Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-05-24:
Det stemmer bra, president. Først vil jeg takke utenriksministeren for en interessant redegjørelse, og la meg begynne der utenriksministeren slapp. I Midtøsten og Nord-Afrika, både i regionen og dens naboland i Europa, har vi alt å vinne på et mer stabilt, demokratisk og økonomisk vellykket Midtøsten. Vi har sett diktaturers fall, men vi har fortsatt til gode å se demokratier reise seg. Vi må støtte ambisjonen og det håpet som er om at omveltningene vi nå ser, vil resultere i genuine folkestyrer. For å lykkes må befolkningen eie prosessen og eie de institusjonene som vokser ut av prosessen. Demokratiet må på samme måte som opprøret vokse og skapes nedenfra. Utenriks- og forsvarskomiteen var nettopp i Kairo for å ha samtaler med bl.a. representanter for FN-systemet, for nye partier som dannes, for ungdomsbevegelsen, med generalsekretæren i Den arabiske liga, Amr Moussa, og med den kristne minoriteten i Den koptiske kirke. Det er mange utfordringer i Egypt. Kanskje særlig er den økonomiske nedturen en veldig viktig og begrensende faktor. Den siste tida har vi også sett en tydelig økning i den sekteriske volden. Men det er samtidig stor optimisme og sterk vilje til å stake ut veien mot demokrati. Egypterne er opptatt av at staten skal være sivil og ikke religiøs. Egypterne sjøl holder fram Tyrkia og andre demokratier som modell. De ser ikke til Iran. De vil gjerne se ulike demokratier for å plukke det beste fra dem og sette det sammen til deres eget. Det er til dels sterke diskusjoner om det planlagte parlamentsvalget i september og det påfølgende presidentvalget to måneder etter. Kommer det for tidlig? Flere av de nystartede partiene vi møtte, var bare noen uker gamle og bekymret over muligheten til å organisere seg godt nok til å kunne danne en politisk plattform og delta i valg. Hvorfor er nettopp Egypt så viktig? Hver tredje araber er egypter, og hva som skjer i Egypt, har utvilsomt stor betydning for hva som skjer i regionen. Det er ikke vanskelig å slutte seg til utenriksministerens analyse av viktigheten av EUs rolle som fredsbygger og stabiliserende kraft i regionen. Spørsmålet er jo også hva Norge kan bidra med i arbeidet for å støtte opp om disse demokratiske prosessene. Ett initiativ som nylig ble lansert av utvidelseskommissær Stefan Füle, ble i hvert fall av enkelte oppfattet som et ønske om å utvide EØS-avtalen til også omfatte land som Tunisia og Egypt. Det kunne vært interessant å høre hvordan utenriksministeren stiller seg til dette initiativet. Utenriksministeren tok også opp den store tilstrømmingen vi nå ser til Europa fra Nord-Afrika. Han nevnte spesielt at omtrent 34 000 personer har kommet til Europa, og at mange kan ha behov for internasjonal beskyttelse. Han sa også at Norge vil ta imot til sammen 340 kvoteflyktninger fra området, hvorav 250 utgjør en ekstraordinært økt kvote. Høyre har i flere år foreslått å øke kvoten permanent med 500, og jeg ber utenriksministeren vurdere om det i denne ekstraordinære situasjonen vi nå er i, kunne være rom for en noe økt kvote. I forlengelsen av denne diskusjonen ser vi nå også at det er blitt sterkt økt debatt om Schengen blant EU-landene. Danmark har som følge av en avtale mellom regjeringspartiene og Dansk Folkeparti gjeninnført en forsterket tollkontroll ved grensen. I spørretimen onsdag uttrykte justisminister Knut Storberget en viss støtte til den danske ordningen, men Europakommisjonen har kritisert den for å bryte med Schengen-regelverket. Kan utenriksministeren redegjøre noe nærmere for hvilket standpunkt Norge vil innta i diskusjoner om eventuelle endringer av Schengen-regelverket? Det pågår også en sterk diskusjon i EU nå om utvidelse av Schengen til å omfatte Bulgaria og Romania. Dette var også temaet på et møte jeg hadde med min kollega som leder utenrikskomiteen i det rumenske senatet. Det er ikke en ukomplisert sak, og det er en sak som påvirker Norge som Schengen-land. Jeg vil gjerne at utenriksministeren sier noe om hva som er Norges posisjon i forhold til disse diskusjonene om Romania og Bulgaria. Jeg merket meg med interesse utenriksministerens redegjørelse for EUs tredje postdirektiv og regjeringas beslutning om å gå imot innlemmelse av direktivet i EØS-avtalen. Jeg er veldig glad for, og jeg vil gi utenriksministeren ros for, at han så klart i redegjørelsen sier at han ikke vil forskuttere utfallet av drøftelsene med EU-siden om dette direktivet. Dette er i tråd med våre forpliktelser etter EØS-avtalen og etter Høyres mening den eneste forsvarlige tilnærmingen til saken. På et møte i Brussel i går la utenriksministeren fram regjeringas standpunkt. Til Aftenposten sa han: «EUs innlegg var fylt av en veldig sterk anerkjennelse av EØS-avtalen. Det ble understreket hvor godt EØS-avtalen virker. De er opptatt av å ta vare på og videreføre avtalen.» Nettopp dette er jo en understreking av hvor problematisk bruk av reservasjonsretten kan være. Særlig etter gjennomgangen av de spesielle avtalene med Sveits, og også den gjennomgangen som nå foregår av hele EØS-avtalen, vektlegger EU stadig sterkere en homogen avtaleforståelse. Sagt på en annen måte: Rommet for å plukke direktiver à la carte, særlig for et utenforland, er svært lite, og det krymper stadig. Postdirektivet anses å være et av de direktivene som ligger i kjernen av EØS-avtalen. Direktivet har også en bestemmelse om gjensidighet. Det vil si at et land som liberaliserer, kan utestenge et land som ikke liberaliserer. Allerede i dag anser Posten Norge Norden som sitt hjemmemarked. Det kan få en brå slutt dersom Norge skulle bruke reservasjonsretten mot direktivet. For Høyre er det nokså uforståelig at man i denne situasjonen velger å gamble på EU-sidens reaksjoner og de konsekvensene det kan få for Norge, ved å true med bruk av reservasjonsretten på et direktiv som få forstår de store problemene med. Vi har dessuten flere problematiske direktiver foran oss, som vi er i diskusjon med EU-siden om for å få til tilpasninger. Bankinnskuddsgarantidirektivet er det mest nærliggende å nevne her. Det er ingen hemmelighet at Høyre, i likhet med både Venstre og Fremskrittspartiet, støtter postliberalisering. Vi har imidlertid merket oss at regjeringa åpenbart mener at en innlemmelse av postdirektivet vil stride mot grunnleggende norske interesser. I sin redegjørelse nevner utenriksministeren spesielt hensynet til hyppig ombæring av post og enhetsporto. Men postdirektivets ordlyd fastslår at det skal være postombæring minst fem dager i uka. Direktivet åpner også for fortsatt bruk av enhetsporto på enkeltbrev, aviser og bøker. Ja, direktivet pålegger medlemsstatene å ha universelle tjenester for alle kunder når det gjelder innsamling og levering av post, minst fem dager i uka til overkommelige priser i hele territoriet. Mitt spørsmål til utenriksministeren er derfor: Hvilke konkrete elementer av direktivet er det regjeringa er bekymret for, og hvilke punkter ved direktivet vil man derfor søke å forhandle om i drøftelsene som nå etter hvert vil komme i gang med EU? Jeg takker også utenriksministeren for at han brukte noe av tida i redegjørelsen sin på å orientere Stortinget om løpende diskusjoner og nylig presenterte forslag, som veikartet for ressurseffektivitet og handlingsplanen for det indre marked. Et fortsatt dominerende agendapunkt er også håndteringen av gjeldskrisen i enkelte euroland. Som utenriksministeren påpeker, er bildet nå noe mindre svart enn tidligere. Sverige og Tyskland har igjen god økonomisk vekst, mens Spanias gjeldsproblemer ser ut til å være mer håndterlige enn det man først fryktet. Imidlertid ser særlig Hellas, Irland og Portugal fortsatt ut til å være veldig sårbare. Jeg vil sette pris på å få utenriksministerens vurdering av hvilke løsninger som nå avtegner seg, særlig for håndteringen av den store gjeldsbyrden til Hellas. Det tredje postdirektivet ble vedtatt i 2008. Mens vi snakker om reservasjonen av dette direktivet, vedtas det stadig nytt regelverk i EU. I forrige uke stilte Høyres stortingsgruppe en rekke spørsmål i spørretimen til ulike statsråder om pågående debatter i EU-systemet. Det er viktig, fordi en genuin debatt om EU i samtid må føres av alle. Det krever at både Stortinget og regjeringa engasjerer seg i den offentlige debatten om ting som pågår i EU i dag og i tida framover. La meg så avslutte med fortjent ros til utenriksministeren for hans innsats på Arktisk Råds ministermøte på Grønland. Vi er glade for at et permanent sekretariat for Arktisk Råd nå er på plass. Det skal plasseres i Norge, i Tromsø. Det er også undertegnet en avtale om søk og redning i Arktis.