Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-06-03:
Jeg tror jeg kan si jeg har den egenskapen at jeg kan gi ros når det er grunn til å gi ros, og så gir jeg skjenn når det er grunn til å gi skjenn. Denne gangen vil jeg gjerne gi ros til forsvarsministeren. Jeg synes hun har lagt fram en god og oversiktlig redegjørelse. Afghanistan har vært Norges militære hovedsatsingsområde ute de siste årene, og Fremskrittspartiet støtter denne prioriteringen. Gjennom våre bidrag til ISAF støtter vi aktivt opp om NATOs engasjement. De norske bidragene er forholdsvis begrensede, men ikke desto mindre viktige. Bidragenes art og størrelse mener jeg passer det norske forsvaret. At vi til en viss grad øker bidraget, mener jeg er ukomplisert. Situasjonen i Afghanistan er nå forholdsvis rolig, men ustabil. Det underbygger at en tilstedeværelse av militære styrker og politi er nødvendig. I november 2004 redegjorde forsvarsministeren for inngåelse av et samarbeid med Sverige og Finland om opprettelsen av en innsatsstyrke som skulle stilles til disposisjon for EU. Dette begynner nå å ta form. I senere tid har også Estland kommet med i samarbeidet, hvilket jeg synes er positivt. Det ble imidlertid reist spørsmål vedrørende vår deltakelse i en slik styrke. Det ble bl.a. reist spørsmål ved kontrollen fra norsk side med hvordan den norske styrken skulle kunne benyttes i en eventuell operasjon. Det er imidlertid gjennom lovgivning klart, som gjort rede for av forsvarsministeren, at det verken reelt eller formelt er overført noen beslutningsmyndighet om innsetting av norske styrker, verken til EU eller NATO. Vurderingen skal gjøres nasjonalt, og beslutningen om å delta i en operasjon skal gjøres på selvstendig grunnlag. Dette er det naturlig, riktig og viktig å understreke, og det vil jeg gjerne gjøre. Det er imidlertid en hake ved dette. I NATO er det en viss frustrasjon over såkalte selvpålagte begrensninger på enkelte nasjoners styrker i Irak og Afghanistan. Det har vist seg at nasjonale kontingenter er blitt beordret ut i oppdrag med selvpålagte begrensninger, hvilket har medført at øverste befal ikke kunne vite nøyaktig hvilke ressurser han hadde til hvilke formål. Skulle flere nasjonale styrker i en spiss situasjon ha samme holdning, ville jo situasjonen bli helt umulig – ja til og med farlig. Fremskrittspartiet er imidlertid fornøyd med at bidraget til reaksjonsstyrkene dekkes innenfor budsjettene på normal måte, og at det som ikke kan forutsies, eventuelt dekkes ved tilleggsbevilgninger. Nå er det pekt på tidligere her i dag at kostnadene ikke er klare og oversikten over utenlandsoperasjonene ikke er klar, man kan si at dette snarere tvert imot er meget uklart. Det er grunn til å være oppmerksom på disse tingene. Det at norske styrker deltar ute, gjør at styrkene kan videreutvikle samhandlingsevner med andre nasjoners styrker, hvilket er positivt for NATO. Det er også viktig at EU-konseptet for innsatsstyrker er utfyllende og ikke konkurrerende i forhold til NATO. I NATO-konseptet finnes det ressurser som EU kan benytte seg av. Dette er viktig, ikke minst økonomisk. Den amerikanske forhåndslagringen av militært materiell i Norge har gjennom mange år vært bevis på amerikansk vilje og evne til å bidra til forsvar av Norge. Vi viser her at vi ønsker et tett sikkerhets- og forsvarspolitisk samarbeid med USA. Avtalen som gjør dette mulig, er i dag moden for revisjon, da rammebetingelsene nå er vesentlig endret. Fremskrittspartiet ser det som svært viktig å sikre videre forhåndslagring i Norge, tilpasset relevante oppgaver for Norge, USA og NATO. Det er svært viktig, slik Fremskrittspartiet ser det, å opprettholde amerikansk nærvær i form av forhåndslagring. Fremskrittspartiet er svært positiv til at det nå kan bli enighet om revisjonen. At lagringen ikke medfører merutgifter for et allerede presset forsvar, og at norske myndigheter får stor innflytelse på materiell og lagringen, er naturligvis riktig og positivt. Til slutt vil jeg bare si at jeg synes det er både gledelig og viktig at den amerikanske forsvarsministeren i disse dager besøker Norge, ikke minst for å ratifisere avtalen med hensyn til forhåndslagring. Det er mange, mange år siden vi hadde besøk av en amerikansk forsvarsminister på norsk jord. Det er noe som har opptatt meg mye, og det er at NATO i lang, lang tid har sett veldig mye sydover, og på en måte har «glemt» nordområdene. Nordområdene er svært viktige for Norge nå, og jeg tror også både USA og NATO ser at Norges rolle i dette er så viktig at de også må delta. Derfor er dette kanskje første signal om at USA nå ser at de også må delta mer på den nordlige fronten.