Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-12:
Vi vedtar i dag en ny og forbedret uføreordning for framtiden. Reformen er helt i tråd med Arbeiderpartiets overordnede politiske mål og prosjekt. Vi vil gjennom å gi folk flere muligheter få flere med i arbeidslivet, gi flere muligheten til å jobbe, og gjennom å støtte og gi målrettede tiltak hindre at folk støtes ut av arbeidslivet. Det er nettopp dette denne reformen handler om – å gi flere folk bedre muligheter til å jobbe. Det lønner seg å jobbe. Det lønner seg for den enkelte økonomisk, og det lønner seg for fellesskapet økonomisk, men det har en større verdi enn kun det økonomiske. Arbeidskraften er vår viktigste ressurs. Det er den som har bygget, og det er den som skal bygge, velferden vår i framtiden. Derfor vil vi ha flere med i arbeidslivet. Og nettopp derfor har vår arbeidslinje to spor: Det lønner seg å jobbe, men man skal også få hjelp til å komme seg ut i arbeidslivet dersom man trenger den hjelpen, og man skal få støtte til å kunne bli der. Det er en inkluderende arbeidslinje som tar høyde for at folk er forskjellige, men at alle kan bidra med sitt, og at det er like verdifullt. Utgangspunktet for diskusjonen her i dag må slås fast. Det høres av og til ut som om flertallet i Norge går på trygd, velger seg trygd eller helst ville ha vært på trygd. Det er feil. Flere går på jobb i Norge enn i noe annet land. Vi har rekordhøy sysselsetting, høyere enn de fleste andre land. Folk flest i Norge går på jobb, og de som ikke kan jobbe her i landet, enten midlertidig eller permanent, slipper å havne i fattigdomsstatistikken. Den er her i Norge av de laveste i Europa. Det er fordi vi har ordnet oss sånn at vi, innbyggerne i Norge, deltar i et solidarisk spleiselag som gir oss velferd fra vugge til grav, og som sikrer dem som ikke kan forsørge seg selv, midlertidig eller permanent. Trygdeordningene våre er det beste kjennetegnet på velferdsstaten. Det er noe vi skal være stolte av, noe som de fleste andre land misunner oss, og ingen skal skamme seg for å gå på trygd. Den skal sikre at de som ikke kan jobbe, skal ha noe anstendig å leve av, og det sikrer den nye reformen – en anstendig trygd. Det er avgjørende. For de fleste som er uføre, og de fleste som kommer til å bli uføre, kan ikke jobbe ved siden av trygden. Så har vi en annen gruppe, som hittil ikke er blitt behandlet godt nok av systemet, eller som ikke er blitt fanget godt nok opp av systemet. Det er de som befinner seg mellom dem som deltar fullt ut i arbeidslivet, og dem som er 100 pst. uføre og ikke kan eller skal jobbe: Det er de som er delvis uføre, men som har en helsetilstand som gjør at de i perioder kan jobbe litt. Den gruppen bedrer vi hverdagen for i dag når vi vedtar denne reformen – et helt nytt system. Det er, slik Fremskrittspartiet gjorde tidligere i dag, helt meningsløst å sammenligne gamle terskler og gamle beregningsmåter med det nye systemet. Det blir som å sammenligne epler og pærer. Det gir ingen mening, det er helt forskjellige systemer. Det nye systemet legger opp til at det alltid vil lønne seg å jobbe. Det gjorde ikke det gamle. Man kan faktisk jobbe så mye man vil, og tjene mer, uten noen grense. For hver krone man tjener, vil man alltid sitte igjen med mer penger. Og det vil være enklere å gli inn og ut av systemet – mindre byråkratisk. Det skal være enkelt å bidra i arbeidslivet, og det er det vi legger til rette for i dag med den nye reformen. Vi vedtar i dag et nytt system. Vi vedtar ikke en ny virkelighet – hadde det bare vært så enkelt! Vi, flertallet i komiteen – alle unntatt Fremskrittspartiet, som også i denne saken har forlatt oss andre og kjører sitt eget løp, et løp vi ikke kjenner konsekvensene av – er blitt enige om et system som står parat til å håndtere at flere kan jobbe. Men vi må ikke tro at denne reformen får folk ut i jobb. For å virkeliggjøre reformen, for at den skal kunne tas i bruk, må vi tilrettelegge samfunnet slik at disse folkene får jobbe, ikke bare kan jobbe, at det står et arbeidsliv klart til å ta imot dem. Vi må legge til rette for at de også helsemessig kan bruke innsatsen sin. Derfor kan vi ikke, når vi snakker om mulighetene folk får gjennom den nye reformen, se på reformen isolert. Vi må se på helheten i politikken vår når det gjelder det å skape et mer inkluderende arbeidsliv. Jobbstrategien vår handler nettopp om det. Vi vet at det allerede i dag finnes folk som kan og vil, men som ikke får. Deres problem er at de ikke får jobbe. Da kommer avkortingsreglene i andre rekke – når de ikke engang får noe å avkorte. Her trengs det tiltak på mange felt, og jeg er veldig glad for at regjeringen er godt i gang med en politikk som vil gjøre det mulig å dra fordeler av denne reformen. Det handler om tidlig og sterk innsats, det handler om barnehage, det handler om utdanningspolitikk, det handler om hvordan man behandles i arbeidslivet, og om hvordan man blir fulgt opp når man er sykmeldt.