Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Med den grilldressdebatten vi hadde litt tidligere i år, var jeg et øyeblikk i stuss om det var snakk om å skille grillpølser fra andre pølser når det gjaldt disse budsjettene, men det får Hagesæter få lov til å komme tilbake til! Det gikk godt i Norge i 2006, kan vi lese av den kredittmeldingen vi har til behandling. Forbrukernes atferd sier noe om at forbrukerne også regner med at det vil fortsette å gå godt – om ikke inn i evigheten, så i lang, lang tid. Det ser vi av flere forhold: Gjeldsbelastningen er økende, spareraten er negativ for annet halvår 2006, og vi har sett en ganske eksplosiv vekst i forbruksgjelden. Jeg har tenkt å dvele et øyeblikk ved dette. Det er de som har høy boliggjeld, som også ser ut til å ta opp en del forbruksgjeld, og som kommer verst ut når renten etter hvert vil øke ytterligere. Det er også de samme personer som dessverre ser ut til å låne med svært lang avdragstid. De låner ofte på en slik måte at de første fem årene betaler de kun rente. De betaler overhodet ikke ned noe på lånet som sådant. I en slik situasjon er det grunn til å være litt urolig. Det kunne vært interessant å høre hvilke vurderinger finansministeren gjør seg i så måte. Fra Kristelig Folkepartis side kan vi faktisk ikke se at det ligger inne noen særskilte tiltak fra Regjeringens side for denne gruppen. Vi har fra vår side i forbindelse med kredittmeldingen forslått å se nærmere på ett forhold, nemlig at ved tilbud om forbrukslån med en meget høy rente – gjerne med ti sekunders svarfrist på sms – bør det være et opphold i tid mellom at tilbudet gis, og at aksept kan tas imot, for om mulig å dempe den for mange ganske vanskelige situasjonen hvis man har høy boliggjeld og tar opp ytterligere forbrukslån med høy rente. I en slik situasjon får man en spiral hvor man rett og slett ikke makter de økonomiske forpliktelsene man har tatt på seg. Vi har i alle fall lansert dette i innstillingen til kredittmeldingen, men må bare innse at det har ingen andre tatt tak i. Det synes vi er litt synd. Så hadde jeg tenkt til å ta opp et annet forhold. Det er press i økonomien. Samtidig har vi 600 000 personer i yrkesaktiv alder som enten er på trygd eller har pensjoner. Det er faktisk nesten 25 pst. av arbeidsstyrken. Det er altså mulig å få flere i arbeid, ikke minst i en situasjon hvor arbeidslivet trenger det, og hvor det kanskje kunne dempe presset i økonomien. Jeg tror sentralbanksjefen kalte dette forholdet «økonomiens akilleshæl» i sin redegjørelse for finanskomiteen da vi hadde høring om denne meldingen. Like etter den høringen kom revidert nasjonalbudsjett. Der må vi konstatere at når det gjelder tiltak overfor dem som har særskilt behov for bistand for å komme inn i arbeidslivet igjen, kutter Regjeringen. Den kutter ikke på antall plasser, men kutter på kroner på tross av advarsler fra en lang rekke arbeidsmarkedsbedrifter. Det er en sammenheng i politikken som jeg ikke forstår meg på. Avslutningsvis har jeg lyst til å gi ros til Regjeringen for det arbeidet de har gjort i forbindelse med Verdensbanken og IMF. Jeg viser bl.a. til den kondisjonalitetskonferansen som ble holdt forrige høst. Da vi hørte utviklingsministerens redegjørelse her på fredag, var han svært positiv til de resultater som nå ser ut til å kunne vise seg når det gjelder Verdensbankens langt mindre krasse krav i så måte. Spørsmålet er også om dette etter hvert overføres til IMF. Som finansministeren ser av flertallets merknader, er det også en antydning fra flertallet om at kanskje IMF bør overføre noen flere av sine oppgaver til Verdensbanken og heller konsentrere seg mer om makroøkonomisk rådgivning. Det kunne vært interessant å høre hva finansministeren sier til det.