Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg er veldig glad for denne interpellasjonen. Den tar opp et tema som er bredt nedfelt i det arbeidet regjeringa gjør, og bygger på erkjennelsen av at vi er tenkende, følende, kulturelle og åndelige skapninger hele livet, fra vugge til grav. Denne erkjennelsen kommer til uttrykk i flere meldinger som regjeringa har lagt fram, og gjennom iverksettelsen av konkret politikk. Stortingsmeldinga Morgendagens omsorg, som også helseministeren snakket om, bygger på Hagen-utvalgets anbefalinger om hvordan vi kan tenke nytt og utradisjonelt omkring pleie og omsorg i framtida. Samtidig er det viktig å snakke om hvor mange bra initiativ som allerede finnes når det gjelder samspillet mellom kultur og helse, om de erfaringene vi har høstet, og om det vi faktisk allerede vet, når det gjelder den positive sammenhengen som her kan påvises. Da min far kom på sykehjem, 85 år gammel, var jeg omreisende musiker på turné, og det første min far sa da jeg kom på besøk, var følgende: «Men dokker kjem vel hit og speller for oss, for det e jo vi her på sykehjemmet som treng det aller mest.» Vi rakk dessverre ikke innom sykehjemmet der min pappa var på den turneen, men både før den gangen og i årene etterpå har jeg hatt gleden av å synge på mange sykehjem og eldresentre, og jeg har blitt helt overveldet over å se hva sangen kan gjøre med særlig eldre demente. Det er nesten som et lite mirakel når mennesker som har mistet både talens evne og selve ordene, plutselig gir seg til å synge alle versene på «Barndomsminne frå Nordland» eller «Kom mai, du skjønne, milde». For det skjer noe når sangen, det mest personlige instrumentet vi har, blir den nøkkelen som trengs for å låse opp døra til det rommet hvor språket har gjemt seg og nesten blitt borte. Jeg har blitt dypt beveget og berørt av sånne opplevelser. Andre har gått vitenskapelig og systematisk til verks for å finne ut hva som egentlig skjer når musikk på denne måten nærmest kan oppheve tyngdekrafta. Musikkterapeut og lege Audun Myskja, som flere har nevnt, har tatt sin doktoravhandling på bruk av musikk i pleie av demenspasienter. Han har bl.a. konkludert med at nettopp sang, som del av de daglige rutinene, er til stor hjelp for demente. Det er første gang noen i Norge har forsket på hvilken type musikkbehandling som virker på demente over tid. Ifølge Myskja er det viktig at det synges, ikke bare organisert, men når som helst når pleier og pasient omgås. Budskapet fra Myskja er at man ikke trenger å ha spesialutdanning. Man trenger ikke en gang å ha en fin stemme. Om du synger under stellet av demenspasienter, vil pasienten slappe av, roe seg og få minner tilbake. Ved flere sykehjem, som flere har nevnt – Røde Kors i Bergen og Sør-Tromsøya i Tromsø – har man sett at medisineringa har gått ned med systematisk bruk av musikk. Den store utfordringa er hvordan vi skal sikre at de erfaringene vi har høstet på dette feltet, blir mer systematisk tatt i bruk og ikke bare gjenstand for enkelte ildsjelers innsats. Vi må bare innrømme at de nesten oppsiktsvekkende resultatene fra bruk av kultur – og særlig musikk – i omsorg for syke og demente ikke har hatt tilstrekkelig bred læringseffekt. Jeg håper og tror at den nye innovasjonsstrategien som meldinga om morgendagens omsorg tar til orde for – nasjonalt, regionalt og lokalt – kan gjøre noe med dette, som også helseministeren var inne på. Denne regjeringa har bevilget 30 mill. kr til en fabelaktig satsing som heter Den kulturelle spaserstokken. Det er en ordning som har sørget for at mange eldresentre, sykehjem og eldre som bor hjemme, har fått besøk av kunstnere som har budt på flotte opplevelser for et stort publikum. Fram til nå har det vært slik at det er den enkelte kommune som søker Kulturdepartementet om støtte til prosjekter. Det var nok en riktig organisering da man startet opp, fordi man ville høste konkrete erfaringer fra satsingen. Nå tror jeg det er på tide å endre dette. Jeg har foreslått, også i møte med Kulturdepartementet, at man nå organiserer Den kulturelle spaserstokken mer i tråd med slik Den kulturelle skolesekken er organisert. Jeg tenker at fylkene kan ha et tydelig ansvar, og at ideer til gode prosjekter kan komme både fra kommuner, fylker og kunstnerne selv. Det viktigste er at gode prosjekter automatisk blir tilbudt flere eller alle kommunene i en region eller et fylke der kunstnere opptrer og turnerer. Slik når man flest mulig med de prosjektene som finansieres. Jeg er glad for denne debatten, og jeg ser fram til at vi i landet vårt skal få et sterkere feste for den grunnleggende humanistiske tanke at vi er kulturelle og åndelige skapninger hele livet, fra vugge til grav.