Anders B. Werp (Høyre), 2013-06-10:
Dette er, som Stortinget vil se, saker hvor den politiske uenigheten er stor, men som saksordfører vil jeg likevel takke for samarbeidet med komiteen, hvor det har vært et ryddig samarbeid og en god prosess, sett fra min side i alle fall. Det er to saker: Den ene er representantforslag nr. 96 fra Fremskrittspartiet om å innføre et tiggeforbud og få en tiltaksplan mot tigging, og den andre er Prop. 152 L om endringer i politiloven, hvor regjeringen foreslår at det i de lokale politivedtektene kan fastsettes vilkår for pengeinnsamling, og hvor det også kan pålegges meldeplikt og føres register over sådant. Stortinget vedtok løsgjengerloven opphevet i 2005, basert på at man den gangen så stort sett ganske slitne rusmisbrukere stå for tiggingen, at det var et åpenbart sosialpolitisk grep, og at sosialpolitiske utfordringer ble adressert ved den opphevelsen. I proposisjonen går det tydelig fram at regjeringen selv nå ser at det er andre forhold som utfordrer oss, enn den gangen, ved opphevelsen av løsgjengerloven. Det framstår som mer organisert tigging, og politiet rapporterer også om en sammenheng mellom tigging og kriminalitet. Komiteen slutter seg til den virkelighetsbeskrivelsen og støtter regjeringen i at det er behov for å kunne gripe regulerende inn for å begrense tiggingens omfang og også ta tak i kriminalitetsutfordringene. Dette er altså en sak med mange dimensjoner. Det har kommet til dels nye drivkrefter inn i bildet som påvirker både saken og debatten. Som det framgår av innstillingene, foreligger det mindretallsforslag. Jeg tar med en gang opp de forslagene som Høyre har fremmet sammen med Fremskrittspartiet. Flertallet, regjeringsfraksjonen, går for en justert lovtekst som fremmes i proposisjonen. Jeg antar, for så vidt, at statsråden selv kanskje redegjør for det som eventuelt ligger i den justeringen som lovteksten har fått, og som framgår av innstillingen. Så til merknadene fra Høyre. Dette er en sak hvor vi skal debattere de justispolitiske utfordringene. For Høyre er det samtidig veldig viktig å understreke at denne saken har mange sosialpolitiske dimensjoner, som må adresseres for å forebygge de drivkrefter som fører til tigging, enten det er norske eller utenlandske tiggere. Denne saken og denne debatten dreier seg om, sett fra vår side, de justispolitiske effektene og de justispolitiske virkemidlene. Vi har i våre merknader pekt spesielt på utfordringene knyttet til mulige sammenhenger mellom tigging og menneskehandel. Vi viser til dommen i Bergen tingrett 5. juni i fjor, der man peker på en mulig sammenheng mellom tigging og menneskehandel av en meget alvorlig karakter. I merknadene framgår det også at det i Sverige er påvist at 166 barn var offer for menneskehandel, hvor tigging var ett element. Jeg vil også understreke at regjeringens lovforslag som her ligger til behandling, skaper store spørsmål når det gjelder gjennomføring. Komiteen fikk noen få dager før den skulle avgi innstilling, et spørsmål fra bystyret i Oslo hvor de faktisk ber komiteen utdype hvordan loven skal tolkes og håndteres. Det er ikke et kvalitetstegn i en så viktig sak. Fra Høyres side er konklusjonen: Vi skal gjeninnføre et tiggerforbud med umiddelbar virkning. Vi ser det som det beste virkemiddelet.