trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-02-09:
Å oppleva at eins eige barn er alvorleg sjukt eller skada, er i seg sjølv ei påkjenning for den nære familien. Det å vita at ein får stønad til å dekkja dei ekstra utgiftene ein har i samband med pleie og tilsyn, er svært viktig i ein slik situasjon. Det gjev økonomisk tryggleik for familiar med store omsorgs- og pleiebehov. Dagens ordning, der ein ikkje mistar støtte i tilfelle der opphaldet på sjukehus eller institusjon er kortare enn tre månader, viser seg å ikkje treffa i alle tilfelle. Målet med støtta er å dekkja faktiske ekstrakostnader. For å kunna gjennomføra dette i praksis har ein valt ein tremånadersregel som skulle skilja kortvarige opphald frå langvarige. Det var berre for dei langvarige opphalda ein såg føre seg at ekstrautgifter for pleie og omsorg ville verta overtekne av institusjonen. Dette er eit sentralt tema i likeverdsreforma, som regjeringa arbeider med no, der nettopp familiar med store omsorgsbehov står sentralt. Når saka om hjelpestønad under sjukehusopphald likevel kjem opp før dette arbeidet er ferdig, er det fordi vi har sett at unntaket knytt til langvarige sjukehusopphald ikkje fungerer etter intensjonen for alle. Mange barn som er innlagde på sjukehus eller institusjon, treng i stor grad same pleie og omsorg frå foreldra der som heime. Dette vil sjølvsagt variera ut frå kva alder barnet har, tilstand og kor alvorleg sjukdomen er. Likevel ser vi at det vert for generelt og enkelt å konkludera med at ingen barn treng pleie og omsorg utover det institusjonen kan tilby. Bemanninga på det enkelte sjukehuset eller den enkelte institusjonen vil variera og kan vera avgjerande for kva ekstra behov det er nødvendig å dekkja. I tillegg gjev det stor tryggleik for barna at mor og far er til stades i ein vanskeleg livssituasjon. Det gjev også tryggleik å vita at den økonomiske stønaden ikkje fell bort dersom opphaldet viser seg å gå utover tre månader. Kristeleg Folkeparti er difor svært glad for at ein samla komité har stilt seg bak dette forslaget, som sikrar denne gruppa tryggleik under svært krevjande omstende, som det er å ha eit sjukt eller skada barn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Forslagene vi behandler i dag, handler om å legge til rette for at personer med helseutfordringer skal ha incentiver til å stå i arbeid. Arbeidslinja er et viktig prinsipp. Høy deltakelse i arbeidslivet er lønnsomt for samfunnet og kan bidra til helse og livskvalitet for den enkelte. Uføretrygd beregnes som hovedregel på bakgrunn av inntekten de tre beste av de fem siste årene, før inntekten ble redusert med halvparten. Fra dette utgangspunktet er det gitt flere unntak. En slik særregel gjelder personer som har en gradvis nedgang i inntekten over flere år på grunn av sykdom eller skade. I disse sakene kan inntekten som uføretrygden skal kompensere for, hentes fra årene før sykdommen medførte en inntektsreduksjon. Jeg stiller meg selvfølgelig bak den vurderingen som Henrik Asheim gjorde da han var arbeids- og sosialminister, om at dagens regler i tilstrekkelig grad ivaretar hensynet til at personer som har en gradvis nedgang i inntekt som følge av sin sykdom, kan forsøke en redusert stilling uten å tape på dette dersom de på et senere tidspunkt får innvilget uføretrygd. I flere av forslagene bes regjeringen utrede og fremme forslag om utvidelse av perioden beregningsgrunnlaget for uføretrygd hentes fra. Når vi drøfter innrettingen av reglene for uføretrygd, er det viktig å huske på at det er flere hensyn og vanskelige avveininger vi må ta. Hvilken periode beregningsgrunnlaget skal hentes fra, ble nøye utredet og behandlet før innføringen av ny uføretrygd fra 1. januar 2015. Det var bred politisk enighet på Stortinget da lovendringene ble vedtatt. Jeg vil fremheve at departementet i lovforslaget konstaterte at de som spesielt kommer godt ut av en lengre beregningsperiode, ikke er personer med svak tilknytning til arbeidsmarkedet, som flere andre også har påpekt, at de økonomiske konsekvensene ved å sette beregningsperioden til åtte år i stedet for fem år var høy, og at hvis det skulle gjøres innenfor en provenynøytral ramme, måtte kompensasjonsgraden for alle uføre settes vel 2 prosentpoeng lavere enn 66 pst. Et av hovedformålene med uførereformen var å gjøre det enklere å kombinere arbeid og uføretrygd. Det ble gjort flere grep for å sikre dette. Samtidig er uføreandelen i befolkning historisk høy. Tallene viser at antall mottakere har økt over flere år, både uføre som helhet og unge uføre. Dette er svært bekymringsfullt. Regjeringen har derfor iverksatt flere tiltak for få flere i arbeid. Jeg vil også nevne at vi i januar 2018 satte ned et ekspertutvalg som skal utrede tiltak for å øke sysselsettingen. Rapporten fra fase 2, hvor også partene har deltatt, leveres innen kort tid. Jeg tror det er klokt å avvente den rapporten før vi utreder om det bør gjøres større endringer i uføreordningen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Som med alle andre spørsmål vil det der være både fordeler og ulemper. Det kan være at det for noen vil gjøre det lettere å kombinere arbeid og uføretrygd. På den annen side kan det gjøre at flere kommer inn i uføreordningen. Det kan også gjøre at det blir vanskeligere å skille mellom årsaker til uføretrygd som gir uføretrygd, og annet. Uføretrygd er ikke en ordning som skal gi kompensasjon for enhver tilstand som gjør at man ikke kan jobbe fullt ut. Det er primært knyttet til sykdom, selv om man også kan ta andre forhold i betraktning. Den distinksjonen kan bli vanskeligere hvis man har en lavere grad enn 50 pst.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Som flere har sagt her, er det et hovedvilkår for å motta dagpenger at man anses for å være reell arbeidssøker. Det betyr som hovedregel at man må være i stand til og villig til å ta ethvert arbeid som er lønnet etter tariff eller sedvane, hvor som helst i Norge og uavhengig av om det er på heltid eller deltid. Det betyr i klartekst at det ikke er anledning til generelt å reservere seg mot å ta visse typer jobber, heller ikke av religiøse grunner. Det ble sagt at her sto Fremskrittspartiet mutters alene. Jeg må si at jeg leser debatten litt annerledes. Det jeg hører, er at alle partier er enig i intensjonen bak Fremskrittspartiets forslag. Men Fremskrittspartiet insisterer fortsatt på at de står mutters alene. La meg forsøke å forklare hva som er forskjellen på de to innfallsvinklene. Det flertallet sier, og som også jeg legger til grunn, er at det generelt ikke finnes noen unntakshjemler i regelverket – ikke basert på lyst, ikke basert på ideologi, ikke basert på religion eller tro. Den typen generelle unntakshjemler finnes ikke, og da dekker det alle mulige tenkelige og utenkelige situasjoner. Så kommer det forslag om at vi skal begynne å spesifisere alle de grunnene som er dekket av det. Men det er jo ikke bare religiøse og ideologiske – det kan være et utall andre grunner som heller ikke er dekket av det, og som heller ikke gir noen generell rett til å reservere seg. At man ikke liker en bestemt type arbeid, at man ikke føler for det – alle de grunnene er ikke opplistet av en grunn, for at lovverket og prinsippet skal være klart og tydelig. Det betyr at om en dagpengemottaker unnlater å søke på eller takker nei til en konkret jobb, som flere har påpekt, kan han eller hun altså miste dagpengerettighetene hvis man vurderer at det er et høvelig arbeid. Det betyr i klartekst at hvis man er vegetarianer, kan man ikke si nei til å jobbe et sted der det serveres kjøtt, bare fordi man er prinsipielt imot det. En rekke andre konkrete eksempler kan vi helt sikkert lage, men alt dette skal dekkes av generelle hjemler. Det er likevel verdt å merke seg, og det er det fine ved at et slikt forslag kommer opp til diskusjon, at dette selvfølgelig kan være utfordrende for den enkelte saksbehandler i Nav, for det innebærer jo at det må være en vurdering – det kan jo tenkes at det er noen ekstreme unntakstilfeller der det ikke er høvelig arbeid for den enkelte deltaker, men svaret på det tror jeg ikke er å lage veldig detaljerte regler eller forskrifter fra Stortingets side. Svaret på det er at Nav må bruke enda mer tid på både å diskutere, drøfte og finne en god og enhetlig praksis for dette, derav også det vi har lagt inn i tildelingsbrevet til etaten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Eksemplet med Trygderetten er bare for å belyse at dette sannsynligvis ikke er en veldig stor problemstilling, men det betyr jo ikke at det ikke er en viktig og aktuell problemstilling, og derfor har Stortinget også diskutert det før. Jeg tror egentlig uenigheten her ikke dreier seg om prinsippet. Det dreier seg om – for å eksemplifisere på en litt annen måte – at hvis man har en regel som sier at du skal ikke stjele, som vi kjenner fra bl.a. Den gode bok, behøver man jo ikke lekse opp absolutt alle tingene man ikke skal stjele, fra hårfønere til penger til din nestes asen. Da holder det å ha et overordnet, generelt prinsipp. Så må jo nøkkelen i god forvaltning være at man har mest mulig likebehandling. Det er vanskelig å detaljstyre hvilke skjønnsvurderinger som skal ligge der, men det som er mulig å si, er at det skal praktiseres konsekvent og strengt, og det er også viktig at man ikke har en generell rett til å reservere seg verken av ideologiske eller av religiøse grunner når man er dagpengemottaker.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
For det første må jeg si at det ikke var tilfeldig at Den gode bok-eksemplet kom til en representant fra Sørlandet. Men, hypotetisk, hvis det viser seg at dette vokser frem som et stort problem, og så kommer det beskjed fra førstelinjen i Nav, som sitter og behandler dette, at her har vi et problem, vi ser at dette vokser, vi trenger en klargjøring av regelverket, selvfølgelig skal vi da gå inn på en praktisk og pragmatisk måte og se om det trengs noe ekstra. Men det er jo ikke det som er utgangspunktet her. Her peker det vi vet så langt, etter beste vitende, mot at vi har et overordnet regelverk som sier at det finnes ingen generelle grunner til å reservere seg. Du kan ikke si at jeg er vegetarianer og vil ikke servere kjøtt, eller jeg er muslim og vil ikke servere svin, eller jeg er kristen avholdsmann og vil ikke servere alkohol eller jobbe et sted hvor det serveres alkohol. Da er også dette en unødvendig presisering.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Det er viktig at vi legger til rette for en heltidskultur i arbeidslivet. Tallene viser at vi er på rett vei. Vi er på ingen måte i mål, men andelen deltidsansatte har gått ned i nesten alle aldersgrupper de siste 15 årene. Regjeringen er opptatt av å redusere bruken av deltid og at det etableres en heltidskultur bl.a. i helse- og omsorgstjenesten. Derfor har kollega Bent Høie stilt krav til de regionale helseforetakene om at arbeidet med utviklingen av en heltidskultur skal videreføres. Vi har nylig lansert Kompetanseløft 2025, der målet bl.a. er å sikre at den kommunale helse- og omsorgstjenesten og den fylkeskommunale tannhelsetjenesten har tilstrekkelig og kompetent bemanning. For å nå disse målene har helse- og omsorgsministeren invitert Norsk sykepleierforbund, Fagforbundet, Delta og KS til deltakelse i et nytt samarbeidsforum. Forumet vil bl.a. drøfte problemstillinger knyttet til heltid og deltid. De samme partene samarbeider også om et FoU-prosjekt som i 2020–2021 skal kartlegge utlysningspraksis i kommunal helse- og omsorgssektor for å se hvordan man kan lykkes med å utlyse flere heltidsstillinger. For å styrke og klargjøre rettighetene til dem som faktisk ønsker og kan jobbe mer, har regjeringen vedtatt flere endringer i arbeidsmiljøloven de senere årene. For deltidsansatte er fortrinnsretten til utvidet stilling styrket fremfor at det blir gjort nyansettelser i virksomheten, og deltidsansatte har også rett til å utvide stillingen sin tilsvarende faktisk arbeidstid. Jeg mener at rammeverket vi har i arbeidsmiljøloven, er godt. Fremfor nye regler mener jeg det er viktig å jobbe videre med de mange gode prosessene som er iverksatt for å styrke heltidskulturen i arbeidslivet. Vi skal fortsatt være pådrivere for å få virksomhetene til i størst mulig grad å benytte seg av hele, faste stillinger og bruke de verktøyene som er gitt. Partene i arbeidslivet, og partssamarbeidet lokalt, har et viktig ansvar. Til slutt vil jeg minne om at vi ikke må glemme at ikke alle kan eller ønsker å arbeide heltid. For unge under utdanning eller for dem som ellers ville ha falt ut av arbeidslivet, kan deltid være det alternativet som gjør at de kan være i arbeid. Derfor er det viktig, som flere har gjort her, å presisere at det er uønsket deltid vi vil komme til livs.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Nei, vi venter ikke på det. Som flere andre har nevnt i sine innlegg her, er også arbeidsmiljøloven endret i flere runder. Senest i 2019 trådte en lovendring i kraft for å styrke retten til heltid eller større stilling for dem som er deltidsarbeidende, og som ønsker å jobbe mer. Jeg er i og for seg enig med representanten i at det kan være litt misvisende når man bruker SSBs arbeidskraftundersøkelse, som viser at om lag 10 pst. av dem som jobbet deltid i 2019, gjorde det ufrivillig, for i noen sektorer, særlig i helse- og omsorgssektoren i kommunene, er det langt flere. Det vet vi. Da er det også viktig å si at regjeringens standpunkt ikke er at nå er vi ferdig – snarere tvert imot. Vi må gjøre mye mer. Men da er det også viktig å understreke at de som har makten i kommunene – inkludert de kommunene hvor Høyre har ordfører, det er dessverre ikke så mange lenger – har en veldig viktig jobb å gjøre, sammen med partene i arbeidslivet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Uten at det er basert på en nøyaktig beregning, vil jeg si at jeg er enig i 99 pst. av representantens replikk. Det er bare spørsmålet og påstanden om at regjeringen lener seg tilbake, jeg ikke er enig i. Jeg har akkurat i mitt innlegg sagt noe om alle tiltakene, sagt noe om hvilke lovendringer som har vært i arbeidsmiljøloven – altså den juridiske veien. Jeg har sagt noe om prosjekter sammen med partene, hvor også kommunesektoren er inkludert. Jeg er helt enig i at hvis vi f.eks. skal løse det store bemanningsbehovet vi har i pleie- og omsorgssektoren, er det å ha flere heltidsstillinger helt avgjørende. Så er det noen særegne utfordringer også innen pleie- og omsorgssektoren, bl.a. fordi man har helgejobbing, som igjen gjør at det kan være mer utfordrende for kommunene. Men jeg mener at mange kommuner for lenge har gjemt seg bak dette. Det er mange kommuner i Norge – for øvrig med forskjellig flertall, også kommuner hvor Arbeiderpartiet styrer – som viser at det mulig å få til flere heltidsstillinger, og det vil regjeringen være med på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
La meg forsøke å svare stykkevis. For det første: Når man skal se på hva som er ufrivillig deltid på individnivå, er den letteste måten å spørre ansatte i virksomheten, enten den er kommunal eller noe annet, om de har lyst til å jobbe mer. Så har man funnet ut hva som er ufrivillig deltid og ikke. Punkt to: I dette tilfellet, hvis man har perspektivet fra arbeidstakeren, er det først og fremst ufrivillig deltid som er et problem. For samfunnet kan også frivillig deltid være et problem. Jeg har sagt noe om at det er viktig at vi har et samfunn hvor også noen kan jobbe deltid, enten av hensyn til familie eller fordi de kanskje ikke har full arbeidsevne. Men det er klart at hvis man jobber deltid, selv om det er frivillig, taper man pensjonsrettigheter, f.eks., og man står dårligere rustet i fremtiden, ikke minst hvis man skulle bli alene. Det er et valg flere kvinner enn menn tar, og det rammer da også kvinner hardere. Det står ganske godt beskrevet i AKU-undersøkelsen hva som er utgangspunktet for definisjonen av ufrivillig deltid. Det er strengt definert.(Presidenten klubber.) Jeg har ikke tid til å utdype det nå, siden presidenten klubber. (Presidenten klubber.)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Forslaget vi diskuterer i dag, gjelder hjelpestønad og grunnstønad. Hjelpestønad gis til personer som trenger særskilt tilsyn og pleie på grunn av varig sykdom eller skade, slik at de kan betale en privatperson for tilsynet og/eller pleien. Det kan gis forhøyet hjelpestønad til barn under 18 år ved særlig behov for tilsyn og pleie, og der stønaden gir barnet bedre muligheter til å bli boende i familiehjemmet. Grunnstønaden skal dekke bestemte løpende ekstrautgifter som følge av varig sykdom, skade eller lyte. Det er nå en samlet komité som ber regjeringen fremme de nødvendige lovforslag for å sørge for at barn under 18 år ikke trekkes i grunn- eller hjelpestønad som følge av langvarige sykehusopphold. Det skal jeg selvfølgelig følge opp på egnet måte. Foreldre til barn med behov for sammensatte tjenester har mange utfordringer, også i møte med hjelpeapparatet. Jeg er helt enig i at det er viktig at familiene til barn med behov for sammensatte tjenester har gode, trygge og forutsigbare rammer for sine liv. Som noen av representantene har nevnt, arbeider regjeringen med en likeverdsreform. Målet med likeverdsreformen er nettopp at familier og barn med behov for sammensatte tjenester skal få oppleve et samfunn som stiller opp og har bruk for alle. Et av formålene med likeverdsreformen er bedre koordinering og sammenheng mellom de ulike ordningene og tjenestene til foreldre til barn med behov for sammensatte tjenester. I forbindelse med likeverdsreformen er det også naturlig å diskutere en del av ordningene vi har for å avlaste familiene, både med tjenester og økonomisk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Når statsråder svarer stortingskomiteene, er ikke poenget bare å si hva statsråden mener, poenget er også å opplyse en sak. Det betyr å peke på forskjellige praktiske problemstillinger og valg som stortingsflertallet enten må gjøre eksplisitt – det gjør man oftest gjennom merknader – eller som man må gi signaler om eller overlate til regjeringen å ta. Så kan jeg si hva som er mitt utgangspunkt for dette. Utgangspunktet, opprinnelig, er at vi jobber med en større likeverdsreform, og at det kan være flere forskjellige støtteordninger som det er naturlig å se i sammenheng. Men når ikke bare et flertall, men en enstemmig komité, har sagt dette, er det noe vi må gjennomføre, og vi må gjøre det på en enkel og ubyråkratisk måte. Da er det også sånn at det i merknadene fra komiteen vil være noen veiledninger til regjeringen. Jeg har ikke noe ønske om å innføre et nitid kontrollsystem. Poenget her er vel at vi skal gjøre det enklere for foreldrene, ikke vanskeligere.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-02-09:
Nå må jeg svare sånn at det blir ordentlig, og da må jeg også ta høyde for at det har vært en annen statsråd i tre måneder: Jeg er ikke kjent med at det har vært beordret eller bestilt noen praksisendring fra Nav. Men noen ganger er det slik at Nav har praksisendringer, og det kan også være tilfellet i denne saken. Det kan også være en av grunnene til at en enstemmig komité nå sier at her må man endre regelverket, sånn at man ikke får en avkorting eller mister hjelpestønaden hvis man er mer enn tre måneder på sykehus.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Representantforslaget vi behandler her i dag, handler om religiøse eller ideologiske reservasjoner mot arbeid og reduksjon eller stans i ytelser. Det er et hovedvilkår for å få rett til dagpenger at man anses som en reell arbeidssøker. Det er ikke anledning til generelt å reservere seg mot å ta visse typer jobber av religiøse eller av ideologiske grunner. Det skal gjøres en konkret vurdering av hva som er høvelig arbeid for stønadsmottakeren. Dersom en dagpengemottaker unnlater å søke på eller takker nei til en konkret jobb i tilfeller der arbeidet er passende, kan det gis midlertidig bortfall av dagpenger. En samlet komité viser i innstillingen til Stortingets behandling av Meld. St. 30 for 2015–2016, Fra mottak til arbeidsliv – en effektiv integreringspolitikk. Ved behandling av denne stortingsmeldingen stilte et enstemmig storting seg bak anmodningsvedtak 927. Vedtaket som ble fattet den gang, er følgende : «Stortinget ber regjeringen utarbeide tydeligere retningslinjer for Nav som sikrer at fellesskapet ikke betaler livsopphold til personer som kan, men ikke vil delta i arbeid eller aktivitet av religiøse eller ideologiske årsaker.» Det er bred enighet om at fellesskapet ikke skal betale livsopphold til personer som kan, men ikke vil delta i arbeid eller aktivitet. En samlet komité understreker viktigheten av en lik praktisering av regelverket. Flertallet i komiteen støtter ikke representantforslaget. Arbeiderpartiet støtter intensjonen til forslagsstillerne, men vi vil understreke at det ikke foreligger informasjon som tyder på at problemstillingen om å reservere seg mot arbeid av religiøse eller ideologiske årsaker er et utbredt problem. Svaret fra statsråden bygger ikke opp under representantene fra Fremskrittspartiets virkelighetsforståelse. Arbeiderpartiets standpunkt ligger fast: Kan du jobbe, så skal du jobbe. Fellesskapet skal ikke betale hvis man reserverer seg av religiøse eller ideologiske grunner. Fremskrittspartiets forslag slår inn åpne dører. Denne problemstillingen har Stortinget tatt stilling til før. Den gang endte vi med et enstemmig vedtak. Vi må forvente at regjeringen følger opp vedtaket og ivaretar en lik praksis. Derfor støtter ikke Arbeiderpartiet forslaget her i dag.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Jeg vil takke forslagsstillerne for å løfte en viktig debatt. Altfor mange jobber ufrivillig deltid i Norge. Ufrivillig deltid rammer den enkelte, men også samfunnet. Personer i små stillinger forteller om uforutsigbarhet og en evig logistikk med ekstravakter. Norge er helt avhengig av å ha flere i jobb dersom vi skal ha råd til å finansiere det økte velferdsbehovet i årene som kommer. Det innebærer at vi må skape flere jobber, vi må få flere i arbeid, men vi må også få flere som jobber deltid, over i heltid. Heltid handler om trygghet for den enkelte, men også om kvalitet i tjenestene. Hele, faste stillinger bidrar til trygghet og forutsigbarhet ikke bare for den ansatte, men også for brukere. For en kort stund siden kunne vi lese om 47 år gamle Martine Hægland som jobber som helsefagarbeider i Tønsberg kommune. Hun har en stillingsprosent på 62,11. For å spe på inntekten har hun tatt ekstravakter på et sykehjem i nabokommunen, men nå tar hun kun vakter i Tønsberg fordi hun synes det er dårlig smittevern å jobbe flere steder. Hun går glipp av inntekt, og hun står i et etisk dilemma. Syv av ti helsefagarbeidere jobber deltid, og hver fjerde ansatt jobber flere steder for å få en inntekt å leve av. Flere sykehjem har hatt smitte og dødsfall blant beboere i løpet av pandemien, og flere steder har smitten dessverre kommet inn med ansatte. Pandemien viser oss at det er livsviktig å få på plass hele, faste stillinger. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med lovendringer for å styrke retten til heltid. Hvis vi vinner valget i år, vil Arbeiderpartiet invitere partene inn til en storstilt heltidssatsing. Vi vil sammen finne de gode, forpliktende løsningene, for vi ser at dette er et reelt problem. Det er forskjell på partiene når det kommer til kampen mot deltid. I merknadene til saken skriver Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti at de mener vi har et godt regelverk som legger til rette for en heltidskultur i norsk arbeidsliv. Syv av ti helsefagarbeidere som jobber deltid, taler for seg selv. Arbeiderpartiet er langt fra fornøyd. Vi må gjøre mer, og vi krever og trenger en lovendring. Med det vil jeg ta opp forslaget Arbeiderpartiet er inne i i saken.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Det har vært brukt litt forskjellige tall her om hva som er uønsket deltid. Men det er viktig å fokusere på de områdene der problemene er størst. I kommunene ser vi at hele 33 pst. oppgir at de ønsker å jobbe mer – de jobber ufrivillig deltid. Vi skal ikke kamuflere problemet med tall som viser en større sektor. Det går sakte, veldig sakte, selv om det går riktig vei. I Norge vil vi mangle 18 000 helsefagarbeidere i 2035, og vi vil mangle 28 000 sykepleiere. Vi vet altså at vi kommer til å mangle arbeidskraft. Samtidig vet vi at det som venter nyutdannede, i en del tilfeller er små stillingsbrøker og uforutsigbarhet. Venter regjeringen på at andelen heltid skal fikse seg selv, og hvordan skal man da møte behovet for arbeidskraft?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Det er jeg helt enig med statsråden i. Samtidig kan ikke regjeringen lene seg tilbake og peke på kommunene og partene i arbeidslivet. Staten som tredje part er viktig og må være med og dra lasset. Regjeringens mantra er å skape mer, men med hele stillinger hadde vi skapt mer. Innen helsesektoren hadde vi kunnet gi mer omsorg og mer trygghet. Finansdepartementet har tidligere svart at hele det beregnede inndekningsbehovet i statsbudsjettet ville vært løst dersom alle som i dag jobber deltid, gikk over til heltidsstillinger. Nå er selvfølgelig ikke det sannsynlig, siden det er en del som jobber frivillig deltid, men det gir likevel et riktig bilde. Når vi vet dette – hvordan har regjeringen råd til å lene seg tilbake og ikke gjøre mer for å få ned andelen ufrivillig deltid?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Jeg vil takke forslagsstillerne for å fremme denne saken. Gjennom organisasjonen Løvemammaene har vi blitt kjent med familier som har fått urimelige tilbakebetalingskrav fra Nav etter at barnet deres har vært innlagt mer enn tre måneder på sykehus. For Arbeiderpartiet er det ingen tvil: Loven må endres. Vi kan ikke være bekjent av at familier og barn skal miste økonomisk støtte fordi barnet er innlagt mer enn tre måneder på sykehus. I statsrådens svarbrev til komiteen står det: «En sykehusinnleggelse vil normalt medføre at foreldrenes tilsyn og pleieoppgaver overfor barnet blir endret og/eller redusert.» Det er en virkelighetsbeskrivelse som foreldre av syke barn ikke kjenner seg igjen i. De som står tett på familiene, vet at pleiebehovet ikke reduseres. Belastningen øker for alle. Camilla Rindahl fra Løvemammaene sier det så godt: «Det er vanskelig å forklare hvor mye det kreves av foreldre å stå i en slik situasjon over tid. Det handler om å gi alt hele tiden, hele døgnet. Sykepleiere og leger går av vakt – det gjør ikke foreldrene. Det finnes ikke noe vaktskifte, bare dager og netter som glir over i den neste.» Et sykehusopphold er ikke en avlastning. Det er en urimelig begrunnelse for at et barn skal miste den økonomisk støtten som hjelpestønad er. Det er verdt å merke seg at i en del av tilfellene er årsaken til at sykehusoppholdet forlenges, at vi som fellesskap i velferdstjenestene ikke har klart å mobilisere de nødvendige tjenestene for at barnet kan få komme tilbake til hjemmet sitt eller til kommunen. Man blir straffet fordi det offentlige bruker tid. Regjeringen har hatt flere anledninger til å ta standpunkt i saken. I svar på skriftlig spørsmål sier statsråden at han vil «ikke foreslå en endring av reglene om hjelpestønad». Allikevel går en enstemmig komité i dag inn for å be regjeringen om å endre loven. Det er bra og helt nødvendig. Jeg forventer at regjeringen følger opp vedtaket straks.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Et flertall i komiteen ber regjeringen om å endre loven, men hvordan loven endres, og hvordan dette gjøres i praksis, har stor betydning. Statsråden sa selv at han vil følge opp på egnet måte. I brevet til komiteen skriver statsråden at dersom selve satsen skal kunne revurderes, må det avklares om det skal stilles krav til den faktisk utførte pleien. Av det kan man forstå det sånn at regjeringen ønsker at Nav skal kunne kontrollere om foreldrene er der og faktisk gir barna sine denne omsorgen. Det virker på meg helt urimelig. Hvilke signaler mener statsråden dette sender til familier med alvorlig syke barn? Er det sånn at regjeringen ønsker å følge opp på den måten, ved at man får et slags rapporteringsregime for foreldre som er på sykehuset med sine syke barn?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2021-02-09:
Det høres ut som gode signaler. Jeg håper og forutsetter at regjeringen følger opp i de baner. Denne saken er egentlig ganske spesiell, for ut fra de tilbakemeldingene vi har fått, virker det som om det har vært en praksisendring – at loven har vært der hele tiden, men at Nav har begynt å praktisere det annerledes. Er statsråden kjent med at det har vært en praksisendring i Nav, og om de praksisendringene er en bestilling?
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2021-02-09:
Representantforslaget ber om en tydeliggjøring av regelverket for å sikre at reservasjon mot arbeid av religiøse eller ideologiske årsaker skal gi stans eller reduksjon av ytelse. Det er viktig å understreke at det er bred enighet om at fellesskapet ikke skal betale livsopphold til personer som kan, men ikke vil delta i arbeid eller aktivitet av religiøse eller ideologiske årsaker. Det er som representanten Bjørnebekk-Waagen påpekte, og som også framgår av svaret fra statsråden, slik i dag at det er et hovedvilkår for å få rett til dagpenger at man anses for å være reell arbeidssøker. Det er ikke anledning til generelt å reservere seg mot å ta visse typer jobber av religiøse eller ideologiske grunner i dag. Om en dagpengemottaker unnlater å søke på eller takker nei til en konkret jobb, skal det gjøres en konkret vurdering av om den aktuelle jobben er høvelig arbeid for mottakeren, og om han eller hun hadde en rimelig grunn til å takke nei. Var arbeidet passende og det ikke var rimelig grunn til å avslå, vil det kunne gis et midlertidig bortfall av dagpenger i henhold til folketrygdloven. Fra 1. januar i år er også denne tiden forlenget, fra 12 til 18 uker, slik at de som uten rimelig grunn takker nei til tilbud om jobb, kan miste dagpenger i 18 uker. Svaret fra statsråden understreker også at det har vært få saker i Trygderetten knyttet til dagpengemottakere som ikke vil ta arbeid på grunn av religiøse reservasjoner, noe som kan tyde på at det knapt er problemer knyttet til arbeids- og velferdsetatens praktisering av disse reglene, og at dette er noe som allerede følges med på i dag. Det er også gitt en generell instruks i tildelingsbrevet til arbeids- og velferdsetaten for 2020 om at kravet til aktivitet og mobilitet skal praktiseres konsekvent og strengt. Statsråden understreker også i sitt brev at det vil bli fulgt opp av departementet. Jeg vil understreke at hvis det var slik at det var et stort problem med stønadsmottakere som ikke tar arbeid på grunn av religiøse reservasjoner, eller det var slik at det ikke fantes måter å følge dette opp i dagens regelverk i de tilfeller der det skjer, ville vi ikke hatt noe problem med å støtte forslaget fra Fremskrittspartiet. Når vi ikke stemmer for dette forslaget, er det altså fordi vi mener at forslagsstillernes intensjon er ivaretatt av dagens praksis, og at det ikke er nødvendig med ytterligere tydeliggjøring av et regelverk som allerede fanger opp det representantforslaget ber om – ikke fordi vi er uenig i de prinsipielle begrunnelsene for saken slik de er formulert av Fremskrittspartiet.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2021-02-09:
Jeg vil begynne med å takke forslagsstillerne i saken og komiteen for samarbeidet. Det er tverrpolitisk enighet om at samfunnet skal stille opp for dem som har ekstrautgifter knyttet til barn med store omsorgs- og pleiebehov, og det er en helt reell problemstilling SV tar opp i denne saken knyttet til trekk i grunn- og hjelpestønad som følge av langvarige sykehusopphold og den merbelastningen det fører til for familien. Det er et viktig mål å redusere de utfordringene foreldre til barn med behov for sammensatte tjenester har i møte med hjelpeapparatet. Som det framgår av svaret fra statsråden, er dette også en problemstilling man har vært kjent med, og som det ble varslet at regjeringen i utgangspunktet hadde tenkt å komme tilbake til i forbindelse med likeverdsreformen, der nettopp ivaretaking og inkludering av pårørende er et viktig innsatsområde. Vi må legge til rette for at alle familier skal kunne skape trygge rammer rundt livene sine, og at pårørende skal få støtte, veiledning og avlastning ved behov. Nå kommer det imidlertid også som en konkret bestilling fra Stortinget i denne saken, som en enstemmig komité stiller seg bak, og det lever Høyre helt fint med. Så er det ikke noe poeng i å legge skjul på at vi har hatt noen betenkeligheter underveis i denne saken slik den er formulert i forslaget fra SV. Det har ikke så mye å gjøre med de prinsipielle sidene av saken, men dreier seg mer om praktiske sider ved hvordan denne konkrete bestillingen til regjeringen skal rammes inn, eksempelvis hvilke merutgifter som skal dekkes av grunnstønaden ved sykehusopphold, sammenlignet med den individuelle vurderingen som også gjøres i dag, eller hvorvidt hjelpestønadssatsen skal være fast under sykehusoppholdets varighet uavhengig av om pleien økes eller reduseres, eller om den skal kunne revurderes, og hva som i så fall skal være kriteriene for å få rett til de forskjellige satsene. Disse betenkelighetene framgår tydelig av våre merknader i saken, men vi har samtidig valgt å stille oss bak den enstemmige innstillingen: «Stortinget ber regjeringen fremme nødvendige lovforslag for å sørge for at barn under 18 år ikke trekkes i grunn- eller hjelpestønad som følge av langvarige sykehusopphold.» Det er derfor en tydelig prinsipiell beskjed Stortinget gir i dag, og så regner vi med at problemstillingene knyttet til innrammingen vil bli kyndig behandlet av regjeringen.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2021-02-09:
Ja, jeg stemte feil.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-11-25:
Jeg vil på vegne av Marie Sneve Martinussen, Sofie Marhaug, Seher Aydar, Geir Jørgensen, Mímir Kristjánsson, Tobias Drevland Lund, Hege Bae Nyholt og meg selv fremme et forslag om oppdatering av retningslinjene for pendlerbolig.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-11-25:
Energi og arbeidsliv ligger jo under andre statsråder, men vårt forhold til EU og EØS ligger naturligvis under utenriksministerens konstitusjonelle ansvar. Derfor har vi også denne debatten i dag om redegjørelsen og nettopp disse spørsmålene. Så jeg vil driste meg til å prøve å få et svar fra utenriksministeren om forholdet vårt til EU og EØS og handlingsrommet når det gjelder strøm- og energiprisene. I innlegget sitt sa utenriksministeren at vi ønsker å ha særlig vekt på å sikre nasjonal kontroll på områder som arbeidsliv, energi og jernbane. Det er blitt sagt i debatten tidligere at EØS-avtalen kan hindre Norge i å begrense krafteksporten og sikre forsyningssikkerheten vår. Vi ser nå at Sverige begrenser krafteksporten, og lignende grep tas av Tyskland. Jeg vil utfordre utenriksministeren til å svare på om regjeringen vil bruke handlingsrommet og bestemmelsene i EØS-avtalen, bl.a. artikkel 112, for å instruere Statnett om å ta ned eksporten av strøm hvis det kan true forsyningssikkerheten og ikke minst øke strømprisene i Norge.
Ane Breivik (Venstre), 2021-11-25:
På vegne av representantene Guri Melby, Abid Q. Raja, Grunde Almeland, Ingvild Wethrus Thorsvik og undertegnede vil jeg fremme et forslag om mer europeisk samarbeid.
Kristoffer Robin Haug (Miljøpartiet De Grønne), 2021-11-25:
På vegne av representanten Rauand Ismail og meg selv vil jeg gjerne fremme et forslag om kvitteringsordning ved personkontroller.
Sofie Marhaug (Rødt), 2021-11-25:
På vegne av meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å reforhandle styringsavtalen med Enova SF.
Sofie Marhaug (Rødt), 2021-11-25:
Den nye regjeringen har vunnet et valg som langt på vei utfordrer EUs direktiver og EUs politikk. Hurdalsplattformen slår fast at handlingsrommet skal tas i bruk med særlig vekt på å sikre bl.a. nasjonal kontroll på energimarkedet. Denne høsten har vi hatt en stram situasjon i vannmagasinene og skyhøye strømpriser. Likevel har Norge drevet med massiv eksport av kraft og dermed også knyttet oss tettere til det europeiske strømmarkedet med tilsvarende høye europeiske strømpriser. Dette er lønnsomt for kraftselskapene, og det kan synes som at det viktigste hensynet som er styrende for energipolitikken i dag, er hva som er lønnsomt for kraftbransjen. Hensynet til energisikkerhet og forsyningsgrad må vike. Jeg har tidligere spurt om ikke regjeringen vil bruke handlingsrommet i EØS-avtalen § 112 for å sikre energiforsyningen og sikkerheten til husholdninger og norsk industri. Olje- og energiministeren har svart og uttalt i media at det vil kunne stride mot internasjonale forpliktelser. Men nå ser vi at Sverige har bestemt seg for å begrense sin krafteksport innenfor EUs regelverk. Derfor er det med undring jeg registrerer at den nye regjeringen i energipolitikken skal være mer katolsk enn paven. Mens statene i EU regulerer energien av samfunnsmessige behov og hensyn, synes det å være et annet prinsipp som gjelder her hjemme: en usynlig markedsånd som grafser etter mer penger. Jeg håper regjeringen mener alvor med formuleringer om å ta grep i energipolitikken snarere enn å videreføre høyresidens og EUs ortodokse markedstro, ikke minst i energipolitikken.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
: Arbeiderpartiet har en kandidat til ny stortingspresident som får følge også for vår øvrige representasjon i presidentskapet. Vi har sterke føringer i vårt parti for jevnest mulig kjønnsfordeling. Som følge av dette vil jeg derfor be om at det også velges en ny fjerde visepresident.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Jeg har den ære å foreslå Masud Gharahkhani .
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Jeg vil foreslå Kari Henriksen .
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-11-25:
Utenriksminister Huitfeldt hørte åpenbart noe jeg ikke sa, nemlig at det var en kritikk mot å være kritisk til det meste. Det sa jeg ikke, men hun hørte åpenbart ikke det jeg sa, og det jeg spurte om. Det gjelder den delen av den bebudede utredningen som skal handle om erfaringene fra nærstående land utenfor EU som har andre avtaler med EU. Jeg har også tidligere forsøkt å stille det spørsmålet til utenriksministeren, hva premisset for den utredningen skal være. Hvis premisset er at Norge fortsatt skal være med i det indre marked – noe jeg håper det er – er det veldig lite forståelig for meg hvorfor vi skal bruke tid på å utrede avtalene til to land som ikke er med i det indre marked. Kan utenriksministeren klargjøre om premisset skal være at Norge fortsatt skal være en del av det indre marked?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-11-25:
Nå på slutten av debatten syns jeg det er på sin plass å si at det er veldig positivt med de innleggene i dag som har gitt en veldig tydelig støtte til det som har vært en tydelig norsk linje mot Ungarn og Polen. Jeg kan forsikre utenriksministeren om at hun og regjeringa har Høyres fulle støtte i arbeidet med videre kondisjonalitet med EØS-midlene og også i arbeidet med sivilt samfunn. Jeg har selv vært i Ungarn og besøkt sivilsamfunnsorganisasjoner som ikke kunne booke vanlige møterom fordi de ble angitt av dem som leide dem ut. De hadde få eller ingen midler tilgjengelig, men de var likevel krystallklare på én ting: at i valget mellom sivilsamfunnsmidler gjennom EØS-midlene og det at vi og de andre giverne sto på prinsippene om uavhengighet, var det det siste som var det viktige. Det var for oss en utrolig viktig beskjed og et viktig innspill i arbeidet vårt med EØS-midlene. Så ønsker jeg å bruke de siste par minuttene på det som jeg finner å være nokså oppsiktsvekkende svar fra utenriksministeren når det gjelder denne utredningen av erfaringene fra EØS-samarbeidet. Utenriksministeren sier at utredningen skal være helt åpen. Det er minst to utfordringer med det resonnementet. For det første skal den altså ikke være mer åpen enn at man ekskluderer enhver utredning av tettere tilknytning til EU enn det vi har i dag. Det andre er at hvis man skal ta Hurdalsplattformen på alvor, står det jo der at EØS-avtalen skal ligge til grunn, og hele premisset i EØS-avtalen er at vi er del av det indre marked. Så når jeg spør om premisset om at vi skal være del av det indre marked, ligger til grunn for utredningen, og får til svar at det er merkelig å bli stilt spørsmål om dette i Stortinget, og at det skal være en helt åpen utredning, må jeg ærlig talt si at jeg blir litt forvirret over hva som faktisk er politikken. Jeg tror vi kan slå fast at Senterpartiet har hatt en tung hånd på rattet i utformingen av Hurdalsplattformen og europapolitikken i regjering. Det burde for så vidt ikke berolige verken næringslivet eller distriktene. Jeg må også si at når jeg hører representanten Fasteraune i sitt innlegg si at man ikke ønsker å lage et arbeidsprogram for samarbeidet med EU for 2022 så tidlig som mulig fordi man skal ha en total gjennomgang av EØS-samarbeidet før nytt arbeidsprogram, kan det ta ganske lang tid før det arbeidsprogrammet kommer. Det vil ha den enkle konsekvens at Norge sakker akterut i samarbeidet med EU. Vi mister muligheten til å ha tidlig og tydelig påvirkning, og vi mister muligheten til å ivareta norske interesser på best mulig måte.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2021-11-25:
Takk for en god debatt, som i og for seg tar inn i seg spennet i norsk europapolitikk. Vi har vært innom de fleste områder. Først til representanten Christian Tybring-Gjedde, som jo vanligvis i politiske debatter er veldig redd for våre verdier: Han hadde plutselig et veldig avslappet forhold til å stå opp for likestilling og retten til å leve sitt eget liv. Vi må respektere andres religioner og tradisjoner, sier Tybring-Gjedde. Jeg er uenig i Fremskrittspartiets inngang i denne saken, for dette handler ikke om norske verdier, det handler om universelle menneskerettigheter. Jeg synes det er bra at vi i Norge bruker vår stemme når ting går i gal retning, når det etableres homofrie soner i Polen, når domstolene mister sin legitimitet, når kvinneaktivister møtes med vold, og når likestillingen går feil vei. Jeg er glad for at utenriksministeren i sin redegjørelse varslet full gjennomgang av midlene til Polen. Så er det kommet en ganske forutsigbar kritikk fra partiene på høyresiden om at EØS-avtalen er i spill. Vel, Hurdalserklæringen sier veldig klart at EØS-avtalen ligger fast. Jeg savner egentlig selvtillit på høyresiden overfor EØS-avtalen. Det at vi får mer kunnskap, er bra for avtalen. Jeg tror en utredning kommer til å føre til at avtalen får større legitimitet. Høyresiden har etter at de tapte valget, gjort det til sin vane i utenrikspolitikken å være veldig bekymret for hva slags form den nye regjeringen har i sitt arbeid. Det mest oppsiktsvekkende ville jo vært om utenriksministeren kom med et klart mandat til en utredning som skal komme neste år, i en replikkveksling her i Stortinget. Det så vi aldri at høyrepartiene gjorde da de styrte. Det er det som ligger i ansvarsforholdet mellom regjering og storting. Høyrepartiene snakker om en aktiv europapolitikk som egentlig er å ikke mene så mye. Jeg tenker det motsatte. En aktiv europapolitikk er å stå opp for norske interesser, fremme dem i Europa og si fra når vi er uenige. EØS-avtalen ble ikke utfordret av at Stoltenberg-regjeringen brukte reservasjonsretten mot postdirektivet. Den blir ikke utfordret når vi sier fra om vår mening. Marit Arnstad sa i sitt gode innlegg at hun samlet på sitater. Kanskje det beste å sitere fra denne debatten er at Heidi Nordby Lunde mente at det å være mot norsk EU-medlemskap og for EØS-avtalen var en «intellektuell kollaps». Vel, det er der flertallet av norske velgere ligger, også flertallet av Høyres egne velgere. Jeg mener at det å stå opp for våre saker også opp mot Europa er å tjene EØS-saken. Til slutt: Den forrige regjeringen reiste til Brussel og lovte å være lydige. Problemet var at de ikke hadde flertall i denne sal. Det gjaldt både ostetollsaken, som de ikke hadde flertall i, og da de, etter at de tapte valget, var med og innlemmet jernbanepakka i EØS-avtalen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-11-25:
Det har vært en interessant debatt. Den har vært preget av de ulike syn vi har – kanskje særlig på EU-medlemskap, vil jeg si etter å ha sittet her og lyttet til innleggene. På en måte er det også en litt tilslørende debatt, og jeg kan eksemplifisere det med avslutningen av et innlegg fra en av Høyres representanter, som var at vi trenger mer internasjonalt samarbeid, ikke mindre. Ja, det er jeg helt enig i – og jeg tror egentlig det er ingen her i denne sal som ikke er enig i det. Derfor er det litt tåkeslør over denne typen debatter. Jeg samler litt på den typen utsagn underveis i debattene. Ta f.eks. det med at en må være for EU fordi en er for internasjonalt samarbeid: Nei, en er ikke imot internasjonalt samarbeid fordi om en er imot EU-medlemskap. Vi vet at det ikke er slik. Hvis en er imot nye kraftkabler til EU eller Storbritannia, da er en imot kraftutveksling. Nei, en er ikke det – kraftutveksling har vi hatt i 30 år. Spørsmålet er hvor mye kapasitet som skal legges i de kraftkablene vi bygger videre. Et annet utsagn var at store utfordringer ikke kan løses i enerom – eller ved alenegang, som forrige taler sa. Nei, men det er ingen som mener det. Alle sammen mener at vi skal ha et godt og viktig internasjonalt samarbeid, og det er store muligheter i ethvert internasjonalt samarbeid, men vi må alltid også ivareta norske interesser. Det var også et innlegg der noen sa at våre studenter blir en del av et større internasjonalt samarbeid. Ja, det har de vært siden midten av 1980-tallet, helt uten EU-medlemskap – og uten EØS-avtale også, faktisk – og det er det viktig at de kan være også videre framover. Mitt poeng er at denne evige antydningen om at å være for internasjonalt samarbeid er det samme som å være for EU-medlemskap, den er feil. La oss være enige om at det kan være ulike meninger om EU og EØS, men det er ingen i denne salen som er imot et internasjonalt samarbeid. Jeg må også si at jeg synes det er interessant å registrere at det er flere i salen som argumenterer for EU-medlemskap, enn for EØS. Det synes jeg er greit – det er klargjørende, jeg synes det er ærlig. Men det handler altså om noe helt annet enn EØS-avtalen og redegjørelsen om EØS-avtalen, og det er et standpunkt som er redelig og greit, men det har ikke stor støtte i den norske befolkningen. Så har jeg lyst til å avslutte med å si noe som på mange måter kanskje er litt paradoksalt, men som jeg faktisk tror. Senterpartiets holdning er jo at vi vil ha en aktiv europapolitikk, ikke en servil, og det paradoksale er at Senterpartiet på mange måter nok har større tiltro til EU enn det de norske ja-partiene har. Vi har tro på et samarbeid med EU som bygger på klar tale og en tydelig markering av hva som er norske interesser, og også av hva som er EUs interesser i arbeidet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-11-25:
Først vil jeg skryte av utenriksministeren, som mente at man har noe å lære av hverandre. Det er fint, det er sjelden man hører det fra en statsråd, så det synes jeg er veldig positivt. Først en kommentar om disse verdiene man mener at man mangler i Ungarn og Polen: Når EU- og EØS-landene presser på dette, skaper det mye sinne og gjør kanskje vondt verre, så kanskje man skal ta det lite grann med ro før man krever at de skal være akkurat som oss. De har en annen historie enn oss. Men spørsmålet mitt til utenriksministeren handler om lønns- og arbeidsvilkårene som man vil at f.eks. polakker og andre skal ha i Norge, og at de skal ha norske vilkår. Men det må jo gå motsatt vei også, for Polen kan jo si akkurat det samme. Er utenriksministeren enig i det – det var det jeg tok opp i innlegget mitt – eller vil hun presse igjennom at det skal være norske lønns- og arbeidsvilkår i andre land også?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-11-25:
Jeg er enig med utenriksministeren på det punktet. Jeg synes det er fornuftig. Men jeg er redd for at man skal presse på for for raske endringer, også på de grunnleggende prinsippene som vi lever under, og som vi mener er riktige. De har en annen historie, de har en annen religion, og hvis man ser på katolisismen i Polen, er den ganske konservativ og har alltid vært det. De var en del av Sovjetsamveldet i mange år og har en annen historie. Da kan man ikke umiddelbart mene at de skal være som vi er. Så vil jeg gjerne utfordre på et annet område. Vi kunne fått de samme kravene stilt til oss. Det kunne f.eks. komme krav fra EU om at vi skal avslutte oljeproduksjonen vår, eller at vi skal slutte med jakt på ulv, jerv, hval og sel og alt vi holder på med, som de kanskje sier at vi skal gjøre fra i morgen av. Ville utenriksministeren akseptert det? Eller ville hun gått inn på historien og snakket om selvråderett, nasjonal kultur osv.? Eller ville hun umiddelbart sluttet med oljeproduksjonen dersom det kom et slikt krav?