trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-08:
Det var regjeringen Bondevik som innførte i norsk terminologi det litt fremmede uttrykket «bench marking», som vel på norsk ganske enkelt betyr at man skal prøve å ha en systematisk sammenligning av f.eks. vårt skattenivå med det de har i andre land vi konkurrerer med. Det er viktig i en økonomi der både folk og kapital flytter lett på seg. Vi har nå lenge hatt et opsjonsbekatningssystem som har vært av de dårligste, sett med arbeidstakeres øyne, i Europa. Med denne endringen nå går vi et skritt i riktig retning, men ikke fullt og helt. Representantene for sentrumspartiene har flere ganger pekt på det problem, som også saksordføreren nå var inne på i sitt innlegg, at det er et problem at man faktisk må betale skatt før man får noen inntekt. Det er ikke et problem for dem som har godt med penger, men for lønnstakere som ikke har godt med penger, kan det at man må betale skatt før man får noe inntekt, tvinge en til f.eks. å selge en del av aksjene for å betale skatten. Og mitt spørsmål er: Hva er det ved dette resonnementet som er galt? Hvorfor skal man ha et system som tilgodeser særlig de med stor formue og kanskje romslig inntekt fra før, og ikke lønnstakere som faktisk på denne måten kan erverve sine første aksjeandeler i egen virksomhet? Jeg registrerer ut fra innlegget og innstillingen at dette vil sentrumspartiene utrede nærmere. Og mitt andre spørsmål til saksordføreren er derfor: Hvorfor kan man ikke rett og slett ta standpunkt? Dette har jo Regjeringen utredet, og de er imot. Hva er grunnen til at sentrumspartiene er enige om å utrede noe som allerede er utredet? Og jeg gjentar spørsmålet: Hvorfor kan man ikke rett og slett ta standpunkt her og nå når saken skal behandles? Hvorfor må vi ligge etter alle andre nordiske land nok en gang i noen år, selv om avstanden nå blir noe kortere?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-08:
I debatter karakteriseres SVs representanter ofte ved at de holder interessante, intelligente og ideologisk velformulerte og gjennomtenkte innlegg. Man kan være uenig, men slik er det ofte. I denne debatten har det skåret seg fullstendig – absolutt og fullstendig. Representanten Djupedal gir inntrykk av at det i denne debatten går en skillelinje mellom dem som vet, og dem som ikke vet. La meg si det slik: Akkurat på dette området tror jeg ikke SV er på hjemmebane. Jeg må si at det også er ganske pussig å høre et sosialistisk parti være så bekymret på kapitalens vegne. Her gir man uttrykk for at dette kanskje går ut over eierne, kanskje blir det mindre langsiktighet, og kanskje gir eierne fra seg litt makt. Ja, eierne gir faktisk fra seg litt av verdiskapingen i bedriften. Det er SV bekymret over – på kapitalens vegne. Det er en pussig rolle for et sosialistisk parti. Vi har nå en utvikling i økonomien med kunnskapsøkonomien: Makt flyttes fra arbeidsgivere til arbeidstakere. Det behøver man ikke forske ved et universitet for å finne ut, det er virkelighetens beskrivelse, i verden og delvis i Norge. Hva er SVs reaksjon på det? Man skulle tro at når Marx endelig fikk litt rett, ville SV glede seg med ham – post mortem. Men SV er bekymret. SV er på kapitalens vegne bekymret for at makten forsvinner ut, og at de ansatte til sammen etter hvert også kan bestemme en del i tillegg til eieren av kapitalen. Det er ikke rart at man henfaller til forklaringer av typen dette har vi ikke utredet tilstrekkelig, dette er ukjent, og dette er noe nytt. Jeg bare minner om den uttalelse som representanten Kristin Halvorsen kom med tidligere om at norske IT-bedrifter klarer seg under grensen på 600 000 kr. Det mener ingen av de norske IT-bedriftene som er igjen, dvs. de som ikke har flyttet til Sverige.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-08:
Jeg er hjertens enig med representanten Djupedal i at det i USA foregår en meget interessant og intens debatt om opsjonsprogrammer. Det foregår bl.a. en debatt om spørsmålet om eierne går for langt i å gi fra seg deler av verdiskapningen til de ansatte gjennom opsjoner. Jeg mener det går an å gå både for langt og for kort i forhold til det, men det er faktisk ikke en politisk oppgave, langt mindre en utredningsoppgave for sosiologer på Blindern eller Berkeley, å sitte og bestemme det. Det er faktisk eiernes ansvar, fordi det er eierne som gir fra seg en del av verdiskapningen. Etter at de har betalt sin skatt og oppført seg skikkelig og i henhold til amerikanske og norske lover og regler, er det eiernes rett å bestemme det. Så kan man selvfølgelig, som Djupedal, være bekymret for at eierne går for langt i å gi for meget til de ansatte, men det er en bekymring som jeg ikke deler. Jeg mener at det er eiernes rett å bestemme både sunne og usunne opsjonsprogrammer og gjennom erfaring faktisk gjøre det. Så er det et moment til. I dag forteller norske IT-bedrifter at når de skal gå i markedet og hente ny kapital, er verdsettingen av firmaet i stor grad avhengig av at de har et opsjonsprogram. Hvorfor det? Jo, da viser bedriftens eiere at de tror på bedriften, og at de har ansatte som også gjør det. Det er den beste garanti for at bedriftens verdi i markedet faktisk avspeiler verdier i selskapet, og også verdistigningspotensialet, som det så vakkert heter, i selskapet. Det er virkelighetens verden. Når SV er bekymret for fordelingen, skjønner jeg i grunnen ikke det, for det største problemet er forskjellen mellom dem som har arbeid og dem som ikke har arbeid, og det blir iallfall ikke noe mindre arbeid av at IT-bedriftene holder til i Norge. Man kan diskutere hvor mye mer det blir, men det blir ikke noe mindre. Den andre store forskjellen går mellom dem som har kapitalinntekter og dem som ikke har kapitalinntekter. Hva skjer med opsjonsprogrammer? Jo, tusenvis av nye lønnstakere får kapitalinntekter, og det blir det iallfall ikke større forskjeller av.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-08:
Det er mange grunner til å glede seg over Venstre. Det er bare synd at gleden ofte blir så kortvarig. Det er ofte slik at når en venstrerepresentant, særlig i finanskomiteen, kommer med en uttalelse, og vi blir spurt av pressen om vi er enig i den uttalelsen, sier jeg svært ofte ja, jeg er hjertens enig. Men dagen etter er uttalelsen trukket. Jeg sitter her med en uttalelse fra Terje Johansen, Venstres medlem i finanskomiteen, som relativt nylig sa til en herværende avis, Dagens Næringsliv, at det er helt uakseptabelt ikke å gå inn for periodisering, altså at en marginalskatt på 80 pst. på innløsningstidspunktet er umulig å leve med. Det er vi helt enig i. Men hvorfor går da ikke Venstre inn for dette i innstillingen? Jeg ser at man skal utrede det. Men det er utredet. Finansministeren har levert et langt brev til komiteen, hvor han har besvart dette og konkludert politisk med at det ønsker finansministeren og Regjeringen ikke å gjøre. Med andre ord: Hva er det Venstre håper? Er det at en finansminister skal snu om en gang til, at det skal foretas nye utredninger, eller er det at Senterpartiet skal snu, for også Senterpartiet har her i salen i dag uttrykt at de trolig vil stemme mot en slik periodiseringsordning? Det ville vært greit om Venstre iallfall hadde det samme standpunkt i salen nå som deres representant i finanskomiteen hadde under behandlingen av saken. Det hadde gjort det ryddigere, og det hadde derfor vært mulig å holde fast ved et standpunkt som iallfall kunne fått en viss oppslutning i salen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Denne saken viser at stortingsflertallet ikke henger på greip. De gjør én ting i sosialkomiteen og i kommunalkomiteen, og en annen ting i finanskomiteen. Samtidig som Stortinget nå skal behandle utjamningsmeldingen, og man sitter i komiteer og legger siste hånd på verket der, vedtar stortingsflertallet en lettelse i opsjonsbeskatningen som man verken har dokumentert fordelingsvirkninger eller næringspolitiske virkninger av. I innstillingen foreslår nettopp SV at man skal ha dokumentert hvordan dette kommer til å virke før man rusher igjennom lettelser i opsjonsbeskatningen. Men det avviser altså flertallet. Det er merkelig at i en situasjon hvor vi kan dokumentere at forskjellene i Norge øker fordi kapitalbeskatningen er spesielt gunstig, og fordi topplederne har bevilget seg selv til dels betydelige lønnsøkninger, så er det sentrumspartiene bidrar med, å lette opsjonsbeskatningen med lukkede øyne og uten å skjele til sine fordelingspolitiske målsettinger. Det er også en næringspolitisk grunn til å sette mange spørsmålstegn ved dette. Det er mange som frykter at en utstrakt bruk av opsjoner vil føre til mer kortsiktighet for toppledere, nemlig at man på kort sikt ønsker å ha en drive for å øke verdien av sin egen opsjon og dermed kan ta beslutninger som selskapet som sådan ikke kommer til å tjene på. Hva er grunnen til at sentrumspartiene bidrog til å skape et flertall i stortingssalen og som har gjort at Regjeringen har bøyd seg og rusher igjennom denne saken? Hva er grunnen til at sentrumspartiene ikke ønsker å undersøke hva slags fordelingsvirkninger det kan få at man utbrer bruken av opsjoner?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Det er ikke akkurat med stormende jubel Britt Hildeng legger fram forslaget om at opsjoner skal bli mer vanlig i norsk næringsliv. Jeg aner – ikke bare aner, men registrerer – en utbredt skepsis til at dette skal være et system som brer om seg. Det som undrer meg veldig, er at Regjeringen ikke har benyttet den muligheten de har, til å undersøke nærmere hvordan opsjoner og mer gunstig beskatning av opsjoner faktisk vil virke. For det fins altså ingen dokumentasjon, verken fordelingspolitisk eller næringspolitisk, som tilsier at dette er et godt system. For fire år siden, da det ble avslørt at Kværners toppledere fikk betydelige opsjoner, strammet Arbeiderpartiet inn på opsjonsbeskatningen. Dermed har bruk av opsjoner også blitt betydelig begrenset. Det har vært en ønsket politikk. Nå letter man på dette uten å kunne dokumentere hvordan det vil virke, samtidig som altså Stortinget senere, i neste uke, kommer til å være mest opptatt av hvordan forskjellene i Norge skal bekjempes. Jeg kan heller ikke forstå at de næringspolitiske argumentene i forhold til IT-bransjen er relevante, for de fleste gründerbedriftene innenfor dette området vil ikke ha mulighet til å gi opsjoner på mer enn 600 000 kr. Dermed er det først og fremst toppledere og andre mer etablerte bedrifter som kan benytte seg av dette. Vi vet fra USA at toppledere i de største bedriftene gjennom 1990-tallet har økt sitt lønnsnivå fra 50 mill. kr til 100 mill. kr, og at over halvparten av dette har vært bruk av opsjoner. Mitt spørsmål til Britt Hildeng er: Er det nå slik at vi kan forvente at Regjeringen snart setter ned foten? Det er jo flertall i denne salen for å vurdere ytterligere lettelser i opsjonsbeskatningen. Og er det slik at Arbeiderpartiet, når de ikke viser muskler i saken, innerst inne likevel syns at det er ganske greit, og forskjeller kan vi diskutere en annen gang, uten sammenheng med det vi holder på med i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Jeg undrer meg mange ganger over at når Stortinget skal gjøre noen endringer i trygdeordninger eller for andre som har lite å rutte med i samfunnet, utredes endringene opp ad vegger og ned ad stolper. Når det dreier seg om lettelser i beskatning, som først og fremst en begrenset gruppe av toppledere vil kunne gjøre seg nytte av, vedtar stortingsflertallet det uten å dokumentere hvordan det faktisk virker. Jeg tror at SV og Arbeiderpartiet og de i sentrumspartiene som er opptatt av fellesgoder og standarden i offentlig sektor framover, har en fryktelig viktig jobb å gjøre, og det er å passe på at ikke statskassen loppes ved hver korsvei når noen finner på et festlig skatteforslag. Det er en av grunnene til at SV kjører denne saken så hardt. Den andre grunnen er det som dreier seg om utvikling av Forskjells-Norge. Det er jo summen av alle små og store endringer på skattesiden som har gjort at de 10 pst. rikeste i Norge har dratt betydelig fra. Det er dokumentert i den utjamningsmeldingen som den forrige regjeringen har lagt fram. Nå ligger det altså en viljeserklæring fra stortingsflertallet her om å pålegge Regjeringen å gå videre. Da ønsker jeg at Arbeiderpartiet viser noen muskler. Det må da være mulig nå å dokumentere hvordan dette faktisk virker, og utfordre de sentrumspartiene som i alle andre sammenhenger snakker om at forskjellene i Norge skal bli mindre. Kan jeg forvente at det vises noen muskler fra Arbeiderpartiets side på disse sakene framover? Dessuten lurer jeg på om disse nye IT-gründer-bedriftene er veldig tjent med at opsjoner får en stor utbredelse. Det sies her at den viktigste kapitalen som disse selskapene har, er de ansattes hoder. Ja vel, hvis noen etter noen år ønsker å splitte et selskap, ta med seg sine hoder, vil de også på grunn av opsjoner kunne ta med seg betydelige deler av selskapets kapital og bli en meget utfordrende konkurrent til det selskapet de begynte i. Jeg tror vi er i ferd med både fordelingsmessig og også næringspolitisk å lage noe som fører til en meget usunn kultur.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Det er ganske vanskelig å forstå hva Senterpartiet egentlig mener om beskatning av opsjoner, og det tror jeg ikke er fordi forvirringen er spesielt høy hos meg, men fordi Senterpartiet taler med to tunger. I innstillingen står Senterpartiet og SV sammen om å påpeke de ulempene dette kan ha næringspolitisk når det gjelder den kortsiktige holdning som toppledere og andre som har opsjoner kan ha til sin bedrift, men i salen snakker Odd Roger Enoksen både for og imot. Det er ganske vanskelig å vite om det er sånn at Senterpartiet ønsker seg en større utbredelse av opsjoner. Det jeg oppfatter at Odd Roger Enoksen sier, er at han ønsker et system der alle ansatte skal ha mulighet til delvis å avlønnes gjennom opsjoner, mens han i neste setning sier at han ikke ønsker at opsjoner skal ha noe særlig utbredelse, og det henger jo heller ikke på greip med det som faktisk står i denne innstillingen. For det som faktisk står i denne innstillingen, er at man tar bort det taket på 600 000 kr som har begrenset bruken av opsjoner til nå. Det ville jeg tro er langt mer enn nok til at vanlige ansatte kan få opsjoner. Jeg er veldig overrasket over at Senterpartiet, som på svært mange områder i hvert fall snakker som SV når det gjelder fordelingspolitikk, i salen her, når det gjelder nesten alle mulige forslag om skattepolitikk, vedtar i hytt og pine med lukkede øyne. Konsekvensene når det gjelder fordelingspolitikk, skal man på en måte se på senere. Det er veldig rart at Senterpartiet, som er så kritiske i merknadene, ikke samtidig kan stemme for SVs forslag, som dreier seg om at man skal utrede hva slags virkninger dette får, både fordelingspolitisk og næringspolitisk. Man trenger jo ikke å bruke norsk næringsliv som et forskningslaboratorium til dette.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Først vil jeg gjerne understreke at det ikke er mulig å fordele midler som ikke skapes. Vi ser daglig at det skapes nye arbeidsplasser basert på den nye informasjonsteknologien, arbeidsplasser som nesten bare bygger på kunnskapen til dem som jobber der. Dette er ikke avhengig av naturressurser, og disse bedriftene kan derfor flyttes raskt. Tilsvarende kan de som arbeider i disse næringene, flytte raskt til virksomheter i andre land. Så det vi i dag diskuterer gjennom opsjonsbeskatningen, er om Norge skal ha sin andel av disse nyetableringene og denne verdiskapingen. Det blir veldig lite ressurser til utjamning hvis en ikke først har noe å fordele, det synes jeg flere burde ha merket seg. De bedriftene vi her snakker om, starter ofte opp uten å ha mye penger. Bedriftene håper imidlertid å gjøre det godt i fremtiden. Samtidig er lønnsnivået for denne type arbeidskraft høyt, og de nye bedriftene kan vanskelig betale så mye. Internasjonalt har vi derfor sett at det er vanlig at en del av lønnen utbetales som en tro på fremtiden, gjennom en opsjon. Målsettingen med den omleggingen av opsjonsbeskatningen vi i dag har til diskusjon, er at vi i Norge skal ha et skattesystem på dette området som gjør at vi er konkurransedyktige i forhold til å holde på denne type arbeidskraft. Men dessverre viser allerede en utredning fra revisjonsfirmaet KPMG at samlet skatt og arbeidsgiveravgift på ansatteopsjoner i nyskapingsbedrifter selv med det foreliggende forslaget «er markert høyere i Norge enn i andre europeiske land og USA». Vi kommer dårlig ut også i forhold til Irland, Finland, Sverige, dvs. at det er en voldsom vekst på dette området. Derfor var jeg først fornøyd da sentrum varslet at man vil gå inn for en endring som går på periodisering, slik at vi ikke får det særnorske høye skattenivået. Men hvorfor vil sentrum utrede dette og ikke vedta det her og nå, slik at vi kan få vår andel av dette?
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Først til representanten Djupedals uttalelse om at ansatteopsjoner bare er en liten bit av skattespørsmålet for IKT-bedrifter. Med den uttalelsen har jo Øystein Djupedal avslørt at han vet lite om hva som er avgjørende for disse bedriftene. Det med ansatteopsjoner er en veldig viktig bit for å kunne holde på kompetent personale for de nystartede bedriftene. De har ikke råd til å betale full lønn de første årene, men gir en opsjon i den fremtidige verdiskapingen. Dette er avgjørende for at disse bedriftene skal forbli i Norge. Med SVs syn tror jeg det hadde blitt veldig få av dem i Norge, og vi hadde kommet til å tape i konkurransen om den viktige verdiskapingen på områder hvor bedrifter også er i stand til virkelig å betale skatt. Så til diskusjonen om det norske skattesystemet generelt. En av de store utfordringene som eierne av IKT-bedrifter står overfor, er jo den særnorske formuesskatten. Det skyldes at det skapes veldig mange papirformuer gjennom bl.a. disse internettselskapene og IKT-selskapene generelt. De kan ha en voldsomt høy børsverdi, men de tjener ikke penger. Det er en verdsettelse av firmaet som også baserer seg på hvilket potensial firmaet har i fremtiden. Så skal man da betale formuesskatt, 1,1 pst., av en formue som kan gå både opp og ned. Dette skal man finansiere betalingen av uten at man får utbetalt utbytte fra disse bedriftene, for de går fortsatt med underskudd. Det er en kjempeutfordring! Sverige har ikke formuesskatt på arbeidende kapital. Danmark, Storbritannia og Tyskland har ikke formuesskatt. Dessuten går det ikke an bare å se på den norske skattesatsen på 28 pst. Vi hadde 50 pst., men i dag betaler bedriftene altså mer i skatt med 28 pst. enn da vi hadde 50 pst., fordi grunnlaget for skatten er bredere.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Jeg lar diskusjonen om Djupedals og mitt gjensidige kompetansenivå ligge, for vi er vel begge ganske inhabile på det punktet. Men når Djupedal hevder at det er ingen norske IKT-bedrifter som har flyttet ut på grunn av at vi i Norge har et dårlig skattesystem for ansatteopsjoner, ber jeg om at han dokumenterer det. En annen side ved den saken som kunne ha vært vel så interessant å få belyst, er alle de som ikke har startet i Norge på grunn av at vi beviselig har en formuesskatt som rammer dem ganske hardt på grunn av den høye børsverdien på disse bedriftene, og også på grunn av at vi har hatt manglende vilkår knyttet til ansatteopsjoner i forhold til det som har blitt krevd. Hvis man lytter til bransjen, får man iallfall et sterkt inntrykk av at det kunne ha vært mye større verdiskaping på det området i Norge. Det er også interessant å se på noen sammenlikninger over eksport av høyteknologi. Djupedal mener at i Norge er vi så gode på dette området. Jeg har hentet en plansje fra Norges forskningsråd som viser teknologiindustriens andel av vareeksporten. I Norge er den på 10 pst., i Sverige ca 50 pst., i Finland ca 45 pst. og i Irland ca 40 pst. Hvis vi skal få gjort noe med det ikke bare å være en råvarebasert eksportør i fremtiden, tror jeg faktisk at vi på disse områdene også må ha en konkurransedyktig beskatning. Vi er ikke like gode som Sverige og Finland her, og det tror jeg skyldes det norske skattesystemet, noe skyldes kanskje også utdanningssystemet. Det er ingen som har snakket om gratis opsjoner. Høyre foreslår at man skal ha en periodisering. Det vil si at de som blir beskattet, vil få en marginalskatt på rundt 50 pst. Jeg synes at 80 pst. marginalbeskatning er noe høyt, og der tror jeg at vi faktisk ligger på verdenstoppen.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Først må jeg si at jeg iallfall er glad for at Senterpartiet da de satt i regjering sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, var enig i at man skulle myke opp den særnorske beskatningen av opsjoner. Men et hovedproblem som man fortsatt vil ha etter at forslaget som ligger på bordet her i dag, er vedtatt, er at når gevinsten på opsjonsavtalen skal beskattes på ett inntektsår, så får man en skyhøy arbeidsgiveravgift på arbeidsgiverens side og en veldig høy marginalbeskatning på grunn av den ekstra toppskatten. Hadde dette blitt utbetalt som lønn over fire år, ville den marginalbeskatningen blitt lavere. Og det er faktisk lønn det er snakk om. Man får en opsjon i stedet for å få ekstra lønn, slik at lønnsutbetalingen utsettes for bedrifter som ikke har lønnsevne på det tidspunktet. Med det systemet som det legges opp til i dag, vil man faktisk komme opp i en marginalbeskatning på lønnsinntekten, med arbeidsgiveravgiften, på over 80 pst., hvis man har både kakseskatt og det ekstra trinnet på toppskatten. Mitt spørsmål til representanten Enoksen er – jeg tror kanskje representanten svarte på det i sitt svar på replikken fra Fremskrittspartiet, men jeg vil gjerne få en utdyping av det: Er det slik at Senterpartiet, når man nå oversender dette spørsmålet til utredning hos Regjeringen, er åpen for at man kan gå inn for en periodisering, eller er det slik at Enoksen allerede har konkludert, at Senterpartiet vil stemme mot en slik periodisering? Det tror jeg det er litt viktig å få på plass, ikke minst fordi Kristelig Folkeparti og Venstre selger det som om det skal være en reell utredning av dette spørsmålet, uavhengig av den konklusjonen som finansministeren allerede har kommet med. Finansministeren er jo imot.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Etter å ha hørt på representanten Djupedal her i dag, blir jeg mer og mer forundret over SVs argumentasjon. Man er åpenbart mye mer opptatt av kartet enn terrenget, for Djupedal bruker diskusjonen om ansatteopsjoner som en illustrasjon på det behov man har for å fornye skattesystemet generelt. Djupedal kunne hatt et poeng hvis han hadde sagt at i et åpnere internasjonalt samfunn med globalisering og økt konkurranse står man overfor en utfordring knyttet til at man i større grad må beskatte det som det ikke er mulig å flytte ut av landet, for så å beskatte mindre det som kan flyttes ut. Det hadde vært et poeng, og noe av det som virkelig kan flytte ut, er IKT-arbeidskraften i Norge. I Norge er det slik at vi har relativt lave, konkurransedyktige lønninger når det gjelder ferdigutdannede sivilingeniører, ingeniører som har jobbet fire-fem år i arbeidslivet. Men en del av bedriftene har faktisk ikke råd til å betale dem det de er verdt, og gir dem i stedet en opsjon. Så til den kortslutningen som ligger i Djupedals argument. Han sier at vi nå, gjennom denne innstillingen om å gi ansatte opsjoner, går inn på en endring av skattesystemet. Nei, vi gjør ikke det. Vi har bare flyttet tidspunktet for beskatning fra tildelingstidspunktet til man faktisk benytter opsjonen. Så sier Djupedal at dette vil føre til store skattelettelser, og at de det gjelder, nesten ikke vil betale skatt. Med hensyn til dette med perioder, er jo spørsmålet om man skal betale 80 pst. eller 50 pst. marginalskatt. Når man går inn for det systemet som Regjeringen har lagt opp til nå, altså beskatning ved det tidspunktet som man faktisk benytter opsjonen, må man også betale 50 pst. marginalskatt. Så man er ikke fritatt for skatt, man må jo betale den vanlige inntektsskatten i Norge, som nå er blant de høyeste i verden når det gjelder marginalskatt på arbeidsinntekt, helt opp til 55,5 pst.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Jeg har to spørsmål til Venstre, det ene knyttet til periodiseringstidspunktet. Problemet ved at man skal beskattes for gevinsten med opsjon på ett år, er jo at vi i Norge har en veldig høy toppskatt, en veldig høy marginalbeskatning, på 55,3 pst., og vi har en såkalt kakseskatt på arbeidsgiveravgiften, og summen av de to skattene på det tidspunktet man benytter seg av opsjonen, kan komme opp i – litt avhengig av hvordan man regner – 80 pst. marginalskatt. Synes representanten Sponheim at det er for høyt? Synes representanten Sponheim at det er internasjonalt konkurransedyktig? Hvordan vurderer representanten Sponheim mulighetene for at sentrum – også med Senterpartiet – til høsten, når utredningen fra finansministeren ligger på bordet, kan stemme for en periodisering? Det tror jeg mange som følger denne debatten, er interessert i. Det er mange IKT-bedrifter som vil legge stor vekt på det i forhold til hvordan etableringene blir i årene fremover. Så gjelder det beskatning ved opsjonsutøvelse. Det kan jo føre til at arbeidstakerne også må selge aksjene el-ler ta opp lån for å betale skatten, og det kan føre til mer kortsiktige disposisjoner og gjøre opsjonsordningen mindre egnet til å holde på nøkkelpersonell, og hindre langsiktig industriell tenkning. Det er urimelig, etter min mening, å innkreve skatt av inntekter skattyter ennå ikke har fått. Derfor går Høyre og Fremskrittspartiet inn for at det gis adgang til å utsette beskatningen til aksjene selges. Hvorfor gjør ikke Venstre det – som også er i tråd med den utviklingen vi ser i mange andre land – hvis Venstre mener at dette er en viktig del av et konkurransedyktig opsjonsprogram?
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Først må jeg si meg helt enig i den målsetting som finansministeren startet med, at det er helt avgjørende for Norge at vi får vår andel av de nye IKT-etableringene. Så er vi noe uenige om hvilke virkemidler som må til. Men jeg synes faktisk at finansministeren slapp katta ut av sekken her i dag. I sitt innlegg sa han at med de opsjonsbeskatningsreglene som man nå legger opp til, kan man i enkelte tilfeller få høyere skatt enn ved vanlig inntektsbeskatning. Og det er helt klart at hvis man hadde startet i en bedrift og bedriften hadde hatt råd til å betale vanlig lønn istedenfor å gi en opsjon, ville lønnsinntekten ha blitt periodisert over fire år, og man kunne ha havnet i en situasjon der man ikke hadde fått kakseskatt, og der man heller ikke hadde fått siste trinnet på toppskatten, nemlig en marginalskatt på 55,3 pst., som finansministeren sa, pluss den høye arbeidsgiveravgiften. På mange måter viser det også svakheten ved det programmet vi nå legger opp til. Finansministeren var også inne på at hvis vi skal greie å få vår andel av etableringene innenfor IKT-bransjen, må vi ha konkurransedyktige opsjonsskatteregler. Først vil jeg gjerne ha svar fra finansministeren om han med det forslaget som nå blir vedtatt i dag, mener at man har konkurransedyktige opsjonsregler i Norge sammenlignet med andre land. Hvis vi har konkurransedyktige opsjonsregler, er det greit nok. Hvis vi ikke har det, hvilke følger tror finansministeren det i så fall vil få? Så et kort spørsmål til den vurderingen som stortingsflertallet nå ber om: Oppfatter finansministeren det vurderingsmandatet som han har fått, slik at han reelt sett igjen vil gjennomgå spørsmålet om periodisering? Vil det at man da først kan få beskatning ved avhendelse av aksjene, også være en del av utredningen?
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Det var finansministerens uttalelse om at vi med det vedtaket som Stortinget gjør i dag, får et konkurransedyktig opsjonsprogram, også i forhold til de land det er naturlig å sammenligne seg med, som fikk meg til å gripe ordet. Ifølge flere uavhengige undersøkelser – og den som jeg vektlegger her, er gjort av KPMG Law – viser at samlet skatt og arbeidsgiveravgift på ansatteopsjoner i nyskapingsbedrifter, selv med det foreliggende forslaget, er markert høyere i Norge enn i andre europeiske land og USA. KPMG sammenligner effekten av ulike lands opsjonsskatteregler på et opsjonsprogram på 100 opsjoner à én aksje og med en markedsverdi pr. aksje på tildelingstidspunktet på 100 euro. Det antas at innløsningsprisen etter fem års løpetid er på 100 euro, og at markedsverdien på aksjene da er blitt 500 euro pr. aksje. Ett år etter innløsningen selges aksjene til 100 euro. Det forutsettes at arbeidstakeren er enslig og tjener 70 000 euro hvert år i hele perioden. Sammenligningen viser at Norge skiller seg ut med en svært høy arbeidsgiveravgift. De andre landene i undersøkelsen ilegger ingen eller nesten neglisjerbar arbeidsgiveravgift. Sammenligner man med Sverige – finansministeren var også inne på nabolandene – har Norge et nesten dobbelt så høyt samlet skattenivå for ansatteopsjoner i nyskapingsbedrifter. Også for den ansatte blir skattebelastningen meget høy dersom høyeste trinn i toppskatten utløses. Jeg vil gjerne ha finansministerens kommentar til disse tallene og en utdyping av hva Finansdepartementet bygger sin analyse på i forhold til at vi nå får et konkurransedyktig opsjonsprogram. Jeg tror det vil glede hele bransjen hvis det nå kan dokumenteres – i løpet av to minutter.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Siste del av innlegget til representanten Tore Nordtun, knyttet til en sikkerhetsventil i systemet, er det god grunn til å legge stor vekt på. Høyre og Fremskrittspartiet stemmer også for en sikkerhetsventil i systemet i dag når det gjelder en nedre spotpris for kraftkommunene. Det er faktisk rimelig med den utviklingen man har hatt. Så var representanten Nordtun inne på at det også må finnes en sikkerhetsventil andre veien. Tenk om kraftprisene blir 20 øre/kWh – det kjempemerprovenyet – hva gjør man da? Det man gjør, er selvfølgelig å innføre en slik sikkerhetsventil på 16,5 øre/kWh. Hvis man da kommer over den prisen som var utgangspunktet for forliket i 1996-1997, burde andre bestemmelser tre inn. Og det ligger faktisk et forslag om det her i salen i dag fra Høyre og Fremskrittspartiet. Skal man ta representanten Nordtun på alvor, bør selvsagt Arbeiderpartiet stemme for både en sikkerhetsventil nedad og en sikkerhetsventil oppad. Jeg er derfor litt forundret over at Arbeiderpartiet ikke har varslet dette i innstillingen, men det blir jo spennende med voteringen i så måte. Å stemme for det er selvsagt det eneste rimelige. Så har det dessverre blitt et par uklarheter i denne innstillingen, og hvis jeg får lov, tror jeg det er best at jeg nå redegjør herfra for hvordan Høyre og Fremskrittspartiet skal forholde seg til den innstilling som nå foreligger. Når det gjelder forslaget til vedtak på side 19 i innstillingen, har Høyre og Fremskrittspartiet et eget forslag under I til § 8 nytt fjerde ledd. De to partiene stemmer da for innstillingen frem til § 18-5 andre ledd. Primært vil de to partiene stemme imot den nye formuleringen i andre ledd, fordi vi ønsker å beholde nåværende bestemmelse. Subsidiært vil vi stemme for andre ledd, det som er komiteens innstilling, med den endringen som jeg redegjorde for i sted, om at «første» byttes ut med «siste». Resten stemmer Høyre og Fremskrittspartiet for.
Børge Brende (Høyre), 2000-06-08:
Når presidenten legger opp til alternativ votering her, vil jeg bare på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre understreke at det som ligger i annet ledd, er vårt subsidiære standpunkt. Vårt primære standpunkt er at vi ville ha stemt imot dette leddet. Men det er helt greit. Jeg ville bare gjøre oppmerksom på det.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Jeg deler representanten Halvorsens skepsis til bruk av opsjoner som et generelt avlønningssystem. Jeg føler også at den proposisjonen som nå foreligger fra Regjeringen, og som vi har sluttet oss til, er et uttrykk for det. Det er balanse mellom hva som er hensiktsmessig ut fra en sektor i næringslivet som trenger en grunnlagskapital, og som ikke har den, men som har den i form av unge menneskers kunnskap og hjerner. Det legges i potten ved etablering av bedrifter, og i den sammenheng kan en se at opsjonsmulighetene også vil gi muligheter for nyetableringer. Jeg tror at det særlig innenfor IT-bransjen, som en har sett, er mange unge mennesker som ønsker å satse det de har og det de kan, men samtidig er det også på dette området stor konkurranse i forhold til et lønnsmarked som er veldig fristende. Så det blir et middel for å tiltrekke seg arbeidskraft, som er viktig for nyetableringer. Når en ser hvordan IT-bransjen utvikler seg – gjennom småbedrifter og gründere – tror jeg det er viktig at de også gis arbeidsbetingelser.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Jeg har ofte mye sympati for SV og ofte for standpunktene også. Men jeg føler at når denne saken kom nå, er det fordi man trengte en avklaring på dette området, og nettopp på det avgrensede området, for at det skulle kunne virke rimelig. For når en ser på ordningen som en lønnsordning, fikk man en fordel som man skulle skatte av på et tidspunkt hvor man ikke visste hvordan utviklingen ville bli. Det var en urimelighet. Derfor er det forslaget som her ligger, veldig begrenset, men rimelig ut fra hva som er hensikten. Det er klart at en vet mye om hvordan opsjoner fungerer – en har mange analyser i bunn. Det gir grunn til å være skeptisk med hensyn til at dette skal utvikles som et generelt lønnssystem.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Jeg tror representanten Halvorsen og jeg er enige om at de som har en skatteevne, også skal betale skatt. Det er også det som ligger i det forslaget som nå er fremmet av Regjeringen. Det er en veldig sterk beskatning på opsjonsfordeler, og det beskattes som lønn. Og det er viktig å slå fast at slik skal det være, nettopp også for at statskassa – som representanten sier – skal få inntektene. Gjennom beskatningen begrenses også bruken av opsjoner og fordelene av det. Derfor føler jeg at det Regjeringen nå har gjort, nettopp er å finne en riktig balanse mellom det å bruke opsjoner som et virkemiddel der hvor det er hensiktsmessig, og det å begrense bruken av opsjoner gjennom en meget sterk beskatning. Det er en avveining, men det er en balanse som jeg mener Regjeringen har funnet. Når det gjelder den viljeserklæringen som flertallet har vist til, er det veldig vanskelig å forstå hva den viljeserklæringen er, for her spriker mellompartiene i alle retninger. På den ene siden åpner man for å kunne bruke det som et virkemiddel generelt og på den annen side viser Senterpartiet til meget negative konsekvenser. Og Fremskrittspartiet og Høyre, som også står bak denne viljeserklæringen, går veldig sterkt inn for en stor grad av liberalisering. Når man leser merknadene bak denne viljeserklæringen, er det vanskelig å forstå dem. Og jeg ønsker ministeren lykke til med å tolke dem. Men det vil jo debatten her vise.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Slik jeg ser det forslaget som foreligger her, er dette nettopp et skattesystem som er tilpasset et nytt kraftregime, hvor kraft omsettes på et marked. Jeg ser det også slik at avtalene som inngås, er basert nettopp på at de mer og mer vil følge endringene og forutsetningene i markedet, og det mener jeg det er tatt høyde for i innstillingen.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Slik innstillingen foreligger, balanserer den nettopp de ulike interessene her, slik at man også ivaretar de langsiktige kontraktene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Når man hører Britt Hildeng, er det helt åpenbart at Britt Hildeng og Arbeiderpartiet egentlig er mot opsjoner. Det framgår ikke av innstillingen, for i innstillingen er det slik at man sier at opsjoner er all right. Det forbauser meg litt, for det er altså et borgerlig stortingsflertall som har pålagt Arbeiderpartiet å legge denne saken fram. Det skjedde i forbindelse med regjeringsskiftet i mars. Det betyr at Regjeringen kunne – hvis den hadde ønsket det – ha brukt lengre tid, og ikke minst tatt innover seg at de samfunnsmessige og bedriftsmessige forhold knyttet til opsjonsbeskatning ikke er vurdert overhodet. Når man hører Britt Hildengs innlegg, bruker hun argumenter som vi hører hele tiden, men som vi egentlig ikke vet om er riktige, nemlig at IT-bedrifter og unge gründere har bruk for muligheten til å gi den typen opsjoner, for ellers klarer de ikke å tiltrekke seg de gode hjerner. Jeg vet ikke om det stemmer. Det finnes ingen empiri som sier at det stemmer. Den begrensede forskning som foregår på opsjoner overhodet, har vi fra USA. Det finnes ikke noe grunnlag for å si at det faktisk er tilfellet – snarere tvert imot er situasjonen den at veletablerte bedrifter bruker opsjoner for å kunne gi astronomiske utbetalinger til sine ledere. Det er derfor SV har lagt inn forslaget. Vi er ikke nødvendigvis mot opsjoner. Det kan finnes argumenter for at opsjoner er fornuftig. Men da må vi vite hva vi gjør. Den ukulturen som opsjoner representerer, er grunnen til at SV og LO går så sterkt imot. Det som er mitt spørsmål til representanten Hildeng, er følgende: Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet ta seg tid til å undersøke hvorfor dette er nødvendig? Det er ingenting av dette som haster. Det er ikke slik at norske IT-bedrifter flykter over grensen på grunn av opsjonsbeskatningen. Vi har bruk for litt mer tid fra SVs side, ikke fordi vi nødvendigvis er mot opsjoner, men fordi vi må vite hva som ligger i dette. Derfor er mitt enkle spørsmål: Hvis SV nå på nytt tar opp det spørsmålet at vi har bruk for litt bedre tid for å undersøke de forhold jeg her belyser, vil representanten Hildeng da se med sympati på det? Og vil hun også være med og belyse hvordan opsjoner faktisk fungerer?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
SV og Høyre er grunnleggende uenige i forholdet og tilnærmingen til opsjonen. Derfor skal ikke jeg bruke tiden på å spørre Børge Brende om det. Når Børge Brende står her og sier at vi i Norge har dårligere konkurransevilkår for våre bedrifter, og særlig for IKT-bedriftene, enn andre, lurer jeg på hvilket sammenlikningsgrunnlag Børge Brende legger vekt på. Han trekker ut en liten bit av den totale beskatning. Senest i går var det et oppslag i Dagens Næringsliv som viste at Norge totalt sett for norske bedrifter har den laveste beskatningen i OECD. Det er riktig. Vi har 28 pst. flat beskatning. Nesten alle andre land har både skatt på aksjeutbytte og skatt på overskudd i bedriftene, i tillegg til mange andre former for skatt. Når Høyre snakker om at når det gjelder opsjoner, er Norge mye verre enn mange andre land, er heller ikke det riktig. Det finnes selvfølgelig andre land som har den typen gratisopsjoner som Børge Brende egentlig primært ønsker, men samtidig er det slik at de aller fleste land ser at den nye økonomien bidrar til at man må endre skattesystemet. Å endre skattesystemet betyr ikke nødvendigvis å gi frislipp. Det betyr at man må endre beskatningsform, tidspunkt osv. Det betyr at vi ikke har en dårligere beskatning totalt sett for IKT-bedrifter eller gründerbedrifter enn andre land. Snarere tvert imot. Jeg tror ikke det finnes et eneste eksempel på en norsk bedrift, gründerbedrift, IKT-bedrift eller hva det måtte være, som har flyttet til utlandet på grunn av beskatning. Jeg kjenner iallfall ingen eksempler på det. Jeg kjenner til mange næringslivsledere som har gått ut i avisen og sagt at nå flytter jeg til Belgia, fordi vi har så høy beskatning i Norge, men hvis man ser på beskatningsnivået i Belgia, er det høyere enn i Norge. Så da må det finnes en annen begrunnelse – dette brukes bare i polemikk. Mitt eneste spørsmål til Børge Brende er da: Mener han totalt sett at norske bedrifter har en tyngre skattebyrde sammenliknet med et hvilket som helst annet land, eller mener han at hvis vi ser på totaliteten og ikke bare bit for bit – som Høyre gjerne gjør når det gjelder skattesystemet – har vi faktisk i Norge relativt sett lavere beskatning enn andre sammenliknbare land?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Den generelle skattedebatten mellom SV og Høyre skal vi utsette til et annet tidspunkt, men Børge Brende avslører nå i sitt svar at han egentlig ikke skjønner hva dette dreier seg om. La oss holde oss til opsjoner. Så langt jeg kjenner til, finnes det ikke et eneste eksempel på en norsk IKT- eller gründerbedrift som har flyttet på grunn av det norske skattesystemet. Vi har mange IKT-bedrifter i Norge. De bidrar totalt noe mer til verdiskapingen enn olje- og gassselskapene i totalt omsetningsvolum i Norge. Det betyr at Norge på mange måter er et ideelt land å drive den typen virksomhet i, fordi vi relativt sett har et godt offentlig velferdstilbud, i tillegg til at vi har gode utdanningsmuligheter. Det er ikke slik at næringslivsledere, gründere og IKT-smartinger sitter på bakrommet og bare ser på skatten når de vurderer hvor de skal etablere seg. Nå har vi i tillegg et lavt skattenivå sammenliknet med nesten alle land, men menneskene er ikke slik. Hadde det vært slik, hadde Per-Kristian Foss flyttet til utlandet for lengst, for han synes jo at det norske skattesystemet er helt fryktelig, men Per-Kristian Foss er ikke slik. Man er hele mennesker, og det er også de som starter IKT-bedrifter. Det betyr at det som er viktig for å tiltrekke seg den typen bedrifter, å få den typen etableringer, er ikke nødvendigvis opsjonsbeskatning. Det har med det totale skattesystemet å gjøre, og det har å gjøre med det totale samfunnet vi kan tilby. Det betyr at når representanten Børge Brende nå begynner å snakke om at opsjonsbeskatningen i Norge er så fryktelig, må man også huske på følgende: Man kan altså tillate 600 000 skattefrie opsjonskroner for dem som måtte ønske det. Det har SV ikke gått imot. Vi mener likevel at opsjoner representerer en ukultur som ikke må øke utover det vi i dag har. Det representanten Børge Brende ønsker, er jo ingen restriksjoner overhodet på den ukultur dette representerer, ingen refleksjon over om dette er fornuftig for bedriftene. I Amerika, der det finnes forskning på opsjoner, er jo konklusjonen at opsjoner for bedriftene faktisk er en ukultur,(presidenten klubber) fordi man har motsetninger mellom børsverdi og hva man ellers(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Jeg tar opp SVs forslag i innstillingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Først må jeg få lov til å si at jeg synes at representanten Per-Kristian Foss hadde en morsom replikk. Det som gjør at vi i SV har den holdningen vi har, er at de fordelingsvirkningene en økning i opsjoner har, ikke er utredet. Men det er all mulig grunn til å anta at utviklingen i Norge vil være tilsvarende den som finnes i andre land. Det betyr at opsjoner grunnleggende representerer en ukultur fordi de tildeles noen yrkesmessig. Ta f.eks. programmet som Merkantildata i Norge har hatt for opsjoner. Her hadde man før jul et program for opsjoner som skulle tildeles lederne. Så falt plutselig kursen på dot.com-selskapene til bunns. Da lagde man bare et nytt opsjonsprogram for de samme lederne, men med en langt lavere kurs, fordi kursen på Merkantildatas aksjer på børsen var falt. Det viser med all mulig tydelighet hvordan misbruket av opsjoner er, at egentlig er det en skjult form for belønning til ledere som i utgangspunktet ikke engang trenger å være spesielt dyktige. Det er grunnen til SVs bekymring for at opsjoner skal øke i omfang. Da vi strammet inn i opsjonsbeskatningen for få år siden, var det tilsiktet. Det betyr at antall opsjoner nå har gått ned, og det har også vært stortingsflertallets mening. Det betyr at i den perioden som antall opsjoner har gått ned, har man funnet andre former for belønningssystemer for dyktige mennesker, som er mer oversiktlige og mer tilgjengelige. Men det er også riktig som representanten Foss er inne på, at vi er bekymret for – eller i hvert fall er opptatt av – hvordan dette faktisk innvirker på bedriften selv. Grunnen til at vi bruker tid på det i debatten er rett og slett så enkel som at når man skal gå til den typen lettelser vi her gjør, er det ikke utredet noen konsekvenser verken for samfunnet for øvrig eller for bedrifts- og næringslivet spesielt. Men vi har grunn til å tro at utviklingen her vil være den samme som i mange andre land, og det er grunnen til SVs bekymring eller til at SV vil pirke litt i stortingsflertallet, for man aksepterer jo bare uten videre at sånn er det. Men vi vet altså ikke om det er dette grepet som skal til for å få små IKT-bedrifter til å vokse og gro og leve lykkelig og lenge i landet. Det vet vi ingenting om. Det ønsker vi å finne mer ut av, for vi ønsker at de skal leve lenge i landet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-08:
Det som er åpenbart, er at den nye kunnskapsøkonomien stiller oss politikere overfor helt nye problemstillinger. Det er helt åpenbart at vi i det gamle industrisamfunnet har hatt en beskatningsform som reflekterer samfunnsstrukturen, og at den nye kunnskapsøkonomien og helt andre former for selskapsdannelser utgjør en helt annen utfordring for oss. Opsjoner er en del av den utfordringen, for det betyr at vi må finne andre former for rettferdig beskatning. Det som er bakgrunnen for hele denne diskusjonen, er at man har en forventning om at disse bedriftene i framtiden kommer til å tjene godt med penger og bli svært verdifulle, mens de i dag ikke har penger til avlønning. Det er klart at det stiller stortingsflertallet og også SV overfor utfordringen: Hvordan går vi da fram for å få til en rettferdig form for beskatning av dette? Jeg tror ikke at opsjoner nødvendigvis er løsningen. Det er godt mulig at opsjoner kan være en løsning hvis man lager et opsjonsprogram som tildeler opsjoner til alle ansatte, som har en rettferdighet i bunnen og ikke bare favoriserer toppledere, som opsjonsprogrammer så langt har gjort. All erfaring viser at man gir mer til ledelsen i bedriftene, uten krav til dyktighet, bare med krav om børsverdi. Og er det noe som virkelig er riktig, er det at børsverdien i disse selskapene ikke reflekterer verdien i bedriftene overhodet. Det ser vi svært godt nå når Nasdaq-indeksen faller. Da faller også de norske internettselskapene og dot.com-selskapene helt uavhengig av om de er dyktige eller ikke dyktige. Sånn er det. Når det nyses i USA, blir vi forkjølet i Norge. Sånn er det særlig når det gjelder dot.com-selskapene. Det betyr at børsverdien på disse selskapene er halvert i løpet av relativt kort tid, helt uavhengig av – skal vi si – hvilken idé, hvilken bedriftskultur eller hvilken dyktighet som fins i disse selskapene. Vi har ønsket at ordningen med opsjoner skal utredes nærmere for å finne ut hvilke konsekvenser dette har. Men det som kanskje er det aller viktigste, er hvilke utfordringer den nye kunnskapsøkonomien stiller oss overfor, og hvilke grep Det norske storting og vi som nasjon kan ta for å stimulere til den kulturen. Bare å gi generelle lettelser i opsjonsbeskatning er ikke noe svar.