Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-06-14:
Med fem minutters taletid er det kanskje ikke fornuftig å begynne med Johan Castberg, men jeg vil iallfall gå tilbake til 31. mars i 2003, da styret i Statkraft i en uttalelse til Statseierskapsutvalget sa følgende: "Statsforetaksformen er ikke kjent som selskapsform internasjonalt, og man blir derfor lett identifisert som et selskap som skal ivareta statens sektorpolitiske oppgaver og har andre økonomiske målsettinger." Dette illustreres også ved at det er eieren ved næringsministeren, som altså har den kommersielle delen av foretaket, som i dag er til stede i Stortinget, og ikke den fagstatsråden som har ansvar for energiforsyningen. Begrunnelsen for den omdannelsen som blir foretatt i dag, er særdeles tynn, og det er etter min oppfatning flere ubesvarte enn besvarte spørsmål i den proposisjonen som Regjeringen har lagt fram. Styret anser det som nødvendig å styrke egenkapitalen i selskapet. Regjeringen vil ikke tilføre selskapet ny egenkapital. Tvert imot, Regjeringen sier at man fortsatt ønsker å ta ut et høyt utbytte, at man ønsker å bidra til en restrukturering av selskapet ved salg av eierandeler, og at man vil vurdere hvorvidt større gevinster som oppstår ved salg av eierandeler, skal inngå i utbyttegrunnlaget eller ikke. Høyre og Kristelig Folkeparti slutter seg til at selskapet ikke skal tilføres mer egenkapital. Altså: selskapets soliditet styrkes ikke, og det vil overhodet ikke være noe i det som Stortinget gjør i dag, som vil styrke selskapets kredittrating. Statkraft har spilt en betydelig rolle i industripolitisk sammenheng. Etter Senterpartiets oppfatning er det ikke gitt tilfredsstillende svar på hvordan et framtidig industrikraftregime skal løses, spesielt dersom Regjeringen skulle få gjennomslag for det man utvetydig sier i proposisjonen, at man ønsker å legge til rette for at staten ikke lenger skal være eneeier i selskapet. Riktignok setter EØS-avtalen begrensninger i forhold til et framtidig industrikraftregime og i forhold til de muligheter som finnes for å ha politisk bestemte industrikontrakter. Det er et tilbakelagt stadium. Men det krever faktisk at både regjering og storting er nødt til å bruke fantasien for å se hvordan det skal være mulig å ivareta industriens behov for langsiktighet. Det blir langt vanskeligere i et delprivatisert selskap. Med andre ord: Omdannelsen til et aksjeselskap i dag tjener ikke andre formål enn å velge en rent kommersielt begrunnet organisasjonsform, som er kjent internasjonalt, og som etter min oppfatning vil åpne for en framtidig delprivatisering, noe som da også tydelig framgår av Regjeringens eget dokument. På side 20 i proposisjonen sier man: "En annen fordel med aksjeselskapsformen er at dersom det er ønskelig, vil det være enklere å bringe samarbeidspartnere inn på eiersiden gjennom allianser eller fusjoner." Og når man da i tillegg sier at Regjeringen ønsker å legge til rette for at staten i framtiden ikke skal være eneeier, ved at Statkraft får mulighet til å inngå i et industrielt samarbeid, er det tydelig, til tross for det ulike representanter for regjeringspartiene i dag har sagt, at man i framtiden ønsker en delprivatisering av selskapet. Senterpartiet er for et sterkt offentlig eierskap i energisektoren, ikke nødvendigvis et størst mulig statlig eierskap, men et størst mulig offentlig eierskap, og gjerne et spredt eierskap, hvor de regionale og de lokale selskapene fortsatt skal spille en sentral rolle i framtiden. Men vi ønsker oss et sterkt Statkraft, for å ha en nasjonal, sterk aktør som er i stand til å gå inn i de utfordringene som vi nå har på den energipolitiske sektoren, for å sikre en tilfredsstillende energiforsyning i framtiden, tilstrekkelige mengder energi, ikke minst gjennom satsing på ny fornybar energi. Og det beste vi kan gjøre for Statkraft og for vår framtidige energiforsyning i dag, er ikke å omdanne Statkraft til et aksjeselskap, men å gi selskapet en tilstrekkelig egenkapitalbase til å kunne utvikle seg og ha en best mulig finansiering, og ikke minst å vedta en forutsigbar utbyttepolitikk som er bindende. Stortinget har i ulike sammenhenger sagt at vi skal ikke ta ut mer enn 50 pst. utbytte, uten at vi på noen måte har gjort forsøk på å innfri dette de siste årene. Hvis man går for det forslaget som Arbeiderpartiet og Senterpartiet i fellesskap fremmer i dag, vil det sikre selskapet helt andre utviklingsmuligheter enn det har hatt til nå, spesielt i en tid da det er sterkt behov for å satse på alternative energikilder. Erlend Nornes sier at formuleringen om industrielt samarbeid ikke innebærer noe annet enn at selskapet kan foreta risikoavlasting ved sine utenlandsinvesteringer, og representanten viser da også til Statkrafts eierandeler i Sydkraft. Ja, dette viser faktisk at den type industrielt samarbeid, den type eierskap, er fullt mulig også innenfor dagens organisasjonsform. Det som ikke er mulig, er en delprivatisering av selskapet. Det er det det blir lagt til rette for i dag, og det vil dessverre komme om en tid.