Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-04-26:
Norsk fiskerinæring er organisert som en meget gjennomregulert næring. Den er styrt og regulert nærmest ned til den minste detalj. Derfor finner vi også i dagens innstilling gjengitt begrepet paragrafbåt. Om dagens ressurssituasjon er et symbol på den styringsdyktighet og den regulering som denne næringen er utstyrt med, kan neppe styringsformen fremstå som noe mønster til etterfølgelse for noen annen næring. Fordi næringen så til de grader er gjennomregulert, er det et paradoks at fangsten på villfisk over flere år har vært så omfattende og flåtekapasiteten så stor at vi i dag må erkjenne at flere bestander er utenfor forsvarlig sikre grenser. Sild og nordsjømakrell er eksempel på fiskeslag som har vært utsatt for uvettig høsting. Når det gjelder den norsk-arktiske torskestammen, får vi signaler fra forskerhold om at bestanden er nede på et nivå som minner svært mye om torskekrisen vi hadde her i landet for rundt ti år siden. På en dag som denne må det i Stortinget kunne stilles spørsmål om hvordan vi har forvaltet ressurssituasjonen i våre hjemlige fiskefarvann. Etter Høyres oppfatning har vi fått atskillig dokumentasjon på at en bedre og mer forsiktig beskatning av ressursene ville skapt bedre lønnsomhet i næringen i dag, samtidig som bestandene ville ha vært i en langt mer robust tilstand. Alt i alt bør vi vel i dag også slå fast at forskerne opp gjennom årene har hatt mer rett i sine bestandsanslag enn fiskernes interesseorganisasjoner og politikere som har bøyd unna for disse. Det er i dagens bilde mager trøst for oss at andre land ikke fremstår som noe bedre ressursforvaltere enn oss. Dette understreker i dagens debatt behovet for ytterligere internasjonalt samarbeid om bestandsforskning og kvotepolitikk. Dagens spørsmål om innføring av enhetskvoteordning også for kystflåten er etter Høyres oppfatning en viktig del av denne debatten. Vi har sørget for å utstyre oss med en meget volumorientert fiskeripolitikk i Norge, hvor hovedsakelig manglende markedstilknytning og lovverk sørger for at forbindelsene mellom fangst og foredlingsledd ikke er de beste. Vi får på langt nær ut den verdiskapingen fra næringen i dag som grunnlaget skulle tilsi. I en slik situasjon blir selvfølgelig presset og oppmerksomheten i stor grad rettet mot fangstleddet, et fangstledd som fremstår som overdimensjonert og som tidvis sliter med manglende lønnsomhet. Derfor er det behov for nye løsninger og en annen fiskeripolitikk i Norge. Bare for å ha understreket det i debatten: Høyre er også imot fritt omsettelige kvoter. Fra Høyres side gleder vi oss selvfølgelig over at flertallet i dag sier ja til endringer i saltvannsfiskeloven § 5 a, og at ordningen også gjøres gjeldende for fartøy under 28 meter, fordi det er høyst nødvendig å gjennomføre tiltak som kan bidra til å få ned volumet i fangstleddet. Den store overkapasiteten vi har i fangstleddet, er kanskje den største trusselen vi har overfor våre fiskeressurser. Presset er enormt, både økonomisk og politisk. Enhetskvoteordningen bør og må bidra til en redusert fangstkapasitet. Den åpner samtidig for økt lønnsomhet i fangstnæringen. Jeg er iallfall ikke av dem som frykter manglende fangstkapasitet den dagen de fangstbare artene er gjenoppbygd. Derfor er det en merkelig og uforståelig holdning som mindretallet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, representerer når de går imot dagens reform. Argumentasjonen om at dette rammer de små fartøyer og fartøygrupper i ytterdistriktene kan ikke belegges og kan iallfall ikke brukes som noe argument i denne debatten, som like mye handler om ressurssituasjon og overkapasitet. De geografiske områdene som disse partiene henviser til, er allerede hardt rammet av helt andre grunner som det kunne ha vært fristende å utfordre de nevnte partiene på, noe tid og anledning dessverre ikke tillater i dag.