen om Nasjonalgalleriets sjel, slik representanten Ib Thomsen så prosaisk har framført i denne sal i dag. I mars i år diskuterte vi St.meld. nr. 49 for 2008–2009, om framtidens museum, og jeg understreker: framtidens museum. I dette perspektivet må det være svært spennende å gå inn i debatten om Nasjonalmuseets framtid med det fokuset. Stortingsmeldingen hadde fokus på fire f-er. Det var forvaltning, forskning, formidling og fornying. Min påstand er at de fire f-ene blir utfordret i dagens Nasjonalmuseum, men at de vil bli revitalisert i et nytt bygg på Vestbanen. Jeg har også registrert at Astrup Fearnley Museet for Moderne Kunst har planer om nybygg på Tjuvholmen. For mange vil den aksen Vestbanen–Tjuvholmen kanskje bli en av Norges mest spennende møteplasser der man ser det mangfoldet som Museums-Norge representerer. Jeg har lyst til å ta et ord som representanten Ib Thomsen brukte i stad – «indrefilet». Jeg tror det vil bli en museal indrefilet i det området. Til slutt: Diskusjonen om Nasjonalgalleriet og flyttingen av det er en viktig sak, og jeg frykter ikke at Nasjonalgalleriets sjel ikke skal ivaretas for framtiden. Det har statsråden varslet i sitt innlegg, at man skal jobbe for å ivareta bygget der. Men i motsetning til representanten Ib Thomsen tror jeg ikke at den norske kulturarven står og faller med Nasjonalgalleriet og dets videre skjebne. Min påstand er at den vil bli revitalisert gjennom å møte framtidens museum i et nybygg.