Lars Sponheim (Venstre), 2009-01-26:
Hvis det kan være en trøst for finansministeren, vil jeg gi uttrykk for at jeg ikke ser behov for – slik forrige taler gav uttrykk for – å bytte ut Finansdepartementet og deres store kunnskap. Jeg tror vi bør bruke all deres kunnskap til å gå løs på de utfordringer vi står overfor. Jeg er veldig glad for at finansministeren i sin tale i dag – og i de papirer som er overlevert Stortinget i dag – har gitt oss et felles og reelt grunnlag for å ta tak i de store spørsmål. Vi står foran fall i bruttonasjonalproduktet i løpet av dette året, det sier finansministeren i klare tall nå – vi har hatt mistanke om det en stund. Og vi står foran litt skremmende tall for arbeidsledighet, fordi det, som finansministeren sa, bak gjennomsnittstall lurer seg en fart gjennom året som fort kan bli enda sterkere enn det det her blir gitt uttrykk for. Jeg synes allikevel at begrepene vi bruker, er ganske viktige med hensyn til å møte de utfordringene vi står overfor. For de aller fleste av oss er det ikke krise – det er usikre tider. For en god del av oss er det dårlige tider. Og for noen, spesielt bedrifter, kanskje i spesielle lokalsamfunn, er det krise. Derfor er det viktig at vi doserer tiltak og møter utfordringene så å si etter disse begrepene, tror jeg. Så står vi kanskje – og det er vel noe et samlet politisk miljø vil møte litt de neste dagene – overfor en forventningskrise. Det er som – om jeg skal få bruke et bilde – når du bærer inn en kasse drops i en barnehage, setter den midt på gulvet, åpner lokket og sier: ett drops til hver, og når alle har fått sugd på det, bærer du hele kassen ut igjen. Jeg er redd det er mange som griner. Jeg er redd det er litt den situasjonen politikken kan komme i nå, fordi en har invitert så mange til å løse alle sine problemer i livet, i gode og dårlige tider, gjennom denne krisepakken. Da blir det viktig å adressere det som er de reelle krisene som pakken bør bidra til å løse, og som for meg er knyttet mye til bedriftene. La meg si med én gang: Tiltak som det har blitt referert til – 16,7 milliarder kr i nye, friske penger over statsbudsjettet til gode formål – tror jeg at jeg tør si at jeg i hovedsak støtter. Det er noe med at når man inviterer et samlet Norge – offentlige etater, kommuner – til å komme med gode forslag, og de kommer med forslag på 100–150 milliarder kr, og en er i stand til å ta ut 10–15 pst. av dem, er det klart at det er gode forslag. Når samferdselsministeren sier at de ti svillene er dårlige og må byttes ut, er det ingen gitt i denne sal å mene at det er ti andre sviller som burde vært byttet ut. Det er samferdselsministerens privilegium – vær så god, hun har full støtte for det! Det har vært invitert til en nasjonal dugnad og prosess. Jeg synes at når det gjelder det som vi i Venstre, sammen med våre samarbeidspartnere i opposisjon, og et sett av alle andre organisasjoner har bidratt med, har vi møtt en lydhør regjering. Det har vært en all right prosess. Statsministeren har etter mitt skjønn dekning for å kalle det en nasjonal dugnad. Vi har alle fått lov til å bidra, og vi ser spor av det vi har bidratt med, selv om det er mye alminnelig fellesgods i mye av den tankegangen som ligger der. Vi er heldigvis ett land. Jeg vil også si at det er mye bra på den grønne siden. Jeg tror nesten det meste som gjøres der, er bra. Det kunne vært ting en gjerne skulle sett mer av, f.eks. å stimulere alternativ energi med andre virkemidler enn bare bevilgninger, slik klimaforliket etterlyste ganske sterkt når det gjelder tilsvarende ordninger til f.eks. grønne sertifikater, men det kan vi også komme tilbake til. Jeg skal bruke det siste halvannet minutt på det jeg mener en ikke treffer godt nok, og som i alle fall jeg vil invitere til å arbeide videre med. Det er innenfor de bedriftene som virkelig trenger skattestimulans i denne situasjonen. Regjeringen gjør en del bra. Den utvider SkatteFUNN-ordningen – i motsetning til alt de har gjort i de over tre årene som har gått, og det går i rett retning – det er bra. Regjeringen har laget en ordning for å styrke bedrifter som går i underskudd, ved å føre underskuddet mot tidligere overskudd. Det er en viss parallell til det som ble foreslått av oss i opposisjon, men ikke helt det samme. Her er vi borti litt av problemene, etter mitt skjønn. Hvilke bedrifter er de store vinnerne i Regjeringens skattepakke? Jo, det er f.eks. – jeg er veldig for småbedrifter – en liten bedrift med 10–15 ansatte, gjerne i anleggsbransjen, som har en omsetning på 20 mill. kr, som hadde underskudd i 2008, som har mulighet til å avregne det underskuddet mot et overskudd i 2007, og som samtidig kan få nye markeder og gode tider gjennom Regjeringens utgiftsbudsjett. Det er de bedriftene som er vinnerne. Men det er ikke skapt vinnere av de store eksportbedriftene som har 100 ansatte eller flere, som har markedene sine langt vekk, og som har en maksimal skattefordel i 2009 på 1,4 mill. kr – altså en omsetning på omtrent ett årsverk dersom en gikk med underskudd i 2008. Broen mellom det gode 2008-året og det dårlige 2009-året er ikke bygd i det som er lagt fram her. Det håper jeg det er mulig å bevege Regjeringen til å gjøre i den prosessen Stortinget nå skal gå inn i.