Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-03-09:
Forslagsstillerne tar opp viktige forhold for familier med store omsorgsoppgaver. De eksemplene vi har hørt om i media de siste ukene, er ikke gode. Ordningen må fornyes. Det skal være anledning for begge foreldre til å være i arbeid, hvis de ønsker det, og å ivareta omsorgsoppgaver på en god måte. SFO er tilgjengelig til og med 7. trinn, og det arbeides nå med skyss til skolefritidsordningen for elever med nedsatt funksjonsevne. Individuell plan og plikten til å ha koordinator er et godt verktøy for å få bedre tjenester i et godt samarbeid mellom familien og det offentlige. Framfor flere koordinatorer og rådgivere må plikten til å utarbeide individuell plan og pårørendes og klientens medbestemmelse bli reell. Det er på høy tid å se på ordningen med omsorgslønn. Den ble innført for over 20 år siden, og det er kommet flere andre ordninger senere som til dels overlapper og utfyller hverandre. Jeg er derfor glad for at Regjeringen allerede i sin regjeringserklæring, Soria Mora II, satte omsorgslønn på listen over de omsorgsoppgaver som skulle løses. Helseministeren har varslet et hurtigarbeidende utvalg som skal gå igjennom ytelser for pårørendeomsorg som erstatter kommunale tjenester og foreslå endringer ut fra en helhetlig vurdering. Dette omfatter både omsorgslønn, pleiepenger og hjelpestønad. Vi vil ha flere fleksible ordninger med familien som aktiv medspiller når det gjelder omsorg for nærmeste pårørende. Jeg har hatt samråd med bruker- og fagorganisasjoner i Vest-Agder om Nav. Der fikk jeg mange gode tilbakemeldinger, bl.a. denne: Dere politikere foretar endringer etter hopp og sprett-metoden. Hver gang det er en sak oppe i media, så bestemmer dere noe nytt. Det nye henger ikke alltid sammen med de andre løsningene, og brukere og ansatte blir forvirret. Det kan jeg være enig i. Derfor må disse viktige spørsmålene bli behandlet på en ordentlig måte. Når vanskelige og kompliserte saker er oppe til diskusjon i det offentlige rom, kommer ofte kravet om flere regler, forskrifter og lover. Men en må ikke glemme at for mange fungerer ansattes skjønn og faglige vurderinger bra, og regler og forskrifter tilpasses den enkelte. Noen av sakene i media er gode eksempler på at det er når skjønnet skal statliggjøres, at det blir feil. Noen ganger vil det være galt å lage mer av det som ikke fungerer. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti foreslår at Regjeringen skal legge fram forslag om en statlig ordning. Jeg er opptatt av at tjenestene skal utføres nærmest mulig dem som trenger hjelp. Det er ikke automatisk sånn at statlige ordninger gir bedre praksis. Og jeg synes det er et paradoks at høyredsiden, som ofte ønsker statlige ordninger, kun vil ha dette på de myke politikkområdene: omsorg, barnevern, rus og sosialtjeneste. For meg er det galt. Jeg vil at politikere lokalt skal prioritere og fatte vanskelige avgjørelser om både omsorg og næringsutvikling. Til slutt må jeg si at jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at opposisjonen ikke har klart å bli enige når det gjelder en løsning i denne saken. Alle mener det er viktig, men enige, det kan de altså ikke bli. Kristelig Folkeparti står i media fram med «løsningen». En politisk løsning krever et flertall, noe Kristelig Folkeparti ikke har klart å skaffe. Opposisjonen har lagt fram flere forskjellige varianter av enighet, men de er helt enige om bare tre ting: De er enige om ultralyd, og den kommer i evalueringen av bioteknologiloven, de er enige om fagpersoner på sykehus, det er dekket opp bl.a. ved krav om faglig forsvarlighet i lov om spesialisthelsetjenesten m.m., og de er enige om at strategiplan 05 skal følges opp. Så her står den borgerlige fraksjonen til stryk. At de ikke engang i en så viktig sak klarer å bli enige, er et tankekors. Det saken dreier seg om, er at vi er enige om at ordningen skal bli bedre. Kristelig Folkeparti vil at Regjeringen skal legge fram forslag til løsninger. Det er det Kristelig Folkeparti skal få. Det er det helseministeren har sagt at hun skal levere – og vi vil ha det levert fort. Så her inviteres vi til enten å vedta det framlagte forslag fra opposisjonen som spriker i flere retninger, eller avvente resultatet av det hurtigarbeidende utvalget. Skal vi få helhetlige, forutsigbare og robuste ordninger, så er det rett å vente. En bedre løsning er på vei. Jeg kan garantere at Arbeiderpartiet vil følge opp, det skal bli bedre, og det skal gå fort.