trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
La meg først presisere at Poverty Reduction Strategy Paper, PRSP, ble lansert som et felles initiativ fra Verdensbanken og Valutafondet, IMF, i 1999. Dette markerte starten på en mer helhetlig tilnærming fra de to institusjonene i forhold til fattigdomsbekjempelse, hvor monetære, finanspolitiske, strukturelle og sosiale faktorer integreres, slik at den fattigdomsreduserende effekten maksimeres. Et viktig prinsipp er at landene selv skal ha eierskap til sin PRSP. Utformingen av strategien er basert på utviklingslandenes egne prioriteringer, som Verdensbanken og IMF deretter støtter opp om. For å støtte opp om implementeringen av PRSPen er det lansert to utlånsinstrumenter, henholdsvis Verdensbankens Poverty Reduction Strategy Credit, PRSC, og IMFs Poverty Reduction and Growth Facility, PRGF. De to låneinstrumentene PRSC og PRGF, som også representanten var inne på, overstyrer altså ikke PRSP i de enkelte land. Begge har sitt utgangspunkt i de prioriteringer som utviklingslandene selv uttrykker gjennom sin PRSP. I utgangspunktet er ikke disse instrumentenes primære formål å fremme økonomisk liberalisering og deregulering. Hvorvidt dette er tilfellet, avhenger av situasjonen i det enkelte land og deres PRSP. Det vil i så tilfelle skje innenfor et rammeverk hvor nasjonale institusjoner er i stand til å sikre at den sosiale dimensjon, som også representanten er opptatt av, ivaretas. Vi er oss meget bevisst sammenhengen mellom makroøkonomiske effekter av tiltakene som PRSPene foreskriver, og de sosiale konsekvensene av disse. Det blir derfor gjort analyser både i forkant, mens tiltakene iverksettes og i etterkant for å sikre at de faktisk gir positiv uttelling for de fattige. Verdensbanken og IMF er i ferd med å utvikle en tilnærming til Social Impact Analysis, som det heter, som skal støtte den nasjonale PRSP-prosessen og sikre et bedre grunnlag for politiske beslutninger og rekkefølgen av reformer og tiltak. Det er imidlertid viktig at dette arbeidet forankres i og gjennomføres av landene selv. Mange utviklingsland har store kapasitetsproblemer med å gjennomføre slike analyser. Derfor må vi sørge for at nasjonal kapasitet styrkes. Fra norsk side følger vi dette arbeidet svært nøye. I henhold til Regjeringens handlingsplan for fattigdomsbekjempelse vil vi bidra til at kampen mot fattigdom har første prioritet i Verdensbankens og IMFs arbeid. Norge vil generelt fortsette å arbeide aktivt for at PRSP-tilnærmingen i størst mulig grad sikrer en landeid – altså nasjonalt eierskap – effektiv og fattigdomsreduserende utvikling samt ikke minst at Verdensbanken og IMF, i likhet med andre utviklingsaktører, skal legge disse målsettingene til grunn for sitt engasjement i landene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg vil først gi representanten honnør for å ha satt dette spørsmålet i fokus. Det er veldig viktig at Stortinget også engasjerer seg. Selv om det kan være teknisk komplisert, er det ikke desto mindre viktig for milliarder av mennesker. Vi har selvsagt fattigdomsbekjempelse som hovedprioritet. Som representanten er inne på, kan det være litt ulike vurderinger av hva man mener best fører til målet. Det som er vårt hovedmål, er at det ikke skal være én oppskrift som skal tres nedover hodene på alle land. Tvert imot, man må snu på det og si at landene selv skal utforme en strategi – den nasjonale fattigdomsbekjempelsesstrategien – som så skal danne utgangspunkt for både vurderingen av makroøkonomiske tiltak og vurderingen av de sosiale og strukturelle tiltakene. Her er Norge på banen. Vi er selvfølgelig ikke helt i mål i forhold til IMFs og Verdensbankens politikk. Norge har i alle år slåss for en mest mulig fattigdomsorientert politikk. Etter min vurdering er Verdensbanken nå kommet veldig langt. Vi er opptatt av at IMF skal komme like langt, og så drive gjennom en politikk som er, slik vi forstår det, fullt ut fattigdomsbekjempende i det enkelte land.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Etter min vurdering er en god del av den kritikken som har vært de siste årene, primært legitim i forhold til den politikk Verdensbanken førte på 1980-tallet, og til dels på begynnelsen av 1990-tallet, altså de gamle strukturtilpasningsprogrammene. Det har bl.a. gitt seg utslag i en analyse som Norge har vært med på å finansiere, SAPRI-analysen, som nettopp reflekterer den kritikken som representanten er inne på. Etter min vurdering og etter norsk vurdering har banken endret politikk på en rekke områder og ivaretar på en annen måte enn det som tidligere var tilfellet, hovedhensynet om fattigdomsbekjempelse i de enkelte landene. Det vil alltid være slik at det kan være grunnlag for å analysere hvorvidt man har kommet i mål, hvorvidt man har valgt riktig dosering, og hvorvidt man kanskje ikke alltid har vært like målrettet, og det vil vi til enhver tid ha en god analyse på. Det er bakgrunnen for Social Impact Analysis-instrumentet som nå iverksettes, hvor man skal gjennomgå den makroøkonomiske politikken og gjennomgå de sosiale konsekvensene av den, og av både Verdensbankens og IMFs politikk, nettopp for å se hvordan dette bedre kan ivaretas i neste runde. Så her er vi inne i en prosess som etter min vurdering gir et veldig godt grunnlag for å ivareta en del av de kritiske innfallsvinklene som mange har kommet med. Men jeg vil understreke at jeg føler at en del av kritikken er mer rettet mot banken for ti år siden enn den banken vi kjenner i dag.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
«Naturperlen Gjevilvatnet har fått betydelige skader som følge av vassdragsregulering. Oppdal kommune bad i 1997 om en revidering av manøvreringsreglementet, uten at NVE tok dette til følge. Fylkeskommunen fulgte derfor i 2001 opp med et krav om revisjon, et krav som fortsatt ikke er behandlet av Olje- og energidepartementet. Synes statsråden behandlingstiden for slike saker er tilfredsstillende, og mener statsråden at dagens regelverk fungerer godt nok i forhold til slike naturskader?»
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Først vil jeg takke for svaret. Jeg vil hevde at dette er en nokså spesiell sak. Og når statsråden i sitt svar argumenterer med at NVE vurderte de skadene som Gjevilvatnet fikk, som noe som allerede var vurdert i konsesjonsbehandlingen, og i tillegg påpeker dette med betydningen av en formell søknad om endring av manøvreringsreglementet, syns jeg det er litt merkelig. Oppdal kommunestyre gjorde et enstemmig vedtak allerede i november 1997, hvor de bad om å få endret manøvreringsreglementet som en konsekvens av de skadene Gjevilvatnet fikk. Og da syns jeg det er litt merkelig at ikke NVE oppfattet søknaden om endringen som en formell henvendelse da den kom fra Oppdal kommune. Det syns jeg med respekt å melde er litt merkelig. Ellers vil jeg påpeke at når det er snakk om bruk av nødparagrafen – legg merke til uttrykket «nødparagrafen» – må jo det bety at man må ha en rask behandling hvis den skal ha noen funksjon. Og hvis man skal la dette trekke ut i årevis – vi skriver nå 2002, og første gangen denne saken dukket opp, var i 1997 – da kan man knapt kalle det en nødparagraf.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
I brev fra Oppdal kommune av 22. mars framgår det at frivillige løsninger ikke lenger vil være tilstrekkelig, og man uttrykker tvil om at man kan bli enig med regulanten om de nødvendige tiltakene. Oppdal kommune ønsker jo at man skal endre reguleringshøyden til maks 10–11 meter, og at man må få til en løsning som er tilfredsstillende for Oppdal kommune. Da er spørsmålet mitt helt konkret til statsråden: Vil man ta disse signalene fra Oppdal kommune til følge?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Spørsmålet fra representanten Vaggen Malvik gjelder en klage fra Sør-Trøndelag fylkeskommune over NVEs avslag på kravet om å ta manøvreringsreglementet for Driva kraftverk opp til ny vurdering. Manøvreringsreglementet berører bl.a. Gjevilvatnet i Oppdal kommune. Fylkeskommunen hadde krevd at NVE endret manøvreringsreglementet for å sikre bedre fylling av Gjevilvatnet om våren. Direktoratet for naturforvaltning fremmet på vegne av miljøgruppa for Gjevilvatnet, Oppdal kommune og fylkesmannen i Sør-Trøndelag en tilsvarende henvendelse hvor NVE ble bedt om å vurdere skadevirkningene ved regulering av Gjevilvatnet. NVE gav sin vurdering av saken den 12. mai 2000. NVE konkluderte med at skadevirkningene som følge av reguleringen ikke var større enn forventet da konsesjon ble gitt, og at alle skader av betydning som har oppstått, ble vurdert under konsesjonsbehandlingen. Fordi fylkeskommunen i sitt brev bad om NVEs vurdering av saken, ble det ikke fattet noe formelt vedtak som kunne påklages. NVE gjorde ved en senere anledning oppmerksom på at det var mulig å kreve at vilkårene ble endret i medhold av egen endringsbestemmelse i manøvreringsreglementet. Sør-Trøndelag fylkeskommune krevde derfor i oktober at manøvreringsreglementet ble endret, med samme begrunnelse. NVE avslo kravet om omgjøring. Klagen fra fylkeskommunen ble oversendt Olje- og energidepartementet ved brev av 19. desember i fjor, og en avgjørelse i saken kan ventes i nær framtid. På bakgrunn av at det først i oktober sist høst kom et formelt krav om å starte revisjonssak, kan jeg ikke se at et drøyt halvår er en utilfredsstillende saksbehandlingstid. Både NVE og departementet har hatt behov for å gå grundig inn i saken og har bl.a. innhentet uttalelser fra Miljøverndepartementet og regulanten. I tillegg har vi i dette tilfellet avventet et arbeid som foregår mellom regulanten og de berørte kommuner med sikte på å finne fram til omforente løsninger som skal bedre vannfyllingen i Gjevilvatnet. Etter det jeg har fått opplyst, er dette arbeidet i sluttfasen, og regulanten tar sikte på å sende søknad om endring av manøvreringsreglementet før ferien. Når det så gjelder representanten Vaggen Malviks andre spørsmål, er jeg av den oppfatning at vi har et regelverk som er godt nok til å fange opp eventuelle utilsiktede naturskader eller skader som er av et slikt omfang at man ikke har kunnet forutse disse på konsesjonstidspunktet. Jeg viser her til den generelle «nødbestemmelsen» som inntas i manøvreringsreglementet, men også til den lovbestemte adgangen for revisjon av tidligere gitte reguleringskonsesjoner. Jeg vil avslutningsvis og på et generelt grunnlag si at tilfanget av slike saker som dette er meget stort. Selv om regelverket er godt nok, kan det av hensyn til saksbehandlingskapasiteten være nødvendig med lengre behandlingstid enn det som kan være ønskelig i enkelte saker. Av grunner som er redegjort for, mener jeg likevel dette ikke er tilfellet i denne saken.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
La meg for det første si at som klagemyndighet må departementet forholde seg til de klagefrister som gis, og klagen må innleveres på formelt grunnlag. Jeg ser på denne saken som en viktig miljøsak. Jeg ser miljøaspektet knyttet til reguleringen av Gjevilvatnet og har faktisk et betydelig håp om at regulanten sammen med de berørte kommunene og fylkeskommunen skal finne fram til en minnelig ordning. Det nevnte jeg i mitt svar, men jeg tror også at spørreren, som er opptatt av miljøaspektet ved denne saken, skal være tilfreds med at departementet i dette tilfellet gir seg nødvendig tid til å gå gjennom alle sakens sider. Det avspeiler det alvor og den grundighet som jeg mener denne viktige saken fortjener. Jeg håper at vi skal kunne levere et svar nokså fort. Det har jeg også nevnt, men fremfor alt håper jeg på at det blir en avtale mellom regulanten og de berørte interesseorganisasjonene som løser dette spørsmålet på en tilfredsstillende måte.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg vil ikke nå foregripe den behandlingen som departementet er i ferd med å foreta. Som jeg nevnte, håper jeg at det kan finnes en forstandig og tilstrekkelig miljøvennlig løsning, en naturvennlig løsning, knyttet til den dialogen som er mellom regulanten, kraftverket, og de berørte kommunene. Basert på den løsning man kommer fram til, og den søknad som en slik løsning i etterkant måtte medføre, vil jeg ta standpunkt til dette. Men på et selvstendig grunnlag vil departementet behandle denne klagen og selvfølgelig også i det arbeidet ivareta de viktige miljøhensyn som knytter seg til Gjevilvatnet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Som representanten Vaksdal påpeker, legges det i Sem-erklæringen opp til at bruken av minikraftverk skal økes. Dette betyr likevel ikke at det uten unntak skal gis slik tillatelse til utbygging av kraftverk. Det må også i disse tilfellene foretas en miljømessig vurdering av prosjektet. I den saken som omtales i spørsmålet, er det gitt tillatelse til selve minikraftverket i Indre Sagelvvassdraget og til regulering av et nabovann. Det er derimot ikke gitt tillatelse til å regulere Krokvatnet. Det er lagt vekt på at dette området har en uberørt karakter og er et våtmarksområde som er tilholdssted og hekkeplass for ender, vadere og storlom. Så lenge det ikke søkes om tillatelse til bygging av minikraftverk i et vernet vassdrag, avslås slike søknader svært sjelden. Departementet har derfor gått gjennom alle argumentene i denne saken i sin fulle bredde to ganger. Det er ikke til å komme bort fra at en regulering av Krokvatnet vil medføre slike skader og ulemper for allmenne interesser at det ikke overstiger fordelene ved regulering av dette vannet. Da tiltakshaveren bad departementet se på saken for tredje gang, fant jeg derfor ikke grunnlag for å ta saken opp til ny vurdering, ettersom det ikke var kommet fram noen nye argumenter i saken. Så i denne spesielle saken må derfor hensynet til miljøet telle mer enn utbyggingsinteressene. Dette er for øvrig godt i overensstemmelse med Sem-erklæringens målsetting. Jeg kan for øvrig bekrefte at det er kastet ut gammelt tankegods fra departementets kontorer. Det er satt inn friske koster. Statsråden har lest Sem-erklæringen, og saken har vært tatt opp til ny vurdering.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg synes det var bra at representanten Vaksdal tok seg tid til å sitere så pass fyldig fra Sem-erklæringen. Det var vakkert lest, og innholdet er i grunnen tilstrekkelig til å begrunne statsrådens svar. Det er viktig å bruke de gjenværende vannkraftreservene i forhold til å bygge både minikraftverk og mikrokraftverk, og man kan også oppruste eksisterende vannkraftverk. Men hensynet til kommende generasjoner tilsier også en varsomhet med å gripe inn i uberørt natur. I dette tilfellet er det snakk om vernede vassdrag. Minikraftverk blir som regel uten særlige problemer godkjent i departementet når de bygges i vassdrag som ikke er vernede. I dette tilfellet er det snakk om et vernet vassdrag, og spørsmålet om jeg vil vurdere dette på ny, gir seg dermed selv. Det vil jeg ikke gjøre.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg er veldig glad for at jeg kan samarbeide med representanten Vaksdal og Fremskrittspartiet og andre i Stortinget som måtte være opptatt av mini- og mikrokraftverk. Selv om de i mindre grad bidrar til å forbedre kraftbalansen, er de hver for seg viktige. Der tror jeg vi kan samarbeide, for det finnes et potensial. Jeg kan bekrefte at departementet er i gang med å se på dette, og at det er tatt initiativ. Jeg vil komme tilbake til Stortinget mer konkret når det gjelder virkemidlene, men jeg nevnte også ved en tidligere anledning at konsesjonsgrensene som gjelder for en del av kraftverkene, og som krever en endelig avgjørelse i Olje- og energidepartementet, kanskje med fordel kunne vært avgjort på et lavere nivå når det ikke er konflikter knyttet til slik utbygging. Det vil på en måte redusere byråkratiet, forkorte behandlingstiden og for øvrig være et positivt signal til dem som sitter med slike planer, om at dette hilser myndighetene velkommen og ser positivt på.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-05-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Ifølge Sem-erklæringen skal bruken av minikraftverk økes. Samtidig avvises et prosjekt for bygging av et minikraftverk i Indre Sagelvvassdraget. Prosjektet er støttet av lokale miljømyndigheter. Statsrådens begrunnelse for sitt avslag var at prosjektet tidligere var blitt avvist av forrige regjering. Vi hadde håpet at gammelt tankegods ble kastet ut da Bondevik II-regjeringen inntok departementet. Vil statsråden hente frem sine friske koster, lese Sem-erklæringen og ta saken opp til ny vurdering?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-05-29:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg egentlig synes var skuffende på bakgrunn av det som står i Sem-erklæringen. Der står det på side 17: «Samarbeidsregjeringen mener at potensialet for fremtidige vannkraftutbygginger sett i forhold til verdien av å sikre de gjenværende naturområdene gjør at epoken med store vannkraftutbygginger er over. Hensynet til kommende generasjoners naturopplevelser tilsier en restriktiv holdning til videre vassdragsutbygging, og at vi lar de aller fleste vassdrag som står igjen forbli urørt. Samarbeidsregjeringen vil på denne bakgrunn foreta en gjennomgang av vassdragsvernet. Eksisterende vannkraftstruktur må utnyttes bedre, og bruken av minikraftverk økes.» Vi er vel alle enige om at utbygging av minikraftverk alene ikke vil løse problemene med et enormt underskudd i den innenlandske kraftbalansen. Men minikraftverk vil likevel bidra positivt, og minikraftverk vil i tillegg avhjelpe den alvorlige effektsituasjonen vi også av og til har. I tillegg blir de som driver næringsvirksomhet i distriktene, nå oppfordret til å finne tilleggsinntekter og nye næringsveier utover å drive landbruk. På dette stedet har det også tidligere vært kraftverk uten de store problemene. Vil statsråden på denne bakgrunn gjennomgå saken på nytt, slik at de fagre ord i Sem-erklæringen nå blir omgjort til handling?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-05-29:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. En av begrunnelsene for at denne utbyggingen ble avslått, var at storlomen skulle hekke i dette området, som statsråden sa i sitt første svar. Ifølge opplysninger jeg har fra lokale folk, har imidlertid ikke storlomen vært å se i området på flere år, men den så ut til å trives godt i området den tid det ble drevet kraftverk der. Så denne begrunnelsen holder åpenbart ikke vann. I et foredrag 12. desember i fjor sa statssekretær Brit Skjelbred om fremtidige energibærere: «Vi er også opptatt av at eksisterende vannkraftstruktur må opprustes og utnyttes bedre, og bruken av minikraftverk økes. Det kan være aktuelt å initiere et eget arbeid for å se nærmere på dette potensialet.» Mine spørsmål blir derfor: Er dette arbeidet igangsatt? Når vil en få se resultatene av dette arbeidet, og hvilke incentiver ønsker man å bruke for å få fortgang i utbyggingen av minikraftverk?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Kristelig Folkeparti er opptatt av gode oppvekstvilkår for barn, en familiepolitikk som tar hensyn til alle typer familier, og likestilling mellom kjønnene. På bakgrunn av dette har Samarbeidsregjeringen familiepolitikk i bred forstand som et viktig satsingsområde. Samarbeidsregjeringen har lovt å gi fedre selvstendig opptjeningsrett til pappapermisjon og øke omfanget av denne. Hvordan vil statsråden følge opp Sem-erklæringen på dette punktet?»
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg opplever en positiv interesse hos statsråden til å bedre ordningen med pappapermisjon. Det synes jeg er et viktig tiltak, hovedsakelig av tre grunner. For det første fordi det bidrar til økt tid mellom far og barn. For det andre fordi det øker fedres engasjement i barnas oppvekst, også når barnet blir større enn småbarnsstadiet, og for det tredje fører det til bedre deling av omsorgsarbeidet mellom far og mor, og dermed økt likestilling i hjemmet. I Kristelig Folkeparti ser vi dette tiltaket som et svært viktig familiepolitisk tiltak. Jeg har klare forventninger til at Regjeringen følger opp Sem-erklæringen på det punktet. Likestillingsombudet har jo nettopp sendt et brev til de politiske partier, hvor hun sier at hun ønsker å utvide fedrekvoten innenfor dagens fødselspermisjon. Jeg mener det vil være bedre å øke fedrekvoten ved å utvide fødselspermisjonen med nye seks uker, slik at fedrekvoten kommer opp i ti uker til sammen. Statsråden sa at dette var et økonomisk spørsmål. Men det er også et spørsmål om å ha vilje og evne til å prioritere. Er statsråden enig i at det er ønskelig med en slik utvidelse?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-05-29:
Det er jo godt å høre at statsråden er enig med meg og Kristelig Folkeparti i det. En annen problemstilling som også fedre er knyttet til, er dette med selvstendige rettigheter for fedre til fedrekvoten. Det har jo Sverige klart å få til, mens Norge ikke har klart å få det til ennå. Her er det avhengig av mors rettigheter. Dette skaper også en del problemer for nordboere som flytter over landegrenser. Jeg møtte, for å ta et eksempel her, en norsk ingeniør som flyttet til Sverige, og som skulle bli far. Han var gift med en svensk jente. Han mistet fedrekvoten fordi han var nordmann i Sverige. Der er det fedre som har rettigheter. Hans kone var svensk og hadde ingen rettigheter. Dermed mistet han muligheten til å ta ut fedrekvote. Min konklusjon er at Norge av hensyn også til nordisk samordning av reglene snarest mulig bør innføre egne rettigheter for fedre. Er statsråden enig i at dette haster, og at det vil lette situasjonen for småbarnsfedre i Norden?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-05-29:
Jeg tillater meg å stille sosialministeren følgende spørsmål: «Adresseavisen skriver at det på Innherred i Nord-Trøndelag er et høyt antall narkomane, og at det fryktes mange overdoser og dødsfall i sommer. Nord-Trøndelag har i dag svært få tilbud om behandling/avrusing som rusmisbrukere i fylket kan benytte. Denne situasjonen er etter mitt syn svært alvorlig. Vil statsråden se nærmere på denne situasjonen?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-05-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at statsråden nå har igangsatt kartlegging av tiltak i samarbeid med fylkeskommunene. I Verdal er det 100 tunge narkomane, og kommunen har råd til å gi bare tre av dem behandlingstilbud i inneværende år. Det er jo flere kommuner som virkelig sliter med å gi fullverdige, gode tilbud. Fram til rusmiddelmeldingen kommer, er det en vanskelig situasjon. Derfor er spørsmålet mitt: Hvordan kan vi nå løse de problemene vi har, fram til 2004? Og hva kan statsråden gjøre for at kanskje flere kommuner kan inngå interkommunalt samarbeid for å løse de store utfordringene de står overfor?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-05-29:
Nå har helse- og sosialsjefen i Verdal uttalt at Nord-Trøndelag fylkeskommune ikke følger loven ved at de ikke har etablert et eget avrusningstilbud. Etter mitt skjønn er det veldig alvorlig at flere fylkeskommuner i landet bryter loven på denne måten. Hva kan statsråden gjøre i forhold til kontroll av disse kommunene, og ikke minst fylkeskommunene, som begår klare lovbrudd?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Braathens-tilsette er rysta over at dei ikkje får same adgangen som tilsette i SAS til å halda fram i arbeidet som bakkemannskap etter at SAS kjøpte opp Braathens. Kva syn har staten v/statsråden som deleigar på dette, og vil han ta noko initiativ for å påverka dette?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg høyrer at han er godt orientert om saka. Eg går ut frå at han har hatt kontakt med i alle fall nokon i SAS for å få denne informasjonen. Det som er interessant å få veta, er om han har gjeve noko råd i forhold til omstillinga og samkøyringa generelt, men framfor alt om han har gjeve råd i handteringa av dei Braathens-tilsette. Det er viktig å ha eit sterkt konsern med sterke «døtrer». Etter mi vurdering har SAS skote seg sjølv i foten og fått mykje motstand i det norske folk på grunn av det. Dette kan gje dei store problem. Dei har faktisk store økonomiske problem for tida, dei tapar pengar, og då lurar eg på om ikkje statsråden ser det som si oppgåve å gje dei nokre råd for å handtera dette på ein litt betre måte?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Eg takkar igjen for svaret. Det er litt uvant for meg at statsråden er så beskjeden når det gjeld hans eigen innverknad – men la gå. Eg registrerer at han har hatt kontakt med toppleiinga, og altså ikkje med dei tilsette sine representantar verken i SAS eller i Braathens, som dette då gjeld. Men eg vil inn på eit anna spørsmål, og det gjeld dette med verksemdoverdraging. Me har òg ei rolle som styresmakt med omsyn til å laga reglar som tek vare på tilsette når verksemder vert overdregne, slik tilfellet er i denne samanhengen. Og då vil eg spørja: Meiner statsråden det er riktig at ikkje reglane om verksemdoverdraging skal kunna brukast i denne saka? Og dersom han meiner det er rett at dei ikkje skal kunna brukast, vil han då ta eit initiativ for å endra desse reglane slik at det ikkje går an å omgå dei ved å skilja ut verksemder, slik SAS no har gjort?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-29:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det kan synes som om regelverket for ombygde biler ikke er godt nok. Alderen på bilen bestemmer kravene til sikkerhet ved en eventuell ombygging. Er bilen gammel nok, slipper man f.eks. å installere sikkerhetsbelter når man monterer flere seter. Er statsråden fornøyd med dagens regelverk, eller vil statsråden se nærmere på dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-05-29:
Jeg takker statsråden for et positivt svar. Vi har samme ønske og mål om at vi skal redusere antall ulykker. Når man ser litt stort på dette, kan det jo f.eks. være litt frustrerende at når man kjører traktor ute på et jorde i maksimalt 30 kilometer, så er det påbudt med sikkerhetsbelte, men ikke i slike biler som vi nå omtaler. Dette gjelder ikke bare biler som blir ombygd, men også busser som er blitt nedklassifisert fra buss til personbil. For så vidt er det vel ikke mer å si om det. Jeg er fornøyd med svaret, og jeg håper vi kan ha en dialog videre om dette, slik at vi når det felles målet som jeg oppfatter at vi har.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-05-29:
Jeg er ikke fornøyd med dagens regelverk, og har bl.a. på bakgrunn av årets russebilulykker satt i gang et arbeid for å se på hva som kan gjøres bedre for å ivareta passasjerenes sikkerhet. Det vil bl.a. bli vurdert om det kan fastsettes regler som hindrer ombygging av eldre varebiler til store personbiler, eller om det skal knyttes spesielle sikkerhetsmessige betingelser til slike ombygginger, f.eks. krav til bilbelter på alle sitteplasser. Jeg deler representanten Bredvolds engasjement, og vil legge vekt på å få en rask framdrift i dette arbeidet, slik at tiltak kan settes i verk før neste års russefeiring.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-05-29:
Jeg kan bare bekrefte at her er vi helt på linje, at vi har et felles mål i trafikksikkerhetsarbeidet på dette området. Her er det satt i gang et arbeid, og det kommer til å gå videre. Målet er at vi med tiltak som dette skal få ned antallet drepte og skadde i trafikken.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Fylkesmannen i Østfold har satt Fredrikstad på observasjonsliste for nye låneopptak på grunn av høy gjeld. Kommunen har derfor måttet revurdere sin investeringsplan, noe som bl.a. innebærer at utbygging av flere barnehager må skje gjennom private aktører. Nå sier avdelingsdirektøren hos fylkesmannen» – i et intervju i Fredrikstad Blad 15. mai i år – «at «kommunen løper fra ansvaret sitt hvis den overlater all barnehageutbygging til private aktører». Hvilke av disse to ulike styringssignalene mener statsråden kommunen skal forholde seg til?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Jeg takker for svaret, som ikke var overraskende. Jeg konstaterer det som statsråden avsluttet med, at det er det negative signalet knyttet til å benytte private utbyggere for å få flere barnehageplasser man kan se bort fra i det som er sagt fra fylkesmannen. Et naturlig oppfølgingsspørsmål vil da være: Vil statsråden påse at fylkesmannen samordner sine styringssignaler? Som statsråden er vel klar over, ligger det mange føringer – vedtatt i denne sal under ulike flertall og etter forslag fra ulike regjeringer – som i sum, i hvert fall for kommuner som Fredrikstad og mange andre minsteinntekt-kommuner, i realiteten er umulig å oppfylle med det inntektsnivået disse kommunene har. Det gjør det ekstra viktig at fylkesmannen også samordner styringssignalene, slik at det ikke blir gitt ulike og forvirrende signaler fra den regionale stat. Dette er ikke et nytt problem med denne regjering. La meg bare understreke det, slik at statsråden kan spare tid, mot å ta en retorisk runde på det.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Da vil jeg takke for svaret og for så vidt bare avslutte med å si at jeg ser fram til statsrådens oppfølging av det hun avsluttet sitt svar med.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Jeg er klar over at mange kommuner sliter med å få endene til å møtes, og at det av og til kan være vanskelig å følge de signaler som kommer fra statlig hold. Statens rolle er imidlertid både å føre kontroll med den økonomiske styringen i kommunene og å gi signaler om hva som er viktige prioriteringer for den kommunale tjenesteytingen innenfor de kommunaløkonomiske rammer. Kommunal- og regionaldepartementet er ansvarlig for at det skjer en samordning av statlige styringssignaler overfor kommunene. Fylkesmannen fyller denne rollen i eget fylke med Kommunal- og regionaldepartementet som overordnet myndighet. Ved konflikt mellom sektorinteresser og samordningsansvar må fylkesmannen vektlegge hva som følger av lov. Fredrikstad kommune er underlagt statlig kontroll og godkjenning av økonomiske forpliktelser, som følge av at kommunestyret har vedtatt å fastsette en økonomiplan der utgiftene ikke er dekket inn. Det kan derfor ikke være tvil om at fylkesmannen har en plikt til å påse at kommunen har en økonomi i balanse, og at dette hensynet må komme foran ordinære målsettinger på ulike tjenesteområder. I en situasjon der kommunen ikke finner inndekning for sine utgifter, er det nødvendig at staten griper inn og benytter seg av de virkemidler som er gitt. Fredrikstad kommune har av fylkesmannen fått beskjed om å revurdere sin investeringsplan. Dette gjøres for å gi kommunen en mulighet til å opprette balanse mellom inntekter og utgifter. Kommunen står fritt til å prioritere hvilke investeringstiltak den kan og vil utsette. I denne forbindelse vil det være naturlig også å vurdere andre organisasjonsmodeller for tjenestene, herunder interkommunalt samarbeid og/eller tilrettelegging for private aktører. I sum: Det styringssignalet som er gitt, er at det skal være balanse. Etter denne statsrådens mening er det ikke å løpe fra sitt ansvar å overlate det til private utbyggere dersom man samtidig har en plan for at de private utbyggerne faktisk overtar en del av utbyggingen av private barnehager.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Jeg tror dette har skjedd under alle typer regjeringer. Signalene fra de enkelte sektorinteressene kan bli sterke og også forplante seg til fylkesmannsembetet, fordi man har ulike sektoransvar innenfor dette. Det er viktig at fylkesmennene samordner de signalene de får fra statlige etater. Det er én av grunnene til at denne regjering støtter det som Stoltenberg-regjeringen gjorde i forhold til å legge flere av de statlige etatene inn under fylkesmannen. Når det gjelder aktiviteter rettet mot kommunene, er det viktig å få en samordning – ikke minst når det er trange tider og økonomisk ubalanse. Jeg er slik sett helt enig med spørreren i at det er viktig. Jeg tror også det er viktig å innrømme at det for tiden er lagt ikke bare mange, men for mange føringer for hvilke aktiviteter kommunene skal ha, for mange målsettinger, som i dag ikke står i forhold til den økonomien man har. Da blir det som er bundet av lov, de viktigste oppgavene for kommuner som har vanskelig økonomi. Samtidig er det viktig for oss å sørge for at det er overensstemmelse mellom de forventninger vi stiller til kommunene, og de midlene vi stiller til rådighet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
I 1996 endret vi hovedstrukturen i boligpolitikken med et flertall basert på Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, med tilslutning fra Kristelig Folkeparti på vesentlige deler av dette. Da gikk vi fra direkte å subsidiere renten i Husbanken over til å bruke tilskudd, nettopp for å styrke de svake. Og man har gradvis bygd opp boligtilskuddene og bostøtteordningen i årene etterpå. Denne regjeringen står fast på at det er de direkte personrettede tilskuddene, som ble utkrystallisert som boligløsningen i 1995/96 etter et initiativ fra en arbeiderpartiregjering, som er det viktigste virkemiddelet også for denne gruppen. Det er derfor vi er opptatt av at den tilfeldige tilstrømningen til Oslo, som skaper stor grad av ustabilitet gjennom sekundærbosettingen, blir mindre, for det er lettere å bruke denne typen virkemidler når man har bedre kontroll gjennom førstegangsbosetting. Så er det også slik at vi gjennom «Prosjekt bostedsløse» jobber med at man først får kartlagt om det er et rent boligproblem en person har, eller om man har tilliggende problemer, f.eks. med å lære seg å bo. I den forbindelse har bostedsløse førsteprioritet i forhold til det å motta boligtilskudd. Og prosjekter innenfor dette skal motta boligtilskudd.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Gjennom å bruke boligtilskudd kan kommunen enten selv kjøpe boliger eller gi boligtilskudd, slik at man får varig etablering for enkeltpersoner som man mener har problemer med tilknytningen. Det betyr at man får en permanent bolig gjennom å bruke denne typen tiltak. Jeg tror faktisk at det er viktigere for dem som er nyankomne. Alle de reguleringer vi har hatt på boligmarkedet tidligere, viser seg i stor grad ikke å hjelpe dem som er nyankomne til et sted, men derimot å gi en god inngangsbillett for barn til dem som allerede er her. Et av problemene da man gikk gjennom bl.a. husleiereguleringens virkninger i Oslo og Trondheim, var nettopp at det ikke var den gruppen det her er snakk om, som ble hjulpet, men at det bl.a. var folk som hadde bodd der lenge, eller en rekke unge studenter som overtok kontrakter som andre eldre medlemmer av familien tidligere hadde hatt. Det blir derfor ikke et sosialt virkemiddel. Det blir et virkemiddel for dem som allerede har tilgang til boligmarkedet, og som har ressurssterke foreldre eller andre til å hjelpe seg gjennom det systemet som er. Jeg har derfor tro på individbaserte ordninger som hjelper unge, og som ikke minst hjelper flyktninger, til å få en varig bolig.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Det er en klar intensjon fra Regjeringen at barn ikke skal bo på hospits. Vi erkjenner at vi ikke har løst denne oppgaven fullt ut ennå. Men jeg har lyst til å si at dette er prioritert høyt av Regjeringen i forbindelse med tiltaksplanen mot fattigdom, og jeg mener at tallene fra Oslo kommune i forbindelse med utviklingen viser at vi begynner å nå noen av disse målene. Jeg viser igjen til de tallene som jeg refererte til i forrige spørsmål. Det var pr. 30. april 39 barn på hospits. Det er kun ett av dem som har fått et privat tilbud. Alle de andre er på det som ifølge Byggforsk og Dagsavisen er et hospits, men som altså er et botreningstilbud nettopp for flytninger, før de kan flytte ut til andre områder. Det var ikke intensjonen fra Stortinget å forby å gi nettopp denne typen botreningstilbud også til flyktningfamilier. Etter vår mening er det viktig å få barna ut av hospitsene, men det er også viktig å tilby dem en tilfredsstillende boligløsning fremover. Det er derfor vi er opptatt av et bedre bolig- og tjenestetilbud til bostedsløse barnefamilier. Et prosjekt er i gang i Husbanken, der målsettingen er å prøve ut ulike løsninger som kan legges til grunn for en nasjonal strategi mot bostedsløshet. I prosjektet er de syv største bykommunene invitert, samt Kirkens Bymisjon, Frelsesarmeen og Kirkens Sosialtjeneste. I den forbindelse er det viktig at man sorterer ut de som har et rent boligproblem – en del av innvandrerfamiliene har det, fordi de opplever rasisme i boligmarkedet – og de som får botreningstilbud. Noen av dem som kommer som flyktninger til Norge, har også behov for det for å starte å bo i det norske samfunnet. Vi har altså da, som jeg nevnte i forrige svar, fremmet forslag om at også de frivillige organisasjonene kan erverve boliger innenfor 10 pst.-regelen for vanskeligstilte. Vi jobber også med å utvikle konkrete løsninger for hvordan man kan oppnå å bosette både bostedsløse barnefamilier og andre på tilfredsstillende måte i de syv kommunene som deltar i prosjektet. Bostedsløshet er et ekstremt uttrykk for fattigdom og sosial utstøting, og det er en av de utfordringene Regjeringen ser nærmere på i arbeidet med tiltaksplan mot fattigdom. Det å ha en bolig og en fast plattform er viktig for integreringen, kontakten og nærheten for disse barna. Derfor er midlertidige løsninger ikke gode. Det bør bli varige tilknytninger til lokalsamfunnet. Vi legger tiltaksplanen frem høsten 2002 i forbindelse med statsbudsjettet, og den vil omfatte målrettede tiltak for å fange opp behovene både til enkeltpersoner og grupper i befolkningen med de dårligste levekårene – innbefattet i dette også boligpolitiske tiltak.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Vi har altså foreslått å øke boligtilskuddet og øremerke flyktningboliger med 75 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett. Ytterligere økning av boligtilskuddet, som nettopp er et tilskudd slik at kommunene kan erverve eller gi direktetilskudd til personer for å kunne bosette seg, vil vi komme tilbake til i forbindelse med handlingsplanen mot fattigdom og i forbindelse med statsbudsjettet til høsten. Jeg har lyst til å understreke at jeg er enig i at disse tallene er nye. Vi har bedt om å få tallene fra Oslo kommune, og de er fra deres egen rapport av 30. april. Men det er viktig at når man tar utgangspunkt i Byggforsk-tallene, som stod i Dagsavisen, så inkluderer de også et botreningstilbudsenter, som er et kortvarig botilbud, men som jeg tror at alle politiske partier egentlig synes er bra, nemlig Deichmansgt. bosenter for flyktninger, som har en stor gruppe barn boende, nettopp fordi dette er et tilbud som er botrening for dem som skal flyttes videre ut. Det betyr at vi må ha en viss nøkternhet i bruken av de tallene som står i oppslag. Jeg tror heller ikke man skal undervurdere det annengangsbosetningsproblemet som Oslo kommune står overfor. Det skaper veldig vanskelige styringsforhold, nettopp i forhold til boliger.
Erna Solberg (Høyre), 2002-05-29:
Når det gjelder spørsmålet om førstegangsbosetting, kan Stortinget ta stilling til dette i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett og se om de finner rom til å prioritere dette på bekostning av andre ting. Det er det dilemmaet man alltid står overfor i forhold til dette. Jeg har også lyst til å minne om at det har vært en enorm økning i bevilgningene til akkurat dette formålet, og det har vært en vridning av bevilgningene fra andre typer grupper til flyktningboliger de senere årene, delvis fordi vi bosetter mange – når saksbehandlingen går raskere, får vi et større trykk i noen år – og delvis fordi det ser ut som om kommunene i større grad i stedet for å integrere i det vanlige boligmarkedet, nå også kjøper og bruker det. Vi kommer til å gå gjennom de tallene som KS har lagt frem, for å vurdere hvor mye vi på en måte automatisk skal si skal utløse nye innkjøp av boliger eller bygging av boliger, og hvor mye man må kunne regne med at det vanlige integreringstilskuddet skal være med på å dekke av boutgifter. Det er også en del av det kommunene får som kompensasjon for boutgiftene. Så om når vi skal klare å oppfylle Stortingets vedtak: Vi har et kommunalt selvstyre. Det er kommunene som har ansvaret. Vi jobber sterkt med veiledning. Blant annet har sosialministeren sagt at de vil følge Oslos eksempel med hensyn til å lage en veiledning, f.eks. kvalitetsavtaler, som gjør at i den grad vi må bruke heldøgns omsorgstilbud, så skal det være gode tilbud for dem som er der.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «I forbindelse med en ny forskningsrapport kan Dagsavisen opplyse at 90 pst. av bostedsløse barnefamilier i Oslo har flyktning- eller innvandrerbakgrunn. Stramt og dyrt leiemarked tvinger enslige somaliske mødre til hospitsene. At barn skal leve under slike forhold, kan ikke aksepteres. Påvisning av slike forhold viser at Oslo kommune ikke fyller sine forpliktelser overfor en stor gruppe i kommunen. Hva vil statsråden gjøre for å få bukt med slike uverdige forhold?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Jeg takker for svaret. Det er godt at en går gjennom borettslagsordningene, og også borettslagenes muligheter for å ta imot ulike boligsøkende. Men det som er utgangspunktet for veldig mange av dem som bor på hospits, er at de i utgangspunktet er henvist til det private leiemarkedet. Og en ser at særlig somalierne, mørkhudede mennesker, er utestengt fra dette leiemarkedet. I den utstrekning de selv eller kommunen greier å formidle boliger fra leiemarkedet, er det bare av veldig kort varighet. Det som synes å være klart, er at vår markedsbaserte boligpolitikk ikke greier å fange opp grupper som av ulike årsaker støtes ut av dette boligmarkedet. Mitt spørsmål til statsråden vil da være: Vil statsråden vurdere å legge til rette for et sterkere regulert boligsegment, slik at det kan fange opp boligsøkende som i dag har det vanskelig på boligmarkedet?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-29:
Jeg takker igjen for svaret. Det er klart at tilskudd til dem som har det vanskelig på boligmarkedet, er av betydning. Men det viser seg at det ikke er tilstrekkelig, at det faktisk er behov for et sterkere og et mer klart segment med en sterkere grad av regulering, hvor tilskuddet faktisk følger leiligheten eller boligen, slik at man gjennom det kan opparbeide et boligtilbud som kan tilbys dem som har det vanskelig på boligmarkedet, og som i veldig stor utstrekning faktisk blir støtt ut av det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
«Stortinget bad Regjeringen i forbindelse med utjevningsmeldingen om å «medvirke til at bruk av hospits som boligløsninger for barnefamilier og enslige barn og ungdom opphører». På tross av dette slår Dagsavisen den 22. mai d.å. fast av flere hundre barn bodde på hospits. Når har Regjeringen planlagt å få oppfylt Stortingets vedtak?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg synes likevel at det er litt tamt, for det tallet som statsråden kom med nettopp nå, at 39 barn bor på hospits i Oslo, var nytt av dagen. Det tallet kom ikke statsråden med da vi spurte om akkurat det samme for et par dager siden i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Men det er jo bra at antallet går nedover. Jeg er også glad for at statsråden i hvert fall sier at det å sikre en stabil boligsituasjon er den beste måten å komme seg ut av fattigdom på. Det prosjektet som går på bostedsløse, som Kirkens Bymisjon og veldig mange andre er med i, er jo rettet inn mot, og midlene går i veldig stor grad til, folk som har tilleggsproblemer utover det at de er fattige, mens det som var konklusjonen i den rapporten som statsråden viste til om barnefamilier på hospits til varig bosetting, var at i all vesentlig grad hadde disse menneskene først og fremst ett problem. Det var at de var fattige, og det var at mesteparten av pengene deres kom fra sosialkontoret. Spørsmålet mitt er da: Hva vil statsråden gjøre for å bidra til mer penger på denne fronten, slik at vi kan få bygd flere billige boliger i kommunene, og også for den saks skyld til Kirkens Bymisjon, slik statsråden er for, og som jeg også er positiv til?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Annengangsbosettingsproblemet, som statsråden viser til flere ganger, og som også rapporten viser til, kommer i stor grad av at førstegangsbosetting fungerer for dårlig. Statsråden sier at det blir bevilget 75 mill. kr ekstra til boliger for flyktninger som ankommer, fordi det er flere flyktninger som ankommer, som vi prøver å få bosatt rundt omkring i landet. Men da er det jo et problem når kommunene melder at det er behov for å få bevilget 300 mill. kr for å sørge for skikkelig bosted til flyktninger, at staten bare er villig til å stille opp med 75 mill. kr. Kommunene sier sågar at de vurderer å trekke seg fra hele avtalen som statsråden og KS sammen har fremforhandlet. Da er spørsmålet mitt til statsråden todelt. Det ene er – tilbake igjen til grunnspørsmålet: Når kan statsråden love at Stortingets vedtak i forbindelse med utjevningsmeldingen kan være oppfylt? Det andre er: Hva sier statsråden når det gjelder problemet med å sørge for nok boliger til folk som førstegangbosetter seg?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «SFT har presentert handlingsplan for miljøgiftene bromerte flammehemmere. Planen inneholder mye positivt, men eksport av brukte biler, PC-er og annet utrangert utstyr som kan inneholde store mengder bromerte forbindelser til den tredje verden, er ikke omtalt. Hvordan vurderer statsråden eksport av miljøgifter som bromerte forbindelser i forhold til Basel-konvensjonen, og vil statsråden ta initiativer til å regulere denne eksporten?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Jeg er veldig glad for den siste delen av svaret til miljøvernministeren, for dette har vært et problem som har vært reist av miljøorganisasjoner i mange land, ikke minst i USA, hvor den teknologiske industrien har vært større enn her, og hvor eksporten av denne typen avfall, ikke minst til land i Sørøst-Asia, har medført store lokale miljøproblemer der disse PC-ene, bilene og andre ting har blitt plukket fra hverandre. Der har man vel hatt en teknologi for å gjøre det som har gått ut på at det har vært billig arbeidskraft, og hvor sikringen av det spesialavfallet som har kommet ut av disse produktene, har vært meget dårlig. Jeg er veldig glad for å høre at vi vil definere ting som inneholder store mengder bromerte forbindelser, som spesialavfall, og at dette ikke vil bli tillatt eksportert fra Norge. Da er jeg bare spent på å høre litt mer om tidsperspektivet for det. Og så håper jeg at vi kan samarbeide videre om dette framover.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-29:
Jeg takker for svaret. Det er viktige grep som tas fra miljøvernministerens side i kjemikaliepolitikken. Jeg lurer på om miljøvernministeren har noen planer om å komme tilbake til Stortinget med en oversikt over kjemikaliepolitikken og hvilke prinsipper som skal legges til grunn for den videre – for vi har mange utfordringer her, og det er komplisert å henge det opp – men også hvor man tar opp den frihetsgraden Norge har, og hvilke prioriteringer innenfor det store og vanskelige fagfeltet Norge har for en mer miljøvennlig, offensiv kjemikaliepolitikk for framtiden.