trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Det er vel ikke uvanlig at mange partier engasjerer seg i forhold til en lang rekke prosjekter i den tiden vi nå er inne i. Det er helt riktig at det har vært gitt uttrykk for at vi tar sikte på å legge fram flere saker i vårsesjonen, saker som vi faktisk fortsatt har som mål å legge fram. Nå er det en kjent sak at ingen statsråd eller noen medarbeidere rundt statsråden kan garantere noe i forhold til Stortingets behandling, men jeg tar altså sikte på å få lagt fram for Stortinget flere saker som har vært nevnt, i vårsesjonen – som kjent varer den helt til et nytt storting trer sammen. Nå ble Hardangerbrua nevnt spesielt, og det ble vist til at det nå er satt i gang et arbeid med kvalitetssikring. Det er en prosess som Stortinget har gitt sitt samtykke til, så jeg har den senere tid vært litt forundret over at det er satt spørsmålstegn ved dette. Dette skal vi gjøre, bl.a. for at Stortinget skal ha et godt beslutningsgrunnlag når saken legges fram. Det tempoet vi har i forhold til framleggelse av denne saken, er meget høyt. Jeg tror vi knapt har hatt et så høyt tempo som vi har hatt i arbeidet knyttet til de sakene som ble nevnt – Hardangerbrua spesielt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Når representanten her sier at det åpenbart ikke er mulig å legge fram saken i vårsesjonen, som unektelig varer fram til nytt storting trer sammen, vet representanten mer enn meg. Jeg har fortsatt som mål å legge fram flere saker i vårsesjonen. Jeg har, som sagt, aldri gitt uttrykk for når Stortinget skulle behandle dette, for det har jeg ikke fullmakt til å si noe om. Jeg reagerer fortsatt litt på at vi tillegges oppfatninger og prosesser som vi aldri har presentert. Jeg har fortsatt et sterkt ønske – og mål – om å få lagt fram flere saker i denne sesjonen, uten at jeg selvfølgelig kan garantere at Stortinget behandler dem.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg stiller meg fortsatt litt undrende til problemstillingen. Stortinget er kjent med de prosessene som man skal gjennomføre i forbindelse med denne typen prosjekter. Det har vært foreslått fra Regjeringen, og Stortinget har sluttet seg til det. Jeg har tidligere vært på høringer i Stortinget hvor behovet for å ha et solid grunnlag før Stortinget foretar beslutninger, har vært understreket. Det er det vi følger opp når vi kvalitetssikrer dette nå. Når flere representanter kjenner til at prosjektet er sendt ut på kvalitetssikring nå, er det ganske innlysende at vi må ha et høyt tempo for å klare å få fremmet saken i denne stortingssesjonen. Jeg har fortsatt som mål at vi skal klare å få fremmet ulike saker, som her har vært nevnt, i løpet av sesjonen. Hva andre stortingsrepresentanter har sagt om saken, kan jeg ikke uttale meg om.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg registrerer at valgkampen er i full gang, og det er vel lov. Det er slik at når en sak enten ligger lokalt eller i Vegdirektoratet, kan ikke departement eller regjering fremme saken før den er ferdig forberedt. Jeg vet veldig godt at representanten kjenner godt til de prosessene som skal gås opp før en sak presenteres for Stortinget. Det er vel ingen som mener at vi skal ta imot en sak i departementet og uten å gå igjennom saken presentere den for Stortinget. Jeg vil tro at det vil være et storting til stede etter valget, slik at gode saker som er underveis, vil et nytt storting behandle raskt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg vil minne om at mange av de utredningene vi snakker om, er gjennomført før de kommer til oss. Vi snakker nå om kvalitetssikringer som vi er nødt til å gjennomføre. Jeg vil minne om de høringene som har vært gjennomført nettopp på grunn av at Stortinget har ment at det har vært for dårlig beslutningsgrunnlag man har forholdt seg til. Det har vært kostnadsoverskridelser som har vært store. Derfor synes jeg at det er et viktig poeng at når vi legger fram saker, skal vi ha et godt grunnlag. Så vil jeg også minne om at når det gjelder de kvalitetssikringsprosessene vi har lagt opp til, skal det både være forutsigbart hvor lang tid det skal ta, og det skal gå raskt. Det kommer til å være min intensjon i arbeidet framover også. Jeg registrerer jo at akkurat i denne vårsesjonen dukker disse spørsmålene opp, men jeg tar det som en iver i forhold til at vi ønsker å få gjennomført mange prosjekter, som er viktige for folk rundt om i landet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg kan forsikre om at vi jobber meget intenst med å få gjennomført de prosjektene vi starter opp. Vi har en politikk på at vi ikke avslutter vedtatte prosjekter, men at vi faktisk fullfører dem. Når det dukker opp mange prosjekter som ulike representanter ønsker å få lagt fram, er det kanskje ikke unaturlig at de dukker opp nå. Vi gjør det vi kan for å få lagt fram enhver sak så raskt som mulig. Det er viktig for folk rundt om, og for næringslivet, ikke minst, at vi har gode transportløsninger. Denne regjeringen har lagt stor vekt på at vi skal ha en god standard på transportløsningene – de skal være effektive, de skal være sikre og de skal være miljøvennlige.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Det er riktig at det er midler som ikke var brukt i løpet av fjoråret, men som er bundet opp i prosjekter som er i full gang – enten er de allerede satt i gang, eller de settes i gang nå. Så det det er snakk om her, er et tidslegg. Det er ikke penger som er til disposisjon, det er prosjekter som er underveis, og det er gjerne svært viktige prosjekter. Det er helt riktig at f.eks. rassikring er viktig. Derfor har denne regjeringen valgt å øke innsatsen innenfor rassikring i denne perioden i forhold til det som var gjort i forrige periode. Det at folk skal føle seg trygge i hverdagen, betyr veldig mye, enten man bor i by eller man bor i områder hvor det går ras. Derfor har vi lagt stor vekt på i hele vår politikk at når vi planlegger prosjekter, når det bygges nye prosjekter eller det skal utbedres eksisterende vegløsninger, tar vi ekstra hensyn til sikkerheten i utformingen av løsningene. Vi har et etterslep i forhold til vedlikehold. Derfor har denne regjeringen valgt å øke bevilgningene til post 23 på drift og vedlikehold innenfor vegsektoren; det er viktig å få opp nivået i forhold til trafikksikkerheten hvor man enn måtte bo i dette landet. Det vi da har sett, er at vi har fått opp aktiviteten innenfor flere områder som gjelder trafikksikkerhet. Vi ser at det er brukt mindre til asfalt, noe som har skapt bekymring i en del fylker. Det har jeg tenkt å følge opp ved at vi tar en gjennomgang av bruken av midler til asfalt, samtidig som vi har en effektivisering som gjør at vi får gjort mye mer for de samme midlene enn det vi fikk gjort før.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg kjenner meg ikke helt igjen i beskrivelsen av situasjonen. Det er riktig at det er penger som ikke ble brukt i fjor, men de er i bruk nå. Det er også grunn til å understreke at det er ingen ønskelig situasjon at det skal være slik fra det ene året til det andre. Det er allerede satt i gang aktiviteter for at det ikke skal være tilfellet når vi går inn i et nytt år. Jeg vil også understreke at nettopp konkurranseutsettingen har gitt oss en stor effektivitetsgevinst, en effektivitetsgevinst som betyr at vi får gjennomført mye mer enn før. Da snakker vi om en netto effektivitetsgevinst på flere hundre millioner. For 2005 snakker vi om en netto effektivitetsgevinst på ca. 300 mill. kr, og for 2007 om en netto effektivitetsgevinst på 850 mill. kr. Det betyr at vi kan holde et aktivitetsnivå innenfor vegsektoren som er betydelig større enn i dag, og det er viktig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg viser til St.prp. nr. 50 for 2004–2005, Om utbygging av E18 Bjørvikaprosjektet i Oslo. I proposisjonen er det redegjort for fjerning, deponering og tildekking av forurensede masser i dette området. Statens vegvesen har tillatelse fra Statens forurensningstilsyn til å benytte de rene leirmassene som skal graves ut i området, til å dekke til forurenset sjøbunn i indre havn. Andre massetyper enn rene leirmasser vil ikke bli benyttet til slik tildekking. Tillatelsen ble gitt 14. januar 2005. I tillatelsen ble det stilt som vilkår at mengde og utbredelse av massene skal skje etter nærmere avklaring med Oslo kommune og etter at Statens vegvesen har gitt en nærmere beskrivelse av tiltaket. Det er tidligere ikke laget deponi for masser ved Ursvik-Hellvik, og dette vil heller ikke skje i forbindelse med dette prosjektet. Høsten 2004 ble det imidlertid gjennomført et pilotprosjekt med kontrollert utlegging av en begrenset mengde ren leire med en lagtykkelse på inntil 20 cm i Oslo indre havn og ved Ursvik-Hellvik. Statens vegvesen leverte sitt forslag til disponering av de rene leirmassene til Statens forurensningstilsyn 2. mai 2005. Områdene der massene anses aktuelle for bruk, er i henhold til «Helhetlig tiltaksplan for forurensede sedimenter i Oslo havnedistrikt», som er utarbeidet av Oslo kommune. Dette forslaget til tiltaksplan ble sendt på høring den siste uken i april 2005. Tildekking av forurenset sjøbunn med rene leirmasser er forskjellig fra å anlegge et deponi – et mottak – for rene leirmasser. Ved tildekking lages det ikke undersjøiske demninger eller andre konstruksjoner på sjøbunnen. Tildekkingen vil følgelig bare innebære et lag – et dekke – med rene leirmasser oppå forurensningene for å isolere disse. Leiren stammer fra den opprinnelige sjøbunnen i Bjørvika. Fylkesmannen i Oslo og Akershus og Statens forurensningstilsyn ønsker å benytte byggingen av senketunnelen gjennom Bjørvika til en helhetlig opprydding av forurenset sjøbunn i Indre Oslo havn. Oppryddingen vil bidra til redusert spredning av miljøgifter. Fylkesmannen og Statens forurensningstilsyns ønske baserer seg på at bygging av synketunnelen frigjør store mengder rene masser som kan brukes til overdekking av forurensede sedimenter i havneområdet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-05-11:
Jeg er opptatt av at det som nå skjer i Bjørvika, gir oss en mulighet til å rydde opp og gjøre kvaliteten på bunnen i indre Oslofjord bedre enn det den har vært. Jeg oppfatter det slik at Fylkesmannen i Oslo og Akershus og SFT ser på den samme muligheten. Jeg er også opptatt av at vi isolert sett – når vi skal sette i gang et slikt prosjekt som tunnelen i Bjørvika – uavhengig av de ønsker vi har om å rydde opp i miljøforholdene, har en plikt til å sørge for at vi gjør dette på en mest mulig skånsom og miljøvennlig måte.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-05-11:
Jeg undrer meg litt over den kommunikasjonen som er mellom regjeringspartiene her i Stortinget og Regjeringen. Petter Løvik fra Høyre, leder i samferdselskomiteen, lovet at partiet skulle få Hardangerbrua fram for Stortinget før ferien. Det sa han den 4. april på et svært, flott folkemøte i Eidfjord. Terje Breivik fra Venstre ville avlive myten om at partiet hans var imot bygging av brua, og garanterte på vegne av samferdselsminister Torild Skogsholm at Regjeringen ville fremme forsalg i Stortinget om bygging av Hardangerbrua. Spørsmålet mitt er: Handler dette om dårlig kommunikasjon mellom regjeringspartiene her i Stortinget og Regjeringen, eller er det slik at regjeringspartiene og Venstre, ved generalsekretæren, snakker folk etter munnen og gir lovnader på folkemøter? Alle gikk hjem og var sikre på at nå var faktisk Hardangerbrua sikret – man gir altså inntrykk av en framdrift i en sak som overhodet ikke slår til.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
No har det ikkje kome nokre nye reglar om kvalitetssikring frå 4. april til no som skulle tilseia at ein ikkje kan få saka i vår. Eg må verkeleg seia at eg stiller meg undrande til framdrifta i dei sakene som representanten Ringstad nemnde, men òg i andre saker. Bergensprogrammet var me heilt sikre på at me skulle få. Det same gjeld Hardangerbrua og Jondalstunnelen. Det er fleire prosjekt i Rogaland me ventar på, og eg lurar på kva det er som skjer. Er statsråden og Regjeringa på veg ut? Slappar dei av? Me har i tillegg i Stortinget hatt kapasitet til å behandla fleire saker. Dei sakene me har fått i vår frå Samferdsledepartementet, er relativt små og få. Me har hatt større kapasitet til å behandla saker. Då undrar det meg at statsråden ikkje passar på å få fram saker, slik at me får bruka denne stortingsperioden på ein aktiv måte, på eit felt som er så viktig for folk rundt om i dette landet. Kva er det som skjer?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Eg vil gjerne få stilla samferdsleministeren eit spørsmål til. Eg føreset at samferdsleministeren ikkje berre tek imot saker, men faktisk òg styrer den etaten ho leier, og sjølv kan ta initiativ til å få saker fram. Eg føreset at statsråden òg kjenner til at det er store problem bl.a. på vegsektoren i Noreg. Det er etterslep på vedlikehald, det er dispensasjon i eit par fylke, og regionar melder at dei ikkje når dei oppsette måla. Det er kvar veke stengde vegar, seinast no i Hardanger. Det er kvar dag folk som er redde for å senda barna ut på vegane fordi dei er redde for ras, og det er kvar dag folk som sit i kø – samtidig klarte ikkje Statens vegvesen å bruka opp ca. 750 mill. kr i fjor. For det kunne me ha fått 7,5 km brei firefelts motorveg, me kunne fått rassikring tilsvarande fire års budsjett, og me kunne fått utbetra E6 nord for Alta to gonger. Då spør eg statsråden: Korleis kan dette skje, at samtidig som me har så store behov for å bruka vegmidlar, får me ikkje eingong brukt opp dei me løyver?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Eg takkar statsråden for svaret, som i beste fall pendla litt innom det som var mi hovudproblemstilling. Me har altså pengar me ikkje har fått brukt, og me har masse udekte behov. Det vart det ikkje svart på. Eg vil minna statsråden på at då Vegvesenet vart omorganisert, gjekk SV, Arbeidarpartiet og Senterpartiet inn for ein divisjonsmodell. Me ville at Vegvesenet skulle ha att nokre oppgåver sjølv, som ikkje skulle ut på anbod, og me ville at det skulle gå over mykje lengre tid – det var òg Vegvesenet si eiga anbefaling. Kan ikkje statsråden no innrømma at det er på grunn av at me har gått for fort fram med denne konkurranseutsetjinga, at me sit med pengar igjen på bok, og så får me altså ikkje utbetra dei vegane som skulle utbetrast med dei pengane? Eg vil gjerne spørja statsråden – for å vera framtidsretta: Vil ho revurdera dette, og kan ho garantera at me i år og neste år, når me skal auka vegløyvingane med 1milliard kr, har eit apparat som gjer det mogleg å følgja opp dette?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «En familie fra Kosovo søkte asyl i januar 2003. Mottaket ble lagt ned. I juni 2004 fikk de leilighet i Skånland kommune. Den yngste sønnen har en hjerneskade, barneepilepsi, er blind og har store utviklingsforstyrrelser både mentalt og fysisk. UDI har betalt for leiligheten og barnehagetilbud 3 dager pr. uke. Han har hatt tett oppfølging av både 1.- og 2.-linjetjenesten. 2. mai fikk familien endelig avslag. Er avslaget resultat av de nye reglene hvor klagebehandlingen er skjerpet til særlig sterke menneskelige hensyn?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er likevel grunn til bekymring når det er slik at denne saken ikke kommer innunder begrepet «sterke menneskelige hensyn». Hvis denne saken skal påklages etter endelig vedtak og de nye reglene nå vil bli satt i verk, vil «særlig sterke menneskelige hensyn» gjelde, og det vil bli enda vanskeligere å få omgjort vedtaket. Arbeiderpartiet har hele tiden vært uenig med Regjeringen og Fremskrittspartiet i at «sterke menneskelige hensyn» skal endres til «særlig sterke menneskelige hensyn». Jeg mener at den saken som vi nå behandler, bekrefter det. Derfor vil jeg spørre statsråden om det overhodet vil være saker som kan komme innunder «særlig sterke menneskelige hensyn», når denne saken ikke kommer innunder «sterke menneskelige hensyn».
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg vet meget godt hva både statsråden og jeg kan gjøre i forhold til en enkeltsak. Det er likevel viktig for oss å bruke enkeltsaker som eksempler for å se hvordan regelverket blir håndtert, for det er da vi kan se om det er behov for å endre regelverket. I denne saken har vi en familie som kom til Norge for to og et halvt år siden, og det er brukt veldig mye ressurser på behandling med oppfølging, og det viser seg nå at det er gjort gode framskritt. Når man har brukt to og et halvt år på å behandle saken og så sier plutselig i mai at nå er det ut, er statsråden enig i at hele behandlingen da er bortkastet?
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-11:
De nye reglene som begrenser utlendingsmyndighetenes adgang til å omgjøre tidligere vedtak, og som et flertall på Stortinget har sluttet seg til, har ennå ikke trådt i kraft, men vil ventelig tre i kraft i løpet av mai. Den kosovoalbanske familien som det er vist til, har altså blitt vurdert i henhold til eksisterende regelverk. Jeg finner for øvrig grunn til å understreke at når de nye reglene trer i kraft, vil de kun innsnevre Utlendingsnemndas omgjøringsadgang etter at endelig vedtak er truffet. Når nemnda foretar en ordinær klagebehandling av Utlendingsdirektoratets vedtak – som i dette tilfellet – vil vurderingstemaet fortsatt være om det foreligger «sterke menneskelige hensyn», og ikke «særlig sterke menneskelige hensyn». Det er først etter at nemnda har avgjort en sak, at vedtaket er å anse som endelig. Selv med de nye reglene vil altså vurderingstemaet for Utlendingsnemnda ved ordinær klagebehandling i nemnda være om det foreligger «sterke menneskelige hensyn». Og det er det som har vært temaet i denne saken.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-11:
Jeg har lyst til å minne om at Stortinget ikke foretar enkeltsaksbehandling, og det gjør heller ikke jeg. Derfor legger jeg ingen føringer for om denne saken burde ha vært vedtatt eller ikke. Det mener jeg heller ikke representanten Signe Øye skulle gjort i den formen hun nå gav uttrykk for. Det er å bryte med det lovverket og den type styringsform som hun har vært for, nemlig at enkeltsaker behandles av utlendingsforvaltningen. Derfor kan vi heller ikke bruke Stortingets talerstol til å gå i rette med enkeltsaksvedtak, for da blander vi oss inn i den arbeidsdelingen som er. For øvrig mener jeg det ikke er mulig å bruke saker som er vedtatt, som eksempler på resultater av et lovverk som ennå ikke har trådt i kraft. Jeg tror det vil være innlysende for de fleste at et regelverk som ikke har trådt i kraft, heller ikke kan brukes som et eksempel. Når heller ikke vurderingstemaet er det samme – og det har altså vært en ordinær klagebehandling – synes jeg at det er en søkt problemstilling. Jeg synes egentlig vi burde være ryddigere i forhold til hvilke roller vi har pålagt oss selv i forhold til enkeltsaksbehandling i utlendingsforvaltningen.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-11:
Jeg kan ikke gå inn i den typen vurderinger når jeg ikke vurderer enkeltsakstilfeller. Jeg kan ikke si om den behandlingen som det barnet i denne familien har fått i et medisinsk miljø, har vært bortkastet eller ikke. Jeg er verken medisinsk sakkyndig eller sakkyndig i disse utlendingssakene. Jeg har en rolle i forhold til det generelle regelverket. Det å bruke Stortingets talerstol til å vurdere skjønnsutøvelsen i utlendingsforvaltningen, synes jeg ingen stortingsrepresentanter bør gjøre. Jeg synes faktisk det er å bryte de reglene man selv har satt for hvem som har hvilke roller i denne sammenhengen. Jeg er litt oppgitt over at ikke Stortinget selv lager noen retningslinjer for hvordan slike saker skal behandles, og hva som er legitimt i forhold til lovverket når man tar opp slike saker. Så til spørsmålet om prinsippet i denne saken. Skjønnsutøvelsen ligger altså i utlendingsforvaltningen. Det spørsmålet som selvfølgelig kan bli et tema hvis man skal legge vekt på medisinsk behandling og annet, er: Er det slik at asylinstituttet også skal være et institutt for at folk som har behov for behandling, skal få behandling i Norge hvis behandlingen ikke er like god i hjemlandet? Det er en åpning av asylinstituttet som er ganske stor, og som vi daglig har problemer med knyttet til Kosovo, for det er en stor utstrømning fra Kosovo av personer med medisinske problemer som håper å kunne bli, og som håper å få bedre behandling.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
Jeg ønsker å stille utdannings- og forskningsministeren følgende spørsmål: «Tyrilistiftelsen, med skoler flere steder i Norge, sliter økonomisk og må i verste tilfelle stenges hvis de ikke får økonomiske midler. Dette er svært synd og på sikt skadelig for de mange som får hjelp her. Hva vil statsråden gjøre for at driften skal kunne fortsette ut året, og for at bevilgningene gjøres permanente og gjerne basert på stykkprisfinansiering?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
Jeg takker statsråden for svaret, som kanskje ikke på kort sikt var positivt, men som iallfall på noe lengre sikt var positivt. Det er klart at det er mange personer rundt omkring i Norge som trenger denne typen hjelp. Det er vi helt sikkert enige om alle sammen. For meg er ikke det viktige om institusjonene er offentlige eller private, det viktige er at det finnes institusjoner som kan gi denne typen hjelp til dem som trenger det. Opprinnelig var spørsmålet stilt til en annen minister. Som vi hører nå på svaret fra ministeren, er det mange departementer som kan være med og bidra til at det blir økonomi i dette, slik at bl.a. Tyrilistiftelsen kan fortsette. Nå skal det legges fram et budsjett på fredag. Da får vi håpe at det er noen penger der, for det trengs penger for at dette skal drives videre. Det er på grunnlag av det at jeg løfter denne saken opp på stortingsnivå.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
Jeg takker statsråden nok en gang for et positivt svar. Jeg har tro på at vi sammen, både stortingsrepresentanter og ministere og de forskjellige departementer, skal klare å finne en løsning på dette. Så sent som i dag kunne vi på nettavisen lese at det bare i Oslo er flere tusen som trenger denne type hjelp. Og hvis jeg husker riktig, er det bare et titalls ledige plasser – hvis det er noen ledige i det hele tatt. Det står mange på venteliste. Men det hjelper jo ikke dem som står på venteliste, for mens man står på venteliste, er det mye som kan skje. Når man endelig får plassen, er det kanskje for sent; man er kanskje i en annen situasjon. Vi får håpe det kommer noe positivt ut av dette, og jeg tolker statsråden dit hen at det gjør det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
De offentlige midlene til grunnskole og videregående opplæring bevilges i hovedsak som en del av rammeoverføringene til kommunesektoren. Departementet har derfor ingen tilgjengelige midler på sitt budsjett til tilskudd til skoledriften ved denne institusjonen. Ansvaret for opplæring av pasienter i private helseinstitusjoner er plassert på pasientenes bostedskommuner når det gjelder grunnskoleopplæring, og på pasientenes bostedsfylkeskommuner når det gjelder videregående opplæring. Departementet har vært i kontakt med de fleste av landets ca. 40 private rusinstitusjoner. Flertallet av institusjonene har ulike former for opplæring knyttet til institusjonsoppholdet, men innhold, omfang og organisering av opplæringen varierer i stor grad. Det blir gitt opplæring som bl.a. har elementer av både grunnskole, videregående opplæring, generell samfunnsorientering, rådgivning og yrkesveiledning. Institusjonene gir også opplæring som ikke kan defineres som opplæring i opplæringslovens forstand, f.eks. ulike typer praktisk opplæring og opplæring for ulike sertifikater. Denne typen opplæring er følgelig ikke kommunenes og fylkeskommunenes ansvar, og i slike tilfeller kan det være aktuelt med støtte fra f.eks. arbeidsmarkedsetaten. Den opplæringen som gis, blir også ofte gitt uavhengig av om pasienten har formelle opplæringsrettigheter etter opplæringsloven eller ikke. Det er, som nevnt, ikke aktuelt for meg å gå inn for kortsiktige løsninger for én institusjon. Når det gjelder løsninger på lengre sikt, har jeg imidlertid satt i gang et arbeid for å vurdere om dagens lovgivning og finansieringsordning for opplæring av pasienter ved de private helseinstitusjonene er hensiktsmessig. I samarbeid med berørte departementer vil ulike alternative løsninger bli vurdert. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med resultatet av dette arbeidet. Jeg er opptatt av at regelverket for opplæringsansvaret også i private helseinstitusjoner skal sikre gode tilbud til pasientene, og at regelverket skal være presist og lett å praktisere. I det arbeidet som nå er i gang, blir det derfor viktig å finne fremtidige løsninger som er tilpasset skoledriften ved alle institusjonene, og de ulike variasjonene av opplæring som vi vet finnes blant disse. Ikke minst blir det viktig at den endelige løsningen blir slik at den faktisk kan bli stående som en langsiktig løsning.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
Uten å gå inn på Tyrilistiftelsen og den aktuelle situasjonen der spesielt, er jeg enig i at det er positivt at dette tas frem, for dette er potensielt en type institusjoner som kan falle mellom mange offentlige stoler, enten det er ulike sentrale, regionale, lokale nivåer eller det er ulike lovverk, sektorer, departementer osv. Jeg er opptatt av at man finner en løsning som er varig og forutsigbar, og som nødvendigvis må involvere flere departementer og kanskje også flere forvaltningsnivåer. Det er således for å finne frem til noe som er forutsigbart for institusjonene, at jeg har tatt initiativ til dette arbeidet. Jeg er helt enig i at det arbeidet som gjøres, er veldig positivt, og man kan ikke presse den opplæringsvirksomheten som foregår, inn i trange rammer slik at det passer inn i én lov eller ett departement.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
Jeg bare repeterer at vi kommer tilbake til Stortinget med en løsning når vi etter en nærmere utredning har funnet frem til den.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
Utdannings- og forskningsdepartementet har ansvaret for at det føres tilsyn med bl.a. offentlig grunnskoleopplæring og videregående opplæring. Denne myndigheten og oppgaven er delegert til fylkesmennene. Det er skoleeieren, som den ansvarlige for opplæringen, som er gjenstand for tilsyn. Dette innebærer at staten ved Fylkesmannen formelt sett forholder seg til kommuner og fylkeskommuner når det skal gjennomføres tilsyn etter opplæringsloven. Tilsyn kan imidlertid gjennomføres på mange forskjellige måter. Tilsyn kan skje ved at tilsynsmyndighetene kun møter sentraladministrasjonen i den enkelte kommune eller fylkeskommune, men tilsyn kan også gjennomføres ved besøk på enkeltskoler og ved hjelp av spørreskjema. Hvordan tilsynet kan utføres mest mulig hensiktsmessig, vil bero på hva som er grunnen til at tilsynet gjennomføres, og hvilke bestemmelser i regelverket det føres tilsyn med, f.eks. om det er retten til et godt fysisk og psykososialt miljø, retten til gratis grunnskoleopplæring eller kravet om innhenting av politiattest. Jeg har gått igjennom noen av de tilsynsrapportene som fylkesmennene har lagt ut på sine hjemmesider på Internett. Mitt inntrykk er at ansatte, elever og foreldre blir hørt i forbindelse med tilsyn når det er hensiktsmessig. Det er lett å finne konkrete eksempler på det. Den større lokale handlefriheten som det nå generelt legges opp til, krever et velfungerende tilsynsapparat. Departementet har derfor i flere stortingsdokumenter signalisert at det ønsker å forbedre tilsynet. Tilsynsmyndigheten skal særlig føre tilsyn med at rettighetene til enkeltindivider oppfylles, og at skoleeieren oppfyller sine forpliktelser etter regelverket. I denne sammenhengen er god dialog mellom tilsynsmyndigheten og skoleeieren viktig. Det samme gjelder eventuelle andre impliserte. Av tildelingsbrevet til fylkesmennene for både 2004 og 2005 fremgår det at tilsyn og tilsynsrelaterte saker bør utgjøre hovedtyngden av oppgaveporteføljen på opplæringsområdet. Erfaringer har vist at innholdet i og metodikken for tilsyn på opplæringsområdet har vært ulik. Utdannings- og forskningsdepartementet har derfor i sitt tildelingsbrev til Utdanningsdirektoratet gitt direktoratet i oppgave å sørge for å utvikle og systematisere innholdet i og metodikken for tilsyn, slik at tilsynet blir mer enhetlig utført i fylkene. Videre skal direktoratet i løpet av 2005 bl.a. samle informasjon fra fylkesmennene om resultatene av tilsynsvirksomheten og vurdere erfaringene som er høstet, herunder også vurdere både omfanget og effekten av tilsynet som er gjennomført på de områdene som er prioritert fra sentralt hold. Blant annet på denne bakgrunn har Utdanningsdirektoratet nedsatt prosjektet «Utvikling av felles faglig grunnlag og mer enhetlig tjenesteprofil ved fylkesmannens utdanningsavdelinger». En av arbeidsgruppene i prosjektet har fått i mandat å foreslå tiltak for å utvikle og implementere en felles arbeidsmetodikk og felles rutiner og verktøy for det regionale leddets tilsynsfunksjon og samhandling med skoleeier samt sikre nødvendig kompetanse på det regionale nivået.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
Jeg tror ikke vi nødvendigvis er så veldig uenige her. For det første vil jeg gjerne slå fast – som jeg prøvde å gjøre – at det ikke er noe i det systemet vi har i dag, som hindrer at man hører elever og foreldre. De blir hørt. Det kan godt være at det ikke skjer i tilstrekkelig omfang eller i det ønskede omfang, men det skjer. For det andre: Representanten Sortevik har helt rett i at måten man gjennomfører tilsyn på, spriker veldig. Jeg vil si at kvaliteten på tilsynsarbeidet antakelig også er varierende. Det er da også bakgrunnen for at jeg har tatt initiativet til at man skal kartlegge hvordan tilsynet gjennomføres, og få en mer enhetlig praktisering av tilsynet i lys av de reformene som nå gjennomføres. Jeg vil ikke på stående fot love utfallet av det, men det er klart at ett utfall kunne være at man anbefalte at partene høres noe mer enn i dag, slik representanten Sortevik ønsker.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-05-11:
Jeg er enig i at fysisk besøk kan være nyttig, men det avhenger jo litt av hva man ønsker å undersøke. Hvis man like gjerne kan lese det på papir, kan det være uhensiktsmessig. Men jeg har i og for seg ikke noe å innvende mot det. Jeg synes ellers det er en god idé å se litt på metodikken i Sverige. Hvis man skal se på vårt nasjonale kvalitetsvurderingssystem, hvor dette tilsynet tross alt skal følge opp, er kanskje Sverige det landet i våre nærmeste omgivelser som er minst forskjellig fra vårt. Dermed kan det være interessant.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
Mitt spørsmål lyder slik: «Ansvar for tilsyn med grunnskoler og videregående skoler er lagt til utdanningsavdelingene ved de ulike fylkesmannskontorene. Tilsyn ved offentlige skoler gjennomføres ved besøk i kommuner og fylkeskommuner og således ikke på den enkelte skole. Det innebærer at ansatte, elever og foreldre ikke kontaktes eller «høres» i forbindelse med tilsynsarbeidet, og at tilsyn ikke brukes som kvalitetspådriver for den enkelte skole. Hva vil statsråden gjøre for å forbedre kvaliteten i tilsynsarbeidet ved norske skoler?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
Jeg takker for svaret. Den første delen vil jeg kommentere ved å si at det spriker kolossalt hvis man går inn på fylkesmennenes hjemmesider og ser hvordan de omtaler sine oppgaver i forbindelse med utdanning. Jeg har over lang tid sjekket rapporter som er lagt ut, og jeg er ikke enig med statsråden i at de partene som jeg nevner i mitt spørsmål, nemlig ansatte, elever og foreldre, blir hørt. Derimot er det overtydelig at det er skoleeier det blir konferert med. Avslutningen var imidlertid mer løfterik. Det er viktig at vi fokuserer på en felles håndtering av det som er hovedmålet for tilsynet, nemlig kvalitetssikring og kvalitetsutvikling. En av hovedoppgavene til Utdanningsdirektoratet er jo tilsyn. Fylkesmannens utdanningsavdeling skal være direktoratets forlengede arm, og de sier selv at de går vekk fra den gammeldagse metodikken med regelstyring og skal ha mer vekt på kartlegging og oppfølging av resultatene. Da er det viktig at alle berørte parter blir hørt.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-05-11:
For å forfølge det vil jeg anbefale statsråden å se til vårt nærmeste naboland, Sverige, som iallfall har en tofaset tilsynsmodell, slik at når man kommer tilbake til skoleeier i runde 2, foretar man faktisk besøk på den enkelte skole og foretar intervjuer med representanter fra de berørte gruppene – ansatte, elever og foreldre. Det kan være en god metodikk og også en metode som gjør at man tar alle berørte parter godt med i det som skal være godt tilsynsarbeid, og sikrer en kvalitetsutvikling. Det er et forhold til som jeg vil berøre til slutt. Det er at det fysiske besøket også er viktig for at man ved selvsyn, som tilsynsmyndighet, skal få se skolen, både det innholdsmessige, slik det praktiseres, og det fysiske, slik det fremstår. Det gjør vi på andre områder i samfunnet. Det bør være like naturlig innenfor skoleområdet som at Næringsmiddeltilsynet går på besøk i enkeltbutikker og restauranter og faktisk stenger enheter. Tilsvarende bør også kunne skje innenfor utdanning.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
Transport av pasienter til og fra sykehus på Helgeland skjer, som ellers i landet, med en rekke forskjellige transportmidler. Her brukes båt, drosje, fly og helikopter, i tillegg til ambulansebil. Det er lege som rekvirerer hvilket transportmiddel som skal benyttes – og dette blir ikke overprøvd eller overstyrt av transportkontor eller andre, med unntak av når særlig koordinering trengs. Prinsippet er at pasienten skal fraktes på den måten som anses medisinsk forsvarlig, samtidig som man tar hensyn til økonomien. Avgjørende for valg av transportmiddel er legens medisinske vurdering av pasientens tilstand. Avtaler med drosjene skjer gjennom bruk av anbud. Jeg vil da vise til den prosess som ble igangsatt av Rikstrygdeverket, og som nå er overtatt av de regionale helseforetak. La meg gi ett eksempel som viser hvordan dette kan foregå, der en pasient bosatt i Brønnøysund får dialyse. Vanligvis reiser pasienten til og fra sykehus med drosje. Noen ganger kan pasienten få tilbud om å overnatte eller få innleggelse på sykehuset, slik at vedkommende skal slippe noe reisetid på behandlingsdagen. Hvor besværlig slik transport oppleves, avhenger selvfølgelig av pasientens tilstand. Når avstandene er store, vil alternativet til drosje være innleggelse på sykehus. Når det gjelder dialysepasienter, søker sykehuset hvert år Statens vegvesen om at dialysepasienter som transporteres i drosjer og der ferjestrekning inngår i reiseveien, skal få fortrinnsrett på ferjene. Dette for at de skal slippe å få forlenget reisetid selv om det skulle være ferjekø. Det er de medisinske vurderingene fra lege som avgjør hvilket transportmiddel som skal benyttes for den enkelte pasient. Dersom lege mener pasienten trenger ambulanse, blir det også slik. De eneste unntakene vil være der de aktuelle ambulansene allerede er opptatt eller må holdes i beredskap; da vil alternativet kunne være enten drosje eller et tilbud om overnatting på sykehus. Dersom pasienter opplever ikke å bli lyttet til når det gjelder ønsket om transport, bør dette først tas opp med behandlende lege, dernest med helseforetaket – eller helsetilsynet i fylket – og eventuelt også med pasientombudet. Legens vurderinger av pasientens medisinske tilstand – hva pasienten tåler eller ikke tåler i forhold til reising – kan ikke og skal ikke overprøves av andre. Av og til må dette balanseres mot andre hensyn, men alltid slik at kravet til forsvarlighet overholdes.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
Som jeg sa, er det to forhold som er helt avgjørende her. I utgangspunktet bruker man det rimeligste transportmiddelet, hensett til den tilstanden pasienten er i. Det varierer selvfølgelig fra pasient til pasient. Bruk av helikopter vil gjennomgående være en relativt kostbar affære. Men det er ikke slik at det ikke forekommer. De stedene hvor avstander og forholdene tilsier det, blir det også nyttet, vet jeg, også i dette området. Å gjøre helikopter til det vanlige vil nok likevel ligge et stykke fram, tror jeg. Vi må nok fortsatt basere oss både på drosje, båt og ambulanse. Men som sagt, det er også slik at helikopter inngår som ett av alternativene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
Det er altså to forhold som er viktige når det gjelder inngåelse av disse kontraktene generelt. Det ene er at det skal være en så lang tidshorisont at den som får anbudet, kan innrette seg etter det. På den annen side skal den ikke være lengre enn at man kan fange opp nettopp slike ting som representanten Bastesen er ute etter – endringer i den virkelighet man befinner seg i. Det har variert mellom ett og to og tre år på disse kontraktene, noe utover det er ikke jeg kjent med, og det tror jeg heller ikke vil være hensiktsmessig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
Likhetstenkning og likeverd er et helt sentralt prinsipp for norsk helsetjeneste. Det er imidlertid slik at de behandlingsmessige mulighetene vil være forskjellige, avhengig av ulike individuelle forhold. De regionale helseforetakene skal sikre pasienter bosatt i regionen det nødvendige spesialisthelsetilbudet. Om dette ikke finnes i egen region eller i landet, vil de regionale helseforetakene måtte kjøpe dette fra utlandet. Dette gjøres, og bevisstheten omkring denne muligheten er økende, både i helsetjenesten og blant pasienter og pårørende. Dette er gledelig. Men et spørsmål om å sende pasienter til utlandet skal og må vurderes i forhold til de medisinske mulighetene, dvs. prognose knyttet til behandlingen. Her vil det alltid være et faglig skjønn i forhold til den enkelte pasient. Dette er et skjønn vi som politikere neppe kan eller for så vidt skal overprøve. For å bidra til større grad av likhet er det som kjent innført egen klageordning fra 1999. Dispensasjons- og klagenemnda for behandling i utlandet er klageinstans i saker hvor pasienter søker om nødvendig helsehjelp i utlandet under henvisning til at det ikke finnes et adekvat medisinsk tilbud i Norge. Forutsetningen er at helsehjelpen kan utføres forsvarlig av tjenesteyter i annet land, og at dette skjer etter akseptert metode. Dette er for øvrig regulert i en egen forskrift, gitt med hjemmel i pasientrettighetsloven. Denne nemnda, Dispensasjons- og klagenemnda for behandling i utlandet, er et fritt og uavhengig domstolsliknende forvaltningsorgan som departementet ikke kan instruere. De enkelte sakene blir endelig avgjort av nemnda, men de kan bringes inn for domstolene. Jeg er klar over at i den aktuelle pasientsaken tilrådde fagmiljøet – i Stavanger var det vel – at pasienten kunne få den aktuelle behandlingen, nemlig benmargstransplantasjon, i utlandet. Pasientens bostedsregion, Helse Sør, har imidlertid vurdert saken annerledes og funnet at dette ikke er en behandling med tilstrekkelig dokumentert effekt. Pasienten fikk derfor ikke tilbud fra Helse Sør. Dette vedtaket ble klaget inn for Klagenemnda, som altså opprettholdt vedtaket. Jeg er klar over at dette for den aktuelle pasient kan synes som en hard avgjørelse. Men Stortinget har altså bestemt at det medisinsk-faglige skjønnet som skal ligge til grunn for slike avgjørelser, skal være styrende og altså ikke overprøves av politikere. Det vi som politikere kan og skal bidra til, er imidlertid på et generelt grunnlag å sikre størst mulig grad av likebehandling i helsetjenesten, også innenfor kreftbehandling. Derfor har vi igangsatt et arbeid, som har gått over tid, med større grad av nasjonal standardisering på dette området. Regjeringen vil redegjøre nærmere for dette arbeidet i revidert nasjonalbudsjett, som kommer om to dager.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
La meg gjøre det helt klinkende klart: Når representanten sier at man i Arbeiderpartiet er opptatt av å ha Norge som ett helserike, er det for undertegnedes parti en enda større realitet. Det var Arbeiderpartiet som delte Norge inn i fem helseriker. Vi foreslo å ha ett. Det var en arbeiderpartiregjering som i desember 2000 laget de forskriftene som styrer dette. Og det var daværende statsråd Hernes som i sin tid bestemte at disse sakene ikke skulle overprøves politisk. Når det gjelder denne saken fra Midt-Norge, omtalt som en ikke-dokumentert henvisning, står det i kjennelsen fra nemnda: «Til klagers henvisning om at en pasient fra Midt-Norge har fått dekket utgiftene til behandling i Sverige, vil nemnda bemerke at den ikke kjenner til den konkrete saken.» Jeg er veldig enig, og jeg forstår veldig godt den enkelte pasient som mener at han har en sak som er parallell, men som er blitt behandlet annerledes. Jeg har ikke greid å finne den aktuelle saken. Jeg er mer enn villig til å være i dialog med denne pasienten for å bringe det på det rene, for uansett forhistorie på dette området er jeg opptatt av at det skal være lik behandling av like tilfeller, til tross for de fem helseregionene vi har.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-11:
Jeg er veldig opptatt av at påstander om skjevheter blir gått etter i sømmene. Hvis det skulle være slik at man får markant forskjellige tilbud avhengig av om man bor i Flekkefjord eller i Levanger, er jeg interessert i å få dette dokumentert for å gå videre med det, for jeg er opptatt av likebehandling. Nå har jeg hatt møter med ganske mange pasienter i det knappe året jeg har vært i Helsedepartementet. Det har veldig ofte endt med at det som i utgangspunktet for oss legfolk kanskje fremstår som like medisinske tilfeller, ikke nødvendigvis har vært det. Men jeg er selvfølgelig mer enn villig til og interessert i å ha et møte med den angjeldende pasient, for å kunne gå igjennom dette i en rolig og avslappet atmosfære. Det skal jeg selvfølgelig gjøre.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «En kreftsyk person i Flekkefjord har fått avslag på benmargstransplantasjon i utlandet. Avslaget gis av Dispensasjons- og klagenemnda for behandling i utlandet i vedtak fattet 13. april 2005. Nemnda påpeker at klager har vist til at en pasient fra Midt-Norge har fått dekket slike utgifter til behandling. Nemnda skriver at det enkelte helseforetak har ansvaret for å sikre sine pasienter nødvendig helsehjelp. Hva vil statsråden foreta seg for å hjelpe denne personen og dermed sikre likt behandlingstilbud i hele Norge?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
I Arbeiderpartiet er vi opptatt av at vi skal ha ett Helse-Norge. Det er det spørsmålet mitt går ut på, at en skal få de samme helsetilbudene uavhengig av bosted eller økonomisk evne. Denne saken viser at det er forskjellsbehandling i Helse-Norge. Dersom et helseforetak i én region ønsker å gi et tilbud, og et annet helseforetak, i en annen region, ikke ønsker det, blir det altså en veldig forskjellsbehandling. Det er den forskjellsbehandlingen jeg spør om statsråden vil gjøre noe med. Hvis det er slik at en må flytte til Helse Midt-Norge for å få dette tilbudet, blir jo det fullstendig galt med tanke på at vi skal ha ett Helse-Norge.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2005-05-11:
Jeg vil gjerne takke for svaret. Jeg vil bare presisere ganske kort at det er jo en grunn til at en arbeiderpartirepresentant tar opp dette spørsmålet i spørretimen i dag. Det er nettopp fordi vi ser at det er en skjevhet i forhold til denne saken, og det kan godt være at dette bare er toppen av et isfjell. Jeg skal ikke ta på meg å gå inn i de faglige vurderingene, men det er helt klart at denne personen er av en annen oppfatning enn den som ligger bak den vurderingen han har fått. Han mener at denne behandlingen kan dokumenteres på en bedre måte enn det som har kommet fram. Da blir avslutningsspørsmålet mitt: Er statsråden villig til å ta et møte med denne personen, slik at han får lagt fram sin sak direkte for statsråden?
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-05-11:
«Bygging av Bjørvikatunnelen medfører håndtering av store volumer av leire og andre typer masse. Det meste er tenkt deponert på fjordbunnen i og rundt Oslo havn. Tidligere er deponier lagt utenfor Ursvik-Hellvik ved Nesodden. Vil det bli tatt hensyn til utformingen av undervannsdeponiene slik at voller og hauger ikke skal hindre eller forandre vannsirkulasjonen og dermed den oksygentilførsel som det marine liv er avhengig av?»
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-05-11:
Takk for svaret. Jeg har lyst til å følge litt opp når det gjelder hvilke miljøkrav som er satt i forhold til behandlingen av rene masser og de forurensede sedimentene. Det har den senere tiden vært skrevet nokså mye om de forurensede delene av de massene som skal tas ut fra Bjørvika. Mener statsråden at miljøtilstanden og vannkvaliteten i området blir bedre eller dårligere som følge av håndteringen av disse massene?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-05-31:
Stortinget skal i dag vedta en ny lov om statsborgerskap. Den gjeldende loven er fra 1950, og det er på høy tid med en ny lov. Det er tre problemstillinger i proposisjonen som er vesentlige, og som jeg vil ta for meg: prinsippet om ett eller to statsborgerskapobligatorisk eller frivillig seremoniinnholdet i seremonien, altså spørsmålet om troskapsløfte Gjeldende lov bygger på prinsippet om ett statsborgerskap. Et flertall i Statsborgerskapsutvalget gikk imidlertid inn for å legge prinsippet om dobbelt statsborgerskap til grunn for forslag til ny lov, mens mindretallet mente at ett statsborgerskap var det riktige. Regjeringen går inn for ett, og det samme gjør et flertall i komiteen, inklusiv Arbeiderpartiet. Hovedbegrunnelsen for det bygger på at statsborgerskap er et viktig symbol på tilhørighet og lojalitet til det norske politiske fellesskapet, og at den enkelte av den grunn kun bør ha politiske plikter og rettigheter i én stat. Vi tror også at tilknytningen til Norge kan svekkes ved at man har dobbelt statsborgerskap. Videre mener vi at dersom noen kan ha dobbelt statsborgerskap, vil likhetsprinsippet ved at majoriteten i Norge kun gis muligheter til å ha ett statsborgerskap, brytes. Det kan være uheldig. Skal man erverve seg norsk statsborgerskap, må man oppgi sitt opprinnelige statsborgerskap. Det kan bidra til å gjøre erverv av norsk statsborgerskap til en bedre gjennomtenkt handling. En slik bevisstgjøring kan og bør fremme integrering. Konklusjonen om ett statsborgerskap er imidlertid ikke helt enkel. Økt internasjonalisering kombinert med stadig flere ekteskap på tvers av landegrensene, og dermed også barn av foreldre med ulike statsborgerskap, kan også tale for en mer liberal praktisering. Flere land praktiserer dobbelt statsborgerskap i dag. Men dobbelt statsborgerskap innebærer også en rekke komplikasjoner. Tilknytning til landet kan svekkes, det kan være diplomatiske problemer, og konsulær bistand kan være problematisk. Det kan være usikkert hvem som har ansvaret, og det kan forhindre oppfølging av tvangsekteskap/hjemsendelse og straffeforfølging. Derfor mener Arbeiderpartiet at det er flere argumenter for å gå inn for ett statsborgerskap enn for å tillate to, slik SV vil. Arbeiderpartiet er enig i at vi skal ha en seremoni, en høytidelig handling som bør markeres for alle, men mener at den skal være mest mulig positiv og dermed frivillig. Men Arbeiderpartiet vil gå imot at det skal innføres et troskapsløfte i forbindelse med den frivillige seremonien. Vi tror at flere vil møte opp dersom det ikke blir avkrevd et troskapsløfte, og det er vanskelig helt å forstå hva man vil oppnå med et slikt løfte. Å oppnå nytt statsborgerskap skal være en prosess som avsluttes med en tilhørende høytidelig seremoni der man får følelse av inkludering og at den nye statsborgeren ønsker å bidra til et fellesskap som sikrer mangfold og inkludering i det norske samfunnet. Da må majoriteten også legge opp til det.