Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-02:
La meg innledningsvis starte med et ønske om at vi ikke bruker denne debatten til å svartmale og forsterke den negative situasjonen som vi har i skolen. Det er likevel flere symptomer som tyder på at situasjonen i den offentlige skolen, når det gjelder grunnskolen og den videregående skolen, er i ferd med å bli alvorlig. Jeg skal peke på en del områder. For det første: Det er i ferd med å bre seg en pessimisme og en misnøye i store deler av lærergruppene. For det andre: Søknadene til allmennlærerutdanningen og førskolelærerutdanningen har gått drastisk ned. Ved inntaket i fjor høst var det knapt mulig å fylle plassene med søkere som hadde lærerutdanning som første prioritet. Dette gjør noe med motivasjonen til dem som skal bli lærere i vår skole. For det tredje: Flere lærere velger å slutte i skolen for å begynne i andre yrker. Denne andelen har økt en god del de siste årene. For det fjerde: Kommunene kutter i utgiftene til skolen. Ifølge en ny rapport kutter ni av ti kommuner i skolebudsjettene. Dette er ikke et uttrykk for at kommunepolitikere er negative til utdanning, det er et uttrykk for en offentlig fattigdom og en øremerking av midler til andre sektorer. For det femte: Forskjellene mellom kommunene når det gjelder timer til undervisning, øker. Flere kommuner bruker nå så lite at det knapt er mulig å dele klassen i svømmeundervisningen. Det finnes skoler der hver klasse har 0,6 timer til gruppedeling, og det er alvorlig. For det sjette: Det er en økende mistrivsel blant elevene, spesielt på ungdomstrinnet. Og for det sjuende: Vi ser at andelen lærere uten godkjent utdanning har økt de senere årene. Til langt ut på 1990-tallet var det 2-3 pst. av lærerne som manglet godkjent utdanning. I dag er det oppe i mellom 6 og 7 pst., og det er en dramatisk økning. Noe kan kanskje forklares ved Reform 97, men likevel er det helt klart at andelen lærere uten godkjent utdanning har økt. Dette er en utvikling som vi må snu, og det er Stortinget som har hovedansvaret for at vi får det til. Jeg håper at den innstillingen som vi nå skal behandle, kan bli et viktig bidrag til en slik snuoperasjon. Jeg vil også gi ros til komiteen for arbeidet som er nedlagt. Det har vært et ekte engasjement for skolen i dette arbeidet. I innstillingen er det ulike flertall, og jeg regner med at de ulike grupperingene vil redegjøre for sine standpunkter i løpet av debatten. Det som er faren ved den type innstilling som vi nå legger fram, er at den favner så vidt, og at den lett blir uforpliktende. Dessuten kan – når vi legger opp til en slik bred innfallsvinkel – fokus bli uklart og også bli flyttet fra viktige områder til mer perifere deler av innstillingen. Det er også en fare for at vi bruker for mye tid på områder der det er andre myndigheter som har hovedansvaret. Dette er etter hvert blitt en vanlig teknikk i norsk politikk, der de ulike politiske nivåene skylder på hverandre. Det må vi unngå i denne situasjonen, for situasjonen er for alvorlig til det. Alle politiske nivåer har et felles ansvar. Jeg er glad for at en samlet komite er enig i den analysen som ligger i innstillingen. I motsetning til meldingen er innstillingen klar på at hvis det ikke blir gjort et skikkelig grep, står vi foran en situasjon der vi vil få stor mangel på lærere i årene fremover. Punkt for punkt peker komiteen på områder der meldingen er for optimistisk og for lite kritisk. Det gjelder årsverksinnsatsen til dem som er i skolen. Vi ser at vi har en økende andel kvinner, og det påvirker årsverksinnsatsen. Det vet vi. Der er Regjeringen for optimistisk. Vi ser også at andelen eldre lærere øker. Med eldre lærere mener vi dem fra 50 år og oppover. Det er kanskje galt å kalle dem eldre, men, i alle fall, andelen 50 år og oppover øker. Det vil bety en stor avgang de nærmeste årene. Vi har også pekt på at Kompetansereformen vil få konsekvenser for etterspørselen etter lærere. Det er derfor grunn til å se med bekymring på situasjonen dersom vi ikke greier å gjøre et skikkelig grep. Jeg skal nå peke på tre sentrale områder, som etter min oppfatning er de viktigste i de nærmeste årene. To av områdene står et flertall bak. Det går på timeressurser til hver skole, og det går på en oppmyking av det sentralistiske systemet vårt – arbeidsfordelingssystemet. Det tredje området er lønn. Et flertall ber nå Regjeringen komme tilbake med forslag om et minste timetall til hver skole. Dette er et gammelt, godt SV-forslag som vi har tatt opp gang på gang, senest ved budsjettet for inneværende år. Jeg er glad for at et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, nå er klar på at vi er nødt til å få inn et minste timetall for å sikre det likeverdige utdanningstilbudet – og nå snakker jeg ikke om enhetsskolen, jeg snakker om det likeverdige utdanningstilbudet. Forskjellene er så store at Stortinget er nødt til å legge inn et minste timetall som sikrer det likeverdige utdanningstilbudet. I det opplegget som vi ser for oss, skal vi få et minste timetall til hver skole, og det må basere seg på klassetall, elevtall, og det må legges ut ressurser til utviklingsarbeid på den enkelte skole. Vårt svar til lærerne og skolene når vi krever større lokal frihet, nye undervisningsmetoder og fortgang i arbeidet med å bruke den lokale friheten som ligger i læreplanene, er at vi skal garantere et minste timetall, enten gjennom lov eller forskrifter. For det andre er flertallet klar på at den enkelte skole må få større frihet til å organisere opplæringen lokalt. Vi har en skole som er sentralstyrt når det gjelder den måten en definerer arbeidstiden på. Det er behov for å myke opp i dette. Flertallet er klar på at dette er avtaler, og vi skal ikke blande oss inn i avtaler, men vi skal gi klare signaler til avtalepartene om at her må det gjøres noe for å få fram den lokale kreativiteten, det lokale engasjementet, som dermed kan utvikle skolen. Og når vi garanterer en minste timeressurs, enten gjennom lov eller forskrifter, må det ligge åpent for lærerne å ta imot den utfordringen som ligger i større lokal frihet til å organisere undervisningen. Og så kanskje det aller viktigste, det som går på lønn. Vi vet – og dette trenger en ikke være sosialøkonom for å vite – at det er sammenheng mellom lønn og rekruttering. Forskningsrapporten fra Institutt for samfunnsforskning har påvist at lønn er viktig for dem som er ferdig utdannede lærere, og som står i en valgsituasjon – om de skal velge å gå inn i skolen, eller om de skal velge andre yrker. Vi vet også at lønn påvirker de unge mennesker som står foran et valg: Skal vi velge lærerutdanning, eller skal vi velge noe annet? Og hvis vi ønsker å påvirke dette, og vi ønsker å få flere inn i skolen, er lønn det mest effektive virkemiddel som vil virke både på kort og lang sikt. Dette har SV og Høyre tatt konsekvensene av. Vi har fremmet et konkret forslag der vi sier at det relative lønnsnivået må heves. Med andre ord betyr det rett og slett at lærerne i årene fremover må ha en større lønnsvekst enn det som andre grupper har. Dette er ikke et uttrykk for at vi syns synd på lærerne, at lærerne har det spesielt vondt, men dette er et resultat av at vi er nødt til å få flere lærere inn i skolen, og vi er nødt til å få flere unge mennesker til å velge læreryrket. Flertallet har ikke ønsket å være med på dette. De har en formulering om at lærernes lønn må være konkurransedyktig. I går hadde vi en diskusjon om forskjellen på merknader og forslag til vedtak. Det er klart at skal dette slå igjennom, burde det ha vært i vedtaks form. Dette er ikke å blande seg inn i lønnsforhandlingene, dette er å ta ansvar og gi klare signaler på et område som er helt sentralt. Til slutt: Jeg beklager at et flertall nå går inn for å fjerne bestemmelsen om at det skal være to pedagoger i første klasse når det er flere enn 18 elever. Dette var en viktig bestemmelse som vi fikk inn i opplæringsloven for to år siden, nå velger flertallet å fjerne den. Dette beklager jeg, og jeg ber dem som er i ferd med å gjøre dette vedtaket, besinne seg. Jeg tar opp fellesforslaget fra SV og Høyre og forslagene som SV og Arbeiderpartiet står sammen om.