Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-06-15:
Skipsfart har gjennom flere generasjoner vært en av Norges viktigste næringer. Dette er ganske naturlig, for Norge er en kystnasjon med ca. 57 000 kilometer kystlinje som strekker seg over 282 kystkommuner og 17 kystfylker. Båten har for svært mange vært helt avgjørende for transport av folk og gods til og fra alle våre kystsamfunn. Den kompetansen vi gjennom generasjoner har bygd opp, har gjort Norge til en av de aller fremste skipsfartsnasjoner i verden. Denne kompetansen har også gjort at vi er ledende internasjonalt på teknologi og utstyr til skipsfarten. Jeg vil påstå at uten denne meget sterke maritime kompetansen hadde heller ikke Norge kunnet framstå som en av de fremste nasjoner på olje- og gassutvinning til havs. Da vi startet oljealderen i Norge, hadde vi allerede en stor maritim kompetanse som gjorde at vi hadde mye på plass og raskt kunne bli ledende også på dette området. Mulighetene til videreutvikling på dette området henger nøye sammen med om vi klarer å holde på de maritime næringene også i framtiden. I dag har vi sjøfolk i alle landets kommuner, også de kommunene som ligger langt fra kysten. Vi har også leverandører av varer og tjenester til de maritime virksomhetene over hele landet. Dette skaper viktige arbeidsplasser over hele landet. Minst 75 000 yrkesutøvere i landet er knyttet til denne viktige maritime næringen. Jeg vil også påstå at med en god maritim politikk ville Norge med sitt gode utgangspunkt kunne ha utviklet dette til noe langt mer og økt sysselsettingen betydelig. Derfor må jeg si at denne stortingsmeldingen ikke bærer sitt navn med rette. Selv om stortingsmeldingen på noen områder peker i riktig retning, viser den ikke noen særlig stor vilje til vekst. Med denne regjeringens maritime politikk frykter jeg for at vi skal få problemer med å beholde Norge som verdens tredje største skipsfartsnasjon. Til det blir konkurransesituasjonen for vanskelig. Vi må huske at våre konkurrenter har forbedret sine rammevilkår betydelig de siste årene. Daværende stortingsrepresentant Ansgar Gabrielsen fra Høyre uttrykte i 1998 stor skuffelse over regjeringen Bondevik I som ville kutte i refusjonsordningen. Han mente at en slik politikk til de grader ville svikte den norske sjømannen. Det samme kan jeg i dag si om næringsminister Ansgar Gabrielsens skipsfartspolitikk. Jeg tror det er mange sjøfolk som ved forrige valg gav sin stemme til Høyre fordi partiet så sterkt lovte å jobbe for den norske sjømannen, som nå ser at de er sviktet. Jeg husker godt hvor tilfreds sjøfolkene var da tidligere partileder i Høyre skrev brev til dem og lovte bedre tider. Jeg ser det som avgjørende viktig for en bedre utvikling av norsk skipsfart at vi skal kunne beholde en sterk sjømannsstand her til lands. Uten norske sjøfolk kan vi heller ikke forbli en stor norsk skipsfartsnasjon. Ingen må tro at vi i framtiden kan fostre dyktige offiserer i skipsfarten uten også å ha på plass underordnede norske sjøfolk. Ingen får meg til å tro at noen kan bli dyktige offiserer og lære dette yrket ved bare å simulere sjømannskap, og gå om bord som offiser rett fra utdanning. Derfor er den såkalte kompetansemodellen, som Regjeringen går inn for, etter mitt syn et meget dårlig virkemiddel, både for å rekruttere nye offiserer fra Norge og for å sikre norske arbeidsplasser på norske skip. En dyktig sjømann og skipsoffiser blir man bare ved å praktisere yrket i sitt rette element og ved å gå gradene om bord. Med Regjeringens politikk vil denne muligheten bli sterkt redusert. Jeg tror ikke noen mener at nettolønn og slike spesielle ordninger er noe vi ønsker oss. Men når dette er innført hos våre konkurrenter, kan jeg ikke se at vi har noe annet valg enn å ha de samme ordningene dersom vi skal kunne konkurrere i dette markedet. Derfor burde det også arbeides aktivt internasjonalt for å få bort denne formen for skattedumping. Inntil så kan skje, må altså vår skipsfart og våre sjøfolk ha rammebetingelser som gjør det mulig å konkurrere. De skipene som er registrert i NOR-registeret, og som er konkurranseutsatt, sliter veldig tungt. Gjennomsnittsalderen på disse båtene er nå oppe i 35 år, noe som klart vitner om at de ikke har lønnsomhet nok til å kunne foreta investeringer og fornying. Med den konkurransesituasjonen de er utsatt for, ser jeg heller ikke noen lysning gjennom de vedtak som etter alt å dømme blir fattet her i natt. Her vil heller ikke SVs medisin virke. Jeg er veldig forbauset over at regjeringspartiene og SV ikke ser at vi her står overfor en meget viktig distriktsnæring, som ikke bare betyr viktig sysselsetting for distriktene, men som også er et viktig tilbud for mange kystsamfunn. Jeg vil påstå at dette også er et miljøspørsmål. Dersom vi mener noe med å få mer av trafikken over fra vei til båt, burde forholdene legges slik til rette at dette kan gjøres mulig. Regjeringen legger opp til å endre utlendingsforskriftene. En slik endring vil fjerne kravene om arbeidstillatelse for utenlandsk mannskap på utenlandske skip i norsk innenriksfart. Dette vil altså åpne norskekysten for full konkurranse fra lavkostland. Jeg er ikke i tvil om at det vil undergrave norsk innenriks skipsfart og gjøre situasjonen ytterligere verre for denne næringen. Jeg har undret meg mye over hva Regjeringen vil med en slik politikk som på denne måten fryser ut norsk næringsliv, men jeg har etter hvert forsonet meg med at det her ikke er noe håp om en annen politikk. Jeg er imidlertid mer forbauset over at Fremskrittspartiet med sitt uttalte engasjement for å redde norsk skipsfart, og som så klart har talt norske sjøfolks sak, vil legge kysten åpen for en slik konkurranse. Jeg undrer meg over at Fremskrittspartiet på denne måten går bort fra sine målsettinger og gir Regjeringen fullmakt til å gå videre på sin vei mot å forverre situasjonen for norske sjøfolk. Jeg hørte hva representanten Hedstrøm sa om dette tidligere i kveld. Men det skal stemmes over dette i natt. Det blir interessant å se hva Fremskrittspartiet da gjør. Jeg har gjennom mange år vært med og jobbet for å sikre norsk skipsfart og norske sjøfolk. Jeg hadde trodd at vi denne gangen skulle få bred enighet om en politikk som var positiv og langsiktig for næringen, men jeg må konstantere at det har vi ikke har klart. Jeg vil berømme saksordfører Olav Akselsen for de mange forsøk han har gjort, både til høyre og til venstre, for å finne løsninger til beste for næringen. Jeg konstaterer at viljen langt fra har vært til stede fra Regjeringens og SVs side for å oppnå dette. Denne saken viser med tydelighet at det bare er Arbeiderpartiet som har helhet i den maritime politikken.