Ingjerd Schou (Høyre), 2004-12-02:
La meg først få gi ros til representanten Thorkildsen for å ha tatt opp et aktuelt og svært viktig tema. Ved selvsyn ser de fleste av oss at enkelte mennesker er henvist til tigging – et byfenomen, og da særlig i de største byene. Det handler først og fremst om en menneskelig tragedie og lidelse. Mange av tiggerne har i tillegg til en vanskelig sosial og økonomisk situasjon lidelser knyttet til rus og psykiatri. Tiggere trenger hjelp til å komme seg ut av en vanskelig situasjon og i mindre grad straff eller bøter. Høyre har full tillit til at departementets gjennomgang av løsgjengerloven vil føre til et grundig og veloverveid forslag om hvilke paragrafer som skal opprettholdes, og hvilke som har utspilt sin rolle. Dette slutter også flertallet i komiteen seg til i innstillingen. Vi vil i en fremtidig debatt få en drøfting av hvilke virkemidler som egentlig er best egnet til å hjelpe dem som tigger og er i en fornedrende situasjon. Er det de juridiske og lovmessige virkemidler, som straff og bøter, eller er det sosialpolitiske virkemidler? Muligens er det en kombinasjon av virkemidler – det handler om bolig, hjelp til å bo, behandling og inkludering. Når et menneske tyr til tigging for å overleve, er det stort sett alltid en følge av en svært vanskelig livssituasjon. Rusavhengighet er et problem de fleste som delvis livnærer seg av tigging, sliter med. Det er en kjensgjerning at de problemene disse menneskene sliter med, ikke blir løst, selv om strafferettslige forbud mot tigging blir opphevet. Derfor ønsker jeg at debatten heller bør dreie seg om hvilke virkemidler vi har for å hjelpe dem det gjelder, og hva vi som politikere kan gjøre for å sikre en tilværelse der tigging ikke er en måte å overleve på. Da må vi bort fra de juridiske virkemidlene og over på de sosialpolitiske. Den debatten vil vi komme tilbake til. For Høyre er det helt grunnleggende at samfunnet har virkemidler og et apparat som står klart til å hjelpe dem som har det vanskelig. Høyre vil ha målrettede tiltak for dem som trenger det mest, og disse menneskene faller innunder denne kategorien. Vi må sørge for at de av oss som trenger det, får en ny sjanse, og at tiltak og tjenester utformes med utgangspunkt i det enkelte menneskets situasjon og behov. Å redusere rusmiddelproblemer handler om å redde liv og bidra til å skape en verdig tilværelse for dem det gjelder. Innsatsen for de aller tyngste misbrukerne styrkes gjennom fortsatt økt satsing på legemiddelassistert rehabilitering og lavterskeltilbud. I Oslo foregår det et forpliktende samarbeid mellom Oslo politidistrikt, Oslo kommune og Helse Øst om ulike typer hjelpe- og behandlingstiltak for stoffavhengige. I budsjettet for 2005 understreker vi betydningen av at denne kjeden skal og må fungere effektivt, og at det skal være et tilbud med lavest mulig terskel. Her kan vi yte hjelp til rusavhengige for å bedre deres livsvilkår, slik at de kommer seg ut av rusavhengigheten, og gi et helsetilbud til de mest utslåtte misbrukerne, som det haster aller mest for. Det ligger imidlertid også utfordringer i å få dem som trenger det mest, til å ta imot hjelp. Dessverre er det ikke alle som fanges opp av systemet, og særlig gjelder det dem som ikke ønsker å motta hjelp for å bli kvitt sin rusavhengighet eller andre problemer. Mange ideelle og frivillige organisasjoner gjør et fantastisk arbeid og er særlig viktige for dem som ikke blir fanget opp av ansvarlige myndigheter. Disse har også en kontaktflate og en kontaktmulighet som det offentlige ikke har på samme måte. Frelsesarmeen, Kirkens Bymisjon, for å nevne to, har i årenes løp gjort en utrettelig innsats for dem som har det aller vanskeligst. I tillegg ber komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet, Regjeringen vurdere å fremlegge for Stortinget forslag om obligatorisk registrering av innsamlinger av en viss størrelse i Innsamlingskontrollen, samt krav til hvor stor del av det innsamlede beløp som skal gå til formålet med innsamlingen. Jeg finner grunn til å kommentere dette, all den tid det er dette som står igjen etter behandlingen i Stortinget av hvordan man skal hjelpe tiggerne. Det gjelder organisasjoner som stort sett har som formål å hjelpe ulike typer grupper som er i en vanskelig situasjon. Jeg er forundret over at det er på dette området sosialistene og Fremskrittspartiet ønsker å sette sitt stempel i saken om tigging. Dessuten er dette en sak som muligens ikke hører hjemme i justiskomiteen, ei heller under en sak om tigging. Jeg får lett en følelse av at det ikke var de som var vanskeligst stilt, man var ute etter å legge forholdene til rette for; man var ute etter å få utredet et byråkratisk regelverk hvor engasjerte barn som har innsamling til f.eks. Redd Barna, obligatorisk skal registreres i Innsamlingskontrollen – det kan jo også være en oldemor som kommer med mer enn 1 000 kr til kontoen. Om dette bare er et eksempel, er det et eksempel som viser at et positivt engasjement, et engasjement som nettopp var der for å hjelpe andre, blir knuget ned av et mulig byråkratisk regelverk. Jeg håper det ikke er dette sosialistene har hatt i tankene når det gjelder å utforme et regelverk.