Lars Sponheim (Venstre), 2006-11-28:
La meg først få gi noen kommentarer til replikksvarene fra representanten Lundteigen, som er en av regjeringspartienes finanspolitiske talsmenn. Det vi her fikk høre, var at hans egne tanker om at en bør fjerne adgangen til å trekke fra renter før skatt beregnes, ennå ikke er lagt vekk av Regjeringen, men arbeides videre med, dette i kombinasjon med en situasjon hvor vi åpenbart er i en periode med internasjonal oppgang av renten, og hvor mange av oss – og stadig flere – frykter at vi skal få en rød-grønn renteøkning på toppen av det. Folk der hjemme som er glad i huset sitt, og som er glad i arbeidsplassen sin, bør merke seg det. La meg likevel begynne med å si at det må være veldig fint å være finansminister i Norge, for sjelden er det en mer takknemlig oppgave enn det vi ser akkurat nå. Veksten i norsk økonomi er stor, sysselsettingsveksten er rekordhøy, og arbeidsledigheten stuper. Det er det flere som skal ha æren for, også finansministeren, som har lagt store deler av SVs økonomiske politikk til side. Men det er ikke tvil om at det vi først og fremst ser, er resultater av den forrige regjeringens bevisste økonomiske politikk gjennom fire år. Etter mitt og Venstres skjønn er dette også den rette politikken for å bringe landet videre: gode rammevilkår for norsk næringsliv, videreføring av skattereformen, satsing på innovasjon og forskning, på en god skole og en framtidsrettet utdanningspolitikk og en aktiv miljøpolitikk hvor næringsutvikling og miljøvennlig atferd gjensidig er avhengig av hverandre og blir et konkurransefortrinn for Norge. Sjelden har grunnlaget for å gjennomføre viktige og riktige endringer i norsk politikk vært bedre enn det vi ser nå. Oppgaven vår er å sikre velferden til generasjoner etter oss, sikre en bærekraftig utvikling og utvikle det næringslivet Norge skal leve av når oljealderen en gang tar slutt. Det krever endringsvilje. En slik endringsvilje ser vi dessverre få spor av i Regjeringens forslag til statsbudsjett for 2007. Den aktive næringspolitikken er avgrenset til å gi skattefritak for ansatte på Hurtigruta. Det er ingen spor av satsing på framtiden – på skole, utdanning og forskning. En ny giv i miljøpolitikken er i beste fall status quo: Noe går i rett retning, noe går i feil retning. Det kan virke som om det å bringe skattenivået tilbake til 2004-nivå, er Regjeringens aller viktigste prosjekt. Resultatet blir at skatteskruen strammes for folk med normale inntekter og normale boliger, samtidig som det fases inn rekordmye oljepenger i den offentlige økonomien. Dette er en kombinasjon som jeg frykter medfører et sterkere press på rente og kronekurs enn det som er nødvendig. Det rammer norsk næringsliv, norske kommuner og ikke minst familier i etableringsfasen. Det er, for å sitere en ikke ukjent arbeiderpartipolitiker, dobbelt urettferdig. Når en regjering har rekordmye penger å bruke på statsbudsjettets utgiftsside, er det åpenbart at mye må bli bra. Derfor støtter Venstre mange av Regjeringens forslag, og det er grunn til å gi ros for vilje til å fortsette opptrappingen av bistanden. Det er grunn til å gi ros for en rekordstor satsing på jernbane, selv om medaljens bakside er at det delvis finansieres av kutt i bevilgninger til trikk, buss og bane i storbyene. Det som bekymrer meg, er imidlertid at det ikke finnes vilje til å satse på framtiden i et så ekspansivt budsjett: Skole, utdanning, forskning og morgendagens næringsliv blir i beste fall avspist med smuler, om det i det hele tatt er noen positive signaler i Regjeringens opplegg når vi også tar i betraktning alle nærings- og forskningsfiendtlige skatteforslag. Jeg må få gi uttrykk for en lett forvirring også. Tidligere har representanter fra regjeringshold hevdet at det ikke står på vilje, men på penger når det gjelder satsing på forskning og høyere utdanning. Hadde vi bare hatt litt mer penger, skulle vi satset også her, ble det sagt etter at budsjettet ble lagt fram. Hva skjer så når Regjeringen ikke bare får litt mer penger, men om lag 4 milliarder kr mer i nye anslag? Ikke én krone mer til forskning og utdanning. Så var det altså viljen og ikke pengene som var avgjørende allikevel – eller at noen sov i timen. Kunnskapsminister Djupedal fikk seg jo til å hevde i spontanspørretimen sist onsdag at de nye anslagene som framkom i Regjeringens tilleggsproposisjon overhodet ikke dreier seg «om noen andre politikkfelt enn akkurat det feltet som går på sykelønn». Det er ikke akkurat et kvalitetstegn for landet å ha en kunnskapsminister som mener at 4 minus 2,8 er lik 0. Representanter for regjeringspartiene vil i denne debatten sikkert skryte på seg stor vilje til samarbeid med Stortinget gjennom en slags felles forståelse med Kristelig Folkeparti om å endre på 105 mill. kr i budsjettet. Det er i og for seg greit nok og bra, men det er grunn til å påpeke at det stort sett dreier seg om påplusninger til ulike tiltak som både Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet har i sine alternative budsjetter. I vårt alternative budsjett omprioriterer vi i Venstre i underkant av 7 milliarder kr i forhold til Regjeringens forslag. Vårt alternativ vil gi en netto skatte- og avgiftslette på 434,8 mill. kr og en mindrebruk av oljepenger på en halv milliard kr. Venstres alternativ innebærer derfor mindre press på rentenivå og kronekurs enn det Regjeringen legger opp til. Venstres budsjettforslag gjenspeiler satsing på våre fire hovedsatsingsområder: miljø, småbedrifter, sosialt ansvar og skole. Venstres hovedsatsing og største utgiftsøkning er innenfor utdanning og forskning, med over 1,4 milliarder kr. Regjeringens «hvileskjær» på dette feltet er etter vårt skjønn uakseptabelt. Hovedlinjen i Venstres skatteopplegg er mer skatt på forbruk og på helse- og miljøskadelig atferd og mindre skatt på arbeid og næringsliv, i tillegg til at enkelte særgoder knyttet til spesielle grupper fjernes. For Venstre er det et mål at Norge skal bli en førsteklasses kunnskapsnasjon. Dette forutsetter at man sikrer gode og stabile rammebetingelser for grunnopplæring, høyere utdanning og forskning. Derfor foreslår Venstre en samlet styrking av forsknings-, universitets- og høyskolesektoren på vel 1,1 milliarder kr utover Regjeringens forslag. Og vi foreslår å øke Forskningsfondet med 40 milliarder kr, noe som vil gi 1,5 milliarder kr mer til forskning hvert år. For Venstre er det åpenbart at framtidens velferdssamfunn avhenger av et nyskapende næringsliv. Norge må ha bedrifter som lykkes i den internasjonale konkurransen. Gode vilkår kommer ikke av seg selv – det krever satsing. En slik satsing vises igjen i Venstres alternative budsjett. Vi bedrer de sosiale ordningene for gründere og selvstendig næringsdrivende for å få flere kvinner til å satse på egen næringsvirksomhet, vi har flere målrettede skatteforslag, bl.a. økte avskrivingssatser og bedring av SkatteFUNN-ordningen. Vi foreslår reduserte gebyrer til Brønnøysund og satsing på næringsrettet forskning. Venstre er av den oppfatning at velferdssamfunnet måles etter hvordan vi tar vare på de svakeste. Det er ikke god velferdspolitikk å gi mer til alle, god velferdspolitikk er å hjelpe enkeltmennesker som trenger det. I Venstres budsjettforslag starter vi to viktige reformer: offentlig finansiert tannhelse og en prøveordning med borgerlønn for langtidsmottakere av sosialhjelp. I tillegg har vi målrettede satsinger på tiltak for rusmisbrukere, økt satsing på rehabilitering for å få flere inn i arbeidslivet raskest mulig, og økt støtte til enslige foreldre og bostedsløse. Dessuten øker vi støtten til dem som adopterer barn til 1G, og gir rett til pappapermisjon til fedre der mor ikke har jobbet nok til at slike rettigheter automatisk inntreffer. Vi foreslår også å utvide fedrekvoten med én uke, og registrerer at Regjeringen heller ikke her følger opp sine egne løfter fra Soria Moria. Vi foreslår dessuten at Norge skal ta imot 500 flere kvoteflyktninger fra FN enn det Regjeringen foreslår. Venstre har som mål at Norge skal være en moderne miljønasjon. Regjeringens forslag til budsjett har enkelte gode tiltak for et bedre miljø som Venstre støtter, og dessverre enkelte mindre gode forslag som Venstre i sitt alternativ sørger for å rette opp. Blant annet styrker Venstre satsing på miljøovervåking, barskogvern, kulturminnevern og opprydding av gift i fjorder. I tillegg foreslår vi å heve vrakpanten med 1 000 kr for å stimulere til en bedre og mer miljøvennlig bilpark, og vi styrker belønningsordningen for kollektivtrafikken med 75 mill. kr, der Regjeringen foreslo kutt. Det er åpenbart at Regjeringen snakker med minst to tunger i miljøpolitikken. Et eksempel på dette er støtten til organisasjonen «Folkeaksjon ny rovdyrpolitikk». Det SV-ledede Miljøverndepartementet avslo støtte fordi organisasjonens mål ikke var i tråd med nasjonale mål og internasjonale forpliktelser, mens regjeringspartiene nå har funnet ut at organisasjonen kan få støtte fra det senterpartiledede Landbruksdepartementet, for der er det sikkert noen andre nasjonale mål enn i Miljøverndepartementet. Det høres iallfall slik ut. Til slutt: Jeg er oppriktig bekymret for faren for overoppheting av norsk økonomi og dermed en høyere rente enn det som er nødvendig. Derfor foreslår Venstre å bruke litt mindre av de ekstrainntektene Regjeringen har fått til disposisjon etter at budsjettet ble lagt fram. Vi mener at det er bedre å være føre var enn å drive en kortsiktig politikk som har en ukjent kostnadsside om ett eller to år. Jeg håper at finansministeren er noe mer nyansert i sitt syn på utfordringene i norsk økonomi enn kommunalminister Åslaug Haga, som i Politisk kvarter mente at skillelinjene i norsk politikk når det gjelder satsing på mer eller mindre velferd, går på om man vil bevilge en halv milliard mer til kommunene eller en hel milliard mer til kommunene enn det Regjeringen selv den 29. september mente var mer enn tilstrekkelig. Det er grunn til å minne om at 1 pst. renteøkning innebærer en ekstra kostnad for landets kommuner på 800 mill. kr. Derfor er Venstres alternative budsjett bedre tilpasset utfordringene i norsk økonomi, både på kort og lang sikt. Jeg vil til slutt ta opp de forslagene Venstre har fremmet i innstillingen.