trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-11-16:
To saker: Når det gjelder dispensasjon fra arbeidstidsreglene for barn, merker jeg meg at komiteens flertall går imot at det skal gis dispensasjon i forbindelse med reklamearbeid. Jeg vil likevel si at dette hensynet skal kunne ivaretas uten at det gjøres endringer i det foreliggende lovforslaget. Komiteflertallets oppfatning vil bli fulgt opp ved at det blir gitt instruks til Arbeidstilsynet om hvilke typer arbeid som dispensasjonsadgangen skal omfatte, herunder at adgangen ikke gis anvendelse for reklamearbeid. Det betyr at flertallets merknad om at innføring av dispensasjonsbestemmelse ikke må åpne for utvidelse av arbeidstiden for barnearbeid på andre områder enn det som er hensikten med forslaget, burde være ivaretatt. Når det gjelder rett til overføring av permisjonsrettigheter mellom foreldrene, er det helt riktig det som komiteen skriver i sin innstilling, at dette spørsmålet er til vurdering i Helse- og sosialdepartementet, og jeg går ut fra at de signaler som blir gitt herfra, vil bli tatt med i vurderingene der.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-11-16:
Det har vært en interessant debatt, som kanskje har vært preget litt av tro og tvil omkring manglende finansieringsdel av reformen. Det har også vært synspunkter på dette med tillit til at ting kan skje uavhengig av detaljstyring, lovregulering og regelverk. For så vidt er det også slik at man kan registrere at av og til snur vinden i forhold til tidligere debatter om andre tema samme dag, men vi skal ikke kombinere disse sakene. Det som imidlertid har vært et stafettema, har vært sikkerhetsventilen under punkt 2 i § 33 D, og jeg har lyst til å gjøre statsråden til ankermann og kanskje også låne litt av terminologien i den yrkesrettede utdanningen av snekkere og rørleggere og andre som har vært nevnt. Spørsmålet mitt til statsråden blir: Hvor stor dimensjon har etter statsrådens mening denne sikkerhetsventilen under punkt 2, som for øvrig også er nevnt i vårt verbalforslag?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-11-16:
Det ble en viss oppmerksomhet knyttet til absolutt avslutninga av innstillinga, og jeg føler behov for å presisere dette også fra Høyres side, kanskje ikke med så veldig mange nyanser. Følgende står i innstillinga: «Komiteen er kjent med at Sosial- og helsedepartementet har dette spørsmålet til vurdering. » Det betyr at vi fra vår side ikke er innstilt på å si noe om hvor smal denne bestemmelsen i grunnen skal være, og på den måten ikke bestille noen helt presis konklusjon i innstillinga. Da må reservasjonene på en måte ha gått runden rundt. Det får være gjenstand for senere vurdering, uten en spesielt bestilt konklusjon.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Jeg legger merke til at statsråden driver og sprengleser lovtekst, og jeg skal ikke stille et inkvisitorisk spørsmål om hvordan det skal forstås, men heller gi et generelt råd. Ut fra dagens debatt er lov teksten å forstå, i den grad det måtte være tvil, i rausest og romsligst mulig grad i den forstand at man faktisk mener det som er hovedintensjonen i det som står her, nemlig at denne reformen skal på plass, og at de unntaksbestemmelser som ligger der, er unntaksbestemmelser som i svært liten grad skal komme til anvendelse. Men la meg da stille et spørsmål av mer overordnet karakter, fordi vi som storting, og også Regjeringen, har et overordnet ansvar som arbeidsgivere. Det betyr at når man nå iverksetter en stor etter- og videreutdanningsreform, vil mange yrkesgrupper også innenfor det offentliges ansvarsområde selvfølgelig omfattes av reformen. Hvis en bare ser på noen yrkesgrupper som nylig har vært omtalt, det gjelder helsepersonell og også lærere, så har de et sterkt ønske om å få muligheten til etter- og videreutdanning for å bli satset mer på og for å være på høyde med de store teknologiske og andre endringer som foregår også i det offentlige arbeidsliv. Det som da kunne være interessant å høre, var om statsråden kunne gi noen signaler om hvordan Regjeringen har tenkt å legge til rette for at også disse store arbeidstakergruppene skal få del i reformen, selvfølgelig, og hvordan en rent offensivt, etter at reformen nå blir vedtatt i Stortinget, har tenkt å praktisere sitt arbeidsgiveransvar. Det vil jo bety at store grupper i det offentlige til enhver tid enten vil sitte på skolebenken eller på annen måte få etter- og videreutdanning, og det vil muligens føre til betydelig personellmangel hvis mange gjør det samtidig. Men det det betyr uansett, er at mange vil få en livskvalitet og en mulighet til å bli satset på, som mange sterkt har etterlyst og etterlengtet – også i denne sal. Og hvis jeg ikke husker helt feil, har også statsrådens parti gjentatte ganger tatt til orde for at det er en av de viktige arbeidsgiveroppgavene som vi må ta innover oss. Så det kunne være interessant å få en overordnet betraktning rundt det.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-11-16:
Jeg forundres stadig over de såkalte sosialistiske partiers sterkt konservative holdning i forhold til omsorgs- og familietenkning. Hva er feil med mor? Det vi her diskuterer, er å legge til rette for trygge og gode forhold for barn, for syke barn. Når et lite barn er sykt, trenger det vel mer enn noen gang en eller annen person hjemme hos seg, om det så er mor som er hjemme. Nå tror ikke jeg virkeligheten er slik at det er så selvfølgelig lenger at det alltid er mor som er hjemme. Jeg blir så lei av denne selvfølgelig-tenkningen til de såkalte sosialistene. Slik som jeg ser utviklingen i dagens samfunn, er de unge mye friere i sin tenkning og i sin tilrettelegging av dagene. Jeg har sett mange tilfeller der far er den naturlige omsorgspersonen. Men jeg understreker at jeg ikke ser noe galt i at mor er hjemme dobbel dose når barnet er sykt. Det viktigste er at barnet har en trygg og kjent person hjemme hos seg, gjerne storesøster eller storebror. Dette gjelder først og fremst barna. Hvilken åpning departementet finner, vil vi etter hvert få se. At den blir så bred, tror vi vel ikke når man er redd for å lage et vanskelig system. Selv om det fins enkelte tilfeller vi ikke syns er så bra, er det viktig å understreke at misbruk ikke må oppheve bruk hvis de fleste tilfellene er bra. Dette gjelder forslag om å legge til rette for at alle syke barn her i landet skal ha rett og mulighet til å ha en person hjemme hos seg. Det er ikke artig for en 7 – 8-åring å ligge alene hjemme bak låst dør.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-11-16:
Jeg finner det kanskje riktig å gjenta siste delen av mitt innlegg. Der sa jeg: «En samlet komite uttaler da også at det i gitte tilfeller kan være behov for at den ene forelders rettigheter overføres til den andre ». Og så fortsetter jeg for egen regning: «Så mitt ønske er at departementet i denne saken finner en åpning som sikrer dem som i dag har problemer på dette området. » Og det kan jeg gjerne gjenta, det står jeg på. Hensikten her er å finne en åpning for dem som har problemer, for å sikre alle barn i dette landet best mulige vilkår.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
I likhet med representanten Karin Andersen vil jeg gjerne presisere at vi fra Arbeiderpartiets side ser på denne bestemmelsen som går på å overføre retten til permisjon ved barns sykdom fra den ene forelderen til den andre, som en smal bestemmelse. Vi skal bruke den i de tilfellene der det er et absolutt behov for det, fordi vi ser behovet for at en voksen skal kunne være sammen med barnet når det er sykt. Men vi må ikke utvide retten til å overføre permisjon fra den ene forelderen til den andre på en slik måte at det i praksis vil være kvinnen som tar ut begges permisjonsrettigheter. Vi vet at det i hverdagen er slik at vi som er mannfolk, har de viktigste jobbene som er i samfunnet, og at vi knapt nok har tid til å være hjemme sammen med syke barn. Det er hverdagen, det er praksis, og jeg ønsker ikke at denne praksisen, fordi vi har de viktigste jobbene, skal hjemles i lov. Jeg føler at statsråden skal ta med seg det budskapet fra komiteen og fra Odelstinget at det er viktig og riktig å se på bestemmelsen, men at det fortsatt må være en smal bestemmelse for å ivareta de hensyn som jeg her har nevnt, og vi må ikke lage det slik at kvinnens plass fortsatt skal være ved kjøkkenbenken og i hjemmet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
Jeg vil bare kommentere og presisere hva komiteen faktisk har sagt i innstillingen når det gjelder rett til fri ved barns sjukdom. Jeg vil sitere det komiteen sier: «Komiteen er kjent med at i dagens yrkesliv, og med de praktiske problemer den enkelte familie kan oppleve i forbindelse med barns sykdom, kan det i gitte tilfeller være behov for at den ene forelders rettigheter overføres til den andre. Komiteen er kjent med at Sosial- og helsedepartementet har dette spørsmålet til vurdering. » Det betyr at komiteen på ingen måte har tatt noen stilling til sakens intensjon, og jeg vil i hvert fall på vegne av mitt parti – og jeg tror jeg har flere partier med meg i det – si at jeg mener det ikke er grunnlag for å tolke den merknaden fra komiteen dit som saksordfører Inga Kvalbukt har gjort fra denne talerstolen. Det må i så fall stå for Senterpartiets regning og ikke for resten av komiteens.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
På vegne av stortingsrepresentant Kristin Krohn Devold og meg selv setter jeg frem et forslag om tilleggsbevilgning til politibudsjettet for 1999 for å opprettholde uendret driftsbudsjett i politidistriktene.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Det er selvfølgelig viktig at voldtektsforbrytere blir tatt og dømt. Fremskrittspartiet vil derfor støtte alle tiltak som kan bidra til å styrke kompetansen til politi og påtalemyndighet. Det vil ha to positive konsekvenser: For det første øker det muligheten for at en skyldig voldtektsmann blir dømt, og samtidig øker det muligheten for at en uskyldig person blir frikjent. Det er selvfølgelig like viktig i voldtektssaker som i andre saker at man unngår justismord. Det mest positive som har skjedd for å oppklare voldtektsforbrytelser, er naturligvis opprettelsen av DNA-registeret, som statsråden var inne på. Der har Fremskrittspartiet i mange år før dette virkelig kom inn i riktig spor, vært en pådriver. For voldtektsofrene er det særdeles viktig at de som er skyldige og blir dømt, får en straff som føles rimelig og rettferdig. Jeg har snakket med så mange voldtektsofre som føler det som en tilleggslidelse og en tilleggsbyrde at voldtektsmannen slipper unna med så urimelig lave straffer som man får i dag. Det er riktig som representanten Bjørnstad sa, at en enstemmig justiskomite, både i denne stortingsperioden og i forrige stortingsperiode, gang på gang har påpekt at man ønsker og helst ser at voldtektsforbrytere gjennomsnittlig blir dømt strengere. Det har ført til at gjennomsnittsstraffeutmålingen i løpet av de siste tre-fire årene har økt fra et år og ni måneder til to år og én måned. Det er etter min vurdering ubetydelig. Det går sent i domstolssystemet å ta signaler fra lovgivere. Derfor er det desto mer trist at Arbeiderpartiet har vist seg så totalt uvillig til å ta et grep om denne situasjonen. Hver gang Stortinget har foreslått virkelig å gjøre det lovgivere kan gjøre, nemlig å øke minimums- og maksimumsstraffene, så har Arbeiderpartiet stemt imot, også da Fremskrittspartiet foreslo det sist. Det eneste man kan gjøre hvis man er misfornøyd med domstolspraksis, er selvfølgelig å gjøre det umulig for domstolene å dømme så mildt gjennom å sette høyere minimumsstraffer. Jeg håper at neste gang det kommer opp et slikt forslag, og det vil komme, vil Arbeiderpartiet være mer velvillig til å ta det eneste grepet som virkelig monner, og sørge for at minimumstraffen blir to eller tre ganger høyere enn det den er i dag.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Nå i debatten tror jeg det er fornuftig å minne om at hensikten med restaurantdrift er å servere oss god mat og god drikke, for når man hører på beskrivelsen av restaurantbransjen, spesielt i interpellasjonen, får man vel et inntrykk av at restaurantbransjen har helt andre formål. Jeg tror beskrivelsen bare delvis er riktig og absolutt ikke representativ, og vi må tross alt huske på at det bare er en liten del av restaurantbransjen som er snusket. Det er faktisk få bransjer som er underlagt flere kontrollorganer som kan avdekke uregelmessigheter. Restaurantbransjen har skattemyndighetenes vaktsomme øyne rettet mot seg, Arbeidstilsynet kommer hyppig på kontroll, og kommunale skjenkekontrollører kommer også hyppig på kontroll. Jeg tror at hvis man skal bekjempe organisert kriminalitet, må man rette oppmerksomheten mer mot helt andre områder, eksempelvis vår flyktning-, asyl- og innvandringspolitikk, enn mot restaurantbransjen. Men jeg innser jo at det er problemer i deler av bransjen, og jeg er enig i de forslagene som Arbeiderpartiet fremmer, og vil stemme for dem. Jeg kan ikke være enig i at det er riktig å gjøre restaurantbransjen ansvarlig for gatevolden i Oslo. Det er jo slik at vold ofte skjer når veldig mange mennesker er samlet på ett sted, og selvsagt når man er påvirket av alkohol. Det er bare en mindre del av alkoholkonsumeringen i Oslo som skjer ved restaurantene. Jeg har registrert at statsministeren og Kristelig Folkeparti har som omtrent det eneste svar når man skal diskutere voldsbruken i Oslo, at restauranter og nattklubber bør stenges en time eller to tidligere på kvelden, slik at enda flere mennesker kan samles i Oslo sentrum når de på samme tid kommer ravende ut av restaurantene og krangler om de samme drosjene. At det skulle føre til mindre vold, føler jeg svært ulogisk. Faktisk er det slik at lange åpningstider på nattklubber fører til at folk går hjem på forskjellig tid, og det blir mindre ansamling av fulle mennesker i sentrum på de samme tidspunktene. En annen løsning for Kristelig Folkeparti er selvfølgelig å ha færre skjenkeløyver, slik at køene blir enda lengre ved de nattklubbene som er åpne, og folk kan stå der og krangle og knuffe for å forsøke å komme inn i nattklubbene, med den risikoen det medfører for at noen slår. At det skulle føre til mindre vold, er også høyst ulogisk. Jeg har registrert at statsråden, positivt nok, ønsker å heve kompetansen og styrke politiet når det gjelder å bekjempe svart økonomi. Han sa det samme i den forrige debatten, positivt nok: Han ville heve kompetansen i politiet og styrke politi og påtalemyndighet for å bekjempe seksuelle overgrep mot barn og kvinner. Og så vil statsråden ha mer politi i Oslos gater og gater i andre byer på kveldstid. Veldig bra! Til alt dette trengs det penger, til alt dette trengs det et skikkelig politibudsjett. Nå har man altså fått et budsjett der det viser seg at overtidsbudsjettet er kraftig redusert, bl.a. i Bergen, og det vil selvfølgelig ikke føre til det ønskede resultat.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
I forbindelse med ransbølgen i Oslo, som toppet seg i desember, stod justisministeren fram på TV2 med forslag om strakstiltak. Hun ville umiddelbart sette ned et utvalg med representanter fra departementet og handelsnæringen i Oslo – vel og bra. Men når ble det et strakstiltak å sette ned et utvalg? Vi vet at Regjeringen har lagt fram en såkalt tiltakspakke mot vold, nesten like fyldig som Kristelig Folkepartis partiprogram – vel og bra det også. Jeg er enig med representanten Bjørnstad og Oslos politimester i at man må gjøre mye for å forebygge kriminalitet, at alt ikke bare kan løses med mer politi eller strengere straffer. Det er bare det at vi ikke kan hindre en voldsepisode eller et ran i Oslo i morgen ved å legge fram forslag om et bedre samarbeid mellom hjem og skole eller mellom kommuner, politi og frivillige organisasjoner, eller andre tilsvarende selvfølgeligheter. Mens Regjeringen vurderer tiltak og foreslår langsiktige virkemidler, blir folk knivstukket og ranet, barn blir voldtatt, og frykten og uhyggen sprer seg. Vi trenger tiltak rettet direkte mot voldsmennene, ranerne og overgriperne, forslag som må fjerne kvantumsrabatten ved utmåling av straffene eller en mer effektiv mulighet for politiet til å foreta ransaking, slik Fremskrittspartiet har foreslått. Vi trenger ekstrabevilgninger til Politiet, slik at vi raskt kan få mer politi i gatene. Vi trenger midler til å kunne tilby samtlige politihøyskolestudenter, ikke bare 62 studenter i avgangskullet, å patruljere i Oslo sentrum om kveldene, som ekstrajobb med full lønn. Eller hva med å innkalle hele politireserven til øvelse i Oslo sentrum med jevne mellomrom? Det trengs strakstiltak, og jeg konstaterer, etter å ha hørt innlegget til statsråden, at Regjeringen fortsatt langt på vei er handlingslammet. Det bør kanskje velgerne i Oslo merke seg til høstens valg.
Børge Brende (Høyre), 1999-03-10:
På vegne av representanten Per-Kristian Foss og meg selv fremmer jeg et forslag om innføring av bindende forhåndstilsagn i skattesaker.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Svaret på dette skulle fremgå av min redegjørelse. En hovedbegrunnelse fra EUs side for ikke å akseptere at en skulle finne en løsning innenfor EØS-avtalens ramme, var tidligere at Norge var det eneste EFTA-land som hadde uttrykt ønske om en tilknytning til senteret. Derfor tok Norge, som jeg sa i min redegjørelse nå, dette opp i EFTA-kretsen, og spesielt med Island for å undersøke dette landets interesse. Avklaringen i forhold til Island kom ikke før i slutten av 1998, altså for kort tid siden. På det grunnlaget ble det et nytt møte i kommisjonen i januar, og vi har nylig fått EU-kommisjonens reaksjon på dette, riktignok nokså uformelt i form av et såkalt «non-paper». Det er det vi nå forholder oss til, og på det grunnlaget har jeg sagt at vi får ta det svaret til etterretning og oppta forhandlinger på en annen basis, nemlig en tredjelandsavtale.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg er ikke enig i at Norge forsinket dette, for EU brukte som argument at andre EFTA-land ikke var interessert. Da måtte vi undersøke om andre EFTA-land var interessert. Det som er leitt, er at det gikk så lang tid for å få avklart det, spesielt i forhold til Island. Men det fikk vi altså avklart i slutten av 1998, og etter det ble det raskt et møte. Regjeringen er innstilt på raskt å følge opp konsekvensen av det møtet, nemlig en beskjed om at fortsatt er EØS-avtalen ikke aktuell. Jeg beklager at EØS-avtalen ikke er aktuell, og det tror jeg også Arbeiderpartiet vil erkjenne. Det ville vært bedre for Norge både når det gjelder institusjonelle løsninger, møtedeltakelse og økonomiske bidrag. Det var vel også derfor arbeiderpartiregjeringen arbeidet for det. Jeg må også si når det gjelder anklagen om forsinkelse, at to arbeiderpartiregjeringer holdt på med denne saken i tre og et halvt år. Vi har altså holdt på i knapt halvannet år – så får den enkelte vurdere dette. Men vi er interessert i å komme med og arbeider med det. Når det gjelder statsråd Meltveit Kleppas uttalelse …(Presidenten klubber.) Får jeg ikke anledning til å kommentere det? (Presidenten klubber.)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg får ta det i svaret til Jan Petersen, selv om ikke han spør om det. Eller kanskje han gjør det?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Som jeg sa i mitt første svar, er uttrykket «medlemskap» i denne sammenhengen misvisende. Det var det også selv om det stod i en stortingsmelding utarbeidet av en arbeiderpartiregjering, fordi tredjeland kan ikke bli fullt medlem i dette senteret. Når også Jan Petersen brukte det forrige onsdag, var det faktisk misvisende. I senterets forordning snakkes det om deltakelse på basis av en avtale. Og det er min oppfatning – og det var også arbeiderpartiregjeringenes oppfatning – at å få dette til innenfor EØS-avtalen faktisk er bedre for Norge enn det vi nå risikerer. Da kunne vi deltatt mer på møter og faktisk betalt mindre. Nå må vi trolig betale mer og delta mindre på møter. Men vi skal nå slåss for en tredjelandsavtale som blir så god som mulig. Når det gjelder statsråd Meltveit Kleppa, har hun i det sitatet som er gjentatt til det kjedsommelige, svart på et spørsmål fra journalisten som spurte om det var slik at samtalene og arbeidet med dette medlemskapet ble stoppet. Og da sa hun: «Jeg gav nok beskjed til embetsverket om at denne saken ikke skulle prioriteres høyt» med det samme vi kom inn i departementet.(Presidenten klubber.) Hun erkjente at hun har uttalt seg uklart på dette punkt, men det har vitterlig også en del representanter som har snakket om medlemskap, gjort. Men vi … (Presidenten klubber.)
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Utgangspunktet var jo ikke at noen hevdet det, det var at sosialminister Meltveit Kleppa hadde sagt til Bergens Tidende at Regjeringen hadde nedprioritert saken, noe som var i strid med Stortingets innstilling. Det ble heller ikke redegjort for dette i utenriksministerens Europa-redegjørelse. Statsministeren svarte i spontanspørretimen at det ikke var tilfellet at saken var nedprioritert, men skyldte på EU. Han sa at EU ikke har avklart sitt syn, og at vi venter på svar. Dette synes å være i strid med de faktiske forhold. James Howat Russel, som er tilknyttet EU-kommisjonen, sa til Bergens Tidende i går at det allerede i november 1997 og igjen i januar-februar 1998 ble gitt beskjed om at en EØS-ramme ikke var mulig. Det synes derfor som om statsministeren ikke gav riktige opplysninger da han var her i spontanspørretimen, og det er fortsatt uklart hva Regjeringen har gjort. Howat Russel sier også at det er EU som hele tiden har tatt initiativ til å få avklaringer og møter, så jeg ber statsministeren om å forholde seg til det James Howat Russel sa til Bergens Tidende i går, om dette er riktige opplysninger.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Eg har aldri tvilt på at statsministeren har vore interessert i eit så tett samarbeid med EU som mogleg. Men det er ikkje det som er problemet her. Problemet er at det i den førre spørjetimen vart sagt at ein venta på EUs avklaring i forhold til EØS. No er det på det reine at det var Noreg og EFTA-sida som forseinka dette. Det var ikkje EU, for EU hadde avklart sitt syn på ulike måtar, i alle fall frå november 1997, like etter regjeringsskiftet, og fram til i dag, så den sida av saka verkar heilt openberr. Ansvaret låg på norsk side og på Regjeringas side, kanskje også på ei anna EFTA-regjerings side. Dessutan har vi utsegna frå sosialministeren om at dette ikkje var ei prioritert sak. Det er så langt ikkje kommentert. Eg vil gjerne ha ein kommentar frå statsministeren på akkurat det punktet. Når statsministeren no seier at han vil starte på ny frisk med sikte på maksimal deltaking, er vi naturlegvis glade for det.
Jan Petersen (Høyre), 1999-03-10:
Da er ett av mine spørsmål allerede stilt. Siden statsministeren i forrige uke meget langt på vei indikerte at statsråd Meltveit Kleppa var feilsitert i Bergens Tidende, spør jeg rett og slett: Vil statsministeren virkelig fastholde dette etter at samtalen har vært skrevet ut i sin helhet for offentligheten? Når statsministeren i forrige spontanspørretime sa at alle har vært enige om EØS-sporet hele tiden, hvilken vekt legger han på følgende, som står i narkotikameldingen, St.meld. nr. 16 for 1996-97: «… forhandlinger om medlemskap vil innledes 1997.» Når man allerede så tidlig snakket om medlemskap, hvordan kan statsministeren fastholde at alle har vært enige om EØS-sporet helt til i dag? Jeg håper imidlertid at resultatet av denne runden vil være at Regjeringen heretter setter fullt trykk på dette arbeidet, fordi norsk narkotikapolitikk vil ha stor glede av at et samarbeid på dette området.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Jeg har følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: Prognosene for utviklingen på det norske arbeidsmarkedet viser at det er grunn til å ta signalene om at en økende ledighet er på gang, høyst alvorlig. Også på Sørlandet ser vi økende problemer ved enkelte større bedrifter. Aviser og medier i landsdelen har de siste dagene vært dominert av de dystre utsiktene for en del bedrifter i Agder-fylkene, som Bredero Price i Vest-Agder, Norton i Aust-Agder og bildelfabrikken A-CMI i Vest-Agder. Flere hundre ansatte ved disse bedriftene frykter for sine arbeidsplasser dersom dette fører til oppsigelser. Mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden kjent med og vil hun følge med i de problemene disse bedriftene og arbeidsmarkedet i denne landsdelen står overfor? Vil Regjeringen ta dette som nå skjer,(presidenten klubber) på fullt alvor, og se hva man kan gjøre med bl.a. de norske skatte- og avgiftsbestemmelsene, de tyngende miljøpåleggene og(presidenten klubber) de rigide arbeidslivsbestemmelsene som hemmer bedriftene? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Det er svært kostbart å ansette folk. Bestemmelsene i arbeidsmiljøloven er strenge. Utleie og formidling av arbeidskraft er i en tilnærmet offentlig monopolsituasjon, samtidig som det offentlige beskatter hver arbeidsplass mer enn det man gjør i de fleste andre land. Alt dette har bidratt til at både næringslivet og arbeidsmarkedet mangler de rette rammevilkårene å innrette seg etter. Gjør en ikke noe med disse problemene, vil vi se at det som nå skjer innen større bedrifter, bl.a. på Sørlandet, bare er en begynnelse på en nedtur som norsk industri vil kunne få føle enda mer tyngende i framtiden. Har Regjeringen den nødvendige forståelse av og oversikt over kompleksiteten i det som nå er i ferd med å skje når det gjelder både rammevilkårene for industrien og innrettingen av en norsk arbeidsmarkedspolitikk, for å kunne stoppe eller begrense den negative utviklingen vi aner er i ferd med å tre fram her?
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Jeg vil forsikre representanten at vi følger denne utviklingen svært nøye. Vi vil, som vi har sagt til Stortinget ved flere anledninger, komme tilbake til Stortinget på det tidspunktet det er nødvendig, for eventuelt å se på tiltaksnivået. Representanten nevner også andre rammebetingelser for næringslivet. Den viktigste forbedring i rammebetingelsene for næringslivet, slik vi ser det, er at renten går ned. Den går i gunstig retning nå. I tillegg har vi hatt møter med oljeindustrien og verkstedindustrien for spesielt å se på de signaler som kommer fra disse områdene. De har også lagt en del ønsker og krav om endrede rammebetingelser på statsrådens bord. Vi vil se på dette fram til framleggelsen av revidert nasjonalbudsjett, og se om det kan foretas endringer i rammebetingelsene som vil være fornuftige i den sammenheng. Så mitt svar til representanten er at dette har vi under full oppsikt, og at vi vil komme tilbake til Stortinget når det er tid for det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Representanten tok opp store deler av det som er budsjettforutsetningene for næringslivet. Det har vi selvfølgelig også muligheter til å forbedre, og vi har en diskusjon om dette i det begynnende arbeidet med neste års budsjett. Hvis det er mulig å gjøre noe i år, skal vi se om det kan la seg innpasse. Når det gjelder forholdene på arbeidsmarkedet – representanten nevnte arbeidsleie, men jeg regner med at han kanskje også tenkte på arbeidsformidling – har jeg oppfølging av Blaalid-utvalgets innstilling under forberedelse til Regjeringen. Den saken har Regjeringen lovet at den skal legge fram for Stortinget i løpet av vårsesjonen, og det skal vi holde. Da vil Stortinget kunne få en diskusjon rundt arbeidsmarkedets virkemåte, og i tilfelle det er noe der som ikke er fornuftig, har vi mulighet til å rette på det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Jeg vet ikke hva representanten mente med angrep på faglige rettigheter. Det er klart at utdannings- og kompetansereformen fremover er helt avgjørende for om vi kan ta i bruk den arbeidskraften vi har i dette landet, på en fornuftig måte. Det vil vi komme tilbake til når vi skal diskutere kompetansereformen og i forbindelse med lønnsoppgjørene. Jeg er helt sikker på at mye av endringen i kompetansebehovet vi har i dag, ikke lar seg løse gjennom arbeidsmarkedskurs, men faktisk gjennom omskolering. Så der må vi også ta et krafttak. Når det gjelder den svarte økonomien, er det klart for enhver at en dimensjon som den som ble antydet i Næringslivets Ukeavis, ja bare halvparten av den, er en kjempedimensjon og en trussel mot det som ellers burde gå til våre fellesskapsløsninger. Det kan vi muligens gjøre noe med hvis vi styrker Skattedirektoratets mulighet til å ta fatt på det problemet.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Jeg har til nå registrert alle permisjonsvarsler og varsler om permisjonsvarsler og oppsigelser som kommer. Tallene så langt gir oss ikke akkurat noen direkte begrunnelse for å øke tiltaksnivået. Vi er klar over at noen mener tiltaksnivået burde vært høyere enn det er, men om noen av disse permisjonene og eventuelt oppsigelsene gir seg utslag i endrede tall for ledige, vil vi komme tilbake til Stortinget. Det har vi sagt mange ganger. – Jeg begynner å lyde som min egen reprise, men jeg har ikke noe annet svar enn det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Arbeidsmiljølovgivningen ligger under kommunal- og regionalministeren, så hvis det tillates er hun den rette til å svare på det.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Ja, først vil jeg bre ut dette prosjektet om servicekontorer noe. Der er det ment at brukerne skal kunne møte hele den offentlige tjenesteyting, ikke bare innenfor sosiale tjenester. Så servicekontorene går videre etter det konseptet som er lagt opp av Regjeringen, og vi jobber nå med å fjerne regler som måtte være hindrende for å få dette til mellom kommunale og offentlige etater. Så til prosjektet i Akershus, som heter STA-prosjektet. Det betyr ikke at noen av oss har vært så sta at vi ikke har fått det til. STA står faktisk for sosial, trygd og arbeid. Det er en type klienter som har behov for støtte og hjelp fra alle disse institusjonene eller etatene. Prosjektet i Akershus har definert en koordinering av dette arbeidet på en måte som har gjort det vanskelig å kunne definere det helt klart som et prosjekt som vi kan gå videre med. Det har vært noen runder. Jeg har personlig hatt møter med representanter fra Akershus-kommunene for å prøve å få dette på plass, og de siste signaler jeg har fått gjennom min statssekretær, som har ansvaret for å føre dette arbeidet videre, er at det nå er god kontakt mellom fylkesarbeidssjef, trygdekontor og kommuner om en videreføring av dette arbeidet gjennom et prosjekt. Hvis det fortsatt skulle være ting som er hindrende, er jeg av den oppfatning at jeg vil gå inn i saken igjen for å se om vi kan få dette på plass. Det er også en viktig problemstilling i forhold til utjevningsmeldingen, fordi dette gjelder personer som ofte er ute av arbeidslivet og dermed ytterligere får forverret sine levekår.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-10:
Ja, jeg kunne komme med gripende beskrivelser fra Halvorsbøle – det skal jeg ikke gjøre. Men jeg tror at innenfor dette STA-prosjektet er det ikke alltid penger som trengs, det er rett og slett samhandlingen mellom statlige og kommunale etater som kan bli bedre. Gjennom en slik forbedring av selve prosessen, kanskje også en sterkere forpliktelse, kan vi hjelpe disse personene til å få avklart sin arbeidsevne og til å komme ut i arbeid, og få til opplegg for dem med en kombinasjon av trygd og lønnet arbeid. Det er en helt klar målsetting. Det vil igjen, som sagt, styrke livskvaliteten for personene, og det vil være bra for de offentlige budsjettene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Det for å bedre arbeidsmarkedets konkurranseevne, og dermed bedriftene, tror jeg er en stor satsing på utdanning og etterutdanning. Men i tillegg til det: Næringslivets Ukeavis meldte i forrige uke at svart økonomi har økt med 100 prosent, og de anslår at 130 mill. kr unndras beskatning. Det er jo også en stor belastning for et seriøst arbeidsliv og et seriøst næringsliv. Ser arbeids- og administrasjonsministeren kampen mot svart arbeid som en mye viktigere del i kampen for å bedre konkurransevilkårene for det seriøse arbeidslivet enn f.eks. angrep på faglige rettigheter?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Til denne debatten mellom statsråden og Arbeiderpartiet, vil jeg si at forslag som vil virke mer utjevnende, vil både Arbeiderpartiet og regjeringspartiene kunne få lov til å være med og ta stilling til, for det kommer til å bli lagt fram forslag om det når forskjellsmeldinga kommer, hvis ikke Regjeringa gjør det sjøl. Kontantstøtten er slik at det er avkorting kun for fattigdom og ikke for rikdom. Statsråden var også ganske klar på hvem det var som nå hadde fått betale forliket med Fremskrittspartiet og Høyre. Det var bl.a. sosialklientene, det var kvinner i «små» stillinger som ikke fikk sykelønn – og også egenandelene kunne vi jo nevne. Men det er uklare signaler her. I Kommunal Rapport fra 5. mars i år er det altså en statssekretær som uttaler at Sosialdepartementet vil ha lik behandling. I avisen de siste dagene har også statsråden uttalt seg slik at man får inntrykk av at statsråden mener at kontantstøtten ikke skal avkortes. Kan statsråden bekrefte eller avkrefte hvilken mening hun egentlig har i denne saken?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Det blir litt rart når Fremskrittspartiet kommer og ber om mer midler til arbeidsmarkedstiltak og tiltak ellers, et parti som har vært med på å hjelpe Regjeringen med å skjære ytterligere i arbeidsmarkedstiltakene for i år. Jeg hører hva statsråden svarer, hun sier at hun følger svært nøye med. Det er ikke bare i Agder-fylkene det er stadige nedleggelser av arbeidsplasser, veldig mange er nå ledige og har ingen jobb å gå til. Likevel kommer ikke Regjeringen med tiltak. Statsråden sier at de skal komme tilbake når det passer. Vi vet at det er 60 000 ledige nå, og at det bare er 7 000 som får mulighet til å gå på tiltak i år. De andre 50 000 får klare seg selv, det er liksom plata. Da må jeg spørre statsråden: Er det nå sikkert at statsråden vil komme med nye tiltak i revidert nasjonalbudsjett?(Det foregår høy samtale i rotunden) (Det foregår høy samtale i rotunden)
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Jeg vil stille et spørsmål til statsråd Ragnhild Queseth Haarstad. Kommunal- og regionaldepartementet har nå fordelt 50 mill. kr i ekstra skjønnstilskudd til 150 kommuner med udelte og fådelte skoler. De ekstra midlene er gått som en økning i rammetilskuddet til kommunene, og jeg er i tvil om pengene blir brukt slik de er tenkt, når de ikke øremerkes. Min erfaring er at de ikke treffer der de skal treffe, nemlig til opprettholdelse av grendeskolene. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvorfor vil ikke statsråden øremerke disse ekstra skjønnsmidlene slik at de kan treffe rett og ikke bli lagt til rammetilskuddet, slik at kommunene kan bruke dem til alt annet enn å opprettholde grendeskolene?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Statsråden vil jo ikke høre hva jeg spør om! Når jeg spør hvorfor hun ikke øremerker midlene, sier hun at hun håper kommunene bruker dem til å opprettholde grendeskolene. Jeg tror statsråden forsøker å ri to hester på samme tid: Hun prøver seg på distriktspolitikk og kommunal frihet, og hun prøver seg på sentral fordeling av skjønnsmidler og skolepolitikk – og dette går ikke i hop. Spørsmålet mitt blir: Hva skal statsråden gjøre hvis det blir nedlagt grendeskoler i kommuner som har fått skjønnstilskudd?
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Stortinget bevilget 50 mill. kr ekstra i skjønnstilskudd som skulle kanaliseres til kommuner som hadde det spesielt vanskelig økonomisk, hvor de hadde en struktur på skolesystemet som gjorde at det kunne være vanskelig å opprettholde grendeskolene. Det skulle dessuten tas særlig hensyn til de kommunene som fikk problemer på grunn av omleggingen av skattesystemet, ved at selskapsskatten ble gjort statlig. De skulle også tilgodeses spesielt. Det vi har gjort fra departementets side, er å fordele midlene til de forskjellige fylkesmennene etter at vi hadde fått fylkesmennenes vurdering av hvilke kommuner som hadde disse spesielle problemene. Fylkesmennene har så fordelt midlene ut fra den kunnskap de har om situasjonen i de enkelte kommunene, og ikke minst den kunnskap de har om den enkelte kommunes økonomi. Jeg forventer at kommunene som får disse ekstra skjønnsmidlene, faktisk bruker de pengene til det de er ment å gå til.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Jeg må få lov å minne om at det er Stortinget som vedtar budsjettet. Stortinget har ikke vedtatt at disse 50 mill. kr skulle øremerkes til grendeskoler. Stortinget vedtok at 50 mill. kr skulle brukes som skjønnstilskudd til de kommunene som trengte det, som hadde ekstra økonomiske problemer, og kommuner som fikk problemer på grunn av at selskapsskatten ble gjort statlig. Det er på bakgrunn av den kunnskap den enkelte fylkesmann har om kommunene i fylket, pengene er fordelt. Jeg må altså minne om at det er Stortinget som vedtar hvorvidt pengene skal være øremerket eller være skjønnsmidler. Stortinget har vedtatt skjønn.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Jeg kan forstå at representanten Foss har litt problemer med å vite hvilke saker som ligger i hvilket departement, men jeg skal svare på spørsmålet. Det er riktig at vi inviterte alle arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene til å være med i et utvalg som skulle se på overtid når det gjaldt én og fire uker. Dette er i tråd med det som et flertall i Stortinget vedtok like før jul. Det er riktig at arbeidstakerorganisasjonene har sagt nei til å delta. De henviser til at Regjeringen nå er i ferd med å opprette et utvalg, som vi skal kalle arbeidslivsutvalg, som skal ta for seg bl. a. fleksibiliteten i arbeidsmarkedet, hvilke behov vi har for endringer på grunn av endringene i arbeidslivet og arbeidstiden framover, bl. a. utviklingen av hjemmearbeid, som ser ut til å komme i økende grad. Det utvalget har alle organisasjonene sagt seg villige til å delta i. Utvalget er i ferd med å bli oppnevnt og skal levere sin første delinnstilling allerede til høsten. Vi har forventninger om at utvalget også vil kunne se nærmere på de spørsmålene som representanten Foss tar opp.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Som jeg sa, nedsetter vi nå for det første dette arbeidslivsutvalget som skal se på det som går på arbeidsmiljø, stillingsvern og medbestemmelse. Det skal også se på fleksibiliteten i det framtidige arbeidsmarkedet. Det har både alle arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene sagt seg interessert i og villige til å være med i. Dette utvalget skal da avgi en innstilling allerede til høsten. En av de oppgavene de også vil få, er å se på overtidsbestemmelsene. Det er riktig at vi parallelt med dette ønsket å sette ned et utvalg som kunne se bare på overtidsbestemmelsene, i tråd med det et flertall i Stortinget vedtok før jul. Men det sier seg selv at et partssammensatt utvalg hvor ingen av arbeidstakerorganisasjonene ønsker å delta, blir litt vanskelig å få gjennomført. Det gjør at vi er nødt til å kanalisere også dette arbeidet inn i det utvalget hvor alle parter sier de skal være med.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Jeg har forsøkt å forklare at det ikke bare er LO, men også Akademikerne, AF og YS som har sagt nei til å delta i et utvalg som bare skal se på overtidsbestemmelsene. Men alle arbeidstakerorganisasjonene har sagt ja til å sitte i arbeidslivsutvalget, som skal se på økt fleksibilitet i arbeidslivet, og som skal vurdere hvilke behov for økt fleksibilitet næringslivet har og selvfølgelig også behovet som arbeidstakerne har for mer fleksible arbeidstidsordninger. Utvalget vil selvfølgelig også ha muligheten til å vurdere overtidsbestemmelsene, fordi det ligger i det å få til mer fleksibilitet. Utvalget vi er i ferd med å nedsette, skal avgi en delinnstilling til høsten. Som representanten sikkert forstår, er det vanskelig å få nedsatt et partssammensatt utvalg når samtlige arbeidstakerorganisasjoner sier nei til å delta.(Presidenten klubber.) Vi må få lov til å komme tilbake til dette når vi får vurdert nærmere hvordan vi skal gå videre. (Presidenten klubber.)
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-03-10:
Mitt spørsmål går til arbeids- og administrasjonsministeren. Ved Regjeringens tiltredelse lovet Regjeringen å se på arbeidsmarkedets funksjonsevne, særlig utleie- og formidlingsbestemmelsene, som er rigorøse i Norge. Økt søkelys er nå satt på dette fordi konkurransevilkårene mellom Norge og utlandet er kommet mer i fokus på grunnlag av bl.a. åpen og fri økonomi. Jeg registrerer at vi ikke kommer lenger med å få avklart hva Regjeringen mener, enn at den vil varsle en stortingsmelding om Blaalid-utvalget i vår, så jeg skal la det ligge. Men det er en annen bit av dette hvor statsråden nå iallfall kan avklare om Regjeringen har ett eller flere syn. Regjeringen har varslet å nedsette et utvalg som skal se på overtidsbestemmelsene. I dette utvalget har arbeidstakerorganisasjonene gått imot å sitte, og senterpartirepresentanten Morten Lund uttaler i Dagsavisen denne uken at han «er svært fornøyd med at LO nekter å delta i regjeringsutvalget som skal vurdere økt bruk av overtid». Hva er statsrådens syn på dette?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-03-10:
Med største glede, president.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-03-10:
Dette var ytterligere uklart. Jeg trodde det skulle bli klarere når statsråd Queseth Haarstad fikk anledning til å korrigere en av sine egne partifeller. Det Morten Lund her uttaler, er at den avtalen som regjeringspartiene her i Stortinget har inngått med Høyre og Fremskrittspartiet, ikke skal realiseres. I den avtalen står det uttrykkelig at det skal nedsettes et utvalg for å se på overtidsbestemmelsene, og det er ikke slik representanten Morten Lund sier til Dagsavisen: «Det er LO som bestemmer. Denne saken taper regjeringen.» Jeg vil gjerne be statsråd Queseth Haarstad kommentere både det prinsipielle syn, at det er LO som bestemmer uansett og at Regjeringen taper, og dernest spørsmålet: Holder han avtalens formulering om at et utvalg skal nedsettes for å se på overtidsbestemmelsene? Da er det heller ikke slik som representanten Morten Lund uttaler, at meningen er at disse overtidsreglene skal fastholdes slik som de er nå.
Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-03-10:
Det er ikke lett å fortolke hvordan Regjeringen vil forholde seg til dette. Jeg vil be statsråd Queseth Haarstad bekrefte at hun ikke deler representanten Morten Lunds synspunkt, at når organisasjonene ikke vil delta i dette arbeidet, betyr det at Regjeringen ikke vil ta et standpunkt og ikke vil utrede dette nærmere. Kan statsråden bekrefte at hun vil komme frem til et standpunkt i tråd med avtalen som ble inngått mellom partiene i Stortinget sist høst, og at LO og de andre organisasjonenes fravær ikke vil forsinke det arbeidet?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren. Regjeringen har vært opptatt av å ha en meget høg verdiprofil og gjøre seg til talsmann for de aller svakeste i vårt samfunn, og Arbeiderpartiet ble i regjeringsposisjon gjentatte ganger konfrontert med at vi øker forskjellen mellom de fattigste og de rikeste her i landet. I disse dager mister 200 000 retten til sykepenger, og det er lavtlønte med inntekt under 56 000 kr som mister denne retten. Synes ikke statsråden det blir et moralsk spørsmål når rike, velstående familier får kontantstøtte, mens sosialhjelpsmottakerne mister den? Og jeg må spørre hvordan statsråden fortsatt kan sitte helt handlingslammet og se på at det skjer en så stor grad av forskjellsbehandling i kommunene våre. Er det etter statsrådens oppfatning riktig at en i Bergen skal få utbetalt kontantstøtte hvis en er sosialklient, mens en i Oslo ikke skal få det? Føler ikke barne- og familieministeren et ansvar for en ordning hun selv har hastet igjennom?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Kontantstøtten går ikke til både fattig og rik så lenge vi ser at kommunene praktiserer så ulikt som de gjør. Og det holder heller ikke, som statsråden nettopp har gjort i denne saken, å anbefale kommunene å ha en lik praksis. Barne- og familieministeren har gang på gang blitt konfrontert med denne problemstillingen uten at hun har tatt et konkret initiativ. Meningen med kontantstøtten var vel ikke at den skulle redusere kommunenes sosialutgifter? Det blir i hvert fall ikke en riktig framstilling, slik statsråden har gjort gjennom media den siste tiden, når hun virker noe overrasket over det som nå skjer i Kommune-Norge. Hun ble bl.a. stilt et skriftlig spørsmål om dette den 22. september i fjor av representanten Signe Øye. Jeg mener at statsråden bør handle nå gjennom et forslag til lovvedtak. Det nytter ikke å vente til vårparten med å komme med en lovendring. Vi vet nok, vi vet at 80 pst. av kommunene kutter i kontantstøtten.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Jeg vil takke statsråden for svaret. De som står bak arbeidet med rapporten fra Kvinneuniversitetet Nord, har lang erfaring, både som statsadvokat og som etterforsker. Jeg er veldig glad for at prosjektets innhold vil bli tatt med i det videre arbeidet i departementet. Etter det jeg kjenner til, er det heller ikke noe som skulle gi grunn til å betvile det faglige i denne rapporten. Bare en har en mistanke om at rapporten gir et bilde av en situasjon som er riktig, er det etter min mening en meget sterk grunn til å reagere. Derfor er jeg glad for at justisministeren også vil innarbeide rapporten i det arbeidet Statssekretærutvalget skal gjøre, og man er nødt til å se på kvaliteten av det arbeidet som gjøres i forbindelse med disse spørsmålene. Jeg synes det er grunn til å understreke at det er viktig at politi og påtalemyndighet følger opp denne type saker på en skikkelig, seriøs måte. Arbeiderpartiet mener at det er viktig at justisministeren følger opp dette alvorlige samfunnsproblemet og ser på hvordan vi som storsamfunn kan forebygge denne type problemer. Det er jo slik at det farligste stedet for kvinner i dag ikke er Karl Johan en sen nattetime, men faktisk deres egne hjem. Både blant oss politikere og også i media er hovedfokus i dag rettet mot den synlige gatevolden – det gjelder også ulike typer butikker og banker. Dette opprører selvfølgelig de aller fleste av oss. Men jeg tror vi også har et ansvar for å huske at volden i hjemmet, mot kvinner og barn, har et stort omfang og er vanskelig å angripe. Jeg synes også det er positivt at politimesteren i Oslo ønsker å prioritere disse sakene høyere. En voldtekt kan føre til ubotelig skade i et menneskeliv, og skaden blir ikke mindre hvis voldtektsmannen går fri. Det er kanskje slik at når vi diskuterer voldtekt i vårt samfunn, har vi lett for å røre sammen både moral, rettstenkning og omsorg for individet. Det er et meget sterkt signal når advokater faktisk fraråder unge jenter fra å anmelde voldtekt som har skjedd på en fest. Vi husker også godt debatten om skjørtelengde, og om kvinner som gikk alene på bar. Jeg synes det er grunn til å spørre: Hvem har skylden for en voldtekt? Jeg synes også det er grunn til, etter å ha sett en del dommer i vårt eget rettssystem, å minne om hvem som faktisk er offeret i en voldtektssak. Jeg mener ikke at løsningen på voldtektsproblemet ligger i å redusere verken menns rettssikkerhet eller kvinners frihet. Vi må bestrebe oss på aldri å dømme uskyldige. Vi er nødt til å ville friheten(presidenten klubber) (presidenten klubber) – Jeg skal komme tilbake til resten senere, president.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-03-10:
Takk for påminnelsen, president. Jeg tar selvfølgelig opp de forslagene som jeg har fremmet på vegne av Arbeiderpartiet.