Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-10-23:
Dette har vært en interessant debatt, og den berører mange viktige og kompliserte spørsmål, ikke minst juridiske vurderinger. Men det er vel kanskje grunn til å minne om hva Odelstinget faktisk inviteres til å vedta i dag, og det er en endring i lov om Opplysingsvesenets fond. Den lovendringen er i § 5, og den dreier seg om at Kongen uten hinder av første ledd i § 5 kan gi instruks om innløsning og festeavgift. Dette er altså en hjemmel, det er en hjemmel til å gi en instruks om hvordan disse innløsningene skal foregå. Jeg har hørt svært lite i denne sal som tilsier at det å gi en hjemmel for instruks i seg selv kan være grunnlovsstridig. Jeg synes bl.a. representanten Eriksen Søreide på en eller annen mystisk måte klarer å gå fra et resonnement hvor instruksens innhold etter hennes oppfatning er grunnlovsstridig, til at lovendringen blir grunnlovsstridig. Dette er mildt sagt uklar jus. Det er forskjell på lovendringens innhold, nemlig å gi en hjemmel for en instruks, og det å ha en instruks som selvsagt, gitt et visst innhold, kan være i strid med Grunnlovens bestemmelser. Så spør representanten Eriksen Søreide ganske relevant, vil jeg si: Hvorfor trenger man en slik lovendring hvis det ikke er slik at man føler seg beskranket av de bestemmelsene som er der? Jo, det står faktisk i proposisjonens tekst, side 19, at Lovavdelingen mener at § 5 i OVF-loven setter strengere rammer for bruken av midlene i fondet og anvendelsen enn det som følger av Grunnloven § 106. Det er dermed slik at vi har slått fast i proposisjonen at teksten i Grunnloven, som man hele tiden viser til, ikke er identisk med teksten i OVF-lovens § 5 første ledd. Det er derfor vi kan gjøre en endring i OVF-loven, for å gi denne hjemmelen og denne instruksen, uten å gjøre en endring i Grunnloven, fordi disse paragrafene er forskjellige. Grunnloven og OVF-loven er forskjellig utformet og gir forskjellige beskrankninger. Så til instruksen: Det er jo slik at det konstitusjonelle ansvaret mitt er OVF-loven. Instruksen ligger under en annen statsråd, men vi syntes likevel det var hensiktsmessig å ha en ordentlig og grundig drøfting av instruksens grunnlovsmessighet i den samme proposisjonen, slik at Odelstinget skulle få en anledning til å drøfte disse spørsmålene. Jeg er glad for at stortingsflertallet slutter seg til den samme oppfatning som Regjeringen har, og som Lovavdelingen i Justisdepartementet har, nemlig at den instruksen som er utformet, er i tråd med Grunnloven. Det blir sagt her at det brukes flertallsmakt – jeg tror det var Anundsen som sa det – for å få igjennom sin vilje. Ja, hva skulle alternativet være? At vi brukte mindretallsmakt for å få synliggjort Stortingets vilje? Her får vi altså en stortingsfortolkning av grunnlovsmessigheten av instruksen, som er i samsvar med Lovavdelingen i Justisdepartementet. Jeg syntes også det var spesielt å høre Fremskrittspartiet snakke om at Lovavdelingen i Justisdepartementet var et politisk organ, og så bare i noen setninger etterpå vise til at Fremskrittspartiet derimot har en helt annen tolkning av Grunnloven. Jeg lurer på hvem som har en mest politisk føring i sin grunnlovstolkning av Fremskrittspartiet og Justisdepartementets lovavdeling. Etter vårt syn er det helt åpenbart at det må gå an å gi sunne og gode regler for forvaltningen av fondet. Man kunne f.eks. tenke seg problemstillingen at man gav retningslinjer innenfor etiske spørsmål, som ikke nødvendigvis førte til den absolutt maksimale profitt. Ville det vært i tråd med Grunnlovens paragraf og intensjon? Selvsagt ville det vært det. Det må være mulig å forvalte statens kapital på en god og rettferdig måte. Jeg tar til etterretning at Høyre og særlig Fremskrittspartiet følger sin devise om at når man først har en kapital, skal man tyne den til siste øre, uansett konsekvens for dem som da blir berørt av forvaltningen av den kapitalen. Vi har en annen tilnærming. Vi bryr oss også om de menneskene som faktisk berøres av hvordan Opplysningsvesenets fonds kapital forvaltes, slik vi også bryr oss om mennesker som berøres av forvaltningen av en annen del av statens kapital. Avslutningsvis må jeg si at når man på juridisk grunnlag sier at eierskapet til Opplysningsvesenets fond er juridisk omstridt, er det rett og slett ikke korrekt. Det er slått fast gang på gang at eierskapet er statens. Derimot er det helt korrekt, som representanten Dørum sier, at et framtidig eierskap av Opplysningsvesenets fond den dagen Den norske kirke eventuelt blir et eget rettsobjekt, er et politisk og kontroversielt spørsmål. Vi har sagt at den dagen det skjer – hvis det skulle skje – må den økonomiske tilretteleggingen for den i så fall fristilte kirkens drift legges mye mer til rette enn kun hva OVF-fondet kan bidra til. Hvis et fristilt, eget rettsobjektsorganisert kirkesamfunn skal klare seg på OVF-fondet, blir det en forholdsvis kortvarig virksomhet. Det må helt andre midler inn fra statens og fellesskapets side hvis den kirken skal drives på en god måte og være den åpne, aktive folkekirken som vi ønsker oss. Dette er et spørsmål som vil aktualiseres den dagen det eventuelt blir et skille, og den diskusjonen må vi ta da.