Anders B. Werp (Høyre), 2016-06-08:
Politiet har alltid hatt adgang til å bruke skjulte tvangsmidler for å utføre sitt samfunnsoppdrag, og alle sittende regjeringer har vært med på å bidra til dette. For at politiet skal klare å tilpasse seg et kriminalitetsbilde i endring, må vi politikere av og til vurdere hva slags verktøy politiet skal få for å etterforske og bekjempe kriminalitet. Selv om skjulte tvangsmidler er lovlige metoder, har bruken av disse ofte vært et omstridt tema. Ingen ønsker et overvåkingssamfunn, og i vårt åpne og frie demokrati skal hele tiden personvern og rettssikkerhet være ivaretatt. Derfor må truslene mot samfunnet og måten vi møter disse på, alltid veies og måles opp mot fundamentale demokratiske verdier. Det er særlig to viktige drivkrefter bak regjeringens forslag som vi nå skal debattere i Stortinget. For det første ser vi at politiet stilles overfor nye og vanskelige oppgaver når kriminalitetsbildet endrer seg. Selv om den totale kriminaliteten går ned, ser vi en klar økning i den mest krevende og organiserte kriminaliteten. Det globale trusselbildet blir stadig mer sammensatt og uoversiktlig. Globaliseringen knytter verden tettere sammen, og for Norge og norske interesser vil utviklingen og hendelser langt unna raskt kunne få alvorlige konsekvenser, også her hjemme. En utvikling med mer grenseoverskridende kriminalitet stiller krav til politiets evne til å tilpasse seg. Konflikter, naturkatastrofer og fattigdom driver mange på flukt. Migrantstrømmene har økt kraftig det siste året – også til Norge. Mennesker i en sårbar situasjon risikerer å bli utnyttet av organiserte kriminelle og i ytterste konsekvens bli ofre for menneskehandel. Økt innvandring kan også øke risikoen for ulike kriminalitetsformer, deriblant hatkriminalitet, arbeidsmarkedskriminalitet og narkotikakriminalitet. Antallet fremmedkrigere som har reist fra Norge, er mangedoblet. I 2009, da Metodekontrollutvalget la fram sin innstilling, hadde PST kjennskap til en håndfull personer som reiste for å slutte seg til ekstreme islamistiske grupperinger i utlandet. I dag er tallet på antatte fremmedkrigere bare til Syria og Irak omtrent 90. Norge har blitt en tydeligere del av fiendebildet blant ekstreme islamister. PST anser det som mulig at det vil bli forsøkt gjennomført terror i løpet av inneværende år. I tillegg vurderes trusselen fra høyreekstreme som økende. Den andre drivkraften bak saken vi nå behandler, er den teknologiske utviklingen. Bruken av avansert kryptert kommunikasjon er tilgjengelig for alle. I mange tilfeller foregår krypteringen helt automatisk, f.eks. ved at stadig flere internettaktører, som Facebook, Google og Twitter, krypterer all informasjonsflyt til, fra og mellom sine brukere. I forrige uke innførte NRK her hjemme det samme. Dette er bra. Teknologien har gitt oss innovative løsninger, som på en sikker måte fremmer verdiskaping, handel og nye sosiale omgangsformer. Men samtidig bidrar ny teknologi til å gjøre kriminaliteten mer grenseoverskridende. Kriminelle orienterer seg mot de landene som har de største digitale verdiene. Norske bedrifter utsettes i økende grad for kriminalitet på nett, og mørketallene er store. PST advarer om at i de siste årene har mange etterretningsorganisasjoner vært svært aktive i å uthente informasjon fra norske datasystemer. Kryptering gjør mye av informasjonen som politiet har lovlig tilgang til, utilgjengelig. Det gir politiet betydelig mindre mulighet til å fange opp og forebygge alvorlig kriminalitet enn de hadde bare for noen få år siden. At økt bruk av kryptering skaper utfordringer for politi og etterretning, stadfestes av Lysneutvalget, som ble nedsatt av regjeringen, i utredningen Digital sårbarhet – sikkert samfunn. Dette bakteppet gjør det nødvendig å forsterke virkemidlene som verner og forsvarer norske borgere og norske interesser. Regjeringens forslag om skjulte tvangsmidler bygger på en balanse hvor hensynet til effektiv kriminalitetsbekjempelse må veies opp mot hensynet til personvern og rettssikkerhet. Personvern er en viktig demokratisk verdi, naturligvis. Samtidig må vi forsvare demokratiet mot de kreftene som vil bryte det ned. Privatlivets fred er generelt vernet av både Grunnloven og Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, EMK. Betingelsene for myndighetenes inngrep i denne er at formålet med inngrepet faller inn under unntakene som er angitt i EMKs artikkel 8.2. Nasjonal sikkerhet, offentlig trygghet og kriminalitetsbekjempelse er unntakene som åpner for inngrep i privatlivets fred. Videre stilles det krav om at inngrepet har hjemmel i lov. Endelig må inngrepet anses nødvendig i et demokratisk samfunn. Proposisjonen redegjør nærmere for hver av disse betingelsene. Jeg vil også presisere at flere av Metodekontrollutvalgets forslag er avvist av regjeringen, med henvisning til at de er for inngripende. Forslagene i den foreliggende proposisjonen omhandler en viss utvidelse av adgangen til å bruke dagens tvangsmidler. Eksempelvis åpnes det for kommunikasjonskontroll også i saker som gjelder grov menneskesmugling, menneskehandel, frihetsberøvelse og overgrepsbilder av barn. I tillegg introduseres et nytt tvangsmiddel, nemlig dataavlesning. Det er viktig å presisere at bruk av tvangsmidler skal skje ved mistanke om den mest alvorlige kriminaliteten. Rettssikkerheten ivaretas ved at tvangsmiddelbruken underlegges domstolskontroll, i tillegg til at bruken aldri skal benyttes dersom den ikke er nødvendig for etterforskning eller forebygging. Alminnelige prinsipper om forholdsmessighet og proporsjonalitet gjelder alltid når det er spørsmål om å benytte seg av et tvangsmiddel. I tillegg har vi kontrollfunksjoner gjennom Kontrollutvalget for kommunikasjonskontroll og EOS-utvalget, og førstnevnte styrkes kraftig. Komiteen ber regjeringen i sin behandling av denne proposisjonen om å sørge for at Kommunikasjonskontrollutvalget fører oversikt over antall saker hvor tvangsmidler tas i bruk, hva personen har vært mistenkt for, og hvilke skjulte tvangsmidler som har blitt tatt i bruk. De foreslåtte metodene vil måtte innebære at det innhentes en større mengde informasjon enn i dag. Komiteen påpeker derfor behovet for at regjeringen foretar en gjennomgang av regelverket for bruk, oppbevaring og sletting av overskuddsinformasjon. Forslaget om å innføre dataavlesning som skjult tvangsmiddel er trolig det mest kontroversielle i proposisjonen. Jeg er glad for at forslaget som sådant får bred støtte her i Stortinget. Dette verktøyet gjør det mulig, i de alvorligste tilfellene, for politiet og PST å avdekke informasjon som kryptering ellers ville gjort utilgjengelig. Politiets bruk av dataavlesning skal heller ikke skje overfor folk flest, slik noen forsøker å skape inntrykk av. Politiet skal kun overvåke de enkeltpersoner man kan mistenke har begått eller kommer til å begå alvorlige integritetskrenkelser, som eksempelvis drap, overgrep mot barn og terror. Jeg vil legge til at jeg er tilfreds med at regjeringen ikke vurderte å forby kryptering. Andre land har vurdert å gå til dette skritt, som etter min mening ville virket mot sin hensikt. Dataavlesning er en inngripende metode, og det er vanskelig å finne den riktige terskelen for når dette skal være tillatt. Flertallet i justiskomiteen har etter en vurdering valgt å heve denne terskelen noe i forhold til proposisjonens forslag. Det innebærer at dataavlesning ikke kan benyttes for å avdekke simpel narkotikaovertredelse, simpelt narkotikaheleri og uaktsomt narkotikaheleri. Regjeringen styrker med dette forslaget kampen mot den alvorligste kriminaliteten, slik som terror, spionasje og spredning av masseødeleggelsesvåpen. Gjennom Stortingets behandling er personvernet ytterligere forsterket. Jeg takker for samarbeidet med komiteen. Jeg regner med at de respektive partier legger fram sine mindretallsforslag.