Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-01:
Regjeringens forslag til ny lov om veterinærer og annet dyrehelsepersonell vil erstatte nåværende veterinærlov fra 1948. De veterinærfaglige utfordringer og oppgaver er betydelig endret siden den gang. Derfor er det et stort behov for ny lovgivning som fanger opp de aktuelle problemer for myndigheter, dyreeiere og veterinærer. Loven er i all hovedsak en profesjonslov, og organiseringen av det offentlige veterinærvesen er ikke tatt med, slik det er i gjeldende lov. Stortinget behandlet den 14. juni i fjor disse spørsmålene i forbindelse med en proposisjon om faglige, juridiske og økonomiske rammer for dyrehelseforvaltningen. En ny modell for organiseringen av den fremtidige veterinære beredskapen i tre vaktordninger ble vedtatt som et viktig ledd i arbeidet med å tilpasse de formelle rammebetingelsene som skal regulere veterinærvesenet, til dagens virkelighet. Fremskrittspartiet uttrykte alt den gang i merknads form at etablering av vakttjenester for privatpraktiserende veterinærer bør baseres mest mulig på frivillige ordninger. Vi støttet likevel departementets forslag om en hjemmel som gir mulighet til å pålegge vakttjeneste, men det er viktig å understreke at denne muligheten må begrenses til særlige og klart definerte tilfeller. Vi gav også uttrykk for at innhold, intensjoner og mål ikke stod i forhold til den økonomiske ramme som ble stilt til disposisjon ved innføring av en helt ny veterinær beredskap. Vi la derfor inn økte midler til dette, fordi vi hadde forståelse for at veterinærene ikke ville påta seg vakter på netter og i helger for 8-15 kr timen, slik de har gjort i en årrekke. Det må være rimelig at det betales godtgjørelse på et nivå som er vanlig for sammenliknbare grupper. Gjennom arbeidet i komiteen har det særlig vært lovens formålsparagraf, spørsmålet om innføring av vaktplikt for privatpraktiserende veterinærer og beordring til offentlig tjeneste som er viet spesielt stor oppmerksomhet. Formålsparagrafen er i lovforslaget ikke omfattet av prinsippene som en samlet komite sluttet seg til ved behandlingen av St.prp. nr. 54 for 1999-2000, om at staten har et overordnet ansvar for et forsvarlig og døgnkontinuerlig tilbud på veterinære tjenester i alle deler av landet. Departementets begrunnelse for ikke å lovfeste dette prinsipp er bl.a. å henvise til andre, tilsvarende profesjonslover, som lov om helsepersonell. Innenfor helsevesenet er imidlertid brukerrettigheter ivaretatt gjennom annet regelverk. Det er derfor gledelig at en samlet komite også i den nye loven vil lovfeste prinsippet om et overordnet ansvar fra statens side for å sikre en landsomfattende tjeneste. Når det gjelder klinisk veterinærvakt, har jeg allerede gitt uttrykk for at Fremskrittspartiet stiller seg positivt til at myndighetene kan pålegge dette i særlige og klart definerte tilfeller. Det må da være under forutsetning av at det ligger en avtale mellom departementet og yrkesorganisasjonen til grunn for dette. Det må foreligge en forhandlingsrett. Gjennom forhandlinger må man komme frem til en avtale som legges til grunn for godtgjørelse og betingelser når myndighetene pålegger vaktdeltakelse for selvstendig næringsdrivende. Det er et viktig prinsipp når selvstendig næringsdrivende pålegges vakttjenester, at det ligger avtaler til grunn. Ingen må dikteres betingelser for vakt. Det er heller ingen annen yrkesgruppe, meg bekjent, som har plikt uten å kunne forhandle. Når det gjelder beordringsparagrafen, er det gledelig at en samlet komite går inn for å endre departementets forslag på noen vesentlige punkter. Det er det offentlige veterinærvesen som skal ivareta behovet for en offentlig beredskap mot alvorlige sykdommer, samt kontrollere og bekjempe sykdommer som kan overføres fra dyr til mennesker. Derfor er det viktig å presisere at beordring til offentlig tjeneste bare må gjelde ved uforutsette hendelser hvor tungtveiende samfunnshensyn tilsier dette. Komiteen har gitt eksempler i merknads form og mener det må foreligge krisesituasjoner, som f.eks. utbrudd av munn- og klovsyke og svinepest, og at det offentlige veterinærvesen ikke har kapasitet til å få rask kontroll over situasjonen. Det er også gledelig at det er oppnådd enighet i komiteen om at eventuell beordring til offentlig tjeneste i krisesituasjoner skal baseres på avtaler mellom partene, som bestemmer godtgjørelse og andre vilkår. Fremskrittspartiet forutsetter også at man først vurderer muligheten for kjøp av tjenester fra privatpraktiserende veterinærer før man går til det alvorlige skritt å beordre dyrehelsepersonell.