trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-01-29:
Dette forslaget handler om å grunnlovfeste retten til kulturell identitet og deltagelse i det kulturelle liv. Forslagsstillerne vil ha en ny § 107 som slår fast: «Statens myndigheter skal respektere og legge forholdene til rette for at den enkelte kan delta i kulturaktiviteter og oppleve et mangfold av kulturuttrykk.» Samtidig slås det fast: «Vitenskapens og kunstens frihet skal respekteres.» Komiteen anerkjenner at kulturell utfoldelse og deltagelse i kulturelle aktiviteter er av stor betydning. Det er av betydning både for personlig utvikling, for etablering og markering av identitet og tilhørighet og for livsglede og livsutfoldelse. Som ordfører for denne saken vil jeg faktisk understreke betydningen av at dette uttrykkes slik det gjør fra komiteens side: at vi har et parlament, en enstemmig folkevalgt forsamling, som anerkjenner at kunst og kultur er definerende for et samfunn, at kunst og kultur er helt grunnleggende for å bevare og fornye tradisjoner og åndsliv – ja, for demokrati og livsutfoldelse. Det kan virke som en selvfølge at det er slik, men det er det ikke. Ikke alle land deler denne erkjennelsen, og historien har vist oss eksempler på akkurat det motsatte. Verdien av den frie kunsten og kulturelle uttrykk kan ikke overvurderes. Det må ikke tas for gitt. Denne bevisstheten tar vi med oss også når vi drøfter grunnlovsendringer. Spørsmålet vi må stille oss, er imidlertid om grunnlovfesting, slik det konkret er foreslått i denne saken, vil medføre en reell endring i dagens rettstilstand. Uten at forslaget om ny § 107 gis et mer konkret meningsinnhold, tror jeg at det kan skapes tvil om bestemmelsens formål, og at Grunnlovens autoritet dermed faktisk svekkes. Komiteen, alle unntatt SV, oppfatter at forslaget har som formål å definere statens ansvar for å tilrettelegge for og beskytte kulturlivet og den enkeltes muligheter til deltagelse. Samtidig mener komiteens flertall at en eventuell grunnlovfesting ikke vil medføre en reell endring i dagens rettstilstand. Det er derfor ikke riktig, etter komitéflertallets oppfatning, å vedta en slik endring uten at en eventuell ny paragraf har mer substans. Vi har samtidig en sektorlovgivning i dag gjennom kulturloven. Lov av 29. juni 2007 nr. 89 om offentlege styresmakters ansvar for kulturverksemd, bedre kjent som kulturloven, har nettopp som formål å sikre at alle kan få anledning til å delta i kulturaktiviteter og oppleve et mangfold av kulturuttrykk. Komiteen tilrår at forslaget ikke vedtas.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-01-29:
Ifølge forslagsstillerne ligger det to prinsipper bak ønsket om å senke stemmerettsalderen til 16 år. Det ene er at stemmerett fra 16 år innebærer en utvidelse av det deltakende demokratiet. Det er et viktig prinsipp fordi det betyr at flere får stemmerett, flere lærer seg å bruke stemmeretten tidlig, og flere kan si sin mening og avgi sin stemme i et velorganisert, stemmebasert demokrati. Det andre er prinsippet om at den som er gammel nok til å ta voksne valg, også bør ha rett til å være med på å velge den lovgivende forsamling og dermed påvirke de samme lovene de plikter å følge. Samtidig er det i hovedsak tre motargumenter som gjerne trekkes fram i debatten om stemmerett fra 16 år. Det første er at ungdom under 18 år ikke er modne nok til å ta stilling i politiske spørsmål. Det andre er at stemmerett fra 16 år i praksis ikke bidrar til økt valgdeltakelse. Det siste er at myndighetsalderen og valgbarhetsalderen er 18 år, og at disse to bør henge sammen med stemmerettsalderen. Komiteens flertall – alle unntatt SV – går inn for at forslaget ikke bifalles, og jeg regner med at partiene selv gjør nærmere rede for sine syn dersom det er behov for det. Fra Kristelig Folkepartis side er det særlig det siste argumentet som tillegges avgjørende vekt. Det er bl.a. dette som ligger til grunn for vår programformulering, og som gjøres gjeldende gjennom formuleringen om at Kristelig Folkeparti vil beholde felles myndighets- og stemmerettsalder på 18 år, slik det står i vårt partiprogram. Vi mener nemlig at myndighets- og stemmerettsalder bør være den samme. Vi støtter således heller ikke det forslaget som ligger på bordet her. Så skal det sies at det historisk har vært forskjellig stemmeretts-, valgbarhets- og myndighetsalder, men her ble det i sin tid foretatt et grep for å rydde opp. Da disse aldersgrensene ble samordnet og senket til dagens nivå, 18 år, ble det begrunnet med et prinsipielt behov for samordning av aldersgrensene. Samtidig løste denne samordningen en del inkonsekvenser, og det ble mer klarhet i reglene. Kristelig Folkeparti mener disse argumentene fortsatt har stor vekt. Når det er sagt, må jeg understreke at vi er fullt ut overbevist om at mange av landets 16-åringer både er habile og godt kvalifisert til å kunne ta i bruk stemmeretten, og jeg vil ikke utelukke eller kategorisk avvise at det i framtiden kan være riktig å vurdere saken på nytt. Men om aldersgrense på 16 år skal eller bør vurderes på nytt, må en da se det i en større sammenheng, og den må etter vår oppfatning vurderes i et bilde der en også ser på myndighetsalder og valgbarhetsalder. Jeg tror nok dette ligger litt fram i tid, men det bør likevel sies her og nå. På tross av den positive utviklingen vi ser i samfunnet, hvor dagens 16-åringer besitter betydelig kompetanse, er ikke tiden inne nå for å senke stemmerettsalderen til 16 år. Vi foreslår derfor, i likhet med flertallet i komiteen, at forslaget ikke bifalles.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
Det ble nødvendig med et par kommentarer til tidligere innlegg. For det første vil jeg på det sterkeste ta avstand fra representanten Knag Fylkesnes’ påstand om at Høyre på grunn av fordommer ikke går inn for denne grunnlovsendringen. Det synes jeg er ganske sterkt å si, det har ingen rot i virkeligheten, og det er ingen slike holdninger eller tanker i vårt parti når vi behandler denne saken. Jeg synes det er over grensen å påstå det. Grunnen til at jeg ba om ordet, var saksordfører og komitéleder Dag Terje Andersens innlegg, som for øvrig var et ryddig og godt innlegg, men jeg reagerte litt på avslutningen. Han sa at han syntes det var underlig at Høyre og Fremskrittspartiet skulle bruke sitt mindretall til å blokkere en lovendring. Nei, det er ikke vi som har satt sammen reglementet for denne salen, det er sånn at hvis det ikke er to tredjedels flertall, blir det ikke lovendring. Høyre har på selvstendig grunnlag tatt sin avgjørelse, diskutert det i gruppen og kommet fram til at fordi vi ikke ser at dette endrer noe i dette folkets rettigheter, vil vi ikke gjøre denne endringen i Grunnloven nå. Det er vår begrunnelse. Det har ikke vært noen intensjon om å blokkere noe, vi har bare tatt avgjørelsen fordi det er det vi mener, og det stemmer vi for.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
Jeg hørte veldig nøye etter i representanten Knag Fylkesnes’ innlegg, og det er ingen tvil om at han også adresserte Fremskrittspartiet veldig tydelig. Samtidig, både underveis i innlegget og i sin oppsummering, slo han fast at det var felles standpunkt som gjorde at vi stemte felles, og da var fordommene med som en forutsetning for det. Det var det jeg ba om at han ikke burde gjøre, fordi det ikke har rot i virkeligheten. Vi går ikke inn for dette forslaget, for vi ser ikke behovet for å gjøre en endring i Grunnloven – det er altså Grunnloven vi snakker om. Vi har en rekke ting i det norske samfunnet der rettighetene er slått fast i andre lover, i konvensjoner som vi er med på, og der dette er ivaretatt for dem det gjelder, uten at vi endrer Grunnloven. Derfor går vi ikke inn for dette nå.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
Ja, jeg kan svare på det som ikke var et spørsmål. Det er forutsetningen her som blir litt annerledes, for representanten Knag Fylkesnes slår fast at det er problematisk at det står slik som det står i dag. Men jeg har ikke opplevd at noen som vi har møtt i denne saken – og komiteen har gjort en grundig jobb, vi har møtt alle parter – har sagt at det er problematisk sånn som det står i dag, men de ønsker en annen formulering inn. Det har de full rett til å ønske, det har også Fylkesnes rett til å ønske. Grunnen til at jeg tok ordet og gikk i rette med ham, var at vi i Høyre ikke vil ha på oss at det var fordommer som gjorde at vi hadde dette standpunkt. Det registrerer jeg at han ikke beklager eller går tilbake på, og det synes jeg er skuffende.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
For det første er det jo slik at det er en statsråd som sitter og følger debatten i dag, som er ute akkurat et øyeblikk nå, men alt hans utstyr er på plassen. Så det var forklaringen på det. Ellers kan jeg bekrefte at dette er et arbeid regjeringen er opptatt av, og som de ser på. Dessuten er det jo slik at enhver komitéinnstilling – i dette tilfellet enstemmig – fra Stortinget er  noe regjeringen skal ta med seg videre, og jeg kan i hvert fall love at jeg skal minne dem på det i denne saken.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
Jeg vil først få gi min tilslutning til ønsket fra forslagsstillerne om å slå fast både betydningen allemannsretten har hatt i det norske samfunnet, og intensjonen om at den fortsatt skal ha en sentral plass og være et rådende prinsipp. Jeg tror nok også at flere av innbyggerne våre kunne vært oppmerksomme på at når de fritt bruker naturen til sine mange forskjellige aktiviteter, er det nettopp allemannsretten som danner grunnlaget for det. På vegne av Fremskrittspartiet og Høyre vil jeg understreke at når vi likevel ikke går inn for å ta de foreslåtte formuleringene inn i Grunnloven, er det altså ikke fordi vi ikke er opptatt av allemannsretten – jeg vil si tvert imot. Vi mener for det første at den i dag blir godt ivaretatt, og at friluftsloven tydelig peker på ansvaret politikerne har for å følge opp. Vi mener dette best sikres gjennom demokratiske prosesser og politisk behandling der den skal ivaretas. Det er et godt prinsipp at en slik rettighet tas vare på og sikres der den eventuelt utfordres, og det er i planarbeidet regionalt og lokalt. For det andre vil vi også peke på at selv om intensjonen er god, er formuleringene som foreslås, vage og upresise. Det vil bety at en ved å ta de foreslåtte formuleringene inn i Grunnloven, vil overlate til domstolene å bestemme hvor langt disse gjelder. For vår del mener vi at de forskjellige nyansene som skal og må ivaretas i balansen mellom samfunnsutvikling, eiendomsretten og allemannsretten, best forvaltes i et godt demokratisk arbeid rundt om i landet, der innbyggerne og lokale politikere kan engasjere seg. Allemannsretten skal fortsatt være et grunnleggende og viktig prinsipp. Vi skal fra Stortingets side passe på at det følges opp, og påminningen går herved til de lokale politikerne om at de har en plikt til å følge opp dette i sitt arbeid rundt om i norske fylker og kommuner.
Svein Harberg (Høyre), 2019-01-29:
Nå skal jeg passe på å ikke forlenge en god og spennende debatt, men når jeg får et direkte spørsmål og en klar invitt, kan jeg ikke la være – og det er hyggelig. Det var spørsmål om hva som var uklart, og jeg hører at Karin Andersen nå refererer til at dette må jo være soleklart. Ja, kanskje, men statens myndigheter skal sikre og fremme allemannsretten – klart eller ikke klart, det kan en jo diskutere – og friluftslivets naturgrunnlag. Hvis noen på ett minutt kan fortelle meg hva som er definert som friluftslivets naturgrunnlag, vil jeg være veldig takknemlig for det. Jeg tror det er mange tanker om hva det er. Jeg har vært ordfører, jeg har jobbet med mange både utbyggingsprosjekter og utviklingsprosjekter, og vi har tatt i bruk områder som vi nær sagt måtte hogge oss inn i for å kunne få sett, som ble framstilt som helt åpenbare friluftslivets naturgrunnlag. Så det er mange meninger om dette, og det er det som gjør oss litt betenkt. Men prinsippet er vi, som vi har sagt, enige om. Sånn sett kan det være at det hadde vært mulig å samle seg om andre formuleringer. Det som jeg i hvert fall sier ja til, er at vi setter oss ned og samarbeider om hvordan vi kan styrke allemannsretten i det arbeidet som skjer. Da tenker jeg først og fremst på det arbeidet som skjer rundt i kommuner og fylker med reguleringer og utviklingsplaner, for det er jo der det først og fremst skjer. Det er i dag forankret i friluftsloven. Kanskje skulle det også vært forankret andre steder. Jeg har lyst til å si ja til invitasjonen, og så får vi se hva vi kan få ut av det i neste runde.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
I en årrekke har den norske stat undertrykt vår egen urbefolkning, samene. De har blitt fratatt sitt språk og sin rett til å utøve sin kultur og sine tradisjoner. Behandlingen av samene opp gjennom historien er en stor skam. For 38 år siden i disse dager var Norge vitne til vår største naturvernaksjon – kampen mot utbyggingen av Alta–Kautokeino-vassdraget. Men dette var ikke bare en naturvernkamp. Dette var vel så mye en kamp for urfolks rettigheter i Norge, for samenes rettigheter. Den 21. januar 1981 startet en gruppe samer den andre sultestreiken mot kraftutbyggingen. I starten av februar okkuperte en gruppe samiske kvinner kontorene til daværende statsminister Gro Harlem Brundtland. Aksjonene ble for alvor starten på kampen for de samiske rettighetene. Selv om demningen i dag står i Altaelva, kan vi likevel 38 år senere fastslå at aksjonene ikke kom uten betydelige seire også. Noen år etter de mest dramatiske aksjonene åpnet kong Olav V Sametinget. Stadig flere kjente på stolthet, ikke skam, når de bar sine samiske drakter, når de snakket sitt samiske språk og utøvde sin samiske kultur. Men samenes rettigheter må stadig forsvares. Stadig ser vi sterke konflikter rundt store naturinngrep i viktige samiske områder. En av de mest kontroversielle sakene er spørsmålet om å bruke Repparfjorden i Finnmark som en søppelplass for gruveindustrien. Sametinget har med stort flertall avvist disse planene. Men regjeringen ønsker visst ikke å ta de samiske protestene til følge, og kan om kort tid gi driftskonsesjon til gruveselskapet Nussir. Et annet sted samiske retter utfordres, er på Fosen i Trøndelag. FNs rasediskrimineringskomité anmodet før jul regjeringen om å stanse arbeidet med kraftutbyggingen på Storheia, som er et viktig sørsamisk reindriftsområde. De har anmodet om at arbeidet stanses inntil de har fått se på saken. En sånn anmodning er ikke hverdagskost. Det er alvorlig i seg selv at FNs rasediskrimineringskomité har sagt at de vil se på denne saken. Desto mer foruroligende er det derfor at regjeringen blankt har avslått anmodningen fra FN. Grunnlovsforslaget vi har til behandling i dag, innebærer at vi også i Grunnloven anerkjenner samene som urfolk. Det er klart at samene i Norge fyller vilkårene for definisjonen av urfolk i ILO-konvensjonen. Høyesterett avsa i 2001 en dom der det sies at ILO-konvensjonen utvilsomt gir samene status som urfolk i Norge. Det burde derfor vært et soleklart flertall i denne sal for de endringene som foreslås. Det ville vært en viktig del av det arbeidet som vi må fortsette med – å rekke ut en hånd og si unnskyld for den urett som den norske stat opp gjennom mange år har begått mot samene, vårt eget urfolk.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
I 2010 kom en offentlig utredning, iverksatt av den daværende rød-grønne regjeringen, om klimautfordringene og Norges tilpasning til disse. I denne utredningen trodde man at global oppvarming og økt temperatur i Norge ville gi mulighet for mer produksjon av korn og poteter. Både den sommeren vi nå har bak oss, med ekstrem tørke, og sommeren før der igjen, i 2017, viser at det ikke nødvendigvis er tilfelle at vi med den globale oppvarmingen kan oppleve en forlenget vekstsesong i Norge. Faren for økt flom, skred, ekstreme nedbørsmengder over kort tid og tørke vil også gå ut over den norske matproduksjonen – slik vi har sett de siste to somrene. Hva er vel viktigere enn å ta vare på den matjorda som gir oss den maten vi hver eneste dag er avhengig av? Som flere av de andre representantene har vært inne på, gjør vi oss stadig mer avhengig av at andre land produserer maten for oss når vi bygger ned den beste matjorda vår. Vi har fortsatt kjøpekraft til å konkurrere ut andre på verdensmarkedet. Men hvor solidarisk er dette når vi legger hus, asfalt og annet over vår egen matjord og de viktige ressursene vi har? Erfaringene de siste årene viser at vi trenger et sterkere vern om matjorda – ikke et svakere, som vi har fått.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-29:
Dagens § 108 i Grunnloven lyder: «Dei statlege styresmaktene skal leggje til rette for at den samiske folkegruppa kan tryggje og utvikle samisk språk, kultur og samfunnsliv.» Som det framgår av Dokument 12:37 for 2015–2016, et grunnlovsforslag, har stortingsrepresentantene Kjersti Toppe og undertegnede fremmet et forslag om endring i § 108, hvor «det samiske folket» erstatter begrepet «den samiske folkegruppa». Forslaget er en oppfølging av grunnlovsforslag Dokument 12:31 for 2011–2012, og tilliggende forslag til § 108. Senterpartiet har på side 19 i Innst. 187 S for 2013–2014 en grundig begrunnelse for forslaget om å erstatte begrepet den samiske folkegruppe med det samiske folk. Denne begrunnelsen slutter jeg meg fullt ut til også i dag, og det er ikke kommet nye forhold eller argumenter i saken som forandrer dette nå. Betegnelsen urfolk er en minstestandard som skal kunne brukes om alle grupper som ikke har vært delaktig i etableringen av nasjonalstaten. Den har vært nødvendig å innarbeide for overhodet å få til en noenlunde ordnet dialog med de mest negative nasjonalstatene som minstestandard. Men betegnelsen folk er både i nasjonal og internasjonal lovgivning mye klarere og sterkere enn begrepet urfolk. Begrepet folk uttrykker den likeverdighet som Hans Majestet Kongen uttrykte i 1997 i sin tale til Sametinget, ved å slå fast at staten Norge er etablert på territoriet til to folk: nordmenn og samer. Bruken av begrepet det samiske folk utelukker ikke at samer også er et urfolk. Dette er det bred enighet om. Da saken var oppe til behandling den 13. mai 2014, stemte 92 representanter for Senterpartiets forslag, mens 76 representanter stemte imot. Det var Høyres og Fremskrittspartiets representanter som stemte imot Senterpartiets forslag. Forslaget fikk derfor ikke grunnlovsmessig flertall. Det foreliggende forslaget, fra Kjersti Toppe og undertegnede, var nok et forsøk på å komme videre og avslutte en debatt om begrepene samisk folkegruppe eller urfolk, sånn at Stortinget framover kunne konsentrere seg om arbeidet for mer likeverdig behandling av det samiske folket i forhold til det norske folket, i alle sammenhenger. Dette gjelder ikke minst innenfor utdanning, næringsliv og kultur. Likeverdig mulighet for utdanning i samiske språk, med dyktige lærekrefter og moderne studiemateriell, er svært viktig framover, likeledes å gi mulighet for bedre lønnsomhet i det moderne næringslivet som har sin basis i den samiske kulturen, og som skal gi arbeidsinntekt for mange – og jeg understreker mange – blant det samiske folket. Forslaget fra Kjersti Toppe og undertegnede var altså et forslag for å forene partiene på trygg nasjonal og internasjonal begrepsgrunn. Høyres Michael Tetzschner var ved denne debatten den 13. mai 2014 svært forståelsesfull for Senterpartiets forslag. I dag er vi tilbake i skyttergravene, og det er tilbakegang. Jeg vil stemme for at Dokument 12:37 for 2015–2016 bifalles, altså vil jeg stemme imot III i innstillinga.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-29:
Dagens § 112 er Grunnlovens viktigste flaggparagraf. Den sier at enhver har rett til et miljø som sikrer helsa, og til en natur der produksjonsevne og mangfold bevares. Paragrafen handler altså om menneskets miljø og det økologiske samspillet i naturen – ingenting er viktigere for framtida. Representantene Kjersti Toppe og undertegnede har fremmet grunnlovsforslag 42 i Dokument 12:42 for 2015–2016. Grunnlovsforslaget gjelder nytt andre ledd i § 111. Forslaget lyder: «Enhver har rett til å bo og daglig ferdes i et miljø uten helseskadelig støy. Kongen skal fastsette tiltaksgrenser for utendørs og innendørs støy og se til at grensene ikke overskrides.» Dette er altså en modernisering og videreutvikling av Grunnlovens viktigste flaggparagraf, miljøparagrafen, § 112. I forslaget viser vi som forslagsstillere til at støy er et miljøproblem som rammer svært mange mennesker i Norge i dag. Over én og en halv million nordmenn er utsatt for et gjennomsnittlig støynivå over 55 dB ved boligen sin, og rundt en halv million nordmenn er i stor grad plaget av støy. Støy i nærmiljø og i egen bolig fra kilder utenfor boligen er et økende problem. Som forslagsstillere viser vi til retningslinjer for behandling av støy i arealplanlegging, som utgjør et omfattende rammeverktøy for støy. Men likevel svekkes støyvernet, ved at terskelnivåene for støy ikke er juridisk bindende med mindre planmyndighet eller tiltakshaver vedtar dette. Lovverket rundt støy er vagt, upresist og spredt på flere lover og forskrifter. Det er mye forvirring blant publikum og myndigheter om kravene. Forslagsstillerne mener at vi må ta støy, som særlig rammer de store byene og tettstedene, på større alvor. Det gjør vi ved å grunnlovfeste tiltaksplikt og tiltaksgrense ut fra helsemessige hensyn. Jeg vil prioritere alternativ 2 til ny § 112 tredje ledd, men siden komiteen ikke har tatt opp dette, har jeg nå bare mulighet til å vise min holdning ved å stemme imot tilrådninga. Komiteen innstiller på å ikke bifalle noen av våre alternativer til å ta støy inn i Grunnloven, noe som jeg må ta til etterretning, men det positive er dog at en samlet komité sier: «Komiteen mener at det for å rydde opp i dette vil være mer hensiktsmessig å gjøre en alminnelig lovendring med tilhørende utredning som kan se på hvordan en juridisk bindende grense kan fastsettes for hva som kan tolereres av støy.» Det er altså en enstemmig komité som sier at den ønsker en alminnelig lovendring med en juridisk bindende grense, og det er et stort framskritt. Dette er derfor en viktig merknad som må gis stor oppmerksomhet, og som regjeringa må følge opp. Støy er et så stort helseproblem for så mange at her må folk gis mulighet til å leve og ferdes i, for sinnet, rolige omgivelser. Det er dette som gir krefter i hverdagen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
Jeg ser ingen overhengende fare for det i Norge i dag. Det tror jeg er en litt tenkt og søkt argumentasjon, for dette handler ikke om å putte alle mulige slags rettigheter – enkeltvis – inn i Grunnloven, det handler om å stadfeste at menneskerettighetene, slik Norge har forpliktet seg til gjennom internasjonale konvensjoner, skal være en plikt for statens myndigheter å sikre sine innbyggere. Det betyr at det kan være ulike nivåer på dette, men det kan ikke lenger tolkes sånn at det ikke er en del av det konstitusjonelle ansvaret som staten har påtatt seg, og som vi er enige om at vi skal ha. Det var også et flertall, så vidt jeg husker, i det store, brede utvalget som utredet hvordan vi skulle implementere menneskerettighetene i vår konstitusjon, som svarte ja på det spørsmålet – så veldig søkt er det nok ikke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
Først til dette med eie og leie: Nei, dette forslaget tar ikke sikte på at alle skal eie, men også der er det behov for å gjøre ganske store endringer, slik at flere kan få mulighet til å eie, for det er jo den viktigste måten folk sparer på i dag. Så alle som leier, taper ganske mye. Nei, det er ikke slik at vi ikke har tillit til kommunene, men kommunene får altfor svake virkemidler fra staten – bl.a. gjennom Husbanken og de begrensningene som nå er lagt på Husbanken – til å gjøre det mulig for flere å komme inn i både leie- og eiemarkedet. Innstramminger har denne regjeringen gjort ved at man har latt være å justere bostøtten, som jo har falt som en stein. Da kan man spørre kommunene hva de synes om det, for nå sitter kommunene igjen med utgiftene til sosialhjelp, for et sted må folk bo. Det koster det hvite ut av øyet både for kommunene og for den enkelte, og det er en regning som staten burde tatt en mye større del av.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
At støy er et alvorlig helseproblem, er hevet over enhver tvil. Når kommunalkomiteen har høringer, både i budsjett- og særlig i plan- og bygningslovssaker, er det alltid innspill fra Norsk forening mot støy som viser hvor alvorlig situasjonen er for mange. Derfor er jeg veldig glad for det som står i innstillingen fra en enstemmig komité, at man mener det er behov for å rydde opp i dette, men at det vil være hensiktsmessig å gjøre en alminnelig lovendring med tilhørende utredninger. Da hadde det vært interessant å høre om noen fra regjeringen eller regjeringspartiene kunne si om dette vil bli fulgt opp fra deres side, eller om det er slik å forstå at man bør fremme et eget forslag om dette i Stortinget som et representantforslag. For det er ingen grunn til å vente med å gjøre dette når det er en enstemmig komité som sier at dette er nødvendig. Da er det viktig å få vite om det arbeidet blir satt i gang fra regjeringens side, i og med at det er en enstemmig komité i Stortinget som slutter seg til dette, eller om dette er et arbeid vi i Stortinget bør følge opp raskest mulig og be regjeringen eksplisitt om å gjøre dette. Jeg kan ikke se at det er noen statsråd i salen som eventuelt kan svare på dette. Jeg vet ikke hvorfor det er slik, men det er kanskje litt utenom vanlig prosedyre å ha det slik, men i så fall burde jo noen fra regjeringspartiene kunne gi et svar på dette, i og med at det er en enstemmig komité som står bak. Blir det tatt initiativ til dette fra regjeringen, eller regjeringspartiene, eller venter man et initiativ fra et representantforslag fra stortingsrepresentanter?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
Til det siste: Det er sånn at partiene foran valg blir stilt ulike spørsmål. Dette var ett av temaene det ble spurt om, og jeg regner med at Senterpartiet – som vi andre – svarer på vegne av Senterpartiet og ikke på vegne av enkeltrepresentanter, i så fall bør man gjøre oppmerksom på det. Så til det som representanten Bjørke tar opp: Ja, allemannsretten er truet, særlig i strandsonen, og det er et varsku om at vi er nødt til å verne denne friheten sterkere enn det vi gjør nå. Jeg oppfatter at representanten fra Senterpartiet er villig til å være med og se på underliggende lovverk for å stramme inn på det, for å sikre disse interessene, men ikke være med på å sette dette inn i Grunnloven som en tydelig verdiforankring for hvordan vi tenker om forholdet mellom enkeltmenneske, innbygger, i dette landet og retten til å ferdes, oppholde seg og høste. Det gjør meg litt urolig, for da oppfatter jeg at Senterpartiet egentlig har et ønske om å endre på allemannsrettens forutsetninger for å kapitalisere mer på disse eiendommene selv. Det mener jeg ikke er av det gode, om det er for sterk kommersiell utnytting ellers, som representanten tar opp, om det er for heftig bruk noen steder, eller om det er noen som ferdes i naturen som ikke ivaretar de forpliktelsene de har etter allemannsretten, nemlig ikke å forsøple og ødelegge det godet man får lov til å bruke. Jeg klarer ikke å forstå den motstanden Senterpartiet har mot denne grunnlovfestingen, på noen annen måte enn at man faktisk tenker at man skal begrense allemannsretten, og at allemannsretten skal vike for eiendomsretten mer enn den gjør i dag. Da må jeg bare si at det er SV helt uenig i. Eiendomsretten er forankret i Grunnloven, og det skal den fortsatt være, fordi den er viktig, men allemannsretten og eiendomsretten bør stå i Grunnloven, begge to, fordi det er viktige og vesentlige prinsipper de styrer etter. Jeg likte særlig godt innlegget fra representanten Andersen fra Arbeiderpartiet, som nevnte min sambygding Hans Børli og siterte ham rett, men også invitasjonen til de andre partiene om å være med og se på grunnlovstekst til neste periode. Jeg tror at dette er en av de tingene som kan stå etter oss på en god måte – at vi så disse verdiene og tok vare på dem – og at det ikke er noen trussel for dem som har eiendomsrett, i det hele tatt. Det er helt andre ting som truer det naturgrunnlaget som vi alle er så glad i og avhengige av. Vi kan se på ulike formuleringer til grunnlovsbestemmelser, men jeg vil igjen minne om at det er en professor med grunnlovsrett som spesialitet som har formulert disse forslagene, og både det presisjonsnivået man har i grunnlovsbestemmelser, og det rent grunnlovstekniske er godt ivaretatt i forslagene. Men for all del, hvis vi kan sette oss ned, finne en formulering og legge inn et felles forslag fra alle partiene, er SV med på det. Vi synes det er et godt initiativ, vi mener det bør gjøres, og det hadde vært veldig stilig hvis det var et enstemmig storting som gjorde det, for da hadde vi vist at allemannsretten, som er så viktig for oss, er noe vi virkelig står sammen om.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
Når dette har vært behandlet i kontroll- og konstitusjonskomiteen, har man vel forsøkt å samle seg om en ordlyd. Men jeg kan da gjøre oppmerksom på Alternativ 3C, som er: «Allemannsretten skal stå ved lag.» Det er en klar formulering, som helt klart sier noe om hensikten, og som til og med har samme ordlyd på bokmål og på nynorsk. Det er i hvert et godt grunnlag – tenker jeg – for et samarbeid om noe vi ikke burde ha noen slags problemer med tolkningsmulighetene av. Så til Senterpartiet: Ja, det kan hende jeg tolker noe av det representanten Bjørke sier, litt hardt, men jeg gjør det i lys av de merknadene som Senterpartiet har skrevet i denne innstillingen, og som antyder at dette er «en ukritisk utvidelse av allemannsretten». Nå går Bjørke på talerstolen og sier sjøl at han kan tenke seg å stramme inn på disse bestemmelsene. Det ville i så fall det at man stemte for disse lovbestemmelsene i dag, ikke medføre.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-29:
Når me har fremja grunnlovsforslaget om rett til bustad, er det av fleire grunnar. Me meiner f.eks. at det vert feil at Grunnlova stadfestar staten si plikt til å følgja menneskerettane, og samtidig ikkje stadfestar elementære føresetnader for dette. Menneskerettane, som er grunnlovfesta, pålegg bl.a. staten å sikra at alle har tilgang til å utøva arbeidsevna si. Me i SV meiner at det då er eit paradoks at ein ikkje òg har stadfesta i Grunnlova retten til bustad – for korleis kan ein i Noreg gå på jobb regelmessig, utan å ha ein plass å bu? Det er til tider svært kaldt. Me ser meir og meir til farlege klimaendringar i form av hyppigare og meir ekstremvêr. Og ikkje minst: Korleis skal ein kunna ta vare på helsa si, som ein må ha for å kunna jobba, viss ein ikkje har ein plass å bu? Ting heng saman her. Grunnlova kan med dette ta eit skritt mot å verta meir heilskapleg, i form av at innbyggjarane i dette landet òg kan få grunnlovfesta retten til bustad, sett i samanheng med andre personlege rettar som òg er grunnlovfesta – i ei verd og i eit Noreg der forskjellane aukar fort, og der akkurat dette kan føra til større sosial uro. Fleire og fleire vil med dette føla seg oversette. Der og då å gje eit tydeleg signal ved å gje folk som oftast sit nedst ved bordet, ein grunnlovfesta rett til ein plass å bu, kan ikkje vera meir enn riktig, i mitt hovud. Det flyt ikkje akkurat over med hus og leilegheiter i dette landet, men media kan til stadigheit visa til bustadhaiar som sit og rugar på tomme leilegheiter berre fordi dei kan, har råd og tener utruleg mykje pengar på det. Eg fryktar at det gjev grunnlag for endå meir politikarforakt når Stortinget på generelt grunnlag ikkje vil føra ein politikk som motverkar denne utviklinga. Om dette forslaget hadde vorte vedteke i dag, kunne me fått litt meir sving på svansen, for å seia det sånn.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-29:
Eg er jo medforslagsstiller til dette grunnlovsforslaget, og eg vil slutta meg til det som representanten Lundteigen sa i sitt innlegg som grunngiving for kvifor ein opprettheld det. Støy er eit miljøproblem og eit helseproblem, som det er vorte sagt. Nesten to millionar nordmenn bur i område med helseskadeleg støy, og det er eit tal som stadig aukar. Viss vi får ein sånn flaggparagraf inn i Grunnlova – med at alle har rett til å bu og ferdast i eit miljø utan helseskadeleg støy – så vil dei som er opptatt av at vi skal ha eit støysvakt samfunn, få ein knagg å byggja den argumentasjonen på. Eg trur òg at arbeidet med lov og forskrift vil få ein betre fart og få større politisk tyngde. Eg har stor respekt for motargumentet, om at dette er for detaljert – sjølv om eg ikkje meiner det, eg meiner at det er eit viktig prinsipp – og at dette vil kunna utvatna Grunnlova og gjera at Grunnlova mister si kraft. Men grunnen til at eg står bak dette forslaget, er at eg skil mellom det som er ein rett til fridom frå  noko, og det som er ein rett til noko; at ein kjem med forslag om rettar inn i Grunnlova som går på rettar som er nemnde i debattar før her – til bustad, klede, kulturopplevingar, levestandard. Det som eg synest er utruleg prinsipielt med dette forslaget, er at du òg har ein rett til fridom frå  noko. Eg trur at sånne typar rettar vert meir og meir viktige i tida framover. Dette er jo ein rett. Fridom frå støy er ein utruleg pressa fridom, som eg faktisk synest er så viktig at det kunna ha fortent eit grunnlovsvern. Men det er positivt at det i saka – frå ein samrøystes komité – er peikt på behovet for lovendring, og det er iallfall noko som har kome godt ut av denne saksbehandlinga.
Kristian Torve (Arbeiderpartiet), 2019-01-29:
Ja, jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV.
Abid Raja (Venstre), 2019-01-29:
Jeg stemte for, men det var med vilje. Det var ikke varslet på forhånd. Komiteen hadde innstilt til Stortinget å gjøre følgende
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-12-17:
Jeg vil på vegne av representantene Trygve Slagsvold Vedum, Geir Pollestad og meg selv legge fram et representantforslag om lønnsmoderasjon for høytlønte ledere i staten.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
I Prop. 96 S for 2016–2017, Endringer i kommunestrukturen, skriver regjeringen: «Regjeringen er opptatt av å ta vare på samisk språk, og har i arbeidet med kommunereformen lagt til grunn at samiske språkbrukere ikke skal komme dårligere ut som følge av endringer i kommuneinndelingene.» Nå ser vi at dette ikke stemmer. Blant annet ble Tysfjord delt i to. Den ene halvparten går til en kommune som er innenfor forvaltningsområdet. De som går til Narvik, er da ikke lenger en del av forvaltningsområdet og mister mange av sine rettigheter. I et svar til meg sier statsråden at dette er kommunens ansvar, og at det er de som må følge opp dette. Mener statsråden virkelig at det er kommunene som skal sitte igjen med både ansvaret for å følge opp dette og de eventuelle kostnadene ved det når staten har foretatt denne inndelingen? Er det ikke naturlig at staten følger opp ved å ta vare på disse språkbrukerne som havner utenfor forvaltningsområdet, slik at de får oppfylt lovnaden om at de skal ha like rettigheter etter sammenslåingen?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Selvsagt skal kommunen selv bestemme det, men jeg forventer at staten følger opp også framover med de økonomiske utgiftene kommunen får om de velger ikke å være en del av det samiske forvaltningsområdet. Så til noe helt annet. Jeg er veldig forundret over at regjeringspartiene ikke går inn i merknader når det gjelder riksrevisjonsrapporten vi fikk framlagt 26. november, der det påpekes at det er store mangler når det gjelder fjernundervisningstilbudet, og store mangler når det gjelder læremidler på samisk, at det er krevende og stor mangel på kompetanse, og at det må følges opp med lærerstudenter. De kommer med en rekke anbefalinger som regjeringspartiene har valgt ikke å gå inn i. Da spør jeg statsråden: Hvilke deler av den riksrevisjonsrapporten mener statsråden det er nødvendig å gå inn i?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Både statsråden og andre representanter fra regjeringspartiene har vært inne på at det nå skal være mange færre innsigelser, større lokalt selvstyre og at staten bare skal legge seg borti det som er helt tvingende nødvendig. I Trøndelag har vi egentlig ikke opplevd det slik. Det er stadig oppslag i lokale medier om at staten griper inn i saker hvor det er helt uforståelig for lokalpolitikerne. Fylkesmannen så seg nødt til å gå ut med et innlegg i lokale medier for å forklare hvorfor de griper inn – at det er fordi de bryr seg om Trøndelag, og ikke fordi de vil være til bry. Det er bl.a. eksempler på at kommuner har blitt overkjørt i saker der de vil tillate riving av en hytte og bygging av en akkurat like stor hytte på samme tomt. Det er eksempler på innsigelser mot scooterløyve til egen hytte fordi fylkesmennene ser på luftlinjen i stedet for på den kjørbare traseen, noe kommunene kanskje har praktisert i 20 år. Det er mange sånne eksempler. Mener statsråden dette er ting som staten skal legge seg borti?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Boligpolitikken er også viktig for bosettingsmønsteret i Norge. Nest etter tilgangen på arbeidsplasser er tilgangen på bolig det viktigste for om folk bosetter seg i en distriktskommune. I mange kommuner har en den utfordringen at panteverdien på huset er lavere enn byggekostnadene. Tidligere hadde vi en forsøksordning der kommunene kunne få tilskudd, for å stimulere til denne typen boligbygging. Vi hadde en mulighet til å utnytte startlånordningen, der kommunene kunne komme inn med tilskudd. Begge disse har regjeringen fjernet. Ser statsråden at det er en stor utfordring å få noen til å bygge i en kommune der en vet at verdien kanskje er redusert med 25 pst. når en setter nøkkelen i døra? Og hvilke virkemidler ser statsråden for seg at vi kan bruke for å møte denne utfordringen i distriktskommunene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Takk for svaret. Utfordringen er ikke at det ikke er boligtomter og ikke er tilrettelagt på den måten, men utfordringen er at det er krevende å få banklån fordi panteverdien blir lavere enn byggekostnadene, og nå er jo kommunene fratatt muligheten til å bruke startlån til å bidra til dette. Derfor er utfordringen: Hvilke virkemidler kan kommunen bruke? Dette er som regel de samme kommunene som har fått en dramatisk nedgang i inntekt på grunn av omleggingen av inntektssystemet. De har ikke penger de kan bruke selv til å bygge boliger, og kommunale boliger vil da få halvert sin verdi når en setter nøkkelen i døra. Så hvilke virkemidler ser statsråden for seg at kommunene kan bruke for å sørge for at også disse får tilgang på lån, de som ønsker å bygge i en distriktskommune der panteverdien er lavere enn byggekostnadene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Jeg vet ikke om det er det at Høyres representant ikke forstår Senterpartiets opplegg for startlån, eller om hun ikke vil forstå det, men det er tydeligvis behov for en oppklaring. Senterpartiet har den samme rammen som regjeringen for startlån til varig vanskeligstilte. Det skal være forbeholdt varig vanskeligstilte og ikke andre grupper. Og så har vi gjentatte ganger tatt til orde for en todelt startlånordning, altså en egen pott som dekker utfordringene for dem som ikke kommer inn på boligmarkedet fordi de ikke har rike foreldre eller mulighet til å spare seg opp tilstrekkelig egenkapital. Så vårt opplegg for startlånordningen vil altså ikke gå ut over de varig vanskeligstilte; det er akkurat den samme summen som regjeringen har. Vi ønsker i tillegg en pott for dem som ikke har egenkapital eller rike foreldre i ryggen.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-12-17:
Fram til for noen år siden ble disse endringsproposisjonene brukt til rent budsjettekniske endringer. Dessverre endret regjeringen Solberg det for noen år siden. Det mener vi er veldig uryddig. Det er uryddig å bruke dette til omkamper på budsjettet. Det blir på en måte en tredje budsjettprosess, og det mener vi er uheldig. Vi mener proposisjonene om endringer i statsbudsjettet skal behandles som rent budsjettekniske endringer, og ikke brukes til rent politisk begrunnede endringer. Derfor støtter vi ikke SVs forslag. Det betyr på ingen måte at vi er uenig i de prioriteringene de gjør i de forslagene, men vi er sterkt uenig i at det nå skal innføres en tredje budsjettrunde her i salen. Derfor vil vi som opposisjonsparti også ta ansvar og ikke bruke disse endringsproposisjonene på den måten, og jeg håper vi kan komme tilbake til den praksisen der regjeringen bruker dem som rent budsjettekniske endringer. Vi har to saker til med endringsproposisjoner etter denne. Vi har akkurat den samme argumentasjonen og logikken i de sakene, så jeg kommer ikke til å gjenta det. Dette gjelder alle de tre sakene vi nå behandler.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Den 1. desember sendte Tana kommune en mail til Kommunal- og moderniseringsdepartementet hvor de viste til et møte med Sametinget, der Sametinget anførte at de ikke sto fritt til å disponere de såkalte hjertespråkmidlene på neste års budsjett. Det var den 1. desember. Først den 5. desember svarte KMD til Tana kommune at de ikke legger formelle føringer på bruken av midlene som bevilges til Sametinget. Oppfølgingen av hjertespråket er nevnt bare som en del av begrunnelsen for budsjettforslaget. Så skriver en videre: «Departementet har derfor kommunisert til Sametingets administrasjon at departementet ikke vil legge føringer på hvordan midlene til hjertespråket skal brukes.» Samme dag, den 5. desember, noen timer etterpå, mens vi har kommunaldebatten her, skriver Sametinget, ved Aili Keskitalo: Jeg kjenner ikke til noen administrativ korrespondanse om dette. Om det er behov for å avklare budsjett, vil det være rimelig å gjøre det før Sametinget har sin budsjettbehandling. Hva tenker statsråden om denne formen for kommunikasjon?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Jeg får takke statsråden for et usedvanlig ærlig svar. Det var en klossete formulering, det kan vi være enige om. Det har vært oppe i innleggene her den såkalte todelingen av budsjettet som Sametinget har fått, altså med lønns- og prisvekst bare på den ene delen, ikke på den andre delen, som gjelder bevilgningene til formål utenfor Sametingets drift. Vil ikke det føre til at de øvrige samiske formålene som Sametinget da skal bevilge til, blir hengende etter, hvis man ser bort fra driften av Sametinget, som har fått lønns- og prisvekst? Er det slik at Sametinget tar feil når de hevder at da vil de øvrige formålene bli hengende etter, når de ikke får lønns- og prisvekst?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Jeg vil starte med å si at vi for øvrig viser til merknader i forbindelse med revidert jordvernstrategi for statsbudsjettet 2019. I innstillingen ble det fremmet forslag om å be regjeringen utrede og legge fram et nytt og mer offensivt jordvernmål gjeldende fra 2020. Vi mener at staten har et særlig ansvar for å bidra til at man ikke får unødvendig nedbygging av matjord, og trenger offensive tanker og handlinger for å forhindre dette. Vi må anerkjenne at det er kommunene som gjennom plan- og bygningsloven har hovedansvaret for forvaltningen av arealene og naturressursene i kommunen, og vi mener at de tar hånd om dette på en god måte. Vi er vel alle opptatt av at vi skal føre en ansvarlig natur- og miljøpolitikk som er basert på bærekraft og føre-var-prinsippet. Det er jo kommunene som, i hvert fall stort sett, har den beste oversikten over sine arealer, og det er viktig at kommuneplanene tar opp i seg sikring av matjord, friluftsområder og andre verdifulle naturområder i den enkelte kommune – for det er selvsagt ulikt hvordan det ser ut landet over. Det er behov for å ha sterke miljømyndigheter, sektormyndigheter, kommuner som har god miljøkompetanse og kapasitet, og at kommunene både har og vil bidra til en arealforvaltning som sikrer en bærekraftig forvaltning av naturen. Samtidig må vi innse at noe må det bygges, men man må ikke ha industritomter og boligtomter på den beste matjorda. Det er etter mitt og Arbeiderpartiets syn ikke nødvendig. Så forstår vi alle at ved større utbygginger, kanskje spesielt infrastrukturutbygging som f.eks. jernbane, kan det være vanskelig å unngå alt som heter matjord, av åpenbare årsaker. Men det er unntakene. Jeg tror vi skal legge stor jobb i å ivareta spesielt matjorda og annen type sårbar natur som vi har rundt omkring i Norge. Det vil vi alle være tjent med. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og SV, lyder: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag til endring i lovverket som gjør at departementet er rettslig forpliktet i sine skriftlige begrunnelser i innsigelsesavgjørelser til å presisere hvordan hensynet til lokalt selvstyre er vektlagt i forhold til naturverdier, jordvern og klimautslipp.» Hvorfor mener statsråden at dette er et dårlig forslag?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Jeg kan forsikre representanten Andersen om at det åpenbart er slik at politikere skal drive med politikk. Vi forklarer det i den merknaden som Arbeiderpartiet og Senterpartiet står sammen om. Jeg kan referere til den, så det blir helt tydelig: «… mener proposisjonene om endringer i statsbudsjettet skal behandles som rent budsjettekniske endringer, og mener disse ikke skal brukes til rent politisk begrunnede endringer. På den bakgrunn går ikke disse medlemmer inn i øvrige merknader, men viser til merknader og forslag til Prop. 1 S(2018–2019)(2018–2019) (2018–2019) (2018–2019) Det er altså forslag til statsbudsjett. Vi mener at Stortinget bør ha én budsjettbehandling – to hvis man tar med revidert – og at det er den ryddigste måten å håndtere dette på. Det man er i ferd med å få nå – og som for så vidt også regjeringen tenderer til, og gjorde også i 2014 eller 2015, det husker jeg ikke – er store endringer i nysalderingen. Da er vi snart inne i den tredje budsjettbehandlingen, og det blir uryddig. Skulle vi nå vedta alt dette, vil disse kommunene få masse penger. Det er veldig bra, det er vi for, men de ville få det lille julaften i dette året. Det hadde de sikkert vært glad for, så det handler ikke om det. Vi kan være for intensjonen i det, men det blir altså uryddig. Det burde regjeringen – selv om formålene her kan være aldri så gode, og vi kan være aldri så enige – la være, og så burde vi ha budsjettforhandlingene slik som vi har dem, i desember, og så har vi revidert i mai–juni. Det er det som er hovedinnholdet og hovedprinsippet som Arbeiderpartiet står bak. Dette passer jeg på å si nå, så kanskje jeg slipper å ta ordet i sakene om de neste endringsproposisjonene. De samme merknadene har vi også i innstillingene til Prop. 24 S og Prop. 25 S som kommer fortløpende her, hvor vi står for det samme prinsippet, men med forslag. Det får vi komme tilbake til. Dette er altså forklaringen på hvorfor Arbeiderpartiet nå gjør som vi gjør, og det er forklart i merknadene i denne innstillingen til Prop. 22 S.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Vold er gift i et samfunn. Vi har fått rapporten fra Norges institusjon for menneskerettigheter, NIM, som er veldig alvorlig. Selvfølgelig kan Sametinget ha ansvar for både påvirkning og forskning og slike ting, men det akutte tilbudet til dem som trenger et krisesentertilbud, er jo kommunenes ansvar og derfor denne ministerens ansvar også. Flere av de kommunene er nå livredde for å havne i ROBEK, og noen har havnet i ROBEK. De kutter i ting, og hvis vi ser på tallene for krisesentrene, er det lett å se at der har det blitt kuttet mye. Avstanden er blitt lang, og kompetansen er liten. SV har nå fremmet et forslag om å få tilbake en statlig finansiering på 80 pst., for det kan jo ikke være slik at det ikke skal være forutsigbart for alle dem som er utsatt for vold, at de kan ha et krisesentertilbud i nærheten. Vil statsråden se på å endre finansieringsordningen for å sikre dette?