trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nikolai Astrup (Høyre), 2020-06-03:
Når jeg tegnet meg igjen, skyldtes det innlegget fra representanten Andersen, som snakket om premisset for beslutningen, nemlig at departementsfellesskapet skal samles i et nytt regjeringskvartal. Til det er å si at for det første ble den beslutningen tatt allerede i 2012, da SV satt i regjering. Vi var enig i den beslutningen, og det skyldes at vi den gang hadde strenge krav til sikkerhet, men at vi nå har enda strengere krav til sikkerhet. Det er ikke så veldig lenge siden det var en ganske heftig runde i Stortinget om perimetersikring av bygg, som involverte Riksrevisjonen og kontrollkomiteen – hvis jeg ikke husker feil – og vi fikk en ny sikkerhetslov i 2019, som legger noen føringer som Stortinget helhjertet har sluttet seg til, for hvordan dette skal utformes. Dersom man da skal sitte spredt rundt om i byen, medfører det stengte gater, helt andre sikringstiltak enn det midlertidig plassering rundt omkring i bybildet gjør. Nå er jo jeg en sjeldenhet. Jeg er en kommunalminister som kommer fra Oslo – det er ikke ofte det skjer – og jeg er litt opptatt av også byutviklingen i denne byen. Jeg tror det ville være svært uheldig for byen om vi skulle ha små festninger spredt rundt om i hele byen, istedenfor å samles i et funksjonelt departementsfellesskap som er tilpasset en tid da vi også har behov for å bryte ned departementssiloene og jobbe mer på tvers. Det tilsier også at man er samlokalisert og kan gjøre det på en effektiv måte. Skal vi nå bærekraftsmålene innen 2030, f.eks., er vi nødt til å jobbe mye mer på tvers av sektorer – og i og for seg forvaltningsnivåer – enn det vi har gjort før, og et godt sted å begynne er at departementene samlokaliseres, tenker jeg. Så det premisset ligger der. Det premisset ble lagt av de rød-grønne. Jeg er enig i det premisset og tenker at det blir en god sikkerhetsløsning, men det gir oss også en mulighet til å utforme et kvartal som også vil fungere godt for byens innbyggere og for byen. Det er viktig at kollektivtransporten kan gå, at det er åpent og tilgjengelig, at det blir grønt, og at vi kan tiltrekke oss flere mennesker enn det regjeringskvartalet så langt har tiltrukket seg. For det er jo ikke det fantastiske byrommet i dag som mange fremhever, men det kan bli et godt byrom. Og dessverre er det slik at dette flotte bygget, Y-blokken, må vike oppi dette, for å få dette til å fungere sammen. Det er krevende å gjøre disse avveiningene mellom ulike hensyn, men de avveiningene har vært gjort og vært behandlet både i regjering, i storting og i bystyret, og alle har kommet frem til samme konklusjon.
Nikolai Astrup (Høyre), 2020-06-03:
Til siste taler: Det at vi skal gjenreise regjeringskvartalet etter terror, er ikke retorikk, men et faktum som vi må forholde oss til. Jeg tegnet meg i grunnen igjen til representanten Andersen, som spurte om festning eller ikke. Altså: Blir det nye regjeringskvartalet en festning hvis det å sikre departementsbygg rundt omkring i byen medfører at de på hver sin måte blir små festninger? Til det er å si at det er mye enklere å planlegge for et åpent, trygt og tilgjengelig regjeringskvartal hvis man gjør det som en del av ett kvartal som staten tross alt har kontroll på, enn hvis man skal sikre bygg som allerede ligger inneklemt i en eksisterende sentrumsstruktur. Jeg deler representanten Bastholms engasjement for et yrende byliv, men jeg mener likevel det ville være uheldig for byen om man skulle sette inn den type sikringstiltak som vil være nødvendig, rundt omkring i byen. Og det handler ikke bare om fysisk sikring. I debatten om objektsikring kom det tydelig frem at det også handler om å sikre seg mot mange andre ting. Det er ingen tvil om at Politidirektoratets anbefaling fra 2011 om å samle alle departementene i ett kvartal var godt fundert. Det var grunnen til at den daværende regjeringen gikk inn for det, og at ministre senere er blitt stående ved det. Så til Oslo kommune, som nå ønsker å la Y-blokken stå. De ønsker også å ta i bruk de eksisterende byggene som departementene besitter i dag, og de ønsker å åpne Akersgata for trafikk. I sum går ikke det bildet opp. Det er rett og slett en lite gjennomarbeidet høringsuttalelse. Da mener jeg at bystyrets uttalelse fra 2016 er langt mer presis og dekkende for de beslutningene vi nå skal fatte. Det er også en kostnad ved å sitte slik vi gjør. Det skal vi ikke se bort fra. Så langt har det vel kostet rundt 5 mrd. kr i husleie og midlertidig sikring av de byggene som departementene i dag sitter i, og mer vil påløpe hvis vi skal fortsette å sitte der i overskuelig fremtid. Til dette med tingrettssaken: Når folkevalgte organer fatter en beslutning, mener jeg at det å rettsliggjøre politikken på den måten som her foreslås, blir feil. Det er tross alt lagt til vårt representative demokrati å fatte den type beslutninger, og når beslutningen er fattet, til overmål på flere forvaltningsnivåer, mener jeg at vi har én oppgave, og det er å gjennomføre vedtaket i henhold til planen.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-06-03:
At jeg har grenseløs tillit til statsrådens arbeid med rovdyrsaken, tror jeg ikke jeg er helt enig i, men jeg kan si at jeg synes at det skal være et politisk ansvar. Men det var ikke det jeg skulle spørre om. Når man nevner rovviltforliket, er det en klar målsetting om hvor mye ulv det skal være i Norge. Det vi ser i dag, er at bestandstallet for ulv under denne regjeringen har ligget langt over det det skal være. I dag har vi flere forslag til behandling som dessverre ikke får flertall. Men mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke tiltak har han tenkt å iverksette for å få bestanden av ulv ned på det Stortinget har sagt skal være bestandsmålet? Vil det skje i år? Og ser ikke statsråden at den politikken han fører nå, begynner å bli et demokratisk problem?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-06-03:
Jeg ønsker klarere svar, for når statsråden henviser til rovviltforlikene, har man et klart mål om hvor mye ulv det skal være i Norge i dag. Vi ser at under denne regjeringen har antallet ulv i Norge økt betraktelig. Det er ikke i tråd med de forlikene som Stortinget har vedtatt. Så igjen: Hva vil statsråden foreta seg det neste året for å få ned bestanden av ulv til det bestandsmålet Stortinget har vedtatt?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-06-03:
Jeg ble minnet på at saksordføreren har ubegrenset taletid, og det er jo bra. Men jeg reagerte også på statsrådens poenger i replikkordvekslingen i stad, der han sa at tap av beitedyr er gått ned. Det kan sikkert stemme i noen områder, men siden opprettelsen av ulvesonen har eksempelvis bruk av utmark til beitedyr gått ned – det er 60 pst. færre beitedyr der i dag enn det var for bare noen få år siden. I Trysil gikk det 4 300 sauer på beite for noen år tilbake, nå er det igjen 300. Så det Venstre har gjort i regjering, er å ha gjort om ulvesonen til et ulvereservat, og det var heller aldri meningen. Så en liten stemmeforklaring: Senterpartiet støtter her i dag alle forslag som er fremmet av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Jeg skulle ønske at Arbeiderpartiet var enda tydeligere og gikk for det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, som gjelder naturmangfoldloven. Samtidig støtter Senterpartiet ethvert forslag som kan bevege oss i riktig retning. Jeg er heller ikke komfortabel med det statsråden har sagt og hans tolkning av ordlyden i det forslaget, men jeg er helt sikker på at hvis ikke statsråden følger dette opp, så har vi Arbeiderpartiet med oss på å fremme nye forslag i Stortinget allerede til høsten.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-06-03:
Jeg merker meg at Fremskrittspartiet utfordrer Senterpartiet fra denne talerstolen, og man kan jo oppsummere hvor mange av Senterpartiets rovdyrforslag Fremskrittspartiet faktisk har stemt ned i denne salen. Det er ingen av de forslagene som Senterpartiet står i i dag, som vil forverre rovdyrpolitikken, men det er et lite håp om å få en dreining i rovdyrpolitikken, og det er det vi står fast ved. Hvis vi ser et lite håp og en bevegelse i Stortinget, støtter vi det.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-06-03:
Arbeiderpartiet mener Norge har et selvstendig ansvar for å ta vare på rovdyr i norsk natur og er opptatt av å sikre levedyktige rovdyrstammer i Norge i tråd med Stortingets vedtatte bestandsmål, regional forvaltning, naturmangfoldloven og våre internasjonale forpliktelser. Stortinget har vedtatt bestandsmål for rovdyrartene bjørn, gaupe, jerv, ulv og kongeørn. Arbeiderpartiet vil at forvaltningen skal bidra til å sikre en todelt målsetting for norsk rovdyrpolitikk, der en skal sikre en bærekraftig forvaltning av alle de store rovviltartene i norsk natur og samtidig ivareta landbruks- og tamreininteressenes bruk av utmarksområdene, samt at vi ønsker å sikre raskt og effektivt uttak av rovdyr som blir særlig nærgående for bebyggelse og befolkning i samsvar med naturmangfoldloven, og hvor menneskers livskvalitet rammes. Noe av årsaken til det høye konfliktnivået vedrørende rovdyr er det mange oppfatter som en manglende vilje til å etterleve de vedtatte bestandsmålene. Det skal være en lav terskel for uttak av rovvilt i beiteprioriterte områder, og det skal være høy terskel for uttak i rovviltprioriterte områder. Vi skal ha en tydelig soneforvaltning og et effektivt regime for uttak av rovvilt når det ikke truer bestandenes overlevelse. Beredskapen må og skal være høy for at tap av beitedyr skal være så lite som mulig. For Arbeiderpartiet var det viktig å få vedtatt en forsterkning av naturmangfoldloven § 18 hvor det tydeliggjøres at distriktspolitiske hensyn skal tillegges vesentlig betydning ved uttak av rovvilt når bestandsmålet er nådd og det ikke truer våre internasjonale forpliktelser. I tillegg har Arbeiderpartiet foreslått å legge inn et nytt ledd i naturmangfoldloven om at oppnådd bestandsmål skal vektlegges ved vurdering av uttak av rovvilt. Vi er selvfølgelig glad for varslet støtte fra regjeringspartiene til det forslaget. Det er flere viktige forslag til behandling. Arbeiderpartiet kommer heller ikke til å gå for en ytterligere sammenslåing av rovviltnemndene, med den begrunnelse at det er viktig med lokalkunnskap. Vi kommer heller ikke til å støtte forslaget om å opprette en uavhengig klagenemnd. Arbeiderpartiet står ved gjeldende rovviltpolitikk. Senterpartiet etterlyser støtte til flere av de forslagene som ligger inne, men Arbeiderpartiet står ved gjeldende rovviltpolitikk og de rammene som er satt gjennom de vedtatte rovviltforlikene, som igjen bygger på naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Arbeiderpartiet har vært med på alle forlikene, og det er grunnlaget og basisen for vår rovviltpolitikk. Vi mener det er avgjørende at alle parter har respekt for de bestandsmål Stortinget har satt. Arbeiderpartiet mener at føringene i forlikene skal bidra til å dempe konfliktnivået mellom rovviltforvaltningen og beitenæringene og vil nok en gang presisere at vi forventer at myndighetene og forvaltningen følger opp.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-06-03:
Vi hørte Miljøpartiet De Grønnes representant var oppe og var bekymret for Norges internasjonale ry på grunn av at vårt forslag brøt med Bernkonvensjonen. Kanskje slike påstander er mer med på å bryte ned vårt ry, særlig når de er feilaktige. Jeg skal ikke stille det spørsmålet til statsråden, men det går litt i samme leia. Tidligere stortingsrepresentant Melby, nå statsråd, beskrev vårt forslag som en enkel løsning, at husdyrene vinner over rovdyrene, og at Arbeiderpartiet var på glideflukt i rovviltpolitikken for å tekkes Senterpartiet. Så hørte vi representanten Westgaard-Halle var oppe og lovte støtte til det samme forslaget fra en samlet regjering. Er det slik at vi kan forvente støtte også fra Venstre i regjering i denne saken, eller er det bare delvis støtte fra regjeringen?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-03:
Eg vil først gratulere statsråden med ei fornuftig politisk navigering, som sikrar Arbeidarpartiet fleirtal for deira forslag i dag. Spørsmålet er difor veldig enkelt: Vil forslaget som då får fleirtal, og behandlinga av desse tre sakene samla, bidra til vesentlege endringar av ulveforvaltinga i Noreg?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-03:
Eg takkar for svaret. Det er oppklarande for korleis den som skal fortolke Arbeidarpartiets forslag, faktisk vil gjere det. Då er det naturlege oppfølgingsspørsmålet om ein vurderer samla at dei forslaga som Framstegspartiet og Senterpartiet i dag fremjar, ville bidra til ei forvalting omtrent innanfor det nivået vi ligg på i dag, eller om dei ville ha gjeve vesentleg skjerping av ulveforvaltinga.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-03:
Igjen til Arbeidarpartiets forslag, innleiingsvis: Viss det var slik at eg trudde – eller at statsråden som skal forvalte dette, hadde bekrefta det – at dette ville gje ei betydeleg endring i praksis i forvaltinga med dei vedtaka som Arbeidarpartiet har føreslått i dag, ville vi naturlegvis ha røysta for. Men det er det motsette som skjer. Arbeidarpartiet gjev inntrykk av at det skal påverke forvaltinga, men seier at det ikkje vert nokre vesentlege endringar for dei som skal følgje det opp. Det inntrykket bekreftar det vi har sett gjennom heile denne behandlinga. I 2016, ved behandlinga av ulvemeldinga, stod Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti gjennom behandlinga i næringskomiteen bak merknadar som f.eks.: «Komiteens flertall vil understreke at bestandsmålet skal oppfattes slik at det er et minimums- og maksimumsmål og at dette er nådd når man har passert 4 og det skal ikke overstige 6.» Med dei lovvedtaka som kjem no, seier ein at forvaltinga vil vere som i dag, og no er vi på i overkant av åtte. Med andre ord går ein i dag vekk frå forståinga i det som Arbeidarpartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti var med på å seie i 2016. Ein held seg ute av merknadene og vedtek ei lovformulering som for alle praktiske føremål vert sett på som å halde fast ved dagens praksis. Då står vi igjen med at vi brukar eit par timar i dag og nokre veker med komitébehandling på ikkje å kome ein meter lenger, og vi kjem til å sjå det same vedvarande konfliktnivået i ulvepolitikken. Det som er verdt å merke seg, er at regjeringa veit at dei gjer dette. Det er ope og ærleg. Men når ein høyrer Arbeidarparti-representantane i salen, høyrest det ut som dei innbiller seg at dei gjer noko anna enn faktisk å stramme opp ulveforvaltinga. Dei lèt den sjansen gå frå seg. Det heng ikkje i hop. Regjeringspartia røystar for Arbeidarpartiets forslag fordi ein med det, for alle praktiske føremål, vil halde fram med dagens praksis, og dei røystar mot andre forslag, som ville ha endra han. Likevel trur altså Arbeidarpartiet at dei i dag gjer ei lovendring som endrar ulveforvaltinga. Éin ting er å vere godtruande, men her handlar Arbeidarpartiet mot betre vitande, mens dei prøver å gje inntrykk av noko anna.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-03:
Eg registrerer at Senterpartiet seier dei vil stemme for eit forslag som ikkje vil gje ei endring i praksis i ulveforvaltninga. Det skal vi ta til etterretning. Det hadde vore freistande å spørje om dei er veldig komfortable med kven dei voterer i lag med i dag, men eg skal la vere å stille det spørsmålet. Likevel er det ikkje mogleg å underslå det faktum at vi endå ein gong går inn i ein sommar der rovviltnemndene skal gjere vedtak, og ein komande haust då vi antakeleg framleis kjem til å ha store konfliktar i ulveforvaltninga. Det kunne Stortinget gjennom behandlinga i dag, gjennom å støtte dei forslaga som Framstegspartiet og Senterpartiet har fremja i lag, bidrege til å ta ned, til å få ei ulveforvaltning i tråd med ulveforliket, og til å dempe konfliktane mellom by og land og mellom beitenæring og rovdyr. Det er synd at vi går glipp av den moglegheita.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-03:
Nok en gang har vi en diskusjon om rovdyr i denne sal. Nok en gang er resultatet at det blir vanskeligere å være rovdyr i norsk natur. Nok en gang er resultatet at det blir lettere å skyte dyr som er truet av utryddelse. Det er trist. Vi ønsker at andre land skal ta vare på sine truede dyrearter, men vi evner selv ikke å gjøre det her i Norge. Deler av denne saken dreier seg om opprettelse av en rovviltklagenemnd. SV har tidligere foreslått å opprette en miljøklagenemnd. I Sverige og Danmark har man en ordning med en såkalt miljøklagenemnd. Begge land gir sivilsamfunnet mulighet til å prøve forvaltningsvedtak miljørettslig i et domstollignende organ, på en rask måte og uten for store kostnader. I Norge er kostnadene ved et vanlig søksmål gjennom rettssystemet så store at det er kun unntaksvis miljøsaker i det hele tatt når domstolene. Hvert år fattes tusenvis av forvaltningsvedtak med betydning for miljøet. Vedtakene fattes av både kommunale, fylkeskommunale og statlige myndigheter. Natur- og miljøhensyn er underlagt lovgivning og forpliktelser som skal ivareta de felles natur- og miljøverdiene som en allmenn, overordnet samfunnsinteresse. Da vårt forslag om miljøklagenemnd ble behandlet, ble det vist til at det ikke var nødvendig på grunn av lovreguleringene for miljøet og en mulighet som eksisterer for å klage på vedtak oppover i forvaltningsorganene. I stedet for å opprette en egen rovviltklagenemnd mener vi i SV at man bør opprette en generell miljøklagenemnd, der også rovdyrsaker kan komme inn. Så må jeg komme med en rettelse fra SV til komitéinnstillingen. Her skal jeg ikke skylde på noen andre enn oss selv. I innstillingen er vi med på å endre naturmangfoldloven § 17. Vi går ut av den enigheten og har i dag fremmet vårt eget endringsforslag til denne paragrafen. Vi er ikke med på å ta inn at rovdyr skal kunne avlives når et angrep er forestående. Formålet med nødvergeparagrafen er å tillate å avlive vilt når det må anses påkrevd for å avverge skade. Det er med andre ord en absolutt paragraf som slår inn i verst tenkelig scenario. Nødvergeparagrafen er ingen åpning – den skal i hvert fall ikke være det – for å kunne felle rovdyr som tilfeldigvis befinner seg i et område med beitedyr. Det å innlemme umiddelbart forestående angrep i nødvergeparagrafen uthuler både nødvergebestemmelsen og ikke minst den generelle fredningsbestemmelsen. Den pålegger da også vanlige folk å skulle ha inngående kunnskap til ulike rovviltarters atferd og mulige byttedyr. Ved å innlemme skjønn og krav om kunnskap på denne måten vil man åpne for mistolkninger og misforståelser og i verste fall misbruk av bestemmelsen, noe som kan resultere i at rovdyr og rovfugler som ikke utgjør noen fare, skytes under påskudd av nødverge ene og alene fordi dyrene befant seg på feil sted til feil tidspunkt, og uten at dette kan prøves i etterkant. Norske rovdyr og rovfugler har krav på rettsbeskyttelse, de også, og det vil de ikke få dersom den foreslåtte endringen vedtas. Jeg tar med det opp de forslagene som SV er en del av.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-03:
Jeg har et enkelt og greit spørsmål til statsråden: De endringene av § 18 i naturmangfoldloven som ser ut til å få flertall her i dag, vil de gjøre det lettere eller vanskeligere å skyte truede rovdyr i Norge?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-03:
Friluftslivet er en bærebjelke i det norske samfunnet. Friluftsloven ble i sin tid etablert for å beskytte områdene hvor det utøves friluftsliv, og sikre allmennhetens rett til ferdsel. Mulighetene til å utøve friluftsliv som en helsefremmende, trivselsskapende og miljøvennlig fritidsaktivitet må bevares og fremmes. Eventuelle lokale forskrifter som regulerer friluftslivet, må være oversiktlige og enkle å forholde seg til, på tvers av kommunegrenser, og de kan ikke være til hinder for allemannsretten. Forslaget vi diskuterer i dag, kan skape en oppstykket forvaltning av friluftslivet som kan skape et uoversiktlig lappeteppe av forskjellige regler og ferdselsrestriksjoner. Det kan fungere som en barriere for allmennhetens mulighet til å drive det enkle friluftslivet, og det kan på sikt svekke allemannsretten. Noe av hensikten med lovendringen er å forenkle systemet. Ulike regler i ulike kommuner er ikke en forenkling for enkeltmennesket i friluftsammenheng, det er en forvanskning. I Meld. St. 18 for 2015–2016, Friluftsliv – Natur som kilde til helse og livskvalitet, skrev regjeringen følgende: «Økt bruk av forskrifter kan ensidig ramme enkelte allemannsretter. Forbud i enkelte områder eller etter visse traseer, kompenseres ikke med tilsvarende nye muligheter andre steder. Over tid kan dette redusere muligheten til utøvelse av et mangfoldig friluftsliv.» I sitt svar til komiteen i denne saken forutsetter statsråden at kommunene har tilstrekkelig kapasitet og kompetanse til de oppgavene kommunene allerede har. Forskning viser dessverre at mangel på miljøkompetanse og kapasitet svekker muligheten for å ivareta kommunenes ansvar som miljømyndighet på en tilfredsstillende måte. Da har vi Fylkesmannens kontrollfunksjon, som sikrer god oversikt over alle adferdsregler og ferdselsrestriksjoner. Fylkesmannen kan derfor vurdere behovet for tiltak ut fra helhetlige konsekvenser og samlet virkning, sånn at allmennhetens interesser og allemannsretten ivaretas på tvers av kommunegrensene. Statsråden svarer også komiteen at med lovforslaget vil Fylkesmannen kunne klage over de lokalt fastsatte forskriftene: «Fylkesmannen har difor framleis ein kontrollfunksjon dersom fylkesmannen ser grunn til det.» Det er riktig, men denne regjeringen har jo også varslet at de ønsker færre innsigelser fra Fylkesmannen, så hvordan skal fylkesmennene tolke dette? Jeg frykter dessverre at regjeringens uttalte mål om færre innsigelser fører til at fylkesmennenes mulighet blir svekket i denne saken, og at friluftslivet går en uoversiktlig framtid i møte. Derfor går SV imot denne lovendringen.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-03:
Jeg tror jeg prøver meg på et enkelt spørsmål i denne runden også, jeg. Det er: Jeg lurer på om statsråden mener at det blir lettere eller vanskeligere å kunne utøve friluftsliv med denne endringen?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-03:
Jeg takker for svaret. Hva om organisasjonene klager fordi man ser at det blir ulikt regelverk i de ulike kommunene, mens fylkesmennene lar være å fremme innsigelser på grunn av at man har fått beskjed fra regjeringen om å redusere antallet innsigelser? Er statsråden enig i at det vil kunne føre til en uoversiktlig situasjon for den enkelte friluftslivsbruker?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-06-03:
For det første vil jeg bekrefte at Venstre stemmer for Arbeiderpartiets forslag, så det er ikke sånn at det er Høyre i regjering som gjør det. Så til representanten Aud Hove fra Oppland, som sier at det fylles opp med rovdyr i sona. Det stemmer ikke helt. Nå diskuterer vi altså et bestandsmål for ulv som i rettssystemet da blir en, to tre – er det en, to, tre for mye? Det er nå én ting. Men konfliktnivået blir jo også stresset opp av at en presser fram uttak av etablerte familiegrupper, og det gjør veien åpen for ungdyr, streifdyr, som har lettere for å ta for seg av beitedyr. Det er ingen god løsning her. Det er flere måter å tenke konfliktdemping på, og det er også å ha etablerte familiegrupper som lærer seg å bruke av de omgivelsene som er, uten å skulle gå på husdyr for å skaffe seg mat. Og det ser vi en ganske stor forskjell på også. Dette er til Senterpartiet, for Aud Hove følger opp med å si at politikken skal bestemmes på Stortinget, og rovviltnemndene skal forvalte. Men sånn som det er i dag, er konfliktnivået like høyt der ute i rovviltnemndene, og de er ledet – stort sett – av Senterparti-politikere, og de drar opp konfliktnivået når det gjelder dette. Det er også en del av dette. Hvis en virkelig vil ha konfliktdemping og vil forvalte, er det mulig å gjøre det smartere enn i dag, der en bare er ute etter å polarisere. Ja, vi har hatt noen streifdyr i mitt nabolag på vestsida av Mjøsa, rundt Gjøvik, Toten, Land, men det er også slik at de ulvene er tatt ut. Vi har en effektiv forvaltning når disse blir oppdaget, når de blir sporet. Det skal ikke være ulv utenfor den sona, så de er allerede tatt ut. Vi husker situasjonen for noen år siden der vi brukte ganske mange uker på å ta ut en ulv i Hurdal, på Totenåsen. Det å få tatt den ut tidlig og ikke få den inn i beitesesongen der er viktig. Jeg oppfordrer Senterpartiet til å være med på den dugnaden vi nå prøver å ha – samle rekkene, forvalte i lag, finne en måte å leve med både rovdyr og beitedyr på og forvalte etter de sonene og med de redskapene vi har. For Norge er blitt veldig gode til å forvalte – det er min påstand per i dag.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
No har ikkje medlemer av regjeringa stemmerett i Stortinget, men når saksordføraren varslar kva regjeringspartia vil stemme, går eg ut frå at det er det alle regjeringspartia har tenkt å stemme i Stortinget. Det har vore ei rekkje forslag om rovviltpolitikk her i Stortinget denne våren, også frå Arbeidarpartiet. Eg har sjølv brukt svært harde ord, får eg vel seie, mot nokre av dei, f.eks. at Arbeidarpartiet i vinter gav seg inn på å ville instruere regjeringa i forvaltingsvedtak som går i ulovleg retning. Det meiner eg det var all grunn til å kritisere. Eg har ikkje brukt like harde ord om det forslaget som er fremja i denne samanhengen, og som no ser ut til å få fleirtal. Kva eg meiner om det forslaget, går vel ganske tydeleg fram av mitt skriftlege svar til komiteen. Eg tenkte eg skulle seie eit par ord om det seinare også, men eg vil seie at det er innanfor det forsvarlege og innanfor internasjonale konvensjonar å vedta det forslaget.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Då vil eg vise til mi vurdering av det forslaget som vart sendt til komiteen. Eg skreiv at eg meiner at sjølve ordlyden i lovendringsforslaget langt på veg reflekterer dagens forvaltingspraksis. Som eg skreiv innleiingsvis i svarbrevet, er praksisen at dei ulike artane vert forvalta så nær dei vedtekne nasjonale bestandsmåla som mogleg. Så skreiv eg også at eg meiner at det ville ha vore hensiktsmessig å vente på ein rettskraftig dom i den saka som vart handsama i Borgarting lagmannsrett i desember 2019, som no skal gå til Høgsterett, og eg rår av den grunn frå å gå inn for det forslaget. Men no ligg det altså an til at Stortinget vedtek det, og som det går fram her, meiner eg at det er innanfor det forsvarlege å vedta. Eg meiner at det langt på veg vil reflektere den praksisen vi legg til grunn.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
No er det jo ei rekkje forslag det er snakk om. Dei forslaga som går på § 18, er oppmodingsvedtak, der ein ber regjeringa kome tilbake, så det er eigentleg vanskeleg å seie nøyaktig korleis det ville sett ut. Og så er det ein del forslag som eg meiner er – kva skal ein seie – iallfall ikkje i tråd med rovviltforliket eller heller ulveeinigheita, f.eks. det at ein føreslår å stramme inn og innskrenke kor stor ulvesona skal vere. Det er eit forslag som ville vore i strid med det som var ulveeinigheita på Stortinget tilbake i 2016, og det har eg bl.a. av den grunn ikkje tilrådd at Stortinget vedtek. Det ser det ikkje ut til at Stortinget gjer heller, og det er fornuftig.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Den politikken regjeringa fører, som har overveldande støtte i befolkninga gjennom meiningsmålingar, og som også har støtte av fleirtalet i Stortinget, slik det kjem til uttrykk i dag, er det ikkje heilt enkelt å sjå som eit demokratisk problem. Det er ikkje slik at alt Senterpartiet er ueinig i, og der Senterpartiet er i mindretal, er i strid med det demokratiet vil. Så stort har enno ikkje Senterpartiet vorte, og det trur eg vi skal vere glade for. Så er det slik at vi gjennom kvart einaste år gjer ulike vedtak for å regulere bestanden av ulv, bl.a. gjennom lisensfelling. Vi har gjort vedtak kvart einaste år dei siste åra, der ein har teke ut ein god del ulv bl.a. av omsyn til bestandsmålet. Så forsøkjer vi å styre forvaltinga slik at vi er så nærme bestandsmåla vi klarer, både for ulv og dei andre rovdyra våre. Vi ligg over på ulv, vi ligg under på andre rovdyrartar, slik som bjørn, men eg meiner uansett at målet må vere å liggje ganske nærme. Det ville bidratt betydeleg til det dersom Stortinget i dag ville ønskje større hovudregionar f.eks. Det ville vore lettare å drive presis forvalting. Men det ønskjer altså ikkje Senterpartiet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Regjeringa fører ein rovviltpolitikk i tråd med dei ulike rovviltforlika på Stortinget. Dessverre er det nok slik at ein del representantar, bl.a. representanten Borch, har eit litt selektivt minne når det gjeld kva som ligg i dei forlika, f.eks. at politikken skal vere i tråd med Bernkonvensjonen, og at han skal vere i tråd med naturmangfaldlova, og at alt det skal takast omsyn til når ein gjer bl.a. fellingsvedtak for ulv. Likevel er det slik at vi ikkje ligg så høgt over bestandsmålet som ein kan få inntrykk av her. Vi ligg noko over – det er sjølvsagt eit mål å kome lenger ned. Men det eg er aller mest oppteken av, er faktisk at vi klarer å vareta den todelte målsetjinga, og ikkje minst at vi klarer å få ned tapet av beitedyr. Det er det eg antek er Senterpartiet si hovudsak og den største bekymringa her – det bør det iallfall vere. Då kan eg heldigvis glede representanten frå Senterpartiet med at vi i fjor hadde så låge tap av sau og lam til ulv som vi ikkje har hatt på ti år. Samla sett er tapet av lam og sau til rovdyr halvert sidan Senterpartiet hadde ansvaret for politikken.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Den endringa i § 18 som ligg an til å få fleirtal i dag, vil tydeleggjere og stadfeste viktigheita av Stortinget sine vedtekne bestandsmål i forvaltinga. Det er langt på veg det som er gjeldande praksis, men eg ser jo fordelar med å gjere dette av omsyn til å opplyse og tydeleggjere regelverket. Om det vil få endringar i praksis i rovviltnemndene si forvalting og i siste instans i kva domstolane måtte meine, kan eg ikkje føreseie her og no. Men slik eg oppfattar dette, er det innanfor våre internasjonale forpliktingar, og det vil tydeleggjere det Stortinget ønskjer, nemleg å føre ein politikk som gjer at vi kan vere i nærleiken av bestandsmåla. Det ønskjer eg òg. Og det vil, som eg også skreiv i brevet til komiteen, langt på veg reflektere dagens forvaltingspraksis.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Det er ikkje meininga å forlengje debatten, men eg tek ordet igjen på grunn av kraftsalva frå representanten Myhrvold, som har lite til overs for «Sverdrups gamle parti», som han kalla oss – og det er det for så vidt god grunn til å kalle Venstre. Kritikken frå Senterpartiet mot denne uavhengige rovviltklagenemnda er veldig vanskeleg å forstå. Grunnen til det er at Senterpartiet tilsynelatande har uinnskrenka tillit til rovviltnemndene og null tillit til ei eventuell rovviltklagenemnd. Dersom rovviltnemndene har vedteke eit eller anna og ein politisk statsråd i Klima- og miljødepartementet seier at det er feil, haglar kritikken mot den statsråden, uavhengig av om han eller ho representerer Venstre eller Høgre eller andre parti. Men når regjeringa ymtar frampå om at kanskje skal vi då la ei uavhengig nemnd få lov til gjere dei klagevedtaka, er det ikkje snakk om det. Då skal ein ha full tillit til sitjande partipolitikarar, som skal sitje i Klima- og miljødepartementet og gjere desse vedtaka. Det er ikkje mogleg å forstå kva Senterpartiet eigentleg meiner, utover at dei tilsynelatande er prinsipielt imot alle endringar i rovviltpolitikken som kjem frå regjeringa, uansett kva veg dei går. Så ligg det òg eit alvor under dette, for dei skuldingane som kjem frå Senterpartiet mot forvaltinga, er eigentleg ganske alvorlege. Det som vert gjenteke og gjenteke, er at ein ikkje følgjer opp det som Stortinget har vedteke gjennom lovene sine og forlika sine, underforstått at vi tek partipolitiske omsyn. Men dersom ein seier at då får ei uavhengig nemnd forvalte desse vedtaka og tolke dei, slik domstolar gjer, noko som er heilt vanleg i andre delar av forvaltinga, nei, då vil ein ikkje det heller. Så eg lurer på om det som eigentleg ligg her, er ei innrømming av at den forvaltinga vi fører, faktisk er i tråd med det Stortinget har vedteke. I alle tilfelle er det mykje rart som vert sagt, også dette som representanten Borch seier om situasjonen for beite innanfor ulvesona. For faktum er at det no er fleire sau i ulvesona enn det det var då vi oppretta ulvesona. Det er bra. Så er det riktig at det er færre sau på utmarksbeite, men då er det verdt å minne Stortinget, og også Senterpartiet, om kvifor vi i det heile har denne typen soneforvalting, der ein skal føre ein viss ulik politikk innanfor og utanfor sonene og ha ulike verkemiddel tilgjengeleg innanfor og utanfor sona. Viss alt skulle vere heilt likt innanfor og utanfor, er det vanskeleg å forstå kvifor ein i det heile skulle ha ei ulvesone. Så skal det seiast at Senterpartiet er imot å ha ei ulvesone. Dei er også imot å ha ein einaste ulv i Noreg; dei vil utrydde den arten frå Noreg. Det kan ein jo meine, men det er ikkje det Stortinget har vedteke, og det er ikkje det som ligg i rovviltforlika, og då bør ein heller ikkje late som om det er det som er realiteten.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Kommunane har i dag fire heimlar i friluftslova til å fastsetje lokale reglar om ferdsel og åtferd. Felles for forskriftene er at Fylkesmannen må stadfeste dei for at dei skal gjelde. Bakgrunnen for det er at Fylkesmannen skal undersøkje om friluftslova er brukt rett, og samtidig vareta friluftslivet og allemannsretten. Regjeringa ønskjer å styrkje det lokale sjølvstyret og effektivisere forvaltinga. Regjeringa fremjar difor eit forslag om at kommunalt fastsette reglar om ferdsel og åtferd etter friluftslova ikkje lenger må stadfestast av Fylkesmannen. Departementet føreslår også endringar i friluftslova § 22 om kven som skal tildele oppgåver til fylkeskommunane, og korleis dette skal skje. Allemannsretten er svært viktig for friluftslivet og må ikkje verte innskrenka. I høyringa var mange urolege for at forslaget til endringar i friluftslova vil svekkje allemannsretten. Etter mitt syn svekkjer ikkje forslaget allemannsretten. Det er mogleg å vareta allemannsretten på andre måtar enn ved at Fylkesmannen må kontrollere kommunane i alle saker. For det første gjeld dette forskrifta til forvaltingslova. Det medfører krav til både forsvarleg utgreiing og høyring. For det andre gjev lova allereie fleire instansar ein særskild, lovfesta rett til å klage over vedtaka til kommunen. For det tredje: For at Fylkesmannen framleis skal kunne ha ein viss kontrollfunksjon og vareta friluftslivet, har departementet føreslått at også Fylkesmannen skal ha ein slik klagerett. Etter det eg er kjend med, vedtek kommunane svært få lokale forskrifter om ferdsel og åtferd. Arealforvaltinga til kommunane etter plan- og bygningslova har mykje meir å seie for allemannsretten og utøving av friluftsliv enn lokalt fastsette ferdselsreglar etter friluftslova. Eg ser difor ikkje grunn til å vidareføre særreglane om at staten skal stadfeste dei i alle tilfelle. Regjeringa har også presisert i friluftslova § 22 på kva måte staten kan tildele fylkeskommunane oppgåver etter friluftslova. Den gjeldande regelen om dette indikerer at departementet kan instruere fylkeskommunane gjennom retningslinjer. Dette er etter regjeringa sitt syn verken riktig eller heldig. Kommunane og fylkeskommunane er sjølvstendige forvaltingsnivå. Dei er ikkje hierarkisk underordna departementet. Difor bør heller ikkje departementet instruere fylkeskommunane eller gje dei oppgåver gjennom retningslinjer. Regjeringa har difor føreslått å oppheve regelen om at departementet kan gje slike retningslinjer. Regjeringa føreslår samtidig å vidareføre regelen om at departementet kan tildele fylkeskommunane oppgåver gjennom fastsetjing av forskrift. Denne løysinga gjev fleksibilitet ved seinare organisatoriske endringar og endringar i oppgåvefordelinga mellom myndigheitene. Dette er i tråd med den alminneleg oppgåvefordeling mellom departementet og Stortinget.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Eg håpar i alle tilfelle at det vert enklare å utøve friluftsliv med alle endringar som eg har føreslått som gjeld friluftsliv. Eg trur for å vere ærleg at denne endringa ikkje vil ha så mykje å seie for den praktiske retten og moglegheita til å utøve friluftsliv. Det ho vil ha noko å seie for, er at kommunane kan vedta ein del retningslinjer utan at dei må stadfestast av Fylkesmannen. Dersom Fylkesmannen eller andre, t.d. friluftslivorganisasjonar, meiner at dei vedtaka kommunen gjer, ikkje er i tråd med t.d. overordna journalføringar, kan dei klage. Eg synest det er bra at ein kan gjere slike endringar som dette, men eg trur for å vere heilt ærleg at det ikkje vil ha så veldig mykje å seie for det praktiske friluftslivet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
Dersom friluftsorganisasjonar er av den oppfatninga at Fylkesmannen ikkje fremjar nok motsegner til denne typen forskrifter, vil også friluftsorganisasjonane sjølve kunne klage over vedtak til departementet. Eg er, for å vere heilt ærleg, ikkje veldig bekymra for dette. Som eg nemnde i innlegget mitt, er det ganske få slike forskrifter i dag. Det det handlar om, er jo relativt kurante spørsmål som kommunane sjølve er godt i stand til å handtere, t.d. på kva stiar det skal vere tillate med hest og sykkel, eller kvar det berre skal vere lov å gå, reglar om bålbrenning, bading og slike ting. Det kan vere viktig nok for dei det gjeld, men eg trur nok kommunane er godt i stand til å ta vare på friluftsføremåla. Det er stort sett også friluftsføremål som er det ein nettopp ønskjer å fremje gjennom slike forskrifter. Etter det eg veit, brukar friluftslivorganisasjonane å vere veldig positive til det kommunane gjer når det gjeld akkurat dette. Men dersom dei skulle vere veldig ueinige, vil det som sagt vere mogleg å klage også med dei nye endringane.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-03:
I det lovforslaget vi har føre oss, fremjar Klima- og miljødepartementet forslag til endringar i lakse- og innlandsfiskelova. Føremålet med endringane er å styrkje innsatsen mot ulovleg fiske. Kvart år vert det avdekt mange tilfelle av ulovleg fiske etter anadrom laksefisk. Det ulovlege fisket gjer at talet på gytefisk i elvane vert redusert. Ulovleg fiske kan også føre til at det lovlege fisket må regulerast strengare for at vi skal nå målet vårt om forvalting av bestandane. Ulovleg fiske etter laksefisk er ei alvorleg form for miljøkriminalitet som har store konsekvensar for det som er sårbare stammer av anadrom laksefisk. Forslaget om endringar i lakse- og innlandsfisklova og straffeprosesslova er eit viktig steg for å styrkje innsatsen mot ulovleg fiske. Forslaget går bl.a. ut på å auke strafferamma frå inntil to til inntil fem års fengsel ved grove brot på føresegnene i lova. Dette gjev eit tydeleg signal om kor alvorleg ulovleg fiske etter laksefisk faktisk er, og strafferamma etter denne lova vert no lik den som vi allereie har i naturmangfaldlova. Det er også føreslått nye administrative reaksjonar, som beslag i reiskap, for å stoppe det ulovlege fisket, og gebyr ved brot som alternativ til strafferettsleg bot. Vidare vert det føreslått ei utviding av høvet til å gjere inndraging av reiskap og til mellombels å kunne nekte registrering av reiskap i inntil to år. Ved å skjerpe straffa for grove brot og opne for administrative reaksjonar frå Statens naturoppsyn vil handsaminga av lova verte meir kraftfull og meir effektiv. Oppsynsverksemda langs kysten er særleg viktig for å slå ned på ulovleg fiske. Lakseoppsynet under Statens naturoppsyn har frå i år vorte varig styrkt med 5 mill. kr per år. Eg var sjølv med på ein aksjon med Statens naturoppsyn i Nordfjord 22. mai i år og fekk sjå kor effektiv ein slik aksjon kan vere, og at det også i fullt dagslys er ulovleg fiske etter laks. Vedtaking av desse lovendringane er eit viktig steg i kampen mot ulovleg fiske og dermed i kampen mot miljøkriminalitet, og eg er glad for at fleirtalet i komiteen, og vonleg også fleirtalet i denne salen, støttar forslaget til vedtak.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-06-03:
Noen av de største demokratiske markeringene vi har hatt i nyere tid i Norge, har nettopp vært for å følge opp Stortingets vedtak i rovviltforvaltningen. Særskilt har det gått på den manglende oppfølgingen fra høyreregjeringens side av bestandsmålet for ulv. Det blir noen ganger feilaktig framstilt som at de demonstrasjonene skulle være mot – eventuelt for, da, i motsatt lei. Det er ikke riktig. Det handlet om å følge opp et bestandsmål som Stortinget hadde demokratisk vedtatt, og det er det vi i lovteksts form får innført i dag, sånn at det ikke er noen tvil om at høyreregjeringen og Erna Solberg, uansett hvilken klimaminister som har ansvaret, har en pliktig oppgave, og det er å følge opp det bestandsmålet på fire–seks ynglinger hva gjelder ulv årlig i Norge. Det som vedtas i dag, vil som sagt være en presisering av det forliket Arbeiderpartiet har vært med på å lage, og det vil medføre at regjeringen må følge opp bestandsmålet den kommende vinteren. Så enkel og grei er den saken vi behandler i dag. På samme måte stadfester Stortinget i dag at dette er et politisk ansvar. Erna Solberg har forsøkt å komme seg unna denne kinkige situasjonen med å opprette en såkalt rovviltklagenemnd, som ville byråkratisere politikken vi mener er et folkevalgt ansvar, og som regjeringen har ansvaret for å utføre. Det er det veldig mange som er glad for at blir stoppet i dag, og det er derfor bra at det er et bredt flertall – uansett hva man mener i rovviltpolitikken – som sier at det selvfølgelig er folkestyrets ansvar å følge opp dette på den måten som Stortinget bestemmer at det skal gjøres. Derfor er dette en dag som kommer til å ta oss framover. Ministeren vet hvilken jobb han har å gjøre, og det er å følge opp bestandsmålet. Det er et demokratisk fattet vedtak, og uansett hva man mener om det, er det i hvert fall et bestandsmål. Det er ikke for eller imot, det er en bestand, og den bestanden skal nås. Den marsjordren er herved gitt.
Aud Hove (Senterpartiet), 2020-06-03:
I svarbrevet frå Klima- og miljødepartementet til desse sakene seier dei at det er eit lågt skadepotensial for ulv utanfor ulvesona. Det vi ser, er at der det er ulv, blir det også skade, og det blir ofte stor skade der det er beitedyr. Difor tykkjer eg det svaret er litt merkeleg. Det merker vi i Oppland no til fulle. Dei seinare åra, etter kvart som det blir fylt opp i ulvesona, er det aukande tap til ulv utanfor ulvesona, i beiteprioriterte område. For fyrste gong er det felt ulv under lisensfelling i Oppland – tre stykk. Om ulven er radiomerkt eller ei, utgjer han eit skadepotensial. Det er ein grunn til at vi har bandtvang for hund. Det er aukande observasjonar av ulv. Om sumrane no dei siste åra har det vore kontinuerleg skadefelling på ulv, og ikkje minst no i vår. Dette er ikkje ei god utvikling. Så var det dette med endring av lisensfellingsperiode for ulv, som var ute på høyring. Høyringa gjaldt å utvide lisensfellingsperioden, utvide han på våren. Men svaret blei å forskyve, og starten blei frå 1. oktober til 1. desember. Det er uheldig å ikkje sjå lisensfelling av ulv i samanheng med når jegerar faktisk jaktar på anna vilt og er ute. Det er både praktisk og fornuftig. No er det fokusert mykje på ulv, vi har jo no behandla to saker om det, men eg vil nemne jerv, som gjer store skader i fleire område i Noreg, og som ligg langt over bestandsmålet. Så ein kan jo seie at ein har lykkast med rovviltforvaltinga, men å forvalte er nettopp å forvalte. Det er ei opplevd trenering av å få hjelp til uttak og regulering av bestanden for alle rovviltartane, også jerv. Det er det som fører til auka konfliktnivå, og det er her det må kome endringar. Ikkje flytt ansvar frå politisk nivå eller slå saman rovviltregionar. Det er ikkje det som løyser konfliktnivået. Representanten Ketil Kjenseth peikte på ei stram line, men det er nok Venstre som er med på å spenne den lina. Rovviltnemndene skal ikkje vere politiske, som Kjenseth var inne på, dei skal forvalte etter det Stortinget bestemmer. Det er Stortinget som skal drive politikken, og rovviltnemndene skal forvalte.
Aud Hove (Senterpartiet), 2020-06-03:
Frå talarstolen her blir det brukt uttrykk som trist, betutta, lei meg og populistisk. Men det som gjer meg trist, betutta, lei meg og av somme kalla populistisk, er den manglande forståinga for dei utfordringane som den enkelte har når dei misser mykje sau – år etter år etter år. Når vi er politisk valde, er vi ombodsmenn og -kvinner for dei som har stemt på oss, og for dei områda vi kjem frå. Dei eg pratar med frå beitenæringa, seier at dei godt kan leve med jerv, men ikkje med tap til jerv år etter år etter år. Det har blitt sagt av fleire frå talarstolen her i dag at vi skal følgje det Stortinget har bestemt. Eg er glad for at statsråden òg var tydeleg på at det Stortinget har bestemt, skal han følgje. Når bestandsmålet for jerv ligg langt over, og det står fleire stadar at miljøforvaltinga skal vere med på å hjelpe til slik at ein får teke ut lisensfellingskvota, får eit avgrensa skadeomfang og får ned konfliktnivået, då må ein faktisk gjere det. Men i dag blir det ikkje gjort. Eg kjem frå ei kommune der eg veit at gardbrukarane no verkeleg tel på knappane om dei skal leggje ned – dei grensar over mot Møre og Romsdal – og det må vi faktisk ha forståing for. Då blir spørsmålet: Har vi då lykkast med rovviltforvaltinga? Ja, vi har lykkast med å få opp jervebestanden, for det var nesten ikkje att jerv på 1970-talet, men det vi ikkje har lykkast med, er å forvalte han, slik at ein faktisk kan leve med den todelte målsettinga. Det vi har erfart, er at viss vi har målretta uttak i eit område og får bort kanskje den eine jerven som gjer stor skade, roar det seg. Det er forvalting. Men det er når ein ikkje prøver å avgrense skadane, at ein får konfliktnivået. Dette tenkjer eg det er ansvaret til Stortinget og forvaltinga å få til.
Aud Hove (Senterpartiet), 2020-06-03:
Konfliktnivå var nemnt her – rovviltnemndene er dei som skaper konfliktnivået. Det tykkjer eg er ein dryg påstand, for eg har enno ikkje sett eit fakkeltog mot rovviltnemndene. Derimot har det vore fleire fakkeltog mot at regjeringa skal følgje stortingsvedtaket. Dansen i rovviltmanesjen var det nokon som sa. Han er jo her, i Stortinget, og eg tenkjer at han er fylt av ordkløyveri og misbruk av statistikk og rapportar og altfor lita fokusering på dei som må leve med problematikken. Det har vi høyrt i manesjen i dag òg.