trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-05-22:
Jeg er hjertens enig med representanten i at satsing på varme er helt nødvendig. Vi må diversifisere energisystemet vårt mer enn det vi har gjort; nærmere 80 pst. av oppvarming i norske husstander kommer fra elektrisitet. Det er en svært høy andel i forhold til et hvilket som helst land vi kan sammenlikne oss med, og det er nødvendig å få til en energiomlegging hvor vi i større grad tar bioenergiressursene i bruk. Så var varme ikke inkludert i det grønne sertifikatsystemet som var lagt fram fra den forrige regjering, og heller ikke en del av det forhandlingsopplegget som vi hadde. Det ville ikke være mulig å få varme inn i et slikt felles sertifikatmarked. Derfor arbeider Regjeringen nå med også en kraftig satsing på bioenergi, som er ett av de områdene der jeg tror vi har de største mulighetene og det største potensialet. Det kan jo kort nevnes at mens Sverige produserer nesten like mye bioenergi som vi produserer vannkraft i Norge, produserer vi i Norge ca. 15 TWh fra bioenergi, så vi har et langt stykke å gå på dette området.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-05-22:
Jeg skal prøve å besvare noen av de spørsmålene som er kommet. Først til Ketil Solvik-Olsen: Det er helt riktig at de samme utfordringene med hensyn til nett er der om vi velger et nasjonalt system eller et felles marked med Sverige. Forskjellen er at vi gjennom et nasjonalt opplegg har muligheten for å kontrollere når investeringene kommer i forhold til når det er kapasitet til å ta disse investeringene. Bare for å gi et eksempel: Finnmark er det fylket som har det største vindkraftpotensialet av alle fylker. Der er det nettkapasitet til å bygge ut ca. 0,2 TWh. Det er klart at det bør gjøres investeringer i nett i disse områdene. Men med et felles sertifikatmarked har myndighetene i de to land ingen kontroll med når prosjektene kommer, og hvor prosjektene vil komme. Dette er altså en av grunnene til at hvis det f.eks. var mange «gryteklare» prosjekter, som er det begrepet som er blitt brukt her i dag, i Sverige, og det var mulighet til å bygge dem ut, kunne de komme før de norske prosjektene kunne realiseres, bl.a. av hensyn til nettkapasiteten. Det er også riktig som representanten Solvik-Olsen sier, at prosjekter vil koste, uavhengig av om de blir realisert gjennom et grønt sertifikatmarked eller gjennom andre ordninger. Men da vil jeg på nytt minne om at man gjennom et nasjonalt system har mulighet til på egen kjøl å velge måten man ønsker å finansiere dette på. Man trenger ikke ensidig å belaste forbrukerne med de kostnadene som et grønt sertifikatmarked ville ha kommet til å gjøre. Da var det forbrukerne som skulle betale. Fremskrittspartiets egne merknader fra behandlingen av grønne sertifikater her i Stortinget kan være ganske opplysende lesning i denne sammenheng. De var faktisk rimelig gode. Fremskrittspartiet uttrykte den gangen en del skepsis til de grønne sertifikatene. Det er ikke riktig som representanten Kvassheim sier, at det nå er stillstand og usikkerhet på dette området. Vi jobber under høytrykk for å få på plass et alternativt opplegg så raskt som mulig. Det er mulig at man er blitt klok av skade i forhold til å tidfeste når dette vil komme. Men igjen skal jeg altså si at dette kommer om kort tid. Da vil opplegget fra Regjeringen komme. Det har tatt lengre tid enn det jeg hadde forutsatt at det skulle gjøre. Det beklager jeg. Det har vært elementer som det har vært nødvendig å bruke mer tid på å utrede enn det jeg i utgangspunktet så for meg. Men jeg tror faktisk at et samlet storting bør være fornøyd med at vi nå prøver å gjøre dette så godt som mulig, slik at vi ikke får de samme overraskelsene som vi gjorde i forhold til Sverige og det grønne sertifikatopplegget. Børge Brende og flere har spurt om hva som vil komme i det nye opplegget. Jeg tror oppriktig talt ikke at Stortinget forventer å få noen orientering om det i dag. Det vil bli presentert med det aller første, og da vil det også komme til Stortingets informasjon.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Mangel på kraft kan vera med og avgrensa næringsverksemd. Den kraftkrisa som me ser konturane av no i Midt-Noreg, og som på mange måtar berre er toppen av eit isfjell, kan verta ein alvorleg trussel mot norsk næringsliv og næringsverksemd. Og eg må seia: Eg er ikkje spesielt imponert over fleirtalsregjeringa si handlekraft på dette området. Det er viktig for Noreg at me held på vår posisjon og utviklar berekraftig og fornybar kraftproduksjon. Me skal vera eit føregangsland når det gjeld utnytting av elektrisk kraft, og det er òg viktig at me tek vare på og brukar bl.a. Enova og andre aktørar for å finna løysingar på korleis me på ein best mogleg måte skal kunna utnytta den krafta som me har tilgjengeleg. Vindkraft er veldig populært. Mange ønskjer å byggja ut vindkraft, men me har rammevilkår som ikkje er gode nok. Me ventar på ei avklaring frå Regjeringa på dette området. Når det gjeld miljøteknologi meir generelt og moglegheitene her for å skapa ny verksemd, ser me òg at vindkraft, i tillegg til å skapa meir kraft, kan verta ei viktig eksportverksemd. Me ligg langt framme, og me må nytta den moglegheita me har. Men så til det som denne saka er mest fokusert på: grøne sertifikat. Me synest det var skuffande og eit nederlag for miljøet at Regjeringa ikkje hadde – eg veit ikkje om det var ein kombinasjon av eller det var begge delar – korkje vilje eller musklar til å få på plass ein norsk-svensk marknad for grøne sertifikat. Det var mange som sat klare til å investera i ny produksjon om denne marknaden kom på plass. Investeringane, planane, er no lagde på is, og der ligg dei. Mange ventar på kva som skal skje. I Kristeleg Folkeparti er me utolmodige, me er veldig utolmodige. Me har ikkje mist trua, men eg må seia at etter kvart så røyner det på, og Regjeringa nører no opp under tvilen vår.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Som det tidligere er sagt, var jo vi også fra Arbeiderpartiet litt skuffet over at ikke avtalen med Sverige gikk i orden. Men avtale for enhver pris kan vi ikke være med på, og vi hadde ikke gjort en ansvarlig jobb hvis svaret skulle bli at vi ville få en økt strømpris som var urimelig i forhold til det svenskene måtte ta. Her ble byrdefordelingen rett og slett ikke god nok, og bare tenk på hvordan varme- og elproduksjonen fordeler seg i disse to landene og befolkningens størrelse, for å nevne noe. Men jeg må også si at jeg blir oppgitt over opposisjonen i denne saken, som stadig vekk står fram og snakker om det gryteklare opplegget som de hadde i den forrige regjering, ja det lå jo helt klart – ja, hvor er det gryteklare opplegget i denne innstillingen som vi har her da? De har jo ikke et opplegg i det hele tatt, de bare står og snakker ut i løse luften om en masse ting. Hvor er Fremskrittspartiets gryteklare opplegg her? Det eneste jeg har hørt som alternativ, er at nå snart har vi atomkraftverk. Det står sågar i programmet til Fremskrittspartiet at her skal markedet ordne opp i alt, og her skal kollektive støtteordninger bort, og så står de og snakker i dag om at det hadde vært OK med grønne sertifikater! Jeg er totalt forvirret, jeg, over opposisjonen. Også Børge Brende, som satt i den forrige regjering, fører en høy profil her i dag. De kom med en forsyningsmelding til Stortinget i 2003 om energiproduksjonen i Norge, og sier at denne regjeringen gjør ingenting med energiutvikling i Norge og legger ingen planer. Men i denne meldingen fra 2003 som jeg viste til, ble det bl.a. ikke skrevet ett ord eller én setning fra den forrige regjering om den vanskelige situasjonen som Midt-Norge var i. Og så sier Børge Brende: Dette må vi ordne opp i på et øyeblikk! Regjeringen har jo nå sittet et snaut halvt år, og så kommer man her og forlanger at nå skal alt være gryteklart på et øyeblikk! Og så har de levert melding på melding til Stortinget der de ikke har nevnt Midt-Norge med ett ord. Hvor var gasskraftverkene under forrige regjering, når Børge Brende satt der? Hvor var Kårstø, hvor var planene for Tjeldbergodden, Skogn osv.? Den sittende regjering tar initiativ etter initiativ også for bruk av gass i Norge, jf. det arbeidet som er satt i gang både med verdiskaping i forhold til CO2 og med gassrør til Sørlandet og Østlandet. Og så har de en profil i dag som om det er første gang vi står overfor disse problemene i Stortinget. Uhørt! Man bør gå hjem og se seg selv i speilet.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Energi- og miljøkomiteen har i dag en viktig debatt – en interessant debatt og en overraskende debatt. Når representanten fra Fremskrittspartiet, Solvik-Olsen, går opp her og snakker om at det er mye prat, mange løfter og lite handling, så skal en lytte. For er det noe Fremskrittspartiet er gode til, så er det akkurat det. Jeg vil bare minne om at i forrige periode, da industrien stengte smelteverkene og sendte arbeidsfolket på dør uten ledighetstrygd for å selge strømmen, fordi det var rekordhøye strømpriser, var det altså Fremskrittspartiet som hadde fremmet forslag i denne salen, og vist regjeringen tillit og gitt den støtte til å videreføre sin energipolitikk, sin mangel på energipolitikk. Det er Fremskrittspartiet som har ansvaret for den situasjonen vi er i i dag, gjennom sin støtte de fire forrige årene da representanten Børge Brende satt i regjering. Jeg må si at når jeg hører på det han sier her i dag, blir jeg veldig overrasket. Allerede i 2003 gikk daværende olje- og energiminister Einar Steensnæs ut og lovet at ordningen skulle gjelde fra 1. januar 2004, men han kunne ikke rekke å få det ferdig. Så satt de i hele perioden og gjorde ingenting med den kraftsituasjonen vi hadde i Norge. Det er slik at da må faktisk vi få lov til å påpeke at det er det som gjør at vi ikke er kommet i gang i forhold til grønne sertifikater. Jeg kan huske at jeg som fraksjonsleder i Arbeiderpartiet fikk telefon fra olje- og energiministeren, som spurte om vi kom til å lage mye bråk på grunn av at hun ikke kunne få til en ordning med svenskene før om ett år. Vi lovet henne at vi ikke skulle gjøre det, for det var viktigere å få fram grønne sertifikater. Ja vel, vi ser at løftet bare gjaldt den ene veien, og at det ikke er så viktig når vi sitter i regjering, å få ro til å gjøre den jobben som skal gjøres. Men helt til slutt har jeg lyst til å vise til innstillingen, der Regjeringen viser til at begrunnelsen for at det ikke ble en avtale med Sverige, er at vi har halvparten så mange mennesker som Sverige, og at dette igjen vil gi langt høyere kostnader for nordmenn enn for svensker. Når Solvik-Olsen nå skal opp på talerstolen, kunne det være interessant å spørre om økte strømpriser og økt moms også er den nye fremskrittspartipolitikken.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
I forrige periode sendte Fremskrittspartiet over en rekke spørsmål til regjeringen Bondevik og krevde svar. Meg bekjent handlet ikke de spørsmålene verken om hvorvidt man skulle bygge gasskraftverk, eller om hvorvidt man skulle få grønne sertifikater. Men på bakgrunn av de svarene fremmet altså Fremskrittspartiet her i salen et tillitsforslag til Bondevik, og etter det sørget de for at Regjeringen ble sittende. Derfor vil jeg fortsatt påstå at Fremskrittspartiet er medansvarlig i den situasjonen vi er i på energisiden. Det er en viktig forskjell på Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet i denne salen, og det er at for Arbeiderpartiet er det resultatene som er viktigst, ikke skyggeboksinger. Fremskrittspartiet hadde altså ingen forslag som kunne få flertall her i salen, men de kunne få oppslag i avisene i forrige periode. Jeg registrerer at sjøl om de var skeptiske til grønne sertifikater da, er de for å innføre det svensk-norske sertifikatmarkedet nå, noe som ville ført til at norske forbrukere måtte ha betalt dobbelt så mye for strømmen i forhold til svenskene. Foruten det registrerer jeg også at de nå har kommet fram til at de skal forske på om de skal bygge atomkraftverk i Norge. Vi i Arbeiderpartiet har sørget for en 12 TWh-konsesjon for gasskraftverk. Så har vi sagt at vi vil få til et regime med grønne sertifikater. Sam Eyde sa da elektrifiseringen begynte i Norge, at «hvor der er vilje, er der vei». Denne Regjeringen har sittet i seks måneder og hele tiden sagt at den har viljen. Børge Brende snakker om aktiv næringspolitikk, men den forrige regjeringen sa om et nytt kraftregime til industrien, f.eks., at det ville den ikke ha. Denne regjeringen har altså sagt at den vil, og at den vil ha resultater. Jeg blir også veldig overrasket over representanten Gunnar Kvassheim fra Venstre, som etterlyser måter å få til mer kraftutbygging i Norge på. Venstre er slik at de vil, men når prosjektene kommer til Stortinget, vil de ikke. Det eneste en kan konkludere med i energipolitikken til Venstre, er at dersom tiltrekningskraft hadde gitt energi, hadde de vært imot det også!
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Jeg synes dette har blitt en litt forunderlig debatt. Det er ingen tvil om at vi i denne salen er enstemmige i at vi har behov for å få inn flere fornybare energikilder i Norge, men uenigheten står om et felles sertifikatmarked med svenskene. Jeg er litt forundret over at de som nå ivrer mest etter å kritisere Regjeringen for at den satte foten ned, ikke setter noe spørsmålstegn ved: Hvor hadde investeringene kommet dersom man hadde fylt opp et sertifikatmarked sammen med svenskene? Det har for denne sal blitt et uinteressant spørsmål. En annen viktig sak, kanskje den viktigste saken i et lengre perspektiv, er hva vi skal gjøre med varmemarkedet, med det som Børge Brende også omtalte som kanskje noe av de viktigste, nettopp det med biomasse, det å ha en fornuftig avkastning på skogbruket i framtiden. Det er det ikke satt spørsmålstegn ved. Det er ikke pekt på noen løsninger. Det hadde vi ikke ordnet med et felles sertifikatmarked med svenskene. Samtidig som et felles sertifikatmarked med svenskene utvilsomt også ville stimulert allerede lønnsomme prosjekter i Norge, som nå venter nettopp på en sertifikatordning. Jeg synes også det er rart at det ikke er stilt flere kritiske spørsmål med hensyn til et felles svensk-norsk sertifikatsystem. En bare kritiserer ensidig Regjeringen fordi den har tatt for seg noen spørsmål og etter en avveining kommet til at en ikke ser det formålstjenlig å ha en fellesordning med svenskene. Til slutt handler det om kostnadene som denne sal er villig til å pålegge norske forbrukere. Det er også vesentlig. Det forundrer meg litt at Fremskrittspartiet, som kanskje nå er den sterkeste kritikeren, faktisk er de som er mest villig til å pålegge norske forbrukere de høyeste avgiftene for å få inn den fornybare energien som de nå ivrer for. Jeg har lyst til å referere fra Fremskrittspartiets partiprogram. Der står det klart at Fremskrittspartiet er imot norske «støtteordninger og reguleringer». De må avvikles. Likeledes sier de: «Man bør avvente storstilt implementering av slike teknologier til de viser seg å være robuste og lønnsomme», altså stikk i strid med det de faktisk hevder fra denne talerstolen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-22:
Jeg har fulgt debatten med stor interesse, og jeg er fryktelig redd for at man her er inne i en debatt som ikke blir forstått særlig godt ute. Der er det skapt betydelige forventninger til et regime rundt grønne sertifikater og fornybar energi. Mye av de forventningene er skapt av den sittende regjering. Nå snakker man fortsatt om at det er kort tid fram til det blir lansert noe alternativ. Det har man snakket om helt siden det ble klart at de grønne sertifikatene ble torpedert. Man snakker om at investeringene kommer i Sverige. Jeg har aldri sett noe bevis på det. Jeg tror det hører med til spekulasjonene. Det som imidlertid er sikkert, er at fornybar energi kan komme til å gi et betydelig bidrag til energibalansen. Fornybar energi kunne ha vært spiren til utvikling av lokalt eierskap og lokale utviklingsmuligheter rundt omkring i Norge. Det synes jeg drukner litt i debatten. Nå risikerer man at usikkerheten blir så stor at ingen tør å ta fatt i det. Risikoen er også stor for at mange små aktører ute begynner å selge sine rettigheter til større aktører, som både har et profesjonelt forhold til risiko, og som har tid til å sitte og vente. Det synes jeg er forunderlig at en olje- og energiminister fra Senterpartiet kan bidra til. Her hadde man vært tjent med å fjerne usikkerheten, gått løs på et samarbeid med Sverige rundt grønne sertifikater og fått fart på den utviklingen som de grønne sertifikatene faktisk kan bidra til ute i Distrikts-Norge.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-04-04:
På vegne av representanten Øyvind Halleraker og meg selv vil jeg få framsette Dokument nr. 8-forslag om dispensasjon fra yrkestransportlova for personer over 70 år.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2006-04-04:
Rekneskapsåret 2004 er det første året der Riksrevisjonen rapporterer samla på både rekneskapsrevisjon og selskapskontroll. Riksrevisjonen har revidert rekneskapen for til saman 274 verksemder for rekneskapsåret 2004. Det er avgitt avsluttande revisjonsbrev med merknader i 23 høve. Vi i komiteen har merka oss at det er store variasjonar mellom departementa når det gjeld omfanget av avvik. Tre departement har gjennomført og forvalta budsjettet for 2004 heilt utan at Riksrevisjonen har hatt merknader. Dette gjeld Fiskeri- og kystdepartementet, Miljøverndepartementet og Olje- og energidepartementet. For nokre departement kan Riksrevisjonen ikkje stadfeste at rekneskapen er utan vesentlege feil og manglar. Komiteen har merka seg at merknadene ofte er knytte til manglar ved rekneskapsavlegginga og svakheiter ved intern kontroll. Komiteen er uroa over at ein framleis har problem med å etterleve reglane for innkjøp. Komiteen har også merka seg og er uroa over at det er avdekt svakheiter ved enkelte departement si styring av underliggjande etatar. Dette gjeld i særleg grad Landbruks- og matdepartementet si styring av Mattilsynet og Barne- og familiedepartementet si styring av Barne-, ungdoms- og familieetaten. Det er grunn til å vone at det er ei betring på gang, og komiteen reknar med at ein alt ved neste høve kan sjå fram til ei betring på desse områda. Så litt til selskapskontrollen. Riksrevisjonen sin kontroll med forvaltninga av staten sine eigarinteresser i selskap m.m. har omfatta kontroll av 43 heilåtte aksjeselskap, 36 delåtte aksjeselskap, fem regionale helseføretak, fem statsføretak, seks selskap organiserte ved særlov og 26 studentsamskipnader. Riksrevisjonen har hatt merknader til statsrådanes forvaltning under fire departement: Helse- og omsorgsdepartementet, Kultur- og kyrkjedepartementet, Samferdselsdepartementet og Utdannings- og forskingsdepartementet. Eg vil berre vise til komiteen sine merknader under kapitla om dei fire departementa når det gjeld desse merknadene frå Riksrevisjonen. Elles viser eg til komiteen sine merknader og innstillinga, og vil rå til at Stortinget gjer vedtak i tråd med den.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-04:
Jeg ønsker å kommentere Riksrevisjonens merknader i forhold til Mattilsynet. Vi har nettopp hatt en lengre debatt her i Stortinget om viktigheten av Mattilsynet i forbindelse med de bakteriene som har kommet inn over forbrukerne i Norge. Derfor vet vi at Mattilsynet er et viktig organ, som det må være orden på. Da vi diskuterte opprettelsen av Mattilsynet, var det enighet i Stortinget om at vi skulle ha et nytt mattilsyn der vi skulle samle ressursene. Den gangen var det nok flere i næringskomiteen i hvert fall som var skeptiske til tempoet i etableringen av Mattilsynet, fordi en så pass omfattende endring der man slår sammen flere funksjoner, ble kjørt fram i et veldig stort tempo. I ettertid ser vi vel at tempoet antakelig var i største laget, og Riksrevisjonen peker på at her har det gått så pass fort at det er en rekke forhold som er kritikkverdige når det gjelder Mattilsynet. Blant annet viser man til at for 470 mill. kr mener man det ikke kan dokumenteres at lover og regler er fulgt, etter de normene som gjelder for den type ting. Det må man si er store avvik. Vi ser også en annen side enn den økonomiske, og det er om man klarer å få strukturer på plass som gjør at man er operativ. Jeg tror nok at vi må lære av det i ettertid, at når man skal ha så store omstillinger som det man gjennomførte for Mattilsynet, bør man antakelig ta seg noe bedre tid, slik at man unngår den økonomiske sida som er kritikkverdig, og også unngår å få problemer med å få gode rutiner bl.a. i forbindelse med ansettelser og andre forhold som Riksrevisjonen har påpekt. Det er ikke noe ønske fra min side å korsfeste noen eller spikre noen på veggen i denne saken, men det handler om at man må ta lærdom av en prosess når man skal gjennomføre slike prosesser også i framtida.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Jeg skal i mitt innlegg knytte saksordførerkommentarer til statsregnskapet for Kommunal- og regionaldepartementet og for Utdannings- og forskningsdepartementet. I begge tilfeller er det enstemmighet i komiteen om merknadene. I statsregnskapet for Kommunal- og regionaldepartementet er det mye som fortjener å få beskrivelsen positivt. Jeg vil derfor bare spesielt peke på de kritikkverdige disposisjoner som ligger til grunn for Utlendingsdirektoratets regnskap, og at disse ikke er i samsvar med Stortingets vedtak og forutsetninger. Den økonomiske kontrollen med de statlige mottakene er ikke god nok på tross av at de er selvstendige, privatrettslige subjekter som skal sende inn revisorattestert oversikt over mottakers inntekter og utgifter. UDI er avhengig av troverdighet og etterrettelige styringsstrukturer i alle ledd. Det virker derfor svært unødvendig og beklagelig at denne virksomheten belaster seg selv med mangelfulle elementære kontrollrutiner på de områdene som komiteen påpeker – det være seg rutiner for økonomi, tilbakebetaling, registrering ved gjeninnvandring og manglende anbudsinnhenting ved underleveranser. Komiteen forutsetter at det rettes økt oppmerksomhet mot disse problemstillingene. For Utdannings- og forskningsdepartementet har Riksrevisjonen avgitt 46 revisjonsbrev uten merknad og fem med merknader, og det er merknader til statsrådens forvaltning av statens interesser i en studentsamskipnad. Ved behandlingen av dette statsregnskapet og i en del andre saker er det bekymringsfullt og en smule irriterende at forhold som er påpekt opptil flere ganger i egne merknader tidligere, gjentar seg året etter, slik tilfellet er for dette regnskapet. I tillegg må en rette oppmerksomheten mot at det er betydelig svikt i undersøkte institusjoner når det gjelder måloppnåelse og resultatrapportering. Dessuten er det kritikkverdig at flere av regnskapene er av en slik kvalitet at vi ikke vet om de inneholder vesentlige feil og mangler. Komiteen forutsetter at Regjeringen nå sørger for at Kunnskapsdepartementet gir arbeidet med tilfredsstillende økonomiforvaltning den aller største oppmerksomhet. Forholdet som er avdekket f.eks. ved universitets- og høgskolesektoren, og den måten statsråden har gjennomført forvaltningen av studentsamskipnaden i Hedmark på, skal ikke forekomme. Avslutningsvis vil jeg bemerke at komiteen ser fram til Riksrevisjonens oppfølging med å klargjøre skillet mellom bevilgningsfinansiert og eksternfinansiert virksomhet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-04-04:
Senterpartiet meiner det er grunn til undring over at Riksrevisjonen har vesentlege merknader til rekneskapen for 2004 til så mange departement. Her er det eit tydeleg forbetringspotensial. Eg er saksordførar for to departement, Samferdselsdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet. Til Samferdselsdepartementet viser eg til samrøystes innstilling frå komiteen. Vi legg til grunn at Samferdselsdepartementet alt har sett i verk tiltak overfor både Statens vegvesen, Jernbaneverket og Posten Noreg AS. Så er det trist, men ikkje direkte uventa, å måtta konstatera at Riksrevisjonen har fleire merknader til forvaltninga av staten sine interesser i helseføretaka i 2004. Særleg gjeld dette utviklinga innan psykisk helsevern. Trass i opptrappingsplanen er talet på døgnplassar til vaksne netto redusert. Aktiviteten har auka for både barn og vaksne ifølgje rapporten, men ventetida har også auka for begge desse gruppene. Det er eigentleg heilt uhøyrt at den polikliniske produksjonen har gått ned for både barn, unge og vaksne. Ingen av dei undersøkte helseføretaka hadde nådd kravet om å redusera ventetida for bekymringssamtalar for barn og unge til ti dagar. Her snakkar vi om nokre av dei mest sårbare. Dette gjeld enkeltpersonar der det er heilt avgjerande med rask reaksjon og relevant oppfølging. For tredje år på rad tek Riksrevisjonen opp helseføretaka sine brot på regelverket for offentlege innkjøp. På dette området er det òg slik at det er ulik haldning og ulik tilnærming i dei ulike helseføretaka. Det hender jo at det blir hevda frå tidlegare regjeringsmedlemer av Bondevik II at den raud-grøne regjeringa kom til dekt bord. Dokument nr. 1 viser faktisk at det er – for å bruka eit kvardagsleg uttrykk – noko oppvask å ta tak i. Så til slutt berre nokre få ord til Riksrevisjonen sine merknader til oppretting av og kontroll med Mattilsynet. Der blir det stilt spørsmål både ved lønnsfastsetjinga for dei 940 medarbeidarane og ved måten ein har gjennomført såkalla store anskaffingar på. Nationen hadde torsdag den 12. januar eit oppslag om Mattilsynet sine rekneskapsbrot i 2004. Då hadde dei fleste i kontrollkomiteen sterke meiningar. Representanten Per-Kristian Foss sa at han rekna med at komiteen særleg ville ta for seg punktet som gjaldt regelverket for offentlege anskaffingar, og han meinte òg at departementet hadde syltynn argumentasjon for kvifor det ikkje var dokumentasjon for lønnsfastsetjinga. Representanten Høybråten sa at han ville krevja at saka blei følgd opp både frå Stortinget og frå Regjeringa si side. I samband med E. coli-saka er søkjelyset rikeleg sett på opprettinga av Mattilsynet og òg organiseringa. I tillegg har landbruks- og matministeren svart på ei rekkje spørsmål frå komiteen om korleis påpeikingane på dette feltet blir følgde opp, så det må vi føresetja anten er eller vil bli ordna. Eg deler representanten Brørby si vurdering av at Dokument nr. 1 er eit svært viktig dokument for Stortinget og for Stortinget si oppfølging av Regjeringa. Dette er eit dokument som nok vil få stor merksemd frå kontroll- og konstitusjonskomiteen i tida framover.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Det er en viktig og krevende oppgave å sikre at utsatte barn og unge får gode tilbud når de opplever omsorgssvikt. Det er derfor veldig viktig at både det statlige og det kommunale barnevernet settes i stand til å løse oppgavene. Komiteen har i sin innstilling kritisert Barne- og familiedepartementets styring av Barne-, ungdoms- og familieetaten. Riksrevisjonen kan ikke bekrefte at regnskaper for Bufetat ikke inneholder vesentlige feil eller mangler. Dette vurderer jeg, i likhet med komiteen, som svært alvorlig. Etter en enstemmig beslutning i Stortinget i februar 2003 ble barnevernet og familievernet overført fra fylkeskommunen til staten den 1. januar 2004. Staten overtok ansvaret for og alle forpliktelsene til denne virksomheten. Alle avtaler som var inngått av fylkeskommunene, ble videreført. Det ble etter en kort planleggingsprosess opprettet en helt ny organisasjon. Virksomheten i 18 ulike fylkeskommuner skulle integreres i en felles enhet med felles rutiner, systemer og kultur, basert på lov- og regelverk for statlig virksomhet. Disse rutinene og systemene skulle utformes og dokumenteres. Det har vært en tid- og ressurskrevende prosess å etablere en ny virksomhet som stod overfor store utfordringer. Riksrevisjonen har i sin uttalelse vist en viss forståelse for dette, og jeg ser av innstillingen at også komiteen har merket seg at Bufetat var under etablering i den aktuelle perioden. Jeg vil understreke at det i etableringsfasen var særlig viktig å sikre den faglige driften, slik at barnevernsbarna og andre brukere fikk gode og nødvendige tilbud. Merknadene fra Riksrevisjonen tilsier ikke at det har blitt gjort faglig gale prioriteringer i etaten. Heller ikke andre har kritisert Bufetat for ikke å ivareta brukerne på en god måte. Slik jeg vurderer situasjonen, har man i en krevende etableringsfase klart å utføre det faglige arbeidet. Riksrevisjonen har imidlertid avdekket så store feil ved økonomistyring og kontroll at det ikke kan forklares med innkjøringsproblemer. Det er klart at departementets økonomistyring av etaten ikke har vært tilfredsstillende, og jeg er også helt enig med komiteen i at det er nødvendig å sette i verk tiltak for å sikre bedre økonomistyring fra departementets side. Riksrevisjonen påpeker flere klare regelbrudd, og komiteen forutsetter at dette snarest bringes i orden. Jeg vil avslutningsvis si at jeg er enig i kritikken, og kan bekrefte at de konkrete regelbruddene det refereres til, er brakt i orden, og at Regjeringen gjør sitt ytterste for å få kontroll på den situasjonen som etaten er kommet i.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-04-04:
Jeg vil ikke gå inn i enkeltheter i innstillingen, men komme med noen generelle kommentarer i forlengelsen av debatten så langt. For det første er jeg enig med så vel komiteens leder som representanten Brørby i betydningen av Dokument nr. 1 som et sentralt dokument for Stortingets kontroll med forvaltningen og oppfølgingen av de bemerkninger som man tidligere har hatt i forhold til økonomistyring og oppfølging av Stortingets budsjettvedtak. I den forbindelse vil jeg påpeke at det er veldig avgjørende at de erklæringer som framsettes fra regjeringshold når det gjelder oppfølgingen av kritikk som er framsatt av Riksrevisjonen og Stortinget, systematisk blir fulgt opp. Jeg tror at departementene som organer bør vurdere om de har de tilstrekkelige ressurser og den nødvendige organisering for å sikre at en slik oppfølging skjer. Departementene er i hovedsak politiske sekretariater og ikke kontroll- og styringsorganer i sin karakter, selv om de har et veldig klart ansvar i så måte. Særlig i forhold til departementer som har store underliggende virksomheter, er det veldig avgjørende for å få til en systematisk oppfølging av denne type kritikk og bemerkninger, til dels av alvorlig karakter, at man organiserer seg slik at en tett og god oppfølging er mulig. I den forbindelse tror jeg at man i større grad i forvaltningen burde bruke controller-funksjoner og internrevisjoner for å gjøre den type oppgaver på vegne av ledelsen. La meg ellers si at det også er bra at Riksrevisjonen følger sine egne spor og følger opp tidligere saker, slik at Stortinget får anledning til å følge med på hvordan de løfter som gis om oppfølging fra statsråders side, som vi har fått noen klare og tydelige eksempler på her i dag, blir etterlevd i praksis. I den forbindelse må jeg nok si at jeg ble litt overrasket over den smule politiske visitt som representanten Magnhild Meltveit Kleppa hadde til de tidligere regjeringspartiene. Jeg mener at det er viktig at Stortinget, på tvers av regjeringskonstellasjoner, evner å ta kritikk og følge opp kritikk som det er saklig grunnlag for. I denne innstillingen har Kristelig Folkeparti vært med på kritikk av egen regjering på mange viktige punkter. Det står vi for, og vi mener at det har med tilliten til kontrollfunksjonen og til Riksrevisjonens arbeid å gjøre. Men jeg må nok si at jeg gleder meg til neste rapport fra Riksrevisjonen og til neste behandling av Dokument nr. 1, for jeg skjønner på utsagnet fra representanten Meltveit Kleppa at da vil det ikke være noe mer oppvask igjen, da vil rapporten være ren, fordi vi har fått en ny regjering. Jeg tror jeg ville vært litt forsiktig med å skape den type forventninger.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-04-04:
Først og fremst må det være lov å si at når en representant fra Arbeiderpartiet sier at Kristelig Folkeparti hadde innflytelse innenfor den forrige regjeringen, skal man virkelig lytte, for det var vel ikke akkurat det som var budskapet stort sett – det var vel helst at det var en høyreorientert regjering osv. Så takk for det! Siden det har vært litt press fra andre partier for å få vite hvilke justeringer Arbeiderpartiet kunne tenke seg å gå inn på, kan jeg tenke meg å presse litt mer, men da fra en litt annen kant. Jeg vil gjerne spørre representanten Micaelsen om han kan forsikre Stortinget om at de justeringer som en eventuelt skal foreta, skal foretas innenfor den kontekst vi er enige om, nemlig at vi fortsatt har behov for en restriktiv alkoholpolitikk.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-04-04:
Jeg bør jo rose finansministeren når jeg har grunn til det, og jeg synes at hun holdt et meget godt innlegg. Jeg er litt i tvil når hun snakker om at det er vel verdt å ta vare på den lokale næringsproduksjonen av alkohol, om hvor lokal hun tenker seg at den er. Jeg regner med at det hun ønsker å ta vare på, ikke dreier seg om det som skjer i garasjer og kjellerlokaler. Representanten Torgeir Micaelsen hadde en grenseløs tillit, får jeg si, til hvordan statsråden skulle følge opp den anmodningen hun får fra flertallet. Og så tenkte jeg at jeg skulle snu litt på spørsmålsstillingen og si at når statsråden kjenner Kristelig Folkepartis alkoholpolitikk, tror hun Kristelig Folkeparti har like god grunn som Torgeir Micaelsen til å ha grenseløs tillit til det arbeidet hun nå skal gå i gang med?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-04-04:
Ja, bakgrunnen for at vi i det hele tatt har denne typen debatt, er den vilkårlighet man generelt har ved verdifastsettelsen av fast eiendom. Man har forsøkt å bøte på det ved å sette en maksimumsgrense for realverdien når det gjelder boliger og fritidseiendom, og så er det da et forslag her i dag som utvider dette ytterligere. Jeg lyttet til representanten Holmås. Han var veldig opptatt av at det for så vidt er grunner til å skjerme boligeiere. Det kunne være interessant å spørre: Hva er det som gjør at han fortsatt vil skjerme dem som eier fritidsboliger? Er det ikke de samme grupper som spekulerer i og kjøper seg store, fine hytter og andre typer fritidseiendommer, som de han mener at forslaget fra Høyre også tilgodeser? Jeg synes ikke det er en konsistent argumentasjon. Fra Kristelig Folkepartis side hadde vi tenkt – hva skal jeg si – å komme enkelte av regjeringspartiene litt mer i møte ved å foreslå at denne maksimumstaksten også kan gjelde innenfor jordbruk og skogbruk. Når det fra regjeringspartienes side her har vært snakk om at man med dette forslaget ville favorisere investorer, er jeg litt i tvil om man mener at det innenfor disse primærnæringene er plagsomt store marginer innenfor driften som gjør at man tilgodeser investorer, slik representanten Holmås var inne på. Flertallet skriver i innstillingen: «Flertallet vil derfor vektlegge at verditaksering av annen fast eiendom ikke må bidra til urimelig byrde for næringsutøvelsen.» Da er spørsmålet: Er det ikke akkurat det som skjer for enkelte innenfor jord- og skogbruk, at det blir urimelig fordi måten å taksere på er såpass ulik som den er i ulike deler av landet? Jeg tar opp det forslaget fra Kristelig Folkeparti som er referert i innstillingen.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Det er en grunn til at mange av oss i dette landet er tilhengere av en streng alkohol- og tobakkpolitikk. Jeg synes saksordføreren på en utmerket måte tok opp noen av poengene. Jeg kan legge til ett. Det er – som vi også skriver i innstillingen – at Verdens Helseorganisasjon regner alkohol som en av de viktigste enkeltårsakene til tidlig død og dårlig helse i Europa. Dette er – som det også står i innstillingen – bakgrunnen for at vi ønsker et strengt regime i Norge når det gjelder alkohol og innførselskvoter. Likevel mener jeg at man på en eller annen måte alltid må ha øye for hvordan man praktiserer et strengt regelverk når det gjelder alkohol, og hvor innførselskvoten er en del av det. Man må også se på hva som kan bidra til å øke legitimiteten for å ha et strengt regime i Norge når det gjelder alkohol. Jeg tror det er helt avgjørende, fordi vi er avhengige av å ha legitimitet for dette i befolkningen. Derfor bør man på en eller annen måte alltid se på forslag som kan føre til at man nettopp får økt legitimitet for dette i befolkningen. Derfor ber flertallet i denne saken om at «Regjeringen i sitt videre arbeid vurderer om det er hensiktsmessig med en moderat justering» av bl.a. innførselskvotene, for i større grad – muligens – å tilpasse disse til de fysiske enhetene i handelen. Dette er, som sagt, en stille anmodning. Det er ikke Stortinget som iverksetter forskrifter. Det er det Regjeringen gjennom Finansdepartementet som gjør. Vi har tillit til at dette blir håndtert på en god måte. Jeg ser at det i dagens aviser spekuleres vilt om hva slags ordning eller hva slags kvotesystem vi vil få. Jeg skal ikke bidra til spekulasjonene – annet enn å si at dette vil vi komme tilbake til, dette vil Regjeringen komme tilbake til. Det er, som sagt, Regjeringen gjennom Finansdepartementet som skal håndtere dette. Finansministeren vil kanskje si noe om hva man tenker seg i den sammenheng. Om Fremskrittspartiets forslag har jeg ikke tenkt å si så mye, bortsett fra at jeg registrerer at man legger opp til det flere av oss har kalt pallesalg av alkohol – noe også saksordføreren var inne på – fra utlandet og til Norge, med en kvote på 1 liter brennevin, 2 liter vin og ubegrenset med øl og – favoritten til noen av oss – snus. Fremskrittspartiet foreslår ikke den type system som man har internt i EU. Man foreslår mer det man kaller et fra tredjeland og inn til EU-system. Da må det være lov å spørre: Hvorfor stoppe ved det forslaget man har fremmet pr. dags dato? Hvorfor slår man ikke til og går inn for, i enda større grad, en slags EU-kvote – noe som etter min oppfatning ville vært helt dramatisk? Jeg håper at grunnen til at Fremskrittspartiet ikke gjør det, er at de fortsatt har en alkoholpolitisk samvittighet, og at de fortsatt har noe sympati med norsk bryggerinæring. Det ville nemlig fått dramatiske konsekvenser for begge områder hvis man hadde gått enda lenger enn det man gjør pr. dags dato.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Jeg forstår at representanten Sponheim er opptatt av på en måte å fyre litt oppunder hvilke spekulasjoner som har vært i dagens aviser, og hva som er blitt sagt i stortingssalen. Jeg vil bare gjenta det jeg sa i mitt hovedinnlegg, at dette er Regjeringens bord. Vi har skrevet en merknad som på en pen måte antyder hva vi kunne tenke oss. Mer spesifikk enn det har jeg ikke tenkt å være, bortsett fra at jeg mener at man alltid må ha øye for hvilke tiltak vi kan iverksette for å øke legitimiteten til et strengt alkoholregime i Norge.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Arbeiderpartiet mener at vi skal vurdere flere typer tiltak når det gjelder dette spørsmålet. Det kan dreie seg om noen av de tiltakene representanten Sanner var inne på, men det kan også dreie seg om andre typer tiltak. Der har vi ikke konkludert. Det er grunnen til at vi har uttalt oss og skrevet på den måten vi har gjort i denne saken. Vi har full tillit til at Regjeringen vil komme tilbake med endringer eller tiltak som kan være av en god art – hvis en kan formulere seg på den måten. Så registrerer jeg at representanten Sanner og Høyre i opposisjon, etter å ha sittet fire år i regjeringsposisjon, nå er blitt veldig opptatt av å ha en større fleksibilitet når det gjelder innførselskvotene i Norge. De gjorde strengt tatt ingen ting i de fire årene de satt i regjering. Det kan handle om at man har en god alliert i Kristelig Folkeparti, som da holdt kraftig igjen.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Ja, jeg kan bekrefte at det vil være tilfellet, slik representanten fra Kristelig Folkeparti er opptatt av, for det er nemlig det som er bakgrunnen. Det har alltid vært bakgrunnen til Arbeiderpartiet knyttet til hva man skal gjøre i alkoholpolitikken i Norge. Det handler om å ha et strengt regime, fordi vi vet at det fungerer. Det fungerer i langt større grad i Norge, som har en restriktiv alkoholpolitikk, enn det gjør i andre land som vi kan sammenligne oss med. Så svaret på det spørsmålet er et ubetinget ja. Så vil jeg legge til at det kan nok være noen som mener at Kristelig Folkeparti hadde liten innflytelse på enkelte områder i den forrige perioden, men i alkoholpolitikken hadde man en trygg og stø hånd på rattet.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Først vil jeg gratulere Høyre med at de fikk igjennom en reduksjon på 25 pst. i spritavgiften i forrige periode. Det er riktig, men det var også det eneste. Og det stod på mange måter i et noe pussig lys hvis man leste sommerens aviser flere år på rad, hvor Høyre var høyt på banen og foreslo langt større lettelser i alkoholavgiftene enn det man noen gang fikk til i regjering – men la det ligge. Jeg kommer ikke til å si noe annet enn det jeg har sagt i de foregående svarene mine, nemlig at vi skal vurdere ulike tiltak. Hva Arbeiderpartiet mener, er noe vi skal komme tilbake til. Vi har som sagt full tillit til at dette kommer til å bli håndtert på en god måte i framtiden. Men jeg understreker, som jeg har sagt tidligere: Det er viktig å se etter muligheter for å øke legitimiteten til et strengt alkoholregime i Norge, og da må man ha mange tanker i hodet samtidig.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Når vi kan endre bruken av talerstolen i Stortinget, bør vi også kunne justere smått når det gjelder innførselskvotene for alkohol. Jeg forstår det slik at jeg har en oppfatning som jeg deler med representanten Micaelsen. Det er sjelden å høre en representant være så tydelig når det gjelder hva han mener, men pakke det inn i så ulne formuleringer som det som foreligger skriftlig i dag. For det første vil jeg gi uttrykk for den enighet som regjeringspartiene har med deler av opposisjonen, om at vi skal ha en restriktiv alkoholpolitikk. Det er et godt slagord, dette «å styre i stort og slippe litt løs i smått». Da regjeringspartiene i denne innstilling avviste et forslag ved å be Regjeringen vurdere «om det er hensiktsmessig med en moderat justering for å øke legitimiteten til et strengt alkoholregime i Norge», var det mange av oss som undret seg veldig over hva det lå i det. Vi har – slik jeg forstår det – en uautorisert tolkning i dagens VG, og vi har en personlig ytring fra representanten Micaelsen i dagens debatt. Kan Micaelsen gi noe sterkere forsikringer om at Regjeringen, med det som måtte komme, vil komme tilbake innenfor rammene av en restriktiv alkoholpolitikk – og stole litt mer på borgerne?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Jeg er av den oppfatning at hvis dette spørsmålet alene nå hadde blitt overlatt til statsråd Halvorsen, hadde det blitt en større fleksibilitet og oppmyking av dette. Jeg tror at prosessen så langt har vist at det her trengs gode støttespillere, ikke minst fra eget parti. Derfor ble jeg noe skeptisk nå, da jeg hørte representanten Holmås sitt innlegg. Mitt spørsmål går på de gode, fornuftige initiativene som hans parlamentariske leder har tatt her i salen og i den offentlige debatten gjennom de siste årene, om å gjøre det noe mer tilgjengelig å kunne kjøpe alkohol på lovlig vis, enten via Post i Butikk eller direkte i lokale butikker som har et lite utvalg av det Vinmonopolet kan presentere. Jeg synes det er et prisverdig initiativ fra en ærlig og genuin distriktsrepresentant, som Inge Ryan er. Er det et synspunkt som deles av representanten Holmås fra hovedstaden? Og: Kan representanten bidra til å fordele de få, men edle dråper ut over hele folket på lovlig vis?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Jeg er beroliget over finansministerens kunnskap om de mindre industrielle produsentene av lovlig, godt øl i Norge. Jeg vil vel også gi uttrykk for at jeg har merket et flott engasjement for kultur, tradisjon og lokal produksjon. Dette kunne jeg ha brukt mer enn en replikks tid på, men vil bare si at her er det små justeringer som kan utløse mye spennende rundt omkring som ikke bør true norsk edruskapspolitikk, men som kan bidra til fornuftige løsninger. Jeg lyktes ikke med å få gjennomslag for alt dette i den forrige regjeringen, men jeg oversender det gjerne i et brev til finansministeren, med gode forslag som hun kan bringe videre hvis hun ser at det er grunnlag for det. Jeg deler også synspunktene om viktigheten av en balansegang, ikke minst når det gjelder smugling, som vi vet det har vært mye av, noe som nok har blitt møtt fornuftig med de justeringer som er foretatt når det gjelder avgiftsregulering av alkohol. Mitt spørsmål gjelder tidspunktet for disse vurderingene. Jeg forstår at Venstres regnestykke, som ligger til grunn i et forslag her, vil bli etterregnet i Finansdepartementet. Men hvor lang tid vil det ta før disse vurderingene som finansministeren i dag har lovt, blir gjort?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Representanten Holmås gikk veldig lett forbi argumentene i forhold til opposisjonens forslag i dag som går på i det minste å beholde en likningsfastsettelse for landbrukseiendommer på lik linje med boligeiendommer. Representanten brukte mye tid på å argumentere for andre sider ved dette forslaget. Men hele opposisjonen vil subsidiært støtte forslaget, og det har en særlig begrunnelse: Dette er eiendommer som i de aller fleste tilfellene er boligeiendommer like mye som det er næringseiendommer. Mulighetene til å selge og spekulere i dette, som man kan med boliger i en by, er begrenset, og man har på mange vis lovregulert boplikt osv. Så det er sterke argumenter for dette. Jeg vet ikke om jeg burde bruke anledningen til å gratulere representanten Holmås med at han har lyktes med å få Senterpartiet med på dette forslaget om å skattlegge landbruket i så betydelig grad, men dette synes jeg representanten må få anledning til å argumentere noe mer for.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Selv om statsråden ikke ønsker å gi flere svar med innhold, må iallfall statsråden høre på replikkene og forholde seg til dem, for jeg går ut fra at Regjeringen ikke har tenkt å oppheve den møteplikten for Stortinget som statsråder fikk i 1884, og som kalles parlamentarisme i dette landet. Jeg synes verken statsråden eller regjeringspartiene har svart godt på dette med verdsetting av landbrukseiendommer så langt, fordi dette er boligeiendommer der man er mye mer inngjerdet når det gjelder muligheten til å ta ut gevinst. Boliger i byer kan man selge, man kan ta del i økende verdier i dette bolighierarkiet og ta ut betydelige gevinster. Den muligheten er ikke der i landbruket, der folk sitter fast i sine boliger på en helt annen måte. Bondelaget har selv regnet ut at det i Regjeringens opplegg ligger en skatteskjerpelse på 50–100 mill. kr, selv om man foretok en liten økning i det såkalte jordbruksfradraget. Det er altså ikke rett det som ble sagt. Ser ikke statsråden behovet for å se annerledes på landbrukseiendommer, hvor folk så å si er dømt til å bo, enn det som Regjeringen har gjort så langt?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-04-04:
Jeg tror sikkert vi kommer tilbake til skattedebatter når det skal behandles budsjett, men måneder etter et valg, når man gjør det motsatte av det man sier, er det ikke så urimelig at opposisjonen bruker anledningen til å få posisjonen i tale. Det er en viktig del av demokratiet, det også, og det er det som nå skjer, for å dechiffrere det. Det har i denne debatten kommet fram en del feilopplysninger. Det er bl.a. sagt at det er gitt skattelettelser til landbruket i år. Det er det ikke. Bare økningen i årsavgiften for traktor, som den nye regjeringen foreslo, utgjør like mye som det såkalte jordbruksfradraget. I tillegg kommer de øvrige skatteskjerpelser, formuesskatt osv., som vi ser her. Dette går altså i motsatt retning av det som er nødvendig å gjøre, og som Senterpartiet har gitt uttrykk for bør gjøres. Når vi står overfor et nytt WTO-regime, så er det å bruke skatt for landbruket noe av det eneste lovlige vi kan gjøre for å gi en viss konkurransekraft. Spørsmålet mitt er ganske enkelt: Ser Lars Peder Brekk at landet, og vi, må gjøre det motsatte av det denne regjeringen nå har gjort, for å gjøre landbruket mer robust i møte med nye rammebetingelser?