Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-22:
Som det har vært sagt av flere talere her, har det vært stor enighet i komiteen når det gjelder behandlingen av helsepersonelloven, og de tingene jeg kommer inn på her, er heller ikke veldig sentrale punkter som vil være avgjørende i forhold til sluttkvaliteten på selve lovutkastet, selv om det kan være uenighet på enkelte punkter. Dette er én av fire helselover som komiteen har til behandling, og det kan synes tydelig at dette er den minst kontroversielle. Vi vil få lov om spesialisthelsetjenesten, lov om etablering og gjennomføring av psykisk helsevern og lov om pasientrettigheter til behandling i Odelstinget senere i vår. Det er likevel en del punkter jeg kunne tenke meg å kommentere. Jeg registrerte at komiteens leder var inne på det med bierverv og uttrykte motstand mot at man har en egen paragraf, nemlig § 19, som gir pålegg om melding til arbeidsgiver om bierverv og andre engasjement i annen virksomhet. Etter mitt syn er det fornuftig å ha den typen reguleringer. Det er nok fornuftig ikke bare for helsepersonell, men også for andre yrkesgrupper, men det vil jo falle utenfor denne loven å regulere. Men det er klart at en del av den kulturen som har fått utvikle seg i forhold til bierverv innenfor offentlig virksomhet, hvor man får gråsoner mellom avlønnet arbeid fra arbeidsgiver og biinntekter fra privat virksomhet, ikke er heldig, og det bør reguleres, slik at det skapes klarhet i hvor grensene går. Det betyr ikke at man skal mistenkeliggjøre helsepersonell eller tro at veldig mange utnytter dette, men det er uheldig når uklarhet oppstår, slik at det kan være ulike oppfatninger hos arbeidsgiver og arbeidstaker om hvor disse grensene går. Det er etter mitt syn en klar styrke at § 19, som regulerer forholdet, her er med. Når det gjelder taushetsplikt, har SV gått sammen med Høyre og Fremskrittspartiet om en merknad knyttet til § 23, som angir begrensninger i taushetsplikten. Jeg vil her trekke fram at det er en klar styrke at man i loven vektlegger reguleringer av taushetsplikten og gir klare bestemmelser for hvor sterk gyldighet den skal ha. Men da blir man også opptatt av elementer som eventuelt kan redusere taushetsplikten, eksempelvis punkt 2 i § 23, som sier at taushetsplikt etter § 21 ikke er til hinder for «at opplysninger gis når ingen berettiget interesse tilsier hemmelighold ». Det er en så pass uklar formulering at den kan tolkes av enkelte på en slik måte at man går videre med opplysninger som det i sin tur ikke er tjenlig for pasienten at man går videre med. Det vil være vanskelig der og da å overskue konsekvensene, så etter mitt syn er det et unødvendig punkt, som burde ha vært fjernet. SV er også enig med Høyre og Fremskrittspartiet når det gjelder antallet medlemmer i Statens helsepersonellnemnd. For å lette arbeidet hadde det etter vårt syn vært nok med fem medlemmer og ikke sju, når man har to jurister og to personer fra helsesektoren med høy faglig kompetanse. Regler for sletting av pasientopplysninger er det en klar styrke at loven har med. Samtidig kan man stå overfor et praktisk problem i forhold til datajournaler ved at det i dag er veldig vanskelig og til dels umuliggjort å kunne slette opplysninger, nettopp for at helsepersonell ikke skal kunne fjerne dem fordi de ser det som lite tjenlig at opplysningene står der. Så her står man overfor en praktisk utfordring når loven skal følges opp. Til slutt vil jeg påpeke at når det gjelder autorisasjon, foreslår departementet at ikke bare leger og tannleger skal gis autorisasjon, men at alle grupper som oppfyller kravene til det, skal autoriseres i stedet for å få offentlig godkjenning. Det er jo en fornuftig tilnærming. Men et spørsmål som har stått sentralt for komiteen når man har drøftet det, er hvordan autorisasjon skal gis, om departementet skal gi autorisasjon via forskrift til nye grupper, eller om ny autorisasjon skal innlemmes i loven via stortingsbehandling. Det er etter mitt syn en svært tungvint tilnærming og neppe fornuftig dersom man for hver ny gruppe skal ha det til behandling i Stortinget. Det er også prinsipielle spørsmål knyttet til det. Etter mitt syn vil det være mye enklere for departementet å foreta en faglig vurdering av de gruppene som skal autoriseres. Det er et typisk område som departementet bør ha ansvaret for. SV synes man skal behandle alle grupper likt, og mener dermed at all autorisasjon skal skje via departementet, også for den gruppen som har vært listet opp. SV fremmer et eget forslag om det, som er avvikende fra de andre forslagene som foreligger. Hermed er det forslaget fremmet.