Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
Det Stortinget gjør i dag, er noe ganske usedvanlig; for første gang underkjenner Stortinget en regjerings forslag til trygdeoppgjør. På mange måter trår en over en grense i forhold til arbeidsdelingen mellom regjering og storting. Når Stortinget ser seg nødt til å gjøre det, er det fordi Regjeringen på en oppsiktsvekkende måte har valgt å se bort fra stortingsflertallets klart uttalte ikke bare intensjon, men også stortingsflertallets klare beskrivelse av hvordan intensjonen om pensjonistenes inntektsutvikling skal gjennomføres. Over flere år har stortingsflertallet pekt på at grunnbeløpet er blitt underregulert, og at inntektsutviklingen for pensjonistene har sakket bakut, og at det strider imot Stortingets intensjon om at pensjonistene skal følge inntektsutviklingen ellers. Dette er riktignok blitt uttrykt på forskjellig måte: utvikling på linje med, om lag på linje med, minst på linje med, men like fullt har det vært en klar intensjon å få slutt på den systematiske underreguleringen og å få retningslinjer for trygdeoppgjøret som sikrer dette. Diskusjonen om hvordan retningslinjene skulle forstås – og uenighet om tolkningen av disse – har gitt regjeringer et handlingsrom og gjort det vanskelig for Stortinget å gripe inn, selv når dets intensjoner ikke er blitt fulgt opp. Dette kom klart til uttrykk ved fjorårets trygdeoppgjør, der det ikke bare oppstod uenighet mellom Regjeringen og organisasjonene, men også organisasjonene imellom, en uenighet som dreide seg om hvordan en skulle forstå retningslinjene og de begrepene som der ble brukt. For å slippe slike diskusjoner bad en samlet komite Regjeringen om å fremme forslag til nye retningslinjer og legge det fram for Stortinget i god tid før årets oppgjør. Forslag til retningslinjer lot vente på seg, og Arbeiderpartiets fraksjonsleder så seg nødt til å etterlyse det. Allikevel kom ikke forslag til retningslinjer før revidert budsjett. I realiteten var dette en provokasjon, og sosialkomiteen så seg nødt til å forsere behandlingen av retningslinjene for å ha det nødvendige verktøyet som skulle sikre de trygdede en inntektsutvikling minst på linje med lønnstakeres, og for å sikre kompensasjon for etterslepet i 2001 og etterslepet i 2002. Stortingsflertallet var også helt konkret på hvordan forventet inntektsutvikling skulle forstås, og la Regjeringens eget estimat slik det framkom i revidert nasjonalbudsjett, til grunn. Retningslinjene fra Stortinget var således helt konkrete og skulle ikke kunne gi grunnlag for misforståelser eller diskusjon. Det var derfor med stor overraskelse at en den 19. mai konstaterte at det nok en gang var brudd i trygdeoppgjøret mellom Regjeringen og organisasjonene. Retningslinjene var en jo enig om – de var helt konkrete. Allikevel velger statsråden å legge fram forslag til et trygdeoppgjør som klart strider mot Stortingets uttrykte vilje. Med denne type omkamp fra statsrådens side er Stortinget nødt til å sette foten ned og gå til det historiske skritt å underkjenne Regjeringens forslag til trygdeoppgjør. Men også på en positiv måte bør dette trygdeoppgjøret være historisk og innebære et veiskille, i den forstand at framtidens pensjonister vil være sikret en inntektsutvikling minst på linje med lønnsutviklingen ellers i samfunnet.