Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-03-23:
Tiltredelseserklæringen som ble presentert av statsminister Stoltenberg i går, var svært generell, så generell at de fleste kan slutte seg til hovedlinjene i det som ble sagt. Interessant blir det først når de konkrete forslagene kommer, og vi i praktisk politikk får se hva Regjeringen vil stå for. Vi har fått en forsmak på dette i form av noen uttalelser fra enkelte av fagstatsrådene. Helsesektoren skal moderniseres, sier helseministeren, som ifølge NTB mener at kvaliteten på helsetjenester og dekning av behovet er det viktigste, ikke om tjenestene leveres av det offentlige eller av det private. Sentrumsregjeringen ved statsrådene Høybråten og Kleppa har lagt ned et imponerende arbeid med modernisering av helse- og sosialsektoren. En rekke meldinger og proposisjoner er behandlet og presentert for Stortinget. Vi vil fortsette arbeidet med å modernisere helse- og sosialsektoren gjennom å bedre kvaliteten på de offentlige tilbudene, fremfor å «outsource» oppgaver til private i den tro at disse som en naturlov alltid vil levere bedre tjenester enn det offentlige. Senterpartiet er sikker på at offentlig ansatte kan levere like gode tjenester som private. Dermed er det ikke sagt at vi er motstandere av private løsninger. Vi vil fortsatt legge til rette for frivillige og ideelle initiativ innen helse- og sosialsektoren. Sentrumsregjeringen har lagt fram Ot.prp. nr. 25 for 1999-2000 om alternative organisasjonsformer for fylkeskommunale sykehus, som bl.a. åpner for å organisere fylkessykehusene som selvstendige rettssubjekt. Initiativet ble tatt for å hindre at noen fylkeskommuner valgte aksjeselskapsformen som organisasjonsform. Jeg vil utfordre Arbeiderpartiet på dette punktet: Ligger det i Arbeiderpartiets modernisering av helse- og sosialsektoren at partiet vil gå lenger enn sentrumsregjeringen i dette spørsmålet? Så noen flere uttalelser fra statsråder i regjeringen Stoltenberg som skaper usikkerhet om hva man vil: Arbeiderpartiets leder, utenriksminister Thorbjørn Jagland, vil ifølge VG gi gass i EU-debatten og har godt håp om at folket snur fra nei til ja i løpet av neste stortingsperiode. Kommunal- og regionalministeren mener det er nødvendig med en sterk reduksjon av antall fylker. Summen av disse punktene – privatisering av helsevesenet, økt tilpasning til EU og reduksjon i folkevalgte organer – representerer ingen modernisering, men er et rent frieri til høyrepartiene. Ikke så merkverdig da at de mest fornøyde ansiktene i går var å se på høyresiden. Petersen sa til NRK at det naturlige ville være å støtte seg til Høyre, mens Hagen tilføyde i en kommentar: «Dette kan bli veldig bra.» Sentrum framstår allerede etter disse innledende bemerkningene som det reelle regjeringsalternativet til Arbeiderpartiet. Dette gjelder ikke minst i miljøpolitikken. Statsminister Stoltenberg sa i tiltredelseserklæringen at «Norge skal være et foregangsland i miljøpolitikken.» Hva mener Stoltenberg med det? Et foregangsland skal være nytenkende og progressivt. Men hva slags linje har Arbeiderpartiet lagt seg på? Arbeiderpartiet har kommet til makten med Høyres hjelp etter å ha felt sentrumsregjeringen på bygging av sterkt forurensende gasskraftverk, etter at Arbeiderpartiet sammen med Høyre stemte mot et forslag om ikke å svekke forurensningsloven som miljøpolitisk instrument. I kampen om regjeringsmakt tapte miljøet. Samtidig viste debatten Arbeiderpartiets nye såkalt miljøpolitiske linje: Arbeiderpartiet har gått bort fra at føre var-prinsippet skal gjelde i miljøpolitikken. Arbeiderpartiet har gått bort fra prinsippet om at forurenser skal betale. Arbeiderpartiet har gått bort fra det nasjonale, personlige ansvar og over til markedstekniske løsninger med kun antatte regionale effekter. Vi vet at utslippene vil øke, Arbeiderpartiet antar kun at det vil kunne bli regionale reduksjoner. Det er sterkt å beklage at det partiet hvis tidligere statsminister lanserte begrepet bærekraftig utvikling, nå fjerner seg fra begrepets innhold og svekker Norges anseelse som miljøpolitisk foregangsland. Arbeiderpartiet får tilslutning til sin miljøpolitikk hos Fremskrittspartiet og Høyre. Sentrumsregjeringen høstet støtte til sin holdning i gasskraftsaken hos en samlet miljøbevegelse – og hos Arbeiderpartiets egen ungdomsorganisasjon, AUF. Dette er ikke noen enestående allianse. Vi har sett den ofte før: i vedtaket om utbygging av Øvre Otta i vedtaket om bygging av skytefelt på Østlandet og nå sist i vedtaket om bygging av gasskraftverk Forsiktig sagt: Arbeiderpartiet har en lang vei å gå før man kan gjøre krav på noen som helst troverdighet i miljøpolitikken. Statsministeren inviterte til bredt samarbeid og vil søke å oppnå flertall med partier som vil bidra til gode og samlende løsninger for landet. Senterpartiet og sentrum vil være konstruktive i opposisjon – stemme for det vi er for og søke flertall for en politikk som går i vår retning. Jeg har ofte sagt at de beste løsningene på en del sentrale politikkområder ligger i skjæringspunktet mellom Arbeiderpartiet og sentrum. Dette gjelder i fordelingspolitikken, delvis i distriktspolitikken og langt på vei også i utformingen av offentlig sektor, for å nevne noen eksempler. Statsministeren sa i tiltredelseserklæringen at Regjeringen vil gå i gang med å vurdere arbeidsfordelingen mellom forvaltningsnivåene. Jeg setter pris på at Arbeiderpartiet følger opp det arbeidet som sentrumsregjeringen har påbegynt på dette området. Det interessante i denne gjennomgangen blir i hvilken retning Regjeringen ønsker at dette arbeidet skal gå. Jeg har merket meg at lederen av Oppgavefordelingsutvalget i dagens utgave av Aftenposten ikke gir sin støtte til statsministerens utsagn om at det foregår dobbeltarbeid i fylkene. Men vi trenger en opprydding i ansvarsforholdene. Denne oppryddingen må ha som mål å gi økt folkevalgt styring av det regionale nivå i forvaltningen, samtidig som oppgaver bør desentraliseres i størst mulig grad, ikke statliggjøres. Jeg er usikker på om det er i denne retning Arbeiderpartiet har til hensikt å gå. Ifølge en uttalelse fra statsminister Stoltenberg til Dagens Næringsliv 18. mars skal helseminister Tore Tønne ha en sentral rolle i arbeidet med moderniseringen av offentlig sektor. Det står at Tønne imponerte Stoltenberg da han greide å overføre fylkeskommunenes avdelinger for næringsutvikling til SND. Jeg er enig med statsministeren i at det er nødvendig med modernisering av offentlig sektor. Jeg er enig i at det er nødvendig å redusere skjemaveldet styrke lokaldemokratiet – det er den som har skoen på, som best kjenner hvor den trykker fjerne eventuelt dobbeltarbeid mellom ulike forvaltningsnivåer desentralisere makt i større grad, også til den enkelte skole, til det enkelte sykehus og til den enkelte eldreinstitusjon. Statsministeren sa i sin tiltredelseserklæring: «Sterk statlig styring er ingen automatisk garanti for likeverdige tilbud.» Han sa også: «Detaljstyringen må reduseres.» Jeg er enig i dette. Men hva vil Regjeringen egentlig når statliggjøring av næringsutviklingen brukes som eksempel på vellykket omstilling av fylkeskommunen – altså det stikk motsatte av det statsministeren sier i sin tiltredelseserklæring? Sentrumsregjeringen var i gang med den største distriktspolitiske snuoperasjonen noensinne. Ambisjonen var å snu flyttestrømmen – ikke med tvang, som noen vil ha det til, men gjennom å legge til rette for valgfrihet, gi muligheter til å realisere det store utviklingspotensialet som ligger i Distrikts-Norge, ikke minst innenfor fiskeri- og havbruksnæringen som på 25-30 år har vokst fra å være en sterkt subsidiert næring til å bli Norges nest største eksportnæring med en eksportverdi på mer enn 30 milliarder kr i 1999. På dette området har vi naturgitte fortrinn, og vekstmulighetene er store – ikke minst innenfor oppdrett. Sentrumsregjeringen valgte derfor marin forskning som et av Norges prioriterte satsingsområder. Kyst-Norge skal stå sterkt i framtidas Norge, og jeg tillater meg derfor å fremme forslag nr. 2, som lyder: «Stortinget ber Regjeringa legge fram et verdiskapningsprogram for havbruksnæringa.» Et avgjørende element i arbeidet med ny distriktspolitikk er satsing på det Senterpartiet har valgt å kalle «den digitale allemannsrett» – satsing på ny teknologi i arbeidet med å utvikle både nye og gamle næringer for på denne måten å sikre alle samme mulighet til å ta del i kompetanseheving der ny teknologi vil komme til å spille en sentral rolle, og ikke minst, gi et bedre tjenestetilbud, f.eks. gjennom satsing på telemedisin, som sentrumsregjeringen var godt i gang med. I forhold til alle disse punktene er utbygging av bredbåndsnett over hele landet en helt avgjørende satsing. Jeg er glad for at statsministeren nevnte dette punktet i sin erklæring. Senterpartiet vil, dersom Arbeiderpartiet vil støtte oss og videreføre det arbeidet vi har satt i gang, også her stemme for det vi er for. Det var ett viktig område som jeg ble overrasket over at statsministeren ikke nevnte i sin tiltredelseserklæring: Barn og unges oppvekstmiljø. Vi er i en situasjon hvor unge blir utsatt for stadig større påvirkning fra ulike deler av samfunnet, hvor vold og kriminalitet øker, hvor stoffmisbruk og rusmisbruk i det hele tatt er sterkt økende. Innenfor dette området står vi overfor store utfordringer. Vi er nødt til å få til en overgang fra reparasjonssamfunnet til forebyggingssamfunnet, hvor vi i større grad bruker ressurser, både menneskelige og økonomiske, på å legge til rette for at ungdom og barn skal unngå de verste fellene. Vi må legge til rette for forebygging i forhold til foreldrenes muligheter til å ta del i oppvekstvilkår, ta del i ungdomsarbeid, gi rom for frivillige organisasjoner til å arbeide på dette viktige området på en måte som gjør at vi kan komme over fra reparasjonssamfunnet til forebyggingssamfunnet. Dette viktige området var ikke berørt i statsministerens tiltredelseserklæring, og jeg forventer at Arbeiderpartiet også på dette området har til hensikt å følge opp en politikk i den retning. Det vil i så fall få Senterpartiets støtte.