Heidi Larssen (Høyre), 2004-11-25:
Den økonomiske politikken som føres, gir resultater. Norsk økonomi er på vei opp av bølgedalen, den økonomiske veksten tar seg opp, sysselsettingen øker, og ledigheten er på vei ned. Regjeringens budsjettforslag for 2005 bygger opp under denne positive utviklingen. Ingen regjering har noensinne gjort så mye for å forbedre næringslivets rammevilkår som den vi har nå. Et velfungerende næringsliv er en forutsetning for at Norge fortsatt skal være verdens beste land å bo i. Arbeidet er nøkkelen til bedre velferd, både for den enkelte og for samfunnet. Det er viktig at alle får nyte godt av det å ha et arbeid å gå til, og at vi har stor nok verdiskaping til alle de velferdsgodene som vi tar som en selvfølge at vi fortsatt kan finansiere. Derfor kan velferd aldri settes opp mot verdiskaping – det ene forutsetter det andre. Arbeiderpartiets gamle slagord om først skape, så fordele, er både godt og riktig. Det er bare så synd at det virker som om de har glemt at generelle, gode rammebetingelser, herunder skattelette til alle, har betydning for næringslivet og opprettholdelse og etablering av arbeidsplasser. Det virker som om Arbeiderpartiet heller synes det er en riktigere vei å gå å gi enkeltgrupper spesielt gode vilkår. Man kan jo spørre om det er slik de nå skal operere, finne enkeltgrupper som f.eks. redere, som fortjener ikke bare skattelette, men skattefrihet for sine flytende restaurantarbeidere, mens restaurantarbeidere på land ikke får det. Etter til det kjedsommelige her i dag å ha hørt om Regjeringens usosiale skattepolitikk, bl.a. om å gi til dem som har mest fra før, kan man jo spørre hva som er sosialt, og hva som er usosialt. Ikke skjønner jeg at det er usosialt å redusere gapet mellom skatt på arbeid og skatt på kapital. Arbeiderpartiet, derimot, synes det er greit at de menneskene som tar ut arbeidsinnsatsen sin som avkastning, får lavere skatt enn dem som tar ut arbeidsinnsatsen sin som lønn. Er det dette som i Arbeiderpartiets språkbruk kalles rettferdig fordeling? For meg er det urettferdig. Og siden Arbeiderpartiet ikke vil redusere skatten på arbeid, er det nærliggende å spørre om de vil heve skatten på kapital utover de 48 pst. som er i dag, og på den måten få lik skattemessig behandling. Omfanget av skattenivået utløser en av de viktigste verdidebattene i et moderne samfunn. Sosialistene mener at staten alltid er best til å forvalte penger, mens vi andre faktisk mener at enkeltmennesker kan fatte fornuftige beslutninger. Det er svært lenge siden jeg hørte Arbeiderpartiet eller SV si noe annet enn at det offentlige trenger mer penger, og at det offentlige er de beste forvalterne. Deres ønske om en altomfattende offentlig sektor stopper kanskje ikke før skatteprosenten er 100. Høyre mener at spredning av verdier og en desentralisert beslutningsmodell er den beste garantien for et godt samfunn. Maktkonsentrasjon bør unngås så langt det er mulig. Høyre har i tillegg tillit til at det enkelte menneske og den enkelte bedrift kan fatte gode og langsiktige beslutninger som gagner samfunnet. Vi vil ikke ha et samfunn der mangfoldet og muligheten til å velge annerledes forsvinner. Da forsvinner også friheten. Og vi kan ikke skille mellom økonomisk og politisk frihet. Dette er noe av begrunnelsen for at vi ikke ønsker en altomfattende stat, og at vi ikke ønsker et meget høyt skattetrykk. Jeg skal gi sosialistene rett på ett punkt i skattedebatten: Det er forskjell på hvem som sitter i regjering. Vi har ikke råd til et sosialistisk eksperiment nå.