trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Representanten Tina Bru hadde gode argumenter for hvorfor eierskapsmeldingen er det rette stedet å ta stilling til spørsmålet som vi i dag behandler. Det er vi i Arbeiderpartiet helt enig i, og derfor har vi fremmet forslag om en gjennomgang av klimaprofilen til statlige selskaper i forbindelse med eierskapsmeldingen. Representanten Bru bør etter å ha argumentert sterkt for viktigheten av en endring i Statoils tjæresandprosjekt kunne støtte dette forslaget. I likhet med representanten Marit Arnstad er jeg også overrasket over at Kristelig Folkeparti og Venstre, med de sterke argumentene som de bruker mot tjæresand, ikke kan støtte vårt forslag. Det handler om en gjennomgang av de ulike selskapenes klimaprofil, men også om å vurdere behovet for strengere miljø- og klimakrav. De kan se vårt forslag som et steg på veien mot å trekke Statoil ut av tjæresandprosjektet. Representanten Heikki Holmås spurte rett ut om vi i Arbeiderpartiet mener at forslaget som vi har fremmet, er en åpning for å diskutere Statoils tjæresandaktivitet i eierskapsmeldingen. Svaret på det er enkelt og greit: Ja, det mener vi. Vi mener at i eierskapsmeldingen må vi ha en bred gjennomgang av alle hel- eller deleide statlige selskapers klimaprofil, ikke bare under Olje- og energidepartementets portefølje. Det vil også være en oppfølging av eierskapsmeldingen fra 2011, og vi må herunder vurdere Statoils aktivitet i Canada. Jeg vil bare avslutningsvis presisere at selv om Statoil trekker seg ut av Canada, vil tjæresand fortsatt produseres og utvinnes i Canada. Klimagevinsten er lik null, men Statoils og Norges omdømme vil bli betydelig forbedret.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Ein merkar seg representantforslaget om å avlyse den 23. konsesjonsrunden – dette skal gjerast av omsyn til miljø og klima. Petroleumsforvaltinga skjer i dag innanfor verdas strengaste ramme, i det området vi har ansvaret for både når det gjeld helse, miljø og sikkerheit. Det er god og trygg forvalting av petroleumsressursane våre over tid som har gjort Noreg til ein leiande olje- og gassprodusent. Per dato er det minkande produksjon av olje, og produksjonen av gass er aukande. Gassen er klart ein del av vegen mot lågutsleppssamfunnet. Avlysing av heile konsesjonsrunden er derfor eit fullstendig feil verkemiddel. Snarare burde ein opne meir for å redusere bruken av kol. Vi ser også at iskanten er tema i innstillinga. Eg må seie det er litt underleg å registrere at ein no argumenterer for ein iskant som trekkjer seg langt nedover Barentshavet, medan ein i andre samanhengar høyrer om ein iskant som er i ferd med fullstendig å forsvinne. – Men lat det vere. Det er heldigvis eit stort og føreseieleg fleirtal for ei fornuftig tilnærming også i framtida til ein petroleumssektor som har gjort dette landet til eit av verdas rikaste, og med store ressursar på bok til trygging av det velferdssamfunnet dei aller fleste av oss ønskjer å byggje vidare på. Også dei 250 000 arbeidsplassane som denne sektoren sysselset, skal vite at framtida er trygg. Verda treng meir energi, og Noreg skal vere ein av verdas store energileverandørar i mange tiår framover.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Representantforslaget om å trekkje Statoil ut av tjæresandverksemd i Canada er ikkje nytt. Denne debatten har vi hatt tidlegare, og han gjentar seg no. Men når det gjeld kompetanse og myndigheit til å gjere investeringsvedtak i dei statleg eigde selskapa, ligg det i dag – og slik må det også vere – til styret og leiinga i selskapa. Problemstillinga som dette forslaget tar opp, blir frå statens side handtert i eigarskapsmeldinga, som fleire også har vore inne på. Statoil har i fleire år gitt uttrykk for at selskapet vil gå stegvis fram i utviklinga av oljesandprosjektet i Canada. Både kommersielle og miljømessige omsyn blir lagde vekt på i vurderingane til selskapet. Vi ser at Statoil investerer betydelege midlar i forsking og utvikling av ny teknologi for å kunne utvikle prosjektet på ein mest mogleg berekraftig måte. Statoils mål om å redusere karbonutsleppa frå oljesandutvinning med over 40 pst. innan 2025 er altså industrileiande. Dette viser at nettopp Statoil er eit føregangsselskap som viser veg når det gjeld å redusere fotavtrykket på denne typen utvinning. Vi veit at tjæresandutvinning vil fortsetje i lang tid framover, då ressursane er så store at dei vil bli tatt ut. Då er det viktig med eit selskap som er villig til å vere leiande på miljømessig god produksjon. Der er Statoil leiande per i dag og har ambisiøse mål.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-05:
Olje- og gassvirksomheten på norsk sokkel er en av bærebjelkene i norsk økonomi. Virksomheten har gitt ringvirkninger i form av arbeidsplasser over hele landet. Den har bidratt til næringsutvikling, teknologiutvikling og samfunnsutvikling som har kommet hele landet til gode. Teknologien som finnes i petroleumsnæringen, vil bli viktig i en nødvendig vridning fra fossil til fornybar energi i årene som kommer. Vi ønsker en målrettet satsing på utvinning av olje fra eksisterende felt på norsk sokkel for å sikre en god og ansvarlig forvaltning av ressursene som allerede er funnet. Vi ønsker også en videre satsing på leting og utvinning av nye felt, spesielt i nord, med unntak av spesielt sårbare og verdifulle områder hvor risikoen ved oljeutvinning er for stor. Vi støtter derfor ikke forslaget vi behandler i dag om en generell stans i tildelingen av nye blokker i den 23. konsesjonsrunden på norsk sokkel. Åpningen i 23. konsesjonsrunde av blokkene i Barentshavet sørøst er vi imidlertid kritiske til. Miljørisikoen og miljøkonsekvensene ved aktivitet i dette området kan ifølge de miljøfaglige etatene bli svært store. Miljøkonsekvensanalyser ved akuttutslipp viser at influensområdene for de nordligste utslippspunktene kan treffe iskanten i enkelte sesonger. En eventuell aktivitet i de nordligste delene av området vil kunne ligge inne i isen deler av året. Åpningen av Barentshavet sørøst bygger på en definisjon av «iskanten» som er stikk i strid med definisjonen i forvaltningsplanen. Mens forvaltningsplanen definerte iskanten som maksimal utbredelse av havis de siste ti årene, ble den av flertallet i Innst. 495 S for 2012–2013 definert som «den til enhver tid observerte iskant». I samme innstilling tok Kristelig Folkeparti til orde for å legge følgende rammer til grunn for åpning av Barentshavet sørøst for petroleumsvirksomhet: «For Barentshavet sørøst legges det til grunn de samme rammene for petroleumsvirksomhet som for de allerede åpnede områdene i Barentshavet sør. I områdene ved iskanten og polarfronten skal det ikke igangsettes petroleumsvirksomhet, definert som maksimal isutbredelse basert på årene 2001–2011.» Vi foreslo også at følgende skulle legges til grunn for Barentshavet sørøst i 23. konsesjonsrunde: «Når selskapene bes om å nominere areal inkluderes ikke: – arealet ved iskanten og polarfronten i de nordligste delene av området fra og med 50 km fra maksimal isutbredelse(basert på årene 2001–2011) (basert på årene 2001–2011) Vår holdning er i dag den samme. I likhet med Miljødirektoratet mener vi at det er nødvendig med en grundigere faglig prosess for å definere en grense for iskanten som også dekker mer ekstreme år, slik vi hadde det for ikke så veldig lenge siden, i 2003.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-05:
Havisen fra Polhavet kan bre seg utover Barentshavet og helt inn mot Finnmarkskysten, som den gjorde i 2003. Iskanten er et særlig rikt biologisk område og derfor også veldig verdifullt og sårbart. Derfor sier forvaltningsplanen klart at det ikke skal igangsettes oljevirksomhet ved iskanten. Som jeg nevnte i mitt innlegg, bygger åpningen av Barentshavet sørøst på en definisjon av iskanten som er stikk i strid med definisjonen i forvaltningsplanen. Da håper jeg at statsråden i sitt svar ikke bare vil vise til Stortingets flertall, men også vil svare på om ikke føre var-prinsippet bør være førende i et så sårbart område, slik at det igangsettes en grundig, faglig prosess for å definere en grense for iskanten som også dekker mer ekstreme år.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-05:
Jeg vil si litt til representanten Heikki Eidsvoll Holmås’ utfordring om hvorfor Kristelig Folkeparti ikke støtter forslag nr. 2, fra SV. Som Eidsvoll Holmås vet, har Kristelig Folkeparti en samarbeidsavtale med regjeringspartiene om at i iskanten, som er en av de viktige, sårbare områdene, skal det ikke utvinnes olje. I avtalen står det også at føre-var-prinsippet skal legges til grunn for alle vurderinger. Derfor går jeg ut fra at statsråden lytter til de rapportene som SV nevner i sitt forslag, og legger disse til grunn når blokkene skal tildeles.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-05:
I en debatt som dette, som også faller på verdens miljødag, har jeg lyst til å begynne med å løfte blikket litt. For hva er det egentlig vi snakker om i denne saken? Jo, det er snakk om en av de største krisene vi står overfor, nemlig klimakrisen. Det er ingen norsk krise, men en internasjonal krise. Det betyr at beslutningene vi tar her, får konsekvenser i verden for øvrig. Det er snakk om vårt ansvar for kommende generasjoner. Vi snakker ikke lenger om en usikker fremtid for barnebarna. Klimaendringene skjer ikke i en fjern fremtid – de skjer nå. Derfor gjelder det barna våre, og det er vi som må snu utviklinga. Det er derfor vi ønsker at det skal skje mest mulig på klimafronten, og at det skal skje fortest mulig. Vi vet at om det fortsetter som i dag, og om vi ikke klarer å kutte i klimautslippene, vil de neste generasjonene ikke ha de samme mulighetene som vi har. Rapporten fra FNs klimapanel viser at temperaturen allerede har økt med nesten 1 grad og forventes å øke med 4 grader dette århundret. Konsekvensene dersom dette skjer, er redusert matsikkerhet, mer ekstremvær og truede økosystemer. Risikoen kan reduseres bare dersom vi greier å få ned utslippene. Det er vi som har ansvaret for å gjøre noe med disse utslippene, og det er det denne saken handler om. For hva er bakgrunnen for at oljesand er en utfordring? Jo, det er nettopp det at oljesand forurenser. Utslippene fra utvinning av oljesand er jo minimum ti ganger verre enn fra den oljen vi tar ut i Norge. Derfor har Kristelig Folkeparti gjentatte ganger foreslått å be forrige og nåværende regjering, gjennom deres innflytelse i Statoils styrende organ, sørge for at selskapet trekker seg ut av oljesandaktiviteter i Canada. Oljesandutvinning er den mest klimaintensive måten å utvinne olje på. Oljesandutvinning fører også til store sår i naturen og lokal forurensing av bl.a. vannet. Statoils engasjement i det som kan betegnes som en av de skitneste formene for oljeutvinning, går på bekostning av verdens klima og ikke minst norsk oljebransjes møysommelig oppbygde miljøomdømme. Vi mener at staten som majoritetsaksjonær bør bruke sin innflytelse i Statoils styrende organ til å sørge for at selskapet trekker seg ut av oljesandaktiviteter i Canada. Vi konstaterer at olje- og energiministrene fra både denne og forrige regjering velger å gjemme seg bak formalia for å slippe å ta stilling til en meget viktig miljøsak, som er svært ødeleggende for Statoils omdømme. Jeg tolker statsråden slik at han, som statens representant og generalforsamling i Statoil, verken kan eller vil styre dette selskapet. Vi er uenig i dette. Vi mener at saken er så alvorlig at staten i dette tilfellet må engasjere seg. Statoils engasjement i oljesandutvinning bør og må stanses.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-05:
Uansett hvordan en vrir og vender på det, er det vel ingen tvil om at oljesand forurenser. Statoils engasjement i det som kan betegnes som en av de skitneste formene for oljeutvinning, går på bekostning av verdens klima og norsk oljebransjes møysommelig oppbygde miljøomdømme. Vi mener saken er så alvorlig at staten i dette tilfellet må engasjere seg, og jeg regner med at statsråden faktisk ser alvoret i dette. Spørsmålet mitt blir da: Er det virkelig i Statoils og norske myndigheters interesse at denne oljesandutvinningen får fortsette?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-05:
Jeg synes representanten Elvestuen hadde et ganske kvalifisert spørsmål, som han ikke fikk et veldig godt svar på. Det handlet om hvorvidt statsråden ser noen dilemmaer med den typen skattlegging som en har på sokkelen i dag, og hva det kan bidra til når det gjelder lønnsomhetsvurderinger. For selv om det er 78 pst. skatt, vet vi jo alle at staten tar en stor andel av kostnadene knyttet til investeringene til oljeselskapene gjennom avskrivingsmulighetene. Jeg vil gjerne utfordre statsråden én gang til på akkurat det med forholdet mellom skattleggingen en har i Norge og lønnsomhetsvurderingene på feltene. Har det i det hele tatt vært noen vurderinger knyttet til andre lands systemer, f.eks. Storbritannias system, som etter det jeg forstår, fortsatt er med «ring fence»?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-05:
Jeg må vel få si at jeg ikke synes statsråden svarte representanten Elvestuen noe særlig godt på spørsmålet om dette vil bli tatt opp i eierskapsmeldingen. Representanten Elvestuen bør ikke føle seg helt beroliget når det gjelder det svaret han fikk på det spørsmålet. Den eneste måten å føle seg helt beroliget på, vil være om Kristelig Folkeparti og Venstre stemmer for Senterpartiet og Arbeiderpartiets forslag her i dag. Da vil vi fortsatt kunne få denne saken reelt sett inn i et mer prinsipielt og konstruktivt spor, i den forstand at vi kunne diskutere det der den skal diskuteres, og der den hører hjemme, nemlig i en eierskapsmelding framlagt fra regjeringen til Stortinget. For det er jo slik at det finnes en måte der staten som eier kan påvirke de selskap der man har eierinteresser, og der en også kan være med og sette miljøkrav, og det er gjennom generalforsamlingen. Det gjelder også i børsnoterte selskaper, sjøl om man har mange andre mindre aksjonærer. Men da må det gjøres på et prinsipielt grunnlag. Da må det debatteres prinsipielt. Da må en også kunne vurdere hvordan andre institusjonelle eller finansielle eiere velger å gjøre det, bl.a. Storebrand, som ble nevnt i et tidligere innlegg her. Da bør en også vurdere hvordan en fra statens side skal følge opp hvert enkelt selskap, ikke bare Statoil. Da hadde vi etter min mening hatt en mulighet til en ryddig debatt, ikke denne sak-til-sak-markeringen av dette spørsmålet. Da hadde saken fått den oppmerksomheten den fortjener. Senterpartiet kommer ikke til å ville være med og behandle et så viktig og prinsipielt spørsmål så lemfeldig som det legges opp til her i dag. Vi ønsker at dette skal gjennomgås på et mer prinsipielt grunnlag. I en slik prinsipiell gjennomgang ville Senterpartiet ha ment at en også som eier kunne ha vært aktiv og bedt Statoil om å gå ut av oljesandvirksomhet – da på en korrekt måte gjennom generalforsamlingen. Jeg må også si, når jeg hører det siste innlegget fra representanten Tina Bru, at også Høyre helt saklig sett, ut fra det som representanten sa, burde kunne stemme for det forslaget som Senterpartiet og Arbeiderpartiet har lagt fram her i dag, og få den behandlingen som et slikt forslag fortjener, og den prinsipielle debatten som de statlige selskapene fortjener fra oss, fra Stortingets side, for det forslaget krever jo ikke at en skal legge fram noe nytt før eierskapsmeldingen blir framlagt, men det ber om at en under behandlingen av eierskapsmeldingen tar opp disse spørsmålene. Og så vidt jeg vet, blir eierskapsmeldingen framlagt så pass sent at den antakelig ikke blir behandlet i denne salen før til neste vår.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Jeg vil gjerne følge opp representanten Rigmor Andersen Eides spørsmål: I høringsrunden for den 23. konsesjonsrunden har to tunge fagetater – Norsk Polarinstitutt og Miljødirektoratet – listet opp en lang rekke av blokkene som departementet, Tord Lien og regjeringen nå lyser ut, og sagt at man bør la være å utlyse disse. De bør trekkes fra konsesjonsrunden, fordi man bør ha en grundig, faglig gjennomgang av iskanten – den er delvis gjort av Polarinstituttet – og disse områdene bør skjermes. Spørsmålet mitt til Tord Lien blir da veldig enkelt: Mener Tord Lien at disse tunge fagetatene tar feil, eller har han til hensikt å la være å lyse ut de blokkene som er omtalt av Miljødirektoratet og Polarinstituttet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Jeg kan ikke si noe annet enn at jeg er overrasket over at Tord Lien mener at høringsuttalelsene fra Polarinstituttet – etter det grundige, faglige arbeidet som ble gjort der, etter forespørsel fra Klima- og miljødepartementet, med en minister fra hans egen regjering – ikke brakte noe nytt til torgs. Jeg er også overrasket over at han mener at innspillene fra Miljødirektoratet ikke brakte noe nytt til torgs. Det er mulig at det er det at vi har en regjering som hevder at den skal være kunnskapsbasert, men som i virkelighetens verden bare gir blaffen i kunnskap den ikke liker, som er den nye tonen fra regjeringen. Jeg har etter debatten likevel fire spørsmål som det er viktig for meg å få svar på: Deler Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre mitt syn, at deler av verdens olje- og gassreserver må bli liggende? Det andre spørsmålet er: Er de samme partiene enig i at også Norge må la noen av sine olje- og gassreserver bli liggende? Det tredje spørsmålet går til Tina Bru. Hun gjentok den generelle tesen når det gjelder norsk olje og gass, nemlig at det er veldig viktig å produsere mest mulig norsk gass fordi Det internasjonale klimapanelet har sagt at gass kan erstatte kull. Spørsmålet er egentlig om gass erstatter kull. Da energi- og miljøkomiteen var på tur til Tyskland, fikk vi høre at gasskraftverkene står, mens kullkraftverkene går. Hvis Høyre mener alvor med at vi bare skal produsere den gassen som kan erstatte kull – fordi det bare er den som bidrar til positive effekter for klimaet, som IPCC og Klimapanelet sier – er Høyre da villig til å stille krav om at all framtidig norsk gass som produseres, skal erstatte kull? Det siste spørsmålet er knyttet til iskanten. Jeg synes det er bra at Kristelig Folkeparti tidligere har tatt opp spørsmålet om iskanten. Jeg oppfatter det slik at også Venstre har hatt et sterkt engasjement for iskanten. Spørsmålet mitt blir da: De partiene som ikke støtter forslaget vårt som handler om de omstridte områdene som Miljødirektoratet og Norsk Polarinstitutt mener vi ikke bør tildele i denne konsesjonsrunden, hvorfor støtter de ikke SVs forslag om at disse områdene bør holdes utenfor den videre prosessen?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Jeg takker for de svarene jeg har fått fra forskjellige representanter. Jeg vil bare være kort til Tord Lien siden jeg bare har 1 minutt. Han sier at mye av dette kommer fra 2025 og utover. Da regner vi med at det er helt annerledes. Men til statsråden: Det er altså slik at i de innspillene til EUs framtidig kvotesystem om å sette et kvotetak på 40 pst. – altså 40 pst. reduksjon i det som ligger der, som denne regjeringen som Tord Lien er en representant for, og som statsråd Lien har vært med på å støtte, fører altså ikke til en kvotepris som er høy nok til å erstatte. Dette må jo statsråden vite! Dette vet jo Statoil, dette vet jo oljeselskapene og dette vet jo analytikerne. Da blir det underlig hvis Tord Lien sitter her og prøver å innbille oss at en endring i kvoteprisen vil føre til at gass erstatter kull – for det vil han ikke. Dessverre. – Det var det jeg fikk sagt.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Jeg skal sitere Christine T. Meisingset, som er leder for Storebrands bærekraftige investeringer, som sa følgende i en pressemelding om hvorfor de har trukket seg ut av seks oljesandselskaper og 13 kullselskaper: «Dette gjør vi for å redusere fossil- og CO2-eksponeringen og sikre langsiktig stabil avkastning.(…) Om de uttalte klimamålene blir virkelighet, blir disse ressursene verdiløse rent økonomisk». (…) Er det riktig at det norske statseide selskapet har investert i selskaper som gambler med investeringer som bryter med statens egne målsettinger om å nå togradersmålet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Jeg tar ordet fordi jeg ble provosert av statsrådens forsøk på å latterliggjøre standpunktet vårt i de to siste debattene ved å si at hvis vi både skal være imot oljesand i Canada og imot norsk oljeutvinning, da er det bare Saudi-Arabia igjen. Nei, det er ikke det vi sier. Det vi sier, er at alle i verden må bidra med å la olje, kull og gass bli liggende. Som jeg sa i stad, vi har minst fem ganger så mye olje-, kull- og gassreserver i verden som det verden tåler – som det verden tåler – ifølge regjeringens egne klimaambisjoner om å prøve å stanse den globale oppvarmingen til ikke å bli mer enn to grader. Det er da jeg sier at alle må la noe ligge. Vi sier ikke at vi skal avvikle den norske oljeproduksjonen i Nordsjøen, men vi sier at vi bør stoppe ny leting etter mer olje inntil vi har bestemt oss for hvor mye av den norske oljen og gassen som bør bli liggende. Og det er det vi også diskuterer her: prinsippene for hva slags type investeringer statlige selskaper skal gjøre. For spørsmålet som jeg stilte Tord Lien, og som han ikke svarte på, var: Bør Statoil foreta investeringer som kun er lønnsomme hvis regjeringens målsetting om å hindre den globale oppvarmingen fra å bli mer enn to grader, ikke blir nådd? Det prinsipielle spørsmålet er: Er det bra at statlige selskaper gambler på at staten mislykkes med sin politikk? I andre sammenhenger, nemlig i Statens pensjonsfond utland, har vi gjennom statens aktive eierskapspolitikk og den forvaltningen som skjer der, sagt at pensjonsfondet i sin eierskapsutøvelse skal påvirke selskaper til å unngå barnearbeid. Vi har sagt at vi skal påvirke selskaper til å la være å motarbeide internasjonale klimaavtaler, for det har vi sett at mange selskaper gjør. Men så sier vi: Skal ikke disse prinsippene også gjelde for vårt engasjement i Statoil? Bør ikke statsråden være enig i at Statoil ikke bør gjennomføre investeringer som ikke er lønnsomme hvis vi skal nå de klimamålsettingene som regjeringen og Stortinget selv har satt?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
For å følge opp det representanten Sonja Mandt tok opp, er spørsmålet egentlig følgende: Når man lander på å gå inn for en stortingsmelding i stedet for å gå inn for en NOU og en stortingsmelding, betyr vel det at man mener det finnes nok kunnskap? Det høringsinstansene mener, er at det er behov for å sammenfatte, gjennomgå og systematisere denne kunnskapen på en bedre måte, sånn at man får en helhetlig og samlet oversikt. Hva er det som gjør at representanten mener noe helt annet enn det flesteparten av høringsinstansene mener om dette?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
På bakgrunn av det statsråden sa, at hun kommer til å trekke fosterhjemsbarna inn i prosessen, velger vi å gjøre forslag nr. 3, fra SV, om til et oversendelsesforslag. Så skal vi følge nøye med på om det skjer.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
President! Jeg skulle stemme for, jeg var ikke kjapp nok.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-05:
En av de beregningene som brukes som begrunnelse for at Norge kan videreføre sin olje- og gassvirksomhet i stor skala, er Rystad Energys rapport, hvor en meget interessant graf over utviklingen i gassproduksjon viser en kraftig vekst fram til 2045, men deretter viser den samme grafen et fall i global gassbruk til en tredjedel – altså den rene katastrofen sammenliknet med det som Miljøpartiet De Grønne foreslår. Når man da samtidig ser på økonomien i Snøhvit, overskridelsene på Goliat og det faktum at det ligger et kjempefelt som heter Shtokman, som har ligget der i mange tiår, uten at man har kommet i gang med å utvikle det, er spørsmålet: Hvilke forutsetninger mener statsråden kommer til å være til stede, som vil gjøre norsk olje- og gassproduksjon i Barentshavet lønnsom i 2030, i 2040 og etter det?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-05:
Nå skal jeg la være å holde opptelling over hvor mange tanker jeg har i hodet, men det er ikke få. En av dem er svaret på representanten Brus retoriske spørsmål om hva vi skal gjøre med verdens energiforsyning. Vel, svaret er nokså vel kjent: Vi skal i dramatisk fart endre den fra å være basert på fossil til å være basert på fornybar energi. Vi vet også svært godt at vi har veldig dårlig tid til å gjøre det, og vi vet svært godt at foreløpig er vi på helt feil kurs, noe som fører til at verdens klimagassutslipp går kraftig opp. Norge bidrar til det, både gjennom sin eksport av petroleumsressurser og gjennom å føre en nasjonal politikk som ikke senker våre klimagassutslipp. Det er hovedsvaret. Vi har et stortingsflertall som avviser å ta konkret stilling til hvor store deler av våre gjenværende olje- og gassressurser som skal tilføres atmosfæren i form av klimagasser. Selv Ola Elvestuen fra Venstre sier vi ikke skal velge å la oljen ligge. Vel, det er akkurat det FNs klimapanel og verdens vitenskap ber oss om å gjøre. Da FNs klimasjef var på Svalbard og ble spurt av media hva Norge kunne gjøre for å bidra til den internasjonale klimakampen for et par uker siden, fikk hun sørgelig lite presse på det, men hun svarte to ting: Reduser olje- og gassvirksomheten og kutt ut kulldriften på Svalbard. Nå er vi i en situasjon hvor flertallet, mens de ikke vil påvirke volumet i den norske olje- og gassvirksomheten, viser til gassens klimagevinst, som det ikke er noe grunnlag for å vise til i praksis. De viser til et kvotemarked som vi vet at ikke fungerer, og som ikke kommer til å fungere på svært lang tid. De viser til at det skal komme en internasjonal karbonpris, som det ikke er særlig mye som tyder på at vi kommer til å få på lenge, og de viser til en kommende internasjonal klimaavtale, som skal gi oss de reguleringene som Norge selv ikke vil bidra med, og det er en avtale som sannsynligvis ikke kommer særlig tidlig. Men det som er felles for disse internasjonale tiltakene, er at hvis de kommer, så kommer de til å ramme norsk olje- og gassvirksomhets framtid hardt. Imens setter USA konkrete utslippsmål på sektornivå for sine kullkraftverk, og Kina gjennomfører dramatiske kutt i sin kullbruk, kutt i kjempeskala. Det er det bildet Norge må begynne å forholde seg til, og det er det bildet Stortinget må forholde seg til når vi skal planlegge videre norsk olje- og gassvirksomhet.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-05:
Stortingets flertall – flertallet av partiene – har i denne debatten uttrykt sterk misnøye med Statoils tjæresandengasjement og stor bekymring for klimakonsekvensene av det engasjementet. Statsråden på sin side forutsetter i sine tidligere innlegg at Statoil tar ledende klimaansvar, og han har «store forventninger» til Statoils miljøambisjoner. Men Statoil lever jo ikke opp til dette, de tar ikke dette klimaansvar, de viser ikke i praksis disse miljøambisjonene, og de ignorer det faktum at Stortinget er sterkt misfornøyd med selskapets klimaengasjement. Når statsråden henviser til eierskapspolitikken som styringsredskap, synes da statsråden at statens egen eierskapsutøvelse svarer til statsrådens egne forutsetninger og forventninger til selskapet?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-05:
Er det sånn å forstå at det ikke har vært noen debatt om Statoil og tjæresand tidligere? Nei, det er det jo ikke. Det har vært en knallhard debatt om dette i veldig mange år, hvor veldig mange har lagt fram meget tung dokumentasjon for hvor ille det er at Statoil engasjerer seg i tjæresanden. Så hvorfor er Statoil fortsatt i tjæresanden? Kan det ha sammenheng med at statsråden nøyer seg med å forutsette at Statoil tar klimaansvar? Kan det ha sammenheng med at Høyre og representanten Bru veldig gjerne vil ha Statoil ut av tjæresanden, og ikke har tenkt å legge to pinner i kors for å foreta seg noe med det? Kan det ha sammenheng med at representanten Arnstad, fra Senterpartiet, nå vifter med pekefingeren og vil ha en ryddig debatt og ikke en såkalt lemfeldig sak-til-sak-markering om tjæresanden, nå når Miljøpartiet De Grønne fremmer denne saken? Som om det ikke har vært utøvd eierskapspolitikk i åtte år – fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV – og som om ikke den eierskapspolitikken fortsatt blir utøvd, uten noe som helst resultat i form av å påvirke Statoils holdning til og engasjement i tjæresand? Dette forslaget fra Miljøpartiet De Grønne kommer jo fordi denne sagnomsuste eierskapspolitikken til flertallet ikke har noen som helst effekt, og fordi flertallet åpenbart ikke har den ringeste intensjon om å sette makt bak kravene, til tross for at vi altså eier selskapet og har vist mange ganger at vi gjør akkurat hva vi vil med det selskapet hvis vi virkelig vil. Det som gjenstår, er å se om det klima- og tjæresandengasjementet som har vært uttrykt fra det ene partiet etter det andre i denne salen i dag, faktisk kommer til å gi noe håndfast resultat når eierskapsmeldingen og eierskapspolitikken snart skal bli diskutert. Det er da vi skal måle Fremskrittspartiet, Høyre, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti osv. på om det faktisk ligger noe i viljen til å utøve et statlig eierskap som har den klimaeffekten som så mange sier de ønsker at det skal få. Vi ser med spenning fram til den debatten.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg var i mitt innlegg inne på at vi i løpet av de mer enn 40 årene som denne næringen har drevet aktivitet på norsk sokkel, har utviklet et veldig strengt miljøregime for aktivitet på norsk sokkel. Det mener jeg har vært riktig og viktig. Det er også helt åpenbart at leteaktivitet som vil skje i de blokkene som vil bli tildelt i 23. runde, vil være fullt ut forsvarlig – hvis ikke, vil den ikke bli tillatt iverksatt. Det sikrer det systemet vi har fått på plass over mange tiår. Havis varierer fra år til år, men også gjennom året. Rammene som er satt av Stortinget, tar hensyn til dette. Det må petroleumsvirksomheten forholde seg til, og det mener vi sikrer at miljøet blir ivaretatt på en god måte.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg har ikke til hensikt å diskutere hvem som har feil, og hvem som har rett. Jeg har lyst å gjøre representanten oppmerksom på at jeg er helt uenig i at det har kommet fram ny, signifikant informasjon i denne prosessen – tvert imot. Akkurat de samme innvendingene som har kommet i denne høringsrunden, ble også grundig adressert i denne fantastiske stortingsmeldingen, som jeg har med meg her, som ble lagt fram av den rød-grønne regjeringen, og som heter En næring for framtida – om petroleumsvirksomheten, hvor disse utfordringene er adressert, og som Stortinget hadde tilgang på. Stortinget adresserte disse i sin behandling, men konkluderte – likeens som meg – med at det med de begrensningene som finnes, vil være forsvarlig å åpne disse blokkene for petroleumsaktivitet. Da var SV i regjering.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
La meg bare kort minne om at jeg ikke hører noen rop fra andre næringer i Norge om å få det samme skatteregimet som olje- og gassaktiviteten på norsk sokkel har. Norsk petroleumsaktivitet blir skattlagt i størrelsesordenen 78 pst., og jeg oppfatter som sagt ikke noen rop fra andre om å komme opp på det nivået. Jeg er likevel glad for den rørende omtanken man har for lønnsomheten i olje- og gassaktiviteten. Det er statsråden også opptatt av. Jeg er opptatt av å styrke lønnsomheten på norsk sokkel. Når representanten Elvestuen peker på Johan Castberg, har det vist seg ikke å gå så raskt som man hadde trodd i utgangspunktet, men jeg er helt sikker på at de store ressursene på Castberg kommer til å bli bygd ut på en lønnsom måte på et tidspunkt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Det var veldig mange momenter på én gang. Jeg har lyst – som jeg har prøvd å gjøre noen ganger de siste tre, fire, fem månedene – å redegjøre for den overordnede politikken på norsk sokkel. Et av de viktige prinsippene, som har ligget til grunn i snart 45 år, er at det ikke er staten som produserer gass på norsk sokkel, eller som tar investeringsbeslutninger, kommersielle beslutninger og tekniske beslutninger på norsk sokkel. Det gjør selskapene. Jeg noterer meg at store, internasjonale energiselskaper – i tillegg til de norske – har vært interessert i feltene som nå blir utlyst i den 23. runden. Det mener jeg er en klar indikasjon på at folk som er mer egnet enn jeg til å gjøre kommersielle beslutninger, mener at det her er mulig å drive lønnsom energiproduksjon i mange tiår framover.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Storbritannia har nettopp gitt sin sokkel noen skattelettelser. Jeg har opplevd det slik at det har vært bred politisk enighet om de overordnede rammene for skattleggingen av aktiviteten på norsk sokkel. Jeg tror nettopp den brede enigheten om og den langsiktige tilnærmingen til hvordan man utformer skattepolitikken for norsk sokkel, historisk sett har vært et av de forholdene som har gjort norsk sokkel attraktiv. Når det gjelder de overskridelsene som representanten peker på, mener jeg at dette er det viktig å adressere, særlig overskridelser på utbyggingsprosjekter. Det var et arbeid som representanten Arnstads partikollega satte i gang rett før han gikk av, og som resulterte i en rapport fra Oljedirektoratet, som vi selvfølgelig har til hensikt å følge opp. Men i det inngår det nok ikke noe ønske om noen umiddelbare skatteskjerpelser for sokkelen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
I denne typen debatter mener i hvert fall jeg det er nødvendig å klare å tenke på at man skal løse store energiutfordringer, man skal løse krevende klimautfordringer, og man må hensynta den enorme verdiskapingen denne næringen har gitt oss. Representanten Eidsvoll Holmås utfordret oss på kull versus gass. Det er riktig, som Eidsvoll Holmås peker på, at i dag dumpes det billig kull til Europa samtidig som man har fravær av en fungerende kvotepris i EU. Men som representanten Eidsvoll Holmås selv peker på, kommer den gassen som kommer opp som et resultat av 23. runde, til å komme opp i 2025. Vi vet at gassinfrastrukturen på norsk sokkel ender opp i EU. Legger man til grunn at ikke Europa har klart å komme lenger i sitt klimaarbeid i 2025 enn at man ikke da har på plass en fungerende kvotepris for utslipp av klimagass i Europa, mener jeg det er ufattelig passivt. Det vil man selvfølgelig ha. Det vil bidra til å fase ut kull og erstatte det med fornybart, men også med norsk gass. Så har jeg lyst til å peke på det som jeg selv i min visdom har skrevet i brevet til Stortinget, at dersom verdens forbruk av kull reduseres fra i dag å utgjøre halvparten av verdens energiforsyning til en fjerdedel, vil det være plass til nesten like mye olje av energimiksen som det er i dag innenfor rammen av togradersmålet. Da kan man si: Da bør man redusere oljeproduksjonen med 12 pst. til 88 pst. av dagens nivå. Da kan jeg si: Det kommer til å bli svært krevende å opprettholde oljeproduksjonen på 88 pst. av dagens nivå. Oljeproduksjonen i mange av de store petroleumsregionene i verden går ned. Vi vet at det er to typer ressurser som det er mye igjen av: Det ene er gass og olje på sokkelen i Afrika, i Sør-Amerika og i Europa. Den andre ressursen det er mye av, som vi skal få gleden av å diskutere etterpå, er oljesand. I det perspektivet må vi også ha med oss denne debatten. Det er plass også innenfor togradersmålet til mye olje også i et svært langt perspektiv. Jeg håper den blir norsk. Jeg håper også at den i stor grad i fremtiden vil bli nordnorsk. Det har landsdelen fortjent.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg er, som jeg sa i stad, glad for at Statoil ikke bare har høye ambisjoner på miljø- og klimafeltet, men også selv kommuniserer disse ambisjonene uten at det er et resultat av styring fra Olje- og energidepartementet. Så er det naturlig for meg å si at jeg er opptatt av at Statoil aktivt tar samfunnsansvar og aktivt tar det miljøansvaret de har. Det er en forventning som jeg opplever at det i mange år har vært bred politisk enighet om skal gjelde for utøvelsen av det statlige eierskapet, og det er noe jeg selvfølgelig mener også bør videreføres.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Som sagt, eier norske skattebetalere gjennom staten betydelige verdier på Oslo Børs. Prinsippene for eierskapsstyring har gjort at det norske eierskapet, altså statens eierskap til aksjer på Oslo Børs, har blitt oppfattet å være godt forvaltet og forutsigbart. Det har vært med på å beskytte enorme milliardverdier for norske skattebetalere i mange, mange år. Et av de viktige prinsippene som har skapt denne forutsigbarheten og disse verdiene, er nettopp prinsippet om at kommersielle beslutninger tas av ledelsen i selskapene og i styrene, ikke av aksjonærene, som i dette tilfellet er staten.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg må forsøke i denne saken å svare for eierskapsforvaltningen til Statoil. Det er andre selskaper i min portefølje, men det er Statoil vi diskuterer nå, og da har jeg lyst til å adressere én ting: Staten er ikke eier i Statoil alene. Det er også minoritetsaksjonærer, som har en ganske viktig, men også streng beskyttelse i allmennaksjeloven. Det er bra. Jeg mener at det er viktig at vi som eiere, en av flere eiere i Statoils tilfelle, har store forventninger til miljøstandarder og miljøambisjoner – ambisjoner og standarder for samfunnsansvar, etikk osv. – når det gjelder de selskapene vi er eiere i. Så tror jeg at jeg må la det bli med det, i og med at dette er en sak som flere statsråder nok har en mening om.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg noterer meg at dette har endt opp med at representanten Holmås er mot oljeproduksjon både på sokkelen og i oljesand. Da er det egentlig kun Saudi-Arabia igjen. Det får vi bare notere oss. Jeg har prøvd å være veldig tydelig på dette. Jeg oppfatter vel at SV er et parti som har vært veldig for statlig eierskap i Norge. Det er ingen tvil om at en av grunnene til at det har vært bred politisk enighet om det statlige eierskapet i Norge, og en grunn til at det statlige eierskapet i Norge har vært godt, er at vi har klart å forholde oss til disse overordnede prinsippene, som også har skapt en tillit i aksjemarkedet til at staten er en god eier, for det vet vi at aksjemarkedet opplever oss som. Av disse prinsippene følger det at staten som eier i Statoil ikke involverer seg i investeringsbeslutningene. Det er det styret og ledelsen som har ansvaret for.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
La meg bare først gjøre en kort refleksjon rundt at det nok er veldig klokt av olje- og energiministeren ikke å erklære sterk misnøye med selskaper han har en betydelig post i. Det har noen konsekvenser som vi helst skal holde utenfor stortingssalen, tror jeg. Jeg føler at jeg har redegjort flere ganger for hvordan jeg ser på dette overordnet. Jeg mener at det er naturlig at vi som eier stiller krav på overordnet nivå om at selskapene vi er eiere i, skal vise at de har gode etiske standarder, tar miljøansvar og tar samfunnsansvar. Så er det, som jeg har sagt noen ganger nå, sånn at det er et viktig prinsipp, som har tjent norske skattebetalere svært godt i mange tiår, at kommersielle beslutninger ikke tas i departementene, men i selskapenes styre og ledelse.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
De representantene som har hatt ordet, vil være kjent med hva som er mitt konstitusjonelle ansvar, det er eierskapsforvaltningen av Statoil. Og jeg har forventninger til at Statoil tar samfunnsansvar, bærekraft, miljø og klimautfordringer på alvor i sin virksomhet og gjør vurderinger rundt disse temaene i de beslutningene de fatter på et overordnet plan. Det gjelder i og for seg også på andre felt, som etikk, som vel må kunne sies å være en del av samfunnsansvaret – som jeg har sagt flere ganger her allerede, jeg tror det var representanten Eidsvoll Holmås som utfordret meg på det. Så har jeg prøvd å ligge på en prinsipiell linje her, men jeg finner allikevel grunn til å gjenta det jeg sa i stad: Reduserer man i perioden 2014–2050 bruken av gass fra halvparten av verdens energiforsyning, som tilfellet er i dag, til en fjerdedel, er det plass til nesten all oljen, også innenfor rammen av togradersmålet. Så er spørsmålet: Kan vi? Ja, Stortinget er suverent, så Stortinget kan vedta hva man vil, men det vil være et brudd på et prinsipp som har vært gjeldende i dette hus i mange tiår, og som har tjent norske skattebetalere svært godt i denne perioden. Og jeg finner igjen grunn til å minne om det enorme eierskapet den norske stat har, og hvor viktig det er for disse verdiene at dette eierskapet forvaltes godt. Det mente den rød-grønne regjeringen var viktig, og det mener også Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen er viktig. Jeg er glad for at de hovedlinjene også har oppslutning fra flertallet i salen fortsatt.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Den 23. konsesjonsrunden er en videreføring av en politikk som har bred oppslutning i Stortinget. Vi har diskutert behovet for energi og de globale klimaproblemene i den forbindelse. Vi står foran befolkningsøkning, velstandsutvikling og fattigdomsbekjempelse – som krever bruk av energi. Det å bruke energi gir tilgang på varer og tjenester som løfter folk ut av fattigdom. Problemet er at dagens energiforbruk fører til global oppvarming. Problemet ligger i bruken av energi, hvilke typer energi og hvordan de brukes. Vi mener at energieffektivisering, skifte fra fossil til fornybar energi, skifte fra kull til gass og tiltak og teknologier som karbonfangst og -lagring er veien å gå for å få bukt med klimaproblemet. Hvordan gjør vi det? Det handler om å få satt en pris på og få restriksjoner på CO2-utslipp, få globale og lokale – nasjonale og regionale – tiltak og teknologiutvikling. Poenget er her – som ellers – at den ledestjernen at det er forurenser som betaler, må gjelde. Internasjonale forhandlinger går tregt, men vi ser at gassbruk i USA fører til mindre utslipp – fordi man går fra kull til gass. Vi ser en positiv utvikling i Kina, med kvotemarked og andre nasjonale og regionale virkemidler for å få prissatt CO2. Poenget mitt kan også være et svar på representanten Eidsvoll Holmås’ spørsmål: Hvor mye skal ligge i bakken? Jeg mener det er helt feil utgangspunkt. Det er en blindvei i klimapolitikken å begynne å snakke om hvilke ressurser som skal tas ut. Det som er poenget, er at vi må redusere avbrenningen av fossile brensler. Da må vi sørge for at fornybar energi blir konkurransedyktig, at vi får energieffektivisering. Det som til syvende og sist vil bli tatt ut, er den energien som det er mest kostnadseffektivt å ta ut, og som påvirker klimaet og miljøet minst. Derfor er det et poeng i denne debatten at det er den politikken vi fører i Norge nå – bl.a. kraft fra land til felt og forbud mot fakling på plattformer – som reduserer klimagassutslippene ved produksjonen, i tillegg til en rekke andre påbud, lover, regler og reguleringer for å sikre best mulig helse, miljø og sikkerhet ved oljeutvinningen. Det må være veien å gå.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Dette er egentlig en litt imponerende debatt på en måte. Det er helt legitimt at en er imot å gå videre med norsk olje- og gassvirksomhet og si nei til 23. konsesjonsrunde, og det går greit an å begrunne det sånn som SV og Miljøpartiet De Grønne velger å gjøre det. Men det å beskylde noen for å mangle evnen til å ha to tanker i hodet i denne sammenhengen, synes jeg er en litt grov påstand, spesielt så lenge en gjennom to innlegg faktisk beviser at en selv, altså representanten Eidsvoll Holmås, kun har én tanke i hodet. Det er litt merkelig. Det er faktisk sånn at hoveddilemmaet vi står overfor, ikke bare handler om 23. konsesjonsrunde, det handler om et totalt globalt bilde som er ganske krevende, og som representanten Bru egentlig på en ganske god måte definerte. Av hensyn til verdens fattige må også representantene fra SV og Miljøpartiet De Grønne ta inn over seg behovet for å dekke en etterspørsel etter mer energi. Det sies at det skal satses massivt på fornybar. Ja, jeg er helt enig, det skal satses massivt på fornybart, men vi har altså ikke svaret som gjør at en klarer å veksle inn all den energien den økte etterspørselen tilsier, med fornybar energi i dag. Det er derfor noen av de fremste kunnskapsmiljøene når det gjelder energi, faktisk peker på at det må være en energimiks, som er krevende i en klimasammenheng. Dere har ikke svar, og dere har kun én tanke i hodet, det er det som er problematisk, og det er det som kanskje gjør dere – dessverre – til småpartier.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
I denne salen for ett år siden ble det fremmet følgende forslag fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti: «Stortinget ber regjeringen vurdere å igangsette en offentlig utredning av fosterhjemsomsorgen.» Nå vil ikke Høyre ha noen NOU. De synes det holder med en stortingsmelding. Hvilke vurderinger og ny informasjon gjør at Høyre nå mener det ikke er nødvendig å høre på noen av høringsinstansene når det gjelder en offentlig utredning – at det holder med en stortingsmelding?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Kan jeg da tolke representanten Tønder slik at høringsinstansene, altså Fosterhjemsforeningen, forskere og FO, ikke er utålmodige på vegne av barna, og at de ikke ønsker det beste for barna? Høringene var tydelige og klare på at vi bør bruke den tiden som en NOU tar, fordi det er det viktigste for å få faglig forankring. Hva er det som gjør Høyre mer utålmodig når det gjelder barns beste, enn de høringsinstansene jeg refererer til?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Under behandlinga av denne saken for akkurat ett år og én dag siden, fremmet den daværende representanten Solveig Horne 32 forslag om endringer innenfor barnevernet og fosterhjemsomsorgen. Har statsråden nå en rask plan for gjennomføring av dem, som hun i så fall vil dele med Stortinget, siden hun nå som statsråd, og den gangen som representant for Fremskrittspartiet, er så utålmodig og ikke kan utsette saken med en NOU? Når kommer forslagene?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Det var med stor interesse jeg hørte Venstres begrunnelse for hvorfor de ønsker en stortingsmelding og en NOU, når de faktisk kunne risikert å få flertall for sitt eminente forslag, som vi stiller oss bak – og også flere andre her i salen – og som også Venstre og Kristelig Folkeparti har sagt at de har gått i kompaniskap om. Jeg synes kanskje det er litt spesielt at en velger å fremme et forslag som er veldig bra, som fagmiljøene mener er riktig, og som Venstre mente da de fremmet forslaget – og de hadde sjekket med både Fosterhjemsforeningen, FO og forskere som Elisabeth Backe-Hansen – og så trekke seg på oppløpssiden. En skulle kanskje tro at de miljøene de hadde sjekket med, hadde like stor utålmodighet som representantene fra regjeringspartiene og representantene fra Arbeiderpartiet. Vi er utålmodige, men vi må velge å tro på dem som sitter med fagkunnskapen. En skulle tro at verden ville stoppe opp hvis vi satte i gang med en NOU. Det er ikke slik. Verden går videre, slik som statsråden har sagt. Det vil komme forslag som en NOU vil ta opp i seg – det er det som skjer. Det som er forskjellen, er at med en NOU hadde vi fått forankret dette faglig og i et godt forskningsmiljø, der vi kunne ha undersøkt det vi manglet kunnskap om. Vi hadde fått forankret det faglig, slik at vi kunne gått videre med det politisk. Det er egentlig forskjellen på en NOU og en stortingsmelding. Når fosterhjemsomsorgen selv mener at en kan bruke tid på dette, synes jeg vi som politikere skal respektere det. Når vi ber om råd og ber folk inn på høring, er det spesielt å svekke egne forslag, som Venstre nå gjør. Jeg vil tro at de som var premissleverandører for forslaget – og som senest i går sendte meg mail om at de stilte seg bak et forslag om en NOU – håpet og trodde at Venstre var et seriøst parti og foreslo noe fordi de mente noe med det. Slik er det ikke, og det synes jeg er trist. Når Venstre nå velger å stemme sammen med Kristelig Folkeparti, ønsker vi subsidiært selvfølgelig å støtte forslaget om en melding. Det vil vi ha – det er bedre enn ingenting. Vi vil ha en gjennomgang. Den skal skje nå. Vi støtter også at det er viktig å få med det forslaget som SV nå har gjort om til et oversendelsesforslag. Men igjen: Det er litt spill for galleriet å fremme forslag i denne salen som en egentlig ikke har tro på selv.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
President! Arbeiderpartiet skal stemme for forslaget.