Bent Høie (Høyre), 2015-06-04:
Representanten Grung tar opp et viktig tema i denne interpellasjonen. Psykoselidelser innebærer store påkjenninger for dem som rammes og for familiene deres. Utredning, behandling og oppfølging av personer med psykoselidelser er svært viktig. Ved å oppdage sykdomstegnene tidlig kan man sørge for at ubehandlet psykose blir av kort varighet. Tidlig innsats med kunnskapsbaserte tiltak øker mulighetene for tilfriskning. Tiltakene må være individuelt tilpasset, ta hensyn til den enkeltes ressurser og bidra til økt mestring og deltakelse i samfunnet. Representanten Grung viser til Nasjonal faglig retningslinje for utredning, behandling og oppfølging av personer med psykoselidelser som Helsedirektoratet utarbeidet i 2013. Retningslinjen peker på en rekke terapiformer som har, eller kan ha, effekt ved behandling av psykoselidelser. Samlet inneholder Nasjonal faglig retningslinje for behandling av psykoselidelser om lag 80 anbefalinger. Blant disse er anbefalingen om kunst- og musikkterapi. Kunstterapi omfatter musikk-, drama- og danseterapi samt bildende kunst. Forskning viser at musikkterapi er særlig effektivt for å redusere negative symptomer. Det er også indikasjoner på at effekten av slik behandling er til stede seks måneder etter at den er avsluttet. Musikkterapi er like effektivt for pasienter som er innlagt på døgnenheter, som for dem som får poliklinisk behandling. Forskning viser at musikkterapi kan inngå i behandling både innen psykisk helsevern og i kommunalt arbeid. Anbefalingene er derfor relevante for alle nivåer i tjenesteapparatet. Helsedirektoratets retningslinjer er kunnskapsbaserte anbefalinger. Ved å støtte seg til dem kan helsepersonell være trygge på at de oppfyller lovverkets krav til faglig forsvarlig helsehjelp, selv om anbefalinger gitt i Nasjonal faglig retningslinje ikke er rettslig bindende. I situasjoner der helsepersonell velger løsninger som i vesentlig grad avviker fra gitte anbefalinger, bør det dokumenteres. En bør også være forberedt på å begrunne sine valg i eventuelle klagesaker eller ved tilsyn. Når Helsetilsynet vurderer om det er handlet i samsvar med god praksis, tar tilsynet utgangspunkt i anbefalinger som er utviklet systematisk, og som er kunnskapsbasert. Retningslinjen bør være sentral i arbeidet med kvalitetsforbedring. Ledere i helsetjenesten har ansvar for tilrettelegging av virksomheten, slik at anbefalinger gitt i Nasjonal faglig retningslinje kan følges. Anbefalingene er gradert i fire nivåer. Fire forhold vurderes derfor å bestemme nivået: det vitenskapelige kunnskapsgrunnlaget og etiske, politiske og økonomiske forhold. Musikkterapeutens arbeid består i å tilrettelegge forholdene slik at den enkelte klient får mulighet til å utvikle sine ressurser ved hjelp av musikkaktiviteter. Musikkterapien er en del av en tverrfaglig behandling og forutsetter planlegging, løpende evaluering og oppfølging. Flere studier viser at musikkterapi reduserer symptomer og øker funksjonsnivået. Musikkterapi supplerer eksisterende behandlingsformer, den gir brukeren innflytelse og mobiliserer brukerens egne ressurser. Musikkterapeuter arbeider i dag både innenfor psykisk helsevern og i de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Musikkterapi benyttes også i tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Musikkterapeuten kan arbeide både med grupper og med enkeltpersoner. Mange jobber i tverrfaglige team. Musikken brukes som et verktøy for samhandling, kommunikasjon og utvikling. Regjeringen har i statsbudsjettet for 2015 bevilget 5 mill. kr for å videreutvikle og spre opplæringsprogram om miljøbehandling og integrert bruk av musikk og sang til ansatte i omsorgstjenestene. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å sette dette i verk. Det er organisert under Kompetanseløftet 2015, og Helsedirektoratet er i gang med å legge til rette for at kommunene kan søke om midler til opplæringsprogram. Målgruppen for disse midlene er ansatte i helse- og omsorgstjenestene som arbeider nær brukere og pasienter som har nytte og glede av miljøbehandling med musikkterapi. Blant annet gjelder det pasienter med demens, hjerneslag, Parkinsons sykdom og andre med kognitiv svikt. I slike opplæringsprogram kan det være aktuelt å benytte personell med musikkterapiutdanning. Regjeringen har med disse midlene i statsbudsjettet for 2015 fulgt opp forslagene i stortingsmeldingen Morgendagens omsorg. I meldingen står det at for å utvikle en framtidsrettet og god omsorgstjeneste er det behov for større vektlegging av aktivisering både sosialt og fysisk og økt oppmerksomhet på brukeres sosiale, eksistensielle og kulturelle behov. Kunst og kultur kan brukes til å utvikle nye metoder og faglige tilnærminger i helse- og omsorgstjenestene. Kultur og omsorg må spille sammen i et tett tverrfaglig samarbeid som både stimulerer kropp og sjel og aktiviserer tanke og følelsesliv, f.eks. gjennom erindringsgrupper, skriveprosjekter, dansekvelder og musikkgrupper eller gjennom kunst- og kulturprosjekter som bygger på den enkeltes evner, interesser og livshistorie. Det er etter hvert utviklet ulike miljøtiltak som kan brukes terapeutisk mot uro og depresjon ved demens eller mot utagering ved stell og daglige aktiviteter. I likhet med spesialisthelsetjenesten må også omsorgssektoren utvikle systemer som sikrer at ny kunnskap tas i bruk. Det er positivt at det foreligger Nasjonal faglig retningslinje for utredning, behandling og oppfølging av personer med psykoselidelser. Anbefalingene gir grunnlag for å redusere uønsket variasjon i praksis. Jeg vil poengtere at spørsmålet fra representanten Grung omhandler én av de 80 anbefalingene i retningslinjen. Det er positivt at det foreligger forskning om effekter av musikkterapi. Musikkterapi har vært brukt i psykisk helsevern i flere tiår, men først de senere årene har forskningen vist effekt. Retningslinjen inneholder imidlertid ikke anbefalinger med hensyn til omfang av slik terapi, og det er ikke gjort vurdering av tilgangen på musikkterapeuter. En eventuell vurdering av mulige utdanningsmessige konsekvenser må foretas når det foreligger mer erfaringer med nye arbeidsformer som følge av retningslinjen. Jeg vil understreke at det er et lederansvar på alle nivåer i helse- og omsorgstjenesten at anbefalte og kunnskapsbaserte metoder tas i bruk.