trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg tror regjeringspartienes representanter klarer å svare for de merknader de har skrevet i innstillingen på en veldig god måte. Det er ingenting galt med de tre institusjonene som representanten Høie her refererer til. Så vidt jeg kjenner til, har de vært med i de konkurransene som Helse Sør-Øst har utlyst. Jeg er ikke i detalj kjent med hvordan de har nådd opp i konkurransene til Helse Sør-Øst om helse- og rehabiliteringstjenester den siste tiden, men jeg vet at flere av dem har levert tjenester tidligere. Det er riktig at regjeringen mener at frivillige og ideelle organisasjoner har en egenverdi. Det er mye kompetanse som sitter i frivillige organisasjoner, og de har på mange måter gått foran. Det betyr ikke at vi utelukker private supplement til de offentlige tjenestene. Det har vi hatt lang tradisjon for, og det tror jeg også vi kommer til å ha i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg synes det er vanskelig å kunne gå inn i en enkeltsak som jeg ikke kjenner detaljene i, men det har vært gjort tidligere ved at man gir noen utviklingsoppdrag til enkeltbedrifter, der man skal teste ut enkelte spesielle forhold og gjøre helt spesielle oppdrag. Men jeg er ikke kjent med innholdet i den avtalen som er inngått mellom Helse Sør-Øst og Oslo Hospital. Det er derfor vanskelig for meg å kommentere om den ligger innenfor eller utenfor reglene om offentlige anskaffelser, når jeg altså ikke har kjennskap til det konkrete innholdet i avtalen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg fikk noen direkte spørsmål, og jeg kan bekrefte at selvsagt vil regjeringen følge opp det som er flertallsmerknadene her i denne salen i dag – det skulle bare mangle. Så har jeg også sagt i mitt innlegg at vi har satt i gang et arbeid med rammevilkårene for ideell sektor, og det vil vi komme tilbake til Stortinget med på en egnet måte. Så har jeg behov for å si at det faktisk ikke er sånn at det går an å hoppe bukk over EØS-regelverket. Det ligger i bunnen, og det må ligge til grunn for de innkjøpene vi skal gjøre. Vi må altså gjøre det innenfor EØS-regelverket. Jeg tror faktisk vi er tjent med at vi ikke driver norske institusjoner inn i saker til KOFA, og eventuelt ESA, så det kommer sanksjoner mot de avtalene som blir inngått. Så har jeg registrert at veldig mye av debatten her dreier seg om helse- og omsorgssektoren. Jeg har ikke inngående kjennskap til hvor mange ideelle organisasjoner som har mistet avtaler innenfor helse- og omsorgssektoren. Det går det an å skaffe seg oversikt over. Men jeg så bl.a. på et av helseforetakenes anbud som ble lagt ut. Der var det sju virksomheter som vant anbud. Alle sju var ideelle, men det var allikevel to stykker som ikke fikk aksept. Så vet jeg at det er noen som har mer penger enn regjeringspartiene å bruke i helsesaker, og da går det an å legge ut større anbud. Men det å legge ut anbud etter den kapasiteten som tilbys i markedet til enhver tid, tror jeg vil være ganske krevende, for det er mange nye aktører som kommer inn, og alle har forventninger om å vinne anbud. Skal anbudssystemet virke, er vi også nødt til å godta at noen ikke vinner anbud. Men regjeringen er som sagt innstilt på å følge opp flertallsmerknadene. Vi går igjennom regelverket. Jeg tror vi skal ta oss tid til den gjennomgangen. Én av de tingene som jeg så på som veldig bra i helsevesenet da jeg jobbet i Helse- og omsorgsdepartementet, var bl.a. ordninger som het Inn på tunet. Det var bra i barnevernet, og det var bra innen psykisk helse. Men Inn på tunet drives jo av bønder, som verken er ideelle eller frivillige. De er selvstendig næringsdrivende. Jeg har sett gode tiltak som kommuner driver. Kommuner er heller ikke ideelle eller private. Det gjelder også å finne en god balanse, slik at vi treffer de institusjonene vi er opptatt av å ha med oss. Jeg tror fortsatt det vil være private institusjoner som vil fylle ut det bildet vi har innenfor helse- og omsorgssektoren, også innenfor barnevernet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Først til Laila Dåvøy: Jeg vil bare referere fra innlegget mitt. Der sa jeg at helseministeren allerede har «varslet at det blir igangsatt et arbeid med en generell gjennomgang av rammevilkårene for ideell sektor», og at «jeg har sluttet meg til dette». Jeg nevnte ingenting om noe utvalg. Den eneste gangen jeg ser et utvalg nevnt, er i innstillingen på side 5, der Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i juni ba regjeringen sette ned et offentlig utvalg. Det har altså ikke regjeringen gjort; vi har jobbet på andre måter og skal komme tilbake til Stortinget på egnet måte. Så var det også et spørsmål fra representanten Syversen i stad, knyttet til noen av de diakonale sykehusene i Oslo-regionen som ikke hadde vært ute på anbud. Det er riktig at det er noen driftsavtaler som ble tatt over fra fylkeskommunen da helsereformen ble innført i 2002. I forarbeidene til helseforetaksloven sies det at de aktuelle institusjonene var en integrert del av den offentlige helsetjenesten, og at de inngikk i de regionale helseplanene på den tiden. Derfor har de direkteavtaler med helseforetakene. Men det er ingen tvil om at nye avtaler må inngås i tråd med regelverket om offentlige anskaffelser.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Arbeids- og sosialkomiteen har behandlet endringer for noen særlige pensjonsordninger, som i hovedsak følger prinsipper i lov om Statens pensjonskasse. Dette gjelder regjeringsadvokaten, leder i Arbeidsretten, ballettdansere, sangsolister og korsangere ved Den Norske Opera & Ballett. Videre har komiteen behandlet endringer i pensjonsordningen for ledsagere i utenrikstjenesten. Endringene går ut på at regulering av alderspensjon under utbetaling for alle disse gruppene, foretas – for å bruke et populært politisk uttrykk her – som for folk flest fra 1. januar 2011. For levealdersjustering, individuell garanti, opptjeningstid og pensjonsalder har det imidlertid vært behov for litt forskjellige tilpasninger. Regjeringsadvokaten og leder av Arbeidsretten – utnevnt etter nyttår – vil omfattes av den ordinære offentlige tjenestepensjonsordningen i Statens pensjonskasse med levealdersjustering og individuell garanti. Det er bare særreglene om opptjeningstid som beholdes, og da kun for dem som er i jobb før nyttår. Dansere og sangere får også levealdersjustering som i Statens pensjonskasse, men beholder sin pensjonsalder, og den individuelle garantien tilpasses de særskilte opptjeningsreglene deres. For ledsagere i utenrikstjenesten beholdes særregler for rett til pensjon, opptjeningstid og ytelse som nettoordning uten samordning. For å følge opp disse tilpasningene til ny alderspensjon i folketrygden anbefaler jeg herved de lovendringer som er foreslått i lovvedtak nr. II, VI, VII og VIII, omhandlet i innstillingen fra arbeids- og sosialkomiteen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-13:
La meg først få lov til å begrunne hvorfor Fremskrittspartiet går imot den innstillingen som vi behandler her i dag. Det skyldes ene og alene den knappe tidsfristen vi har fått til å behandle saken. Jeg synes det er synd at man legger opp til et løp i Stortinget der man får oversendt en sak som blir sendt til en komité, og der man får under én uke på å lese og sette seg inn i saken. Så hører jeg at administrasjonen, de som jobber med dette, sier at dette er enkle justeringer – ikke det store politiske i det. Det er godt mulig, men jeg minner om at komiteen sendte et brev til presidentskapet den 1. desember i år, der det står at man har merket seg at det ikke fremgår klart av proposisjonen om de foreslåtte tilpasningene innebærer realitetsendringer eller bare er rent tekniske tilpasninger til det nye alminnelige pensjonsregelverket. Det var også begrunnelsen for at presidentskapet valgte å sende deler av proposisjonen til behandling i fagkomiteen. Hvis det ikke går klart frem av proposisjonen, og det er begrunnelsen for at man sender det over til en fagkomité, samtidig som fagkomiteen ikke får mulighet til å lese innholdet og sette seg godt nok inn i saken, men bare blir fortalt at dette har ingen realitetsendringer, synes jeg med respekt å melde at det er en dårlig måte å ivareta demokratiet på. Jeg synes at den beste måten demokratiet kan ivaretas på, er at den enkelte representant får mulighet til å sette seg inn i de sakene man behandler, før man fatter vedtak. Det er begrunnelsen for at Fremskrittspartiet har valgt å ikke gå inn i denne saken, men at vi stemmer imot innstilingen slik som den foreligger.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-13:
Bare for ordens skyld: La meg aller først få lov til å fremme de forslag som Fremskrittspartiet har alene eller sammen med andre, sånn at forslagene i alle fall er tatt opp. La meg ellers få starte med de endringer som er foreslått i forhold til sykepengeregelverket, og da spesielt for dem som ikke har tatt ut alderspensjon fra 67 til 70 år. Fremskrittspartiet er helt enig i den argumentasjonen som saksordføreren bruker, og derfor har vi også sluttet oss til det i merknads form og fremmer sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti et alternativt forslag til vedtak i dag. Jeg synes det er litt merkelig at man legger opp til en ny reform, som det er påpekt, som skal motivere flere til å stå lenger i arbeid, samtidig som at de som gjør det, ikke skal ha de samme rettighetene som andre yrkesaktive fordi de har passert en viss alder. Jeg synes med respekt å melde at det er aldersdiskriminerende, og det er ikke i tråd med god seniorpolitikk, etter mitt skjønn. Det er bakgrunnen for at Fremskrittspartiet fremmer det forslaget. Når det gjelder arbeidsavklaringspenger, velger Fremskrittspartiet også der å fremme et eget forslag. Grunnen til det er at vi har lyttet til bl.a. Kreftforeningen, som det er godt redegjort for av saksordføreren. Vi har kommet til motsatt konklusjon og tror det kan være fornuftig, som det er foreslått, å ha en forlengelse fra 6 måneder til 1 år, nettopp fordi mange mennesker trenger lengre tid på å komme tilbake. Jeg synes det er viktig at man gir folk den muligheten fremfor at de kanskje prøver i 6 måneder, så er det stopp, og så blir de det jeg kaller tvangspensjonert og/eller uføretrygdet. Når det gjelder supplerende stønad, viser jeg til våre merknader både i budsjettinnstillingen og i tidligere debatter. Vi mener at dette er et område som bør over på kommunal, og anser at de endringene som gjøres nå, er å linke denne ytelsen i større grad opp til pensjonssystemet. Når det gjelder dagpenger, merker jeg meg det som representanten fra Arbeiderpartiet sier, at man skal sørge for at ingen skal stå uten ytelser. Da er mitt spørsmål: Hvilke type ytelser skal man sikre? Alle, unntatt Fremskrittspartiet, støtter endringene i lovverket. Man fjerner særreglene. Det vil da bety at de ikke kan få dagpenger. Hvilke andre typer ytelser er det? Jo, det betyr at de enten blir satt over på pensjon – nærmest mot sin vilje ved at de må ta ut tidligpensjon, fordi det ikke er andre muligheter for inntektssikring – eller de må få uførepensjon. Det synes Fremskrittspartiet blir en utrolig feil vei å gå, og vi mener at det også er helt ulogisk i forhold til det som det legges opp til i pensjonsreformen, og i forhold til at det skal lønne seg å stå lenger i arbeid. Her burde man, etter mitt skjønn, beholdt de særreglene. Med det har jeg vel tatt opp våre forslag og kommet med begrunnelse for vår votering.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-13:
Fremskrittspartiet er også enig i de endringene som gjøres for sjømannspensjonen og fiskerpensjonen, bortsett fra reguleringsprinsippene i utbetalingstiden. Jeg viser bare der til våre merknader, og at vi vil gå imot de paragrafene som foretar den type endringer. Så til det området der man har litt uenighet, og som også saksordføreren var inne på, nemlig dette med korttidsytelser. Og nok en gang synes jeg det er synd at man får saker om midlertidig regelverk med så liten mulighet til en god saksbehandling. Komiteen har også her hatt få dager på seg til å gå gjennom saken. Og jeg merker meg det departementet selv sier, at korttidsytelsene er utfordrende for reformen. Skal man kunne ha en forsvarlig behandling og la demokratiet få muligheten til å fungere optimalt, er det helt avgjørende at man kan få lov til å sette seg inn i sakene. Dette er ikke første gangen pensjonssaker har kommet sent til behandling til komiteen. Samtidig begynner det nå å bli en god stund siden prinsippene, lovgivningen, kom på plass når det gjaldt ny alderspensjon. Man burde hatt forholdsvis god tid i departementet, og også fra regjeringens side, til å gå gjennom disse lovendringene, lagt fram tilpasninger og gitt komiteen mulighet til en mye grundigere og mer forsvarlig saksbehandling. Akkurat dette er sagt så mange ganger fra denne talerstolen at jeg trodde regjeringen kanskje tok det inn over seg, og tok det med seg i sitt videre arbeid. Det blir sagt gang på gang at man skal gjøre det, men det skjer ikke. Det synes jeg er synd. I tillegg registrerer jeg at man skal komme tilbake til korttidsytelsene i løpet av 2011 med et permanent regelverk. Det er vel og bra, og det ser jeg fram til, men samtidig kompliserer jo dette forholdene enda mer, ved at man har massevis av midlertidig regelverk der man ikke i det hele tatt har muligheten til å se helheten i pensjonsreformen, og hvilke utslag dette vil gi for de ulike gruppene – nettopp fordi man tar ting stykkevis og delt og bryter det ut av en større sammenheng. Med dette har jeg begrunnet de paragrafene vi går imot.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-13:
Aller først vil jeg ta opp det forslaget Fremskrittspartiet fremmer, der vi har foreslått at man bevilger 14 mill. kr mer til Petroleumstilsynet – dette på bakgrunn av de opplysningene som har kommet frem, bl.a. i TV 2 26. november. Det er beklagelig at man får de opplysningene på et sånt tidspunkt at man ikke kan ta det opp i ordinær budsjettbehandling, der det selvfølgelig burde vært tatt opp. Derfor foreslår vi også om vårt forslag skulle få flertall, at man kan overføre de midlene til 2011. Men med tanke på at statsråden skal ha ordet etter meg, har jeg lyst til å stille tre spørsmål som statsråden kanskje kan svare på, knyttet til Petroleumstilsynets bevilgninger. Jeg viser da først og fremst til brev som er sendt fra Ketil Solvik-Olsen, der statsråden sier i sitt svarbrev: «Så vidt jeg kan se har Petroleumstilsynet imidlertid ikke uttrykt et umiddelbart behov for økt bemanning dersom det skal kunne ivareta sine pålagte oppgaver på en tilfredsstillende måte, slik som representanten Solvik-Olsen hevder.» Jeg viser videre til det brev undertegnede har sendt til statsråden 8. desember, som vi ikke har mottatt svar på ennå, og kanskje kan jeg få svarene på de spørsmålene i salen her. Kan statsråden bekrefte eller avkrefte at det ikke på noe tidspunkt i forbindelse med statsbudsjettarbeidet er mottatt innspill fra Petroleumstilsynet om at det er behov for 22 nye stillinger? Og videre: Er det mulig for arbeids- og sosialkomiteen for fremtiden å få kopi av eventuelle innspill som kommer inn til budsjettbehandling? Mener statsråden at Petroleumstilsynet har gitt feil informasjon i forbindelse med oppslaget i TV 2-nyhetene den 26. november? Jeg håper statsråden kan gi utfyllende svar på de spørsmålene, som også kan være klarleggende i forhold til de voteringene vi skal gjøre senere.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Datalagringsdirektivet er ikke noe stort tema i årsmeldingene for 2009. Men siden det er blitt trukket inn i denne debatten, først ved Trine Skei Grandes innlegg, vil jeg utdype Arbeiderpartiets syn. Enkelte trekker i tvil nytteverdien av datalagringsdirektivet. Politidirektoratet, Kripos, Økokrim, Politiets Fellesforbund, riksadvokaten og Det nasjonale statsadvokatembetet har vært krystallklare på at datalagringsdirektivet er nødvendig. Datatilsynets egen utredning gjennomført av sivilingeniør Svein Y. Willassen kom til samme konklusjon. Trafikkdata er viktige bevis, og det er useriøst å hevde at disse fagmiljøene ikke forstår kriminalitetsbildet eller nytten av ulike etterforskningsmetoder. Så til Trine Skei Grandes påstand om at det er lett å omgå. Ja, verken lagring eller muligheten for å omgå etterforskningsmetoder er noe nytt. NOKAS-ranet var det best planlagte ranet i Norge noensinne. De var godt klar over risikoen for sporing. Likevel ble de tatt fordi de gjorde en feil. Et SIM-kort kom på avveier. Det gjorde at man kunne spore nettrafikken, og det gjorde at norgeshistoriens mest alvorlige ranssak ble oppklart. Røe Isaksen påstår at vi stadig vekk tar et skritt til. Det er feil. Det er ikke så enkelt som at datalagringsdirektivet svekker personvernet. På sentrale områder vil lovforslaget styrke personvernet ved at utlevering av trafikkdata krever mistanke om et alvorlig, straffbart forhold, ved at det stilles krav om at dataene vil ha vesentlig betydning, og ved innføring av domstolskontroll. Det er ikke slik at alle er under mistanke. Data vil, som i dag, kun bli brukt ved konkret mistanke om et alvorlig, straffbart forhold. Nylig fikk Kripos tips om en far som opererte som hallik for sin sju år gamle datter. Faren opplyste om at han selv misbrukte henne, la ved tre bilder og oppga e-postadresse og bosted. Da politiet fikk tipset, var opplysningene slettet hos nettleverandøren, i tråd med dagens lagringsregler. Det skremmer meg at flere av dem som i dag angriper datalagringsdirektivet med henvisning til personvernet, kun er opptatt av eget ubehag ved lagring av trafikkdata og ser helt bort fra personvernet og rettssikkerheten for dem som utsettes for alvorlige, straffbare forhold. Jeg vil til slutt takke for en engasjert debatt. Det har ikke alltid vært slik at alle partier har deltatt i debatten om Datatilsynets årsmelding. At de gjør det i dag, får vi tolke som et uttrykk for at det er bred oppslutning både om Datatilsynet og om personvernet.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Representanten Sandberg påstår at sakene er løst. Det er feil. Saken med faren som tilbød sex med sin sjuårige datter, er ikke løst. Dataene var slettet, i tråd med dagens lagringspraksis. Og saken er ikke unik. Kripos får jevnlig lister med norske IP-adresser som er brukt til overgrep mot barn. Det er ikke nødvendig å antyde noe som helst her, vi kan si det rett ut: Faktum er at Fremskrittspartiet ikke lytter til politiet, og svikter i kampen mot alvorlig kriminalitet.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg tror jeg har fått knekt koden når det gjelder Bård Hoksruds motstand mot datalagringsdirektivet. Han sa klart og tydelig at han var av den oppfatning at det i dag er 21 års lagring. Jeg antar han mente 21 dager, men som sagt: Jeg kan forstå hans motstand på den bakgrunn. Å forhindre og etterforske alvorlig kriminalitet handler om rettssikkerhet, men det handler også om personvern. Jeg lytter til Per Sandberg, og Per Sandberg sier to ting. Han sier for det første at trafikkdata har vært avgjørende i mange store straffesaker. Og så sier han noe annet: Tilgangen er «i ferd med» å forsvinne. Ja, det er riktig. Er det en utvikling Fremskrittspartiet vil sitte stille og se på? Hvis svaret er nei: Hva er Fremskrittspartiets alternativ? I 2005 var Fremskrittspartiets alternativ å fremme et forslag om obligatorisk datalagring i 12 måneder. Det var et forslag hele Fremskrittspartiets stortingsgruppe stemte for. Nå står partiet uten svar. Jeg vil gjenta Arve Kambes utfordring: Hva er alternativet til datalagringsdirektivet? Til slutt forsøker jeg meg på nytt: Takk for en engasjert debatt! Det er helt tydelig at disse spørsmålene er viktige for oss. Debatten viser vel med all mulig tydelighet at vi selv med samme mål kommer til ulik konklusjon når vi avveier personvern og andre hensyn.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2010-12-13:
Framstegspartiet merkar seg at Datatilsynet er bekymra for at personvernet vert svekt som følgje av mange enkeltståande tiltak som går ut over personvernet, og at personvernet vert sett til side som følgje av marginale, ikkje-dokumenterte gevinstar eller av reine effektivitetsomsyn. I dei siste tiåra har det skjedd ei enorm teknologisk utvikling som ein kunne ha lov å forvente berre skulle nyttast på ein positiv måte, også i forhold til personvern. Datatilsynet påpeiker likevel i si årsmelding at det motsette skjer, og det i stor monn. Kvar femte kommune innrømmer alvorlege brot på tryggleiken, men få søkjer hjelp for å sikre personvernet. Publisering av saksdokument på Internett, minnebrikker på avvegar og attgløymde utskrifter – lista over brot på personvernet er lang i mange norske kommunar. Ei ny undersøking utført av Norsk senter for informasjonssikring og Kommunal Informasjonssikkerhet syner at norske kommunar er dårlege på å sikre sensitive opplysningar. Små kommunar er ofte verre stilte enn store. Personvernnemnda fekk betydeleg auke i talet på saker samanlikna med tidlegare år: 25 innkomne saker i 2009 mot seks i 2008. Nemnda meiner den store auken kan ha samanheng med Datatilsynets tilsynsobjekt, då enkelte bransjar/objekt i større grad enn andre ser seg tente med å påklage Datatilsynets avgjersler. Trass i den store saksmengda har Personvernnemnda berre omgjort to av klagesakene. I dei resterande ferdighandsama sakene opprettheldt dei Datatilsynet sitt vedtak. Samsvar mellom Datatilsynet og Personvernnemnda sine vurderingar gjev Datatilsynet større fagleg tyngd i si framtidige verksemd. Framstegspartiet vil også i år understreke den viktige rolla tilsynet har som forvaltar av det eksisterande regelverket og som premissgjevar for den vidare utviklinga av debatten om personvern. Eg er viss på at tilsynet også i framtida vil setje dette på dagsordenen, og eg føler meg trygg på at tilsynet sjølv har store ambisjonar om å gjere eit best mogleg arbeid for å oppnå eit godt og trygt resultat, til det beste for oss innbyggjarar i dette landet. Eg er også viss på at tilsynet har Stortingets fulle støtte og tillit. For tilsynet må dette vere svært tilfredsstillande i deira vidare arbeid.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-12-13:
Vi hadde for ikke lenge siden en revisjon av arbeidsmiljøloven, hvor man gikk bort fra bøtestraff alene til også å ha fengselsstraff som en sanksjonsmulighet, og pussig nok fire år som strafferamme. Mitt spørsmål til statsråden er om hun ser frem til å bruke datalagringsdirektivet på norske arbeidsplasser for å avdekke, forebygge eller oppklare lovbrudd, med en strafferamme på fire år?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Jeg har de siste månedene tatt opp mange spørsmålsstillinger om personvern på ulike fronter med statsråden. Så nå skal jeg prøve meg på et lite, oppsummerende spørsmål. Vi ser nå at personvernet får utfordringer fra en rekke registre. Noen av dem ramset jeg opp i mitt innlegg, som f.eks. helseregistrene. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvor mange skandaler, hvor mange lekkasjer og hvor mye informasjon på avveier må statsråden ha før hun igjen vil sette seg ned og vurdere om hvorvidt de valgene vi har gjort, er riktige når det gjelder å legge ut så mye informasjon tilgjengelig for så mange mennesker som vi gjør, f.eks. i forbindelse med helseregistrene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Da skal jeg spørre om noe mye mer konkret, slik at vi kanskje kommer i mål. Datatilsynet har hatt et prosjekt som heter slettmeg.no, som jeg syns har fungert veldig bra, og som mange, spesielt unge, har hatt muligheten til å benytte seg av. Nå er dette prosjektet over. Jeg vil gjerne høre hva statsråden syns om prosjektet, og om statsråden vil bidra til at det kanskje kan fortsette, slik at det er en tjeneste som norske borgere kanskje kan ha også i framtida.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Det var nok ikke justisministeren som fikk meg til å ta ordet, men Arbeiderpartiets innlegg, der man insinuerer at personvern er overordnet overgrep, og der man nærmest insinuerer at alle som er mot datalagringsdirektivet, er for overgrep mot barn. Det er ikke slik. Det er faktisk slik at noen har beregnet økningen i oppklaringsprosenten til rundt 1 promille ved å innføre datalagringsdirektivet. Men det er en enorm lagring av oss som ikke gjør noe. Hvis man skal diskutere dette, må man sette seg inn i hva innholdet i datalagringsdirektivet er. Innholdet er laget i en tid før Skype fantes, før man kunne bruke de teknologiske ordningene. I dag kan man omgå datalagringsdirektivet ved å snakke sammen på Facebook, ved å bruke Hotmail, ved å bruke Skype og ved alle andre teknologiske måter. Og så tror man at alle – jeg vet ikke, men «drittsekk» er nok ikke et parlamentarisk ord?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Så tror man at alle kriminelle som gjør fæle overgrep mot borgere, ikke vet det. Hvorfor skal man gå rundt og tro det? Skal man lagre alt som går på oss som ikke gjør noe, mens alle de som begår disse overgrepene, bare velger andre kanaler? Det er jo dét det er snakk om når det gjelder datalagringsdirektivet, det er derfor EU holder på å parkere hele prosessen, for de skjønner at det ikke funker. Det er helt uforståelig for meg hvorfor en regjering skal presse gjennom noe som hele EU har erkjent ikke funker. Det er ikke slik at vi som er mot direktivet, syns at overgrep er greit, syns at bombemenn i Stockholm og terrorangrepene i New York er greit, og at det bare er noe vi må betale for personvernet. Nei, det funker ikke, det tar ingen av disse, for det er så lett å omgå. Er det slik at man vil ofre alle privatpersoner i Norge, alle dem som ikke gjør noe galt i sitt privatliv, fordi man kanskje skal oppklare den promillen med kriminalitet det her er snakk om? For man tar ikke de store fiskene. De store fiskene tar man ved godt etterretningsarbeid, ved tradisjonelt politiarbeid, ved alle de gamle tradisjonelle måtene, for det er de som funker. Å tro at bare alle blir registrert i alt vi gjør, og bare vi får innsyn i alt vi gjør, finnes det ikke kriminalitet i framtida, er en illusjon vi bare må legge unna. Den fins ikke. Jeg vil ha meg frabedt at noen påstår at vi bare godtar overgrep fordi personvernet er overordnet. Det syns jeg ikke man skal høre fra Stortingets talerstol, for det er et like stort engasjement for å bekjempe kriminalitet blant direktivets motstandere som blant direktivets tilhengere. Det tror i alle fall jeg.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Vi har ikke blitt invitert til samtaler, så vi bruker talestolen i stedet. Dette handlet om Datatilsynet helt til representanten Ingalill Olsen tok ordet i debatten. Jeg må bare få svare kort på noe. Først til parkering av direktivet. Vi vet at de liberale, som er den tredje største gruppa i parlamentet, jobber med å få stoppet det. Vi har god kontakt med parlamentet. I parlamentet har de satt i gang store tiltak for å få stoppet det. Det at dere snakker med kommisjonen, betyr kanskje at dere får feil informasjon også. Vi vil at politiet skal beholde den samme myndigheten som de har i dag – det er det ingen som vil ta fra dem – og det er ut fra det perspektivet vi snakker om hvor mye mer kriminalitet som kan oppklares. DLD kommer ikke til å overvåke Internett-kafeer i Spania, og barneombudet er imot dette direktivet som dere mener skal beskytte norske barn. Det er faktisk sånn at dette direktivet kan være med på å skape kriminalitet. Det er fordi informasjonen kan komme på avveier, at Forsvaret er skeptisk. Det var så kort som jeg klarte å svare.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-13:
Jeg føler det betryggende hvis mitt innlegg ikke passet inn i en studiesirkel i SV. Det er veldig sjelden at mitt verdisystem gjør akkurat det. Jeg tror nok at det går an å lage skiller mellom de ideelle og private aktørene, men jeg tror ikke at alle de private aktørene passer inn i SVs studiesirkel. Noen av dem er nok store multinasjonale selskaper, som produserer noen tjenester, og noen av dem er de familiene, som Bent Høie og andre snakket om, som har drevet disse små selskapene, stiftelsene og andre i 30–40–50 år i flere generasjoner. Da er kanskje ikke det skillet så enkelt som det er i en studiesirkel i SV. Det er ikke noen multinasjonale store selskaper som ruller inn og skal tappe Norges velferdskasse. Det er i hvert fall noe helt annet man møter når man faktisk reiser ut og møter dem. Jeg er egentlig litt bekymret etter denne debatten. Fra regjeringspartiene merker jeg mye godvilje. Det er sagt mye positivt i denne debatten og i merknadene. Men jeg husker da statsministeren sto her sist, og statsministeren avfeide enhver tilnærming, slik den som er i denne salen i dag. Det var kun anbudsrunder der man kjørte beinhardt, som skulle gjelde. De aller fleste i denne salen kjenner sikkert til bildet Skrik, malt av Edvard Munch i åsen over Oslo Hospital. Når man leser om Munch, ser man at kunsthistorikerne er litt uenige. En fløy mener i hvert fall at den beskrivelsen Munch gir når han tegner bildet, er at det på en måte er et stumt skrik, men det er hele verden som skriker. Et av argumentene for hva som gjør at han får denne opplevelsen, er at han står i bakken over Oslo Hospital der hans søster er innlagt. Dette var en tid med annen medisinering, og det var nok mulig å høre skrikene fra Oslo Hospital på det tidspunktet når man sto oppe i bakken. Det var nok det som var inspirasjonen til Edvard Munchs mest kjente maleri. Problemet nå er at det er ingen som hører disse skrikene. Det er bra for oss som er naboer til Oslo Hospital, men det er ikke bra for de tunge, store viktige institusjoner dette her er, som man burde ha hørt skrikene fra. Jeg er veldig bekymret over å ha en regjering som i og for seg kan si de riktige tingene, men som har en statsminister som står på denne talerstolen og avviser problemstillinga, som ikke er i stand til å stemme for noen av forslagene. Nå ser jeg heldigvis at statsråden har tegnet seg, så jeg håper vi får noen avklaringer. Men jeg er redd for at dette er skyggeboksing, og at vi egentlig ikke kommer noe nærmere. Det er veldig mye gode intensjoner i denne sal, men ingen vilje i huset to kvartaler lenger opp.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Heldigvis er de aller fleste menneskene lovlydige borgere som ikke begår kriminalitet. Hverdagen er relativt trygg for de fleste nordmenn, men vi er også en del av verden. Bildene fra 2001 satte en støkk i oss alle. Vi ble sjokkert og fylt med vantro. Så gikk det sakte, men sikkert opp for oss at terrorangrepet mot tvillingtårnene i New York var et bevisst angrep mot lovlydige borgere, og med hensikt – for å skade mest mulig. Siden den gang er vi alle blitt kjent med at vår verden har fått noen krevende utfordringer i å forhindre terror og angrep mot lovlydige borgere – sist understreket i Stockholm i helgen. Datalagringsdirektivet har vært i anmarsj lenge og har blitt debattert i ulike medier siden det kom fra EU i 2006. I mange ordskifter har det etter min mening blitt brukt for mye ensidig skyts mot det som er direktivets hovedformål. Hovedoppgaven for politikken er å sikre at samfunnet gir trygghet og utviklingsmuligheter for alle. Det er derfor grunn til å reflektere litt over verdens utvikling, og minne om at vi blir mer sårbare jo mindre avstanden blir, og jo mer komplisert den teknologiske infrastrukturen blir. Mange av dem som ikke kan beskytte seg mot kriminalitet og hensynsløse overgrep, opplever avmakt og mismot, også overfor myndighetene: Hvorfor skjer dette med meg? Hvorfor var det ikke noen som forutså at ting kunne skje? Dette er føringer som jeg mener datalagringsdirektivet må ta høyde for for å gi en bedre beskyttelse mot det. Samtidig registrerer jeg i debatten ute når du diskuterer med folk, at folk aksepterer lagring av trafikkdata hvis kriminalitet kan bekjempes. Jeg er trygg på at også motstandere av direktivet er opptatt av å sikre vårt samfunn mot grenseløs kriminalitet og overgrep mot uskyldige barn. Der har vi en felles vei å gå og en felles holdning. Men jeg tenker også at det er viktig ikke å lage et skremselsbilde av datalagringsdirektivet og på en måte demonisere debatten. Vi må diskutere det ordentlig. Når Venstre i debatten her sier at barn ikke lenger kan hviske hemmeligheter til hverandre så mye de vil: Jo, det kan de, de kan fortsette å hviske til hverandre og ha kontakt med hverandre. Men samtidig er det å passe på barn i den digitale verden noe av det viktigste samfunnet kan gjøre. Og noen ganger i debatten – ikke her i salen, men ute – så føler man at personvernet nesten er overordnet overgrepet. Og det er faktisk ganske vanskelig å forstå.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Vi må i denne sal kunne diskutere om prinsippene om personvern blir overordnet målet. Det må vi kunne gjøre uten at vi skal beskylde andre for å mene noe galt med det. Det er ingen som har påstått at motstandere av datalagringsdirektivet er for kriminalitet. Hvis det er noen som oppfatter det sånn, tenker jeg at det er viktig å presisere at sånn er det ikke. Men det er et viktig direktiv, derfor er det også viktig å diskutere det skikkelig. Hvis det er sånn som Trine Skei Grande sier, at vi kan løse kriminalitet med god etterforskning, hvorfor ber politiet samstemt og innstendig om å få lagret trafikkdata? De ber om å få dette verktøyet, ikke for å kikke på hva som er lagret, men for at man skal kunne gå tilbake til det som er lagret. Vi skal avveie dette, ikke ukritisk og ikke uten noen prinsipielle avveiinger, slik Røe Isaksen antydet. Dette er for viktig til det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Bare et par ord om det som mange har trukket fram i denne debatten, og som jeg syns det er bra man trekker fram i debatten, nemlig spørsmålet om datalagringsdirektivet og implementering i norsk rett. Jeg hører at representanten Skei Grande beskriver mye av motstanden mot datalagringsdirektivet og de reglene som følger av dette, som en symbolsk kamp, og det er også det inntrykket undertegnede har. I dag tidlig besøkte jeg Kripos og fikk se noe av den groveste formen for kriminalitet som brukes bl.a. i de elektroniske mediene, på Internett, nemlig svært stygge overgrep mot barn. De barna er jo totalt vergeløse. Og dette er en kriminalitet som brer seg ut i en arena hvor politiet ofte blir satt sjakk matt, fordi Datatilsynet altså har satt en restriksjon på 21 dagers lagring. Jeg innbiller meg at de barna som er utsatt for den type overgrep, ikke opplever de virkemidlene som politiet skal ha, som symbolske, men som særs nødvendige. Jeg sier dette fordi man framstiller det som om alle tilhengere av det å ha en adgang til trafikkdata og at politiet får denne adgangen, nærmest umiddelbart er mot personvern. For undertegnedes del er det å forebygge kanskje noe av det viktigste personvernet vi kan gi særlig barn, og når skaden er skjedd, bidra til at sånne typer saker oppklares. Derfor er jo nettopp reglene som ble presentert på fredag – om det å kunne gi politiet fortsatt adgang til trafikkdata etter domstolsprøving, som det foreslås fra regjeringen, som er en betydelig personvernmessig innstramming, og det er også en innstramming at vi setter fire års strafferamme som hovedregel, fem års strafferamme når det gjelder basestasjonssøk – også en betydelig personvernmessig forsterking av regelverket, ved at man setter så stramme kriterier for at politiet skal få innsyn. Men samtidig må vi ha et blikk på de barna som rammes av denne type kriminalitet – vi kunne ha nevnt kriminalitetstype. Alt ettersom – jeg holdt på å si – hvor kriminaliteten utvikler seg, ser vi at den teknologiske utviklingen gjør sitt til at politiet er avhengig nettopp av å få innsyn i dette. Når representanten Michael Tetzschner også trekker fram spørsmålet om lovbrudd i arbeidslivet, er det et tankekors at for de forbrytelser som har fire års strafferamme, vil politiet etter de nye reglene gis anledning til innsyn. Dem har vi faktisk ikke i dag. I dag, med dagens rettstilstand, vil man få innsyn uten å gå til domstolene – for langt mindre alvorlige forhold. Det er derfor jeg mener at det forslaget som er lagt fram fra regjeringa, ikke bare er en styrke i forhold til kriminalitetsbekjempelse, men også en styrke i forhold til det klassiske personvernet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg vil bare presisere fra min side at mine betraktninger rundt personvernet og det forhold at jeg mener at mye av regelverket som kommer i kjølvannet av datalagringsdirektivet, bidrar til å styrke personvernet, særlig for små barn, men også andre som utsettes for kriminalitet, betyr ikke at de som er motstandere av direktivet, ikke er for å bekjempe kriminalitet. Men det betyr samtidig at man også må unne tilhengerne av direktivet den oppfatning at det er et betydelig personvernmessig aspekt for oss at bl.a. barn som er ofre for alvorlig kriminalitet, får den oppreisningen som ligger i at man avdekker og etterforsker saken. Så til representanten Skei Grande, som hevder at det bare er i en promille av sakene dette har betydning, og at de store fiskene når man ikke. Da anbefaler jeg å lese proposisjonen, da anbefaler jeg å lese hva Kripos sier, for det er nettopp det også de europeiske erfaringene går i retning av. Det er jo nettopp når det gjelder grove ran, narkotikasaker, drapssaker, organisert kriminalitet og overgrepssaker mot barn, at man ser at trafikkdata er av vital betydning for å kunne avdekke hvem som står bak. I over halvparten av de mellom 1 500 og 2 000 sakene som Kripos undersøkte i 2008, og hvor trafikkdata var brukt, ser vi at man har hatt stor nytte av å kunne sjekke trafikkdata. Så det er ikke riktig det som representanten Skei Grande sier om at dette ikke har noen betydning for oppklaringsprosenten. Så må jeg også meddele at vi har ingen signaler på – snarere tvert imot – at EU er i ferd med å parkere dette direktivet. Jeg skulle likt å vite hvor man har det fra. Signalene fra Brussel er jo nærmest det motsatte. Man ser på hvordan dette virker, og man har så langt ingen signaler om at politiet er misfornøyd med nytteeffekten av å bruke trafikkdata. Så her må jeg si at vi må i hvert fall utvise en viss varsomhet når det gjelder hvordan vi refererer fakta i så måte. Til Røe Isaksen: Flere av oss ønsker å sette grenser når det gjelder hvordan man ønsker å innhente trafikkdata, og hvor lenge de skal lagres. Noen av oss mener at det Datatilsynet gjorde da man satte 21 dagers lagringstid for IP-adressene, var veldig synd, fordi Norge da ikke klarer å spore hvem som ligger bak IP-adressene når det gjelder overgrepsbilder av barn, i motsetning til våre naboland og andre land i Europa som har lengre lagringstid. Men vi har en så pass prinsipiell tilnærming at vi mener at man ikke skal lagre for evig og alltid. Det er det vanskelige i politikken, men på et eller annet tidspunkt må jo også de som er tilhengere av at politiet skal innhente trafikkdata – noe jeg oppfattet at Røe Isaksen var, men ikke Skei Grande – sette grenser for hvor lenge man skal lagre, og vi har falt ned på tolv måneder. Jeg må si at det må være lov i politikken å ha den oppfatningen at når det gjelder så alvorlig kriminalitet som dette representerer, må vi ha videre rammer enn det Datatilsynet faktisk setter i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Under siste debattrunde når det gjelder Datatilsynets årsmelding, ble nettopp behovet for å diskutere personvern i en bredere ramme tatt opp. Flere av Stortingets medlemmer markerte at debatten om årsmeldinga ga en fin anledning til det. Og jeg skjønner hvorfor mange har reist spørsmålet om bl.a. implementering av datalagringsdirektivet, hvor Datatilsynet jo har vært en særdeles aktiv aktør. Det er ett aspekt ved Datatilsynets rolle opp mot datalagring som er svært sentralt, og som bør tas fram i denne debatten. Det er den 21-dagersfristen som Datatilsynet har satt for lagring av IP-adresser. Det er bakgrunnen for at i hvert fall undertegnede har valgt å problematisere det i denne debatten, for det foranlediger jo nettopp et behov for å diskutere hva vi gjør for å sikre oss her. Jeg skal gripe fatt i ett av svært få gode poenger i representanten Sandbergs innlegg. Det gjelder spørsmålet om – og han sier det selv – at politiets mulighet for å drive denne type etterforskning forvitrer. Det ser vi nettopp på bakgrunn av en 21-dagersfrist. Da er mitt spørsmål, min undring, opp mot Fremskrittspartiet: Hvorfor er man ikke med på å tilrettelegge slik at politiet fortsatt kan ha muligheten for å hente ut trafikkdata, bl.a. i overgrepssakene, når det er satt en frist på 21 dager? Hva er alternativet – når representanten Sandberg peker på at politiets muligheter forvitrer, og han samtidig også sier at politiets mulighet må sikres? Det er jo der lovproposisjonen fra regjeringa, som ble framlagt på fredag, imøtekommer politiet opp mot det å få lengre lagringstid. Skal man ha noe å få innsyn i, må det faktisk være data som lagres. Derfor mener jeg at debatten om datalagringsdirektivet ligger veldig nært opp til den praksis som Datatilsynet har lagt seg på når det gjelder spørsmålet om lagringstid. Og jeg forstår godt de representanter i debatten som har etterlyst motstandernes alternativ, slik også representanten Kambe, fra Høyre, gjorde. Hva er alternativet, hvis man ikke skal begynne å diskutere hvor lenge dataene skal lagres, hvordan politiet skal få innsyn i dette – vi har svart med domstolskontroll – og hva slags terskel som skal ligge for dette, der vi har svart fire år som en hovedregel, i motsetning til i dag, hvor terskelen er betydelig lavere? Det er de svarene jeg håper en god politisk debatt rundt datalagringsdirektivet vil avstedkomme og kanskje også skape et bredere politisk grunnlag for enn det det synes å være i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-13:
Jeg er glad for å få det spørsmålet, for jeg er helt enig. Det er noe av det aller viktigste vi gjør. Én ting er å få returavtalene; en annen ting er å få dem til å fungere. Det har vi lagt mye vekt på, bl.a. i kontakten med irakiske myndigheter, hvor vi har returavtale. Returopplegget til Afghanistan er drøftet både her i Norge og i Kabul, hvor jeg har møtt representanter for regjeringa. Vi har i dag også inngått 26 returavtaler, og flere av disse returavtalene som vi har inngått nå i det siste, er jo relatert til land som vi får asylsøkere fra, selvfølgelig – særlig da knyttet opp mot der hvor det nå gis visumfrihet, må man sikre det ved å ha returavtale. Vi så hvor viktig det var i forhold til Makedonia, Montenegro og Serbia – var det vel – hvor Norge var parat, raskt ute med 48-timersfrist for behandling av søknader og 72-timersfrist for utsendelse. Vi så at antall asylsøkere sank. Nå i år har vi inngått to–tre – er det vel – nye avtaler med Armenia, Kosovo og Kasakhstan, så dette arbeidet har stort trykk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-12-13:
Det er viktig å understreke at det ikke er noen som er imot at politiet skal få anledning til å bruke datamateriale. Som justisministeren sier, så er jo det tilgjengelig i dag. Og det er ingen – så vidt jeg har registrert – som har foreslått at politiet ikke skal ha anledning til å bruke trafikkdata i det hele tatt. Problemet med den argumentasjonen som justisministeren og store deler av Arbeiderpartiet fører, er at den ikke har noen logisk sluttgrense. Argumentasjonen er at la oss hele tiden gå litt lenger, for da kan vi ta én overgriper til. I og for seg er det en besnærende tanke, og det er alltid en avveining mellom hensynet til personvern og hensynet til andre viktige verdier. Problemet med justisministerens resonnement er at det finnes jo ingen logisk yttergrense for det. Hvorfor skal man ikke da ha enda litt lengre lagringstid og omfatte også enda litt mer under et datalagringsdirektiv? Hvorfor skal man f.eks. ikke kunne ta pedofile eller overgrepsmenn gjennom å kontrollere Gmailen deres eller Hotmailen deres eller Skype-kontoen deres, som i dag ikke skal inkluderes i datalagringsdirektivet? Hva er den prinsipielle begrunnelsen for det? Hvorfor skal man ikke også lagre innholdet, hvis det viktige er at vi kan bryte personvernet for å ta nettopp noen av de verste overgriperne i samfunnet vårt? Hvorfor skal vi ikke gå dit? Jeg antar at justisministeren har gode svar på det, og jeg antar at justisministeren som jurist også har gode betenkninger rundt det. Problemet er at de resonnementene som han fører i offentligheten, ikke har noen som helst prinsipiell grense for hvorfor man skal gå hit, men ikke lenger.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-13:
Da er vi i gang med en diskusjon om datalagringsdirektivet, en diskusjon vi gjerne skulle hatt for ganske mange år siden. Mine beveggrunner for å delta i debatten og mine grunner for å være skeptisk til dem som helt ukritisk går ut og sier at vi må innføre datalagringsdirektivet, er at jeg kommer fra et fylke der vi med regjeringspartiet Arbeiderpartiet i årevis har opplevd hendelser der man har vært ukritisk til personvern. Fra Finnmark har vi utallige historier om at man har gjemt unna ulovlige arkiv, man har svidd dem, og det er pensjonerte partisekretærer som til og med skriver bok om det. For meg blir det slik at når parlamentarisk leder Helga Pedersen går ut og advarer om at hvis vi ikke skynder oss å innføre dette direktivet, vil Norge framstå som et senter for pedofile. Da stusser jeg litt. Hver gang noen fra Arbeiderpartiet er ukritisk til å innføre et direktiv, er det viktig å stusse litt. Det har jeg lært. Det er faktisk ikke slik at alle som er imot – ikke ukritisk – å innføre denne typen direktiv, bærer forbrytere fram på sine armer. Jeg tror det er sunt, og jeg tror historien har vist oss at det er veldig sunt, å være kritisk når Arbeiderpartiet kommer og sier at dette må kongeriket Norge ha.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-13:
Det var hyggelig at statsråden kunne referere til rapporten Doing Business. Når vi blar i den, ser vi at de har sett på litt av hvert. Det er bl.a. en undersøkelse som sammenligner utviklingen i 180 land de siste fem årene og hvor bra det har vært å drive næring, å være næringsdrivende. De har målt forbedringer. Av de rundt 180 landene er bl.a. de nevnte Danmark og Nederland langt foran Norge på listen. Norge er faktisk blant de 24 landene som ikke har klart å forbedre posisjonen for næringsdrivende. Faktisk er det slik at det bare er ti land bak Norge på listen. Spørsmålet mitt til statsråden blir da: Stoler han like mye på dette kapitlet som han stoler på det kapitlet om at det skulle være lett å få betalt skatten sin i Norge?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-13:
Jeg har aldri vært i Nord-Korea, og etter innlegget til representanten Heggø kom jeg til å tenke på at jeg antakelig ikke trenger å reise dit. Det var fantastisk ryddig, rett fram og elskelig. Men så til saken. Når det gjelder mindretallsmerknadene her – det er mulig statsråden var inne på det, men jeg klarte ikke å få det med meg – stiller jeg et spørsmål. Det sies i merknaden at vi har fått den ene delen på plass, og så setter man et spørsmålstegn ved hvordan det går med notifisering og godkjennelse av ESA. Jeg vil gjerne spørre statsråden: Hvor langt har man kommet i forhold til dette, og ser han for seg at det kan bli problematisk? Det ville jo være veldig dumt etter et slikt flammende innlegg fra representanten Heggø å droppe dette på manglende ESA-godkjenning. Er det mulig å spørre om det?