Ingjerd Schou (Høyre), 2003-11-25:
I enkelte unntakstilfeller er det nødvendig å bruke tvang og makt i omsorgen overfor personer med psykisk utviklingshemming. Det er ikke ønskelig med omfattende bruk av tvang og makt, men i enkelte tilfeller kan det dessverre være nødvendig. Dette er også bakgrunnen for at vi fra 1. januar 1999 har hatt regler om rettigheter for og begrensning og kontroll med bruk av tvang og makt overfor enkelte personer med psykisk utviklingshemming. Formålet med disse reglene har ikke vært å åpne opp for bruk av tvang, men tvert imot å forebygge og begrense bruk av tvang og makt så langt som mulig. I tillegg har formålet vært å få kontroll på den tvangen som er nødvendig. Gjeldende regler i sosialtjenesteloven kapittel 6A har en lang forhistorie. Lovforslaget ble vedtatt i juli 1996, etter flere endringer og tilføyelser under stortingsbehandlingen. Det ble bl.a. bestemt at en rådgivende gruppe skulle følge med i praktiseringen av reglene og vurdere praksis i forhold til rettssikkerhetsspørsmål og den faglige utviklingen. I tillegg ble det bestemt at reglene skulle ha en tidsavgrenset varighet på tre år fra ikrafttredelsen. Stortinget bad også Regjeringen legge frem en stortingsmelding om retningslinjer for praktiseringen av reglene og hovedinnhold i forskriftene før reglene skulle tre i kraft. Stortingsmelding om dette ble fremmet i 1998, og reglene trådte i kraft 1. januar 1999. I april 2001 ble det foreslått at virketiden for sosialtjenesteloven kapittel 6A skulle forlenges med to år, frem til 31. desember 2003, og at rådets funksjonstid skulle forlenges med et halvt år, frem til 1. juli 2002. Disse forslagene ble etter tilråding fra rådet fremmet i Ot.prp. nr. 62 for 2000-2001, og ble vedtatt av Stortinget i juni 2001. Lovforslaget som vi behandler i dag, er i all hovedsak en videreføring av dagens midlertidige regler. De fleste foreslåtte endringene er strukturelle endringer og forenklinger. Hovedvilkårene for bruk av tvang og makt foreslås videreført, slik at tiltakene bare kan brukes for å hindre eller begrense vesentlig skade. Det er også presisert at andre løsninger enn bruk av tvang eller makt alltid skal være prøvd først. Tvang og makt skal altså ikke være første utvei, men siste. Atferdsendrende tiltak er også foreslått sløyfet som egen kategori. Dette er også i samsvar med forslag fra rådet. Fylkesmennene har i sine årsrapporter vist til at regelverket har bidratt til å sette fokus på andre tiltak enn bruk av tvang eller makt. Rådet har konkludert med at reglene har bidratt til bedre kontroll med bruk av tvang og makt under tjenesteutøvelsen, høyere erkjennelse av tjenestemottakerens rett til respekt for sin integritet og selvbestemmelsesrett og redusert bruk av tvang i tjenesteutøvelsen. Rådet har på denne bakgrunn tilrådd at et nytt regelverk bør etterfølge sosialtjenesteloven kapittel 6A. Jeg er glad for at de som har uttalt seg om virkningene av gjeldende regelverk, uttaler at det har virket i tråd med intensjonene og ført til redusert bruk av tvang. Jeg er også fornøyd med at fylkesmennene har vist til at reglene har bidratt til at fokus settes på andre tiltak enn bruk av tvang og makt. Det er nettopp det som også har vært poenget, at vi klarer å redusere bruken av tvang og makt, at vi styrker rettssikkerheten til den enkelte, og at vi har et regelverk som øker kunnskapen om og bevisstheten rundt andre tiltak enn de som går på tvang og makt. Vårt fokus må gå utover dette. En annen erfaring med loven er at det er gitt mange dispensasjoner fra de utdanningskrav som loven stiller. Dette forutsetter at vi følger nøye med i utviklingen av dispensasjonspraksisen fremover. Det er fortsatt behov for å bedre kompetansen hos de ansatte og dermed også kvaliteten på tilbudet til de psykisk utviklingshemmede i kommunene. Det vil fortsatt være viktig med et nært og godt samarbeid mellom kommunene og habiliteringstjenesten. Jeg merker meg at det i all hovedsak er stor tverrpolitisk enighet i Stortinget om de forslagene Regjeringen har fremmet. Det er jeg glad for. Jeg vil slutte med å si at jeg ser det som positivt at de midlertidige reglene som har virket i fem år, nå avløses av et regelverk som ikke gis tidsbegrenset varighet. Det betyr imidlertid ikke at vi ikke skal følge godt med fremover. Det skal vi gjøre. I proposisjonen er det lagt vekt på at det må sikres en grundig evaluering av de nye reglene og praktiseringen av dem. Jeg har merket meg at flertallet i sosialkomiteen har bedt om en grundig erfarings- og forskningsbasert evaluering etter at reglene har virket i tre år. En slik evaluering vil bli satt i gang.