Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-16:
Forslaget fra representantene Jensen, Sandberg og Amundsen om å gjøre «undergraving av asylinstituttet» til en skjerpende omstendighet i straffelovgivningen representerer etter mitt syn noe absolutt nytt. Forslaget ville ført til at handlinger som begås av en person fra en krets av personer, i dette tilfellet asylsøkere, som kan ha konsekvenser for denne personkretsens anseelse i samfunnet, skulle straffes strengere enn tilsvarende handlinger begått av personer som ikke tilhører samme personkrets. Hvis vi skulle begi oss inn på dette, kunne det vært utfordrende for mange andre typer personkretser. Utgangspunktet for all straffeutmåling er at like handlinger skal straffes likt, men at det etter omstendighetene kan være anledning til å legge vekt på skjerpende eller formildende omstendigheter. Dersom vi skulle oppstille strengere straffer for lovbrudd som er begått av asylsøkere, enn for lovbrudd begått av andre borgere, ville vi påført asylsøkerne en tilleggsstraff som utelukkende skyldes asylsøkerstatusen deres – uten at det kan knyttes til konkrete og individuelle forhold hos vedkommende asylsøker. Det mener jeg er feil vei å gå, og jeg er derfor glad for at også Høyre og Kristelig Folkeparti peker på de prinsipielle betenkelighetene ved dette forslaget. Etter mitt skjønn er det ikke slik representanten Sandberg forfektet, at dette nærmest skulle være en teknisk justering. Når det er sagt, er jeg sjølsagt helt enig med forslagsstillerne i at det er viktig å verne om asylinstituttet. Jeg registrerer at forslagsstillerne har merket seg regjeringas høye fokus på uttransporteringer, og at komiteen har merket seg regjeringas tiltak for å begrense antall asylsøkere uten beskyttelsesbehov og å uttransportere personer som får avslag på asylsøknaden. Jeg er kanskje litt uærbødig, men noen ganger er det faktisk viktigere at vi får effektuert uttransport enn at man får 60 eller 90 dagers fengsel. Profesjonell utnyttelse av asylinstituttet kan etter gjeldende rett straffes med strengere straff, fordi de alminnelige regler om straffeskjerpelse for organisert og profesjonell kriminalitet da vil kunne komme til anvendelse. Dette går allerede fram av straffeloven 1902 og av rettspraksis, og er tydeliggjort i straffeloven 2005. De alminnelige regler om profesjonell og organisert kriminalitet er imidlertid ikke knyttet til statsborgerskap eller gruppetilhørighet – det er ikke det aspektet man skal møte med strengere straff. Det er det profesjonelle aspektet som skal møtes med strengere straff. Fremskrittspartiet og Høyre foreslår at det utredes hvorvidt utnyttelse av asylinstituttet bør lovfestes som straffeskjerpende omstendighet. Etter mitt syn bør det ved straffeutmålingen være irrelevant hvilken status man utnytter profesjonelt, og det er også fare for at en slik bestemmelse vil kunne snevre forståelsen av hva som skal anses som organisert kriminalitet. Hvorfor skal profesjonell utnyttelse av asylinstituttet straffes strengere enn profesjonell utnyttelse av turistvisum eller profesjonell utnyttelse av norsk statsborgerskap – eller profesjonell utnyttelse av naboskap, for den saks skyld? Hvis formålet med en slik straffeskjerping utelukkende er å sørge for at personen blir frihetsberøvet i påvente av retur, oppstiller allerede utlendingsloven hjemler for fengsling dersom det foreligger unndragelsesfare. Jeg mener det er prinsipielt galt å ivareta utlendingsrettslige hensyn ved å uthule strafferettens likhetsprinsipp. Strafferetten og straffeprosessen skal være lik for alle. Jeg er derfor glad for at komiteens flertall så klart uttrykker at man ikke kan operere med ulik straffesanksjonering basert på nasjonalitet eller asylstatus, sammenliknet med norske statsborgere. Representantene fra Fremskrittspartiet og Høyre har også bedt regjeringa om å redegjøre for hvorvidt nedjusteringen av straffenivået for enkelte narkotikaforbrytelser medfører utfordringer knyttet til å få sendt asylsøkere som begår denne type kriminalitet, raskere ut. Lovens objektive vilkår for utvisning er ikke knyttet til utmålt straff, men til strafferammen for det straffbare forholdet. I proposisjonen om gjennomføring av returdirektivet i norsk rett er det foreslått at det bl.a. skal kunne legges vekt på om utlendingen er ilagt straff når det vurderes om det foreligger unndragelsesfare som kan gi grunnlag for frihetsberøvelse etter utlendingsloven. For øvrig viser jeg til at departementet jobber med oppfølgingen av et høringsbrev om utvidede hjemler for frihetsberøvelse etter utlendingsloven, og det vil jeg komme tilbake til Stortinget med så snart et endelig forslag er ferdigstilt.