Wenche Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Interpellanten tar opp et viktig tema som jeg synes det er bra vi har fokus på. Det er vel slik at mange av oss enkelte ganger i løpet av livet vil ha behov for såkalte B-preparater. For de aller fleste er det slik at vi har nytte av det en kort periode – kanskje vi har kraftige smerter eller vi er i en vanskelig psykisk periode. Det er viktig at ikke bruk av B-preparater blir definert som skadelig, men at det er den bruken som ikke har en god oppfølging, som bidrar til avhengighet. Så er det jo slik med oss mennesker at vi er svært forskjellige, også når det gjelder hvordan vi reagerer på preparater og hvor fort vi opparbeider en avhengighet. For enkelte er det dessverre slik at bruk av B-preparater er inngangen til en omfattende bruk som gir dem avhengighet. Da er det viktig at vi har helsepersonell som ser faresignalene og tar dem på alvor. Slik jeg kjenner det, får de fleste som trenger A-preparater i en periode, utarbeidet en plan for bruken, og den planen inkluderer en nedtrappingsplan som skal hjelpe dem til å trappe ned, for så å slutte helt. Dét kunne kanskje være løsningen også for dem som over tid skal gå på B-preparater. Da ville de jo få en tett oppfølging av bruken og behovet. En plan forutsetter jo dessuten en god dialog mellom pasienten og legen, og det vil åpne muligheter for å tenke på alternativer til medisinering. For dem som allerede sliter med avhengighet, er det mange tiltak legen kan gjennomføre, som f.eks. å skrive ut mindre doser, ja, helt ned til dagsbehovet. Helseministeren beskriver i sitt svar til interpellanten mange tiltak som er iverksatt for å hindre uforsvarlig forskrivning. Jeg synes det er bra at Helsedirektoratet har gjennomført et rådslag, og at de vurderer en endring av veilederen for forskrivning av vanedannende legemidler. Det er fint med tiltak, veiledere og retningslinjer, men det forutsetter jo at legene følger dem. En av intensjonene med fastlegeordningen var at vi skulle forhindre at folk gikk fra lege til lege og skaffet seg medikamenter. Systemet i dag er jo slik at om du går til legevakt eller en annen lege enn fastlegen, skal de fortrinnsvis ikke skrive ut B-preparater, og om de gjør det, skal det kun være en dose som sikrer deg til du har mulighet til å kontakte din fastlege. Dessverre virker det som om det er fastlegen som over lengre tid skriver ut vanedannende medikamenter – kanskje fordi de gir etter for press eller at de ikke orker å ta den ubehagelige samtalen. Slik kan vi ikke ha det. Som flere har sagt, er den nye ordningen med eResept et bidrag til å forhindre at folk kan forfalske resepter og på den måten skaffe seg medikamenter. Den gir også en bedre oversikt over forbruk, slik at det blir vanskeligere å gå fra lege til lege for å skaffe seg B-preparater, og man kan følge med på hva den enkelte lege skriver ut. I Samhandlingsreformen er det fokus på at vi i større grad må ta i bruk flere profesjoner innenfor helseområdet, og mange kommuner har i dag benyttet seg av ordningen med å ansette psykologer i kommunen. Det er et bidrag til å få mer fokus på en bredere behandling utover det å skrive ut medikamenter. Vi vet også at lærings- og mestringssentre hjelper folk å leve med sykdommene og plagene sine, og de har fokus på hvordan folk skal klare å takle hverdagen. Det kan bidra til et redusert behov for bruk av vanedannende medikamenter. Det er viktig å ta med seg at bruk av B-preparater i en kortere periode er noe vi alle kan ha behov for. Det er ikke det som er utfordringen; utfordringen er de som over lengre tid går på disse preparatene og utvikler en avhengighet. Dette er en sak som ikke kan løses med vedtak alene. Legene må sette av tid til den enkelte pasient og hele tiden vurdere alternativer til bruk av vanedannende medikamenter. Det er jo symptomene som behandles med preparater og ikke årsaken til symptomene. Samtidig er det viktig at når preparatene tas i bruk, må det vurderes en plan for bruken og ikke minst for en nedtrapping i etterkant.