trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-12-12:
Representanten Henriksen ynder å bruke uttrykket «andre har ikke skjønt», men jeg må si at i dette tilfellet er det representanten Henriksen som ikke har skjønt at fylkesadministrasjonen er særdeles uegnet til å plukke knoppskytingsbedrifter i det private næringslivet. Derimot er en fylkesadministrasjon og det offentlige langt bedre skikket og kompetente til å sørge for det de egentlig skal sørge for, at samfunnets infrastruktur er på plass, bl.a. gjennom veibygging, ikke minst i Nordland fylke – dette langstrakte fylket. Hvor galt det egentlig kan gå når en fylkeskommune på en måte begynner å bevege seg inn på disse enemerkene, er Telemark fylkeskommune et eksempel på, der man skulle forsøke å skape nye arbeidsplasser. Man leide inn First House, som skrev regninger med gaffel, uten at en eneste ny arbeidsplass var skapt. Til representanten Nordlund: Jeg må nesten si at representanten Nordlund, som er inne som vararepresentant nå, nok er litt dårlig forberedt til denne debatten. Er det noe regjeringen har gjort, er det å satse på vei og lei i Nordland fylke. En liten introduksjon, for å si det sånn: E6 Korgen–Bodø, Bypakke Bodø, tunnelutbedringer på E6 Korgen–Fauske, flere broer på E6, planlegging av ny E10 fra Tjeldsund til Langvassbukt, strømforsyning og ny kjøreledning på Ofotbanen, havneutbygginger på Myre, Napp, Hovden, Andenes, Reipå og Ballstad. Dette er faktisk fra fjorårets statsbudsjett, og hvis presidenten hadde gitt meg et femminuttersinnlegg nå på slutten, skulle jeg også klart å fylle det.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Kommunehelsetjenesten utgjør grunnmuren i vårt helse- og omsorgstjenestetilbud. Det gjelder ikke minst forebygging blant barn og unge. Tidlig innsats er en av de viktigste helseinvesteringene og er også med på å utjevne sosiale ulikheter. Arbeiderpartiet har oppsøkt ulike helseforskningsmiljøer og spurt dem hva som er den viktigste tingen vi bør satse på som vil gi størst helsegevinst. Svaret var faktisk litt overraskende. Det var ett skolemåltid hver dag til alle barn. Det er først og fremst rettet inn mot livsstilsykdommene. Noe annet som øker, er psykiske lidelser, spesielt blant barn og unge. Her er det viktig med lavterskeltilbud. Her har vi også brukt kunnskap. 70 pst. av psykiske lidelser oppstår når barna er fra 12 år til de er litt over 20 år – da er de riktignok ikke barn lenger. Det er akkurat i den perioden det er så viktig å ha et tilbud som når barn på deres egne premisser. Arbeiderpartiet har aldri vært noen tilhenger av øremerking. Men vi sitter med den kunnskapen at her i Stortinget har vi bevilget betydelige beløp knyttet opp mot skolehelsetjenesten, men fortsatt er vi bare halvveis når det gjelder målsettingen om 430, tror jeg det er, nye helsesøstre, mens det er behov for 800. Hadde vi øremerket pengene istedenfor, hadde vi nesten nådd målet allerede i dag. Som stortingspolitiker har jeg hatt god dialog med mine kommunerepresentanter i de kommunene som tar samfunnsansvar, og dem er det mange av. Jeg må si jeg er virkelig imponert over den mobiliseringen vi har sett når det gjelder å ta imot flyktninger, og når det gjelder asylmottak. Det er viktig at vi klarer å kompensere de kommunene som tar dette ansvaret, for det er betydelige utgifter, spesielt innenfor helse. Vi har registrert at når det gjelder tuberkulose på mottak, fungerer screening ganske bra. Men vi har også registrert svineinfluensa. En må hele tiden være i forkant og bruke den kunnskapen en har, slik at kommunene får tak i problemet, uansett når det kommer. Jeg har også fått tilbakemelding om at de som har asylmottak, kunne tenke seg å få en klar instruks om hvilken minsteinformasjon de skal gi til kommunene. Det er også relevant når det gjelder det som Marianne Aasen tok opp tidligere her i dag, om barn og unge som trenger et skoletilbud. Jeg er selvsagt bekymret for dem som kommer til å sitte der lenge. Det å ha aktivitetstilbud er helt avgjørende, også når det gjelder helsefremming for dem som sitter på mottak.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Arbeid til alle er jobb nr. 1. Det er budskapet i og målsettingen med Arbeiderpartiets alternative budsjett. For å nå dette målet er en god kommuneøkonomi avgjørende. Derfor foreslår Arbeiderpartiet 4 mrd. kr mer til kommunene. Prioritering av penger til kommunene er først og fremst viktig for å bygge ut velferdstjenestene – som skole, barnehage osv. – men det vil også være viktig for å sette folk i arbeid i en tid med økende arbeidsledighet. Regjeringen fortsetter å bruke store pengesummer på skattekutt. De burde heller bruke dem på å bekjempe den økende arbeidsledigheten og til grunnleggende velferdstjenester. Jeg har registrert i dag at det er en kamp om hvem som har gitt mest til kommunene, eller hvem som kanskje er kommunens beste venn. Jeg synes tallene taler for seg. At Høyre og Fremskrittspartiet ikke ønsker å ta inn skatteinngangen – eller den manglende skatteinngangen – i sine beregninger, visste vi fra før. Det fikk vi bekreftet da de ikke ville være med på å kompensere skattesvikten i 2014. Men så enkelt er det ikke. For en kommune er en krone en krone, selv om den kommer fra skatt, eller som i 2014 – da den ikke kom. Høyres representant Frank J. Jenssen pratet tidligere i dag om viktigheten av forutsigbarhet for kommunene. Det er jo ikke mye forutsigbart om skatteinngangen svikter og den ikke blir kompensert. Som mangeårig kommunepolitiker og ordfører vet jeg hvor krevende det er å få budsjettene i havn, og det er tøft med stramme rammer. Jeg har også reist mye i fylket vårt denne sommeren og høsten, og det er ikke noen tvil om at det er store utfordringer i kommunene, uavhengig av hvem som styrer og har styrt. Kommunestyrene i hele landet er nå i ferd med å vedta sine budsjetter for 2016 og økonomiplan for 2016–2019. Her er realiteten at man ikke holder på med planlegging av hva man skal satse på og bygge videre på. Nei, hovedutfordringen er hvor man skal kutte. Jeg anbefaler både statsråd Sanner og regjeringspartiene å lese lokalavisene, hvis de ikke har gjort det, og se hva debatten handler om i dag. Regjeringen fortsetter med sin distriktsfiendtlige politikk. Jeg har et par eksempler. Regionale utviklingsmidler har vært nevnt, og de kuttes hvert år. Et annet eksempel er de nye kostnadsnøklene til fylkeskommunen. I mitt hjemfylke, Nordland, vil man tape 284 mill. kr fra 2019 hvis det ikke blir gjort noe med dette. Så langt ser det ut til at det er liten vilje til å løse dette. Enda et eksempel når det gjelder økonomien, er at regjeringen faktisk fryser småkommunetilskuddet i 2016. Er det noe vi kan forvente som et første varsel om det nye inntektssystemet som kommer?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Som det er sagt mange ganger i debatten, er det selvfølgelig slik at flyktningsituasjonen reiser mange utfordringer for oss alle sammen. Derfor har det vært bra med forlikene og bra med de forhandlingene som nå pågår mellom de parlamentariske lederne. Det er bra, for dette er en nasjonal utfordring som vi bare kan klare å løse nasjonalt. Men når jeg nå tar ordet, er det for å si at denne enigheten, som jeg mener er veldig viktig og konstruktiv for Norge, skjemmes betydelig av påstander om at situasjonen er oppstått på grunn av flyktningavtalen her i Stortinget om 8 000 flyktninger. Det mener jeg er et tydelig eksempel på det vi har sett i veldig mange sammenhenger, og som vi ser konsekvent nesten hver eneste dag – hvordan Fremskrittspartiet, som nå er regjeringsparti, dobbeltkommuniserer i alle sammenhenger. Det er dette som er grunnen til at situasjonen er skapt, sier Njåstad i starten av debatten. Da tar han altså ikke inn over seg de store perspektivene som vi nå har i hele Europa, og som alle land har en grundig utfordring med. Det er typisk for den type partier i hele Europa å forsøke å lage en strukturell diskusjon ut av det som i virkeligheten er et moralsk spørsmål. Jeg sier dette fordi jeg vil utfordre Njåstad og andre til mot slutten av denne debatten på denne lørdagen å diskutere om det ikke er slik at det er moralen i spørsmålet som er det viktigste – at Norge skal opprettholde sin kultur som en humanistisk nasjon – og ikke gjøre dette spørsmålet til et strukturelt spørsmål. Jeg vil også spørre representantene for Kristelig Folkeparti og Venstre: Synes de det er greit at Njåstad sier slike ting? Synes de det er ålreit at han gjør det? Synes de det er noe å støtte opp om, eller er det bare folk som meg som skal gå opp og gjøre markeringer på dette? Jeg synes ikke den diskusjonen skulle ta slutt før vi får vite hvor Kristelig Folkeparti og Venstre står i en slik sammenheng. Tiden tillater ikke at jeg går for langt inn i det som Ingjerd Schou sa, men det er i den samme kategorien. Jeg må si at det overrasker meg veldig at Høyre går inn i et slikt løp. Jeg minner representanten Schou om hva hennes egen statsråd, statsråd Helgesen, sa om den innsatsen Norge gjør, og den godkjenningen vi får i EØS og i EU i den sammenheng. Hun er i konfrontasjon med Helgesen når hun uttaler seg slik som hun gjør, og jeg vil gjerne høre at hun kommenterer det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Representanten Keshvari sier: Vi gjør det vi kan. Hvorfor var ikke Fremskrittspartiet da med på det forhandlingsforliket som vi inngikk, om 8 000 flyktninger – til tross for at partiet er et regjeringsparti og regjeringa sier at det er regjeringas politikk? Men Keshvaris parti her i Stortinget sier nei, det er ikke Fremskrittspartiets politikk. Så står han på denne talerstolen og prøver å si til Stortinget at de ikke dobbeltkommuniserer! Jeg hevder her – det er ingen andre som har sagt det, derfor skal jeg si det tydelig: Den manøveren er Fremskrittspartiets strategi for å ha en plattform for å kunne gjøre akkurat det jeg sier, nemlig dobbeltkommunisere for å skape seg en plattform for å kunne drive fram en retorikk som er til skade for den humanistiske utviklinga i samfunnet. Det er det Keshvari står for. Det er dette som er Fremskrittspartiet på dette området. Og det nytter ikke med utflukter i en sånn sammenheng – å finne på tekniske argumenter om Arbeiderpartiets politikk. Det er dette som er realiteten. Og det er dette som er det alvorlige. Kommunalministeren sitter her fortsatt, selvfølgelig, og jeg vil be kommunalminister Sanner om å komme opp her og svare på om han synes det er greit at finansministeren hans mener at kommunene ikke skal ta imot flyktninger. Er det greit for statsråd Sanner at finansministeren mener det? Det er vel heller ikke dobbeltkommunikasjon, skulle jeg tro – hvis vi skulle legge inn den betraktningen som Njåstad og Keshvari har. Finansministeren sier: Ikke følg regjeringas politikk! Det er heller ikke dobbeltkommunikasjon, antakeligvis. Jo, det er nettopp det det er – det er det som er det beklagelige. Og det som er det beklagelige, er at Stortinget, i den parlamentariske situasjonen vi har, aksepterer at statsråder opptrer på denne måten. Det burde ikke Stortinget gjort, etter min klare mening. Så vil jeg si om det Njåstad sa: Jeg er enig i alt Njåstad sa i sitt siste innlegg, men han svarte ikke konkret på spørsmålet: Er det greit at det partiet som han støtter og som er en del av regjeringa – Fremskrittspartiet – uttaler seg på denne måten i denne salen? Toskedal var i nærheten av å si nå at han syntes det ikke var greit. Han sa det ikke helt klart. Jeg skulle ønske han hadde sagt det enda klarere, for dette er, kjære stortingskollegaer, rett og slett ikke parlamentarisk greit.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Jeg tar ordet under henvisning til justisminister Anundsens innlegg og lettere belæring av meg om konstitusjonelle forhold. Jeg kan betrygge ham med at jeg er veldig sterk tilhenger av at demokratiet fungerer, og at folk sier det de mener. Men Anundsen sitter i en norsk regjering. Hans parti er i en norsk regjering – en norsk regjering som i den sammenheng vi snakker om, flyktningavtalen, ikke aksepterer den i parlamentet. Hvis vi skal snakke om de konstitusjonelle konsekvensene av det, under henvisning til hva justisministeren sier, burde Fremskrittspartiet gått ut av regjeringa. Men det slipper de fordi de blir dekket i Stortinget av Høyre, som tydeligvis orker dette, og av Venstre og Kristelig Folkeparti, som også orker det – av overordnede politiske grunner. Det er greit nok. Det er ikke konstitusjonelt feil, men det er selvfølgelig kritikkverdig.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2015-12-12:
Da regjeringen fremmet forslag om ny kostnadsnøkkel i inntektssystemet for fylkeskommunene i 2015, ble det klart at regjeringen baserte seg på store endringer i forutsetningene, som var dårlig utredet og konsekvensvurdert. Det nye systemet ga store omfordelingsvirkninger mellom fylkene, der bl.a. Oslo kom best ut med en gevinst på over 650 mill. kr, og Nordland kom ut med et tap på omtrent 284 mill. kr. Sogn og Fjordane fikk om lag det samme tapet, noe som har fått store konsekvenser for tilbudet som kan gis til innbyggerne. Det er flere svakheter i den nye kostnadsnøkkelen, men omleggingen av faktorene for rutenett til sjøs gjennom båt- og ferjedrift slo spesielt sterkt ut i negativ retning for kystfylkene på Vestlandet og i Nord-Norge. Allerede ved framleggingen erkjente regjeringen dette og sa de ville arbeide videre med sektornøkkelen for båt og ferje fram mot statsbudsjettet 2015. Regjeringen har ikke gjort jobben de lovet. Det viser kommuneproposisjonen for 2016. Der forteller nemlig departementet hvor vanskelig det er å etablere en kostnadsnøkkel som speiler utgiftsbehovet, og de ber nå om henstand til 2017 med å gi en ny vurdering. Stortingsflertallet har godtatt dette og gitt midlertidige kompensasjoner gjennom innføring av en tapskompensasjonsordning – og la meg understreke mot departementets vilje – som kommer i tillegg til innfasing over fem år gjennom inntektsgarantiordningen. Jeg har fått anledning til å spørre statsråd Jan Tore Sanner om han vil gå inn i kostnadsnøkkelen og styrke økonomien til fylkeskommuner med særlig høye transportkostnader. Statsråden argumenterte seg ut av det hele ved å vise til at inntektssystemet for fylkeskommunene lenge har vært modent for oppdatering, siden det har vært uforandret fra 1990-tallet. Jeg og Senterpartiet har ikke motsatt oss denne oppdateringen, men vi må ha lov til å forvente at det skjer ut fra kriterier som speiler faktiske kostnader ved å drive kollektivtransport til sjøs. I dag tror jeg det er flere enn oss i Senterpartiet som beklager at Stortinget ikke tok seg tid til en ny gjennomgang da man behandlet kommuneproposisjonen for 2014. Vi er nå i en situasjon der regjeringen stadig ber om utsettelse for å komme med gjennomgangen som Stortinget har bedt om. I mellomtiden forsøkes inntektssystemet for fylkeskommunene smurt med tapskompensasjonsmidler. Faktum er at anbudskostnadene for båt og ferje har steget kraftig, og at dekningen av kostnader går ned. Regjeringen sier den vil fremme vekst. Nordland er et fylke som leverer det. Næringslivet i fylket omsetter for et tresifret milliardbeløp, og prognosene for framtidig vekst er blant de sterkeste i landet. Skal denne veksten realiseres, slik at vi framover kan finansiere velferdsgoder i hele landet, må fylkeskommunene settes i stand til å oppgradere og vedlikeholde samferdselsnettet. Det er trist at regjeringen ikke stiller opp for næringslivet i Nordland og andre fylker med høye transportkostnader. Det ønsker Senterpartiet å gjøre noe med.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2015-12-12:
Jeg tror jeg skylder representanten Elvenes en oppklaring. Det har seg sånn at undertegnede til daglig er fylkesråd for samferdsel i Nordland. Å stille spørsmål ved om representanten er i stand til å debattere samferdsel i Nordland og inntektsnøklene, er vel å trekke det noe langt. Jeg har ikke kritisert denne regjeringen for å oppfylle Nasjonal transportplan som ble levert av den forrige regjeringen. Tvert imot har jeg sagt at det var en riktig og nødvendig plan, og det er bra at regjeringen har fulgt opp. Det jeg har stilt kritiske spørsmål til, er at når man i satsingen på stamnettet fra regjeringens side, og for så vidt også fra den forrige regjeringen, ikke ser at næringstransportene i stor grad, spesielt i Nord-Norge, starter ved en fylkesvei, hjelper det ikke, og vi får ikke full samfunnsøkonomisk effekt dersom trailerne står igjen på en øy eller i grøfta på en dårlig fylkesvei. Jeg tror noen snart må forklare representanten Njåstad at når samferdselsministeren går inn og forfordeler innenfor rammen av de frie inntektene over Kommunal- og regionaldepartementets budsjett, blir det ikke automatisk og plutselig mye mer penger til samferdsel i noen fylker. Rammen er så stor som den er. Når man endrer kostnadsnøkkelen og fordelingen i den, basert på de kriteriene som ligger i inntektssystemet, får det effekt rundt omkring i fylkene. Det er ikke rart at noen fylker føler de har blitt neglisjert, når de får så store endringer over natten. Det har et samlet storting akseptert når man har gått inn for en kompensasjonsordning utover det som lå i garantiordningen. Jeg noterer meg at statsråden fortsatt mener man har laget et bedre og mer rettferdig system, og at man ikke ønsker – så vidt jeg klarer å forstå – å følge opp det Stortinget har sagt, nemlig at man må se på disse nøklene på nytt når det kommer til ferge- og båttrafikk. Det er ønsketenkning og pressemeldingslesing som gjør at det plutselig blir oppfattet slik at det er mye mer penger til samferdsel. Å dra fram fylker som har realinntektsnedgang, når man i tidligere år i lang tid faktisk har hatt realinntektsøkning, og så si at det plutselig skal medføre at man får satset på næringslivet og lagt til rette for samferdsel som er nødvendig for å få varene fra kysten og til markedet, er for meg en motsigelse som ikke henger sammen. Det er ikke sånn at endringen nødvendigvis gir disse resultatene når man tar med én hånd og, som representanten Henriksen sa, deler ut med to hender til andre. Vi får en situasjon hvor vi ikke fullt ut får utnyttet det potensialet som ligger i næringslivet, når vi ikke har muligheten til også å satse på annen infrastruktur.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-12:
Denne debatten fortoner seg i perioder som debatten om den omvendte verdenen, senest og tydeligst representert ved representanten Karin Andersen i et av hennes siste innlegg: et kappløp mot bunnen. Alf Prøysen, fra samme fylke som henne, var en eksponent for denne typen fortellerteknikk, visa I bakvendtland og historien om Teskjekjerringa er to eksempler på det. Det er ikke ukjent å bruke den typen fortellerteknikk i politikken, og den har vært brukt her i dag. Venstre er ganske fornøyd med at vi har fått kjempet inn mer enn 1 mrd. kr mer for å bekjempe fattigdom. Jeg tror at Alf Prøysen hadde vært fornøyd med det. Han var jo talsperson for de svakeste i samfunnet. Jeg opplevde ikke at han brukte den for å snakke noen ned. Et annet område som det har vært veldig lite prat om her i dag, er tiltak i kommunene og fylkeskommunene som handler om kollektivtransport, sykkel og miljøvennlig transport. For Venstres del kan vi skilte med 1 mrd. kr mer der også i løpet av tre budsjettforhandlinger. Jeg synes det er en betydelig vekst. Til skolehelsetjenesten og helsestasjonene har de fire partiene økt budsjettet med til sammen langt mer enn ½ mrd. kr – Venstre har vært med på å heve det med 170 mill. kr. Det er klart at det er et tankekors at kommunene ikke nødvendigvis bruker alle de pengene til helsesøstre og til å styrke kapasiteten til helsestasjonene. Men de går til kommunal sektor, og det er lokalpolitikerne som prioriterer, og som vet hvor skoen trykker. Så det er en betydelig styrking. Dette gjelder også på skolesektoren med etterutdanning av faglærte i skolen og flere lærere: 600 mill. kr er noe som merkes ute i kommunene. Så må vi ta en liten kikk bakover når det gjelder reformiveren i forrige regjering: regionreformen, som aldri ble noe av, og en samhandlingsreform som kommunene sliter betydelig med i dag. En startet med de mest krevende pasientene, og det er i kommunene en stor utfordring å håndtere situasjonen en står oppe i. Det som står igjen som en tydelig reform fra den åtteårige rød-grønne regjeringsperioden, er en pensjonsreform. Den var helt nødvendig, men den gjorde ingen stor forskjell med tanke på struktur og kapasitet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-12:
Representanten Helga Pedersen sa at Arbeiderpartiet prioriterte å bygge ut velferden raskest mulig. Ja, det som vi trodde skulle bli 12 000 nye plasser i eldreomsorgen innen 2015, ble 567, eller ca. 5 pst. på vei til målet. I Aftenposten 13. januar i år erkjenner Arbeiderpartiets helsepolitiske talsperson, Torgeir Micaelsen, nederlaget og tar selvkritikk på vegne av Arbeiderpartiet. Han erkjenner at virkemidlene langt fra var sterke nok. Senterpartiets Kjersti Toppe, som er helsepolitisk talsperson i Senterpartiet, omtalte det som «oppsiktsvekkende» og at det var et politisk «hamskifte». Svaret fra Arbeiderpartiet nå er sterkere statlig styring, i praksis en mistillit til kommunene. Er svaret da sterkere eller svakere kommuner fra Arbeiderpartiet i dag? De neste åra blir vi 200 000 flere over 80 år. Om noen år må 50 pst. av alle 18 år gamle gutter velge helsefag. Vi er fantastisk langt unna den realiteten. Det er nå, fram til 2020, Norge har et handlingsrom og kan berede framtida og bruke ressursene effektivt. Vi har økonomien, vi har kapasiteten og kompetansen, men vi mangler strukturen for å få det til. Representanten Lundteigen snakket i foregående innlegg om sentralisering. Ja, det må vi snakke om, men det er flere måter å gjøre det på, og det er ikke noe bedre å kreve inn skatter og etablere statlige arbeidsplasser i sentrale strøk, slik vi så en sterk tendens til i forrige regjering. Vi må fordele ressursene på en bedre måte, og da hender det faktisk at de private initiativene der ute er bedre enn her inne. Så langt på tre budsjettforhandlinger har Venstre bidratt til et grønt skatteskifte. Det har ført til 9,5 mrd. kr i skatteomlegginger i grønn retning. Det er mer enn dobbelt så mye på tre år som de rød-grønne greide på åtte år. Det er altså mulig å gjøre omlegginger i skattesystemet i grønn retning. Det er også mulig å bruke det i retning av distriktene. Representanten Greni spår at Venstre fader ut i 2017. Nei, vi sto for kommunereform i 2009, vi gjorde det i 2013 – vi er langt forbi den muligheten. Når det gjelder toppfinansiering og 50 mill. kr – ja, det må til – og mer til – både til vei og til bredbånd. Her ligger det mange muligheter, og kommunene der ute ønsker det. Bare i vår region er Valdres på trappene til å finne ut av det og hva man skal kreve.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-12:
Jeg tar ordet for å kommentere Karin Andersens siste innlegg. Utgangspunktet var det hun sa om kappløpet mot bunnen, mot null, som representanten avsluttet med. Norge har så langt tatt imot 30 000 emigranter, flyktninger og asylsøkere i år. Sverige har tatt imot 160 000 og Tyskland 1 million. Det er ikke sånn at dette er et kappløp mot null. Vi kan starte med at SV i regjering stort sett greide å holde seg med 500 kvoteflyktninger per år, mens det var forhandlet opp med 500 per år, og før flyktningtilstrømningen var vi oppe i 2 000. Det er blitt et forlik i år om å ta imot 8 000. SV har stilt seg utenfor det. Dette er vel heller et kappløp om å ta ansvar, og ikke et kappløp mot bunnen. Til representanten Toppe og det med sterkere kommuner: Det handler kanskje også om å ha en mindre stat. Til nå er det Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet som vil ha en statlig eldreomsorg. Vi andre må diskutere hvordan vi skal sette kommunene i stand til å ta det ansvaret.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Jeg får kanskje for ordens skyld bare bekrefte at statsråd Anundsen har rett i at vi ikke skal lage noen film sånn som han laget. Vi ønsker ikke å gjøre oss til latter heller. Men jeg skal først og fremst si noe om kommunesammenslåing, for det er en stor diskusjon rundt omkring i landet om det. Det er vanskelige debatter. Vi i Arbeiderpartiet er opptatt av at det skal skje ved frivillighet. Det er fordi noen av oss har opplevd å se kommunesammenslåinger som har vært framtvunget, og vi ser at det er i beste fall ganske komplisert, og det tar i hvert fall lang tid før resultatet blir vellykket. Så er det mange som blir provosert – og det beskylder jeg altså ikke statsråden for – av at det i noen utredninger kan bli gitt inntrykk av at det skal være en skrivebordsteori som sier at det skal være 10 000 eller 15 000 innbyggere i en kommune. Vårherre har gjort dette landet vårt tuklete sånn rent geografisk. Det betyr at avstand og topografi faktisk har mye å si, og at en ikke bare kan forholde seg til folketall. Jeg kommer fra Lardal kommune. Der har jeg vært ordfører. Lardal kommune var på besøk – i forrige uke var det vel – på statsrådens kontor og søkte om å slå seg sammen. Det synes jeg er vemodig, som tidligere ordfører i den bygda, men jeg synes det er riktig. Jeg synes det er riktig, for siden den kommunen ble opprettet, har vi fått mye større oppgaver på skole, vi har fått helt nye oppgaver på helse, det er store oppgaver på barnevern, og vi har fått oppgaver med barnehager, altså en lang rekke områder i Velferds-Norge som ikke var der da kommunegrensene ble trukket opp sånn som de er i dag. Jeg er enig i den konklusjonen som Lardal har kommet til, og regner med at statsråden nikker til at min hjemkommune og statsråd Anundsens hjemkommune skal få lov til å slå seg sammen. Jeg er opptatt av at de prosessene vi har knyttet til kommunesammenslåing, må foregå demokratisk. Jeg hører til dem som mener at hvis det ikke er sånn at velgerne har anledning til å gjøre seg opp en mening om dette ved at partiene har gjort sine standpunkt kjent ved valg, bør det være folkeavstemning. Men i vårt tilfelle var det sånn at Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Senterpartiet gikk til valg på kommunesammenslåing, og det synes jeg er enda mer demokratisk, for da kan de velgerne som vil legge hovedvekt på det spørsmålet, velge det på valgdagen. Så noen ganger er det riktig, og med frivillighet kan resultatet bli vellykket.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Grunnen til at jeg ba om ordet, var svaret som statsråd Anundsen ga til Martin Kolberg. Statsråden sa at det selvfølgelig er sånn at en kan være politisk uenig, at partier skal stå for sine standpunkter, men når vedtak er fattet i Stortinget, skal regjeringa følge opp. Det er jeg enig i. Det statsråd Anundsen hoppet elegant over, var at det spørsmålet gjaldt, var at statsråd Siv Jensen ved åpningen av valgkampen i Ålesund oppfordret kommunene til å bidra til at Stortingets vedtak ikke kunne følges opp – lenge etter at Stortinget hadde fattet vedtak – jeg understreker: lenge etter at Stortinget hadde fattet vedtak, og etter at regjeringa hadde begynt å følge opp ved at en annen herværende statsråd faktisk oppfordret kommunene til å stille opp. Det er det som er det alvorlige i situasjonen. Så var det Anundsen, som tok sammenlikninga med at da vi satt i regjering, i hvert fall helt i begynnelsen av regjeringsperioden, skjedde det en gang at SV var på plenen. Jeg syns det er en ganske stor forskjell i alvoret mellom at noen – et mindretall av stortingets representanter – demonstrerer mot regjeringa, og det at en statsråd i regjeringa demonstrerer mot Stortingets vedtak. Det er faktisk det som er situasjonen. Det som kanskje er det mest alvorlige med denne saken, er at regjeringas parlamentariske grunnlag, for ikke å snakke om statsministeren, lar det skje. Da må statsråden og regjeringas medlemmer forvente spørsmål fra opposisjonen. Det er faktisk opposisjonens rolle å peke på det faktum at vi har en statsråd som – etter at vedtak er fattet – motarbeider Stortingets vedtak. Så må jeg si at det var befriende å høre representanten Marit Arnstads siste innlegg, om at vi kanskje snart skal begynne å ta litt ansvar for at vi i fellesskap er i en situasjon der dette landet står overfor store utfordringer. Vi er enige når det gjelder dem som ikke skal ha opphold i Norge. Jeg tror de fleste er enig i at krigen i Irak er en større årsak til flyktningstrømmen enn Arbeiderpartiets landsmøte. Det vi burde stå sammen om, er å ta noen grep for at de som faktisk får opphold i Norge, ikke skal føle seg uvelkomne, men bli integrert til gode samfunnsborgere i landet vårt.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
De siste syv–åtte årene har vi vært vitne til en av de mest dyptgående og alvorlige finanskrisene Europa og verden noensinne har sett. Arbeidsledigheten har økt, flere millioner unge står bokstavelig talt uten en framtid, flere hundretusen mister hjemmene sine og er ute av stand til å forsørge seg selv. Nå har det også slått inn for fullt over Norge, og vi nærmer oss 130 000 arbeidsledige, noe som ikke er så alvorlig som vi ser på kontinentet, men likevel alvorlig, og faresignalene om at det blir verre, er tydelige. Felles for alle finanskriser er at enkelte leter etter syndebukker. På 1930-tallet var det jødene. Det har vært homofile. Det har vært feminister. Det har vært grupper i samfunnet som har vært en minoritet, eller som har vært et alternativ, det har vært romfolk som har fått gjennomgå. Det var snakk om holdning og moral. I slike situasjoner trenger både Norge og vi som enkeltmennesker tydelig og godt lederskap, og da må jeg si jeg synes det er forunderlig at vi har en statsminister som går ut og kritiserer sterkt gjeldstyngede kommuner som har vært styrt av Høyre og Fremskrittspartiet de siste 20 årene, for å ta imot flyktninger i idrettshaller, samtidig som hun omtaler situasjonen Norge står oppe i, som en «krise». Hun omtaler det som en krise, men vi har ingen kriseløsninger, det er ingen krisetiltak, og det er ingen krisepakker. Her er det godt nok med forhandlinger i Stortinget. Da jeg gikk ut fra Stortinget i sted, så jeg at SIAN, Stopp islamiseringen av Norge, demonstrerer, vi ser uke etter uke at asylmottak blir påtent, og i mitt eget fylke er det tagget hakekors på skoler med påskriften «Send dem tilbake». Tiden for politisering av denne krisen må nå være forbi. Mennesker står i fare for å dø, og mennesker blir tiltalt for mordbrannforsøk etter å ha tent på asylmottak. Den situasjonen hvor man i regjering er for, og hvor man i Stortinget hevder at signaler sendt på Arbeiderpartiets landsmøte førte til en migrasjonsbølge over hele Europa, må nå stoppe. Nå forventer både jeg og resten av Arbeiderpartiet tiltak og handling – ikke bare for Norge, men også et oppgjør med denne debatten. For fire år og fire måneder siden sa vi «aldri glemme». Det sa vi også etter annen verdenskrig, og hadde veteraner som kjempet som for Norges frihet – men også for friheten til å være seg selv og friheten og retten til å være annerledes – opplevd denne debatten i dag, tror jeg de ville ha reagert kraftig.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Det er med litt overraskelse jeg hørte representanten fra Venstre svare på et spørsmål fra Kolberg, hvor han karakteriserte Arbeiderpartiet for å være nydusjet. Det er en ganske alvorlig sak vi snakker om, hvor Venstre tyr til den type lettvint retorikk når det er spørsmål om Venstre er bekvem med Høyre- og Fremskrittsparti-retorikken og de politiske valgene i denne saken. Høyre og Høyres representanter har fra denne talerstolen i dag, og også i andre offentlige sammenhenger, adoptert Fremskrittspartiets retorikk om at Arbeiderpartiet har invitert til og har ansvar for situasjonen. Det er også uttrykk for et politisk verdivalg. Utsagnet fra finansministeren, som er vår nest-statsminister, uttrykker et klart verdivalg: Ikke bosett mennesker i nød, etter at de er kommet, etter at de er vurdert i forhold til internasjonale konvensjoner og avtaler, og etter at nasjonale verdier om å hjelpe folk i nød er vurdert – ikke ta imot dem. Jeg oppfatter ikke at representanten Kolberg sier noe om at Arbeiderpartiets moral er mye bedre enn noen andres moral. Men det vi ser, er at Høyre med åpne øyne og klar tanke, vil jeg tro, støtter, gjennom ikke å ta avstand, og viderefører en retorikk basert på Fremskrittspartiets verdier: Ikke bosett. Vi må stille spørsmålet: Er det sånn at hvis det ikke hadde vært for Arbeiderpartiets politikk, ville situasjonen ha vært annerledes? Er det det Høyre prøver å få oss til å tro, at det er Arbeiderpartiets politikk som gjør at denne regjeringa ikke kan styre, eller at det er Arbeiderpartiets politikk som gjør at Høyre må ta de verdivalgene de tar? Eller er dette uttrykk for en reell snuoperasjon fra Høyres verdigrunnlag til å omfavne Fremskrittspartiets verdigrunnlag i asylpolitikken? Det er det spørsmålet som er reist. Representanten Schou pekte i sin replikk til Arbeiderpartiets representant, Helga Pedersen, på at – dette er ikke sitat, men det er tatt etter hukommelsen – Arbeiderpartiets politikk ikke bare var streng og rettferdig, men den var også human. Ja, tenk det, president!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-12-12:
Representanten Kapur fra Oslo er kledelig frimodig på vegne av Høyre. Det er bra. Men når det blir sagt at Senterpartiet er fraværende i debatten om flyktninger og kommunestruktur, kan vi jo ta en liten hilsen. For det første: Høyre er ideologisk motstander av enhver grensekontroll, noe som er helt avgjørende når det gjelder å løse flyktningspørsmålet. Høyre sitter i regjering med et parti, Fremskrittspartiet, som motarbeider bosetting av flyktninger. Senterpartiet har ikke mye å lære. Senterpartiet inkluderer. I mitt fylke, Buskerud, er Hemsedal – Senterparti-styrte Hemsedal – et av forbildene for Fylkesmannen for hvordan en går fram og tar imot svært mange asylsøkere. Så til påstanden om kommunereformen: Det er interessant at høyrefolk i kommunene blir mer og mer beskjedne i å hevde regjeringas politikk og tør nå bare unntaksvis å vise fram flagget sitt – unntaksvis å vise fram flagget sitt – for sine lokale tilhengere. Hvorfor det? Jo, sjølsagt, hele poenget med kommunereformen er sentralisering av makt – sentralisering av makt som i sin konsekvens fører til sentralisering av aktivitet. Og når en sentraliserer aktivitet, blir mulighetene for det private næringslivet til å utvikle seg dynamisk mindre, for det er helt avhengig av en sterk og tydelig og dyktig kommunal sektor. Folk vil ikke ha denne forsterka sentraliseringa, verken i bygd eller by. Stadig flere – også i Oslos nærområder – erfarer at distriktspolitikkens andre ansikt er å stå opp mot veksten i pressområdene. Senterpartiet er ikke fraværende i denne debatten, vi er veldig godt fornøyde med det som skjer. Men det som er det viktige å videreføre, er å se på hvordan vi organiserer kommunal sektor. Organisasjon, kultur og ledelse – det er der den store utfordringa ligger. Vi må sette oppmerksomheten inn i møtet mellom lærer og elev, mellom helsefagarbeider og den pleietrengende. Det er det møtet som må gjøres effektivt, og da må vi gi fagfolk større ansvar, vi må ha færre Glava-lag, færre ledere, vi må bruke pengene der hvor de skal brukes, nemlig i møtet med vanlige folk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-12-12:
Det faktum at det er mange asylsøkere som har kommet til Norge, setter oss på en stor prøve når det gjelder å inkludere og integrere. Det som gjør denne diskusjonen og den jobben ekstra vanskelig, er, som flere har vært inne på, ikke minst Fremskrittspartiets opptreden. Etter at Stortinget hadde gjort vedtak, oppfordret Fremskrittspartiets partileder folkevalgte i Fremskrittspartiet utenfor regjeringa til å motarbeide bosetting av asylsøkere og flyktninger som gis midlertidig opphold, og vi erfarer jo det rundt omkring i kommunestyrene at den oppfordringa blir fulgt opp. Den medvirker til at det blir vanskelige situasjoner i en rekke kommuner knyttet til å takle det faktum at det er en rekke mennesker som har søkt asyl, og som vil få midlertidig opphold i Norge. Det er flere her fra Fremskrittspartiet som har sagt at det er helt greit at partileder Siv Jensen, som også er statsråd, har sagt dette. Dessverre er ikke Siv Jensen i salen nå, men justisministeren er det, og justisministeren har, så langt jeg vet, ikke avklart sin egen holdning fra denne talerstolen til dette spørsmålet. Jeg vil be om at statsråden kommer opp og avklarer for folk om statsråd Anders Anundsen er enig i at Fremskrittspartiets tillitsvalgte og folkevalgte fortsatt skal agitere for at vi ikke skal arbeide for bosetting av de asylsøkerne som gis midlertidig opphold i Norge. Det kreves et klart svar fra justisministeren, slik at vi i hvert fall har en avklaring av om justisministeren er enig med sin statsråd og sin partileder, Siv Jensen, eller om justisministeren lojalt følger opp regjeringas politikk, slik som den ellers framstilles her.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-12-12:
Fremskrittspartiet har i alle år sagt at dersom de bare kom i regjering, ville asyltallene i Norge stupe. Da kunne vi som er i opposisjon nå, selvsagt ha sagt: Se hva som skjer når Fremskrittspartiet kommer i regjering – det har blitt ti ganger flere asylsøkere til Norge. Det er det ingen anstendig politiker som noen gang ville ha funnet på å si, for vi vet jo at den flyktningsituasjonen vi nå ser i verden, ikke skyldes den norske regjeringen. Den skyldes at det er kriger i verden. Men regjeringen i Norge sier det motsatte. De sier at den flyktningsituasjonen vi ser nå, skyldes signaler som har kommet fra et opposisjonspartis landsmøte. Det er det som er skyld i at hundretusener av mennesker har blitt drevet på flukt, og at noen av dem har kommet hit til Norge. Første gang jeg hørte Keshvari si det i denne salen i en stortingsdebatt, trodde jeg knapt mine egne ører. Jeg trodde knapt det var mulig å lage en retorikk om at flyktningsituasjonen i Norge og verden skyldtes Arbeiderpartiets landsmøte. Få uker etterpå hørte jeg Børge Brende si det samme på Aktuelt. Nå hørte vi Ingjerd Schou si mye av det samme i sitt første innlegg. Senere ble hun utfordret, og da svarte hun: 8 000 står de helt inne for, men 10 000 er signalet som sender hundretusener av mennesker på flukt. De 2 000 som er forskjellen mellom det som var vedtaket i Stortinget, som alle partier – bortsett fra Fremskrittspartiet – stilte seg bak, og de 10 000 som Jonas Gahr Støre snakket om i sin landsmøtetale, er det som har skylden for hele flyktningekatastrofen. Man må være kommunikasjonsrådgiver i Fremskrittspartiet for å gå på den retorikken som Ingjerd Schou fikk seg til å bruke. Det overrasker meg å høre at Høyre-folk som jeg kjenner, som er anstendige Høyre-folk, fortsatt bruker den typen retorikk, og det kan ikke være særlig komfortabelt for Venstre og Kristelig Folkeparti, som har dette som en av sine hjertesaker, å sitte i salen og høre på dette. Jeg er tilhenger av at det skal være samsvar mellom den politikken vi fører i Norge, og den politikken som føres i andre europeiske land, men jeg er ikke enig i at Norge skal være det landet som er minst attraktivt. Det er politikere i denne salen som bruker «human» nærmest som et skjellsord. Man er opptatt av signaler, men vi må minne oss selv om at Norge år etter år er kåret til verdens beste land å bo i av FN. Noen vil kanskje si at det er å sende et signal til resten av verden. Det er i så fall et signal vi ikke skal skjemmes over. Det er et signal vi skal være stolte over at vi er med på å sende ut. Det er noe vi skal ta vare på.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-12-12:
Jeg merker meg at representanten Frank J. Jenssen sier at andres argumenter er en debatteknikk han ikke liker, og så avslutter han med å kalle andre folks meninger dommedagsprofetier. Det er også en form for retorikk. Det har vært en interessant debatt. Det er viktig at Senterpartiets representant fra Nordland har fått fram en del av de praktiske konsekvensene omfordelingen på fordelingsnøklene har gitt for enkelte fylkeskommuner her i landet. Det er viktig – og jeg håper alle Høyres og Fremskrittspartiets representanter i storting, fylkesting og kommunestyrer får med seg det i de fylkene. Da blir jeg litt forundret når man bruker økningen på fylkesveger og transport som et argument for at Nord-Norge likevel kommer godt ut. Men det er jo fordi man har hatt et bortfall av differensiert arbeidsgiveravgift, og transportmidlene var et forsøk på å kompensere for det, ikke en diskusjon om fordelingsnøklene. Det var heller ikke slik at fordelingsnøklene var en diskusjon om den krisen man har på Sør-Vestlandet. Da ville det ikke vært Oslo som kom definitivt best ut når det gjaldt fordelingsnøklene. Men jeg tok egentlig ordet fordi jeg er forundret over én ting i dagens debatt, og det er retorikken omkring asylpolitikken. Jeg hadde kanskje ikke ventet annet enn at Fremskrittspartiet ville legge seg på en retorikk der de prøver å gjøre spørsmålet om antallet flyktninger og asylsøkere til Norge til et spørsmål om Arbeiderpartiets landsmøte. Men jeg hadde ikke ventet det fra Høyre. Jeg må si det. Jeg hadde ikke ventet at Høyre skulle gå inn på den type argumentasjon i denne debatten. Det er sørgelig for en debatt som nå krever at vi inngår brede forlik, at vi har et visst lederskap, at vi samler oss om noe som også er langsiktige beslutninger fra Stortingets side. Og ja, vi har forhandlet, og vi ble enige i sommer om 8 000 flyktninger. Fremskrittspartiet kunne ifølge VG strekke seg til 7 500. Arbeiderpartiet vedtok på sitt landsmøte 10 000. Vi ble enige om 8 000. Vi har vedtatt et forlik i høst som har handlet om innstramminger, og vi er midt i forhandlinger om et forlik som også angår integrering. Men vi er altså i en situasjon der det kreves at Stortinget tar ansvar også for den situasjonen vi står oppi, og jeg må si jeg blir nesten skamfull når jeg hører at dette reduseres til en nokså billig retorikk fra Høyre og Fremskrittspartiet mot et annet parti her i salen. Det synes jeg vi skulle holdt oss for gode til – særlig fra et parti som anser seg sjøl som et statsbærende parti. For debattens del og for det som kreves av de politiske partiene i tida framover, er det sørgelig å høre på.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-12:
Forestillingen om at venstresida importerer mennesker til Norge for å styrke seg, er en hard negl i konspirasjonsteorienes verden. Ofte henger den tett sammen med det hatet mot Arbeiderpartiet som ofte pipler til overflata i de mer mørke sidene av Internett. Det er en form for hat og en form for konspirasjonsteorier som det er grunn til å minne om var medvirkende til de verste voldshandlinger i Norge etter andre verdenskrig. Ideen om at Jonas Gahr Støre skal ha utløst en av nyere tids største kriser på grunn av en tale han holdt på Arbeiderpartiets landsmøte, har sitt opphav i dette tankeuniverset. Noen vil kanskje mene – og minne om – at regimet i Eritrea, kollapsen i Irak, volden i Afghanistan og ikke minst de vanvittige overgrepene til ISIL og Bashar al-Asaad i Syria kan ha spilt inn på at store menneskemengder nå flykter til Europa. Men selv i møte med en historisk flyktningkrise er det ingen anledning som er for stor til å drive smålig innenrikspolitisk, høyrepopulistisk spill her i salen. Jeg skal gi statsråd Anundsen rett i én ting, og det er at politiske signaler har noe å si. Det er en ny erkjennelse fra Fremskrittspartiet at politiske signaler har noe å si. Jeg kunne tenkt meg å få en kommentar fra justisministeren om hva slags signaler følgende overskrifter i media kan ha gitt: «Eller så skulle jeg ønske at noen snitter de [romfolket] opp i småbiter og bruker de som hundefôr.» «(…) muslimfritt Hedmark.» (…) «De [flyktningene] lukter og slår ungene sine.» «Ser at han er såkalt mørkhudet. Da kommer han vel sannsynligvis fra Afrika og en av disse sydhavsøyene som pappaen til Pippi var konge.» «Personlig tror jeg ikke at negrene er i stand til og drive sitt eget land.» Det er uttalelser om at man trenger et nytt korstog, som den nåværende statssekretæren til kommunalministeren uttalte i forrige stortingsperiode, eller det å omfavne uttalelser som «møkkafolk fra et møkkaland» om somaliere. Ja, det er til og med sagt fra denne talerstolen: «Vi er i ferd med å grave vår egen kulturelle, etniske og religiøse grav i Europa, og da bør faktisk noen våkne opp før det er for sent.» Dette er alle uttalelser fra politikere, medlemmer og tillitsvalgte i Fremskrittspartiet som har vært sitert i norske medier. Det er vi vant med. Det vi ikke er vant med, er at Høyre har tatt steget fra entydig å fordømme den retorikken til å plukke opp retorikk som har opphav i det samme grumset. Det er uakseptabelt, og det er uanstendig. Sjøl utenriksministeren har lagt seg på det nivået her i salen. Jeg tror mange framtidige konservative i Norge vil lese protokollen fra denne stortingshøsten og gremmes.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-12:
Jeg er helt enig med statsråd Anundsen i at innlegget mitt var et trist innlegg. Det var det som var hele poenget. Det sier alt når statsråden mener at en høytlesning av sitater fra statsrådens egne partifeller bringer debatten ned på et nivå som ikke fortjener kommentar. Det har han for så vidt rett i, men det er nå engang sånn at statsråden har rett i at politiske signaler har noe å si, hvilke signaler vi gir fra denne salen, har noe å si, og hva slags argumentasjoner og teorier om virkeligheten vi gir legitimitet til i denne salen, har noe å si for verden utenfor. I den anledning – selv om ikke statsråden vil nedlate seg til å kommentere innlegget mitt – kunne jeg tenke meg å spørre ham om noe annet, og det er på hvilket grunnlag statsminister Erna Solberg den 18. oktober i år uttalte til TV 2 at det ikke er noen grunn til å frykte asylbranner i Norge, og det var med referanse til ildspåsettelser av asylmottak i Sverige. Statsministeren sa til TV 2 at det er «ikke grunn til å frykte det samme her hjemme». Grunnen til at jeg spør, er at det tre uker før var et utspill fra Politiets sikkerhetstjeneste, som sier at de frykter økt trussel fra høyreekstreme. Det sa de den 24. september 2015. Det er blikk stille fra justisministeren om økende høyreekstrem retorikk i samfunnet og den høyreekstreme volden vi sannsynligvis har sett på Vestlandet. Og før justisministeren avviser enhver kommentar til denne saken med at det er en sak som er under etterforskning, osv., kan jeg minne justisministeren om at to av hans Fremskrittsparti-kollegaer i regjering nylig har kommentert den pågående saken mot Mulla Krekar på sosiale medier, så så vanskelig kan det vel ikke være, men det er kanskje noen saker som det er mer ubehagelig å kommentere enn andre. Det jeg lurer på, er: Hvorfor insisterer Fremskrittspartiet på å være det eneste partiet i norsk politikk som ikke trekker opp en klar grense mot ytterpunktene på sin fløy? På samme måte som vi i SV har et helt soleklart ansvar for å slå hardest ned på antisemittiske ytringer på venstresida av Palestinabevegelsen, så har Fremskrittspartiet et ansvar for ikke å legitimere konspirasjonsteorier, ikke legitimere hatretorikk mot Arbeiderpartiet. Det ansvaret tar ikke Fremskrittspartiet. Det er det som er trist. Det er det som gjør at vi har fått en uverdig debatt i Stortinget i dag.