May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-06:
Dette har ikke vært en enkel melding å behandle. Det har vært mange vanskelige hensyn å ta – alle meget viktige hver for seg, og delvis motstridende interesser. Det er hensynet til tilsynsfunksjonen i tilsynene, det er de ansatte og deres rettigheter, og det er arbeidsplasser i regionene, og det er bruk av kompetanse i hele landet. Statsråden burde ha lagt fram denne saken om tilsynene som en stortingsmelding først, med en bred høringsprosess underveis, når han først bestemte seg for å legge den fram for Stortinget, og ikke som det er gjort i denne saken: Først legges konklusjonen fram med brask og bram, deretter fremmes en stortingsmelding for Stortinget som ikke har vært på høring, og hvor de ansatte ikke har vært med i prosessen. Arbeids- og administrasjonsdepartementet og statsråd Norman har ikke fulgt sin egen utredningsinstruks på en forsvarlig måte i denne meldinga. Konsekvensene for brukerne, arbeids- og næringslivet og organisasjonene er heller ikke utredet. Blant annet er tallmaterialet for utflyttingskostnadene som departementet bruker, betydelig lavere enn det alle tilsynene er kommet fram til ut fra egne beregninger. Stortingets beslutninger i framtida bør bygge på en grundigere og mer helhetlig konsekvensutredning av faglige, økonomiske, samfunnsmessige og menneskelige faktorer i så omfattende saker som disse. Regjeringa har ved denne meldinga valgt å samle flere av de statlige tilsynene og deres tilsynsoppgaver i én behandling om utflytting. Tilsynsoppgavene i det enkelte tilsyn er meget spesialiserte, og det er et internasjonalt samarbeid og ulike regler å ta hensyn til. Når nå én eneste komite i Stortinget skal behandle alle disse tilsynene under ett, har vi selvsagt samarbeidet med de enkelte fagfraksjonene i vårt eget parti. Men jeg er ikke sikker på at denne saken ville fått det samme utfallet dersom hvert enkelt tilsyn hadde blitt behandlet i den stortingskomite som har budsjettansvar for og kompetanse om hvert enkelt tilsyn. SV og flere av partiene på Stortinget har som uttalt politikk å bidra til å flytte statlige arbeidsplasser ut i distriktene. Det har mange gode og delvis historiske begrunnelser. Regionene og distriktene har mistet et utall viktige arbeidsplasser som følge av bl.a. strukturrasjonalisering, omorganisering, nedleggelser og oppsigelser, både i Posten og Telenor og diverse andre steder. Jeg nevner dette nå som et bakteppe, som mange av oss som er folkevalgte fra hele landet, har i minne. Det er et stort behov for å fylle på med ulike arbeidsplasser i regionene og distriktene. Det kan bidra til optimisme, man kan få utnyttet kompetansen som finnes der, og det kan tiltrekke seg andre virksomheter. Derfor er SV positiv, og derfor går SV for denne utflyttingen. Det er sannsynligvis disse politiske erfaringene statsråd Victor Norman og Regjeringa har benyttet seg av når de har valgt strategien med å behandle alle tilsynene under ett. Men det som også er realiteten, er at det er flyttet mange statlige arbeidsplasser til Oslo i denne perioden, og det er også etablert nye statlige arbeidsplasser i Oslo. Men dette er en liten trøst for alle de 900 ansatte i de statlige tilsynene som på en brå og uakseptabel måte fikk vite at arbeidsplassene deres var tiltenkt et annet sted i landet. De fleste av oss har mange viktige bånd knyttet til arbeidsplassen vår. Det er inntektskilden, og det er et sted hvor vi bruker mye av våre ressurser og mye av vår tid. Mye av livsgrunnlaget forsvinner når arbeidsplassen forsvinner. Derfor var det viktig for oss i Sosialistisk Venstreparti, når det var flertall for utflytting, å sikre de ansattes rettigheter til en ny jobb, og ventelønn for dem som ikke får tilbud om ny jobb før tilsynene begynner sin flytteprosess. Tilsvarende viktig for Sosialistisk Venstreparti har det vært å sikre tilsynsfunksjonen i hvert enkelt tilsyn både generelt – og spesielt i flytteprosessen. Det er en meget viktig samfunnsfunksjon som tilsynene fyller. Og det er alvorlig dersom tilsynsfunksjonen ikke opprettholdes som i dag i flytteperioden. Derfor har flertallet i en avtale blitt enig om at Regjeringa må legge inn tilstrekkelig mye penger, slik at kostnadene til flytting, nyrekruttering av ansatte og andre kostnader i flytteprosessen skal dekkes utenfor det ordinære driftsbudsjettet til de enkelte tilsyn og utgiftsføres separat fra vanlige driftskostnader. Regjeringa og Sosialistisk Venstreparti har forskjellig syn på vesenlige sider av tilsynenes funksjon og styring. Regjeringa gir uttrykk for en stor iver etter å deregulere og privatisere mye av tilsynsvirksomheten ved hjelp av standardiserings- og akkrediteringssystemer og ved å avskjære den politiske styringsretten. I de sektorer som ennå ikke er markedsregulert, ønsker Regjeringa å organisere tilsynene slik at de er tilpasset det framtidige markedet, uten at konsekvensen av dette er utredet i meldingen. Det er heller ikke vurdert i hvilken grad disse forslagene er gjennomførbare, om de er fordelaktige for tilsynsvirksomheten, og om de kan ha negative konsekvenser. Sosialistisk Venstreparti mener derimot at det er av stor samfunnsmessig betydning at vi opprettholder en offentlig tilsynsordning som gir rom for politiske inngrep der det er av stor samfunnsmessig betydning. Statsråd Norman må nå utarbeide for Stortinget en konsekvensanalyse for hvert enkelt tilsyn, hvor de blir behandlet enkeltvis, analysert og konsekvensutredet i forhold til faglige, økonomiske, samfunnsmessige og menneskelige faktorer. I avtalen som ligger til grunn for denne innstillingen vi nå debatterer, er det satt klare grenser for hvor langt Regjeringa i denne stortingsperioden kan gå i å fristille tilsynene og tilsynsfunksjonene fra politisk myndighet. Sosialistisk Venstreparti er fornøyd med at vi har fått dette til i avtalen. Men det er ingen god følelse vi sitter igjen med. Når avtalen akkurat er avsluttet, har statsråden og vår talsmann motstridende konklusjoner når de kommenterer avtalen. Vi er glad for at arbeidernes rettigheter er ivaretatt, og at den politiske styringen er beholdt, men statsråden er fornøyd med at tilsynene nå endelig er fristilt. Det siste ordet er neppe sagt i denne saken. Vi har fått demonstrert at de ansatte i de statlige tilsynene har et godt og nært forhold til arbeidsplassene og arbeidsoppgavene sine. I denne prosessen har vi hatt et godt samarbeid med dem på alle plan – faglig sett, i forhold til tilsynsfunksjonene og også i forhold til arbeidstakernes rettigheter. Derfor håper jeg at departementet og statsråd Norman har lært at man i andre sammenhenger bør satse på å få til en bedre prosess i tettere samarbeid med de ansatte, enn det som har skjedd i arbeidet med denne tilsynsmeldingen. Det hadde kompetente medarbeidere i tilsynene fortjent, og det er nødvendig å sikre at staten også i framtida får kompetente ansatte som legger igjen litt av sjelen i sitt daglige virke. Sosialistisk Venstreparti vil følge opp den videre prosessen nøye, både i forhold til behandlingen av de ansatte som ikke flytter med, og de som flytter med. Vi vil også beholde kontakten med tilsynene for å forsikre oss om at tilsynene fungerer faglig forsvarlig i forhold til lover og regelverk. Tilsynene har en så viktig samfunnsfunksjon at vi må være sikre på at de fungerer og ivaretar sikkerheten. Departementet må melde fra underveis og evaluere denne prosessen for å trekke erfaringer som kan være nyttig i framtida. Det er mange gode argumenter for å flytte statlige arbeidsplasser ut av Oslo. Det er enda flere gode grunner til å tenke på hvordan man skal etablere nye statlige arbeidsplasser. Det som har vært vanskelig i denne saken, er hvordan den har vært behandlet. Victor Norman sa i sin redegjørelse – Fra ord til handling – to viktige ting som jeg var helt enig med ham i. Det gav meg et håp. Ett av hans delmål for å få til en effektiv offentlig sektor var å innføre krav om totalkostnadsberegninger ved større omlegginger. Totalkostnadsberegninger vil synliggjøre effekten og bevisstgjøre beslutningstakerne. Dette var noe som gav meg håp om at vi i framtida skulle slippe meget kostbare omstillinger og effektiviseringer i offentlig sektor. Det neste han sa, var at moderniseringen i offentlig sektor er umulig hvis ikke de som jobber der, er motivert for og delaktig i prosessen. En avgjørende forutsetning for en bedre offentlig sektor er derfor en personalpolitikk som virker motiverende. De ansatte har dessverre ikke vært delaktig i denne prosessen, og de er selvfølgelig ikke motivert. Men statsråden har brutt med det han var meget opptatt av i sin redegjørelse, og som han la inn som en forutsetning for å lykkes med en effektiv offentlig sektor.