trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Plan- og bygningsloven har generelle bestemmelser om dispensasjon, som også gjelder for reguleringsplaner. Det er kommunen som avgjør søknader om dispensasjon, og kommunens vedtak kan påklages til fylkesmannen. Reglene om dispensasjon er i den nye plan- og bygningsloven gjort tydeligere og samtidig strammet noe inn. I odelstingsproposisjonen til den nye loven er reglene om dispensasjon kommentert. Det er uttalt at bestemmelsen åpner for at det i saker der det foreligger helt spesielle sosialmedisinske, personlige og menneskelige hensyn, kan dette tillegges vekt. Samtidig understrekes det at slike hensyn normalt ikke har avgjørende vekt i dispensasjonssaker etter plan- og bygningsloven. Dette betyr at spørsmålet om dispensasjon må vurderes konkret i hvert enkelt tilfelle, med utgangspunkt i de forhold som knytter seg til det aktuelle stedet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Ja, jeg synes det er opprettholdt i det nye lovverket. Jeg kjenner loven og praktiseringen av loven både før og nå, og vet at det ofte er veldig krevende og vanskelige vurderinger nettopp når menneskelige hensyn er inne i bildet, som representanten Røe Isaksen redegjør for. Men plan- og bygningsloven skal ikke være en lov som løser sosiale og medisinske problemer. Plan- og bygningsloven skal være en lov som regulerer forholdet mellom allmennhetens interesser gjennom reguleringsplaner og de hensyn som er tatt i kommunens arbeid, og de hensyn som må tas i de enkelte saker. Så dispensasjonsadgangen er der, men den er strammet inn. Dermed har man for så vidt fulgt opp både merknaden fra kommunalkomiteen og de ulike erfaringene man har fra forskjellige saker rundt omkring i landet. Men det skal altså veldig mye til at man får en slik dispensasjon. Og hensynene til 100-metersbeltet, allmenninteresser o.l., som har å gjøre med reguleringsplaner, er viktige å vekte det hele imot.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Jeg tror det er en fordel at man ikke åpner opp for å ta altfor mange slike hensyn gjennom bruk av plan- og bygningsloven. Jeg har full tillit til at fylkesmannen, som Regjeringens representant i fylket, har vurdert alle sidene ved denne saken, også de som gjelder det personlige, det private, det medisinske og det sosiale. Her er det bare én ting å gjøre, og det er å sette seg ned og diskutere med de ulike myndighetene som har ansvaret, for å finne en løsning som ikke går ut over det som er allmennhetens interesser, og det som er regulert av de lover og planer som foreligger i slike saker som dette. Det er Stortinget som vedtar disse lovene, og det er Stortinget som har vedtatt plan- og bygningsloven, slik den nå er. Fylkesmannen gjør som Stortinget har bestemt. Vi har et system der det er fullt mulig å foreta en vurdering av de enkelte sakene i fylket, og i forhold til den kommunen det gjelder. Men det skal være en viss strenghet i disse sakene, og jeg er sikker på at angjeldende fylkesmann har noen vurderinger, andre og alternative løsninger, i forhold til de personene det gjelder.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-10-21:
Aller først har jeg lyst til å gratulere Grete Faremo med statsrådsutnevnelsen og få lov å ønske henne lykke til i departementet. Så til spørsmålet: «Regjeringen planlegger å terminere den norske infanterienheten i PRT Meymaneh, Afghanistan, allerede fra medio 2010. På hvilken sikkerhetsmessig bakgrunn er det at Regjeringen foreslår en slik avvikling, og er beslutningen drøftet med afghanske myndigheter og NATO?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-10-21:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er veldig glad for den presiseringen som statsråden har lagt på bordet i dag, for den var, for å si det mildt, veldig, veldig nødvendig. Statsråden kan jo velge å svare på det om hun vil, men det er ikke fra mitt ståsted noen tvil om at Regjeringen i løpet av denne høsten har bidratt til en kraftig uklarhet rundt den norske linjen i Afghanistan. Både i regjeringserklæringen og i budsjettproposisjonen har det vært formuleringer som har anvist en helt annen veiretning, som heldigvis nå har blitt punktert av svaret fra statsråden. For det er jo nettopp en situasjon lokalt hvor opprørsaktiviteten har økt og sikkerhetssituasjonen er forverret som vi må ta høyde for, både på kort og lang sikt.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-10-21:
Igjen takker jeg for svaret, for det er en veldig nyttig og god avklaring, ikke minst av hensyn til de norske styrkene som utøver sin tjeneste i Afghanistan, og som i virkeligheten er i den absolutt mest spisse enden når vi snakker om det norske forsvaret. Så stabilitet og langsiktighet er nøkkelord som Høyre selvfølgelig ønsker å understreke, og jeg er glad for den responsen som statsråden nå her gir. Jeg oppfatter det også slik at norsk alenegang, som nok tidvis har vært et sterkt ønske fra noen av regjeringspartnerne, ikke lenger vil være noe aktuelt tema, og jeg oppfatter det også slik at den nye statsråden for fremtiden vil ha en nær og god dialog om det norske nærvær og norsk tilstedeværelse, også med afghanske myndigheter og NATO.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Målsettingen med NATOs engasjement i Afghanistan er at afghanerne selv skal ivareta egen sikkerhet. Norge har lenge arbeidet for at man i større grad skal vektlegge en slik «afghanisering» av innsatsen. Vårt bidrag vil derfor, i tråd med dette, gradvis vris mot en tydeligere støtterolle for afghanske sikkerhetsstyrker. Vi gikk inn i Afghanistan med våre allierte og blir i landet så lenge NATO blir, men vi ønsker selvsagt ikke å bli stående i Afghanistan lenger enn nødvendig. ISAF-styrkens strategiske plan legger opp til at primæransvaret for sikkerheten gradvis skal overføres til afghanske myndigheter i de ulike provinsene etter hvert som forholdene ligger til rette for dette. Faryab har lenge vært sett på som en kandidat til å være blant de neste provinsene hvor sikkerhetsansvaret overføres. Etter en slik overføring vil ISAFs rolle være å støtte afghanske sikkerhetsstyrker i deres arbeid. Dette ble lagt til grunn under planleggingen av norske styrkebidrag til Afghanistan i 2010, og det ble planlagt en endring av balansen mellom infanteristyrker og opplæringsstyrker. Endringer skjer imidlertid ofte raskt i Afghanistan, og det er derfor vanskelig å ha full forutsigbarhet når et forsvarsbudsjett planlegges. Årsaken til at vi nå justerer tidspunktet for vridning av styrkebidragene, er at forutsetningene som lå til grunn for formuleringene i statsbudsjettet, har endret seg betydelig. Sikkerhetssituasjonen har forverret seg også i det nordlige Afghanistan, og er nå kritisk i noen utsatte områder. Samtidig har det vist seg at den planlagte oppbyggingen av afghanske sikkerhetsstyrker i Faryab neste år ikke vil finne sted. Det ligger heller ikke an til en økning i andre allierte styrker i Faryab, som tidligere antatt. La meg derfor presisere følgende: Regjeringen har hele tiden vært tydelig på at man ikke har planlagt for noen reduksjon av det norske engasjementet i Afghanistan i 2010. Regjeringen står ved forpliktelsene både til det afghanske folket og til NATO. Det som skal skje, er en gradvis dreining av oppgavene våre styrker i dag gjennomfører, i retning av mer trening og mentorering av afghanske styrker. Dette skjer etter hvert som sikkerhetssituasjonen tillater det.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg er glad for å høre representanten Kristiansen nå bekrefte at vi har lik forståelse av denne situasjonen. Som ny forsvarsminister er jeg veldig innstilt på å bidra til en god dialog, også med Høyre, om disse viktige spørsmålene, slik at vi kan videreføre arbeidet på dette viktige området med full kraft.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg kan konstatere med glede at vi i Norge faktisk har bred enighet både her i salen og i befolkningen om vår innsats i Afghanistan. Jeg tror vi står oss på, og jeg vil bidra til, å arbeide for å beholde den brede enigheten som vi har hatt i Norge om norsk Afghanistan-politikk. Som jeg sa, inviterer jeg representanten Kristiansen og Høyre til et tett samarbeid om dette, slik at det ikke skal skapes tvil internasjonalt om hvor Norge står i denne krevende saken. Og som det allerede har vært sagt, vi har om lag 500 soldater i Afghanistan som gjør en formidabel innsats under til dels svært krevende forhold, og nettopp derfor er denne brede enigheten så viktig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-10-21:
Jeg har følgende korte og konsise spørsmål til ministeren: «Finnes det grunnlag i plan- og bygningsloven for å bruke sosiale og/eller medisinske forhold som grunnlag for å gi dispensasjon fra kommunale reguleringsplaner?»
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-10-21:
Utgangspunktet for spørsmålet er en sak som omhandler Tom Magnar Thomsen fra Bamble i Telemark. Han ble lam fra livet og ned etter en ulykke for tre år siden. Han har en tomt i Bamble i Telemark som familien har eid i 100 år, hvor han har søkt kommunen om å få bygge en tilrettelagt bolig sånn at han kan bo der sammen med sin familie. I dag er han henvist til å bo i en rekkehusleilighet som er en brannfelle. Han må bo atskilt fra både sønn og kone. Alternativet til å få bygge en tilrettelagt bolig er en institusjonsplass, og at han ikke kan bo sammen med familien. Jeg har lyst til å gjøre statsråden oppmerksom på det en enstemmig kommmunalkomité sa i en merknad i forrige periode, riktignok da i forbindelse med plan- og bygningsloven, men det har også bredere relevans. Da sa nemlig en enstemmig kommunalkomité, inkludert regjeringspartienes representanter, følgende: «I forbindelse med arbeidet med endringer i plan- og bygningsloven vil komiteen be departementet vurdere nærmere hvordan sosialmedisinske og menneskelige hensyn i enkelte saker kan hensyntas ved behandling av søknader om dispensasjon.» Synes statsråden dette i dag er opprettholdt i det nye lovverket?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-10-21:
Dagens lovverk gir åpenbart urimelige utslag, som i dette eksempelet – og det finnes sikkert flere – der en mann med en tomt som har vært i familiens eie i 100 år, ikke får anledning til å bygge en tilrettelagt bolig der, i et område som er tettbygd, hvor det i dag – samtidig som han får avslag, og der kommunen da blir overprøvd av fylkesmannen – bygges boliger, noen av dem så nært som 30 meter inntil strandsonen, altså åpenbart innenfor 100-metersbeltet. Jeg skal ikke be statsråden kommentere den enkelte saken, jeg skal isteden spørre henne: Hvor urimelige utslag av dagens regelverk kan man godta før Regjeringen vil se på en revidering som nettopp tar sosialmedisinske og menneskelige hensyn?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Eg har gleda av å stille følgjande spørsmål til ministeren: «Kristelig Folkeparti savner mer offensive og målrettede tiltak mot fattigdom i budsjettet. Regjeringen gjør ingenting for å øke sosialhjelpssatsene, verken bindende minstesatser eller reell økning av normerte satser – dette til tross for at mange rød-grønne i valgkampen mente dette var det viktigste verktøyet for å bekjempe fattigdommen. Vil statsråden imøtekomme Kristelig Folkepartis forslag om høyere, bindende minstesatser og forskriftsfeste at barnetrygd og kontantstøtte holdes utenfor utmålingen av sosialhjelp?»
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Eg vil takke for svaret, og eg vil òg få nytte høvet til å gratulere statsråd Rigmor Aasrud med spennande og nye utfordringar og ser fram til eit konstruktivt samarbeid her i Stortinget. Eg syntest òg det er veldig gledeleg, som statsråden avslutta med no, at ho er villig til å sjå nettopp på å presisere noko av regelverket, og justere det. Men så vil eg seie med omsyn til det som går på sosialhjelpssatsane, at dette ikkje er noko Kristeleg Folkeparti seier. Det er altså Velferdsalliansen, som representerer mange organisasjonar – 27 organisasjonar – og som jobbar med fattigdom, som seier at det einaste verkemiddelet som verkeleg hadde monna, hadde vore å auke sosialhjelpssatsane. No har jo ikkje Rigmor Aasrud vore med i utforminga av budsjettet. Vil ho no nytte dei månadene som kjem framover, til nettopp å justere det budsjettet som ligg i Stortinget, med tanke på å auke sosialhjelpssatsane?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Eg takkar på nytt for svaret og er glad for at Regjeringa nettopp f.eks. gjennom kvalifiseringsprogrammet ser på målretta tiltak som treffer. Me kan vere einige om at arbeid er det på generelt grunnlag viktigaste tiltaket for å avgrense fattigdom, men eg trur at det som går på sosialhjelpssatsane, som me diskuterer her, er særs viktig, og eg trur Velferdsalliansen har rett i det dei seier, at det er det enkelttiltaket som er viktigast for dei som fell utanfor arbeidslivet. Eg har lyst till å utfordre statsråden på nettopp det som går på kontantstøtte og barnetrygd. Me veit at enkelte stader blir dette rekna inn i grunnlaget, andre stader blir det ikkje rekna inn i reknestykket. Forstår statsråden at ein kan oppleve det som urettferdig at det enkelte stader blir rekna inn i grunnlaget, mens det andre stader ikkje blir det?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg er ikke enig i at økte sosialhjelpssatser i seg selv er det viktigste verktøyet for å bekjempe fattigdom. Sosialhjelp er et siste sikkerhetsnett, og ikke en langsiktig løsning for den enkelte. Vedvarende lav inntekt er ofte knyttet til manglende tilknytning til arbeidslivet, og muligheten til å komme i arbeid er derfor vel så viktig. Regjeringen har en rekke målrettede tiltak mot fattigdom. Nav-reformen skal gjøre det lettere for den enkelte å få riktig og planmessig bistand. Kompetanse- og utviklingstiltak for å forebygge og redusere fattigdom blant barnefamilier og innsats overfor barn og unge i risikosoner videreføres i 2010. Jeg vil også framheve kvalifiseringsprogrammet, som skal bidra til økt selvforsørgelse og livskvalitet, slik at færrest mulig blir avhengige av økonomisk sosialhjelp over lengre tid. Kvalifiseringsstønaden reguleres i takt med grunnbeløpet i folketrygden, og programmet vil bli et tilbud i alle landets kommuner i 2010. For å bedre den økonomiske situasjonen og levekårene for personer som mottar sosialhjelp, har Regjeringen økt satsnivået i de statlige retningslinjene for utmåling av stønad til livsopphold med 5 pst. utover prisstigning i 2007 og 2009. Som en del av gjennomgangen av de statlige veiledende retningslinjene for økonomisk stønad fikk departementet i 2008 undersøkelser fra Statistisk sentralbyrå og fra Telemarksforskning, Bø. Ett hovedfunn er at det er små forskjeller mellom kommuner knyttet til gjennomsnittlig utbetalt sosialhjelp, og at variasjonen ikke synes å ha sammenheng med de veiledende satsene. Undersøkelsene viser også at langtidsmottakere av sosialhjelp i gjennomsnitt har betydelig høyere inntekt enn summen av veiledende satser og nøkterne boutgifter tilsier. Retningslinjene har bidratt til å utjevne forskjellene mellom kommunale sosialhjelpssatser, og de fleste kommuner har nå satser lik statens veiledende. Retningslinjene har virket normerende på fylkesmennenes klagebehandling og har bidratt til større forutberegnelighet for sosialhjelpssøkere. Jeg ser at det kan være behov for å presisere og utdype de veiledende satsene på enkelte områder. Jeg vil derfor vurdere i hvilken grad disse forskningsrapportene og Fordelingsutvalgets innstilling tilsier at det bør foretas enkelte justeringer i det gjeldende regelverket.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg er glad for at representanten Hareide er enig med Regjeringen i at det er viktig at vi har en målrettet innsats mot fattigdom. Regjeringen har lagt fram mange tiltak for å bidra til at flere kan komme ut av fattigdom, og det viktigste tiltaket er kvalifiseringsprogrammet. Det styrker vi med 209 mill. kr i statsbudsjettet for 2010. I tillegg økes også bevilgningene til bostøtte med 427 mill. kr som følge av den omleggingen som vi gjorde 1. juli 2009. I tillegg er det tiltak knyttet til de som har rusproblemer, og vi gjør store løft innenfor skole. Jeg mener at vi til sammen legger et godt løp for at flere skal kunne få mer velferd gjennom de tiltakene som vi har foreslått i det gjeldende statsbudsjettet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg tror det er viktig at vi har en sosialhjelp som er tilpasset den enkelte. Derfor er det jo kommunene som har ansvaret for å utmåle ytelser innenfor sosialhjelpsordningen. Da må man se det enkelte individet og de utfordringene den enkelte har. Og da har jeg tiltro til at de som sitter nærmest dem som trenger hjelp, kan gi de beste svarene på hva slags ytelser den enkelte skal ha. Derfor er jeg også skeptisk til å ha minimumssatser når det gjelder sosialhjelp, fordi jeg er redd for at det kan bli maksimumssatser. Igjen tror jeg man må se sammenhengen mellom det den enkelte har i inntekt, og det den enkelte har i utgifter, og at vi får det beste resultatet ved å se ting i sammenheng.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
I St.meld. nr. 9 for 2006–2007, Arbeid, velferd og inkludering, ble det foreslått å gjøre tilbudet om arbeidsrettet bistand uavhengig av hvilken målgruppe man tilhører, og av hvilken inntektssikring man har rett til. Stortinget sluttet seg til Regjeringens forslag ved behandlingen av meldingen, jf. Innst. S. nr. 148 for 2006–2007. Dette ble bl.a. fulgt opp i ny forskrift om arbeidsrettede tiltak som trådte i kraft 1. januar 2009. Et tiltak skal etter forskriften være nødvendig og hensiktsmessig, slik at deltakeren skal skaffe seg eller beholde inntektsgivende arbeid. Valg, utforming og varighet av tiltak foretas i samarbeid med brukeren. Bevilgningen til arbeidsmarkedstiltak for 2010 gir rom for om lag 78 000 tiltaksplasser. Innenfor dette samlede tiltaksvolumet skal utsatte grupper på arbeidsmarkedet prioriteres. Det er fra Regjeringens side slått fast at personer med nedsatt arbeidsevne som har behov for arbeidsrettet bistand, skal få tilbud om nødvendige og hensiktsmessige tiltak så raskt som mulig. Det vil allikevel være personer i kartleggings- og ventetidsfaser, men ubegrunnet ventetid må unngås. De siste årene har det skjedd en utbygging av tiltak rettet mot de mest utsatte gruppene på arbeidsmarkedet. Det gjelder bl.a. tilbud om arbeidsrettet rehabilitering og et forsøk med tidsubestemt lønnstilskudd. Denne ordningen foreslås økt med inntil 1 000 nye tiltaksplasser i 2010. Samtidig har det også skjedd en utbygging av oppfølgingstilbudet både for sykmeldte og personer med nedsatt arbeidsevne. Arbeidsavklaringspenger vil fra 1. mars 2010 erstatte rehabiliteringspenger, attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad. Det innføres også en lovfestet rett til å få vurdert sitt behov for bistand for å beholde eller skaffe seg arbeid. Arbeidsevnevurderingen vil bl.a. være sentral når etaten skal velge egnede tiltak. Endringene legger til rette for tidligere og tettere oppfølging og at flere raskere skal komme tilbake i arbeid eller aktivitet. Brukerne vil som før ha tilgang til alle arbeidsrettede tiltak som kan bidra til at de kommer i ordinært arbeid.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg deler representantens bekymring over at vi har ubrukte midler på tiltaksområdet i 2009. Vi må jobbe med det. Jeg er enig i at det er en utfordring for oss. Samtidig er jeg opptatt av at vi har et system som gjør at vi kan kartlegge dem som trenger det, på en veldig god måte, slik at vi kan sette i gang riktige tiltak. Jeg tror at om vi ikke legger opp til å ha et godt kartleggingsarbeid, kan vi raskt få mennesker inn i tiltak som ikke er tilpasset den enkelte. Det må derfor være en hovedutfordring for oss framover å få gjort en god kartleggingsjobb, slik at vi kan tilpasse de tiltakene som vi skal sette i gang, ut fra det den enkelte har av arbeidsevne.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Ja, vi er åpne for å se på andre måter å gjøre kartleggingsjobben på. Det vil være mulig å få andre til å bidra til å gjøre den kartleggingsjobben. Og at det finnes kompetanse der ute, er jeg trygg på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Sammen med partene i arbeidslivet ble Regjeringen i 2006 enige om å innføre tettere oppfølging av sykmeldte. Dette omfatter oppfølgingsplaner fra arbeidsgiver, gjennomføring av dialogmøter med den sykmeldte og målrettede tiltak for å få de sykmeldte raskere tilbake i arbeid. Evalueringen av IA-avtalen som forelå i juni 2009, konkluderte med at mange virksomheter opplever at oppfølgingsrutinene er den riktige måten å arbeide på for å få sykmeldte raskere tilbake i arbeid. Selv om den siste tids økning i sykefraværet er svært bekymringsfull, kan en ikke ut fra det konkludere med at oppfølgingen ikke har effekt. Det er også en lang rekke andre faktorer som påvirker utviklingen i sykefraværet. Forebygging av muskel- og skjelettplager er et høyt prioritert område. Den arbeidsmiljørettede strategien er å sørge for at virksomhetene gjennom et systematisk HMS-arbeid selv forebygger helseskader og sykdom. Myndighetene gjennomfører tilsyns- og veiledningsaktiviteter i utsatte bransjer og virksomheter for å forebygge arbeidsrelaterte muskel- og skjelettplager og legge til rette for arbeidstakere som har fått muskelskader. Arbeids- og velferdsetatens tjenestetilbud er rettet mot alle diagnosegrupper. Personer med muskel- og skjelettlidelser er en stor og sammensatt gruppe. Å finne en god balanse mellom arbeid og sykdommens begrensninger er viktig i kartleggingen av hvilke tiltak som kan øke den enkeltes mulighet for å fungere i jobb. I 2007 innførte Regjeringen en ordning for kjøp av helse- og rehabiliteringstjenester for å bringe personer som mottar sykepenger, raskere tilbake til arbeidslivet. Den er omtalt som «Raskere tilbake»-ordningen. Ordningen omfatter tilbud om individuell oppfølging, avklaring og arbeidsrettet rehabilitering og tilbud om behandling i spesialisthelsetjenesten. Siden oppstart av ordningen er det til sammen rundt 60 000 personer som er henvist til tjenester knyttet til «Raskere tilbake» i Arbeids- og velferdsetaten og i spesialisthelsetjenesten. Ordningen er nå under evaluering. Med det nye personidentifiserbare pasientregisteret vil det på sikt være mulig å se nærmere på sammenhenger mellom ventetid og sykefravær, noe vi ikke har sikker kunnskap om i dag.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg er enig med Giltun i at det er viktig at vi har fokus på sammenhengen mellom ventetider og sykefravær. Derfor er jeg svært glad for at Stortinget nå har vedtatt et nytt lovverk der vi får et personidentifiserbart pasientregister på plass, slik at vi kan få mer kunnskap om disse sammenhengene. Så har Regjeringen gjennom flere år økt behandlingskapasiteten i helsevesenet. Jeg er sikker på at det bidrar til at mange flere får behandling. Men jeg er enig i – igjen – at vi må jobbe mer med å se på disse sammenhengene slik at vi raskere kan få folk i jobb.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg velger å tolke representanten Giltun på den måte at også hun ser at ordningen «Raskere tilbake» har vært vellykket. Regjeringen vil ta med seg det i det videre arbeidet med denne ordningen. Så har representanten noen kommentarer knyttet til behandlingsformer. Det er et spørsmål som i større grad ligger under helseministerens ansvarsområde. Det å ha et vidt spekter av muligheter for dem som er utenfor arbeidslivet til å få behandling, tror jeg er viktig. Gjennom ordningen «Raskere tilbake» har mange fått nye muligheter til å få tilstrekkelig behandling.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «Regjeringen prioriterer i statsbudsjettet ordinært arbeidsledige med 2 000 arbeidsmarkedsplasser i en tid da 36 000 yrkeshemmede venter på tiltaksplass og antallet yrkeshemmede nærmer seg 90 000. Dette er dessverre ikke noen aktiv attføringssatsing, selv om økt satsing på kvalifiseringsprogrammet er bra. Vil statsråden vurdere en mer målrettet innsats med vekt på helhetlige attføringstiltak, med mer midler øremerket personer med behov for tett oppfølging og lengre tiltakskjeder?»
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Jeg takker for et grundig svar fra statsråden. Vi er i en tid der stadig færre yrkeshemmede er på tiltak, samtidig som antallet yrkeshemmede øker, og vi til alt overmål ikke makter å bruke opp pengene til tiltak for 2009. I lys av dette håper Kristelig Folkeparti at både ubrukte midler for 2009 og kommende bevilgninger for 2010 brukes på riktige tiltak for å få flere i arbeid og aktivitet. Derfor mener vi at antallet arbeidsmarkedsplasser bør økes. I attføringsbedriftene er det ledig kapasitet, samtidig som køene hos Nav er ganske lange.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Mener statsråden at siden Nav har ganske lange køer og attføringsbedriftene har ledig kapasitet, kan noe av den kartleggingen gjøres i attføringsbedriftene?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Jeg tillater meg å stille statsråden følgende spørsmål: «Sykepengeutbetalingene og antallet uføre øker. Pasienter med muskel- og skjelettlidelser utgjør nesten halvparten, og når det gjelder denne gruppen, er det tydeligvis et stort forbedringspotensial for å kunne holde folk i jobb. Hvilke målrettede tiltak mener statsråden er iverksatt for å bremse utviklingen av langtidssykdom hos pasienter med muskel- og skjelettlidelser, og tror statsråden at ventetidene i helsesektoren er med på å bidra til at flere ikke er i arbeid?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Jeg takker for svaret og er enig med statsråden i at alt som skjer på arbeidsplassen, er viktig. Vi er også veldig spent på resultatet av tiltaket «Raskere tilbake». Jeg vil gå litt tilbake til spørsmålet mitt om ventetider har betydning for sykmeldingsperioden og det å bli ufør. Overlege Ivar Rossvoll fra Trondheim har sett på dette med ventetider i en doktoravhandling ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. I doktorgradavhandlingen framkom det at mange som ventet på behandling av lidelser i muskel- og skjelettsystemet gjennom operasjon, var sykmeldte i deler av ventetiden, og at ventetidens lengde virket inn på muligheten for å komme tilbake i arbeid. Sannsynligheten for å være tilbake i arbeid ett år etter operasjonen var ni ganger mindre for de pasientene som hadde ventet ett år, enn for dem som fikk behandling etter én måned. Jeg spør da statsråden: Mangler Nav et viktig verktøy i verktøykassa si når det ikke er de som kan være med og bidra til at alle disse sykmeldte pasientene får stilt diagnosen raskt og får rask behandling?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Jeg takker for svaret. Jeg tolker det positivt at man ser at det er en sammenheng her, og at det er viktig at pasienter kommer raskere til behandling. I dag er det slik at det man sparer i helseforetakene ved ikke å gi radiologiske undersøkelser og utredning i tide, får man igjen i form av økt sykepengeutbetaling. Når en slik undersøkelse og utredning bare koster et par dagers sykepenger, er det et paradoks at pasienter venter to–tre måneder før de i det hele tatt blir satt på venting til behandling. I det store bildet bør man ha med seg dette når en så stor gruppe som 44 pst. av de sykmeldte uføre er i denne gruppen. Jeg hadde også håpet at man kunne se på nye behandlingsformer i det offentlige tilbudet, som f.eks. naprapater, og å lage forsøksprosjekter for å utvide behandlingstilbudet til denne gruppen, så flere kan være i jobb og slippe å komme i den uheldige situasjonen at de blir uføretrygdet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Først vil jeg få gratulere statsråden med utnevnelsen, og jeg ser fram til et godt og konstruktivt samarbeid. Så til selve spørsmålet: «Norske fiskere er nå blitt utestengt fra makrellfiske i EU-sonen sør for 62 grader nord. Dette skjer til tross for at den gjeldende fiskeriavtalen Norge har med EU om makrellfiske tydelig åpner for at norske fiskere har adgang til å delta i dette fisket. Dette medfører nå at norske fiskere kan miste hele makrellsesongen dersom en ikke finner en løsning relativt raskt. Hvilke tiltak vil statsråden sette inn overfor EU slik at norske fiskere igjen kan delta i makrellfisket i EU-sonen sør for 62 grader nord?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er helt åpenbart at vi har en felles forståelse av hvordan fiskeriavtalen for makrell skal tolkes. Den er jo rimelig klar, for dette gjelder område IV a, som dreier seg om makrellfisket i Nordsjøbassenget. Det kan se ut som om dialogen ikke fører fram. Sesongen nærmer seg slutten for makrellfiskerne, så de er i ferd med å miste hele denne sesongen. Det vil kunne medføre tapte eksportinntekter på nærmere 1 milliard kr for norske fiskere. Dette er svært alvorlig. Jeg er jo kjent med det møtet som skal være på mandag, og jeg har for så vidt også bedt om at det skal opp på Europautvalgets møte i kveld her på huset. Men spørsmålet mitt til fiskeriministeren er følgende: Er man nå villig til å vurdere hvorvidt vi bør skyve på forhandlingene knyttet til sildeavtalen og den bilaterale avtalen, der vi bytter torsk mot andre fiskeslag med EU – det er egentlig ren papirfisk for Norge å regne?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-10-21:
Jeg er uenig med fiskeriministeren i det, for det er nettopp ved å bruke denne talerstolen man viser at det er et engasjement i det norske parlamentet knyttet til måten norske fiskere nå blir behandlet på i EU-systemet, og at det ikke er akseptabelt fra norsk side. Det er Stortinget som er det overordnede organet i Norge. Derfor er det viktig at vi bruker denne talerstolen – ikke nødvendigvis for å fortelle om strategiene, jeg ber heller ikke om det. Jeg spør om man nå vil være villig til å vurdere andre måter enn en ren dialog for å presse på plass en avtale, fordi det som skjer nå, er uakseptabelt og medfører enorme tap for både staten Norge og ikke minst for disse fiskerne, som nå er utestengt fra å drive sin næringsvirksomhet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Først av alt vil jeg takke for gratulasjonen. Jeg ser også fram til å arbeide med politikk til beste for hele Kyst-Norge, i godt samarbeid med Stortinget. Så til saken. Siden jeg ble utnevnt til fiskeri- og kystminister i går, har jeg etter beste evne satt meg inn i saken. Jeg er først og fremst overrasket og skuffet over EUs avtalebrudd. Fiskeriavtalene er et resultat av forhandlinger hvor begge parter må gi og ta. Det er derfor uakseptabelt at EU treffer tiltak i strid med avtalen som ensidig svekker Norges nytte. Avtalebruddet vil vanskeliggjøre fiskerisamarbeidet vårt. I saken har det til nå vært en rekke kontakter både på politisk nivå og embetsnivå for å få EU til å gjenåpne sin sone for norske makrellfiskere. Blant annet kan jeg nevne følgende: Ambassadøren til EU-delegasjonen har overlevert en verbalnote med en skarp protest og krav om øyeblikkelig gjenåpning. Ambassadøren har hatt to møter, henholdsvis 2. og 14. oktober, med EU-kommisjonen. Fiskeri- og kystdepartementet og EU-kommisjonen har videre hatt et forhandlingsmøte, der for øvrig representanter fra næringen var til stede, hvor avtalen og forståelsen av den ble drøftet. Det har vært en samtale med den svenske ministeren med ansvar for fiskerispørsmål, Eskil Erlandsson. Som formannskap har Sverige et særlig ansvar for å bidra til en løsning. Det har også vært politisk kontakt med Nederlands minister for fiskerisaker, Gerda Verburg, og Skottlands fiskeriminister, Richard Lochhead. Som innspill i forkant av ministerrådsmøte for fiskeri- og landbruksministre 19. og 20. oktober ble det sendt ut et PM til medlemslandene, der vi redegjør for avtaleforståelsen og hvor alvoret i situasjonen understrekes. EU har i en note, levert departementet 19. oktober, besvart Norges note, hvor EU står fast på stenging av sonen. Saken er relativt fastlåst. Men jeg kan forsikre at vi fortsatt forsøker å utnytte de kanaler og påvirkningsmuligheter vi har til rådighet. Makrellfisket reguleres gjennom to internasjonale avtaler: Kyststatsavtalen om makrell og den bilaterale avtalen mellom Norge og EU. Vi vil benytte disse forhandlingene til å søke en løsning på saken, og allerede mandag møtes Norge og EU, sammen med Færøyene, til kyststatsforhandlinger om makrellfisket i 2010. Vi vil gjennom avtalene for 2010 sikre at norske fiskere ikke havner i samme situasjon som EUs avtalebrudd har ført til denne høsten. Og sist, men ikke minst: Det er vår klare vurdering at mange av EUs fiskere er avhengig av å ha en bilateral fiskeriavtale med Norge. Norske fiskere lever bedre uten en avtale enn EUs fiskere, og det er jeg sikker på at de også er klar over i Brussel.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Til tross for at jeg, som jeg sa, etter beste evne har satt meg inn i saken, ber jeg om forståelse for at det kan være momenter og detaljer som jeg ikke har fått med meg. Samtidig legger jeg til grunn at representanten Nesvik er enig med meg i at det kanskje ikke er strategisk lurt å diskutere forhandlingsstrategier i det offentlige rom, hvilket jeg i aller høyeste grad definerer denne talerstolen som. Men jeg kommer gjerne tilbake til Stortinget for å redegjøre nærmere om de vurderinger vi gjør, og tiltak vi setter i verk.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-10-21:
Jeg er veldig enig med spørsmålsstilleren i at det er viktig å være tydelig og fast og å gi klare signaler. I så måte er jeg veldig glad for å få svare på spørsmålet i dag, nettopp for å gi et kraftfullt signal om at parlamentet er opptatt av det. Men som jeg sier, innholdet i dialogen og videre tiltak som vi skal iverksette, vil jeg komme tilbake til. Jeg føler meg trygg på at vi i de forhandlingene vi har, sammen skal komme fram til tiltak som vil bli lagt merke til og forhåpentligvis også vil gi resultater.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-10-21:
La meg først benytte anledningen til å gratulere kunnskapsministeren med utnevnelsen. Jeg ser fram til et veldig godt samarbeid om de aller minste i skolen, og håper at vi får et like godt samarbeid, som jeg fra Høyres side mener vi hadde da vi jobbet med et annet område, nemlig finanspolitikk. «I den politiske plattformen til flertallsregjeringen heter det at Regjeringen ønsker å utrede et pedagogisk tilbud til alle barn i førskolealder. Kan statsråden svare på om det i denne formuleringen ligger en ambisjon fra regjeringspartiene om å innføre obligatorisk førskoletilbud til alle barn under skolepliktig alder?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-10-21:
Jeg takker for svaret. Fra Høyres side ser vi også fram til at rapporten legges fram. Dette blir en av de viktigste debattene i den denne perioden, tror jeg, når vi snakker om de aller minste. For når vi har så mange barn i barnehage, må vi også ta stilling til om barnehagen først og fremst skal være lek, eller om vi ønsker mer kunnskap i barnehagen. Vi vet jo at det er delte oppfatninger om det. Jeg ønsker å få høre statsrådens tanker ut fra SVs ståsted: Hva er det man ønsker skal være innholdet i barnehagen? Er det slik at man ønsker en tilnærming til mer kunnskap, eller ønsker man at det skal være slik det er i mange barnehager i dag?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-10-21:
Jeg er også enig med statsråden i at læring og lek henger nøye sammen. Man lærer veldig mye gjennom lek. Jeg vil gjerne også høre statsrådens tanker – om Regjeringen ønsker å kartlegge og se på hva barn presterer i forhold til en del ting i barnehagen, f.eks. det som kom fram i vår. Har Regjeringen tenkt på hvordan man skal fange opp de barna som ikke er i barnehagen? Det er jo en del av dem. Vi fra Høyre har ønsket en kartlegging i forbindelse med fireårskontrollen. Hva tenker ministeren om de barna som ikke er i barnehagen, og som kanskje desto mer har behov for hjelp og støtte – hvis det blir kartlagt at de har det?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Jeg ser fram til et godt samarbeid med representanten Linda Hofstad Helleland. Dette er et utrolig spennende felt, og jo bredere enighet det kan være i Stortinget om å heise feltet, jo bedre er det. Hvis spørsmålet fra representanten Helleland dreier seg om å understreke «obligatorisk», kan jeg avkrefte det med en gang. Det ligger ikke noen føringer i regjeringsplattformen om et obligatorisk opplegg for førskolebarn. Men det formuleringen i regjeringsplattformen henviser til, er det utvalget som ble nedsatt i statsråd 19. juni 2009. Det er et offentlig utvalg som skal utrede pedagogiske tilbud til alle førskolebarn. Det utvalget ledes av Loveleen Rihel Brenna. Bakgrunnen og formålet med det utvalget er redegjort for i mandatet. Utvalget har frist til å legge fram sin innstilling 1. oktober 2010. På bakgrunn av den innstillingen og innspillene fra den påfølgende høringen vil Regjeringen vurdere hvordan det skal følges opp. Jeg regner med at det er mange forslag som kan diskuteres i den sammenheng. Det er jeg helt sikker på at alle vil være interessert i. Det vi har nå av kunnskap og forskning om barnehagesektoren – hver nye rapport vi får – understreker hvor viktig det er å ha større oppmerksomhet om læring i de første årene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Jeg tror det er veldig kunstig å skille mellom lek og kunnskap – egentlig hele livet, men særlig i førskolealderen. Jeg tror det ligger mange gode kvaliteter i førskolepedagogikken. Jeg tror det ligger mye fysikk i lek i en sandkasse eller i lek med vann. Jeg tror det ligger mange muligheter for å utvikle språk og det som er grunnlaget for senere å lykkes i leseopplæringen gjennom historiefortelling osv., men jeg tror vi kan bli mye mer bevisst på hvordan dette henger sammen. Men det er veldig viktig for oss og for Regjeringen at vi ser hvilke kvaliteter som ligger i den førskolepedagogikken som vi har lang tradisjon for i Norge. Vi vet jo stadig mer om hvor viktig barnehagetilbudet og et godt pedagogisk tilbud i barnehagen er for senere læring. Så bevissthet om på hvilken måte man legger best til rette for det, tror jeg vi alle sammen har stor nytte av. Samfunnet som sådan vil ha veldig stor nytte av det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Det er en klar ambisjon i regjeringsplattformen om å utvide det tilbudet som dreier seg om gratis kjernetid i barnehagen. Jeg har vært rundt og sett på en del av de tilbudene som er i barnehager, og man har veldig gode erfaringer med dem. Dette er tilbud som først og fremst rettes mot områder og bydeler hvor det er et stort antall barn med minoritetsbakgrunn. Vi ser at de lærer mer i barnehagen. Men også skolene rapporterer om at dette er barn som kommer bedre forberedt til skolen, særlig når det gjelder norskkunnskaper. Så vi har veldig mye å hente på dette. I tillegg ligger det nå en sak i Stortinget som dreier seg om kvalitet i barnehagen, så vi kan komme tilbake til de spørsmålene som dreier seg om kartlegging. Men det er viktig for meg å understreke at barnehagen nettopp skal være et sted for lek og læring. Det er utrolig mye man kan lære – og kunnskap man kan få – gjennom lek. Men større grad av bevissthet når det gjelder hvordan man legger opp det pedagogiske tilbudet, kan sikkert gjøre oss klokere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Jeg er ikke helt sikker på om alle er klar over hvor mye billigere en barnehageplass er blitt i løpet av de siste årene. Etter innføringen av maksimalpris i barnehagen i 2004 har det skjedd en kraftig reduksjon i hvor mye foreldrene betaler for en barnehageplass. I private barnehager har denne reduksjonen vært på 40 pst. siden 2003. Basert på forventet pris- og kostnadsvekst i kommunesektoren i de aktuelle årene viser SSBs foreldrebetalingsundersøkelse at alle inntektsgrupper har hatt en reell nedgang i foreldrebetalingen. Men det er riktig, som representanten Håbrekke var inne på, at reduksjonen har vært størst for dem med høyest inntekt, siden disse i liten grad hadde modererte satser tidligere. Etter forskrift om foreldrebetaling i barnehager er kommunene pålagt å ha ordninger som kan tilby barnefamilier med lavest betalingsevne en reduksjon i eller fritak for foreldrebetaling. Ordningene skal også omfatte de ikke-kommunale barnehagene i kommunene. Dette trenger ikke å innebære et system med inntektsgradert betaling. Det er opp til den enkelte kommune å finne egnede løsninger. Kunnskapsdepartementet har i merknadene til forskrift om foreldrebetaling i barnehager vist til muligheten for å tilby friplass med hjemmel i sosialtjenesteloven og barnevernsloven. Videre fastsetter forskriften regler om søskenmoderasjon. Kunnskapsdepartementet ønsker mer kunnskap om hvordan moderasjonsordningene i foreldrebetalingen i dag virker. I St.meld. nr. 41 for 2008–2009, Kvalitet i barnehagen, varslet vi derfor at vi vil foreta en ny barnetilsynsundersøkelse som bl.a. skal se på foreldrebetalingen og bruk av ulike moderasjonsordninger i kommunene. Vi vet at 24 pst. av kommunene tilbyr inntektsgradering i dag, og at det særlig er de store kommunene som benytter det, men vi ønsker mer kunnskap om hvordan reglene for foreldrebetaling og moderasjonsordningene virker inn på faktisk foreldrebetaling og deltakelse i barnehage for ulike grupper. Kommunene har plikt til å tilby skolefritidsordning ifølge opplæringsloven § 13-7. Skolefritidsordningen blir finansiert gjennom rammetilskuddet til kommunene og egenbetaling fra foreldrene. Foreldrebetalingen for SFO er ikke fastsatt i forskrift, men fastsettes i vedtekter i den enkelte kommune. Regjeringen ønsker at alle må få mulighet til å delta på SFO. Vårt mål er en helhetlig skoledag med tid til læring, fysisk aktivitet hver dag og tid til lekser. For å legge til rette for dette vil Regjeringen innføre en gratis time SFO hver dag. Vi er i gang med dette etter det vi nå har lagt inn i budsjettet for 2010, med to gratistimer pr. trinn i uken. Videre vil vi vurdere tiltak for å avgrense foreldrebetalingen og utrede nasjonale kvalitetskrav. Det står i regjeringsplattformen. Vi vil komme tilbake til hvordan en time gratis SFO skal gjennomføres. Det vil også ha betydning for tilgangen til SFO, og hvem som har råd til å gå der. Så vil vi se nærmere på foreldrebetalingen, som representanten er opptatt av.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Det er riktig at vi prioriterer brede tiltak. Den voldsomme utbyggingen på barnehagesektoren er et bredt tiltak. Vi har veldig gode erfaringer i Norge med å ha universelle ordninger som rettes mot alle barn, og å lage felles plattformer, enten det er barnehagen eller skolen, som alle barn går på. Vi har et fordelingsutvalg som akkurat har kommet med sin innstilling, som understreker hvor viktig barnehagen og skolen er nettopp som fellesarena. Så universelle ordninger rettet mot barn vil være grunnleggende. Det betyr ikke at jeg avviser en diskusjon om hvorvidt det skal være målrettede ordninger, for vi har det også. Men hvis man innfører det som representanten ber om, nemlig at forsørgere med en inntekt som er under to ganger grunnbeløpet i folketrygden, skal betale 40 pst. av maksimumstakst i SFO og barnehage, vil det faktisk kunne føre til at noen av dem som har friplass i dag, plutselig må begynne å betale. Dette er derfor et felt der vi faktisk må få bedre oversikt før vi kommer tilbake til hvilke virkemidler som er best.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
To timer gratis SFO i uka til alle barn fra 1. til 4. trinn er et tilbud til alle barn – gratis. Det betyr at en del av dem som i dag ikke benytter SFO, vil få en mulighet til det. Når vi da utvider denne ordningen slik at det blir en time gratis hver dag for alle trinn, fra 1. til 4. klasse, øker det tilgjengeligheten til SFO for grupper som i dag ikke benytter seg av SFO – meget målrettede og gode tilbud. Det vil også bidra til en reduksjon i prisen. Så jeg mener at dette er vel anvendte penger. Vi ser at det er en del barn som ikke går i SFO. I dag går 80 pst. av førsteklassingene i SFO. En del av dem som ikke går der, har stort behov for å gå der, fordi det er der veldig mye lek og læring foregår, og nærmiljøene er ikke nødvendigvis slik lenger at det er mange barn hjemme i gata. SFO har på en måte blitt den nye gata – i hvert fall hvis jeg skal sammenligne med min egen barndom. Men jeg ser at dette kommer til å være en viktig debatt framover – hvor mye skal være universelle ordninger, hvor mye skal vi målrette? Den diskusjonen er vi selvfølgelig klare til å gå inn i.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
La meg først få takke for hyggelig gratulasjon. Jeg vil også si at jeg er glad for at representanten stiller dette spørsmålet, for det er en problemstilling som vi fra Regjeringens side er opptatt av. På samme måte som en rekke andre ytelser over folketrygden opptjenes rett til foreldrepenger gjennom yrkesaktivitet. Foreldrepenger er en kompensasjon for inntektsbortfall. De som ikke har opptjent rett til foreldrepenger, får en engangsstønad. Mottakerne av engangsstønad vet vi er en sammensatt gruppe kvinner som av ulike grunner ikke har seks måneders yrkesaktivitet forut for fødselen, f.eks. studenter, hjemmeværende og uføretrygdede. Det som er interessant, er at denne gruppen har vært synkende i antall. I 2008 utgjorde den vel 11 000 kvinner. Fra 1. mars neste år, når arbeidsavklaringspenger, den nye stønaden i folketrygden, er blitt innført, med opptjeningsrett til foreldrepenger, vil flere kvinner få rett til løpende foreldrepenger, og færre vil få engangsstønad. Mange av dem som får engangsstønad, får også andre ytelser fra det offentlige, som f.eks. uføreytelser, overgangsstønad, dagpenger eller fødselsstipend fra Lånekassen. Det er altså ikke slik at alle som mottar engangsstønad, står helt på bar bakke uten den støtten. Når det er sagt, vil jeg si at jeg er enig med representanten Bekkevold i at det er grunn til å vurdere en økning av engangsstønaden ved fødsel. Engangsstønaden har gjennom mange år og under skiftende regjeringer sakket akterut. Det er nettopp derfor Regjeringen har sagt i Soria Moria II at vi vil vurdere å øke den. I St.meld. nr. 8 for 2008–2009 Om menn, mannsroller og likestilling, som ble lagt fram i forrige periode, varslet regjeringen at den ville utrede en forenklet og likestilt foreldrepengeordning. I dette arbeidet vil det være naturlig å vurdere rettighetene til foreldre uten tilknytning til arbeidslivet. Spørsmålet om engangsstønaden vil inngå i det arbeidet. Til slutt: Representanten Bekkevold mener at en høyere engangsstønad vil kunne være et målrettet tiltak for å redusere aborttallene. Vi vet i dag for lite om grunnene til at noen jenter velger å ta abort, og det finnes for lite forskning på området til at vi kan si noe sikkert om dette. Men jeg for min del har såpass tiltro til dagens unge jenter at jeg velger å tro at valget om å ta abort handler om noe mer enn om størrelsen på engangsstønaden. Hvis lavere aborttall er målet, har jeg større tro på tiltak som f.eks. bedre seksualundervisning og prevensjonsveiledning. Og jeg tror det er mer – skal vi si – fruktbart å jobbe for at alle unge kvalifiserer seg for arbeidslivet, slik at de har en god plattform i livet for å forsørge de barna de velger å få.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-21:
Det var jo noe av dette jeg tok opp i mitt svar til representanten. Vi er veldig opptatt av å styrke ordninger som gjør at vi i Norge kan ha vedvarende høye fødselstall, at vi kan ha et mest mulig likestilt foreldreskap og et mest mulig likestilt arbeidsliv. Ordninger knyttet til foreldrepermisjon og foreldrepenger er viktige nøkler for å få det til. Derfor er selvfølgelig også rettighetene i forbindelse med den typen stønad et spørsmål av betydelig viktighet. Regjeringen har allerede gjort et arbeid for å utvide disse rettighetene. Jeg er enig med representanten i at det er en utfordring å sørge for at vi legger godt til rette også for den gruppen som i utgangspunktet ikke har disse rettighetene. Derfor skal vi ta det inn som en sentral del i arbeidet med en ny foreldrepengeordning.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-10-21:
Jeg benytter denne anledningen til å gratulere statsråden med nye og særdeles viktige oppgaver. «Innføring av makspris i barnehagene har i liten grad hjulpet de familiene som har aller dårligst råd, siden maksprisen først og fremst er redusert for dem som betalte høyeste satser tidligere. I SFO er det mindre vanlig med inntektsgraderte satser, noe som medfører at noen ikke har råd til å benytte seg av tilbudet. Vil statsråden forsterke forskrift for foreldrebetaling i barnehage og SFO, for eksempel ved å stille krav om at forsørgere med inntekt under 2 G maksimalt skal betale 40 pst. av gjeldende makssats?»