Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-04-25:
Jeg vil begynne med å takke komiteen for godt arbeid og beklage at det ikke er mer tid til å gå igjennom en så viktig sak og en så lang innstilling med så mange tiltak. Siden jeg har begrenset tid, vil jeg som saksordfører bare si at komiteen har delt seg i to – Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti har gått videre og behandlet planen og kommet med en rekke tiltak, mens Arbeiderpartiet og Senterpartiet har fremmet forslag om å sende planen tilbake og ikke gått mer inn i de enkelte forslagene. Ettersom situasjonen er sånn, tenker jeg at Arbeiderpartiet og Senterpartiet får redegjøre for sine posisjoner, og så vil jeg bruke tida mi til Kristelig Folkepartis prioriteringer. Jeg vil også takke mine kolleger fra Høyre og Fremskrittspartiet, og også departementet, for det er mye arbeid, mange forslag i en ekstremt viktig sak. La meg minne om hva det dreier seg om. For å bruke tallene fra Bufdir: Ett av sju barn rammes av seksuelle overgrep eller vold. Det betyr at i hver eneste klasse er det tre – kanskje fire – barn i snitt som er utsatt for noe så forferdelig. Hvis vi ser på tallene fra barnehusene, var det fra 2014 til 2016 nesten en dobling i antall avhør. Dette er mest sannsynlig mørketall som begynner å komme fram, og det skal vi være glade for, men det viser at apparatet ikke er rustet til å møte det enorme omfanget. Vi klarer ikke å avdekke nok, vi klarer ikke å hjelpe nok barn. Derfor trenger vi en opptrapping, og derfor trenger vi en forpliktende opptrappingsplan. Det var bakgrunnen for at Kristelig Folkeparti i januar 2015 fremmet det representantforslaget som Stortinget senere enstemmig sluttet opp om, om å få en forpliktende opptrappingsplan for å bekjempe vold og overgrep. Så kom proposisjonen nå i oktober, og de som sitter i salen, vet godt at jeg var skuffet den dagen den kom. Vedtaket Stortinget fattet, mener jeg gikk lenger enn planen, særlig når det gjaldt det økonomiske. Men det er jo noe med å riste av seg skuffelsen, gå videre og jobbe i komiteen for å prøve å få resultatet til å bli best mulig. Jeg mener at det som ligger i innstillingen, er blitt et veldig godt resultat. Derfor er jeg stolt og glad for at vi har klart å gjøre så mye. Dette er en merkedag for barn som er utsatt for vold og overgrep. Her er det en rekke tiltak. Samtidig vil jeg understreke at vi er ikke i mål. For å ta det økonomiske, som alltid er noe av det viktigste i en slik plan: Vi krever en forpliktende økonomisk satsing. Jeg vil sitere litt fra innstillingen: «Skal man lykkes i å bekjempe vold og overgrep, er det etter flertallets mening helt avgjørende å sikre tiltak med en helhetlig tilnærming og en langsiktig forpliktelse til økt finansiering og målretting av midler. Flertallet understreker derfor at tiltakene i opptrappingsplanen skal følges opp med friske og målrettede midler. I tillegg påpeker flertallet at planen skal tallfeste beløp for hele planperioden.» I tillegg understreker vi at planen skal gjennomføres etter modell av opptrappingsplanen for psykisk helse, som gikk over ti år. Det betyr at vi er ikke helt i mål. Selvsagt er en aldri helt i mål på dette feltet, det skal komme nye tiltak, men det betyr at regjeringa i statsbudsjettet for 2018 skal levere sine visjoner og sitt tallfestede beløp for hvor mye en ønsker å satse på dette i planperioden. Det betyr også at for Kristelig Folkepartis del har vi fått inn forpliktende merknader her, og det blir en viktig sak for Kristelig Folkeparti til høsten. Nå rekker jeg selvsagt ikke å gå inn på hvert forslag, men jeg vil trekke fram helheten i det. Vi har vært veldig opptatt av å få til bedre forebygging. Det er det aller viktigste, og der er helse en nøkkel, enten det er en norm for å få flere helsesøstre til å kunne gjennomføre hjemmebesøk, til å kunne avdekke flere, at en kunne spørre gravide om de utsettes for vold, eller satse på tannhelse, som jeg vet har en enorm mulighet for å avdekke. Men det handler også om bedre kunnskap, om et bedre barnevern, om et bedre familievern, om ATV-kontorer og om behandling av overgripere. Det handler om avdekking, det handler om å få flere dømt, og det handler om bedre oppfølging. Jeg skal senere i debatten komme tilbake til flere av de konkrete tiltakene, men jeg ønsker å avslutte mitt innlegg med en kritikk av Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Jeg kan forstå skuffelsen, for den samme skuffelsen hadde jeg, men jeg mener at det de gjorde i komiteen til slutt ved å ville sende saken tilbake, ikke er det mest konstruktive, og det er ikke det som vil løse situasjonen for de voldsutsatte barna. Jeg mener at hadde Arbeiderpartiet og Senterpartiet gått mer konkret inn, er jeg sikker på at de hadde kommet med veldig gode forslag som vi kunne vedtatt i flertall, og som ville gjort situasjonen enda bedre. Til slutt en stemmeforklaring: Jeg tar opp våre forslag. I tillegg støtter vi forslagene nr. 11, 13 og 14. Forslag nr. 10 er ivaretatt av vårt forslag nr. 6, så det støtter vi ikke. Forslag nr. 12 omfatter alle kommuner, noe vi mener er for drastisk, så vi støtter heller ikke det.