Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Ingen regjering har noen gang overtatt et Norge med mer solid økonomi enn det Høyre og Fremskrittspartiet kunne gjøre for to år siden. Det var et solid overskudd på statsbudsjettet og et solid overskudd på handel med utlandet. Nordmenns reallønninger og kjøpekraft var kraftig forbedret. Bedriftene gikk med overskudd, og – viktigst av alt – arbeidsløsheten var lav, vi hadde hele folket i arbeid. Gjennom det tøffeste tilbakeslaget i Europa siden andre verdenskrig hadde den rød-grønne regjeringen styrt Norge med en visjon om å ha Europas laveste arbeidsløshet, og det klarte vi. Én av grunnene var den enorme nyskapingen og omstillingskraften i det norske samfunnet. Under rød-grønt styre økte antallet arbeidsplasser i Norge med 360 000, to av tre i privat sektor. Bak det tallet lå også mange hundre tusen andre arbeidsplasser, som var omformet eller byttet ut med nye. The Economist kalte den nordiske modellen for «The New Supermodel». Sterke organisasjoner i arbeidslivet, godt oppsigelsesvern, brede offentlige velferdsordninger, små forskjeller og en aktiv statlig næringspolitikk viste seg å være godt både for enkeltmennesker og for økonomien og veksten. Omstillingsevnen og nyskapingen i Norge var på sitt sterkeste. Men partiene som overtok i 2013, delte ikke troen på den norske modellen. Tvert imot fikk vi en finansminister som mente at den norske modellen sto i veien for enkeltmenneskene. Modellen måtte endres og nedbygges. Politikken til den nye regjeringen bygde på dette synet: svekkelse av samarbeidet med arbeidslivets organisasjoner, svekkelse av oppsigelsesvern og arbeidsmiljølov, stramme budsjetter og løftebrudd når det gjaldt kunnskap, eldreomsorg og helse, skattekutt for de aller rikeste, forslag om nedsalg av offentlige bedrifter og en passiv næringspolitikk. For mange velgere kom dette som en overraskelse. Da de hadde stemt for såkalte nye ideer og bedre løsninger, visste de ikke at det betydde forslag om å ta sykelønnen fra dem som hadde lavest lønn, ta bilstøtten fra funksjonshemmede, ta barnetillegget fra uføre eller å ta Den kulturelle spaserstokken fra de eldre, eller at halvparten av skattekuttene skulle gå til de 5 pst. rikeste – hundretusener til mangemillionærer, 50 øre per dag til vanlige folk uten formue. Og hvorfor? Fordi det verken er nye ideer eller bedre løsninger. Det er gamle ideer. I mer enn 30 år har høyresiden over hele den vestlige verden hatt samme oppskrift: skattekutt, nedsalg av statlige eiendommer, privatisering av velferdstjenester. Nå er ikke hovedproblemet at dette er gamle løsninger, hovedproblemet er at de ikke virker. Reklamen var at ja, det ga større forskjeller, de rike ble rikere, men dette skulle sildre ned over hele økonomien, slik at alle fikk det bedre på sikt. Men det gjorde det ikke, med mindre «på sikt» går utover et 30–40 års perspektiv. I Norge endte eksperimentet på 1980-tallet i en av de verste nasjonale økonomiske krisene, som Gro Harlem Brundtlands regjeringer på 1980- og 90-tallet måtte rydde opp i. I perioden med høyreregjering fra 2001 til 2005 mistet vi titusenvis av industriarbeidsplasser og hadde en rekordlav jobbvekst. Med Høyre i regjering igjen får vi altså den høyeste arbeidsløsheten på 22 år. Det er ikke Høyre og Fremskrittspartiets ansvar at oljeprisen har falt, sier Erna Solberg. Nei, like lite som det var Arbeiderpartiets ansvar at grådigheten på Wall Street ga oss en global finanskrise. Men politikken som iverksettes for å møte krisen, er alltid regjeringens ansvar. Og resultatene av politikken er regjeringens ansvar. Enhver regjering må til sjuende og sist bedømmes på de resultatene man skaper. På ett år har ledigheten steget med nær 40 000. Halvparten av dem er ungdom, og regjeringen står uten svar. Det har ikke manglet på advarsler, det har ikke manglet på forslag til å endre kursen. Det som har manglet, er vilje til å lytte og evne til å handle. Arbeiderpartiet har lagt fram en omfattende liste over det vi mener bør gjøres for å skape arbeid til alle, senest i dag med nye forslag til permitteringsregelverket, en pakke for å få ned ungdomsledigheten, satsing på akseleratorprogram for tidligfasekapital, økt bevilgning til klyngesatsing, få på plass et program for å overføre kompetanse fra petroleumssektoren til andre sektorer, flere studieplasser, flere lærlingplasser, styrket yrkesfagopplæring, satsing på klimateknologi, på fornybar energi og energiomstilling og styrket kommuneøkonomi med mulighet for å framskynde skolebyggoppussing, sykehjemsutbygging og ansettelser i viktige velferdssektorer. I valget i høst ga velgerne klar beskjed: De vendte Høyre og Fremskrittspartiets politikk ryggen. Fra et resultat på 43 pst. i 2013 fikk disse partiene denne gangen 33 pst. I kommunestyrene rundt omkring i landet vender også sentrumspartiene mange steder ryggen til Høyre og Fremskrittspartiet. Det samme vil skje på landsplan i 2017.