Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
La meg begynne med å ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet. La meg også si at når Fremskrittspartiet ønsker en nasjonal plan for vindkraft, er det verken for å gi en fordel til vindkraft eller forulempe den i forhold til andre teknologier. Dette må ses i en helhet med de andre forslag som Fremskrittspartiet har fremmet. Vi ønsker å få en forutsigbarhet i energipolitikken. Derfor har vi fremmet ønsket om å få en plan om rikets energitilstand, der man kan vurdere helheten. Vi ønsker å ha en vannkraftmelding for å få en satsing på det. Tilsvarende ønsker vi en vindkrafttilnærming. Bakgrunnen her er rett og slett at alle partier på Stortinget – kanskje mer enn Fremskrittspartiet – har hatt store mål for vindkraft konkret. Man har satt seg et mål om 3 TWh vindkraft, som Fremskrittspartiet har vært skeptisk til, for vi har sagt at vi skal ha en teknologinøytral tilnærming, men målet eksisterer. Så sier likevel de andre partiene at vi kan ikke ha en helhetlig plan i tilnærmingen av dette, for det viktigste er å realisere prosjekter, komme fort i gang, og vi kan ikke bruke tid på utredninger. I utgangspunktet er ikke jeg glad i store planer og mye byråkrati. Fremskrittspartiet er det partiet som egentlig sist burde ha kommet med et slikt krav, men vi ser at de målene som Stortinget nå engang har satt, ikke blir innfridd. Målet om 3 TWh vindkraft skulle vært innfridd i år, men det har regjeringen nå gått vekk fra. Dermed kan en ikke lenger skjule seg bak at nå haster det med å komme i gang, det er så viktig, at vi ikke kan ha disse planene. En har altså brukt de samme unnskyldningene hver gang Fremskrittspartiet har fremmet dette forslaget, og vi har altså ikke sett særlige resultater av dette. Jeg kan også nevne at SV støttet dette forslaget da de satt i opposisjon, men støtter det ikke lenger når de sitter i posisjon. Det sier vel sitt om at en ikke ønsker å forplikte seg til de målene man har satt. En av utfordringene for vindkraftbransjen er jo bl.a. at virkemidlene som myndighetene bruker for å stimulere vindkraft, stadig endres. På tre–fire år har det vært tre ulike støtteregimer for vindkraft, og en skal tilbake til et grønt sertifikatmarked, som da blir den fjerde ordningen. En går fra å ha ordninger som nærmest kun stimulerer vindkraft i forhold til andre teknologier, til å få en teknologinøytral ordning. Jeg er veldig glad i teknologinøytrale ordninger, men endringene fra feed-in-ordning til investeringsstøtte til grønne sertifikater gir stadig usikkerhet for en bransje som er svært kapitalkrevende, der lønnsomheten for mange prosjekter er svært anstrengt – for å si det mildt. Samtidig har man også i alle politiske utsagn om at en ønsker å satse på vindkraft på land, skapt en bonanza av prosjekter som har poppet opp over hele landet. Det i seg selv skaper konflikter. Man får mange prosjekter som sannsynligvis aldri vil bli noe av, og som sannsynligvis er ganske dårlig plassert, med altfor mange møller, men som skaper en frykt i lokalbefolkningen for at det faktisk kan bli noe av prosjektene. Ved å ha en tilnærming der en nasjonalt sett sier at noen områder er ikke aktuelle uansett, andre områder er svært aktuelle fordi det er ønsket lokalt fra kommunestyrene – det er gode vindforhold, det er ikke forsvarsanlegg, det er ikke miljøverdier som gjør dette problematisk – kan man kanalisere disse prosjektene inn mot disse områdene, få diskusjonen der og slippe diskusjonen i de andre områdene. Man får også rettet – holdt jeg på å si – energien fra kraftbransjen inn mot prosjekter som har en større sannsynlighet for å bli noe av. Det er verdt å merke seg at Alexandra Beck Gjørv i Statoil – på Sola-konferansen i januar i år – uttrykte en frustrasjon over at mye av energien som kraftbransjen og oljeselskapene har brukt på fornybar energi, ikke gir et godt nok resultat, og at en dermed kan spørre seg om hvor fornuftig det har vært å holde på med dette. Det er et varsku til oss politikere med tanke på de rammene man setter for måten man jobber på. Jeg synes det er litt rart at stortingsflertallet mener det åpenbart er behov for å ha en helhetlig plan for vannkraft, mens en ikke synes det er behov for å ha det for vindkraft. En del av stortingsflertallet sier også at her blir det jo laget fylkesvise delplaner for vindkraft – de ivaretar det behovet som Fremskrittspartiet her etterlyser. Det argumentet var svært sterkt framme forrige gang dette ble debattert, for et par år siden. Jeg konstaterer nå at det er svært få fylker som har laget en slik fylkesdelplan. Det fylket som har fått ros for å være foregangsfylke, nemlig Rogaland, ser jo at den planen man engang vedtok, ikke anses som særlig forpliktende for NVE når de behandler saker. Dermed er det planer som ikke ivaretar det behovet som Fremskrittspartiet mener er til stede. Derfor er det ønskelig fra Fremskrittspartiet, for å få en bedre satsing på vindkraft, at man får en nasjonal plan. Derfor håper vi at vårt forslag får støtte i denne salen.