trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Denne dagen har vi fra Vestfold ventet lenge på – vi tålmodige vestfoldinger som har slitt i altfor mange år med den såkalte skammens vei, der liv har gått tapt og mange har fått varige skader, og der det har vært store miljømessige problemer. Enighet har ikke vært den store styrken i vårt fylke, og derfor har det tatt tid før saken har kommet. Men den er satt på dagsordenen av folk som ikke ville gi opp, av folkeaksjonen og av politikere – med masse møter i mange, mange år. Det er en god dag for Vestfold og E18 og for mange, mange som bruker veien. For Larvik vil det bl.a. bety at vi kan ta i bruk et svært næringsområde på Ringdalskogen. Det har stått i stampe, for vi har ikke hatt avkjøring. Det betyr arbeidsplasser til en region som sårt trenger det. Gullkysten er ikke det den en gang var. Også Vestfold trenger nye arbeidsplasser. Den lille biten som nå blir bygd, betyr store samfunnsmessige besparelser. Bedrifter får avkortet kjøretiden. Vi bruker veldig mye tid på veien i vårt lille Vestfold. Til tider er det så stor trafikk at vi kan egentlig fortere gå. Vi kan gå fra tak til tak, og det blir ikke bedre framover. Det tror jeg kan bekreftes av alle de hyttefolkene som har tilhørighet på Sørøstlandet, og av ambulanser som skal fram til andre deler av fylket, og som gjerne vil fort forbi. Selv om midtdelere har redusert antall ulykker og bedret framkommeligheten, er det fremdeles ganske trangt å komme forbi. Sande-parsellen viser at det nytter å bygge vei – det er reduksjon av antall ulykker og skader. Det er det vi ønsker i sørfylket. En bigevinst som vi ser når det nå gjøres klart til ny vei, er alle utgravingene som skjer. Det viser spennende resultater, og det bekrefter Vestfolds plass i historien. Det er også viktig å ta med i den delen som vi snakker om: veiutbygging. Historien ligger under, og den bør vi vite mye om før vi graver den ned under en ny vei. Jeg tror alle ville hatt en ny vei uten bom, men vi fra Arbeiderpartiet i Vestfold er realister. Vi ønsker vei, og tar bommen med på kjøpet. Den etterskuddsvise betalingen hjelper. Når folk ser at de har fått en ny, flott vei å kjøre på, er det ikke så ille å betale. Uten bom blir det ingen vei – og ikke vår tur nå heller. Så igjen: Det er en bra dag for oss fra Vestfold. Nå er det bare resten igjen. Vi gleder oss til 2009.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Vi ser nå starten på en svært viktig del av firefeltsutbyggingen av E18 gjennom Vestfold, etter at akkurat dette prosjektet er blitt forsinket en lang periode som følge av lokal uenighet om bomplasseringen på denne parsellen. Samtidig ser vi at denne delen av E18 er første del av et finansieringsopplegg med automatiske bomstasjoner for hele strekningen fra Gulli til Telemark grense. Dermed er det også første gang vi får distanseavhengige bompengestasjoner i Norge, slik vi kjenner det fra en rekke andre land. Så har jeg lyst til å føye til at finansieringen av E18 gjennom Vestfold i realiteten er prosjektfinansiering så god som noen, og et godt eksempel på hvordan man med tilgang av kapital til veiprosjekter kan gjennomføre en effektiv utbygging. Men kanskje vil dette være siste del av utbyggingen av firefeltsveien gjennom Vestfold. Det er en viss fare for at Fremskrittspartiet kan komme til å få avgjørende innflytelse på fylkespolitikken i Vestfold ved fylkestingsvalget neste høst. I så fall – jeg tar Fremskrittspartiet på ordet – vil utbyggingen av E18 stoppe med dette. Da vil det ikke lenger være grunnlag for en lokal enighet om et bompengefinansieringsopplegg, fordi dette partiet og dets frenetiske motstand mot bompenger overgår all lokal betalingsvillighet og ønsker om bedre framkommelighet og økt trafikksikkerhet. Jeg har lyst til å føye til at vi nå imøteser en firefelts sammenhengende vei fra Oslo til Tønsberg. Vi vil få kollektivfelt fra Asker og inn til Oslo. Med mindre vi samtidig satser på Vestfoldbanen, vil vi jage passasjerer fra tog og over på vei.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Det står fast at dersom Fremskrittspartiet får avgjørende innflytelse på fylkespolitikken i Vestfold ved valget i 2007, stopper den videre veiutbyggingen i fylket, simpelthen på grunn av at dette partiet frenetisk kjemper imot enhver form for bompengefinansiering. Det kommer til å gå akkurat som det gikk i Tønsberg, da Fremskrittspartiet før siste kommunevalg lovte at vi skulle få vei uten bom. Resultatet ble at vi fikk bom, men ikke vei. Jeg gad vite hva representanten Sortevik mener med prosjektfinansiering, dersom prosjektfinansiering ikke er å låne penger, fullfinansiere et prosjekt og betale det ned i ettertid. Det er det som skjer gjennom bompengefinansiering av veiprosjekter. Dette er én form for prosjektfinansiering. En annen form for prosjektfinansiering er OPS-prosjektene, som vi også kjenner. En tredje form for prosjektfinansiering er simpelthen å utstyre etater med overskridelsesfullmakter. Alt dette er former for prosjektfinansiering, til representanten Sorteviks underretning.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-26:
Det er en statlig oppgave å finansiere utbygging av stamveinettet i vårt langstrakte land. Veinettet i Norge er i en begredelig tilstand og har behov for enorme påkostninger. Og Regjeringen skryter ved enhver anledning av at de satser på vei. Riktignok vil de totale investeringer i veisektoren øke, men det har ikke staten æren av. Det er hver enkelt bilist som skal finansiere Regjeringens hele veisatsing på denne strekningen. Dette er, med respekt å melde, ansvarsfraskrivelse – med stor A – og det skjer i et område hvor folk har ventet på ny vei i over 30 år. Jeg skal være varsom med å trekke sammenligningene for langt, men dette er en form for politisk utpressing, og jeg synes representanten Gullvågs innlegg her i dag bekreftet det ytterligere. I løpet av de siste årene har flere familier opplevd å miste en av sine kjære fordi staten ikke har tatt sitt ansvar og bygd en forsvarlig vei. Og når veien så endelig skal komme, hva er Regjeringens løsning? Jo, enten betaler dere veien selv, ellers blir det ingen vei. Det er ingen annen måte å betrakte dette som enn ren politisk utpressing. Jeg beklager den sterke ordbruken, men dette er så nært opp til den maksimale ansvarsfraskrivelse en kan komme. Mens oljenasjonen flommer over av oljekroner og vi låner ut penger til utbygging av bomfrie veier i andre europeiske land, tar vi ikke ansvar i vårt eget. Bare på denne strekningen er det drept fire mennesker siden 2001. Det kostet staten alene over 100 mill. kr. I tillegg er 81 personer skadd, mange svært alvorlig. Staten tjener med andre ord penger på å bygge ut infrastruktur, ved at det blir reduserte ulykkeskostnader. Det vil spare menneskeliv, noe som er det mest verdifulle av alt, og det vil spare mange familier for tragedier. Og kynismen ligger i den bakenforliggende trussel om at beboerne og brukerne må betale alt selv, eller se veien forbli uforsvarlig trafikkfarlig. Tenk om store næringsaktører tenkte på samme måte! Jeg er på vegne av Vestfolds innbyggere svært fornøyd med at veien blir bygd, etter 30 år med tomme løfter. Men hvis vi likevel skal betale for hele veien selv, hvorfor kunne vi ikke fått lov til å gjøre det for 30 år siden? Hva har egentlig staten med dette å gjøre, hvis de ikke engang er villig til å betale en eneste krone for å spare liv på strekningen? Jeg er skuffet over flertallet. Fremskrittspartiet foreslår statlig fullfinansiering av denne veistrekningen, og det burde fått enstemmig tilslutning her i dag.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-26:
Det er nok en del som lever etter et gammelt visdomsord om at angrep er det beste forsvar. Jeg har et bestemt inntrykk av at representanten Gullvåg har det som én av sine leveregler. Det betyr imidlertid ikke at det bestandig er riktig. Jeg tror nok at den tiraden han forsøker å rette mot Vestfold Fremskrittsparti – uten å argumentere eller begrunne, men bare ved å komme med en løsrevet påstand – skyldes at representanten Gullvåg selv for omtrent et år siden var veldig flink til å fortelle hvor store og flotte vei- og jernbaneløsninger vi skulle få i Vestfold bare det ble et regjeringsskifte. Vi har fått et regjeringsskifte, og fortsatt er det slik at kommunene i Vestfold taper når det gjelder fordelingen av kommunemidler. De er fortsatt tapere når det gjelder fordeling av innovasjonsmidler, de er fortsatt tapere når det gjelder fordeling av midler til sykehus, og de er fortsatt tapere når det gjelder fordeling av midler til jernbane og vei. Da synes jeg kanskje at representanter som tidligere har forsøkt å fortelle velgere i hjemfylket at alt skal bli så mye bedre i denne stortingsperioden, bør fokusere på å forklare hvorfor det ikke blir så mye bedre, i stedet for å angripe andre med hypotetiske påstander.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-26:
Jeg føler et behov for å ta ordet fordi det ikke skal bli stående et inntrykk av at denne lokale enigheten er så rørende som det vi har fått høre både i denne saken og i forrige sak. Det er nemlig slik, og jeg nevnte det så vidt i mitt innlegg i forrige sak, at lokalpolitikere og lokalmiljø føler seg presset fordi staten ikke tar ansvaret sitt. Og når man da står overfor den vanskelige prioriteringen om man skal akseptere den enorme byrden som bompengefinansiering er, eller ikke få vei og fortsatt ha denne trafikkfarlige veien, er det mange som må bite i det sure eplet. Jeg tror det gjelder representanter fra både Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og andre også. Derfor synes jeg det er litt feil når man fremstiller det som om man her er snill og grei og tar hånd om lokale initiativ og drar dette igjennom, for det man i virkeligheten har gjort, er å presse lokale folkevalgte, og dels også en del av innbyggerne, til å ha en mening de helst ikke ville hatt, fordi de ønsker at staten skal ta ansvaret. Hvis det hadde vært slik at den lokale enigheten var så rørende, som bl.a. representanten Kristoffersen Kosmo gav uttrykk for fra denne talerstolen, hvorfor frykter man da at belastningen på de andre veiene, omkjøringsrutene til rv. 306, vil være så stor? Hvis den lokale enigheten er så omfangsrik, vil vel alle benytte seg av den bompengebelagte veien, og da er ikke omkjøringsproblematikken til stede. Jeg vil altså også i denne saken presisere at lokal enighet er noe som er presset frem av staten, ikke lokalt.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-10-26:
Det er gledelig at det skrives et nytt kapittel når det gjelder veiutbyggingen i Vestfold. Man kan fra enkelte talere fra Arbeiderpartiet få inntrykk av at det har stått stille i veldig mange år. Det har det slett ikke, det bygges hele tiden. Det ble et godt gjennombrudd under den forrige regjeringen, i den forrige nasjonale transportplanen. Jeg har også lyst til å knytte en bemerkning til begge Arbeiderpartiets talere fra Vestfold, som betoner den lokale uenigheten. Jeg tror heller jeg vil si at jeg vil betone den lokale enigheten som nå har vært i Vestfold fylkesting, om å få Stortinget og ikke minst statsråden til å gå inn på de samme forutsetninger som Arbeiderpartiet og et stort flertall i Vestfold fylkesting har sluttet seg til når det gjelder den fremtidige innkrevingen, den fremtidige modellen for den helhetlige utbyggingen som dette tross alt er en del av. Jeg er skuffet, og jeg synes det er uforståelig, at ikke statsråden, og kanskje enda sterkere de lokale representantene, har kunnet påvirke statsråden og departementet til å stå samlet om dette. På en gledens dag er det en dårlig melding å sende tilbake til sitt eget fylke. Så har også jeg lyst til å knytte en bemerkning til begrepet prosjektfinansiering, som forrige taler var inne på var et stort begrep i valgkampen. Det viste seg da budsjettet kom, å være en illusjon. Men illusjonskunstneren Steinar Gullvåg har fra talerstolen her i dag dratt opp av hatten hva det egentlig er. Det er rett og slett et bompengeselskap som krever inn penger fra trafikantene og finansierer veien på den måten. Veldig enkelt, og veldig greit. Jeg har også lyst til å si at en ikke må glemme at Bommestad–Langåker, som nå er det viktigste første prosjekt å begynne på, er en del av en helhetlig utbyggingsplan for E18 gjennom Vestfold. Av og til får man inntrykk av fra talerne her at dette er en løsrevet bit som finansieres bare av brukerne. Man må se den totale utbyggingen samlet, og da har også staten et bidrag inne. Det kan man gjerne diskutere om er for lite. Nå har vestfoldingene etter lange diskusjoner og lange overveininger funnet ut at slik vil vi ha det, slik vil vi bygge. Da får vi veien i stedet for å satse på løsninger som er usikre, som f.eks. forslaget fra Fremskrittspartiet, hvor vi ikke ser noen annen finansiering enn at staten skal gripe inn omgående.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Det er sagt veldig mye i denne debatten. Men jeg tror i hvert fall jeg skal komme med noen opplysninger for å påminne om forskjellige ting. Det ene er at det faktisk nesten høres ut på Fremskrittspartiet som at det bare er i Norge det er bomstasjoner. Nei, det er ikke det. De finnes mange andre steder i Europa. Jeg tror også at representanten Per Sandberg fikk seg en skikkelig aha-opplevelse da vi var på komitetur i Sør-Afrika, der vi kjørte gjennom fullt av bomstasjoner. Jeg ville bare minne ham om det. Jeg synes det er ganske fantastisk at Fremskrittspartiet orker å komme med så mange sure oppstøt som de gjør nå. Nå har de altså sittet som støtteparti for den forrige regjeringen, både i forrige periode og i noe av perioden før den igjen, og så har de ikke klart å fjerne en eneste bomstasjon – antallet har jo bare vokst. Det er bred oppslutning om at man ønsker å gjøre veiutbygging på denne måten. Jeg synes statsråden klargjorde dette på en utmerket måte, også det som lå i Nasjonal transportplan, for Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet var faktisk enige om hvordan man skulle lage Nasjonal transportplan. I år plusset man på i forhold til den forrige regjeringen med 22 milliarder kr i løpet av ti år. Jeg synes at det faktisk nå skinner igjennom en form for sjalusi, fordi man nå ser at man er i ferd med å oppfylle Nasjonal transportplan, og det er historisk.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Jeg tenkte ikke jeg skulle være med på å forlenge denne debatten, men jeg er nødt til å si et par små ting i forhold til Per Sandbergs innlegg. Nei, representant Per Sandberg: Vi har ikke noe troverdighetsproblem, verken Steinar Gullvåg eller undertegnede. Det vi har gjort, og det vi kommer til å gjøre, er at vi følger lokaldemokratiet og dets ønsker, i motsetning til Fremskrittspartiet. Det har vært stor lokal enighet, og det er viktig å presisere det. Det som skjedde under den forrige regjeringen, med støtte fra Fremskrittspartiet, var jo at etterslepet bare ble større og større i forhold til Nasjonal transportplan. Jeg har til dags dato ikke fått en ordentlig begrunnelse for hvorfor Fremskrittspartiet – ved å være støtteparti for den forrige regjeringen – ikke klarte å løse satsingen, i hvert fall på veisiden. Det skjedde ikke, det motsatte skjedde jo. Det kan jo hende at man får en forklaring på dette senere. Det gikk bare én vei, det gikk tilbake med bevilgningene. Det vi ønsker å gjøre nå – under de rød-grønne – er å ta igjen etterslepet og oppfylle Nasjonal transportplan, og det er vi i ferd med å starte på. Det tror jeg faktisk Fremskrittspartiet ser, og man hadde kanskje ikke ønsket at man hadde klart å fullføre den jobben vi er godt i gang med.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Nå har vi altså hatt en debatt om fine veier i Afrika. Jeg vil bare minne Stortinget om hva vi egentlig debatterer her. Dette er en innstilling fra transport- og kommunikasjonskomiteen om utbygging og finansiering av E18 Langåker–Bommestad i Vestfold. Jeg hadde håpet at vi kunne få en debatt som handlet om denne saken. Vi har altså hørt veldig mye om fine veier i Afrika, men vi har ikke hørt så veldig mye om fattigdommen utenfor de fine veiene i Afrika som vi kjører på.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2006-10-26:
Vi behandler nå et forslag om å gi legevaktbiler tillatelse til å kjøre i kollektivfelt. Kanskje en bør ta litt historikk. I 2001 ble det fastsatt en prøveordning hvor biler i kommunal legevakt etter søknad kunne få status som utrykningskjøretøy. Prøveordningen utløp 1. mars 2005, altså etter tre års virketid. Den har faktisk vært lite brukt, kun ett kjøretøy ble omsøkt og innvilget utrykningsstatus. I og for seg kunne dette tilsi at ordningen ble fjernet. Departementet har likevel besluttet at ordningen skal tre i kraft igjen. Departementet gjorde dette bl.a. etter ønske fra helsemyndighetene. Det synes jeg var en veldig klok beslutning. Utrykningsstatus for legebiler har den udiskutable fordelen, framfor åpning for legebiler i kollektivfelt, at det sikrer framkommelighet også der det ikke er kollektivfelt. I tillegg kreves det at den som fører en bil definert som utrykningskjøretøy, har en viss opplæring, noe som ivaretar trafikksikkerheten både for legevakt og andre trafikanter. Jeg har lyst til å stresse akkurat det punktet litt. Det er behov for opplæring når en skal kjøre utrykningskjøretøy. Da kan jeg slå et slag for Våler trafikksenter i Hedmark, som nettopp har høy kompetanse på dette feltet, som er opplæring av førere av utrykningskjøretøy. Jeg vil vektlegge akkurat opplæringsbiten ganske mye. Jeg mener derfor at behovet for å få legevaktbiler raskt fram er svært godt ivaretatt gjennom departementets beslutning om å la ordningen tre i kraft igjen. Med et lite smil kan man si at i og for seg kunne dette forslaget vært avklart med en telefon til departementet, men det er et forslag som er fremmet i beste mening, og hvor man fikk en positiv løsning. Her er det en enstemmig komite som står bak.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Det jobber vi for. Det Regjeringen har gjort, er at den har løftet de veiledende sosialhjelpssatsene. De tre partiene har også tatt initiativ overfor sine lokalpartier, slik at det skal følges opp i kommunestyrene. I tillegg har vi bedret kommuneøkonomien på en slik måte at det skal være mulig. Det er riktig at det i SVs program står at vi ønsker statlige normer. Det mener jeg, men i Regjeringen er vi enige om Soria Moria-erklæringen, og der står det økte sosialhjelpssatser. Det har vi tatt et viktig steg på nå, og det må jeg si jeg er veldig stolt over at vi har fått til.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Jeg har uttrykt forståelse for at folk som har veldig dårlig råd, ønsker seg en høyere ytelse enn det de har i dag. Jeg er heller ikke i tvil om at mange hadde hatt behov for å ha en høyere ytelse enn det de får. Men jeg synes det er underlig at denne kritikken kommer fra den forrige regjeringen, som satt i fire år og i flere av dem ikke engang prisjusterte sosialhjelpssatsene – og langt mindre la to pinner i kors for å øve press på kommunene for at de skulle følge opp endog den lille ytelsen. Det kan være litt tungarbeid å få hevet sosialhjelpssatsene, jeg skal innrømme det. Men den jobben har jeg tenkt å fortsette med, og jeg er stolt over at vi har fått til det første løftet nå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Når det gjelder velferdskontraktene, er jo begrepet kontrakt mer et politisk enn et direkte juridisk begrep. Når vi har jobbet med det, har det ikke vært noe ønske om eller noe mål å svekke rettssikkerheten for dem som har det vanskeligst. Tvert imot ønsker vi å bedre rettighetene. I det som Venstre kaller en personlig plan, skal man få et opplegg tidligere og mer i sammenheng, og det skal ha en kvalitet og en varighet som gjør at man får hjelp til å komme ut av en vanskelig livssituasjon – det er hele opplegget. Både statsråden og jeg har også uttrykt i den artikkelen i Dagbladet at poenget er ikke ordet, poenget er at vi får både et apparat – et administrativt apparat, et tiltaksapparat – og tiltak som fungerer for den enkelte, også for dem som i dag ikke har rettigheter i folketrygden. Det er det dette dreier seg om. Det er det vi skal jobbe med, og vi er åpne for å diskutere hvordan vi skal bruke begreper og ordlegge oss for å få dette til.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Gjennom innlegget til representanten Svendsen har vi fått presentert smørsida av Fremskrittspartiets forslag. Det eneste som jeg fant der som jeg synes er ærlig, er at han, som han sa, ønsker mer pisk og mindre hjelp til dem som har det vanskelig – og da tror han at folk skal komme seg ut av fattigdommen. Hvis vi ser på kuttene som Fremskrittspartiet gjennomfører i dette budsjettet, ikke bare i hjelpeapparatet, men også når det gjelder tiltak for arbeidsløse og tiltak for at enslige forsørgere skal få mulighet til å få utdanning og jobb, må jeg si at jeg synes det ser ganske stygt ut. Et av de verste kuttene, som rammer noen av de aller fattigste i dette landet, står ikke på dette budsjettet, men det er altså et kutt på 350 mill. kr til barnevernet. Når vi vet at nye sosialhjelpsklienter i dag stort sett er ungdom som kommer fra barnevernet, hvordan kan da Fremskrittspartiet forklare dette kuttet og i tillegg mene at det er pisk som skal til for at disse ungene skal få det bedre?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Jeg håper representanten fra Høyre har fått med seg at Norge er kanskje det landet bortsett fra Island der sysselsettingen er høyest, så det er nå med skam å melde en merkelig beskrivelse av det samfunnet vi lever i. Jeg merker meg også at i Høyre har begrepet rettferdighet ingen egentlig betydning overfor de som har det vanskeligst. En av grunnene til at SV er så opptatt av dette, er f.eks. noe som stod i en kronikk i Dagsavisen denne uka, en kronikk av professor ved Statens arbeidsmiljøinstitutt, Petter Kristensen. Hans budskap var klart: «Lav sosial posisjon og dårlig helse er knyttet sammen, og helsa er gradvis bedre jo høyere posisjonen er.» Og også: Det er «en sammenheng mellom sosial posisjon og fraværsrisiko». Dette er for så vidt gammelt nytt. Det overraskende er at sammenhengen er så sterk, og han utfordrer oss på følgende: «Styrken av ulikhetene kan ikke være akseptabelt i et samfunn hvor sosial likhet og rettferdighet er et mål.» Hva tenker Høyre om dette når de kaller det misunnelse å ville gjøre noe med det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Det er nok riktig at Kristelig Folkepartis politikk på arbeids- og sosialområdet ligger ganske nære Regjeringens. Jeg vil bare minne representanten om den omdisponeringsfullmakten som ligger når det gjelder ordinære arbeidsmarkedstiltak og tiltak for yrkeshemmede, som Regjeringen har mulighet til å bruke, og som derved kan gjøre at man kan få satt i verk de tiltakene som også Kristelig Folkeparti er opptatt av. Representanten var i sitt innlegg veldig opptatt av sykelønn. Noe av det som jeg synes er vanskelig med Kristelig Folkepartis opplegg, er at de foreslår en liten endring i ordningen for sykelønn som jo faktisk er vedtatt fra før, og som ikke er noen endring i praksis. Og så greier de å kalkulere at med dette lille grepet skal de spare 225 mill. kr, uten at det på noen som helst slags måte er godtgjort at dette vil gi en slik innsparing. Kan representanten forklare hvordan dette regnestykket er oppstått, og hvorfor denne endringen, som ikke er noen endring, skal kunne få et slikt utslag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
… det forslaget Kristelig Folkeparti har fremmet …
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-08:
Jeg syns det innlegget som kom nå, var veldig klargjørende. Det har aldri vært og kommer ikke å være et mål for Høyre å avskaffe fattigdommen. Det har vi i grunnen visst. For SV er det det, og vi kommer til å stå på for det morgen, middag og kveld. I dag høres alle ut som om de er enige om både fattigdomsbekjempelse og at man skal gjøre vesentlig mye mer for at flere skal komme inn i arbeid. Og jeg tror at folk er opptatt av det, men problemet med å tro ordentlig på opposisjonen i disse sakene, er jo når man går inn i budsjettet deres og ser hvordan man har finansiert dette. Jeg har altså lest de svarene som Finansdepartementet har gitt til de ulike partiene når det gjelder hvordan budsjettet deres er beregnet. Det er da det kommer for en dag at mange av de summene som det opereres med som innsparinger, kun er anslag partiene har gjort sjøl, og ikke er beregnet. Og det er da dette budsjettet som de nå legger fram, er basert både på denne regjeringens skattepolitikk i utgangspunktet, som betyr mye større inntekter til fellesskapet, og i tillegg på det som Høyre, da de satt i regjering, kalte harrypenger, som ikke er ordentlige penger, men noen anslag man finner på sjøl. Og da får man, som sagt, råd til mange ting. Så må jeg si at jeg syns at Fremskrittspartiets Kenneth Svendsen i svaret til meg da jeg utfordret ham på kuttet på barnevern, overhodet ikke svarte. I Fremskrittspartiets budsjett er det lagt inn et kutt på 350 mill. kr på barnevern. De siste undersøkelsene viser at det er barnevernsbarna som kommer dårligst ut på nesten alle sosiale indikatorer. Dette er barn som har det vanskelig i utgangspunktet. Vi vet også at tre av fire av disse barna havner på sosialhjelp når de blir 18 år og kommer ut av barnevernet. Veldig mange av dem detter ut av den videregående skolen. Hva er det i så fall Fremskrittspartiet skal tilby disse barna slik at de kommer ut av denne situasjonen? Det er helt umulig å forstå at dette skal være en god fattigdomspakke overfor disse barna, for dette er de barna som trenger fellesskapet mest – og de skal få minst. Hvis man blar opp på en annen side i Fremskrittspartiets budsjett, kan vi også se at reduksjoner i alkoholavgiften utgjør opp imot 1 milliard kr. Det må jeg si at jeg syns er en usmakelig pakke. Man velger å kutte på dem som trenger fellesskapet mest, og som vi vet havner i fattigdom til og med i dag med de tiltakene vi har. Og så syns man altså det er viktigere at spriten blir billigere.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Karin Andersen sa i innlegget sitt at Regjeringen har økt satsene i sosialhjelpen. Det har de da altså ikke gjort. De har anbefalt kommunene å øke dem. Karin Andersen sier til NRK den 2. august at det er på tide å rydde opp. «Leiar for arbeids- og sosialkomiteen på Stortinget, Karin Andersen frå SV, meiner det er på tide å rydde opp i dei sprikande sosialhjelpssatsane.» I Nettavisen den 13. juli står det at Karin Andersen vil øke minstesatsen for sosialhjelp, og hun sier: «Ingen klarer å leve på 4 270 kroner i måneden. Det vet jeg, for jeg har prøvd.» Da er mine spørsmål: Kan Karin Andersen leve på 10 kr og 50 øre mer pr. dag, som Regjeringen anbefaler? Og er det slik at SV står for det samme som de stod for for et halvt år siden, at de skal øke satsene, og at de ikke skal sprike?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Regjeringen har snakket lenge og varmt om fattigdomsbekjempelse. Det står bl.a. i Soria Moria-erklæringen at det er behov for «en generell politikkendring for å skape mindre økonomiske forskjeller og bedring av økonomiske ytelser for mennesker som i dag lever på så lave inntekter at det må betegnes som fattigdom». Det er verdt å merke seg at minstepensjonistene i dag ligger under EUs fattigdomsgrense. Men det er ikke mye Regjeringen gjør utenom det å øke matmomsen, som rammer fattige hardt. Det Regjeringen gjør, er å foreslå at kommunene øker sosialhjelpssatsene med 10,50 kr. Hvor mange færre fattige blir det av at Regjeringen ønsker at kommunene skal øke sosialhjelpssatsene med 10,50 kr , og av at Regjeringen ikke øker minstepensjonen til dem som har bygd opp dette landet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Å gi julegaver fram mot jul er en god ting som alle og enhver burde gjøre. I forbindelse med salderingen av statsbudsjettet viser det seg at vi har store overskudd. Noe av det overskuddet ønsket vi i fjor å dele med dem som er fattige i Norge. Vi la derfor fram forslag om at de skulle få en økning på 1 000 kr, slik at de kunne gjøre innkjøp til sine barn, til seg selv, og kanskje få en god julemiddag. Dessverre var det slik at hele Stortinget, utenom Fremskrittspartiet, stemte imot dette. De ønsket ikke å gi de fattigste i dette landet lite grann mer enn det de hadde, og en bedre jul. Det beklager vi. Men slik var det, dessverre.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Takk for et godt spørsmål. Det er slik at vi i år har lagt vekt på å øke minstepensjonene med 13 000 kr, opp til OECDs minimumsstandard. Det vil gi et løft både for samboende og gifte pensjonister og for enslige pensjonister. Det er veldig viktig for oss. Så har vi ikke glemt vår gamle sak, som går på likebehandling av gifte eller samboende pensjonister og enslige pensjonister. Derfor har vi nå i statsbudsjettet lagt fram et forslag om å få denne saken tilbake i revidert nasjonalbudsjett. I forbindelse med forhandlingene med de tidligere regjeringspartiene kom vi til enighet med bl.a. Høyre om en økning for å få større likestilling blant pensjonistene, noe som vi var meget fornøyd med. Jeg håper å kunne invitere de forrige regjeringspartiene med på å løfte dette videre i framtiden.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Fremskrittspartiet innfører ikke pisk. Vi innfører noe som er vanlig i hele samfunnet, nemlig at vi stiller krav. En del av Fremskrittspartiets gruppe var på besøk i en kommune i Danmark i går, der jeg personlig stilte spørsmål til ordføreren om dette med sosialhjelpssatser og krav til utført arbeid. Han sa at det er helt åpenbart at det skal stilles krav. Hvis en person er uføretrygdet og har alkoholproblemer, skal man prøve å gå på avvenning. Det er et krav. Det skal være sånn at hvis man trenger opprydding i parken, skal det være et krav om gjenytelse til samfunnet. Det ene er å stille krav. Det andre er at disse personene som er avhengige av sosialhjelp og ikke har noe å gå til, får sosial omgang med andre personer ved at de deltar i arbeidslivet. Det er også en viktig ting for å få folk mer ut i arbeid. Derfor har Fremskrittspartiet gjort dette – ikke for å lage pisk, men for bedre å hjelpe disse personene inn i et nytt arbeidsliv.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Det er mye i det innlegget som Engeset hadde, jeg godt kunne ha skrevet under på. Det skal lønne seg å arbeide, sa Engeset, noe som er et godt prinsipp. Et skattesystem som legger til rette for å få flere i arbeid, er også et meget godt prinsipp. Og jeg er helt og fullt enig med Engeset i beskrivelsen av de rød-grønnes misunnelsesbaserte skattesystem, som går på å ta fra de rike i den tro at det hjelper de fattige. Men jeg bet meg merke i noe annet av det som ble sagt i innlegget til Engeset. Han sier at vi «må stille krav, også til våre nye landsmenn, om at i Norge skal det være slik at alle skal yte for å nyte godt av det norske velferdssamfunn». Det synes jeg er en interessant uttalelse, og jeg er helt enig i den. Men jeg kunne godt tenke meg å få den utdypet mer.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Det er helt tydelig at representanten Andersen har lest det i programmet som hun ønsker å lese, og ikke har lest helheten i programmet. Jeg anbefaler at hun går opp til vårt sekretariat og får utlevert vårt alternative statsbudsjett, hvor helheten står, og der hun vil få svarene på det hun spør om. I dag diskuterer vi budsjettet for Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Det som fikk meg til å ta ordet, var Eva Kristin Hansen, som begynte å prate om oljepenger og sa at Fremskrittspartiet levde i en annen verden, vi diskuterte ikke på samme banehalvdel som de andre. Vi deltok ikke på den banehalvdelen hvor de prioriterte. Altså, vi skal ikke bruke disse oljepengene. Nå er det jo slik at også Arbeiderpartiet bruker oljepenger. Men jeg kunne godt tenke meg å få svar fra Eva Kristin Hansen på hva som er forskjellen på oljepenger, aluminiumspenger, vannkraftpenger og penger som tas inn gjennom skatter og avgifter fra næringslivet. Hva er forskjellen på disse? De kommer jo til syvende og sist ut som et overskudd i statsbudsjettet. Eva Kristin Hansen sier at Fremskrittspartiet har meldt seg ut av den viktige politikerdebatten, og vi deltar ikke i prioriteringene. Men nå er vi jo ved sakens kjerne. Det er jo akkurat prioriteringene vi er med på. Her har vi muligheten til å prioritere 246 000 minstepensjonister som lever under OECDs fattigdomsgrense, framfor å sette pengene på bok i selskaper i andre land. Og da velger Arbeiderpartiet å sette disse pengene inn i aksjer i private selskaper rundt om i verden, framfor å gi pengene til dem som har vært med og bygd opp dette landet fra å være et fattig land til et rikt land i dag. Da er jeg temmelig forundret over at man kan stå på talerstolen her og si at man ikke prioriterer. Men det er selvfølgelig en måte for Arbeiderpartiet å komme seg unna den debatten på. Fremskrittspartiet prioriterer. Det akter vi å fortsette å gjøre på samme måten – og det er, som jeg sier, gjennom programmet mot fattigdom. 246 000 minstepensjonister lever under fattigdomsgrensen til OECD, og hva gjør Arbeiderpartiet og regjeringspartiene med det? Jo, de øker formuesskatten, de øker beskatningen av fordelen ved å bo i egen bolig. Nå vet vi at mange av disse minstepensjonistene bor i egen bolig, og når de skal betale disse skattene, må de ta det av minstepensjonen, som er så lav som den er. Det er Fremskrittspartiet motstander av. Så var Myrli her oppe og pratet om at Fremskrittspartiet ønsker at alle skulle bli minstepensjonister. For oss er det ikke viktig om det heter minstepensjonister eller ikke. Det som er viktig for oss, er at det går an å leve av den minstepensjonen. Og den minstepensjonen som Arbeiderpartiet står for, kan man ikke leve av. Det kan man med Fremskrittspartiets forslag til ny minstepensjon.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-08:
Jeg skulle hatt lengre tid! Det er slik at representanten fra Arbeiderpartiet sier at Fremskrittspartiet ønsker flat skatt. Jeg lurer på hvor denne representanten har det fra. Hun kan i hvert fall ikke helt ha lest vårt program, så jeg foreslår at hun gjør det på nytt. I tillegg har hun tydeligvis beregnet at vi skal få 38 pst. flat skatt når Fremskrittspartiet kommer til makten. Det er en beregning som ikke hører noe sted hjemme, og hvor det er hentet fra, forstår ikke jeg. Vi kan bl.a. se på Irland, der man har flatere skatt, som har ført til høyere skatteinntekter, på grunn av at man har fått mer næringsvirksomhet. Så det er mulig å gjøre dette med en flatere skatt, men ikke med flat skatt. Så kom Myrli inn på hjemmehjelper og vaskere, han trodde ikke de ville akseptere å bli innhentet av dem som har vært hjemme og bl.a. jobbet med unger et helt yrkesliv. Jeg tror de aksepterer det så lenge begge parter kan leve av minstepensjonen. Problemet med Arbeiderpartiet er at de har lagt pensjonen på et nivå som det ikke går an å leve av, mens vi legger det på et nivå som det går an å leve av.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Denne økningen i sosialhjelpssatsene som Karin Andersen nå tilsynelatende er veldig stolt av, var hun ganske så misfornøyd med for ikke mange uker siden. Til Aftenposten den 9. oktober uttrykker hun stor forståelse for at folk er svært skuffet over at økningen ikke er større. Den økningen vi snakker om, er reelt sett 7 kr pr. dag, altså ikke veldig imponerende. Når hun da selv er meget skuffet over at økningen ikke var større, hvordan kan hun da være så fornøyd med Regjeringens fattigdomsplan, når en av de aller største tiltakene i denne fattigdomsplanen er en skuffelse?
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
I 2004 ble det igangsatt et prosjekt i Drammen kommune som skulle hjelpe unge sosialhjelpsmottakere til å få en ny sjanse i arbeidslivet. Prosjektet «Skreddersøm» var et samarbeid mellom sosialtjenesten, Aetat og Fretex, og kom i gang som et resultat av en øremerket bevilgning fra sentrum-Høyre-regjeringen i tråd med vår handlingsplan mot fattigdom. Her ble 78 av de 80 mennesker som var igjennom tiltaket, tilbakeført til arbeidslivet. Det rød-grønne flertallet valgte å kutte dette tiltaket i sitt budsjett for 2006. Resultatet av dette ble at tiltaket måtte legges ned, og følgelig at vanskeligstilte i Drammen kommune mistet en god mulighet til å få prøve seg i arbeidslivet. Kan representanten redegjøre for hvorfor denne bevilgningen ble stoppet? Og vil representanten støtte Høyres forslag om å øremerke 10 mill. kr, slik at prosjekter som «Skreddersøm» kan starte opp igjen?
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Gjennom innstillingen fra komiteen og også gjennom det innlegget som representanten Svendsen nettopp har holdt, har vi fått høre mye om Fremskrittspartiets ønske om økninger i minstepensjonen. Jeg har imidlertid notert meg med interesse og en viss forundring – må jeg si – at partiet han representerer, ikke gjør noe med likebehandlingen av gifte og ugifte pensjonister. Dette krever en forklaring. Jeg forventer at representanten kan gi meg en forklaring på om likebehandlingen av gifte og ugifte pensjonister plutselig er en glemt eller bortgjemt sak.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
For det første må jeg arrestere representantens forsøk på historiebeskrivelse og det meget lettvinte og ikke lite frekke forsøket på å ta æren for at arbeidsledigheten nå går ned. Det statsbudsjettet som ble vedtatt i desember 2005, var fremlagt av regjeringen Bondevik med Per-Kristian Foss som finansminister, og i det alt vesentlige er den økonomiske politikken som er ført i 2006, den politikken som ble vedtatt i desember 2005, med bare noen ørsmå endringer av det nye flertallet. Man unnskyldte seg faktisk i fjor med at man hadde så dårlig tid og ikke greide å få til så mange endringer, og det er da i overkant frekt og ikke spesielt troverdig å hevde at arbeidsledigheten går ned på grunn av egen politikk. Det er nok best å si at det er en følge av en god politikk gjennom fire år og gode internasjonale konjunkturer. Så til arbeidsledigheten i forhold til tiltak: Vi prioriterer dem som er yrkeshemmede, langt sterkere enn Regjeringen. Nå er arbeidsmarkedet generelt så godt at det er riktig å prioritere ned de ordinære arbeidsmarkedstiltak.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Da vil jeg vise til en bok som Høyre gav ut for bare et par uker siden, og som heter «Ny sjanse» – den anbefales på det varmeste, også for salens rød-grønne representanter – hvor religionshistoriker Hanne Nabintu Herland skriver følgende: «Det er nordmenn selv som har skapt stønadssamfunnet, ikke innflytterne. Norge er selv ansvarlig for egen politikk. Det norske systemet har i årevis nitidig forklart ikke-vestlige innvandrere og asylsøkere om rettigheter til sosiale stønader, uten å fremsette krav om gjenytelser. Rettighetsorienteringen i det norske samfunnet er blitt en forbannelse som har gitt et klart signal til innflyttere: Dette er landet hvor ingen trenger å jobbe.» For å si det slik: Jeg tror hun er i nærheten av et poeng!
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Vi er opptatt av at alle skal få en ny sjanse, og jeg må si jeg reagerer ganske sterkt på at representanten Andersen synes det er en dårlig beskrivelse av samfunnet jeg gir. Jeg trodde faktisk at det var rimelig bred politisk enighet om at det faktum at 700 000–800 000 står utenfor arbeidsmarkedet og er avhengig av trygd og stønad for å greie seg, er et problem for både velferdssamfunnet og dem som dette gjelder, at det er hovedutfordringen, og at det beste vi kan gjøre for å skape like muligheter, er å føre en politikk som gir disse en ny sjanse, ikke passiv understøttelse for at de faktisk skal holde seg borte fra arbeidslivet. Det er derfor vi i vårt alternative statsbudsjett har prioritert dette så høyt at vi har en målrettet tiltakspakke mot fattigdom som er bedre enn Regjeringens, og at vi har en kraftig satsing på rekruttering av ny arbeidskraft. Det er hovedutfordringen for norsk økonomi og det norske samfunnet i årene fremover.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
At representanten Skjelstad i sitt innlegg slo et slag for borgerlønn, slo ikke akkurat ned som en bombe, men jeg vil – uten at vi skal starte behandlingen av velferdsmeldingen og temaet velferdskontrakter – allerede nå advare mot å forsøke å fremstille velferdskontrakter som et skritt på veien mot borgerlønn. Men det kommer vi nok tilbake til. Representanten er veldig opptatt av dette med bostedsløse som en gruppe som har behov for et tilbud på mer lavterskelnivå. Vi vet at Norge har en kommunestruktur som er preget av mange små kommuner. Representanten Skjelstad kommer også fra et fylke som er relativt grisgrendt, nemlig Nord-Trøndelag. Hvordan ser representanten Skjelstad for seg at dette lavterskeltilbudet helt konkret skal håndteres i Distrikts-Norge, med en kommunestruktur preget av så mange små kommuner? Hvordan skal man håndtere dette?
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Det er ikke så lett å sette fingeren på noe av det statsråden sa i sitt innlegg, for jeg syntes det hørtes veldig bra ut. Jeg får heller ta utgangspunkt i noe han ikke sa, men som han har sagt tidligere. Det er noe som heter at en politikers største fiende er sine egne tidligere uttalelser. De fleste har trodd og oppfattet at det de rød-grønne faktisk har lovet, er at fattigdommen i Norge skal være bekjempet eller avskaffet i løpet av denne stortingsperioden. Derfor skvatt jeg litt forrige gang jeg møtte statsråden til replikkveksling. Det var under finansdebatten. Da var hans ambisjon ikke lenger større enn at det skulle være færre fattige i Norge når stortingsperioden var over. Mitt spørsmål blir: Hva vil statsråden gjøre for at pressen, og opinionen i sin alminnelighet, skal få et korrekt bilde av hans ambisjoner og mål på dette området akkurat nå – bortsett fra at sosialklienter må «komme seg opp om morran»?
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Selvfølgelig. Reglementet fratar meg nok anledningen til å svare.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Jeg tegnet meg egentlig på talerlisten fordi jeg i min replikk til statsråden fikk et spørsmål fra ham. Jeg trodde i og for seg at det var stortingsrepresentantenes privilegium å stille statsråden spørsmål etter statsrådens hovedinnlegg, men greit nok. Jeg fikk ikke anledning til å svare på grunn av at reglementet forbød meg det, så la meg da bare for ordens skyld bekrefte at ja, Høyre har store ambisjoner når det gjelder fattigdomsbekjempelse, men til forskjell fra de rød-grønne har vi aldri lovet å avskaffe fattigdommen. Det var i hvert fall det vi oppfattet at de rød-grønne lovet i valgkampen og frem til og med Soria Moria. Nå har man dempet seg betydelig, og det tror jeg er fornuftig. Å avskaffe fattigdom er fryktelig krevende, fordi fattigdom er et sammensatt og komplekst problem, med mange årsaker. Jeg tror alle gjør klokt i å ha ambisjoner om å redusere fattigdom. Det er nok det eneste som er realistisk i virkelighetens verden. Og da er hovedsvaret selvfølgelig at veien ut av fattigdom går gjennom arbeid. Ellers viser jeg til Høyres fattigdomspakke. Etter innlegget til representanten Sundsbø må jeg si at jeg blir både overrasket og faktisk litt oppgitt. Det innlegget avslører jo at representanten Sundsbø for det første ikke har satt seg inn i Høyres alternative statsbudsjett – det får så være, det kan man kanskje ikke forlange av alle de rød-grønnes representanter, de har kanskje nok annet å sette seg inn i. Men at han ikke engang har lest hva vi faktisk foreslår i komiteinnstillingen, hvor vi på punkt etter punkt har offensive poster som går utover Regjeringens forslag, må jeg si både skuffer og overrasker. Men ok, nok om det. Så til et tema som jeg synes er litt pussig i debatten. Jeg følte at statsråden i sin innstilling, sitt ordvalg og sin tone både var positiv, imøtekommende, inkluderende og glad for at det var bred politisk enighet om hovedgrepene i arbeids- og sosialpolitikken. Det setter jeg pris på, og den synes jeg det er viktig å ta vare på. Derfor synes jeg det er litt rart at representanter som Karin Andersen og Lise Christoffersen nærmest flyr i strupen på Høyre fra setning nr. 1 i sine innlegg. Det synes jeg er pussig. Jeg lurer i grunnen på om det er en slags arbeidsfordeling i de rød-grønnes leir, med en slik «good guy»-«bad girl»-rollefordeling. Jeg synes i grunnen det var litt pussig. Fattigdomspakken til Høyre er vi veldig stolt av og veldig fornøyd med. Det jeg har kritisert Regjeringens fattigdomspakke for, er at det har vært litt kreativ bokføring. Hvis det å redusere avgifter og skatter skal kunne kalles fattigdomssatsing, så er det veldig mange av de skattelettelsene vi gjennomførte i forrige periode, som også blir fattigdomssatsing. Så frekke har ikke vi vært.
Martin Engeset (Høyre), 2006-12-08:
Jeg tegnet meg nå for å rette opp i det som noen må ha gjort seg skyldig i, nemlig en åpenbar misforståelse, eller en bevisst misforståelse. Når man skal argumentere mot politiske motstandere, er selvfølgelig det aller letteste å late som man siterer hva en representant har sagt, og så argumentere mot et karikert standpunkt. Da jeg i mitt innlegg kom inn på dette med misunnelsespolitikk, sa jeg at noen av de rød-grønne representantene – jeg understreket at det ikke gjaldt alle – betjente seg av den typen retorikk. Det synes jeg også debatten her har bekreftet. Til representanten Lise Christoffersen vil jeg bare si at hennes innlegg nå sist bekreftet et poeng jeg hadde i mitt hovedinnlegg, nemlig at noen er flasket opp med en forestilling om at alt som er godt, er det kongelige norske arbeidepartis fortjeneste, mens alt som er skakt og skjevt, er andres skyld. Jeg synes det er en nokså spesiell historiebeskrivelse hvis man ser det i et historisk perspektiv. Men det får vi ta ved en senere anledning.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-12-08:
I en artikkel i Dagbladet den 24. november ble dette med velferdskontrakter tatt opp. Der ble det fra lederen i Advokatforeningen sterkt advart om at dette rammer rettssikkerheten for de svakeste i samfunnet. Venstre går inn for en personlig plan, som er mye rundere. Er representanten Andersen enig i at disse velferdskontraktene kan være med og undergrave rettssikkerheten for sosialhjelpsmottakerne?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-12-08:
Det er bevilget 2 mill. kr ekstra til kommunene med henblikk på å øke sosialhjelpssatsene. Det er bra. Mitt spørsmål til representanten Sundsbø går på kvalifiseringskontraktene. Hvordan er dette tenkt praktisk gjennomført når man vet at Senterpartiet i lag med en rekke andre er for et sterkt lokalt selvstyre, og i tillegg sterkt imot øremerkede midler? Ser representanten Sundsbø noen utfordringer i forhold til kvalifiseringskontraktene, eller velferdskontraktene, sett opp mot at det pr. i dag er de lokale sosialkontorene som står for utbetalingene?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-12-08:
Vi er nok langt på vei enig i det som ligger i kvalifiseringsprogrammet, som jeg også har gitt uttrykk for. Jeg mener at det er et bra tiltak. Samtidig mener vi at borgerlønn på mange måter er mer treffsikkert. I tillegg tror vi, av det vi har sett så langt av kvalifiseringsprogrammet, at man velger å følge arbeidslinjen vel mye. Vi ser at mange ikke vil ha mulighet til å komme i arbeid, og det er noen som vil falle utenfor. Derfor ønsker vi en videre definisjon av det enn det som legges fram av Regjeringen. Vi har likevel gitt honnør for det som legges fram, for det ligger ikke langt unna vårt prinsipp, det har representanten Myrli rimelig rett i. Men vi ønsker å få en prøveordning for å se hvordan det her er mulig å gjøre målrettede tiltak mot dem som er dårligst stilt.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-12-08:
Rehabilitering er et sammensatt problem. På mange måter så vi også det ved spørsmålet om sykelønnsordningen i høst – særlig når det gjaldt langtidsmottakerne, som ofte har muskel- og skjelettlidelser. Venstre er også med på å støtte her, men samtidig ser vi at for å ha en god rehabilitering, er vi nødt til å tenke bredt. I vårt alternative budsjett peker vi på flere tiltak som gjør at vi kan få til en verdighet for dem som blir gående langtidsledige. Her er ikke minst private institusjoner viktige, for vi tror at vi er nødt til å ha et supplement – og der er vi på mange måter enige med Fremskrittspartiet og resten av opposisjonen – til det offentlige for å nå den rehabilitering som er ønskelig. Vi er et stykke på vei, men det er en lang vei å gå videre. Det viste også høstens oppgjør i forhold til sykelønnsbiten som vi har vært igjennom.