Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
I forrige uke hadde jeg gleden av å delta på FNs generalforsamling i New York. Sakene som ble drøftet der, er blant de viktigste sakene i vår tid – miljø og utvikling. Det mest brutale uttrykket for verdens urettferdighet og verdens fattigdom er at nær ti millioner barn dør hvert eneste år. Ekstra meningsløst er dette fordi veldig mange dør av sykdommer de enkelt kunne vært reddet fra. Billige vaksiner, myggnett mot malaria og morsmelk kan redde millioner av barneliv. Barns helse er nær knyttet til mors helse. Hvert eneste minutt dør det en kvinne i barsel et sted i verden. Vi kan ikke forestille oss den fortvilelse og redsel en kvinne føler for å miste sitt eget liv den samme dagen hun bringer et nytt liv til verden. I Norge er sannsynligheten for at en mor skal miste livet i forbindelse med fødsel 1 til 3 000. I Afrika sør for Sahara vil én av 16 kvinner miste livet i barsel. I verdens fattigste land, slik som Afghanistan og Sierra Leone, vil én av seks kvinner ende sine liv mens de føder et barn. I mange land er den farligste dagen i en kvinnes liv den dagen hun føder. De blør i hjel, og de dør av infeksjoner de får av skittent utstyr. Flere jordmødre, sterile instrumenter og antibiotika vil redde millioner av kvinners liv. Barn og mødre dør i lukkede rom. Mange steder er fordommer og fornektelse i seg selv en årsak til død. Kvinners helse oppfattes ikke som viktig nok. Åpenhet og oppmerksomhet vil redde liv. Norge har stilt seg i spissen for at verdenssamfunnet skal trappe opp innsatsen for å bekjempe barne- og mødredødelighet. Det handler om mer penger, om å bruke pengene bedre, og det handler om mer oppmerksomhet og mer åpenhet. Det er en stor styrke for den norske innsatsen at det er bred politisk enighet om den, noe som bl.a. kom til uttrykk ved at representanten Dagfinn Høybråten sitter i styret for det globale vaksinefondet og deltok ved lanseringen av den globale helsekampanjen i New York forrige uke. I forkant av FNs generalforsamling ble det avholdt et toppmøte om klima. Det er i seg selv viktig at et slikt møte blir avholdt, fordi det bidrar til å øke det politiske presset for å få til en ny internasjonal avtale om reduksjoner i utslippene av klimagasser. Det haster med å få til en ny avtale. Flere land i Afrika rammes av tørke, og polisen smelter enda raskere enn forskerne først anslo. Norge er sammen med EU og en del andre land en pådriver i det internasjonale klimaarbeidet. Vi mener at en ny internasjonal klimaavtale bl.a. må bygge på følgende prinsipper: 1. Den globale oppvarmingen skal ikke overskride 2 grader. Dersom temperaturen stiger mer enn dette, må vi regne med at det settes i gang selvforsterkende prosesser i naturen. Utviklingen kan komme ut av kontroll.2. Verdens utslipp av klimagasser må reduseres med minst 50 pst. innen 2050. Det vil kreve en langt mer omfattende og langt tøffere avtale enn dagens Kyoto-avtale. Den nye avtalen må få bred global deltakelse; alle de store utslippslandene må med. I tillegg må viktige sektorer som internasjonal flytrafikk og internasjonal skipsfart med i en ny klimaavtale.3. De rike landene, de som har hovedansvaret for klimaproblemet, må finansiere mesteparten av utslippsreduksjonene. Vi må derfor både betale for tiltak i våre egne land og betale for tiltak i fattige land. Det er dette klimakvoter handler om. Det handler ikke om å kjøpe seg fri, men om å gjøre opp for seg. Markedskreftene er også i miljøpolitikken en svært dårlig herre, men de er utmerkede tjenere i miljøpolitikken. Markedet må reguleres og styres. Det må koste å slippe ut klimagasser. Tilsvarende må det gjøres lønnsomt å redusere utslippene av CO2 og andre klimagasser. Derfor må CO2 få en pris. Vi vil arbeide for et globalt klimamarked med en felles pris på utslipp av klimagasser. Regjeringens klimamelding bygger på disse prinsippene. Regjeringen vil sikre reduksjoner i de norske utslippene av klimagasser gjennom mange ulike virkemidler, som f.eks.: tilslutning til EUs kvotesystem – dette vil gjøre det lønnsomt for industrien å redusere utslippenemer enn dobling av satsingen på fornybar energi gjennom bl.a. Enovanye byggeforskrifter som sikrer lavere energibruk i bygninger – det kan bli dyrere å bygge, men utgiftene til oppvarming vil gå nedsatsing på jernbane – jernbaneinvesteringene er allerede økt med 50 pst.et mer miljøvennlig skattesystem Dette og mange andre tiltak skal sørge for at vi reduserer utslippene i Norge med tilsvarende om lag halvparten til to tredjedeler av de målene vi har satt oss innen 2020. I tillegg til betydelige tiltak hjemme går Regjeringen inn for at Norge skal påta seg ansvaret for omfattende utslippsreduksjoner i andre land. På denne måten oppnår vi større og raskere reduksjoner i utslippene av klimagasser, samtidig som det overføres kapital og teknologi til fattige land. Da blir det lettere å bekjempe fattigdom og styrke mødres og barns helse. I Regjeringens klimamelding skjerper vi forpliktelsene for norsk klimapolitikk: Før klimameldingen ble lagt fram, var Norges klimamål å øke utslippene med 1 pst. fram til 2012. Nå skal vi skjerpe Kyoto-forpliktelsen med 10 pst. fram til 2012. Dette er spesielt viktig fordi tidlig kutt gir mye større effekt enn reduksjoner som kommer sent.Før var det ingen målsettinger utover perioden for Kyoto-avtalen fram til 2012. Nå er det enighet om at vi innen 2020 skal redusere de globale utslippene tilsvarende 30 pst. av Norges utslipp. Dette skal skje både gjennom tiltak i Norge og gjennom tiltak i andre land.Før var det knapt noen som snakket om karbonnøytralitet. Nå er det enighet om at Norge skal bli et karbonnøytralt land. Noen er redde for at det vil bli for dyrt for verden å redusere utslippene av klimagasser. Til det er det to ting å si. For det første: Kostnadene ved å la være å handle er langt større enn kostnadene ved å handle. Skadene klimaendringene påfører oss, kommer til å beløpe seg til langt større beløp enn kostnadene ved å gjennomføre tiltak for å unngå klimaendringer. For det andre: Kostnadene reduseres vesentlig dersom vi handler raskt og setter inn tiltakene der de gir størst effekt. For to år siden fikk landet en flertallsregjering, en regjering med handlekraft og som vil stå ansvarlig overfor velgerne. Ved halvgått løp ser vi at vi på mange områder har kommet langt. Vi har gitt landet en ny retning – med mer fellesskap og mer rettferdighet. Den grunnleggende forskjellen er at vi har valgt fellesskap framfor skattelette. Under den forrige regjeringen var det kutt og trange tider, spesielt i Kommune-Norge. Ved å stoppe Bondevik II-regjeringens forslag til skattelette har vi sørget for 50 milliarder kr mer til skole, barnehager, omsorg og andre viktige formål i fireårsperioden. Vi gjennomfører det vi lovet i Soria Moria-erklæringen. Vi er i rute, men vi er ikke i mål. Vi skal videre. Vi skal sikre full barnehagedekning. Vi skal ruste opp skolen, omsorgen og helsevesenet. På fredag legger vi fram en oppfølging av Omsorgsplan 2015, der vi bl.a. styrker eldreomsorgen gjennom et nytt investeringstilskudd til sykehjem og omsorgsboliger og øker innsatsen rettet mot eldre som har demens. Vi skal gjennomføre Kunnskapsløftet i skolen, utvide timetallet og arbeide for tilbud om leksehjelp til alle barn. Vi skal skape et inkluderende samfunn og utjevne sosiale forskjeller. Gratis kjernetid i barnehagen, egne minoritetsrådgivere på skoler med mange med innvandrerbakgrunn og styrket norskopplæring vil gjøre Norge til et rikere og mer mangfoldig samfunn. Arbeid for alle og et arbeidsliv for alle er vårt viktigste bidrag til å bedre levekårene til dem som har minst. Regjeringen vil fortsette opptrappingen av satsing på forskning og kunnskap, og vi vil føre en ansvarlig økonomisk politikk for å sikre arbeid og verdiskaping i hele landet. Vi står midt oppe i arbeidet med å lage et bedre og mer rettferdig pensjonssystem. Vi følger opp pensjonsforliket i Stortinget, og det er en styrke for arbeidet med pensjonsspørsmål at det er bred politisk enighet om prinsippene. Ordningen med avtalefestet pensjon skal sikres, men den må legges om fordi det innføres fleksibel alderspensjon for alle fra 62 år i folketrygden. Det skal lønne seg å jobbe, og det skal bli lettere å kombinere arbeid og pensjon. Som et første skritt vil Regjeringen allerede fra 2008 fjerne avkortingen av pensjon mot inntekt for 67-åringer. Målet med pensjonsreformen er at denne avkortingen skal fjernes for alle fra 2010. Det er satt i gang et stort arbeid for å vurdere statskirkeordningen. Regjeringen vil søke bred enighet i Stortinget om en framtidig organisering av forholdet mellom stat og kirke. Regjeringen vil legge fram en felles ekteskapslov som skal gi alle mulighet til å inngå ekteskap. Hvem du er glad i, skal ikke begrense muligheten til å ha trygge rammer rundt samlivet. Regjeringens innsats for å styrke velferden handler ikke bare om mer penger og antall plasser, men det handler også om kvalitet og innhold. Vi skal være på hvileløs jakt etter forenklinger av systemer, få bort unødvendig byråkrati og tørre å forandre når behovene er forandret. Vi skal effektivisere og fornye for å sørge for at tilbudet er godt og at vi bruker fellesskapets penger best mulig. Vi skal bruke de store pengene på de store oppgavene. Men vi som er velferdssamfunnets fremste forsvarere, skal også være velferdssamfunnets fremste fornyere. Vi har nylig avsluttet en kommunevalgkamp. Jeg ser og hører at de politiske partiene her i Stortinget nå har flyttet blikket mot stortingsvalget i 2009. Foran stortingsvalget i 2005 gikk Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet sammen om et felles regjeringsalternativ. Vi var tre selvstendige partier med tre ulike programmer. Men vi var enige om å utgjøre et klart alternativ til den daværende regjeringen. Vi hadde avklart viktige saker vi skulle satse på, som arbeid, miljø, skole, barnehager, distrikt og mange andre felles saker. Men vel så viktig, ja kanskje enda viktigere, var at vi også hadde avklart de viktigste sakene hvor vi tradisjonelt hadde vært uenige, hvor vi tradisjonelt hadde stått lengst fra hverandre. Vi var enige om hvordan vi skulle håndtere utenrikspolitikken, forholdet til NATO og EU, skattenivå og bruk av oljepenger. Dermed hadde vi et troverdig regjeringsalternativ som vi presenterte for velgerne før valget fordi vi hadde avklart de viktigste, vanskeligste uenighetssakene oss imellom. Dette kan man ikke si er tilfellet for dagens opposisjon. Alternativet til dagens regjering er svært uklart. Debatten om trontalen blir ofte kalt opposisjonens debatt. Jeg hilser velkommen en debatt blant opposisjonspartiene om hva som er alternativet til dagens flertallsregjering. Hvilke saker, hvilke standpunkter og ikke minst hvilke partier som de ulike regjeringsalternativene skal bestå av, har velgerne krav på å få vite i god tid før valget i 2009. Jeg ser fram til en god diskusjon om de politiske forskjellene og de politiske utfordringene i dagens debatt.