trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
I denne saken om ny kommunehelselov – der kommunene blir tillagt enda større ansvar for innbyggernes helse, og ministeren selv har gått høyt på banen for å sette fysisk aktivitet i fokus – forundrer det meg virkelig at forebygging som fysisk aktivitet har fått så liten oppmerksomhet. Jeg registrerer også at flere av høringsinstansene reagerer på dette. Det er ikke tvil om at vi har store utfordringer i forhold til å få flere til å være i fysisk aktivitet. Derfor er det viktig å fokusere på og legge forholdene til rette for fysisk aktivitet for alle aldersgrupper, også i skolen. For at kroppen skal fungere, er det viktig at vi bruker den aktivt. Sunne livsstilsvaner i ung alder er en viktig bærebjelke for framtidig god helse. Spesielt viktig er det når vi setter aktivitet i sammenheng med at flere av oss blir uføretrygdet før vi når pensjonsalder. Utviklingen skyter fart. Det kan komme til å bli langt verre. Ungdommer blir tyngre og tregere for hvert tiår. Undersøkelser viser at langt færre elever går eller sykler til skolen, de blir kjørt – i det hele tatt er det mindre fysisk aktivitet blant barn og unge. Ifølge en undersøkelse sitter tenåringsgutter i snitt 44 timer framfor skjermen per uke, og det etter skoletid. Da kan en lett se for seg at fysisk aktivitet ikke er det de bruker aller mest tid på. Fysisk aktivitet er noe av det viktigste i forhold til forebygging av muskel- og skjelettlidelser, diabetes og andre livsstilssykdommer. Kommunene har ansvar for både helse, forebygging og skole. Denne muligheten til å ivareta forebygging i skolen blir ikke ivaretatt av regjeringen. Fremskrittspartiet mener det er behov for mye mer fysisk aktivitet i skolen. Dette er nødvendig dersom de politiske målsettingene om en bedre folkehelse skal nås. Økt fysisk aktivitet kan gi langvarige resultater, sett i et folkehelseperspektiv. Undersøkelser viser også at fysisk aktive barn og ungdommer blir mer aktive som voksne. Elever som har mest fysisk aktivitet i skoletiden, har de mest positive holdningene til fysisk aktivitet. Vi vet også at fysisk aktivitet påvirker læring positivt. Derfor mener vi at det må vektlegges mer enn i dagens skole. Fremskrittspartiet mener at innsatsen i planen ikke står i stil med det regjeringen ønsker. På nyåret får Stortinget til behandling Meld. St. 22 for 2010–2011 Motivasjon – Mestring – Muligheter. Denne vil gi muligheter for å ivareta fysisk aktivitet i skolen. Fremskrittspartiet vil komme med tiltak i forbindelse med meldingen, og vi forventer at flertallet vil komme med konkrete tiltak for å legge til rette for mer fysisk aktivitet, ved at en tar et nasjonalt løft innenfor skolen for å fremme folkehelsen, slik at intensjonene i planen blir oppfylt.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Representanten Hansen viste til at Fremskrittspartiet prioriterer skattelette. Men vi snakker faktisk om Arbeiderpartiets helsepolitikk, Samhandlingsreformen, som på mange områder er uferdig. Det var kanskje bedre om han brukte tid på å snakke om den saken. Samhandlingsreformen skal tre i kraft allerede fra 1. januar neste år. I den forbindelse har vi stort behov for godt utdannet helsepersonell med både ulik og tverrprofesjonell kompetanse. For å ha tilgang til nok helsepersonell som også har god faglig utdanning i tråd med nye oppgaver, er det stort behov for å ta i bruk mer forskningsbasert utdanning i sektoren. Høgskolen Stord/Haugesunds samarbeidsprosjekt med kommunene om forskning og utvikling i primærhelsetjenesten er en modell som med fordel kan brukes nasjonalt. Dette prosjektet har fokus på tverrprofesjonell samarbeidslæring i sykehjemspraksis. Siktemålet er å lære av, om og sammen med hverandre. Studenter fra sykepleierutdanningen, ergoterapeut- og fysioterapeutstudenter arbeider på samme sted i sammenfallende periode. En undersøkelse i Helse Stavangers dekningsområde, gjennomført av Iris, viser at det vil være en mangel på hele 1 300 helsefagarbeidere i 2030, med utgangspunkt i en middels befolkningsvekst. I tillegg vil regionen ha 700 sykepleiere i manko og rundt 200 spesialsykepleiere for lite. Det er ingen grunn til å tro at forholdene er stort bedre i andre kommuner og fylker. Samtidig meldes det om at mange som går på helsefagarbeider, ikke fullfører studiet. Statistisk sentralbyrås framskrivning, datert den 28. januar 2011, viser at selv med optimistiske anslag utdannes det ikke flere helsefagarbeidere enn de som går av med pensjon. Dette må bli tatt på alvor, da vi vet at denne arbeidsgruppen er av vital betydning for at innbyggerne skal få et godt tjenestetilbud. En av grunnene til at mange velger å slutte, oppgis å være lav lønn i yrket. Ifølge SSB er det i 1. kvartal 2011 8 500 ledige stillinger i omsorgstjenesten i institusjoner i Norge. Så det spørs om en ikke også må være villige til å se på om man kan heve lønnen for å få nok fagarbeidere. Søkertall til helsefag, sykepleierutdanning, viser at det er over dobbelt så mange søkere som det er plasser per april 2011. Dette viser at regjeringen må vise politisk vilje til å satse atskillig mer på at flere får ta helsefagutdanning. Det lover ikke godt at en i dagens Kommune-Norge må ty til ekstravakter, vikarbyråer og midlertidig arbeidskraft, til dels fra utlandet, for å erstatte for få hender og mangelen på kvalifisert arbeidskraft. Det er faktisk bare et halvt år før reformen trer i kraft. Fremskrittspartiet er skeptiske til om pasientene vil få et virkelig godt tilbud allerede fra nyttår når det er så store utfordringer i saken alt nå. Fremskrittspartiet har mange gode forslag i saken, som setter pasientene i fokus. Disse må iverksettes dersom Samhandlingsreformen skal fungere.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
Samhandlingsreformen er en reform som kan betegnes som en omveltning av helsetilbudet i Norge. Den aller største endringen går på hvordan helsetilbudet skal organiseres, der mer ansvar og flere oppgaver flyttes fra de regionale helseforetakene ned til kommunene. Jeg er enig i prinsippet i Samhandlingsreformen, men det er en rekke spørsmål som fremdeles står ubesvart. For å løse de nye oppgavene i Samhandlingsreformen må kommunene bygge opp både fasiliteter og kompetanse, og dette vil medføre store utgifter. Allerede i dag må mange kommuner la økonomiske hensyn veie tyngre enn kvalitet og faglig standard på tjenestene, på grunn av presset kommuneøkonomi. Blant annet vil Samhandlingsreformen forplikte kommunene til å sørge for tilbud om døgnopphold for helse- og omsorgstjenester til pasienter og brukere med behov for øyeblikkelig hjelp. Dette vil gi store kostnader for kommunene, og det er derfor viktig – som flere har vært inne på – at denne ordningen fullfinansieres. I tillegg må det dokumenteres at kommunene har nødvendig fagkompetanse og kapasitet til å håndtere øyeblikkelig hjelp, døgnopphold, på en god måte. Samhandlingsreformen legger også opp til profesjonsnøytralitet. Jeg er skeptisk til en slik tilnærming. I verste fall kan lovforslaget, på grunn av sin profesjonsnøytrale form, føre til at kommuner ansetter personell uten nødvendig fagkompetanse i helse- og omsorgstjenesten. Derfor er det viktig å videreføre et lovkrav om visse nøkkelprofesjoner, i tillegg til fastlegene, innenfor den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Det er trist å se at rettighetsfestingen av brukerstyrt personlig assistanse nok en gang blir trenert av regjeringen. Denne gangen begrunnes det med en rapport fra Helse- og omsorgsdepartementet om kostnadsberegninger for kommunene. Rapporten er laget av et utvalg der alle medlemmene har interesse av å drive kostnadsberegningene opp. I rapporten er det ensidig sett på kommunenes kostnader, og ikke på samfunnsgevinsten. I Sverige delfinansierer staten kostnadene ved BPA på en slik måte at kommunene har interesse av at flest mulig med assistansebehov søker denne ordningen. Det ville trolig vært en god løsning i Norge også. Til slutt er det betimelig å stille følgende spørsmål: Hvor mange kommuner er egentlig helt klare når reformen trer i kraft om under et halvt år? Hva skjer med de kommunene som henger etter? Det er viktig nok en gang å påpeke at dette er en reform som innebærer endringer i alle kommuner i hele landet – små og store. En slik reform må implementeres i et tempo som passer. Mange kommuner føler at dette blir dratt nedover hodet på dem nå, og det tjener verken kommunene, pasientene eller reformen som sådan.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
I Nord-Norge har en rekke arbeidsplasser, store deler av næringene og mye av velferden lenge vært knyttet opp til naturressursene som finnes der – fiskeri og havbruk, for å nevne noe av det viktigste. Når vi nå ser at også petroleumsvirksomheten flytter tyngdepunktet nordover, skaper det en enorm forventning i Nord-Norge om at petroleumsvirksomheten i nord skal gi like store ringvirkninger på land som den samme virksomheten gir i sør. Kristelig Folkeparti er i likhet med regjeringen opptatt av at det føres en aktiv og målrettet distrikts- og regionalpolitikk som medvirker til nettopp verdiskaping, arbeidsplasser og velferd der folk bor. Regjeringen har virkelig dratt opp forventningene til at petroleumsvirksomheten skal gi nye, store muligheter i nordområdene. I nordområdesatsingen Nye byggesteiner i nord skriver de følgende: «Regjeringen arbeider for å legge til rette for petroleumsbasert sysselsetting og verdiskapning i Nord-Norge.(…) På sikt vil økt petroleumsaktivitet i Barentshavet på norsk og russisk side kunne føre til behov for lokalisering av støttefunksjoner på land. Det vil derfor være nyttig å utrede behovet for ulike alternative baser i Øst-Finnmark(…) (…) (…) Det er riktig at dette var tilfellet da Nye byggesteiner i nord ble skrevet, men dette vil ikke nødvendigvis være tilfellet etter dagen i dag. For den saken vi nå behandler i Stortinget, vil svekke de kravene oljeselskapene i dag møter om å lokalisere virksomhet og arbeidsplasser i Norge. En slik svekkelse vil kunne medføre mindre lokale og regionale ringvirkninger av en framtidig økt petroleumsvirksomhet i Nord-Norge. Så litt til prosessen. I et brev til sivilombudsmannen 11. mai i år, som det er blitt henvist til tidligere, skriver Olje- og energidepartementet: «Et innsyn i nevnte brev fra ESA ville kunne medføre presseomtale av saken eller omtale av den fra andre, og dette var det politisk viktig for regjeringen å forhindre. Dette var ikke minst viktig av hensyn til partigruppene på Stortinget, som lett ville få forfeilede inntrykk av saken dersom den ble galt eller ukritisk omtalt offentlig.» Det er så «ein knapt kan andast». Denne saken går både på tvers av regjeringens ambisjon fra Soria Moria om en tydelig og åpen europapolitikk og regjeringens ambisjoner om å legge til rette for petroleumsbasert sysselsetting og verdiskaping i Nord-Norge. Det er svært overraskende at regjeringen med Senterpartiet som ansvarlig både for distriktspolitikk og olje- og energipolitikk kan bøye seg så til de grader for EU og legge fram en slik lovendring uten så mye som et sukk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-06-14:
Vi står overfor en svært viktig utfordring som kan bedre samspillet mellom kommunenes primærhelsetjeneste og statens spesialisthelsetjeneste. Soria Moria II-erklæringa slår fast at ingen lokalsjukehus skal nedlegges, og vi vet at lokalsjukehuspasienter utgjør 60 pst.–75 pst. av pasientene i norske sjukehus. Lokalsjukehusene må ha en tydelig plass i behandlingskjeden – og jeg vil understreke behandlingskjeden – der de bidrar til god og helhetlig behandling. Og jeg vil understreke kvalitet, som gir trygghet. Kvalitet skal sikres, og derved kan to av tre pasienter som behandles ved spesialisthelsetjenestens lokalsjukehus, best ivaretas her. På ethvert samfunnsområde er det en dynamisk utvikling. Krav og tilbud endres, og folks oppfatning av trygghet endres også. Vår oppgave som folkevalgte er å dyrke fram den samfunnsutvikling som vi ønsker på de ulike områdene. I innstillinga om framtidas spesialisthelsetjeneste viser regjeringspartienes medlemmer i komiteen til helse- og omsorgsplanens definisjon av lokalsjukehus med akuttfunksjon. Lokalsjukehus med akuttfunksjon må ha som et minimum – og jeg understreker minimum – indremedisinsk akuttberedskap samt enklere kirurgiske prosedyrer på døgnbasis. Dette er altså ikke den gylne regel, men minimum kompetanse for statlige institusjoner som kan kalles sjukehus. For Senterpartiet er det svært avgjørende å sikre en dynamisk kvalitativ utvikling av våre lokalsjukehus, hvor breddekompetanse på akuttberedskap i indremedisin, kirurgi, eksempelvis blindtarm og beinbrudd, anestesi, røntgendiagnostikk, eksempelvis MR og CT, og laboratorietjenester inngår. Dette innholdet er også svært sentralt i utdanning av fagfolk ved lokalsjukehusene gjennom turnus og assistentlegestillingene. Lokalsjukehusene er en viktig utdanningsinstitusjon. I Vestre Viken HF er det fire sjukehus. Ringerike sykehus og Kongsberg Sykehus er viktige lokalsjukehus, med funksjoner i dag som jeg har referert til. Statsråden må som eier merke seg at det er en samlet Buskerud-benk som har uttalt seg slik at Kongsberg og Ringerike skal være kvalitativt trygge lokalsjukehus med dagens breddekompetanse i framtida. Det var svært sentralt da sjukehusene ble overført fra fylkeskommunen til staten at staten som eier skulle følge opp den folkevalgte meningen representert her på Stortinget. Jeg vil også påpeke at skal det være mulig å sikre det, må en endre ledelsesmodell ved sjukehusene, slik at ethvert sjukehus får en stedlig ledelse. Det er ikke mulig å ivareta sjukehus på en god og kvalitativ dynamisk måte uten at en har en stedlig ledelse. Slik er det i alle slike viktige institusjoner.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-06-14:
Gjennom mer enn 17 år med EØS-avtalen har norske politiske myndigheter fastholdt at petroleumsloven § 10-2 og dens krav til ledelse og baser kan opprettholdes og er i tråd med våre internasjonale forpliktelser gjennom EØS-avtalen. Dette er et sterkt og viktig standpunkt. Petroleumsloven § 10-2 oppstiller krav til ledelse og baser. Ledelseskravet kan fravikes etter konkret vurdering i den enkelte sak, og dette har vært paragrafens innhold siden unntaksbestemmelsen ble ført inn i 2003. Dagens paragraf sikrer at det fortsatt kan stilles krav om ledelse, samtidig som man gir åpning for unntak. Unntak fra kravet om ledelse er således i tråd med paragrafen og innebærer ikke en praksis som nødvendiggjør endring av paragrafen. Dersom ESA eller selskapene mener at norsk lov og praktiseringen av den ikke er i tråd med våre forpliktelser i henhold til EØS-avtalen, kan de bringe saken inn for EFTA-domstolen. Så har fortsatt ikke skjedd – mer enn 17 år etter at EØS-avtalen trådte i kraft, og 16 år etter at konsesjonsdirektivet ble implementert i norsk rett. Bevisbyrden etter dagens § 10-2 i petroleumsloven ligger med andre ord på ESA og på selskapene. Slik bør det fortsatt være. Gjennom det historiske faktum, EØS-tilhengernes mange uttalelser om petroleumslovens stilling i EØS-avtalen og behandlingen av denne saken er det ikke godtgjort at den nye formuleringen av § 10-2 som er lagt fram, er den eneste mulige formulering som vil kunne oppfylle våre forpliktelser i henhold til EØS-avtalen. Dette taler for at norske myndigheter bevilger seg mer tid i denne saken og bl.a. ser den i sammenheng med den varslede petroleumsmeldingen. En slik prosess vil også gi mulighet for Stortinget til å gå dypere i hvorvidt dagens praksis faktisk er i tråd med den nye paragrafen, spesielt i saker der norske myndigheter og selskaper har avvikende syn på ledelse og baser. Med basis i dette vil det videre være klokt å gjenoppta forhandlingene med ESA om krav til rettighetshavernes organisasjon og ledelse.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
I denne debatten er det blitt sagt mange flotte ord, og det er ingen tvil om at det òg ligg gode intensjonar bak dei flotte orda. Då vi behandla Nav-reforma i denne salen for ei stund tilbake, blei det òg sagt mange flotte ord, og det var heller ingen tvil om at det i samband med den reforma òg låg gode intensjonar bak. Men likevel er det ingen, eller veldig få, som meiner at Nav-reforma er ei vellykka reform. Det betyr sjølvsagt at det skal meir til enn flotte ord og gode intensjonar for at ei reform skal lykkast. Når det gjeld Samhandlingsreforma, inneber ho at kommunane skal få nye oppgåver og eit større ansvar. Då er sjølvsagt eit viktig spørsmål om dei 430 kommunane som vi har i Noreg i dag, er klare til å ta på seg desse nye oppgåvene og dette nye ansvaret. Representanten Sonja Mandt sa følgjande: «Kommunene er mer enn klare.» Eg veit ikkje kva kommunar representanten Sonja Mandt har vore i kontakt med. Det er mogleg at Oslo er klar, at Bergen er klar, at dei store kommunane er klare, men dei tilbakemeldingane som eg har fått når eg har vore rundt i Kommune-Noreg, er at dei ikkje er klare. Vi har i dag, som sagt, 430 kommunar, der Oslo er den største med nesten 600 000 innbyggjarar, og Utsira den minste med 218 innbyggjarar. Det er vanskeleg å sjå at Utsira med 218 innbyggjarar og f.eks. Modalen med ca. 350 innbyggjarar skal kunne ta på seg mange nye, store oppgåver. Dei tilbakemeldingane eg har fått når eg har vore rundt i Kommune-Noreg, er uvisse og frustrasjon. For eit par veker sidan var eg i Møre og Romsdal. Der var det ein kommunepolitikar som uttalte følgjande: Samhandlingsreforma kjem til å bli så kaotisk at til samanlikning kjem Nav-reforma til å framstå som ei solskinshistorie. Vonleg tok han lite grann i, vonleg blir det ikkje så ille som han framstilte det, men eg fryktar dessverre at det kan gå ganske gale. Eg oppfattar Samhandlingsreforma framfor alt som ei reform som er til for å skape inntrykk av at det skjer noko positivt, og eg oppfattar òg Samhandlingsreforma som ei reform som skal bidra til å flytte fokus vekk frå dei 280 000 enkeltskjebnane som i dag står i helsekø. Kanskje burde ein i større grad fokusert på å få redusert køane og i mindre grad på nye reformer.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
De store linjene diskuteres mye, men reformen skal jo settes ut i kommunene. Norges minste regionråd ligger i Setesdal, og kommunene Evje og Hornnes, Bygland, Valle og Bykle samarbeider i regionen interkommunalt, bl.a. innenfor helsefeltet. Samhandlingsreformen har stått på agendaen i setesdalsregionen i hele to år. Flere prosjekter er igangsatt, bl.a. innen psykisk helse og rus. Et lokalmedisinsk senter planlegges lokalisert til Evje, og det jobbes med dette i tett samarbeid med Sørlandet sykehus. Det fortjener de ros for. Jeg har tro på at det skal bli et godt prosjekt, men langt fra alle kommuner er kommet like langt. For å lykkes med Samhandlingsreformen er man avhengig av at kommunene får tid til å bygge opp den nødvendige kompetansen når de skal påta seg nye og utvidede oppgaver. Endringene som følger av reformen, vil få store administrative og økonomiske konsekvenser for kommunene og burde derfor fått en mer gradvis innføring, slik at kommunene fikk tilpasset sin organisasjon og drift til de nye oppgavene. Når det gjelder Samhandlingsreformens intensjon om at folk skal få hjelp der de bor, vil reformen for innbyggerne i Distrikts-Norge bety at enkelte tjenester vil ytes geografisk langt unna der de er bosatt. Det å utvikle kvalitativt gode tjenester med denne reformen vil være ressurskrevende og ta tid. Det er også krevende å finne de gode administrative samarbeidsformene som gjør det juridisk mulig å samarbeide på tvers av kommunegrensene. Å sikre tilstrekkelig kompetanse til å utføre de nye oppgavene stiller også store krav til kommunene i forhold til både rekruttering og oppbygging av sterke fagmiljø i samarbeid med andre kommuner. Jeg beklager derfor regjeringens hastverk med å innføre reformen så lenge virkemidlene er så uklare. Jeg stiller meg kritisk til om de økonomiske incentivene, slik de er beskrevet til nå, er tilstrekkelige til å oppnå intensjonene i Samhandlingsreformen. Det er store byråkratiske kostnader knyttet til samhandling, både interkommunalt og i samhandlingen med sykehuset. Det er viktig at det er ressurser både i kommunene og i helseforetaket til å samhandle reelt. Nye måter å organisere helsetjenesten på, f.eks. i lokalmedisinske sentra, medfører også investeringskostnader. Det hjelper ikke med statlig prosjektstøtte dersom det ikke finnes midler til å føre gode prosjekter over i en driftsfase. Når en kommune som f.eks. Bykle får ca. 800 000 kr i 2012 til å møte Samhandlingsreformen, og deler av dette beløpet skal brukes til å medfinansiere sykehusopphold, sier det seg selv at det ikke er mye igjen til investeringer og oppbygging av nye kommunale tilbud. Det er bekymringsfullt.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Dette er ein viktig dag for folk i landet vårt. Om du er sjuk, skal du få rett behandling på rett stad til rett tid. Det er det Samhandlingsreforma dreiar seg om. Me veit at mange pasientar opplever at tenestene ikkje samhandlar godt nok. Det gjeld både innan sjukehus og mellom sjukehus og kommunehelseteneste. Enkelte pasientar som i dag får behandling eller er utskrivingsklare frå sjukehus, kan faktisk få like god eller betre behandling og omsorg i eigen kommune. Da bør dei få det. Det siste året har me satsa mykje på å behandla sjukdom. Det er bra. Men me må verta flinkare til å førebyggja. Ifølgje WHO kan 80 pst. av hjarteinfarkt, 90 pst. av diabetes og 30 pst. av tilfella av kreft førebyggjast eller utsetjast med endringar i kosthald, fysisk aktivitet og røykjevanar. Det skal løna seg å førebyggja sjukdom i forkant i staden for å reparera i etterkant. Derfor skal me satsa meir på å unngå at folk vert sjuke, og sørgja for at det løner seg for kommunar og sjukehus å samarbeida. I mange år har eg jobba for noko som er kalla helsestasjon for eldre i Ski. Det har resultert i ein seniorkontakt, som eg personleg ønskjer å utvida enda meir. Der skal dei eldre få tilbod om heimebesøk det året dei fyller 75 år, med formål om bl.a. praktiske tilretteleggingar – kanskje små ting som gjer kvardagen enklare for dei. I tillegg kunne me kanskje avdekkja einsemd. For me veit at veldig mange eldre sit mykje aleine. Det er god førebygging å sørgja for å få desse ut av huset og i saman med andre. Andre ting kan vera f.eks. matlagingskurs for eldre menn, for me veit at rett kosthald er utruleg bra for førebygging. Det er det det handlar om: Me må hindra at folk vert sjuke av sjukdommar som faktisk kan førebyggjast. No er det faktisk eit incitament for kommunane å førebyggja, og det er noko av det viktigaste med vedtaket i dag. For å få til denne reforma treng me lokalmedisinske senter. Førebels er det berre tolv i landet, men sju er under planlegging. Kommunane er òg nøydde til å samarbeida for å få til samhandlinga. I Follo meiner eg at me må utvikla eit felles lokalt medisinsk senter. Ski sjukehus er ei naturleg plassering av eit sånt senter. Der har me plass, og frå før har me legevakt, poliklinikk og palliativ avdeling der, så moglegheitene for å få eit veldig godt lokalt medisinsk senter er verkeleg til stades. Heilt til slutt: Eg er òg glad for den gode løysinga som me har funne for Lærdal sjukehus.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Det har vært interessant å følge dagens debatt. Mye har vært sagt, men la meg aller først få lov til å uttrykke min bekymring for det vedtaket stortingsflertallet er i ferd med å gjennomføre. Vi har et helsevesen som etter mitt skjønn i dag er ute av kontroll, og som er preget av kaos. Senere dagers medieoppslag, ikke bare de siste dagene, men faktisk det siste året, har vist den ene saken etter den andre som har indikert hvilken krise som er i helsevesenet. Mye av den krisen skyldes faktisk pengespørsmål. Da er svaret fra regjeringen at man nok engang skal starte en stor reform med å begynne i feil ende ved å skru ned enda mer penger, som gjør at man øker kaoset og usikkerheten enda mer. Hvem blir da de store taperne? Jo, det er helt klart pasientene. Det vil føre til store utfordringer og problemer. Ta f.eks. mitt eget fylke, Nord-Trøndelag. Det er jo fristende å spørre statsråden og flertallet i denne salen hvordan man har tenkt at Namsskogan kommune, med 920 innbyggere, skal kunne bygge opp et fullverdig og godt helsetilbud fra 1. januar 2012, og hvordan man har tenkt at Lierne kommune, med sine 1 400 innbyggere, skal klare det samme, når man ikke har klart å begynne nedenfra, nemlig med å bygge opp kompetansen og ressursene i kommunene. Det bare beviser at man har startet i feil ende, og at problemene vil eskalere. Hvordan har utviklingen vært siden denne regjeringen overtok? Jo, vi har fått 70 000 flere som står i kø. Det er det resultatet helseministeren kan slå i bordet med: 70 000 mennesker som ikke får den behandlingen de skulle hatt, kjapt nok. Vi har også registrert i senere tid at folk som er syke, som har blitt tatt prøver av, og prøvene er blitt sendt ut til sykehusene, selv må purre på for å få svar på dem, fordi man har mistet dem på sykehusene, ikke har kontroll over hvor de er, fordi man ikke har kapasitet. Den kapasiteten ønsker den sittende regjeringen å bygge ned enda mer, så man skal få enda større kaos. Jeg bare registrerer at man må være ressurssterk og frisk hvis man skal være syk i de rød-grønnes helsevesen. Så har jeg helt avslutningsvis lyst til å vie representanten Geir-Ketil Hansen noen få ord. Han snakker om at Fremskrittspartiet har valgt skattelette. Nei, Fremskrittspartiet har valgt en bedre helsepolitikk. Jeg registrerer at de rød-grønne og SV har valgt en helsepolitikk som bygger på forskjellsbehandling, der direktøren med høy lønn skal få muligheten til å kjøpe seg private helsetjenester, mens den vanlige arbeideren blir stående igjen i den rød-grønne helsepolitiske køen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
I Innst. 3 S for 2010–2011 gikk Fremskrittspartiet imot å innføre merverdiavgift på elektroniske tjenester fra utlandet. Fremskrittspartiet frykter at en slik regelendring kan medføre at norske kunder utestenges fra en rekke leverandører i utlandet, fordi disse ikke ønsker å registrere seg i det norske merverdiavgiftssystemet. Dersom de ikke gjør det, men likevel selger til norske kunder, vil en rekke tidligere lovlige vare- og tjenestekjøp nå være avgiftsunndragelse. Det framstår for Fremskrittspartiet fortsatt som svært uklart hvordan dette skal implementeres, følges opp og etterprøves. Alle relevante innvendinger og spørsmål som har kommet i løpet av høringsrunden om forslaget til endring i merverdiavgiftsloven, avfeies enten med at det ikke nødvendigvis omfattes av lovforslaget, at det må utredes nærmere, og/eller at departementet skal komme tilbake til spørsmålet i forskrifts form. Fremskrittspartiet har derfor liten tro på at norske myndigheter vil makte å følge opp alle disse tilfellene. For øvrig viser jeg til bevilgningsforslag i innstillingen til Prop. 120 S for 2010–2011 i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2011 og går imot regjeringens forslag.
Arve Kambe (Høyre), 2011-06-14:
Høyre har i forbindelse med disse sakene lagt vekt på at vi oppfordrer folk til å spare mer. Vi har også sagt at vi ønsker å stimulere dagens fremtidige boligkjøpere, nemlig ungdommen, til å bli enda flinkere til å spare. Vi har foreslått å øke det årlige sparebeløpet i BSU fra 15 000 til 25 000 kr. Samtidig har vi foreslått noe som finansministeren selv bør vurdere å gjøre i neste budsjett, nemlig å korrigere misforholdet mellom at vi betaler 28 pst. skatt på avkastningen, mens man får 20 pst. fradrag. Det bør korrigeres. Vi har også fra Høyres side en reversering i forbindelse med at vi ønsker at folk skal bli flinkere til å betale til pensjonen sin, nemlig den individuelle pensjonsspareordningen, hvor opposisjonen samler seg om å øke det årlige sparebeløpet til 40 000 kr. Thomas Breen hadde et forslag når det gjaldt arveavgiftsloven. Høyre fremmer et forslag sammen med Venstre i dag, der vi altså ønsker å fjerne hele arveavgiften fra 1. juli 2011. Det er skatt på penger som det allerede er betalt skatt av gjennom flere generasjoner, og for Høyres del synes vi det er en unødvendig avgift. Vi har også funnet rom i denne saken til å gjøre noe med skatteFUNN-ordningen, som er en god ordning for næringslivet – så god at det har kommet noen ymt fra regjeringen om at man skal gjøre den mer byråkratisk, mindre effektiv enn den har vært. Så Høyre har et forslag om å øke den egenutførte FoU-delen til 8 mill. kr og den eksterne delen til 12 mill. kr for å bidra til at privat næringsliv faktisk driver enda mer med forskning og utvikling og kan få fradrag for det. I tillegg har et samlet næringsliv gjennom en god stund nå bedt om at man fjerner den maksimale timesatsen som begrenser dette, men som også gjør det mindre lønnsomt, samtidig som man har en byråkratisk, gammeldags modell med et tak på 1 850 timer. Den store saken, som saksordføreren også sier, i forbindelse med dette har egentlig vært diskusjonen om skattelistene. Fra Høyres side gir vi ros til regjeringen for å ha kommet betydelig lenger nå enn for 1 år eller 1 ½ år siden. Nå blir det innstramminger for offentliggjøring i skattelistene, og det har Høyres støtte fullt ut. Det vi ikke er fornøyd med, er at vi har strengere vern når et firma i dag ber om innsyn i din kredittverdighet. Da får du noen dager etterpå et brev om hva slags firma som har bedt om informasjon om deg. Derfor har Høyre foreslått i dag at man kan gjøre det enkelt med MinID – skal man sjekke ut noen i dag, hvem som har betalt hva i skatt eller hva de måtte ha i inntekt, får man altså et meldesystem. Der har vi et forslag. I tillegg til det har vi et forslag som skal gjøre det enda vanskeligere for allmennheten, aviser, naboer, hvem det måtte være av nysgjerrigper-er å ha søkemuligheter via skatteetatens nettsider ved at vi setter en treukers frist. Som saksordføreren er inne på, får vi nok en større runde om det på fredag når finanskomiteen behandler revidert nasjonalbudsjett i Stortinget, så jeg nøyer meg med disse kommentarene, og tar med dette opp forslagene fra Høyre.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Representanten Ib Thomsen la på sedvanlig måte fram et populistisk utspill om konsekvensene av dagens bingovedtak, og at det er dramatisk at man sender 1 200 damer ut på gaten. Jeg må ærlig talt innrømme at det er vanskelig å forstå hvordan Fremskrittspartiet har klart å komme fram til dette tallet på bakgrunn av den innstillingen vi i dag behandler. Saken vi behandler i dag, handler, som de fleste har forstått, om hvordan overskuddet fra Norsk Tippings bingoterminaler skal fordeles samt om hensyn til den sosiale delen av spillpolitikken vår. For å gjenta både meg selv og andre: Enhver bingoarrangør kan i framtiden selv velge om de vil ha Norsk Tippings terminaler i sine lokaler. Gjør de det, vil de også sitte igjen med penger fra dette spillet. I tillegg kan de spille bingo med papir og tusj samt datobingoer så mye de vil, og hver krone vil tilfalle lag og organisasjoner, slik de gjør i dag. Så konsekvensene av det vi gjør i dag, er på langt nær det Fremskrittspartiet prøver å beskrive som en virkelighet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Jeg skal ikke spørre om vingeklippingen av Riksrevisjonen, Kosmo, i denne saken, eller kjøp av private tjenester fra de store amerikanske revisjonsfirmaene. Men jeg skal spørre statsråden om de hundre brevene som vi har fått fra lokale lag og foreninger, hvor de påstår at de kommer til å miste en del av inntekten sin, faktisk 127 mill. kr. Hva skal de gjøre fremover? Så vil jeg også spørre statsråden om tilbakemeldinger vi har fått fra bingobransjen om at 1 200 kvinnelige stillinger rundt omkring i distriktene står i fare for å bli nedlagt. Hva skal man si til de kvinnene? Tror ikke statsråden på det heller, når man ikke tror på at lokale lag og foreninger vil miste så store beløp som de har antydet i brev til komiteen?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Representanten Simensen fra Arbeiderpartiet lurte på hvor Fremskrittspartiet får tallene sine fra. Ja, da bør han åpne mailboksen sin, han bør åpne alle brevene vi fikk fra hundrevis av foreninger rundt omkring i hele landet. Der står de tallene som Fremskrittspartiet refererer til. Nå har jeg hørt at det har kommet nye argumenter i saken, nemlig spilleavhengighet, for å fjerne disse 127 mill. kr fra lokale lag og foreninger, som har fått det i samarbeid med sine bingooperatører. Disse argumentene har ikke nådd komiteen. Komiteen har hatt høring om saken. Det ble ikke nevnt en tøddel om spilleavhengighet. Tvert imot mener man at bingo ikke er innunder den kategorien som det argumentet som har kommet fram nå, er innunder. Derimot hørte vi at lag og foreninger i hele landet ville miste store inntekter, at det ville få store konsekvenser. Det hørte vi, og vi hørte også at 1 200 kvinnestillinger rundt om i landet står i fare for å bli nedlagt. Hva sier vi til disse kvinnene? Eller er en kvinne mindre verdt i distriktene? Er en bingovertinne mindre verdt enn akademikeren i Oslo? Det var det vi hørte i høringen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-06-14:
Jeg vil ta opp det som Ib Thomsen startet med. Vi er jo for at bingoautomatene skal overtas av Norsk Tipping. Det handler om at man skal ha hånden på rattet og den kjappheten som var viktig også i spilleautomatsaken. Men når det er gjort, er jo det sosialpolitiske aspektet ivaretatt. Da har vi den kontrollen. Jeg kan ikke helt se at det er noen nødvendig sammenheng mellom det og det å skulle ta en så stor del av overskuddet å tilføre tippenøkkelen. Man kunne godt tenke seg at Norsk Tipping holdt kontrollen, styrte og stelte med dette og fikk betalt for det, men at de pengene man faktisk tjente på bingo, gikk tilbake til de formålene. Da ville man nå de 1 200 lag og organisasjoner. Da ville f.eks. ikke avholdsbevegelsen i Oslo tape millionbeløp, som de antakelig kommer til å gjøre nå. Hvis man hadde en prosentandel, ville man ta høyde for de endringene i spillvolumet som statsråden var inne på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-06-14:
Men det er jo ikke slik at flere får med regjeringens opplegg. Det er jo slik at færre får, fordi de 1 200 lagene som er nevnt i proposisjonen, ikke har tilgang til tippenøkkelens system. Så det som blir resultatet nå, er at man gir til dem som får fra før. Oppriktig talt så har vel heller ikke dette noen sammenheng med momskompensasjonsordningen. Dette er jo ikke penger som gjør at regjeringens tak for momskompensasjon blir høyere av den årsak. Resultatet er jo faktisk at 1 200 organisasjoner ikke får midler, iallfall kommer til å få mindre enn det de fikk før, og det uten at jeg kan se at statsråden har redegjort for at det er noen nødvendig sammenheng mellom det å få sosialpolitisk kontroll, altså kontroll over spilleavhengigheten gjennom Norsk Tipping, og hvor pengene faktisk ender. Den logikken har jeg ikke sett. Det vil jeg gjerne høre om statsråden kan utfylle, om hun har noen tanker om den type organisasjoner som nå ikke vil komme til å få midler.
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-06-14:
I replikkordskiftet kan jeg ikke si at jeg fikk noe tilfredsstillende svar fra statsråden på sammenhengen mellom det at Norsk Tipping skal overta automatene, og at pengene dermed nødvendigvis skal gå til tippenøkkelen. Det argumentet som hang igjen, var at det var urimelig at organisasjonene nå skulle få et beløp basert på et nivå som kom som følge av at inntektene fra spilleautomatene gikk ned. Det er vanskelig å skjønne at det er tilfellet. Nå kommer disse nye automatene til å bidra til at det totalt sett kommer til å bli mindre inntekter. Vi snakker nok ikke om et beløp i den størrelsesorden som tallene av i dag kan se ut som. I tillegg snakker vi om differensen mellom 127 mill. kr, som er 2006-nivået, og jeg tror det er 357 mill. kr som er nevnt i proposisjonen, kanskje et høyere beløp. Men uansett dreier det seg om noen få hundre millioner kroner. Oppriktig talt, jeg synes kanskje det er litt kjipt å være så nøyeregnende for kanskje halvannet tusen organisasjoner som alle har et godt utgangspunkt. Avholdsbevegelsen i Oslo kommer til å bli loppet for millionbeløp som følge av dette, og jeg kan ikke se at det er noe ønsket mål med spillpolitikken. Tvert imot synes jeg det skaper et veldig kunstig skille når man legger 2006-nivået til grunn. Den gangen vi jobbet med overtakelse av spilleautomatene, dreide den økonomiske nedgangen som vi skulle håndtere, seg om forskjeller på titalls milliarder av kroner, og det var en selvfølge at vi måtte finne et håndterlig nivå for hvilke inntekter som skulle garanteres. Det kan umulig være tilfellet i denne saken. Her dreier det seg om relativt få penger, i hvert fall i forhold til spill, og tippenøkkelen tilføres store midler. Jeg tror ikke det betyr så veldig mye i den sammenhengen heller. Jeg synes det er synd at man velger å legge mer enn prinsipielle tilnærminger til grunn, at når de som var omfattet av spilleautomatene ikke fikk, nei da skal sannelig ikke disse få heller. Det synes jeg virker litt smått og unødvendig i forhold til mange, veldig gode tiltak landet over, som får penger i sine lokale miljøer for å gjøre en lokal jobb.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det var jo en avveining da vi innførte forbud mot gevinstautomater, at det kunne føre til at en del frivillige organisasjoner mistet viktige inntektsgrunnlag. Men hensynet til spilleavhengighet veide for oss den gangen tyngre, så selv om formålet med spillvirksomheten kan være godt, og at inntektene går til gode formål, helliger ikke alltid middelet målet. Derfor må vi ha en spillpolitikk i Norge som tar hensyn til at folk ikke skal bli spilleavhengige, og som tar hensyn til at vi skal gi mer penger til lokale organisasjoner. Og derfor har vi lagt grunnlag for den største endringen i økning av inntekter til frivillige lag og organisasjoner gjennom momskompensasjonsordningen. Nå har det seg også slik at veldig mange av dem som var spilleavhengige, flyttet over til andre typer automater, bl.a. databingo og bingoautomater, slik at økningen fra 2006 og til i dag har omtrent vært en femdobling.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det er verdt å merke seg at grunnen til at inntektene og overskuddet fra databingo og bingoautomatene har økt så formidabelt de siste årene, er at vi innførte forbud mot gevinstautomater. Nå har jo inntektene fra disse automatene blitt veldig, veldig store. Som jeg forsøkte å si til den forrige replikanten, økte disse fra 53 mill. kr i 2006 til 250 mill. i 2009. Etter min mening vil det ikke være hensiktsmessig at de som har fått penger i denne overgangsperioden, skal være sikret disse inntektene uansett. Da synes jeg det er riktig at vi skal gi tilgang til flere lag og organisasjoner, slik at alle kan få del i dette gjennom bl.a. momskompensasjonsordningen, som gir penger til alle frivillige lag og organisasjoner, og gjennom tippenøkkelen. Det er kun overskudd fra bingoterminaler som på sikt vil gå direkte inn i tippenøkkelen. Det er verdt å merke seg. Det vil imidlertid bli lagt opp til at dette ikke skal skje før overskudd fra hovedspill og databingospill ligger på et nivå som tilsvarer det samlede bingooverskuddet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Noen har hevdet at det er et samlet overskudd fra bingodriften, dvs. hovedspill og dataspill, som skal inngå i tippenøkkelen. Det er det som ikke er riktig. Det er kun overskuddet fra bingoterminalene som på sikt skal gå inn i tippenøkkelen. Det er imidlertid lagt opp til at dette ikke skal skje før overskuddet fra hovedspill og databingospill ligger på et nivå som tilsvarer det samlede bingooverskuddet til frivillige lag og foreninger i 2006, altså på 127 mill. kr. Det vil imidlertid ikke være riktig, fordi man har fått et veldig høyt nivå gjennom disse spillene de siste årene etter at vi fjernet gevinstautomatene, at det automatisk skal være inntekter som skal tilfalle disse lagene og organisasjonene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Jeg synes representanten Ib Thomsen bør merke seg at det har vært en økning i antall spilleavhengige på denne typen terminaler, altså databingo og bingoautomater. Tidligere var det veldig mange spilleavhengige på de gamle gevinstautomatene, og vi kan se at en del av dem som var problemspillere, flyttet over til de nye automatene. Så i den grad vi skal snakke om hvilke mennesker som er noe verdt, må jeg si at de ungene som har foreldre som tidligere var avhengige av gevinstautomater, de ungene som har foreldre som er avhengige av databingo og bingoautomater, er like mye verdt. Vi har registrert – og det kan vi ikke se bort fra – at det har vært en økning av dem som søker hjelp på grunn av disse automatene. I 2007 så vi at av dem som henvendte seg til Hjelpelinjen for spilleavhengige, var det 9 pst. som hadde problemer med bingoautomater. Vi så at det tallet doblet seg i 2009. Det var fordi de gamle gevinstautomatene var forbudt, og da så vi at disse spillerne gikk over på disse automatene. Og vi kan ikke se bort fra de sosiale problemene disse spillene skaper. Vi vet at automatinntektene går til mange gode formål, men jeg mener at målet ikke helliger middelet her. Vi kan ikke la frivillige lag og organisasjoner, som har aldri så gode hensikter, motta penger på den måten. Derfor mener jeg det er riktig med regulering på dette området, og jeg er sterkt uenig i Fremskrittspartiets politikk her.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
I forrige uke behandlet vi plan for utbygging og drift av Ekofisk sør. Det ble for veldig mange av oss en anledning til å reflektere rundt de store ringvirkningene Norge har fått fra petroleumsvirksomheten – og ikke minst effekten av de lokale ringvirkningene for byer og regioner i landet vårt. Som rogalending er det vanskelig for meg å overdrive effekten av at Stavanger ble landbase for Ekofisk for 40 år siden. Ikke bare for oss i Rogaland, men for mange i hele landet, har det gitt tak over hodet og mat på bordet. Petroleumsvirksomheten i Norge er langt fra over. For Arbeiderpartiet er det viktig at olje- og gassvirksomhet i Norge gir ringvirkninger både nasjonalt og regionalt. For oss er dette særlig viktig nå som petroleumsvirksomheten beveger seg nordover. Hele landet skal ta del i den rikdommen og de muligheter næringen fører med seg. Det skal ikke mer til enn et kort blikk på byer som Kristiansund og Hammerfest for å forstå hvor mye olje- og gassvirksomhet kan bety for lokalsamfunnet. Det store funnet i Skrugard-feltet gir grunn til optimisme for nye, stor funn i Nord-Norge. I morgen behandler vi her i Stortinget forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten, som åpner for mer letevirksomhet i nordområdene. For meg er det viktig å understreke at lokale ringvirkninger er en forutsetning for en vellykket satsing på olje og gass i nord. I Norge har vi en aktiv forvaltning av petroleumsressursene, med det utgangspunkt at ressursene tilhører hele landet, og at overskuddet av virksomheten skal tilfalle folket i dette landet. Det innebærer også at vi skal bygge kompetanse i hele landet, sånn at norske aktører skal få en stor del av kontraktene som underleverandører og tjenesteleverandører. Det har vi fått til. Norge har i dag en verdensledende underleverandørsektor både for olje og for gass. Prop. 102 L for 2010–2011 innebærer en endring i petroleumsloven § 10-2. Etter en gjennomgang av petroleumsloven har EFTAs overvåkingsorgan, ESA, kommet til at ordlyden i § 10-2 ikke er i samsvar med våre forpliktelser i EØS-avtalen. I drøftinger med ESA har det derimot framkommet at praktiseringen av loven, altså den praksis som har gitt oss de ringvirkningene vi ser i dag, ikke er i strid med EØS-avtalen. Derfor har Olje- og energidepartementet, med ESAs samtykke, utarbeidet et forslag til ny lovtekst som ivaretar dagens praksis, og som er i tråd med våre europeiske forpliktelser. Det som er viktig for den rød-grønne regjeringen – og for det store flertallet – er at det blir stadfestet. Den nye formuleringen vil ivareta dagens praksis bedre enn det den forrige formuleringen gjorde. Jeg vil understreke at det har vært, og er, bred politisk enighet om dagens praksis, og at det derfor er bred enighet om denne endringen i petroleumsloven. Mindretallet får argumentere for sitt syn. Men jeg anbefaler dermed denne innstillingen.
Erling Sande (Senterpartiet), 2011-06-14:
Bakgrunnen for lovendringa som vi handsamar, er, som nemnt her før, at EFTA sitt overvakingsorgan, ESA, har vurdert petroleumslova i høve til Noreg sine EØS-forpliktingar og kome fram til at den norske lovteksten ikkje fullt ut er i samsvar med EØS-avtalen. På den andre sida blir det i proposisjonen vist til at den norske praktiseringa av lovteksten, altså den norske forvaltinga knytt til petroleumsverksemda, ikkje strir mot EØS-avtalen. Etter dialog med ESA har regjeringa fremma forslag til endringar i lovteksten som, ifølgje departementet, gjer at han er i samsvar med dagens praksis og med forpliktingane vi har gjennom EØS-avtalen. I proposisjonen seier regjeringa at rettshavarane må sørgje for at dei er representerte, slik at dei til kvar tid kan ta informerte avgjerder om si petroleumsverksemd i Noreg, og at det vil avhenge av storleiken, omfanget og kompleksiteten på aktiviteten den enkelte rettshavar har, medrekna om han er operatør eller ikkje. Dette, i lag med den forsikringa regjeringa gir om at dette ikkje vil endre det som er norsk praksis i dag, er viktige premissar for Senterpartiet i denne saka. Komiteen har arrangert høyring i saka og fått synspunkt frå ei rekkje deltakarar. Blant anna peiker professor i europarett ved Universitetet i Oslo, Finn Arnesen, på at lovformuleringane i gjeldande lov var så openbert i strid med EØS-avtalen at det burde vere klart for politikarane ved inngåing av avtalen at loven ikkje ville kunne handhevast utan at han kom i konflikt med forpliktingane i EØS-avtalen. Heller ikkje frå anna hald kom det fram noko som gir haldepunkt for at ein kan halde på dagens lovtekst utan at han er i konflikt med EØS-avtalen. Senterpartiet er imot EØS-avtalen, og vårt alternativ er tilknyting til Den europeiske unionen gjennom ein frihandelsavtale. Det er noko vi har lyfta fram tidlegare, så det er alle i denne salen kjende med. Vi peika den gongen EØS-avtalen blei inngått, på nettopp det omfanget avtalen hadde, og den dynamikken som ligg i EØS-avtalen, og som vi ser – gong på gong – i form av at avtalen blir stadig meir omfattande. Dei politiske målsetjingane om at petroleumsverksemda skal gi ringverknader i form av næringsaktivitet og sysselsetjing, står fast. Det er ingen tvil om at EØS-avtalen avgrensar norske styresmakter si makt òg på dette området. Vi legg til grunn at det vedtaket vi gjer i dag, ikkje endrar den praksisen som vi har innarbeidd i norsk forvalting. Det er mange grunnar til at ein desentralisert base- og driftsstruktur og representasjonen i selskapa i Noreg blir oppretthaldne, ikkje minst gjer omsynet til helse, miljø og sikkerheit at ein bør ha nærleik til desse aktivitetane. Likevel vil eg minne om at distriktspolitiske omsyn, eller andre omsyn ein måtte ha ut frå politikk og ideologi, har ein på dette området – som på mange andre område etter at EØS-avtalen blei innført – ikkje den same myndigheita over.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Jeg håper det er rett at regjeringen ikke klarer å lure Stortinget til å vedta noe. Jeg er ikke alltid sikker. Jeg blir i hvert fall bekymret når det oppleves som om regjeringen har prøvd. Det bør man heller ikke gjøre. Når man i dette brevet til sivilombudsmannen skriver at saken er spesielt politisk sensitiv for regjeringen, samtidig som regjeringen ved alle andre anledninger etter at det ble en offentlig debatt om det, sa at praktiseringen står fast, at det bare er lovverket som endres – klarer jeg ikke helt å se hva som skulle være så politisk sensitivt. Hva er det som gjorde at regjeringen gikk til det skritt å si at dette var politisk sensitivt – derfor burde ikke partigruppene bli eksponert for medieomtale, for da kunne partigruppene få en feil opplevelse av saken – når det er så enkelt som statsråden hevder, at dette bare handler om å tilpasse lovverket til praksisen? Hvor er sensitiviteten i det?