Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Klimautfordringene er vår tids utfordring. Ettersom transportsektoren er en ikke ubetydelig bidragsyter til klimautslipp, er transportsektoren svært viktig i arbeidet med å kutte klimautslipp. Arbeiderpartiets politikk er at vi skal kutte utslipp, at vi skal skape nye arbeidsplasser, og at vi skal legge til rette for gode transportløsninger for folk og næringsliv. Derfor har Arbeiderpartiet et svært offensivt samferdselsbudsjett for 2020, slik vi har hatt hvert år tidligere. Arbeiderpartiet satser betydelig mer på samferdsel enn hva regjeringspartiene og stortingsflertallet gjør. Ja, faktisk har Arbeiderpartiet over 1,5 mrd. kr mer til samferdselsformål i 2020-budsjettet. Da vi behandlet Nasjonal transportplan i 2017, hadde Arbeiderpartiet fire satsingsområder. Det var jernbane og kollektivtransport, det var havner og sjøtransport, det var sikre veier, og det var bredbåndsutbygging. Dette har vi fulgt opp i budsjettene både for 2018, 2019 og 2020. Norge er en kyst- og sjønasjon. Derfor er det uforståelig at regjeringen prioriterer bort kyst og havn – ja, regjeringen kutter faktisk i bevilgningene til Kystverket fra 2019 til 2020. Det er helt feil veg å gå. Arbeiderpartiet vil i motsetning til regjeringen satse på kysten, og derfor legger vi også inn mer penger til havner og farleder. Skal den politiske målsettingen om at vi skal få mer gods fra veg til sjø, bli noe mer enn en festtale, må vi satse på havnene våre, vi må satse på kysten, og vi må satse på farledene. Sjøen er framtida. Digital infrastruktur er i dag like viktig som annen infrastruktur. Derfor må det bygges ut bredbånd til alle, og derfor må staten bidra til det der det ikke er kommersielt lønnsomt å bygge ut. Staten bør bidra mer, og Arbeiderpartiet mener staten skal bidra med 500 mill. kr i året til bredbåndsutbygging. Arbeiderpartiet vil at staten skal ta 70 pst. av investeringskostnadene til de store kollektivprosjektene i de store byene våre. Foreløpig er det Fornebubanen, Bybanen i Bergen, Bussveien på Nord-Jæren og Metrobussprosjektet i Trondheim som er innenfor den statlige støtteordningen. Arbeiderpartiet følger opp dette i budsjettet vårt ved å legge inn mer penger til de store kollektivprosjektene, slik at staten kan bidra med 70 pst. Vi foreslår betydelig mer til jernbane, både til drift og vedlikehold, til investeringer, til planlegging av nye prosjekter og til støtteordningen for å få mer gods over fra veg til jernbane. Jernbanen er framtida. Vi har også lagt inn mer penger til utekontroll av kjøretøy og mer penger til rassikring og til fylkesveger. Klimautfordringen er vår tids utfordring. Vår generasjon må gjøre noe med den. Vi må handle. Vi må løse klimautfordringene, og vi må bygge landet videre. Derfor har Arbeiderpartiet et svært offensivt og framtidsrettet samferdselsbudsjett for 2020. 2020 er år tre i den første planperioden på seks år i Nasjonal transportplan – altså år tre av seks. Vi er halvveis i seksårsperioden. Da skulle vi jo trodd at med budsjettet for 2020 ville oppfølgingsgraden i henhold til Nasjonal transportplan være på omtrent 50 pst. Men det er den ikke. Oppfølgingsgraden i henhold til løftene i Nasjonal transportplan er – samlet sett – på ca. 45 pst. med 2020-budsjettet, og på jernbane er den bare på 42 pst. Men det verste: Til kystformål er oppfølgingsgraden etter tre av seks år bare på 33 pst. Det er altfor dårlig. Regjeringen holder ikke løftene sine. Vi har en regjering som ikke har kontroll over det som skjer på samferdselssektoren. La meg så si litt om den såkalte jernbanereformen, som igjen har vært i vinden de siste dagene. Norsk jernbane er på billigsalg. Det er en trist utvikling det vi nå ser skje med jernbanen vår, men slik går det med jernbanen når partier som ikke er glad i jernbanen, styrer. Vi må huske hvordan det hele begynte. Linda C. Hofstad Helleland, tidligere leder av transportkomiteen på Stortinget, startet det hele i VG 4. september 2014. Der kunne vi lese: «Vi skal skvise så mye tannkrem ut av tuben at Ap ikke får puttet det tilbake.» Og videre overskrifter i oppslaget: «knuse NSBs togmonopol» og «Regjeringen i møter med flere utenlandske togselskaper». Dette var utgangspunktet for den såkalte jernbanereformen, altså et ideologisk oppgjør med jernbaneorganiseringen. Utgangspunktet til regjeringen var aldri å bedre jernbanen, det var aldri å ha en offensiv jernbanepolitikk for framtida – nei, for visjonene for jernbanen er totalt borte. Denne regjeringens jernbanepolitikk er begrenset til: Hvordan kan vi kjøre dagens tilbud billigst mulig? Det er den gjeldende jernbanepolitikken. Hvor blir det av dobbeltsporutbyggingen på Østlandet, den såkalte intercityutbyggingen? Den er skjøvet ut i tid; regjeringen kan ikke si noe om når dobbeltsporene på Østlandet er ferdig, og med det som står i budsjettproposisjonen, har jo regjeringen i realiteten lagt på is dobbeltsporutbyggingen på Østfoldbanen. Regjeringen kan altså ikke svare på når den etterlengtede utbyggingen på Østlandet skal skje. Godstrafikken på jernbanen sliter, regjeringen er handlingslammet, og som om ikke det er nok: Den benytter sannelig anledningen til å øke kjørevegsavgiften for godstransport i en situasjon hvor godstransporten sliter. Og nå kommer reaksjonene; Fra 15. desember får vi ny operatør på Sørlandsbanen. Nå oppdager selvsagt folk at de rabatterte billettene som i dag finnes, bare kan brukes på ett selskap, mens du tidligere har kunnet kjøpe rabatterte billetter på flere strekninger. Hvis du fra 15. desember skal kjøre f.eks. fra Lillestrøm til Bø, kjører NSB Lillestrøm–Oslo, og Go-Ahead kjører Oslo–Bø. Til nå har du kunnet kjøpe rabattert billett på hele strekningen. Det går ikke fra 15. desember. Dette har flere av oss advart om, at det selvfølgelig måtte bli sånn. Nå oppdager folk det, og nå kler vi av det regjeringen har sagt tidligere når de gang etter gang har hevdet at jernbanetilbudet skulle bli like bra, og at det ikke skulle bli dyrere. Denne regjeringens jernbanepolitikk kan oppsummeres slik: Alt som kan konkurranseutsettes og privatiseres, skal  konkurranseutsettes og privatiseres. Vi lager flest mulig enheter og selskaper med flest mulig direktører med millionlønn, så har alle bestandig noen andre å skylde på når ikke ting går som det skal. Og: Vi bruker alle kreftene på å omorganisere dagens jernbane, så slipper vi å bruke krefter på hvordan vi skal utvikle jernbanen for framtida. Alt skal konkurranseutsettes og privatiseres. Med denne regjeringen er Lucia-toget det eneste toget som er sikret videre drift. Så til slutt vil jeg ta opp forslagene nr. 1–18 i innstillingen. Jeg vil helt til slutt presisere at etter henstilling fra overordnede myndigheter, holdt jeg på å si, her på huset, har opposisjonen blitt oppfordret til å stemme imot alle romertallsforslag i innstillingen – at vi altså stemmer pakkevis for eller imot innstillingen, og opposisjonen stemmer da imot alle romertallene. Vi aksepterer at vi gjør det på denne måten, men vi vil presisere at vi fra Arbeiderpartiets side ikke nødvendigvis er imot alle romertallsforslagene i innstillingen. For eksempel kan jeg nevne XV i innstillingen, som gjelder fullmakt til å fjerne rushtidsavgiften på Nord-Jæren. Dette er Arbeiderpartiet også for, at vi fjerner den rushtidsavgiften, og at regjeringen får fullmakt til det, men vi aksepterer altså den voteringsmåten det er lagt opp til for dagens debatt.