trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Dersom representanten Skovholt Gitmark hadde hørt riktig godt etter, ville han ha registrert at jeg i mitt innlegg først og fremst var opptatt av veien ut av den økonomiske krisen som utsatte EU-land nå rammes av. Min anklage mot de konservative kreftene i Europa, konservative regjeringer i EU-rådet, konservative flertall i EU-parlamentet, er at de mangler evnen til å anvise veien ut av krisen, og at de utelukkende konsentrerer seg om krav til underskudd på budsjettene, krav til gjeld og etterpå nedbetaling av gjeld, uten å ha blikket vendt mot det sosiale Europa, balansen mellom tiltak for å gjenopprette budsjettbalansen og den sosiale utviklingen i Europa. Jeg nevnte to konkrete tiltak som mange EU-land er opptatt av, som peker på en vei ut av krisen, nemlig skattlegging av økonomiske transaksjoner, finanstransaksjoner, og opprettelsen av en Eurobond-ordning, slik at utsatte land igjen kan få evnen til å investere og skape håp om en mer positiv sosial utvikling i sine land. Det som virkelig bekymrer meg, er at vi nå i land etter land opplever at en ungdomsgenerasjon ikke slipper inn på arbeidsmarkedet, med de konsekvenser som det vil kunne få for den demokratiske utviklingen i disse landene. Vi ser nå gjennom lokalvalgene i Spania at denne ungdomsgenerasjonen vender seg mot de som styrer, mot det system som eksisterer, og søker tilflukt i mindre partier på ytterfløyene i politikken.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-24:
Blant venstresiden synes det å herske en forståelse av at det er høyresiden i Europa som er skyld i dagens problemer. Det er feil. Det som har skjedd, er verken et problem knyttet til EU som organisasjon eller til høyresiden som sådan. Men det handler om store nasjonale utfordringer og politisk feilmedisinering. Spanias hovedproblem var en økonomisk vekst som ikke var bærekraftig. Spanias hovedproblem var en boligboble som man ville og måtte knuse. Hellas’ hovedproblem var at man holdt hele forsvarsbudsjettet utenfor budsjettbalansen og hadde et overforbruk som få andre land har sett maken til over så lang tid. I tillegg, uavhengig av politiske partier knyttet til Hellas, har man forsøkt å villlede resten av Europa med hensyn til hva den faktiske pengebruken innebar. I Portugal var det et klassisk eksempel på overforbruk. Så kommer medisinen, igjen foreskrevet av representanten Solhjell, som mener at høyresiden ønsker å spare seg ut av krisen, mens venstresiden vil investere seg ut av krisen. Det å bruke mer penger i en situasjon som nå, når det gjelder både Spania, Hellas og Portugal, vil bare forlenge krisen – ikke gjøre krisen bedre. Hovedproblemet i alle disse tre landene er at gjeldsbyrden er for tung å bære. Når man ser hva de ulike landene betaler på sine statsobligasjoner, er det en skyhøy rente, nettopp fordi markedet ikke ser på gjelden som bærekraftig. Det som må til, er to ting. Det handler om å gjøre økonomien mer vekstkraftig. Det betyr, helt riktig, at det fremdeles må satses på forskning, innovasjon, nyskaping og næringsutvikling, men på den andre siden må det kuttes kraftig i budsjettene. Man må tilbake i balanse. Det er på sikt ikke noe land som klarer å ha en budsjettubalanse uten at det vil få store konsekvenser for hele økonomien og for arbeidsledigheten. Gullvåg sier at høyresiden bare kjenner én resept – mindre forbruk og kutt i velferdsordninger. Nei, overhodet ikke. Det representanten Gullvåg blir en forsvarer for, er det man stadig ser fra venstresiden, et ensidig fokus på økt pengebruk. Og det er faktisk hovedgrunnen til at Europa er i krise i dag.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-24:
Det som er resultatet av lokalvalgene i Spania, er jo at Høyres søsterparti Partido Popular har gjort det usedvanlig godt, og at sosialistpartiet nå er på et historisk lavmål i oppslutning. Velgerne i Spania har tatt avstand fra sosialistpartiets politikk. Velgerne i Spania har sagt at de ønsker noe annet. Det har vi sett i resten av Europa også. Representanten Gullvåg ønsker mer av den samme medisinen som har fått Europa inn i krisen. Det må vi tørre å ta avstand fra. Det er nettopp en uvettig pengebruk som har gjort at det er land som Portugal, Spania og Hellas som er dypest inne i krisen. Man har brukt over evne. Og når representanten Gullvåg da igjen ønsker å medisinere med mer av det samme, som ikke virker, er det verdt å ta et skritt tilbake og advare mot det. Vi må ha to tanker i hodet samtidig: På den ene siden må vi ha betydelige innsparinger. Land må komme tilbake til budsjettbalanse. Men på den andre siden er den langsiktige veien ut av krisen nettopp å gjøre økonomien større, legge til rette for sysselsetting, legge til rette for nyetableringer av bedrifter, se at forskning og utvikling faktisk er en investering i langsiktig velferd. Det er det først og fremst høyresiden som gjør, i Norge som i resten av Europa.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-24:
Stortinget er som institusjon med i et betydelig antall organisasjoner. Det er bra. Det vises jo også ved at vi nå behandler åtte saker samlet, hvorav syv av dem omhandler organisasjoner vi er med i. Men det stiller et spørsmål knyttet til samordning. Det stiller et spørsmål om Stortinget er tett nok med når vi diskuterer, eller om Stortinget i det hele tatt diskuterer hva som skjer, hva som kommer ut av møtene, og ikke minst hva vi er pådrivere for, eller motstandere av. Det fører tilbake igjen til hovedessensen: Er debattene som føres, framoverlente, eller er de tilbakeskuende? Jeg opplever at debattene her i Stortinget knyttet til de ulike protokollene nærmest er – nesten utelukkende – tilbakeskuende. Det er usedvanlig negativt, og det er med på å nedprioritere arbeidet knyttet til de ulike delegasjonene. Vi burde ha en diskusjon som i mye større grad var om: Hva ønsker vi å oppnå med vår deltakelse i de ulike delegasjonene, for Norge, men også for de ulike partigruppene? Jeg vil gi utenriksministeren betydelig ros for at han i fjor hadde et møte med de ulike delegasjonslederne nettopp for å bedre denne samordningen. Det er et første og viktig skritt i den retning. Det er svært viktig at vi sammen diskuterer oss fram til hva de norske posisjoner og interesser er i de ulike sammenhengene, men at vi også har en felles forståelse i forhold til argumentasjonen i ulike settinger, og da må man være omforent i synet. Jeg tror jo også at mye av makten i organisasjonene ligger i hva slags saker som behandles. Det er i for mange tilfeller lite som tyder på at Norge er en pådriver for å reise viktige nasjonale saker i flere av disse delegasjonene. Vestunionen forsvinner. Vi er avhengig av at Norge får en stemme knyttet til parlamentarisk kontroll over forsvars- og sikkerhetspolitikken i en vid europeisk forstand. Jeg tror det vil være gunstig at Stortinget enda tydeligere diskuterer prinsippene. Hva ønsker vi å få til med en slik parlamentarisk kontroll? Hvilke organer er vi best tjent med å være til stede i, og sammen med hvem? Jeg synes debatten i dag har vært bedre enn mange andre. Jeg synes det er gledelig at man nå slår sammen debattene, og det gjør igjen at vi ender opp med en større grad av samordning. Men jeg synes fremdeles vi er for lite aktuelle og framoverskuende i våre debatter, men med flere hederlige unntak.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-05-24:
Jeg tar herved opp det forslaget som Høyre står sammen med Fremskrittspartiet om.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-24:
Det er nok politisk strid om hvorfor det er en økonomisk krise i Europa i dag, men jeg hadde nok håpet på en erkjennelse fra høyresiden av at et frislepp av markedskreftene uten politisk kontroll er en sterkt medvirkende grunn til at det har gått så galt som det har gått – for det er et faktum. EU har på mange måter gått foran i den type frislepp, og de er nå i stor økonomisk krise. Jeg kunne sagt mye om dette, men jeg har tatt ordet for en annen sak. Det henger nøye sammen, for arbeidsmarkedet og det vi produserer der, er bærekraften i økonomien. Utenriksministeren sa i sitt innlegg at det for Norge skal være en høy terskel for å komme med en innsigelse mot et direktiv, og at det er aktuelt der Norge skiller seg fra Europa. Det gjør vi når det gjelder deltakelse i arbeidsmarkedet, når det gjelder lav ledighet, høy sysselsetting, høy produktivitet og et arbeidsmarked som fordeler både penger, makt og innflytelse i samfunnet veldig sterkt. Det har vært medvirkende til at Norge er et meget vellykket land på mange områder, og at folk i dette landet står mye bedre rustet mot finanskrisenes kast enn man gjør i veldig mange andre land. Derfor er betydningen av vikarbyrådirektivet viktig, og det er viktig at vi går inn i det med stort alvor. Jeg tror ikke det er noen som er imot å sikre at vikarer skal ha en god beskyttelse i arbeidslivet, men hensikten med direktivet er nok i større grad å legitimere bemanningsbyråene og innleiebyråene. I Norge har en av hovedbjelkene vært fast ansettelse. Fast ansettelse i en bedrift betyr at en har kontroll på både arbeidsmiljø, lønninger og den type ting, men også at man har et næringsliv som ikke er strukturert ut fra et ønske om å unndra seg skatter, avgifter og forpliktelser. Dessverre ser vi slike tendenser i dag. Man ønsker å få dette som et viktigere innslag i arbeidsmarkedet. Jeg tror ikke det er noen god utvikling. Det er mange myter om bemanningsforetakene. En myte er at innleie er nødvendig for fleksibiliteten – det er det ikke. Bedriftene kan ansette folk når de trenger dem, og si dem opp når de ikke trenger dem. Det er en myte at midlertidig ansettelse fører til fast ansettelse – det er heller ikke dokumentert, overhodet ikke. Bemanningsforetakene skaper nye jobber, mener noen – de skaper jo ingen jobber. De skaper bare noen nye jobber som ikke er faste. En myte er også at midlertidig ansettelse fyller de ansattes behov – man er ansatt som vikar eller i et bemanningsbyrå fordi man ikke har fått noen annen jobb.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg vil i likhet med de talerne som har hatt ordet før meg, takke utenriksministeren for en god redegjørelse i Stortinget i forrige uke. Han satte fokus på mange viktige områder i Europa som vi alle mer eller mindre er berørt av. For meg er arbeidsledigheten blant unge noe av det mest alvorlige vi vil møte når framtidens Europa skal utvikles videre. Vi kan selv tenke oss den situasjonen de unge er i – god utdanning, men ingen jobb å møte morgendagen med. Det er så bekymringsfullt at det er tema som vi må ha et solidarisk samarbeid om, ikke bare innen et land, men også mellom land. Så langt har det solidariske ansvaret gitt resultater. Men vi ser flere eksempler på at solidariteten, som vært bærebjelken i EU-samarbeidet, nå blir utfordret. Jeg har lyst til å ta meg en tur til våre naboer i øst, til Finland, der Sannfinnene – partiet som gjorde et brakvalg og ble Finlands tredje største parti for en snau måned siden – nå trekker seg fra alle regjeringsforhandlinger fordi andre partier vil redde skakkjørte EU-land. Det populistiske og nasjonalistiske partiet har vokst raskt og har gjort et godt valg, bl.a. på grunn av sin innvandringskritiske holdning, slik flere partier har blitt store også i andre land i Europa de siste årene. Deres klare nei til å redde økonomisk skakkjørte EU-kollegaer er bekymringsfullt. Sannfinnene ser ingen god grunn til å bruke penger på å forsøke å redde land som har havnet i et uføre. En meningsmåling som ble utført i forkant av valget, viste at 59 pst. av dem som ble spurt, ville at Finland skulle la sine europeiske naboer seile sin egen sjø. Denne trenden går igjen i flere og flere land. Mange mener at vi er vitne til Europas egen Tea Party-bevegelse, der sinte velgere har sett seg lei på økonomisk usikkerhet og at eget land hele tiden skal hjelpe andre. Det har gitt seg utslag i flere europeiske land – Finland har jeg nevnt, men jeg kan også nevne Irland, Portugal, Frankrike og Tyskland. Jeg er bekymret for en slik utvikling, der flere og flere kun blir opptatt av seg selv og glemmer at man er en del av et fellesskap hvor man står sammen om det som må løses. Den sitasjonen føler jeg at Europa er i nå. Derfor synes jeg det er bekymringsfullt at man ser denne utviklingen, som bl.a. Sannfinnene og deres meningsfeller representerer i Finland. Jeg har bare lyst til å ta det opp fra talerstolen, for jeg synes det er grunn til å stoppe opp og tenke litt over hva solidariteten kan gjøre for at vi fortsatt skal ha et godt Europa, der vi alle sammen kan leve i harmoni.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Representanten Lise Christoffersen holdt et godt innlegg om relevansen av arbeidet i Europarådets parlamentarikerforsamling, og jeg kan slutte meg til alt hun sa. Siden Thorbjørn Jagland ble valgt som generalsekretær, har han hatt reformer øverst på sin prioriteringsliste. Han har fått bred støtte i parlamentarikerforsamlingen for de politiske og administrative grep han har foreslått. Reformenes hovedmål er å styrke Europarådet som et relevant politisk organ og konsentrere arbeidet om færre prosjekter og de områdene der Europarådet har spesielle fortrinn. Reformbehovet er stort. Ikke minst er det nødvendig å gjøre endringer i hvordan Menneskerettighetsdomstolen jobber. Domstolen er selve flaggskipet i Europarådet. Her kan medlemslandenes borgere få prøvd sin sak om de mener hjemlandets domstoler har fattet avgjørelser som er i strid med Den europeiske menneskerettskonvensjon. Det er en rett folk i de 47 medlemslandene benytter seg av. Bare i fjor kom det inn 50 000 nye saker. Domstolen greier på ingen måte å ta unna disse sakene etter hvert som de kommer inn. Det er en utfordring som må løses. Debattene i Europarådets parlamentarikerforsamling viser tydelig at medlemslandene deler mange utfordringer. Ja, på mange områder er det nesten helt slående hvor likt det tenkes i hele Europa, og hvor parallelle de nasjonale debattene er. For to uker siden ble europarådsrapporten «Living together» lagt fram. Den er skrevet av et utvalg såkalt eminente personer, ledet av Tysklands tidligere utenriksminister, Joschka Fischer. Parlamentarikerforsamlingen har flere ganger uttrykt bekymring for framveksten av religiøs og politisk ekstremisme, ideologisk motivert diskriminering og vold. I store deler av Europa – både i øst og vest, nord og sør – er denne debatten blitt mer tilspisset. Den nye rapporten slår fast at europeiske samfunn må være rakryggede i å kreve og sikre den samme frihet for alle innbyggere. Samtidig må også loven være lik for alle. Ett av utvalgsmedlemmene, briten Timothy Garton Ash, slo nylig fast at Europa trenger «en liberalitet med muskler med utspring i et bredt, demokratisk sentrum». Samtidig avviste han forsøkene på å kneble religionsdebatt. Religion er ikke som hudfarge. Det finnes ingen rasjonelle argumenter mot noens hudfarge, men det er viktige, rasjonelle argumenter mot religiøse læresetninger og trossystemer. Rapporten går rett inn i den norske politiske debatten. Også her ser vi at det kan være større grobunn for ekstreme holdninger, og samtidig ser vi at enkelte – også sentrale politikere – forsøker å likestille religionskritikk med rasisme. Om slike ytterpunkter får dominere debatten, kommer vi ikke videre.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Den grunnleggjande viktigaste saka for alle dei europeiske enkeltstatane og for Europa i sin heilskap er knytt til spørsmål om fred og stabilitet, om demokrati og menneskerettar. Dersom ein over tid skal lykkast med dette temaet, må kvart enkelt land – både enkeltvis og i lag – føra ein kontinuerleg dialog om desse samfunnsmessig grunnleggjande verdiane. Historiebøkene våre dokumenterer på ein god måte kvifor dette er naudsynt. I historisk samanheng er det nemleg slik at menneskerettar, demokrati, fred og stabilitet i Europa er unntaket og ikkje hovudregelen. Europarådet er for mange av dei 47 medlemslanda ein god skule i demokratibygging. Det var difor naturleg for den sosialdemokratiske grupperinga for ei tid sidan å kommandera søsterpartiet i eit av dei nye demokratiske landa tilbake til parlamentet etter at dei saboterte det demokratiske valresultatet, eit val som dei tapte. Val er noko ein må tola både å vinna og tapa. Uansett må ein vera lojal mot folket sin dom og demokratiet. Menneskerettighetsdomstolen og -konvensjonen er det som utgjer den store skilnaden i forhold til dei andre europeiske institusjonane. Av den grunn er eitt av dei mest sentrale punkta på arbeidsplanen til Europarådet å få på plass mekanismar som sikrar at medlemslanda oppfyller dei forpliktingane me har i høve til Menneskerettskonvensjonen. Europarådet har difor fått på plass handlingsplanar til støtte for menneskerettar og demokratibygging i dei nye demokratia. Og det er slik at svake institusjonar innanfor rettsvesenet, med følgjande diskrimering av minoritetar og andre utsette grupper, er gjennomgangsmelodien i mange av dei nyaste medlemslanda. Thorbjørn Jagland, som generalsekretær, har hatt stor entusiasme for å få EU engasjert i dette arbeidet. Det er difor av stor verdi når EU no har bestemt seg for å slutta seg til Den europeiske menneskerettskonvensjonen og finansiera arbeidet med handlingsplanane retta mot dei nye demokratia. Europarådet er no midt i ein krevjande reformprosess. Eg brukar ordet «krevjande», for det er ikkje alltid plankekøyring å endra på politiske strukturar. Når reformprosessen likevel får relativt brei oppslutning, er det fordi Europarådet sitt viktige arbeid vil bli meir relevant og målretta etter dette. At Europarådet i lag med OSSE og EU lykkast med sitt arbeid, vil definitivt vera eit viktig bidrag til eit av dei viktigaste måla i europeisk politikk, nemleg å sikra fred og stabilitet i Europa.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-24:
Det tok noe tid å avklare det juridiske grunnlaget, som jeg nå forsøkte litt presist å gjøre greie for – altså hva man juridisk kan pålegge, og hva man ikke juridisk kan pålegge. Men realiteten i dette er at vi juridisk pålegger for alle nye tilfeller og for alle de praktiske realiteter det kommer til å få for alle de gamle avtaler, for jeg våger å være nokså sikker på at ingen seriøs bistandsorganisasjon etter dette vil våge å si at nei, vi er den ene organisasjonen som venter til vi er juridisk pålagt dette. Dette er organisasjoner som lever av folks tillit, av giveres, statens og skattebetalernes tillit. Så jeg er sikker på at alle kommer til å gjøre det. For øvrig er det en veldig, veldig lang tradisjon under skiftende regjeringer for at Stortinget ikke pålegger en regjering å gjøre noe som regjeringen har sagt at den skal gjøre. Og stortingsflertallet følger denne tradisjonen, akkurat som det ble gjort under Willoch-regjeringene og Bondevik-regjeringene og alle de regjeringer Høyre var med på, hvor man heller ikke påla regjeringen å gjøre det regjeringen sier den skal gjøre.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-24:
Jeg tror ikke det er tiden og anledningen for den brede debatten om bistand og korrupsjon. Jeg bare merker meg at Fremskrittspartiet kontinuerlig bruker all tiden sin på å så tvil ved og se alle vanskelighetene ved og påstår med bred penn at det er korrupsjon i det, framfor å begrunne overfor sine egne velgere noe som man altså velger å bruke 19 mrd. kr på. Det må jo virkelig være å kaste blår i øynene på velgerne å bruke 19 000 mill. kr på noe som man aldri kan komme opp på Stortingets talerstol og fortelle om den positive virkningen av. Det er min hovedutfordring til Fremskrittspartiet. Så er det selvsagt tilfeller av at det har vært korrupsjon i norsk bistand. Det er jo derfor vi har innført så mye strengere regler enn vi hadde, men bredt å si at norsk bistand går til korrupte diktatorer, er det jeg tar kraftig avstand fra. Så mener jeg at vi er i en ganske ulykkelig situasjon når det skal være avstemning om et forslag som har 169 stortingsrepresentanters støtte. Presidenten kan sikkert med støtte fra arkivet og andre føre en lengre historisk utgreiing om hvordan dette har blitt praktisert tidligere, noe som normalt ikke tilligger meg som regjeringsmedlem å gjøre. Normal praksis er jo at opposisjonen trekker et forslag når de har fått innfridd hele forslaget. Her er det ikke slik at man delvis får innfridd forslaget, men hele forslaget – nøyaktig det opposisjonen ber om, vil regjeringen gjøre. Til slutt vil jeg bare legge til at vi ønsker å bruke denne anledningen til å informere om at Utenriksdepartementet i løpet av sommeren kommer til å legge fram en rapport over de mislighetssaker som har vært behandlet siden jeg opprettet en egen sentral kontrollenhet i 2007. Denne rapporten vil ta for seg hele omfanget av misligheter, inkludert det som er rapportert til Utenriksdepartementet fra frivillige organisasjoner. Rapporten vil bli publisert på regjeringen.no, og den vil etter denne første publiseringen bli oppdatert hvert kvartal videre.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-24:
La meg først si at vi jo er helt enige om at den typen enorme svingninger i matvareprisene som man har sett, er skadelige. Det bidrar ikke til den stabilt økende produksjonen som vi trenger, og har veldig mange av de virkningene på fattige mennesker som Trygve Slagsvold Vedum trekker fram. Men jeg bare advarer mot tanken om at stabilt veldig lave matvarepriser er en gunstig ting, for man får jo av og til inntrykk av i debatten at det er målet. Det er klart at fattige folk i byer og landløse på landsbygda på kort sikt kan ha interesse av det, men det vil ikke stimulere til de nødvendige investeringene i landbruket som vi også trenger. Vi skal gjerne se på samvirkemodellen, men vi må samtidig huske at en del av forutsetningene for at den har vært så vellykket i Norge, ikke er til stede i mange utviklingsland. I en god del utviklingsland har samvirke endt opp som noe av det vi snakket mye om i forrige debatt, organer for ineffektiv produksjon, og med stor korrupsjon, fordi man ikke har det fundamentet av godt organiserte mennesker som kan bidra til at samvirkeinstitusjonene fungerer. Men her går det ikke an å ha ett svar for hele verden, man må ha en vurdering av det enkelte tilfelle. Så mener jeg det er veldig nyttig å se på hva som faktisk fungerer. I forbindelse med mat-toppmøtet i Roma spurte jeg veldig mange eksperter: Hva er suksesshistorien? I Afrika er Malawi en opplagt suksesshistorie. Jeg besøkte Malawi i 2006. Over halvparten av befolkningen i Malawi fikk internasjonal matvarehjelp, og det var såkalte feeding-sentre over hele landet, som var ganske hjerteskjærende steder. Nå har landbruksproduksjonen økt kraftig, og Malawi har til og med eksportert mat. Men ser man globalt, var likevel svaret fra alle jeg spurte om hva som er den internasjonale suksesshistorien, ett land: Vietnam. Det er stedet å gå til. Vietnam har gått fra å være en stor landbruksimportør på 1980-tallet og tidlig 1990-tall til å være verdens nest største riseksportør. Så kan man spørre: Hva er grunnen til at de har gjort det? Summen av det er fire–fem tiltak som jeg ikke vil påstå er helt universelle, men ganske nær universelle. De har sikret eiendomsretten til land. Det er ikke livsvarig som i Norge, men det er i et hundreårsperspektiv som gjør at bøndene kan investere. De har sikret veier, slik at det er mulig å få landbruksvarene ut. De har sikret god rådgivning til landbruket i disse områdene, og de har sikret kunstgjødsel og innsatsfaktorer. De har kort sagt, som jeg har prøvd å si i en del internasjonale debatter, satset på senterpartibonden: å gjøre små bønder store. Jeg tror det finnes unntak fra dette også, at det globale bildet er at industrilandbruk ikke har vært noen stor suksess. Ofte blir det veldig liten arealintensitet i landbruket der. Småskala jordbruk er ikke noe man kan fortsette med. Småskala må bli storskala. Så det det handler om, er å gjøre de små bøndene større og gi dem mulighet til å produsere, og det har Vietnam gjort med stor suksess.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-24:
Når det gjelder landbrukskooperativer, eller samvirker, mener jeg man bare må gjøre en konkret undersøkelse om forutsetningene for det i det enkelte land. Og når det gjelder ønsket om en mer landbruksrettet bistand, så er det et av forslagene som vi legger fram i stortingsmeldingen Mot en grønnere utvikling. Så det ønsker vi å innfri. Så tror jeg ikke det er noen tvil om at verden har nok mat i én forstand, og altfor lite i en annen. Verden har nok mat, i den forstand at med en indisk matkonsumpsjon per innbygger har vi mer enn nok mat, men med et norsk kjøttforbruk per innbygger har vi altfor lite mat, hvis vi forutsetter at alle ni milliarder skulle spise det samme som oss. Det ville være en formidabel utfordring å skape nok mat til at hele verden skulle kunne spise så mye kjøtt. Så det er avhengig av perspektivet. Under enhver omstendighet tror jeg at vi må vi øke produksjonen, og vi må fordele bedre. Og det handler veldig mye om makt, som både Kristelig Folkeparti og interpellanten også var inne på, og for så vidt også Fremskrittspartiet og Høyre. Det handler utrolig mye om makt. Bertolt Brecht sa en gang at sult oppstår ikke, den organiseres av kornhandlerne. Det er en sosialistisk måte å spissformulere det på, men det er ingen tvil om at det er makten over matmarkedet som er avgjørende. Flåtten var inne på spørsmålet om demokrati. Det var jo veldig lenge antatt at demokrati var en slags garanti mot sult, bl.a. ut fra erfaringene fra Kina med «Det store spranget», men det har vist seg at fullt så enkelt er det ikke. Som Flåtten er jeg en veldig ivrig tilhenger av demokrati, men det har vist seg at mange demokratiske land klarer å holde seg med ganske store sultproblemer uten at de blir løst. India er et eksempel på dette; det er mye mer sult i India enn i Kina, til tross for at India er mye mer demokratisk enn Kina. Det har også vist seg at utviklingsorienterte stater – som Kina er et eksempel på, og i Afrika Etiopia, et autoritært samfunn på mange måter, men et utviklingsorientert samfunn – har vært blant de mest vellykkede når det gjelder å redusere sultproblemet. Det er klart at det er i de mest brutale diktaturene, hvor ingen opplysninger slipper ut, man lettest kan tenke seg de store sultkatastrofer. Men dessverre har demokratiet også vist evne til å tilpasse seg sult, så lenge det gjelder marginaliserte grupper – ikke i hovedstaden, urfolk, grupper som ikke lett gir sin makt til kjenne. Til slutt vil jeg si at ja, vi ønsker å støtte gjennom FN-organisasjonene, som f.eks. Verdens matvareprogram. Men her er det et viktig poeng, som Slagsvold Vedum var inne på, nemlig at vi ikke må endre maktbalansen på steder ved at mye mat kommer inn fra det internasjonale samfunn. Det kan endre folks smak, det kan ødelegge de lokale markedene. Det er helt avgjørende at organisasjoner som Verdens matvareprogram kjøper lokalt og dermed bidrar til å skape varige markeder som kan fungere, og ikke pøser på med vestlig korn – ofte gitt i bihensikt ikke bare å hjelpe i en nødssituasjon, men å fremme landbruksinteresser i sitt eget land, USA f.eks.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Det overrasker meg at representanten peker på alle disse områdene innenfor asyl- og flyktningpolitikken, bl.a. det som gjelder unge asylsøkere, og knytter det direkte opp mot kriminalitetsbekjempelse. Det overrasker meg at det kommer fra Arbeiderpartiet. Men svaret fra Fremskrittspartiet er ganske enkelt. Med vår politikk ser vi at antall personer vil bli redusert, og at antall institusjoner blir redusert. Derfor bevilger vi også mindre midler.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Det er helt riktig at politiet har vært budsjettvinner i kroner og øre, men denne regjeringen har i tillegg pålagt politiet så mange oppgaver, som har spist opp disse ressursene i et sånt tempo, at man nå ser at man reduserer driftsbudsjettene. Man har altså – og det er glemt i alle sammenhenger – samtidig med at man har økt bevilgningene, pålagt politiet over 100 nye oppgaver. Det er klart at det gjør noe med situasjonen i politiet. Nå har altså denne regjeringen brukt den store bevilgningen på 1,4 mrd. kr som man har skrytt på seg flere ganger. Samtidig må jeg få lov til å si at mitt innlegg ikke bare handlet om økte ressurser. Jeg avsluttet også med å si at neste år skal vi ha resultatreformen. Jeg håper at Stortinget da tør å gå inn i debatten om strukturendringer. Jeg tror det er mange årsverk å hente innenfor sektoren på det området, men på kort sikt handler det om å få ansatt nok folk. Derfor må vi ha en garanti for politistudentene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Til det siste: Det gjelder selvfølgelig hele landet. Jeg ser ikke for meg mer bruk av vikariater og avløsning. Her må vi snakke om å opprette stillinger som er faste. Det er det som er problemstillingen nå, at man går i vikariat og er usikker på hvorvidt man er sikret jobb i politiet framover. Derfor velger dessverre også mange flotte unge mennesker som går ut av Politihøgskolen i dag, en annen karriere. Så er det litt artig, synes jeg, når Senterpartiet nå utfordrer på soningsoverføring. Her skryter man av at regjeringen skal overføre – sende ut –fanger til soning i opprinnelseslandet, f.eks. til Romania. Representanten Klinge og jeg har vært i Romania og sett på soningsforholdene der. Dem aksepterer man. Det som er standarden på soningen der, er langt under de soningsforholdene vi har i Norge. Når Fremskrittspartiet peker på at vi kan ha egne fengsler for utenlandske kriminelle i Norge, tror jeg vi har en lang vei å gå før vi kommer til en situasjon hvor standarden ligner på den som er i opprinnelseslandet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Vi har i dag hørt at representanter fra et parti som representerer regjeringen, Senterpartiet, er provosert – mektig provosert, fordi enkelte politimestre driver og omorganiserer og legger ned lensmannskontor og endrer lensmannsdistriktsstrukturen. Statssekretær Moland Pedersen antydet tidligere at man nå kanskje burde avvente videre strukturendringer inntil resultatreformen kommer til Stortinget. Deler statsråden den provokasjonen som Senterpartiet har gitt uttrykk for? Og har statsråden noen intensjoner om å gi en melding ut til politimestrene om at nå vil all omstrukturering stoppe inntil resultatreformen foreligger?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Takk for svaret. Jeg skal ikke utfordre statsråden på å gi noen garantier, slik som den tidligere justisministeren gjorde, og som faktisk også statsministeren har gjort: å garantere politistudentene jobb når de er ferdige. Dette har jo vært en stor del av debatten i dag: Hvordan skal man da sikre at de som er ferdig utdannet, har en sikker jobb å gå til, og at de ikke velger alternative karrierer når de har fått den utdannelsen som er så viktig, og som er en ressurs som vi alle har behov for? Som vi alle er enige om, skal vi mot 2020 opp på to operative tjenestemenn og -kvinner i politiet per 1 000 innbyggere. Det betyr at vi må ha minst 6 500 nye. Målt opp mot befolkningsutviklingen og de nye prognosene her: Tror man at man greier å nå det med det som ligger til grunn?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2011-12-02:
Vi fikk først og fremst fokus på hva Fremskrittspartiet ville bruke mer penger på. Noen ville bruke mer ressurser, sa representanten Sandberg. Det Sandberg sa lite om, men som definitivt er en side av denne saken, er at de gjør store, dramatiske kutt når det gjelder barnevernstiltak for enslige mindreårige flyktninger og asylsøkere. 225 mill. kr mindre skal IMDi og UNE få. Det er 100 mill. kr mindre til opplæring i norsk og samfunnsfag, og det er 100 mill. kr mindre til investeringstilskudd i kommunene. Jeg kunne gjort denne lista veldig lang. Dette bidrar slettes ikke til kriminalforebyggende arbeid, og det bidrar heller ikke til at vi raskere får til frivillig eller tvungen utsendelse. Kan Sandberg forklare dette paradokset?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2011-12-02:
Jeg er enig med representanten Ropstad i at det nå må kunne sies å være bevist at tidligere skjenkestopp også betyr mindre vold og spetakkel. Så får vi se hvor dette etter hvert ender fra regjeringas side, men jeg vil gi representanten støtte for det. Jeg vil også si at jeg har registrert med interesse at Kristelig Folkepartis alternative budsjett opererer med en nettportal for informasjon og veiledning til voldtektsofre. Jeg synes det er så vidt interessant at jeg vil gi representanten anledning til å si litt mer om hvordan man ser for seg en slik portal – så kan det kanskje være noe vi kan ha en dialog om.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2011-12-02:
Jeg må si jeg er noe forundret over at Venstre ikke ønsker å bevilge nødvendige midler til å drive forsøk med elektronisk soning. Det er jo en alternativ straffereaksjon som ikke minst gir mulighet for fortsatt å kunne være i jobb og ha sin bolig. Så jeg må spørre Venstres representant her: Hvorfor er det bedre å sette folk i fengsel? Jeg vil også legge til: Er dette bedre personvern, hvis det er det Venstre har i tankene? Så vil jeg legge til at hvis jeg var domfelt, vet jeg hva jeg ville velge. Jeg vil derfor også spørre Venstres representant her om hva han ville valgt – sjøl om spørsmålet sikkert er noe teoretisk.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Representanten Sandberg er sitert i Aftenposten den 22. november. Jeg siterer: «Politiet har vært budsjettvinner mange ganger de siste tiårene.» Representanten Sandberg er en dreven politiker. Han vet hva han sier, og jeg regner med at han står bak sitatet. Da vil mitt spørsmål, i lys av dette sitatet, være: Hvordan henger hans vedvarende kritikk mot regjeringen om at den ikke satser på politiet – ikke minst i hans siste innlegg, dagens innlegg – på greip?
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Representanten Oktay Dahl skal ha min og SVs ros for å være aktiv og engasjert i den pågående debatten om kvinners trygghet – for øvrig andre gruppers også – i landet. I den såkalte overfallsvoldtektsdebatten har han vært frampå, og det er prisverdig. Det er mange borgere i Oslo – og også i andre byer – som har gjort en fantastisk jobb. Folk har gått natteravn, folk har vært årvåkne, folk har vært mer opptatt av dette og gitt byen engasjement og trygghet. I går betegnet Oktay Dahls kollega her i Stortinget dette engasjementet som symbolpolitikk. Han la hele ansvaret på politiet og på justisministeren. Jeg spør om representanten Oktay Dahl er enig i at folks engasjement er symbolpolitikk.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Som jeg var innom i mitt innlegg, er vi veldig opptatt av at vi skal ha en robust kriminalomsorg. Da vil det være plass til langt flere enn dem vi har i dag. Jeg er helt enig i at belegget er for stort. Jeg er enig i at ufaglærte utgjør en større andel enn jeg hadde ønsket, men det er en helhet i budsjettet som vi forsvarer. Vi kommer styrket tilbake ved mange senere anledninger. Vi har som mål å styrke kriminalomsorgen ytterligere.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Det er et par tre ting her: For det første ber jeg representanten og hele Høyres gruppe om å komme i kontakt med politiet i tillegg til å lese avisene. Jeg er i kontakt med politiet stadig vekk. Sist var jeg – for 14 dager siden – i møte med sedelighetsavdelingen i Oslo. Glipp kan forekomme når det gjelder DNA-tester, men politiet er fornøyd med måten DNA-testene gjøres på. Tidsaspektet er de også fornøyd med. Jeg har ikke hørt én eneste klage fra Oslo-politiet, heller ikke fra Bergenspolitiet eller fra andre politidistrikter. Jeg står her og venter på at en politimester skal ringe meg og si: Jeg klarer ikke å få DNA-testen utført innen rett tid. Det andre er at vi har ikke noe dogmatisk forhold til dette, men vi har en sterk lojalitet til straffesakskjeden, og at den skal være under det offentliges kontroll.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Takk for innlegget. Helt på slutten ble representanten litt uklar, så spørsmålet er litt uklart, men la meg likevel svare. SV er uenig i og har markert sin motstand mot at alkoholreklame skal sendes på norsk tv. Det er imidlertid slik at landet er en del av EØS-avtalen, og da må vi – i siste instans – gjøre det som vi er pålagt. SV er fortsatt uenig i EØS-avtalen, vi mener det bør kunne revurderes, og jeg inviterer Kristelig Folkeparti til det. Det vi under gjeldende forhold kan gjøre, er i hvert fall å ha en restriktiv alkoholpolitikk i landet, og det har både Stortinget og lokaldemokratiet alle muligheter til. Jeg er takknemlig for at her står SV sammen, både i Stortinget og i lokalpolitikken.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
De rød-grønne overtok etter Kristelig Folkeparti i 2005. Vi kan med stolthet si at vi har ryddet opp etter Kristelig Folkeparti i løpet av de siste seks årene. Vi har økt politibudsjettet kraftig, og studenttallene, som da lå på 350 hvert år, og som faktisk fortsatt er et problem for oss, har vi økt til 720. Så sier Kristelig Folkeparti stadig vekk at de vil styrke politiet. Da er mitt spørsmål: Når Kristelig Folkeparti faktisk hadde mulighet, de satt i regjering i fire år og klarte å prestere kun det, at det var 350 politistudenter hvert år, hvordan skal jeg da stole på at Kristelig Folkeparti framover vil opprettholde den kraftige satsingen som den rød-grønne regjeringen nå har levert i løpet av de siste seks årene?
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Representanten Abid Q. Raja og hans parti har tydelig vært opptatt av bekjempelse av vold mot kvinner – særdeles voldtekt. Det gjelder både den som blir begått innenfor hjemmets fire vegger – eller blant venner – og den som skjer ute. Det er prisverdig, men det er noe som ikke henger i hop her. Stortinget er tverrpolitisk enig om at et DNA-register er et godt verktøy, nettopp for bl.a. å kunne bekjempe voldtekter – ikke minst overfallsvoldtekter. Da skal jeg gi representanten Abid Q. Raja muligheten én gang til til å forklare hvordan de på den ene siden kan være opptatt av å bekjempe voldtekter, og på den andre siden kutter 30 mill. kr i DNA-registersatsingen.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Hvis ikke Høyres representanter etter en så lang og grundig debatt og argumentasjon fra regjeringspartiene forstår, og får med seg, at det er en linje og en retning i justispolitikken i landet, må vi bare innse at Høyre ikke får det med seg. Jeg skal si følgende: «Politiet har vært budsjettvinner mange ganger det siste tiåret.»(…)(…)(…) (…) (…) (…) Tallenes tale er klar: Politiets budsjett har økt med 48 pst. siden vi overtok. Budsjettet til Oslo-politiet er nesten doblet. Kriminaliteten har gått ned. Oppklaringsprosenten har gått opp. Da har vi problemer med å forstå ligningen fra opposisjonen. Vakanser, er det noen som sier, det finnes vakanser. Med mine begrensede norskkunnskaper forstår jeg ikke begrepet «vakanser». Politiet får et budsjett. Innenfor det budsjettet skal de ha ansettelser som de har råd til. Det finnes ingenting som heter vakanser. Enten har man ansatte, eller så har man det ikke. Noen må hjelpe meg med å forstå begrepet «vakanser». Så er Høyre veldig opptatt av DNA. Aldri har vi hørt ros til tidligere Rettsmedisinsk institutt, RMI, nå Folkehelseinstituttet, FHI, fra Høyre. Politiet gir dem ros. Jeg nevnte at i forrige uke – for ti dager siden – var jeg i samtale med Oslo-politiet. Jeg hørte ikke en eneste gang at FHI ikke klarer å levere. De klarer å levere, sier politiet. Høyre har skiftet linje nå. Tidligere ville de ha konkurranse fordi de mente leveransen var for dårlig. Det tok for lang tid å levere testene. Nå er det «second opinion», nå har man skiftet linje. Men hvem har bedt om «second opinion»? Har domstolene bedt om en «second opinion»? Har de ikke tiltro til FHI?
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-02:
Jeg har kun ett minutt, men jeg ser at det er mange Høyre-representanter til stede. Da har de muligheten til å svare på følgende: Hva mener Høyre nå om DNA? Kan Høyre belegge at problemet er så stort – at det tar altfor lang tid altfor mange ganger – og det er derfor vi trenger et konkurrerende DNA-laboratorium? Er det det som er problemet? Hvis ikke det er problemet – dette må belegges – er det «second opinion» som er problemet? Og da er det sånn: Hvem er det som ber om en «second opinion»? Skal vi be om det, eller skal domstolene? Har ikke domstolene tillit til resultatene som kommer fra FHI, for det er det som må være årsaken til at man eventuelt ønsker en «second opinion»? Jeg håper det blir et klart svar.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Framstegspartiet og vi deler oppfatninga av at det er krevjande med auka tal av utanlandske innsette i norske fengsel. Derfor har vi m.a. gått inn på avtalene om soningsoverføring og raskare utsending av nettopp utanlandske kriminelle. Heile komiteen støttar at regjeringa vil prøve ut ei eiga fengselsavdeling for utanlandske kriminelle. I Framstegspartiet sine merknadar står det at ein må ha lågare standard for at det skal verke avskrekkande. Eg vil spørje: Kor dårlege vilkår ser ein for seg for at det skal vere for å verke tilstrekkeleg avskrekkande for utlendingar, og korleis meiner Framstegspartiet dette samsvarer med dei internasjonale forpliktingane Noreg trass alt har, for ikkje å opptre diskriminerande med omsyn til dei med t.d. etnisk bakgrunn osv.? Så kort til slutt dette med politistudentane: Er det slik at dei ser for seg at garantien gjeld jobbtilbod i heile landet, at studentane må kunne flytte kor som helst, og at dei også må godta vikariat og midlertidige stillingar?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Eg skal love at eg ikkje skal kome i skade for å seie at Høgre sin politikk er god. Høgre og Framstegspartiet er moglege framtidige partnarar – sjølv om Framstegspartiet er mot partnarskap på somme felt – i ei eventuell regjeringsdanning. Det er freistande å spørje om representanten Oktay Dahl deler synet til sin medrepresentant Tetzschner, om at Per Sandberg denne veka har vist at han aldri kan bli justisminister. Ser Oktay Dahl for seg at nokon annan frå Framstegspartiet kan bli justisminister i framtida? Oktay Dahl kan sjølv velje om han vil svare på dette. Hovudspørsmålet mitt gjeld strukturen i politiet. Høgre er, som vi kjenner til, på mange område eit sentraliseringsparti: Fylke skal fjernast, det skal vere massiv samanslåing av kommunar, osv. Då har eg lyst til å spørje: Kva med politiet? Skal det vere ein samanheng mellom den typen samanslåingsønske og det som skjer i politiet, burde vel Høgre meine at vi skal fjerne veldig mange lensmannskontor?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Det er stadig diskusjonar om kva slags type ordningar vi har rundt moms og forskjellig skattlegging, leasingavtalar osv. i politiet også, som andre stader, t.d. Stad skipstunnel – det er ei avsporing på ein måte – der også momsspørsmålet er ein viktig diskusjon. Eg meiner at totalt sett, uansett kva område vi talar om, er det dei samla løyvingane som er det viktigaste. Dersom vi, som det kan sjå ut som om Framstegspartiet ønskjer somtid, kuttar i enkelte etatar i staden for å auke, hjelper det lite at momsordninga blir endra. For vår del er vi meir opptekne av å auke dei samla løyvingane, slik at det faktisk er mogleg å kjøpe inn politikøyretøy, enn av å grave oss ned i momsordningar og sånne typar detaljar, som ein kan kalle det. Eg forstår at representanten er oppteken av det, og det kan vere tydelege signal frå politiet om det, men det er dei totale løyvingane som trass alt er viktigast.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Representanten tek no opp eit svært viktig tema, og spørsmålet er ei god og grei oppfølging av det eg spurde medrepresentanten hans om. Bakgrunnen for spørsmålet mitt er at Høgre nettopp er sentraliseringspartiet – eit av dei sterkaste – og det som eg stussa på og ikkje forstår, er kvar Høgre vil med den satsinga som dei talar om, fordi dei pratar så lite om struktur. Eg blir mistenksam når ordet «struktur» blir så sjeldan nemnt på eit felt, når det blir så mykje nemnt på andre felt. Og når talet på polititenestemenn per innbyggjar skal aukast til to per 1 000, er eg oppteken av, som eg var i spørsmålet mitt, kvar Høgre vil auke. Senterpartiet står støtt på det, vi skal ha ein auke i heile landet, og vi har vore med på å auke talet på studentar og å auke satsinga på politiet, og innbyggjartalet har gått opp. Det vi må gjere no, er å fortsetje satsinga, slik at vi styrkjer politiet også framover.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Eg takkar for det spørsmålet, det er eit utruleg viktig tema. Når det gjeld akkurat det siste, omstruktureringa som skjer, og dei forslaga som kjem no nettopp under resultatreforma, provoserer det meg faktisk. No skal vi få til folkevald behandling ei resultatreform som skal leggje føringar for politiets arbeid framover, og det at politimeistrar då i mellomtida vel å drive såpass hardt overfor lensmannskontor som dei gjer, tykkjer eg er eit problem, rett og slett. Så det er noko som eg synest det er greitt å få lov til å gi signal om frå denne talarstolen òg, at dei prosessane må stoppast i påvente av ei folkevald behandling. Det oppfatta eg òg at statssekretær Terje Moland Pedersen sa under PF sitt landsmøte då han vart intervjua av NRK. Så kort til politistudentane: Der er det no usikkerheit, eller iallfall ueinigheit om tala på kor mange som er tilsette og ikkje. Det er klart at dei som ikkje har stått til eksamen, får ikkje arbeid, og så er det òg dei som takkar nei til stillingar i andre delar av landet enn der dei ønskte seg først. Då er det meir samansett enn kva det kan verke som.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Det kan somtid synast som om dei ulike partia kappast om å sjarmere Kristeleg Folkeparti i forhold til framtidige regjeringsdanningar, og det er vel fordi Kristeleg Folkeparti meiner mykje godt for oss alle, på ulike måtar. Men det eg er bekymra for, er at det Kristeleg Folkeparti eg kjenner som eit godt og påliteleg og varmhjarta parti, kjem ut på eit anna føre dersom dei skal samarbeide med Framstegspartiet. Det eg då har lyst til å spørje konkret om, er det eg også spurde representanten Sandberg frå Framstegspartiet om, og det er korleis eventuelt meir avskrekkande og dårlege forhold i fengsel for utanlandske fangar skal kunne samsvare med dei internasjonale forpliktingane Noreg har for å opptre ikkje-diskriminerande med omsyn til etnisk bakgrunn. Korleis kan Kristeleg Folkeparti eventuelt stille seg attom ein slik politikk, som dei eventuelt vil måtte stille seg attom dersom det blir regjeringsdanning? Det same gjeld spørsmålet om skjenkjetider.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-12-02:
Eg hadde ikkje tenkt å forlengje denne debatten, men eg hoppa litt i stolen då representanten Werp sa noko som var direkte feil om mine meiningar om struktur i politiet. Eg er ikkje avvisande til omstrukturering der det passar. Men eg har lyst til å avslutte med å seie det slik at viss Høgre sluttar å fortelje usanningar om Senterpartiet, skal vi slutte å fortelje sanninga om dei.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2011-12-02:
Jeg synes det var en oppløftende start på innlegget til replikkanten, men det falt veldig etter hvert! Jeg sier at 94–95 pst. av alle som har gått ut fra Politihøgskolen fra 2006 til 2010, har fått jobb i politiet. En garanti for jobb øyeblikkelig er det ingen utdanningsgrupper i Norge som har. Det er ingen utdanningsgruppe der det er tilsvarende press, tilsvarende innsats for å få alle inn i jobb raskest mulig, som vi har overfor politiskolestudenter. Vi gjør alt for å oppnå dette. I den strategien mot 2020 som Kielland Asmyhr og også saksordføreren snakker positivt om, ligger det selvsagt at med dem som går ut fra Politihøgskolen, skal vi også fylle opp naturlig avgang. Det har ikke noe med det å være avhengig av trygdebudsjetter å gjøre. Men alle vet at politifolk etter hvert blir så gamle at de skal slutte i politiet. Da må vi også utdanne folk som står klare til å ta jobbene deres. Så jeg forstår egentlig ikke problemstillingen. Det nye er at Fremskrittspartiet vil gi en garanti om at det skal stå 720 jobber klare hvert år etter som studentene gar ut av Politihøgskolen. Den garantien kan jeg ikke gi. Men vi har oppnådd 94–95 pst. hvert år. Det er et godt resultat – det skal vi fortsatt ha.