Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
På minnemarkeringen i Oslo Spektrum ble navnene på de 77 drepte lest opp. Det var overveldende. Så mange, så unge, så meningsløst. Verden blir aldri den samme – ikke for dem som er direkte rammet, ikke for oss andre. 22. juli var et angrep på uskyldige mennesker, på demokratiet, på Arbeiderpartiet og de verdiene vi står for: et inkluderende samfunn, mangfold og likestilling, respekten for hverandre. Bomben i Oslo skulle ramme regjeringen. På Utøya angrep morderen det kjæreste vi har, barna og ungdommene våre, i et kynisk forsøk på å ramme så hardt som mulig. I massemorderens såkalte manifest kommer det tydelig fram. Statsministeren viste handlekraft og omsorg fra første stund da alt var kaos. Han sa tidlig at svaret på terror er mer åpenhet og mer demokrati. Det er idealer Norge sluttet opp om. Vi lot oss ikke overvelde av sinne og maktesløshet, men viste samhold. Hundretusenvis av nordmenn deltok i rosetog, i stille, verdige protester. Vi reagerte annerledes enn andre land som har vært rammet av terror. Norge er et land med små forskjeller mellom folk, kort avstand til dem som styrer og fri meningsutveksling. I tillegg har nordmenn stor personlig frihet. Fellesskapsløsninger som Lånekassen og foreldrepermisjon gjør at friheten til utdanning og friheten til arbeid blir mer enn tomme ord. I sum gir dette opplevelse av fellesskap, det bygger tillit mellom folk og gir frihet. Det er forutsetninger for demokrati og likeverdig samfunnsdeltakelse, og det er en forklaring på hvorfor reaksjonen ble som den ble. Utfordringen – mer åpenhet, mer demokrati – har adresse til alle nordmenn, til alle deler av samfunnet. I praksis vil vi legge ulike ting i ordene. Interpellanten tok i sitt innlegg opp forhold hun mener er viktige. Mange av punktene er vi enige om, andre er vi uenige om. Ingen har monopol på åpenhet og demokrati. Der vi er uenige, handler det ikke om uvilje til å gjøre rett, slik interpellanten antyder, men om uenighet om hva som best fremmer idealene. Jeg er glad for at statsministeren tok opp dette i sitt svar. Han pekte bl.a. på politisk reklame. Gir det mindre, eller gir det mer åpenhet og demokrati? Jeg vil nevne et annet eksempel: elektronisk stemmegivning. Gir det mer demokrati fordi det blir lettere å avgi stemme, eller mindre fordi det utfordrer prinsippet om hemmelige valg? Heller ikke i andre saker er svaret gitt. Påstanden om at vi i Norge ikke har en åpen innvandringsdebatt, er feil og må tilbakevises. Det hadde vi før 22. juli, det har vi nå. En av massemorderens inspirasjonskilder, den islamkritiske bloggeren Fjordman, fikk for et par dager siden en helside i Aftenposten til å beklage seg over meningskontroll. I dag har han et innlegg i Dagbladet der han anklager en samlet presse for å fortie viktige debatter. Sutringsfriheten er en del av ytringsfriheten, men påstanden om meningskontroll føyer seg inn i et mønster. Ekstremister har talerstoler, men de misliker åpen debatt. Det skal vi peke på. Samtidig skal vi gå inn i de ubehagelige debattene. De siste dagene har vi fått vite at flere av dem som var på Utøya, nå hetses anonymt på nettet eller mottar hatbrev. Nå rettes en anklagende pekefinger mot dem. Per Anders Torvik Langerød, 26 år gammel, opplevde terroren på Utøya. Nå stemples han som landssviker av anonyme avsendere. Han er ikke alene. Politiet er kjent med flere eksempler. Ekstreme ytringer har sin plass i debatten, i den åpne debatten under fullt navn. Vi trenger en diskusjon om rommet for anonyme ytringer. Kampen mot et intolerant samfunn, mot ekstremisme, må kjempes hver dag og vinnes hver dag. I denne salen har vi et særlig ansvar: ansvar for at våre debatter er basert på fakta, ansvar for å ta folk på alvor og ansvar for å imøtegå ekstreme ytringer.