Trine Skei Grande (Venstre), 2003-11-27:
Denne meldingen gir et godt bilde av sammenhengen mellom kvalitetsutviklingen og ressurssituasjonen i skolen i perioden 1997–2002. Jeg konstaterer at det så langt ikke har vært mulig å dokumentere den klare sammenhengen mellom ressurser og resultater i opplæringen. Ressursbruken i grunnskolen og den videregående skole må vurderes i lys av den generelle kommune- og fylkeskommunale økonomien. Det er imidlertid en klar trend at kommunene har vært flinke til å skjerme skolesektoren for kutt i år med trang kommuneøkonomi, noe som gir oss i Venstre stor tro på lokaldemokratiet som styringsenhet. Med forholdsvis lang fartstid i lokalpolitikken på ulike nivå vet jeg også at det brukes mye tid i kommunestyrer og fylkesting på å diskutere skolepolitikk. Jeg skulle ønske at de hadde brukt mer tid enn de gjør i dag. I dag fokuserer lokalpolitikere mye på bygg, for det er det de har makt over, mens jeg egentlig hadde ønsket meg mer fokusering og en bredere debatt lokalt på innholdet i skolen. De strukturelle problemene som ble tatt opp i replikkvekslingen mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti når det gjelder bygg, er ganske innlysende. Vi har i dag offentlige styringsmodeller når det gjelder bygg, som gjør at ledere som tar vare på sine bygg, ikke blir spesielt godt verdsatt. Vi har systemer der forfallet starter dag én, og man blir ikke spesielt verdsatt hvis man ivaretar vedlikeholdet. Her i Oslo, f.eks., førte arbeiderpartistyret til et etterslep i timilliardersklassen på skolebygg. Etter seks år er det nå puttet inn 6 milliarder kr i Oslo-skolene, noe som gjør at Oslo kom best ut ved den siste målingen når det gjelder inneluft. Men det viser at det er strukturelle endringer som gjør at man kan skjule en stadig nedprioritering av skolen, uten at den nedprioriteringen kommer til overflaten før andre overtar. I Regjeringas budsjettforslag for 2004 lå det en økning på 3 milliard kr til kommunene. En budsjettavtale med Arbeiderpartiet gav 2,2 milliarder kr ekstra. Det blir ikke møtt med protester fra Venstre. Kommuneøkonomien har denne høsten blitt styrket mer enn noe år tidligere, og det vil selvfølgelig også komme skolen til gode. Skole, utdanning og forskning har gjennomgående vært lavt prioritert ved fordelingen av storsamfunnets ressurser. Både når det gjelder lærerressurser, skolemiljø og materiell er det et stort udekket behov mange steder. Evaluering viser at 55 pst. av elevene med minoritetsbakgrunn i Oslo sitter igjen med lite eller ingen kunnskap etter å ha vært igjennom en klasse. Problemet skyldes først og fremst manglende norskkunnskaper. Evalueringen viser også at foreldrenes utdanningsnivå fortsatt har stor betydning for elevenes resultat. Det er en situasjon som må tas på alvor. Skolen er den viktigste arenaen for integrasjon av ungdom med minoritetsbakgrunn. Skolen må ta det ansvaret på alvor. Venstre har også vært opptatt av grendeskoler, og mener at de har en stor betydning for å opprettholde levende lokalsamfunn. Jeg er glad for å konstatere at det synet også kommer til uttrykk i meldingen. Debatten om ressurssituasjonen i skolen må bli mer enn en debatt om økonomiske ressurser. Det er tross alt mennesker i skolen. Elever, lærere, skoleledere og de ansatte er skolens viktigste ressurser, sammen med foreldre med drømmer, visjoner og ønsker for sine barn. De viktigste avgjørelsene her skal vi ta når Kvalitetsutvalget kommer med sin innstilling. Men når vi ser så ulike læringsgrader ut fra ressurser, er det klart at skoleledelse er veldig viktig. Det er viktig at vi får gjort noe i forhold til skoletaperne, og at vi ikke har et spesialundervisningssystem som lager enda flere tapere enn vi har i dag. Men mest av alt er det viktig å fokusere på lærerne, for det er de som er nøkkelen til god læring. Vi må lage et system der begrepet tilpasset opplæring gir mening for den enkelte elev.