trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-02-16:
Jeg skal unngå å la statsråden henge seg opp i ett bestemt begrep, som en avsporing av debatten, som kanskje er bevisst fra statsrådens side – hvem vet? Jeg skal gjenta spørsmålet, som burde være enkelt å besvare, også for en Venstre-statsråd: Bakgrunnen for vedtaket i Stortinget er avsløringer av at store summer tas ut – tas vekk fra barnevernet, tas vekk fra eldreomsorgen, tas vekk fra velferden. Skattepengene våre forsvinner ut av velferden til privat berikelse. Ser statsråden at det å ta penger ut av velferden – til privat berikelse – er noe annet enn faktisk produksjon av velferd? Det burde være mulig å gi et svar på det for en ansvarlig statsråd, framfor å ty til diverse utflukter. For tredje gang: Ser statsråden forskjellen på dette? Har hun noe syn på nettopp profitten i velferden?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Jeg har tre viktige poenger i dag. For det første: Arbeiderpartiet er glad for at det nå er et flertall for det vi gikk til valg på i 2017, nemlig at pensjonene skal reguleres på en mer rettferdig måte, og at ikke pensjonistene skal gå i minus når lønnsmottakerne går i pluss. Fremskrittspartiet i regjering løftet ikke en finger for dette gjennom nesten sju år. Nå har de snudd, og både Fremskrittspartiet og SV slutter seg nå til en regulering som er helt innenfor pensjonsreformens hovedprinsipp. Det er et gjennombrudd. For det andre: Når det nå åpnes for at det skal betales pensjon fra første krone, et forslag Arbeiderpartiet og SV fremmet for flere år siden, og som regjeringspartiene og støttepartiet Fremskrittspartiet har stemt ned gang på gang, er også dette et gjennombrudd. Det er også et klart uttrykk for at nå er det vanlige folks tur – renholdernes tur, vekternes tur, butikkmedarbeidernes tur. Vi skal bli kvitt en urettferdighet som forsterker forskjellene mellom fattig og rik i pensjonisttilværelsen. Det har fagbevegelsen og Arbeiderpartiet presset på for lenge. Så må det sies at det kommer med en bismak, fordi det ikke skal innføres før i 2023, og da gradvis over en treårsperiode og ikke fra 1. januar 2022, som Arbeiderpartiet foreslår sammen med Senterpartiet og SV. Det er et mønster her. Kapitaleierne får skattekutt og krisestøtte uten krav til å unngå oppsigelser og utbytter, og de får det med en gang. Arbeidstakerne må vente. De som tjener minst og har lavest stillingsprosent, må vente. De som allerede har gått glipp av pensjonsoppsparing hvert eneste år fordi høyresiden har stemt ned forslaget om pensjon fra første krone, må vente. Så mitt tredje poeng: Etter denne runden og i påvente av kommisjonen som jobber, er jeg glad for at det brede flertallet slår ring om de viktigste pilarene i pensjonsreformen. Som representanten Lise Christoffersen sa det treffende: Forutsigbarhet er viktig for et rettferdig pensjonssystem. Vi skal hegne om et pensjonssystem som sikrer pensjonistene i dag. Solidaritet betyr at alle generasjoner bidrar. Med vårt pensjonssystem kan vi også se kommende generasjoner i øynene og si at også de er sikret en rettferdig pensjon. Ikke alle land kan det, men med vårt pensjonsopplegg, med den måten det er innrettet på, kan vi det. Arbeiderpartiet er opptatt av å slå ring rundt disse prinsippene samtidig som vi justerer underveis der det oppstår skjevheter, der vi ser urettferdigheter – som økt minstenivå i folketrygden, sikre muligheten til å gå av ved 62 år, et AFP som er der for sliterne, og sikre fortsatt delvis skjerming mot levealdersjustering for de tidligere uføre alderspensjonister. Dette blir viktig for Arbeiderpartiet i arbeidet med pensjon i årene som kommer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Noe av det viktige med den saken vi behandler i dag, er at vi i hvert fall midlertidig retter opp forskjeller i kart og terreng. Det var jo engang sånn at da det brede flertallet i Stortinget, som Fremskrittspartiet ikke var en del av, vedtok pensjonsreformen, la man til grunn en reguleringsmekanisme som i praksis ikke har vært fulgt, og som har fått de ganske store utslagene for mange pensjonister gjennom mange år, nemlig at de har tapt kjøpekraft ganske systematisk – i svært mange år. Det er klart at det har skapt utfordringer for mange, og det har blitt opplevd som svært urimelig. Derfor er Fremskrittspartiet veldig glad for at vi nå midlertidig har fått på plass en endring av denne reguleringsmekanismen, frem til vi får forslagene til behandling i neste stortingsperiode fra utvalget som nå ser på pensjonsreformen. Alt i alt mener jeg at dette er gode, midlertidige gjennomslag. Men er det Fremskrittspartiets primære standpunkt? Nei, det er det ikke. Fremskrittspartiet ønsker å gå mye lenger, som også for så vidt statsråden bekreftet. Jeg har også hørt en undertone fra kanskje særlig Arbeiderpartiet under debatten om at det har vært Fremskrittspartiet nærmest som har stoppet mulighetene for å gjøre grep for pensjonistene i den tiden vi satt i regjering. Det er positivt feil. Det er riktig at en av stolpene som var forutsetningen fra Høyres side da vi forhandlet frem regjeringsplattformen, var at pensjonsreformen skulle ligge fast. Men Fremskrittspartiet fant mange andre veier inn for å gjøre grep for å løfte pensjonistene, både gjennom at vi i mange runder har økt minstepensjonen for enslige minstepensjonister, gjennom at vi fikk til en kraftig forbedring av pensjonen for gifte og samboende pensjonister gjennom at vi fikk til en ytterligere bevegelse på avkortingen, og gjennom at vi har tatt grep i skattesystemet. Vi brukte alle de virkemidler vi hadde med den beskrankningen at pensjonsreformen skulle ligge fast, for å styrke pensjonistenes økonomiske situasjon gjennom de årene. Jeg er veldig glad for at vi nå gjennom dagens behandling skaper brede flertall for en midlertidig endring som skaper mer forutsigbarhet for landets pensjonister. Men er det så langt som vi vil gå? Nei, det er det ikke. Jeg har også lyst til å si helt avslutningsvis: Ja, vi venter nå i spenning på hva pensjonsutvalget kommer frem til. For mange år siden tok SV og Fremskrittspartiet det unormale skritt å lage et utkast til en barnehagereform. Den sto seg i mange år og bidro til en kraftig utbedring av barnehagetilbudet for landets barnefamilier. Det skal vi være stolte av. Nå gjorde vi mange, mange år etterpå det tilsvarende uvanlige skritt å gjøre det på pensjonen. Det fører altså til en i hvert fall midlertidig endring som skaper forutsigbarhet for pensjonistene, og det vil jeg takke SV for samarbeidet for og er stolt av resultatet som kommer i salen i dag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
I dag gjør Stortinget vedtak som vil gi oss et litt mer rettferdig pensjonssystem, og det er på høy tid. Det er mange eldre som har fått et kraftig møte med Forskjells-Norge de siste årene gjennom en rekke dårlige trygdeoppgjør, som aller mest har gått ut over eldre med lave pensjoner. Det er fortsatt altfor mange eldre som lever på en minstepensjon langt, langt under fattigdomsgrensen. På toppen av dette har pensjonistene opplevd etter pensjonsreformen å miste innflytelse over hvordan deres egen situasjon skulle utvikle seg. Vi har sett gjennom flere år nå at flere partier har sett at det har båret galt av sted, og at endringene i pensjonssystemet har slått urettferdig ut, men det har ikke vært mulig å få utløst flertall på Stortinget for å gjøre noe med det. Det har vært en fastlåst situasjon. Derfor tok SV, Fremskrittspartiet og Pensjonistforbundet det uvanlige steget å lage et felles forslag. Det er det ikke ofte SV og Fremskrittspartiet gjør, men det har lyktes fordi vi har greid å bryte den fastlåste situasjonen. Det var også en utstrakt hånd til resten av Stortinget for å greie å danne flertall for å skape forandring. Jeg vil også takke for det samarbeidet. Vi får et litt mer rettferdig pensjonssystem fordi vi får en litt mer rettferdig måte å regulere pensjonene på, som vil sørge for at pensjonistene ikke taper kjøpekraft, sånn som de har gjort de siste årene. Vi får en kompensasjon for det pensjonistene tapte i det dårlige trygdeoppgjøret i fjor. Vi får en varig økning av minstepensjonene istedenfor en midlertidig, sånn som det lå an til. Og vi får en bedre behandling i Stortinget av trygdeoppgjøret. I tillegg blir det nå gjennomslag for det SV sammen med Arbeiderpartiet har jobbet for lenge, nemlig pensjon fra første krone, selv om vi skulle ønske at det kom på plass tidligere. Jeg håper også at resultatet av dette vil være en årlig og langvarig opptrapping av minstepensjonen, for vi kan ikke akseptere fattigdom i vårt samfunn, verken blant barn eller eldre. Måten å bli kvitt det på er å trappe opp minstepensjonen. Jeg er skuffet over at det ikke er et flertall her i dag som vil være med på en opptrappingsplan kraftig nok til å nå det målet. Vi skal jobbe videre for å få flertallet med i årene som kommer, på den opptrappingen som trengs for å gjøre fattigdom blant eldre til historie i Norge. Betyr dette, sånn som det har vært antydet, at SV nå slutter seg til hele pensjonssystemet? Nei, det betyr at vi får midlertidige forbedringer. Så vil vi fortsette vår kamp for et mer rettferdig pensjonssystem, for det trengs hvis vi skal få gjort noe med Forskjells-Norge.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
For noen år siden tok SV og Fremskrittspartiet et initiativ til et bredt barnehageforlik. Der fikk vi samlet et bredt flertall som sikret oss full barnehagedekning og gode tjenester for landets småbarnsfamilier. Nå har Fremskrittspartiet tatt initiativ til et nytt forlik, denne gangen for å sikre landets eldre. Også denne gangen lykkes Fremskrittspartiet. Som bergenser lar man sjelden en anledning til å skryte av andre bergensere gå fra seg, så det skal jeg gjøre i dag når jeg skryter av Audun Lysbakken og Jan Davidsen og takker for samarbeidet vi har hatt i denne saken. Forslagene det nå er flertall for, vil sikre at landets pensjonister kan glede seg over bedret økonomi framover. Underreguleringen Fremskrittspartiet har kjempet mot i ti år, siden pensjonsreformen ble innført, blir nå fjernet. Det er en seier. Vi sikrer også et videre løft for minstepensjonistene framover: pensjon fra første krone og mer innflytelse for pensjonistenes egne organisasjoner i behandlingen av spørsmål som angår nettopp dem. Kampen for pensjonistene har vært en av våre viktigste saker gjennom mange år. Dessverre er det ikke over ennå. Fortsatt er det dyp urettferdighet for enkelte pensjonister der ute i landet vårt. Det gjelder bl.a. avkortingen som gifte og samboende utsettes for, men det gjelder også dagens minstepensjonister. I forslagene vi i dag debatterer, ligger Fremskrittspartiet og SVs forslag om å forplikte Stortinget på en opptrappingsplan for minstepensjonistene til de er sikret en inntekt de faktisk kan leve av. I dag har vi mange, særlig enslige minstepensjonister, som lever under fattigdomsgrensen. Det mener jeg er uverdig. Det er derfor uforståelig for meg at flertallet i denne salen avviser forslaget vårt om å løfte nettopp disse ut av fattigdom. Fremskrittspartiets kamp for pensjonistene er derfor med dagens seire på ingen som helst måte over, men jeg glad for at det nå i alle fall rettes opp i noen av de urettferdighetene som har rammet pensjonistene.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Dette er en sak som i hovedsak handler om beskyttelse av barn. Jeg synes det er veldig gledelig å se det gode arbeidet som har skjedd i justiskomiteen. Noe er det flertall for, og som man vet, og som også representanten Eide var inne på, er det noen forslag som i dag dessverre ikke får flertall. I tillegg til justiskomiteen er det en annen komité som får veldig mange henvendelser i denne typen saker, og det er familie- og kulturkomiteen. Som representant i den komiteen blir man med jevne mellomrom kontaktet av bekymrede foreldre, av folk som jobber i politiet selv, og ikke minst av det private, men også selvfølgelig av aktører i idretten. Jeg synes derfor det er veldig bra at man i dag har et flertall for i hvert fall noen av forslagene, for å komme videre i prosessen. Dette er en sak jeg har purret på barne- og familieministeren om ved en rekke anledninger. Jeg skjønner at det noen ganger tar tid å jobbe fram saker, men jeg hadde en forventning om at noe skulle kunne vært levert nå. Det var varslet en stor sak om dette som skulle komme i 2020, men som vi vet, er den ikke levert. Det siste året har vi lest en rekke nye saker som understreker viktigheten av å tette hull i lovverket. Problemstillingene er mange, noe som også er kommet fram i justiskomiteen. Jeg purret på familieministeren senest i januar i et skriftlig spørsmål om når man kunne forvente at man leverte noe til Stortinget om dette. Svaret var dessverre ikke helt som jeg hadde håpet. Jeg er glad for at vi som sagt får flertall for noen av endringene i dag. Det gir en klar melding fra Stortinget til regjeringen om at vi står på barnas side. Mange av disse barna har ingen tid å miste. Derfor mener jeg det er viktig at det signalet sendes så tydelig som det gjøres fra denne salen i dag.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Kjenner jeg justisministeren riktig, har hun et veldig stort engasjement også for barns sikkerhet. Ministeren viste også til Familiedepartementets pågående arbeid med ordninger rundt politiattest. Jeg synes det er bra at statsråden understreker at hun vil vurdere mer bruk av det digitale. Det kan vi komme langt med, men jeg lurer på om justisministeren kanskje kan si noe mer om tidsaspektet, som barne- og familieministeren ikke helt kunne svare meg på. Når kan vi forvente at departementet leverer noe på det som angår politiattest?
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Da får jeg purre på familieministeren nok engang. Ministeren understreker at det er andre ting enn politiattest som må til, og det er jeg for så vidt enig i, selv om dette med politiattester er veldig viktig og understreket fra flere i næringen, også idrettsforeningene. Kan ministeren utdype hvilke andre grep man nå tar for å ivareta barns sikkerhet?
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Ifølge retorikken til Arbeiderpartiet er det tydelig at i denne salen er det i hvert fall enkelte partier som har litt mer tiltro til forbrukeren enn andre. Vi kan alle enes om at matvarene vi kjøper i butikken, skal være godt merket, slik at forbrukerne vet hva de kjøper. Forbrukerne skal være i stand til å gjøre opplyste valg. Så er spørsmålet: Hva slags merking skal vi ha? Hva er det viktig for forbrukeren å vite om denne varen? Det er bl.a. viktig for forbrukeren å vite hva innholdet i varen er, holdbarheten, hvem som er produsenten, og hvor produktet kommer fra. Dette er allerede obligatorisk i dag, og det er også krav om at merking ikke skal kunne villede forbrukeren. I forbindelse med behandlingen av dagligvaremeldingen ble hele komiteen enig om at det skulle sikres bedre opprinnelsesmerking av kjedenes egne merkevarer, og at det skulle bli et bedre skille mellom kjedenes merkevarer og uavhengige merkevarer. Egne merkevarer skal også tydeligere merkes med produsent og produsentens opprinnelsesland. Alt dette er det rimelig at forbrukeren får vite noe om når varen skal kjøpes. Forslaget fra Senterpartiet går imidlertid mye lenger. Her bes det bl.a. om at det skal bli forbudt å selge importerte produkter av kjøtt, melk, frukt og grønt i samme type emballasje som norske produkter. Intensjonen er helt sikkert god, og man mener sikkert at dette vil få flere forbrukere til å velge norskproduserte varer og dermed støtte opp under norsk næringsliv. Men slik jeg leser forslaget, er det en mistillitserklæring til intelligensen til forbrukere flest. Hvis forbrukeren kan lese og har brukbart syn, kan hun eller han faktisk få denne informasjonen med de forslagene som allerede er vedtatt angående merking. Senterpartiet mener at det ikke er godt nok, og vil ha spesialemballasje, slik at forbrukeren ikke skal komme i skade for å velge noe annet enn norsk. Det er rett og slett for drøyt. Derfor viser jeg til merknaden som jeg på vegne av Fremskrittspartiet fremmet i familie- og kulturkomiteen i forbindelse med denne saken. Det er veldig viktig å understreke at dette er et forslag som Fremskrittspartiet ikke støtter.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
De vedtak som Stortinget i dag fatter, er intet mindre enn et historisk vendepunkt for Norges pensjonister. Dette er en endring i tenkemåte, hvor man går bort fra å tenke hvordan man kan spare inn på pensjonene til dem som har stått på og jobbet gjennom et langt yrkesliv, til hvordan man kan ivareta deres kjøpekraft og løfte dem. Med Jens Stoltenberg, Arbeiderpartiet og Høyre i spissen gikk de andre partiene for ti år siden sammen om å stramme inn på det folk har å leve av etter at de slutter å jobbe. Gjennom underreguleringen sørget man også for at pensjonistene vil henge etter resten av befolkningen i årene som kommer. Fremskrittspartiet har kjempet i ti år for å rette opp denne urettferdigheten, som vi mener ikke burde vært påført landets pensjonister. Dagen i dag er et eksempel på at det hjelper å stå på, ikke gi opp og kjempe for det man mener er riktig, selv om man møter motstand. Jeg skal innrømme at jeg ikke turte å håpe på at det som i dag får flertall, ville få flertall, men jeg er veldig glad for at vi er her i dag. Jeg vil også takke både SV og Pensjonistforbundet spesielt for det initiativet som de var med Fremskrittspartiet på, og for at dette i dag har fått flertall. Hvordan vi behandler de svakeste i vårt samfunn, de som har minst, sier mye om oss som samfunn. Jeg er dessverre skuffet over noe av det som ikke får flertall i her i dag, spesielt det at flertallet sier nei til å løfte minstepensjonistenes kår opp til fattigdomsgrensen. Det er noe jeg skulle ønske at vi kunne ha stått sammen om. Når det ikke blir vedtatt, er jeg likevel glad for den økningen vi fikk gjennom i budsjettet for i år, hvor minstepensjonister får utbetalt 4 000 kr ekstra. Jeg synes at med de vedtakene som flertallet i dag fatter, er det et historisk øyeblikk, og jeg er veldig glad for at vi nå vedtar å redusere underreguleringen på 0,75 pst.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Dokument 8-forslaget er i sin form et oppdrag til regjeringen om å holde igjen i kommende forhandlinger om en ny periode med EØS-midler. Jeg tror at i enhver innstilling som har godkjent den framforhandlede avtalen for tidligere perioder, er godkjennelsen blitt ledsaget av en litt grinete kommentar til forhandlingsresultatet. Jeg går ut fra at enhver regjering går til slike forhandlinger med det for øye å komme best mulig ut av dem. Det er selvsagt oppdraget til regjeringen ved denne korsvei også. Det er viktig å ha med seg at EØS-midlene er et bidrag til sosial og økonomisk utjevning i Europa, et tillegg til de fond og mekanismer EU-landene selv har. Det er ikke en kontingent for markedsadgang. Det er ingen juridisk forpliktelse knyttet til avtalen. Derfor ville jeg vært betenkt over det Fremskrittspartiet tar til orde for i sine merknader, nemlig å knytte bidraget til en reforhandling av deler av selve avtalen. Det ville skapt en forpliktelse som går utover det som eksisterer i dag. Senterpartiets skepsis mot både EØS-midlene og EØS-avtalen er vel kjent. De kutter i bevilgningene til EØS-midlene hvert år i sine alternative budsjetter – langt utover det som kan gjøres, fordi framdriften i prosjektene er forsinket. I et svar på en replikk fra meg tidligere sa representanten Slagsvold Vedum at han synes det de foreslår, er nok. Men poenget er ikke hva det enkelte parti mener er nok, men hva Norge har forpliktet seg til i en avtale inngått av regjeringen og godkjent av Stortinget. Det Senterpartiet egentlig tar til orde for, er å bryte en inngått avtale, en folkerettslig forpliktelse. Mener Senterpartiet at Norge skal oppføre seg slik, vi som er så avhengig av en verden hvor avtaler, bilaterale og multilaterale, respekteres? Vi mener Norge skal være til å stole på. Søndag så vi i programmet «Kongeparets reiser for Noreg» at de på et besøk i Romania hadde besøkt et prosjekt for gatebarn. Våren 2017 var EFTA-komiteen på besøk i Romania og så på EØS-prosjekter. I et av prosjektene ble barn hentet inn – hver dag – fra den gigantiske søppelfyllingen rett utenfor Bucuresti. De ble dusjet og kjørt inn til skolegang i byen. Jeg tror også denne saken i bunn og grunn er et av flere forsøk på å fyre opp under en misnøye med EØS-avtalen, som nå har støtte fra et stort flertall i befolkningen, også fra et flertall blant Senterpartiets egne velgere. Og når følgene av at britene nå har gått ut av det indre marked – for britisk næringsliv, fiskerier og landbruk – nå trer fram, vil ikke oppslutningen om EØS bli mindre. La meg til slutt understreke det Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti sier i en merknad i innstillingen. De ber regjeringen «kontinuerlig vurdere om utbetaling av EØS-midler til EU-land som utvikler seg i autoritær retning, er forsvarlig. En avgjørende del av denne vurderingen må være om Norge kan spille en positiv rolle for å opprettholde et uavhengig sivilsamfunn.»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
De prosjektene som vi har i de østlige landene – pluss vel i Portugal, det henger igjen så å si fra starten – knytter kontakter også mot norsk næringsliv og norske aktører, fra fagbevegelse til frivillige organisasjoner og bedrifter. Dette gjelder i en situasjon hvor EØS-avtalen etter 25 år på mange måter er i ferd med å gå i glemmeboka i EU og EU-landene – at Norge er en integrert del av det indre marked. Er ikke da disse prosjektene med på å synliggjøre Norge i de landene, både norsk næringsliv og Norge som en partner og en del av EØS-avtalen? Er ikke dette en viktig bit av det å minne om ikke bare våre forpliktelser, men også våre rettigheter i det indre markedet?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Det er selvsagt helt legitimt å mene at EØS-midlene er blitt omfattende, og de vokste for alvor da de østeuropeiske landene kom inn. Grunnen til at vi fikk en egen norsk ordning, var at det var vanskelig å få våre to litt mindre partnere med på en slik økning som det da ble forhandlet om og enighet om etter EU-utvidelsen. Men jeg reagerer litt når det brukes uttrykk som ukritisk utbetaling av midler. Det er ikke ukritisk, det er en forhandlet avtale mellom regjeringen og EU, og så er det forhandlinger med hvert enkelt land om prosjekter. Det er klart det går an å finne prosjekter der som man kan si ikke er vesentlige, men det overveldende flertall av de prosjektene er viktige. Jeg nevnte et i Romania, og Toskedal og jeg var sammen og så på andre som han nevnte, bl.a. fengsler. Jeg anbefaler Senterpartiet å ta en studietur til den type prosjekter, for det er ikke unyttig. Så bruker man uttrykket ukritisk import av regler. Nei, det er ikke en ukritisk import av regler. De er vurdert. Hver eneste en vurderes av regjeringen, om den er EØS-relevant eller ikke. En del av det blir godkjent her i Stortinget. Av dem som har blitt implementert siden EØS-avtalen trådte i kraft for 25 år siden, er det veldig få det har vært en stor debatt om. Stort sett har regelverket løftet standarder på de ulike områdene. Det å løfte standardene ikke bare i Norge, men i hele Europa, er en fordel. Så sier Gjelsvik at det er ingen andre land enn EØS-landene og Sveits som betaler midler for å bidra til utjevningen i Europa. Nei, men det er heller ingen andre land som har en så stor andel av eksportmarkedet sitt i det indre marked. Det er heller ingen andre land som er med i den europeiske integreringen. Det er forklaringen på de forskjellene. Jeg synes at hvis man følger med nå på hva som skjer i Storbritannia, er det et eksempel på det som ville skje i Norge hvis vi skulle gå ut av EØS-avtalen og over i en tradisjonell handelsavtale, altså ut av det integrerte indre marked. Det er veldig interessant å se utviklingen. Det er sikkert overgangsproblemer, og en del ting kan gå seg til, men det er noen grunnleggende strukturelle problemer, som de kommer til å slite med.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Forskjellen på den reduksjonen i EØS-utbetalinger som Arbeiderpartiet gjorde i sitt alternative budsjett, og det Senterpartiet gjør, er at det alltid er endringer i behovet fra år til år. Regjeringens anslag var litt i overkant av det som var behovet, men det Senterpartiet gjør, er å si at de synes det de legger inn, er nok. Det er en vesentlig forskjell. Vi har forpliktet oss til å utbetale en ramme, og den mener Arbeiderpartiet at vi skal stå for. Vi kan mene at regjeringen har vært for slepphendt i forhandlingene, det er nå så, men det gir oss ikke muligheter til ensidig å kutte i forhold til avtalen. Så sier Gjelsvik at det skal være en gjensidighet i avtalen. Ja, jeg mener EØS-avtalen er til gjensidig fordel for Norge og for de andre EU-landene, så det er slett ingen dårlig deal. EØS-avtalen er en meget god handelsavtale.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-02-16:
Det har fra Senterpartiet i denne sal vært ført argumenter som er nokså selsomme. Særlig synes jeg det var interessant å se at en begrunnelse for å slå av på disse midlene er at vi ikke får fullgod vare, i betydningen av at det indre markedet er redusert med Storbritannias andel. Det er altså slik at i andre sammenhenger ser man på det indre markedet som en vederstyggelighet som er til belastning for Norge, men her passer det godt å argumentere med at man ikke får valuta for pengene fordi det indre marked er blitt mindre. Altså må man se på det indre markedet og betydningen for norske eksportbedrifter på samme måten som flertallet gjør. Så det var ganske interessant. Det andre som norske skattebetalere kan merke seg, er at disse pengene som da går til våre nærmeste naboer i Europa, skal ikke hjem til Norge og forbedre velferdsstaten her eller brukes til skattelettelser – nei, de skal til Malawi. Da kan vi si at Malawi og andre land som ikke har utviklet godt styresett eller økonomi, allerede er inne på statsbudsjettet med en spesialbestemmelse om 1 pst. Senterpartiet ikke har hatt noen andre oppfatninger, så vidt jeg har bedømt. Denne latterliggjørelsen av enkelte prosjekter er i og for seg den samme man kan gjøre seg lystig over når det gjelder de norske kulturbudsjettene. Det er ikke alle utstillinger som er helt i vår egen smak, men det ligger nettopp i valget når man støtter kulturelle tiltak, at de må forstås i en annen kontekst. Og så får man det til å høres ut som at EU har utviklet en generell ordning for herregårder som vi bidrar til. Nei, det ligger nettopp i konkrete prosjekter, hvor man har gått inn og restaurert nasjonale klenodier som ble ødelagt av nazistene fra 1939 og utover, at det å restaurere det for en fellesregning i Europa også er et signal om restituering og forsoning mellom landene som deltar. Hvis man ser på dette med kroner og ører som eneste perspektiv, har man virkelig ikke forstått hva europeisk solidaritet er. Det samme gjelder også vaksiner, hvordan EU på kort tid utviklet felles politikk på et område hvor slike som Senterpartiet i Norge og andre ikke ville ha samarbeid. De forhindret altså nasjonalisme når det gjaldt vaksine, utviklet dette, og overlot 3 pst. av vaksinene som var fremforhandlet, til EØS-landene. Det er et eksempel på hva det betyr å vise solidaritet og gjøre mer enn man er juridisk forpliktet til.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-02-16:
Jeg syntes det var interessant å lytte til representanten Enger Mehl, også fordi det hun sa, var at det indre markedet var bra. Da kan vi begynne å snakke. Men så kommer denne troen på at man får en fordel uten å yte noe tilbake. Det betyr at når Norge har tilsluttet seg det indre markedet, kan det også eksporteres til oss, til lavere tollsatser, til glede for forbrukerne. Det er i hvert fall integrert. Men problemet i denne saken og i andre saker som gjelder EØS, er jo at Senterpartiet tror at dette er et koldtbord – man kan bare forsyne seg av de rettene man liker, og så ta avstand fra resten. Men sånn er ikke verden. Det er også snakk om et politisk samarbeid. Jeg har også lyst til å si, når man bruker argumentet om at vi må motta en del regler som er laget i EU-systemet, at det er på de områdene hvor det er relevant for EØS-avtalen, hvor det nettopp er om å gjøre å ha felles standarder, så man ikke blir møtt av en tollbarriere som skjules bak forskjellige standarder. Alle de store nasjonene – som er ganske selvbevisste, hvis man noen gang har vært i Frankrike – har sine egne regler utenom det som skal til for å gjøre samkvemmet og samhandelen så friksjonsløs som overhodet mulig. Alltid i disse sammenhengene hvor vi implementerer EØS-retten i Norge, er det nettopp fordi det er markedsrelevant og EØS-relevant. Men det er altså en avtale som Senterpartiet vil si opp, uten å vite hva man går til. Av og til – som et eksempel på koldtbordet – viser man til brexit, det er jo en fantastisk avtale. Ja, den vil nok Senterpartiet sette pris på, som altså garanterer null toll på landbruksprodukter begge veier. Det hadde vært ramaskrik om vi hadde fått en slik avtale på bordet. Senterpartiet ønsker å lede landet ut i en usikker fremtid, sette arbeidsplasser i fare, ved å si opp EØS-avtalen uten å vite hva de setter i stedet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-02-16:
Jeg må bare innledningsvis irettesette – faktisk – utenriksministeren etter at hun snakket om pandemi og samarbeid i Europa. Det har jeg sagt mange ganger før er et dårlig eksempel. Det finnes godt samarbeid, og så finnes det mindre godt samarbeid. Det første som skjedde under pandemien, var at grensene ble stengt overalt i Europa. Det har heller ikke vært noe samarbeid om utviklingen av vaksiner. Nei, det er slik at landene utenfor EU har fått tilgang til vaksiner langt hurtigere enn f.eks. Norge. Så det er et dårlig eksempel. Det finnes mange gode eksempler, men det er ikke et av dem. I forrige debatt snakket vi om å heve minstepensjonen i Norge til EUs fattigdomsnivå – 40 pst. opp fra det nivået. Men når det gjelder kjøpekraftjusteringer for velferdsytelser i Norge som eksporteres, har vi ikke fått noe særlig fremdrift. Da er det mindre velvillighet. Jeg forstår at regjeringen har vært i forhandlinger med EU-kommisjonen for å få dette til, sammen med Østerrike. Det er i hvert fall det jeg har fått høre. Er det noe fremdrift i dette? Vil man få til dette etter hvert?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-02-16:
Utenriksministeren avsluttet med å si at partiene bak dette forslaget også ønsker et alternativ til EØS-avtalen. Det er riktig – på samme måte som Høyre ønsker å melde Norge inn i EU og på den måten mangedoble støtten til EU og betale enda mer enn det vi gjør nå. Så der stiller vi ganske likt. Det har vært litt ulike meninger i debatten her nå om hvorvidt det er en sammenheng mellom markedsadgang i EU og potten for EØS-midlene. Men dersom man skal legge til grunn det utenriksministeren har sendt til komiteen, at det er en sammenheng, og Høyre og regjeringen mener at EØS-midlene finansierer markedsadgang, er det sånn at markedet minsker som følge av at Storbritannia har gått ut av EU. Er det ikke da en naturlig konsekvens at regjeringen også reduserer størrelsen på EØS-midlene?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-02-16:
I brevet som utenriksministeren også har sendt til komiteen, vises det til at det fortsatt er et behov for sosial og økonomisk utjevning i Europa, og at man venter på at EU skal dokumentere det behovet før man vil innlede forhandlinger. Da lurer jeg på, siden størrelsen på EØS-midlene har est ut og økt for hver eneste periode man har hatt sånne forhandlinger, og også for hvert år nå: Er det da sånn å forstå at den økonomiske og sosiale situasjonen i EU, og da spesielt i disse 15 EU-landene, bare blir verre og verre? Eller er det andre forhold som gjør at vi er nødt til å øke våre bidrag så voldsomt som det man gjør, f.eks. at ordningene sklir ut, flere og flere typer prosjekter kan godkjennes, nye programområder blir tatt inn? Vi har nå hørt en oppramsing som rommer det meste. Jeg satt og lurte på hva det er man egentlig ikke kan få støtte til gjennom EØS-midlene.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-02-16:
Det er vanskelig å få en seriøs diskusjon om pengebruken via EØS-midlene fordi regjeringen viser så liten vilje til kritisk gjennomgang eller til egentlig å svare på de utfordringene vi kommer med, når vi f.eks. ser på konkrete prosjekter, at herregårder i land som sammenlignet med f.eks. en del afrikanske land, egentlig er ganske velutviklede, har fått støtte til oppussing – f.eks. en herregård i Estland, en herregård i Latvia, herregårder i Ungarn. Det vil jo være et nærmest utømmelig behov for bistand verden over. Kan regjeringen forstå at folk stiller spørsmål ved bruken av EØS-midlene når vi ser at kulturfestivaler, oppussing, restaurering av malerier og møbler prioriteres for bistand fra EØS-midlene, og f.eks. et land som Polen får mange ganger så mye bistand fra Norge som det Malawi gjør?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-02-16:
Representanten Tetzschner står i hvert fall på regjeringspartienes side av karikeringen her. For å bruke hans egne ord mener han at Senterpartiet har sett på det indre markedet som en vederstyggelighet helt fram til i dag. Det er en total misforståelse av vår kritikk av EU og EØS. Vi har aldri sagt at det indre marked er en vederstyggelighet. Det vi har sagt, er at vi er imot den overstyringen som vi får fra EU fordi vi er med i EØS. Vi har en helt ukritisk import av rettsregler som vi ikke har noen mulighet til å sette oss imot. Vi bruker enorme summer på EØS hvert år. Regjeringspartiene ber oss om å sette ting i perspektiv. Jeg vil gjerne sende oppfordringen i retur. Når vi nevner land som får bistand fra Norge, f.eks. Malawi, er ikke det fordi dette er noe vi ønsker å sette opp mot hverandre, det er for å sette ting i perspektiv. Det er fordi det er grunn til å sette spørsmålstegn ved om det er riktig at et europeisk rimelig velfungerende land som Polen får mange ganger så mye i bistand som et land som Malawi. Det kan man jo svare på om man mener, eller kanskje reflektere litt rundt, i stedet for å karikere tilbake. Dette er nettopp noe av problemet med et sånt enormt byråkrati som har etablert seg rundt EØS-reglene. Man ender opp med å diskutere det vi kaller for de store linjene, hele tiden. Man må se de store linjene – det er riktig, og Senterpartiet mener også at demokratiutvikling, kulturbygging, ja. mange ting, og annen bistand vi yter med EØS-midlene, er superbra. Alle disse prosjektene ligger også offentlig ute. Hvem som helst kan gå inn og se nærmere på hva det er som ligger bak de store ordene. Da ser man at det er en del prosjekter som det kan være vanskelig å forsvare, og det må vi kunne diskutere. Når jeg snakker om herregårder i Europa, er ikke det en karikatur, det er konkrete prosjekter som har fått støtte av EØS-midlene. Det kan hvem som helst i salen her se hvis de går inn på nettsidene der det ligger offentlig og åpent ute. Det må være mulig å stille spørsmål ved om det er riktig at en ordning som var ment å koste Norge 200 mill. kr i året, nå i 2021 koster 5,7 mrd. kr, uten at det ender opp i en karikert debatt. Dette er offentlige penger. Det er penger som folk i Norge har betalt inn til statskassen gjennom å jobbe og betale skatt. Folk bryr seg om hva de pengene går til.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-02-16:
Det har vært viktig for Senterpartiet å sikre at staten tar vare på veteraner på en verdig og god måte. Det er mennesker som har stilt opp for oss, og vi er nødt til å stille opp for dem. Det er viktig at veteranene ikke møter et statsapparat der ansvar og tiltak er spredt på mange instanser, slik at de blir stående med lua i hånda. Vi må hjelpe mennesker som har opplevd vanskelige ting, og som må leve med senskader. Mange har kommet i en veldig alvorlig livssituasjon som følge av innsatsen de har gjort for Norge. Senterpartiet merker seg at deler av denne proposisjonen kommer som et svar på Stortingets bestilling til regjeringen gjennom Innst. 21 S for 2020–2021. Det var et representantforslag om å sikre rettmessig erstatning for norske veteraner med psykiske skader. Senterpartiet støttet de vedtakene som proposisjonen bygger på og svarer ut. Vi støtter derfor de endringene i loven som omhandler klageadgang og foreldelse i saker som omhandler psykiske belastningsskader som følge av deltakelse i internasjonale operasjoner. Senterpartiet er glad for at et samlet storting går inn for viktige lovendringer som vil bedre hverdagen til veteraner med varige men etter tjeneste for landet. For mange mennesker kan dette gi nytt pågangsmot i en tøff tilværelse og en følelse av å bli tatt på alvor. Senterpartiet støtter også endringene i forsvarsloven som gir hjemmel til å fastsette forskrift om Forsvarets bistand til andre offentlige myndigheter enn politiet og til andre beredskapsaktører. Senterpartiet merker seg at Forsvarets bistand til andre offentlige myndigheter enn politiet i liten grad har vært lov- eller forskriftsregulert, men heller regulert i faste samarbeidsavtaler eller avtalt i det enkelte tilfellet. Den foreslåtte lovreguleringen vil i seg selv ikke åpne for annen eller mer bistand til andre offentlige myndigheter enn politiet enn det som det til nå har vært mulighet for. Senterpartiet vil peke på viktigheten av god samhandling mellom beredskapsetater i Norge i dag. Å klargjøre hvor, hvem og i hvilke tilfeller Forsvaret kan bistå samfunnet, mener vi er hensiktsmessig for å styrke beredskapen i Norge. Mer strømlinjeformede prosesser vil kunne være ressursbesparende og tidsbesparende i krevende situasjoner. Erfaringer fra koronakrisen har aktualisert behovet for en slik forskrift. På bakgrunn av dette vil Senterpartiet støtte endringene i forsvarsloven.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-02-16:
Kristelig Folkeparti har lenge vært en forkjemper for Sivilforsvaret. Det består i dag av ca. 8 000 kvinner og menn som alle har sagt seg villige til å legge ned en innsats for Norge. Sivilforsvaret bistår oss i kriser eller når katastrofen rammer. Med kunnskap, omsorg og dyktighet er de, sammen med de andre nødetatene, et godt operativt støtteapparat. Sivilforsvaret har også bistått under håndteringen av pandemien og er en etterspurt ressurs ved nødsituasjoner som flom og skogbrann. Videre forbereder også Sivilforsvaret seg på det vi håper aldri kommer til å ramme vår nasjon igjen, nemlig krig. At noen imidlertid øver på disse scenarioene, er med på å gjøre oss andre trygge hvis den store katastrofen skulle inntreffe. Denne lovproposisjonen kommer som følge av et pågående forskriftsarbeid på sivilforsvarsområdet. Det er også svært viktig at Sivilforsvaret opplever at de har nødvendige forutsetninger for å gjøre en god jobb. Å øve på ulike scenarioer er en helt vital del av Sivilforsvarets arbeid. Det forutsetter bl.a. rom til å øve. Proposisjonen tar sikte på å klargjøre de forpliktelsene hver enkelt kommune har, med tanke på å gi Sivilforsvaret gode øvingsmuligheter. Praksisen i dag har vært varierende. Det er viktig at hvert enkelt distrikt i Sivilforsvaret opplever at de har gode rom å øve i. Proposisjonen er med på å klargjøre pliktene til kommunene i så måte, og jeg skulle ønske de så seg tjent med å få Sivilforsvaret inn på sine arealer, institusjoner og områder. Proposisjonen tar også sikte på å samle alle forskriftsbestemmelsene for Sivilforsvaret i én forskrift. Målet er forbedret systematikk, modernisert språk og oppdatert innhold. Det foreligger også nye bestemmelser som berører retten til å velge ut tjenestedyktige personer, pliktmessig avhold og testing av ruspåvirkning. Selv om lovproposisjonen er av teknisk karakter og lovarbeidet først og fremst skal legge til rette for et pågående forskriftsarbeid, er denne debatten en god anledning til å gjøre det også samfunnssikkerhetsmeldingen så fint har gjort, nemlig å løfte fram viktigheten av et godt sivilforsvar og synliggjøre de mange innsatser det utøver i Norge. Jeg må bare si at som medlem av Sivilforsvaret i mange år, i en spesialtropp, fikk jeg innsikt i veldig interessante sider ved samfunnet i min region, den gangen, som vil ha stor betydning dersom en skulle komme i en situasjon der det er behov for Sivilforsvaret. Vi fikk lokal kjennskap til forhold vi ikke hadde tenkt over, som logistikkforhold, forsyningsproblem o.l., som gjør at det å ha et sivilforsvar i sin region er av mye større betydning enn folk er klar over. Jeg er særlig glad for at dette kommer samtidig med at vi nå jobber med en samfunnssikkerhetsmelding og ser på beredskapssituasjonen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
Jeg vil si i aller høyeste grad. Et veldig godt eksempel på det er at i næringslivs- og innovasjonsprogrammene under dagens programperiode har minst halvparten av alle prosjektene samarbeid med en norsk bedrift. Det er den forventningen vi har for hele programperioden. Vi ser forskningssamarbeid med NTNU som et annet eksempel. Vi ser at NVE er inne på klima- og miljøsiden. Det er veldig gode eksempler på det partnerskapet som er mellom norske fagetater, bedrifter og organisasjoner, og det er noe som er verdifullt begge veier. Det vil jeg gjerne understreke litt, for det framstilles jo ofte som om dette kun er en støtte fra Norge til fattigere land i Europa. Men dette er altså reelle partnerskap, der vi ser at partnerskapene gir uttelling på begge sider, også norsk.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
Som representanten Tybring-Gjedde sikkert også viser til, orienterte jeg om dette på forrige europautvalgsmøte, i begynnelsen av februar, om at vi nå igjen har muligheten til å intervenere for EU-domstolen i saker som også har betydning for EØS-landene. Det er en adgang vi hadde før, for ti år siden, og nå har vi fått den igjen. Den konkrete saken vi har bedt om å få intervenere i, er saken om kjøpekraftjustering av velferdsytelser – til støtte for Østerrike. Hva det vil føre til, er ennå for tidlig å si. Jeg har ikke nå tidslinja for når saken skal behandles, men dette gjør vi altså innenfor EØS-avtalens rammer. Tanken vår er å bidra til å formidle det som er det norske synspunktet, som Stortinget også har sluttet seg til, gjennom behandlingen av den stortingsmeldinga som kom for noen år siden.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
Her tror jeg det er viktig å holde ting fra hverandre. Den store forskjellen på Norges tilknytning til EU og Storbritannias tilknytning til EU etter brexit er at Storbritannia går helt ut av det indre marked. Det er vi fullt med i, og det betyr at vi f.eks. kan eksportere til EU på like vilkår som EU-land. Det er også en av årsakene til at dette er vårt viktigste eksportmarked. Så er det sånn, sett fra regjeringas side – og det opplever jeg har bred støtte i Stortinget – at disse midlene som vi yter, som også EU yter, til de landene som er i en vanskelig økonomisk situasjon, er et viktig bidrag til at Europa som helhet skal fungere bedre. Det er et ansvar Norge er med på å ta. Dette er vårt kontinent, og utvikling av vårt kontinent er viktig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
Som Emilie Enger Mehl vil se av brevet som er sendt, vil det vi nå går inn i av forhandlinger for en ny periode, basere seg på at det er et identifisert behov fra EUs side for fortsatt å støtte disse landene. Det som har skjedd gjennom det langtidsbudsjettet EU har vedtatt, er en tydelig styrking av midler til disse landene, nettopp fordi man ser at behovet er der. Jeg vil nok tro at vi i tida framover også kommer til å se at behovene kan komme til å bli større, fra EUs side, for å støtte disse landene, nettopp på grunn av pandemiens virkninger for økonomien. Men når vi går inn i forhandlingene, er det fordi det er et definert behov, og vi har jo sett at i de forhandlingsrundene som har vært tidligere, der Stortinget senest i 2016 vedtok den inneværende perioden, er det i stor grad også basert på at den økningen handler om inflasjon. Så totalt sett vil man si at det er på samme nivå, men det blir mer på grunn av inflasjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
For det første er Norge ett av få land som fortsatt gir 1 pst. av BNP til bistand, også nå, i den situasjonen vi er i. Så syns jeg sammenligningen mellom europeiske land og afrikanske land var ganske lite treffende. Det vi nå diskuterer, er hvordan vi kan støtte europeiske land som har en vanskelig økonomi, og som trenger støtte. Det gjør vi gjennom EØS-midlene. Så legger jeg merke til at representanten Enger Mehl etterlyser en mer seriøs debatt. Vel, en god begynnelse kunne kanskje være å snakke om de store linjene i stedet for utelukkende å karikere prosjekter som gjennomføres med EØS-midler, for man vil alltid finne prosjekter som ikke er gode nok, eller som ikke nødvendigvis burde vært gjennomført. I stedet kunne man kanskje se litt på det store bildet og diskutere utvikling og retning. Det viser Senterpartiet liten interesse for. Jeg mener det kanskje kunne vært et bedre bidrag til en seriøs og god debatt om EØS-midlene enn bare å karikere enkeltprosjekter.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2021-02-16:
Som representanten Emilie Enger Mehl er godt klar over, er en av årsakene til at utbetalingene er ekstra store i år, at vi er på slutten av perioden, og det vil si at den syklusen som gjelder utbetalinger, gjør at det blir høyere utbetalinger. I tillegg til de store prosjektene og de store delene av EØS-midlene, som gjelder næringsliv, innovasjon, klima, miljø, energi, justis, forskningssamarbeid osv., tenkte jeg – nettopp fordi Senterpartiet var opptatt av diskusjonen om enkeltprosjekter og nærmere bestemt herregårder – å nevne nettopp et sånt konkret eksempel. Restaureringen av lysthuset ved Eleja herregård i Latvia omtales som et slags luksusprosjekt. Faktum er at den herregården ble lagt i ruiner i 1915 av russiske styrker på retrett. Den står som et monument over Europas urolige fortid, og det er også grunnen til at det å restaurere og ta vare på disse kulturminnene er så viktig. For øvrig ser det også ut til at en norsk kommune, Notodden, er partner i prosjektet. For det andre var jeg i mitt innlegg så vidt inne på at vi også bruker midler for å ta vare på og formidle minoriteters kulturarv og historie. Det er en viktig målsetting under EØS-midlene. Ikke minst gjelder det bevaring av jødisk kulturarv. Det er viktig både for å fremme kulturell forståelse og for å bekjempe diskriminering i Europa. POLIN, som er museet for polske jøders historie, er ett veldig godt eksempel på det. Støtten vi gir gjennom EØS-midlene, går særlig til undervisningsopplegg for unge mennesker, noe vi fra norsk side veldig ofte er opptatt av å støtte, nettopp for ikke å glemme historien, for å hindre at den gjentar seg, og ikke minst for å øke forståelsen. Der er det mange norske partnere med i programmet. Det gjelder både Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter, Wergelandsenteret, Falstadsenteret og de jødiske museene i Oslo og Trondheim. Det er ikke det største prosjektet under EØS-midlene, men ikke desto mindre er det et veldig viktig prosjekt som fremmer mange av de verdiene vi ønsker skal fortsette å leve i Europa – nemlig forståelse og ikke minst det å ha et blikk på historien og kulturarven.