May Britt Vihovde (Venstre), 2003-03-21:
Ein krig har ingen vinnarar, berre taparar, og krig er alltid eit vonde. Venstre er motstandar av denne krigen, og finn ikkje å kunna støtta ein krig som heller ikkje har noko klart folkerettsleg grunnlag. Likevel må Noreg ha ei konstruktiv haldning som kan medverka til å moderera partane og minska dei menneskelege tapa og skadane. Vi må no diverre innsjå at kampen for ei fredeleg løysing på denne konflikten er tapt, og kreftene våre må setjast inn i arbeidet med hjelpetiltak i den vanskelege humanitære situasjonen som vil oppstå. Som statsministeren gjorde greie for, vil Noreg no gjera sitt yttarste for dette, både ved dei 160 mill. kr som allereie er løyvde, og ved å auka denne innsatsen. Det støttar sjølvsagt Venstre. Noreg har eit ansvar – og Regjeringa viser vilje til å ta ansvar – for at sivilbefolkninga i Irak ikkje skal oppleva unødige lidingar. Venstre er òg oppteke av at «olje for mat»-programmet held fram, slik FNs generalsekretær har teke til orde for, og som Regjeringa støttar. Noreg har òg teke initiativ til å drøfta den humanitære innsatsen med FN i Genève og i New York. Noreg sitt humanitære bidrag er derimot ikkje, og må ikkje under noko omstende bli oppfatta som, noko anna enn ei støtte til sivilbefolkninga. Vårt bidrag er ikkje å sjå på som støtte til nokon av partane i konflikten. Venstre meiner at denne krigen kunne og burde vore unngått, sjølv om vi meiner at Saddam Hussein så til dei gradar har brote resolusjon 1441. Eit samstemt FN ville hatt makt til å tvinga Saddam Hussein til ei semje om avvæpning av Irak. Eit samstemt FN ville hatt makt til å tvinga Saddam Hussein til å oppfylla intensjonane i resolusjon 1441. Venstre og Regjeringa har heile tida jobba for ei fredeleg løysing. Vi har heile tida jobba for at ei løysing måtte finnast innanfor ramma av FNs tryggingsråd. Denne posisjonen har hatt brei støtte både her i Stortinget og i den norske befolkninga. Venstre og Regjeringa har òg meint at Hans Blix og FNs våpeninspektørar burde fått meir tid til å utføra sine oppgåver, rett og slett fordi dei oppnådde resultat i sitt arbeid. Våpeninspektørane var òg dei einaste som ville kunna gitt oss eit godt og nøytralt svar på om Irak faktisk har og har hatt masseøydeleggingsvåpen. No vil svaret på dette spørsmålet kanskje koma gjennom bitter erfaring og store menneskelege lidingar. Det ligg ikkje til einskildmedlemer av Tryggingsrådet å definera når «tiden for inspeksjoner og diplomati er ute og tiden for militær handling er inne». Einskildmedlemer av Tryggingsrådet har gjennom denne prosessen bidrege til å undergrava den demokratiske verdsordenen og Tryggingsrådets mandat. FN som institusjon er likevel ikkje svekt, og organisasjonen er viktigare enn nokon gong tidlegare. Den styrken og uavhengigheita FN har vist, vil vera avgjerande i arbeidet med å sikra ei stabil framtid basert på fred, fridom og demokrati i Irak og Midtausten elles. Det er òg viktigare enn nokon gong at nasjonar kan samlast og drøfta seg fram til felles løysingar. Internasjonale organisasjonar som EU og NATO har, saman med FN, ei svært viktig rolle når det gjeld å leggja til rette for ein slik dialog. Ministerrådet i EU er no samla i Brussel for å drøfta Irak, og nettopp i dette forumet er nok usemja stor og splittinga kanskje djup. Vi håpar at statsleiarane i Europa no er seg sitt ansvar bevisst, og at dei i det minste klarer å samla seg om ei felles humanitær løysing for Irak. Til slutt vil eg ta opp ei svært viktig sak, som er bekymringsfull. I all krig og i alle konfliktar er det ein fare for at internasjonal rett blir broten, og at menneskerettane blir sette til side. Det herskar ingen tvil om at irakiske myndigheiter og Saddam Hussein må straffeforfølgjast av den internasjonale krigsforbrytardomstolen for brot gjorde gjennom fleire tiår. Det er også bekymringsfullt at USA, som no er i krig, ikkje har anerkjent den internasjonale straffedomstolen for krigsbrotsverk. Venstre er først og fremst oppteke av at dei menneskelege lidingane må unngåast, og at vi må stilla opp med humanitær hjelp så godt det let seg gjera. Dernest er vi bekymra når det gjeld verdssamfunnet og internasjonal rettsorden. Den internasjonale rettsordenen er vår felles forsikring for varig stabilitet og fred i verda, og vi kan ikkje akseptera at han blir neglisjert. Venstre vonar, som alle andre òg har uttrykt, at denne krigen raskt er over. Og, som statsministeren sa, det viktigaste etterpå er å vinna freden. Vi håper at alle stiller opp for å vinna freden etterpå, for å gi menneska i denne delen av verda fred, fridom, demokrati og tryggleik for mat og helse og andre gode som vi ser på som sjølvsagde – det fortener dei verkeleg.