Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-12-18:
Nærmere to dager på overtid ble verdens land enige om veien mot en ny klimaavtale i Paris 2015. Hvordan resultatet skal beskrives, er det delte meninger om. Statsråden har beskrevet det som et kompromiss som gjør det enklere å få en internasjonal klimaavtale på plass neste år. Miljøorganisasjonene har omtalt det som en betydelig utvannet avtale, som verken gir nødvendig klimahandling eller legger opp til nødvendige utslippskutt. Som deltaker i Lima må jeg si at dette var kanskje det beste vi kunne få til. Når det er sagt, skulle jeg – sammen med andre – gjerne sett et mye mer ambisiøst og forpliktende resultat. Med frivillige utslippskutt og manglende klimafinansiering spørs det hvor godt grunnlaget er for en helt nødvendig og ambisiøs avtale i Paris, men alternativet, som er ingen avtale, hadde vært langt verre. Dette er helt klart et viktig skritt videre. Jeg mener det er grunn til å berømme statsråden for den svært viktige og gode jobben hun gjorde i Lima – ikke bare for den norske delegasjonen, men også den tilliten hun ble vist i siste forhandlingsrunde. Det står det respekt av. Forhandlingene i Lima har som bakteppe en høst fulgt av oppdatert og alvorlig kunnskap. FNs klimapanel har oppdatert sine rapporter, og det er et tydelig dystert bilde som tegnes. Det er fare for at klimaendringene kommer ut av kontroll dersom den globale middeltemperaturen stiger mer enn to grader. Togradersmålet dreier seg om å begrense global temperaturstigning sammenliknet med førindustriell tid til to grader. Konsekvensene av en temperaturstigning over to grader vil bli alvorlige. Vi vil også oppleve store endringer i kystlinjen og oversvømmelse av lavtliggende områder. En stor del av det biologiske mangfoldet vil bli borte. Store deler av verden vil oppleve økende knapphet på ferskvann. Ukontrollert oppvarming vil føre til at tundraen og polisen smelter og at verdens regnskoger brenner ned. Smelting av tundraen og store skogbranner vil frigi store mengder klimagasser som igjen vil føre til økt oppvarming. Det gjorde inntrykk da vi satt i plenumsalen i Lima og hørte på spesielt de fattige landene som nå opplever klimaendringene på kroppen. Bresmeltingen i Bhutan, sviktende fiske på grunn av temperaturøkning i havet utenfor Senegal, og sviktende avlinger som skaper uro i mange land for matsikkerheten. FNs klimapanel har dokumentert at utslippene av klimagasser må reduseres betydelig for å unngå dramatiske globale klimaendringer. Den siste rapporten viser at temperaturen allerede har økt nesten en grad, og forventes å øke med fire grader dette århundret. Konsekvensene dersom dette skjer, er redusert matsikkerhet, mer ekstremvær og truede økosystemer. Risikoen kan reduseres dersom vi greier å få ned utslippene. Vår klode befinner seg i en svært alvorlig situasjon. Vi snakker ikke lenger om en usikker fremtid for barnebarna våre. Klimaendringene skjer ikke i en fjern fremtid – de skjer nå. Derfor gjelder det barna våre, og det vi gjør for å snu utviklingen. Det vil derfor være helt avgjørende å få på plass en ny internasjonal avtale. Kristelig Folkeparti mener i-land som i stor grad har forårsaket klimakrisen, også må ta mest ansvar. Samtidig er det ikke til å komme forbi at dette alene ikke er nok. Fremvoksende økonomier som f.eks. India og Kina bidrar i dag i stor grad til de økte utslippene vi ser i verden. Det krever at vi får til kompromisser på tvers av de tradisjonelle skillelinjene mellom i-land og u-land. Det er positivt at Norge er en særdeles god og aktiv pådriver i internasjonale forhandlinger, og at vi viser vilje til å påta oss betydelige forpliktelser. Kristelig Folkeparti forventer at regjeringa fortsatt vil være en pådriver i det internasjonale arbeidet med å få på plass en klimaavtale i 2015. Denne jobben må starte nå. Jeg mener regjeringa burde ha fastsatt Norges klimamål allerede før Lima. Før toppmøtet i Lima ble det satt som mål å samle inn 10 mrd. dollar til FNs grønne klimafond. Dette målet ble nådd. Jeg tror det hadde en stor effekt at Norge så tydelig gikk foran og lovet 1,6 mrd. kr fra 2015 til 2018 til FNs grønne klimafond. Kanskje kunne det likeledes gitt en positiv effekt om Norge på forhånd hadde meldt inn sine klimamål. Vi mener Norges beste mulighet for påvirkning ligger i en uforbeholden vilje til å gå foran og redusere klimagassutslippene. Norge kan ikke kjøpe seg fri fra betydelige innenlandske klimatiltak gjennom internasjonal kvotehandel. Internasjonal handel med klimakvoter bør være et supplerende tiltak, men her er det viktig å arbeide for et stadig mer effektivt system. Vi er nødt til å gå foran og vise at det er mulig å kutte betydelig i egne utslipp gjennom konkrete tiltak hjemme. En klimavennlig fremtid avhenger av at det foretas endringer i alle sektorer. De største bidragene til Norges klimagassutslipp kommer fra olje- og gassproduksjon, fra transport og fra industriprosesser. Det er nødvendig å redusere disse utslippene betydelig. Bakgrunnen for at jeg meldte inn denne interpellasjonen til klimaministeren var at EUs stats- og regjeringssjefer fikk på plass en ambisiøs klima- og energipakke for 2030. Avtalen innebærer et bindende mål om at utslippene av klimagasser skal ned med minst 40 pst. sammenlignet med nivået i 1990. Energiforbruket skal dekkes av minst 27 pst. fornybare energikilder, og en skal oppnå en energieffektivisering på minst 27 pst. EU signaliserer med dette et høyt ambisjonsnivå for utslippskutt i Europa. De europeiske målsettingene vil være avgjørende for norsk energi- og klimapolitikk framover, med tanke på norske utslippsmål før klimatoppmøtet i 2015. EU har gått foran med å konkretisere tallene for 2030. Dette må Norge også gjøre, og vi bør minst være på nivå med EU. Det er viktig for å få fremgang internasjonalt. Norge har ligget i tet med utslippstall så langt, og det er viktig fortsatt å ligge der for å holde lista høyt. Vi håper det blir en god prosess der det blir bred enighet om et ambisiøst mål for 2030. Det er helt avgjørende at disse er klare innen utgangen av mars 2015, slik at fristen FN har satt, holdes. Så min utfordring til statsråden er: Hva vil enigheten i EU om en så ambisiøs målsetting bety for Norge? Og jeg vil også legge til: Hva betyr resultatet i Lima for Norge?