Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-12:
Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår i dag at elleve måneders studiestøtte bør innføres i løpet av stortingsperioden, og jeg tar herved opp forslaget. Vi mener at flere utredninger ikke er nødvendig – dette kan gjennomføres nå. Dersom det er sånn at regjeringa bestemmer seg for at en gjennomsnittlig student skal få en brøkdel så mye økt studiestøtte som en av Norges rikeste får i skattekutt, vil denne debatten være over. Men jeg vil snakke om noe annet enn studiestøtte i dag. Skal vi gi studentene kvalitet og samtidig vinne kunnskapskampen, må vi være spisset. Vi må tilby studentene våre en utdanning som gir dem mulighet til å bli så gode som de kan bli. Det er de nesten 250 000 studentene som tar høyere utdanning i Norge i dag, som skal bygge velferdssamfunnet i framtida, også etter at oljebrønnen en dag er tørr. For å ivareta det mangfoldet som studentene, arbeidslivet, næringslivet og samfunnet trenger, er vi nødt til å ha fagskoler, høyskoler, universiteter som til sammen tilbyr forskjellige utdanninger med forskjellige metoder og ulike utdanningsløp. I dag er det stort sett opp til utdanningsinstitusjonene selv hva de ønsker å satse på. Vi ser nå, ti år etter Kvalitetsreformen, at veldig mange ønsker å satse på det samme. Det er for så vidt ikke noe galt i det, men spørsmålet er om vi som nasjonale politikere nå bør vurdere å gi en klarere, målrettet bestilling fra staten om hva utdanningsinstitusjonene bør levere. Vår framtidige velstand avhenger av at vi lykkes med å skape næringer og miljøer som lykkes ute. Vi kan ikke være best på alt. Vi kan ikke være billigst. Men vi kan være smartest, og vi kan være verdensledende på noen områder. Vi har allerede bedrifter og gründere som kan ta steget til verdenstoppen. De bedriftene har ikke som mål å delta i NM, de må vinne VM – hver eneste dag. Det vi trenger for å støtte dem, er mer samarbeid og miljøer som kan bygge både bredde og spiss. Vi som nasjon blir best, og studentene får best kvalitet, når utdanningsinstitusjonene arbeidsdeler og enes om hvem som skal være fremst innen ulike studieretninger. Da må vi spørre oss selv om hvordan vi sprer ressursene. Jeg mener vi som kunnskapspolitikere bør diskutere om vi bør ha en nasjonal plan for hvordan store, men likevel begrensede, ressurser best utnyttes. Det er et ansvar for oss alle å nærme oss denne debatten konstruktivt og lyttende. Jeg håper kunnskapsministeren og regjeringspartiene er med på det, så vi får satt en retning for norsk høyere utdanning som vil stå seg inn i framtida. Til slutt, til debatten: Vi visste at denne debatten kom til å handle mye om matteløft og om etterutdanning, men vi visste kanskje ikke at det var Høyre og Fremskrittspartiet selv som hadde behov for både matteløft og etterutdanning. Da det ble sagt at det var ingen satsing på kvalitet under de rød-grønne partiene, er det beviselig feil. For å ta ett regnestykke som til og med Høyre og Fremskrittspartiet kan skjønne: I 2005 var den statlige satsinga på videreutdanning på 20 mill. kr. I 2012 hadde det økt til nær 300 mill. kr. En rask omgang med kalkulatoren viser en femtendobling. Til sammen har den statlige støtten til kompetanseutvikling økt til nesten 500 mill. kr i 2013. I Høyres verden er dette ingen satsing – opptil 500 mill. kr er ingen satsing. Men fra den første krona Høyre og Fremskrittspartiet selv leverer, når de bygger på det de rød-grønne har kommet med, da skal det plutselig begynne å gi kvalitet. I virkelighetens verden er det ikke sånn. I virkelighetens verden kan man se at da Kristin Clemet gikk ut av statsrådskontoret, var det 20 mill. kr til videreutdanning. Da Torbjørn Røe Isaksen satte seg ned, var det 500 mill. kr til kompetanseutvikling. Lærerutdanninga er reformert, vi har økt søkning til lærerutdanningen, det er 6 000 flere lærere i skolen, det er økning i timetallet i matematikk, norsk og engelsk, 1 300 skolebygg over hele landet er rustet opp, osv., osv. Det har ikke vært stillstand! Det har vært satsing på lærere, lærerutdanning og kunnskap i skolen. Det er ikke de rød-grønne som kommer etter Høyre og Fremskrittspartiet; det er Høyre og Fremskrittspartiet som bygger på det den rød-grønne regjeringa har lagt fram over åtte år – et kunnskapsløft der vi også sto sammen om mye. Økningen er gledelig, og vi er med på det meste. Men Høyres historieskrivning og mattekunnskaper står til stryk!