Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-03-20:
Først en takk til saksordføreren for arbeidet med denne innstillingen. Investeringsstrategien for Statens pensjonsfond utland er høyest mulig avkastning over tid til moderat risiko. Det er prinsipp som et bredt flertall i Stortinget har stilt og stiller seg bak. På samme måte samler vi oss om at fondet skal forvaltes på en ansvarlig måte, og den ambisjon at alle deler av forvaltningen av Statens pensjonsfond utland skal være i tråd med ledende praksis internasjonalt. Fondet har som mål å forvalte våre olje- og gassinntekter til fordel for kommende generasjoner. Det er ikke og skal ikke være et redskap i utenrikspolitikken eller i annen sektorpolitikk, på samme måte som vi alltid har solgt vår olje og gass på forretningsmessige prinsipper. Også her er det bred enighet, og det bør fortsette. Det betyr ikke at vi som samfunn er likegyldige til hvor fondet investerer, særlig i lys av at fondet er ment å vare i generasjoner. I 2004 ble det derfor innført etiske retningslinjer for fondet. Det er etablert en uttrekksmekanisme, etiske kriterier og et uavhengig etikkråd. Vi vil respektere folkerettslige forpliktelser, herunder menneskerettighetene. Som følge av en bred evaluering ble tobakk foreslått utelukket i 2009. Stortinget sluttet seg til. Nylig har fondet solgt seg ut av 23 palmeoljeselskaper som del av sin aktive forvaltning, bl.a. på grunn av ulovlig hogst og miljøskade – kloke beslutninger. Norges Bank ble også medlem av Carbon Disclosure Project i 2011. Det er et prosjekt som er støttet av mer enn 600 internasjonale investorer, og arbeider bl.a. for å bedre selskapenes rapportering om risiko ved klimaendringer. Med andre ord: Statens pensjonsfond utland, folkets eiendom, forvaltes klokt og langsiktig og i tråd med viktige verdier som det norske samfunn stiller seg bak. Det forvaltes ikke i et vakuum. Det er denne linjen vi har et ansvar for å videreføre – en helhetlig og ansvarlig linje for et fond som er ment å vare evig. Da forplikter vi oss også til ikke bare å se på morgendagens markeder og omgivelser, vi må ha evnen til å se mot en videre horisont. Kunnskapen etterlater ingen tvil: Klimaendringene er menneskeskapte. Forbrenning av fossile brensler er en hovedkilde til utslipp av klimagassen CO2. Kull er i særklasse den kilden som står for de største utslippene. Det internasjonale energibyrået mener at olje og gass’ andel av den globale energimiksen kan være på dagens nivå i 2030–2040, men kull må ned. Hele 45 pst. av de globale energirelaterte utslippene av CO2 stammer fra kull, og kullforbruket øker sterkt i de fremvoksende økonomier i verden. Dette får alvorlige konsekvenser, og den trenden må snus. Norge og andre land har sluttet seg til konkrete mål for å dempe globale klimaendringer. Skal vi ha noen mulighet til å nå disse målene, må verdens utslipp fra kull begrenses kraftig de nærmeste tiårene. Det er mange måter det må skje på, og måten Statens pensjonsfond utland investerer på, er ikke en hovedstrategi. Men stadig flere ser at handling er påkrevet. I juni 2013 sa president Obama at USA vil stoppe finansiering av kullkraftverk i utlandet. I sommer kunngjorde Verdensbanken og EUs investeringsbank at de ville kraftig innskrenke finansiering av nye forurensende kullprosjekter. USAs Export-Import Bank har signalisert det samme. Her hjemme har Storebrand det siste året trukket seg ut av en rekke kullselskaper. Rett før valget i september i fjor møtte statsminister Stoltenberg og de andre nordiske statsministerne president Obama i Stockholm. I felleserklæringen fra møtet ble landene enige om å bestrebe seg på ikke å finansiere nye kullkraftverk i utlandet og å bidra til at andre land og multinasjonale selskaper gjorde det samme. Hvordan følger Norge opp den målsettingen? En naturlig oppfølging – slik Arbeiderpartiet ser det – av denne erklæringen er at vi ber om en grundig utredning med sikte på å trekke Statens pensjonsfond utland ut av kullselskaper. Fondet eier i dag aksjer i over 7 000 selskaper. Én oversikt antyder at rundt 1 pst. av fondets kapital i dag er knyttet til investeringer i kullselskaper. Pensjonsfondet tilhører det norske folk og er en av verdens største investorer. Vi skal opptre som en ansvarlig og langsiktig investor. Da påhviler det oss et særlig ansvar for å reflektere over hva som er riktig investeringsatferd. Hvordan vi velger å forvalte vår rikdom, legges merke til i verden og kan være et signal om et skifte som ikke bare er ønskelig, men helt nødvendig for at vi skal lykkes i klimapolitikken. Vi har hatt en grundig høring, og jeg takker dem som bidro til den. Ut fra denne høringen, og ut fra samtaler som finanskomiteen har hatt med Norges Bank, som forvalter pensjonsfondet, mener forslagsstillerne at det finnes tilstrekkelig kunnskap i dag til å iverksette uttrekk av rene kullgruveselskaper allerede i forbindelse med vårens melding om Statens pensjonsfond utland. Det betyr ikke at de skal trekkes ut dagen etter at meldingen er behandlet, men det hadde gitt regjeringen tid til å kartlegge de rene kullselskapene som også fondet i dag viser en tiltagende reservasjon mot å investere i. Det som derimot krever en utredning, er avgrensningsproblematikken knyttet til selskaper som har kull som en del av sin virksomhet, og – som finansministeren sa i en tidligere debatt om dette – som driver med mange andre aktiviteter innen energi, også innen fornybar energi og innen teknologiutvikling. Der kan eierpåvirkning være en mer naturlig strategi. Det krever en utredning. Det er vi enige om, og det er det forslaget nå bygger på. Det er greit for oss å stille oss bak forslaget i innstillingen om et ekspertutvalg som skal vurdere den finansielle risikoen av eksponeringen mot fossil energi – det forslaget som flertallspartiene har samlet seg om. Vi har fra vår side til nå ment at fondets profesjonelle forvaltere har god greie på slike risikoavveininger, hvordan den finansielle risikoen skal vurderes. Men ekstern vurdering av risikoavveininger går vi ikke imot. Det er imidlertid en litt annen debatt enn den som følger av vårt forslag, som er begrunnet i klimahensyn. Jeg mener at vi ikke skal undervurdere signaleffekten av de grep vi gjør med pensjonsfondet vårt. Det er internasjonalt anerkjent. De store, seriøse aktørene ser til hva fondet foretar seg. Dette var også budskapet fra kullobbyen som fløy over halve jorden for å legge fram sitt syn for finanskomiteen i høringen. Jeg merker meg at to av partiene som fram til i vår etter egne uttalelser var for et uttrekk fra kull, nå har snudd. Jeg går ut fra at de fortsatt er for, men ønsker å avvente den helhetlige vurderingen som skal gjøres. Jeg har respekt for at den enigheten med regjeringen er oppnådd på flertallssiden, og vi stiller oss også bak den utredningen. Men jeg mener at vi her hadde hatt muligheten til å få til begge deler, nemlig en grundig utredning av risikoavveininger og hele komplekset med den fossile investeringsprofilen, men samtidig å kunne sende et signal nå om kull. Den muligheten ser altså ut til å glippe. Venstre og Kristelig Folkeparti kunne ha kommet Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne i møte og både fått en utredning og i tillegg et uttrekk allerede i år, men valgte altså å satse på regjeringspartiene – som jeg har forståelse for. Jeg merker meg for øvrig at ingen av de partiene var opptatt av å ha en dialog med forslagsstillerne rundt hvordan forslaget kunne følges opp, og tar det til etterretning.