Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Ikke noe land i verden kan rose seg av å ha klart å oppnå full likestilling, heller ikke Norge. Det er ikke til å legge skjul på at vi på enkelte områder i Norge i dag har et demokratisk problem på grunn av fravær av likestilling. Derfor er det viktige forslag som skal behandles her i dag, og som vil bidra til at arbeidet med likestilling tar et viktig skritt fremover. Det var den forrige regjeringen Bondevik som påbegynte arbeidet med endringer i likestillingsloven. Forslagene ble i stor grad fulgt opp av regjeringen Stoltenberg, som la frem forslag til endringer i likestillingsloven for Stortinget i april i fjor. Forslagene ble stadfestet etter regjeringsskiftet i fjor høst. Jeg vil derfor dele æren for endringsforslagene, som innebærer flere viktige skritt videre, med mange. Dette sier at vi i Norge i dag i stor grad står sammen om at arbeidet for likestilling er viktig. Jeg vil særlig peke på forslaget til endring i likestillingsloven § 1 som legger grunnlag for økt aktivitet for likestilling. Dagens lov gir offentlige myndigheter et særlig ansvar for å fremme likestilling. Dette var banebrytende da loven kom. Det er et veiskille at dette ansvaret nå skal deles med flere. Forslaget innebærer at private arbeidsgivere og arbeidslivets organisasjoner nå får en forpliktelse til å iverksette konkrete tiltak for å fremme likestilling innenfor sitt ansvarsområde. Når dette forslaget har fått en gjennomgående positiv oppslutning fra høringsinstansene, ser jeg dette som et uttrykk for at samfunnet har stor forståelse for verdien for oss alle av økt likestilling. Jeg tror denne endringen vil bety mye for økt bevisstgjøring av vårt felles ansvar for å oppnå likestilling. Forslaget om å dokumentere den faktiske situasjonen og redegjøre for planer og tiltak i bedriften vil gi dem som gjør et godt arbeid for likestilling, mulighet til å fremheve dette, mens de som gjør lite, vil få dette synliggjort. Jeg håper at denne endringen vil fungere som en rakett når det gjelder å styrke kvinners plass i ledersjiktet i norsk næringsliv. Det er et problem for næringslivet at de ikke gjør bruk av de best kvalifiserte, men kun velger blant en begrenset gruppe. Forslaget om en styrking av vern i forbindelse med graviditet, fødsel og utnyttelse av fødselspermisjoner skal bl.a. bidra til å styrke menns posisjon i forhold til de arbeidsgivere som har liten forståelse for at også menn ønsker å ta et større ansvar for omsorgen for små barn. Å styrke menns omsorgsrolle er i samsvar med Sem-erklæringen om å arbeide for likestilling ikke bare i arbeidslivet, men også i familiene. Regjeringen ønsker å skape økt fleksibilitet i arbeidslivet og å styrke forutsetningene for å kombinere omsorg og karriere. Likestilling i familien er et mål i seg selv, samtidig som en jevnere fordeling av omsorgsansvar i familiene letter kvinners stilling i arbeidslivet. Vi har i Norge en yrkesaktivitet blant kvinner som ligger på topp i forhold til andre vestlige land, 69 pst. i 2000. Vi har likevel et mer kjønnsdelt arbeidsmarked enn de fleste, med lav andel kvinner i lederstillinger og en skjev nærings- og yrkesfordeling mellom kvinner og menn. Mange kvinner arbeider i tillegg deltid. Det er nødvendig å se disse forholdene i sammenheng med ulik fordeling av lønn og pensjonsrettigheter. Selv om kvinner og menn har rett til lik lønn for arbeid av lik verdi, er det dessverre fortsatt et faktum at kvinner har lavere lønnsinntekter enn menn for et årsverk. Det meste av uforklarlige lønnsforskjeller mellom kvinner og menn kan knyttes til det som vanligvis kalles verdsettingsdiskriminering. Det vil si at kvinnedominerte yrker verdsettes lavere enn mannsdominerte. Dette er uakseptabelt. Regjeringen vil sørge for at det offentlige tar et større ansvar for å bidra til likelønn mellom kvinner og menn. At det nå kommer klart frem i likestillingsloven at det er adgang til å sammenlikne lønn på tvers av faggrenser og tariffavtaler, er viktig. Å få sentrale momenter som skal inngå i vurderingen av om arbeidene er av lik verdi, inn i loven, bør også bidra til å gjøre loven nyttigere som redskap i arbeidet for likelønn. Departementet har også startet et treårig prosjekt hvor et tyvetalls virksomheter innenfor privat og offentlig sektor skal vurdere lønn og verdien av det arbeidet kvinner og menn utfører. Disse erfaringene vil bli brukt av Likestillingsombudet i håndhevingen av loven. Seksuell trakassering er dessverre utbredt både i arbeidslivet, i organisasjoner og i utdanningsinstitusjoner og kan få alvorlige følger både for dem som rammes, og for miljøet rundt. Seksuell trakassering rammer først og fremst kvinner. Vi må slå tydelig fast at seksuell trakassering ikke kan tolereres, og lovutkastet inneholder et klart forbud mot seksuell trakassering, i § 8a, og også en vernebestemmelse som skal håndheves av Likestillingsombudet og Klagenemnda for likestilling. Det avgjørende blir ikke å vurdere et eventuelt overgrep, noe som må overlates til de alminnelige domstoler. Men ombudet må ta stilling til om den ansvarlige har gjort nok for å forebygge og forhindre at seksuell trakassering skjer innenfor vedkommendes ansvarsområde. Det er en viktig svakhet ved dagens lov at brudd på loven, som f.eks. forbigåelse i ansettelsessaker, får begrensete konsekvenser selv om ombudet kan fastslå brudd på loven. Objektivt erstatningsansvar, § 17, er en skjerpet erstatningsregel og innebærer at erstatningsansvar pålegges uten hensyn til skyld. Endringen vil gjøre håndhevingen av likestillingsloven mer effektiv og mer reell og er ifølge Likestillingsombudet et av de viktigste endringsforslagene. Et levende demokrati innebærer at kvinner og menn må gis like rettigheter og muligheter til å delta i og påvirke samfunnsutviklingen på alle samfunnsområder. Regjeringen ønsker derfor å styrke rekrutteringen av kvinner til ledende stillinger og til styreverv. Ikke minst i styrerommene fattes det beslutninger som er viktige for økonomi og samfunnsutvikling. Styreverv gir derfor grunnlag for makt og innflytelse. Når vi samtidig ser at kvinneandelen ligger på et bunnivå, er dette et demokratisk problem og sløsing med ressurser og kompetanse. Den lave kvinneandelen både i styrer og ledelse er også et signal om at kvinner og menn ikke har samme utviklings- og karrieremuligheter i arbeidslivet. Norge ligger på dette området langt etter land som vi oppfatter som mindre likestilte enn oss. Regjeringen besluttet derfor nylig at det skal fremmes forslag om krav om minst 40 pst. representasjon av begge kjønn i styrene til alle statsforetak, statlige særlovselskaper, statsaksjeselskaper og allmennaksjeselskaper. Dette kommer Regjeringen tilbake til. Forslaget vil bidra til at kvinners kompetanse blir benyttet bedre i næringslivet, både i og utenfor styrerommene. Dette vil gi positive ringvirkninger for kvinners karrieremuligheter og vil komme hele næringslivet til gode. Det foreligger et mindretallsforslag fra SV om å ta inn en ny bestemmelse i lovens formålsparagraf om at loven også tar sikte på å bedre minoritetskvinners stilling. La meg gjøre det helt klart at likestillingsloven gjelder for hele befolkningen. I Sem-erklæringen uttalte Regjeringen også at arbeidet med likestilling mellom menn og kvinner må rette seg mot alle medlemmer av det norske samfunn, uavhengig av religion og kulturell bakgrunn. Minoritetskvinner skal og må erfare at loven beskytter og fremmer også deres rettigheter. Regjeringspartiene benyttet den 8. mars til et møte med en flott samling av kvinner med ulik etnisk bakgrunn, til frokost og debatt. Det er et faktum at det fortsatt er en lang vei å gå før alle opplever likestilling i dagens Norge, og vi har en stor ubrukt ressurs i mange av de godt kvalifiserte innvandrerkvinnene. Dessverre opplever mange innvandrerkvinner en dobbelt diskriminering: både som kvinner og i forhold til etnisitet. Jeg ser på dette som et viktig felt som det må arbeides videre med, og jeg vil gi dette arbeidet prioritet. Jeg mener det fremlagte forslaget til endringer i likestillingsloven vil gi et tidsriktig lovverk som fremmer ønskete holdninger, og med tilstrekkelig kraft og tydelighet til å være et viktig bidrag i samfunnsutviklingen.