Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-04-30:
Takk til interpellanten for å ta opp et tema som berører veldig mange. Det er ikke noen tvil om at veldig mange barn og unge opplever utfordrende situasjoner når foreldrene går fra hverandre, og da er det viktig at de ungene har trygge voksne rundt seg. Det er også viktig at vi finner løsninger på det som vi alle sammen er enige om, nemlig at barn og unge skal ha rett til å bli hørt. Derfor tror vi det er viktig at vi har helsestasjoner med god bemanning, som kan snakke med barna før, under og etter en skilsmisse, og at vi har ansatte i barnehagene som har kunnskap om situasjonen til barn som gjennomgår en situasjon der foreldrene er i et samlivsbrudd. Da er det også viktig at vi har en skolehverdag der det er andre voksne enn bare de som står i en læringssituasjon, og som kan se ungene og den helheten som trengs rundt dem. Derfor må vi også – når vi diskuterer denne saken – ikke bare ta ut en liten flik av det hele, men også evne å se situasjonen i en helhet, for barna lever jo livene sine hele tida, hele døgnet og hele året. Vi har registrert at statsråden nå har sendt på høring en sak om endringer i barneloven, og jeg antar at vi kommer til å kunne belyse en del av disse problemstillingene der, for det er alvorlige problemstillinger. Vi registrerer at unger melder tilbake at de strever i sånne situasjoner. Jeg tror også at det bør forskes mer på å se hva som er de riktige valgene å gjøre, sånn at dette blir ut fra barns premisser – ikke bare ut fra foreldrenes premisser. En kunnskapsoppsummering som ble gjort av Folkehelseinstituttet for to år siden, viste at det var veldig lite forskning og få studier på hva som var riktig, og hva som var de riktige valgene for den gruppen. Derfor tror jeg det er viktig at vi ser ganske bredt på dette, og at vi har en god skolehelsetjeneste. Vi var i Grenland og hørte hvordan familiekontorene der jobbet. De hadde veldig gode tilbakemeldinger på det å ha samtalegrupper ute i skoleverket. Det tror jeg også kan være viktig – det at man møter andre likesinnede og opplever at det er flere som har de samme opplevelsene som en selv. Til forslaget: Vi er selvsagt enig i både at barn skal høres og at det er viktig at de gis en stemme. Men jeg tror at når vi skal tilnærme oss dette, må man se til at ressursene brukes der de trengs aller mest. Det er faktisk foreldre som evner å gjennomgå samlivsbrudd uten de store konfliktene, og da bør man kanskje ikke bruke mest ressurser på de foreldregruppene, men heller bruke ressursene der konfliktene er størst. Så er spørsmålet: Er det én oppskrift på hvordan dette skal gjøres? Det er forskjell på en 1-åring og en 15-åring, og familievernkontorene finnes ikke overalt. De finnes, men kanskje tar det to–tre timer å kjøre for å møte på et familievernkontor. Er det da riktig å ta en 5-åring ut av et trygt miljø i barnehagen for å ta ham med til et familievernkontor, eller kunne man systematisert arbeidet, sånn at man kunne hatt noen av de trygge voksne, som er rundt ungene, som kunne hjulpet til med å formidle det som er ungenes synspunkter på det hele? Vi har ikke tatt stilling til dette, men jeg mener at dette er noen refleksjoner som det er viktig å tenke på videre for at man skal kunne få en trygg situasjon, sånn at barna faktisk får formidlet det de tenker. Jeg er litt redd for at det å bli tatt ut og møte noen helt fremmede mennesker som en aldri har sett før, for så å skulle fortelle hvordan en har det, også kan være ganske krevende. I hvert fall for noen av ungene, de som ikke er så store, vil det kanskje være mulig å tenke litt differensiert, avhengig av hvilken aldersgruppe vi tenker på, nettopp for å kunne møte det som er behovet til den enkelte ungen.