trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
God leiing er grunnlaget for effektiv sjukehusdrift og god pasientbehandling. Eg er gjort kjend med at Oslo universitetssykehus har fem leiarnivå under administrerande direktør. Tidlegare kom det fram at berre 18 av 59 somatiske avdelingar ved Oslo universitetssykehus hadde ein leiar som var til stades i miljøet dagleg. Ein overlege har skrive til meg og beskriv situasjonen slik: «Mellom den enkelte helsearbeidar og leiinga har det kome ti lag Glava som gjer all kommunikasjon med personar som har reell makt i systemet, svært vanskeleg. Det er også eit stort problem at alle leiarar i systemet blir rekrutterte ut frå tanken om at ein må vise lojalitet oppover i systemet.» Ser statsråden problemet med manglande lokal styring ved Oslo universitetssykehus, og når vil statsråden sikra stadleg leiing ved alle avdelingar ved Oslo universitetssykehus?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
Eg skal stilla følgjande spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Privat medisinsk røntgenverksemd i Norge vert driven av stadig færre juridiske einingar. Røntgeninstituttenes forening sine 3 medlemmer står for om lag 90 pst. av dei offentlege finansierte bildetenestene i Norge. Vil statsråden endra staten sitt anbodsregelverk for slik å bidra til å få opp fleire juridiske einingar av private røntgeninstitutt som kan sikra ein langsiktig, reell konkurranse og eit kvalitativt godt og desentralisert tilbod?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
Først vil eg få takka for svaret. Eg meiner dette ikkje berre har med eit innkjøpsfagleg standpunkt å gjera, det har òg med pasienttilbodet å gjera. Vi veit at i 2012 undersøkte private røntgeninstitutt 600 000 pasientar, to tredjedelar av alle MR-undersøkingar, så det er ikkje eit lite tilbod det er snakk om. Eg er òg bekymra når det berre er tre store aktørar i heile Noreg som driv. Vi veit òg at regjeringa har løyvd 45 nye millionar til det private, som då vil gå til desse tre selskapa. Eg vil tru at Høgre er einig med meg i at det som kanskje er verre enn eit offentleg monopol, må vera eit privat helsemonopol. Kan statsråden seia at det er ønskeleg med fleire reelle tilbydarar av radiografiske tenester i Noreg?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
Eg har fått vita at Helsehuset Kongsberg er eitt eksempel på eit lokalt privat radiografisk selskap – det betener Kongsberg-regionen, Numedal, Midtfylket i Vestre Viken m.m. – som har tapt eit anbod til fordel for dei store på marknaden. Eg oppfatta helseministeren slik at han er opptatt av at anboda må leggja til rette for at vi får eit desentralisert tilbod, og at ein kan splitta opp på forskjellige måtar i anbodsreglementet. Men det er jo òg slik at det er Helse Sør-Aust som lagar dette anbodsregelverket. Mitt spørsmål er om ikkje helseministeren vil gå inn og instruera Helse Sør-Aust om å sjå på dette, og å få anbod som legg vekt på tilgjenge, noko som kan sikra fleire små tenesteytarar òg i anbodsrunden.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
«Formålsparagrafen i opplæringslova slår fast at både grunnskulen og den vidaregåande opplæringa skal samarbeide med heimen. Forskingsbasert kunnskap om foreldra si betyding for skuleprestasjonar gir gode argument for at skulen bør samarbeide nært og godt med foreldra i grunnopplæringa. Regjeringa har opna for forsøk med karakterar på 7. trinn. Vil statsråden la foreldre få høve til å takke nei til å delta i forsøksordning i strid med nasjonal skulepolitikk, dersom foreldra meiner det er det beste for barnet?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
Eg er klar over at kommunane kan senda inn søknad om å få løyve til å gjera avvik frå opplæringslova. Eit vilkår når ein vurderer søknaden, er – i tillegg til det statsråden nemnde – at det skal vera ein rimeleg grunn til å anta at forsøket totalt sett vil kunna føra til ei opplæring som er betre for elevane. Siste utgåva av bladet Utdanning refererer til nasjonale og internasjonale forskarar der seks av åtte meiner at karakterar er negativt for læring og motivasjon, og til ei undersøking frå Sverige som var nøytral og meinte det ikkje var skadeleg. Meiner statsråden, med ein slik massiv forskingsdokumentasjon, at eit forsøk kan verta innvilga ved å seia at det er rimeleg grunn til å anta at dette vil føra til betre opplæring for elevane som deltar?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
I det første svaret tok statsråden opp at det var viktig – eller han skulle iallfall vektleggja – om utdanningsorganisasjonane lokalt var einige i forsøket. Eg veit at Høgre-styrde Bergen iallfall har varsla at dei vil senda inn ein slik søknad. Der er utdanningsorganisasjonane imot dette. Eg vil òg ta opp at det er viktig at foreldre – eg er sjølv forelder i grunnskulen i Bergen – vert høyrde i ei sånn sak. Så eg vil igjen spørja statsråden: Kor sterkt vil statsråden vektleggja kva lærarorganisasjonane meiner lokalt, og korleis skal eigentleg foreldra verta høyrde før forsøket eventuelt vert innvilga eller ikkje?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Det var vel ikke bare i budsjettdebatten i fjor at Bent Høie krevde gransking. Jeg så det var en opptelling i media i går, der man kom fram til at Bent Høie hadde krevd gransking 13 ganger, og at han nå altså hadde hatt muligheten til å kreve det for fjortende gang – og denne gangen få gjennomslag. Jeg skal ikke bore videre i hva det er Bent Høie nå har blitt klar over, som han ikke var klar over de 13 andre gangene dette spørsmålet var til vurdering, men heller ta opp et beslektet tema. De strukturspørsmålene det kanskje har vært mest bråk om de siste årene i Sykehus-Norge, har vært nettopp hovedstadsprosessen og samlingen av Helse Sør-Øst. Et av valgløftene fra Høyre som vi i SV har hatt litt sans for, er at man vil se kritisk på helseregionene og hvordan de fungerer. Jeg merker at regjeringen har oppdaget at en del ting tar tid, og derfor vil jeg gjerne høre når vi kan forvente oss en sak om ny organisering av det som i dag er Helse Sør-Øst.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Forrige uke kom det fram at 200 pasienter har ventet nærmere ett år på nakkeoperasjon ved Rikshospitalet, og sykehuset sier selv at dette er uforsvarlig behandling. Da NRK undersøkte saken før helgen, viste det seg at ventetiden på operasjon etter nakkeprolaps er langt kortere ved andre offentlige sykehus enn det den er i Oslo. Likevel hadde helseministeren ett budskap på Dagsrevyen på torsdag som var, han skal lage en privatiseringsreform – et såkalt fritt behandlingsvalg – en gang i framtiden. Det var ikke ett ord om uutnyttet offentlig kapasitet, ikke ett tiltak for å sørge for at pasientene blir klar over den muligheten. I forbindelse med budsjettet vedtok Stortinget å bruke 45 mill. kr til å kjøpe MR-undersøkelser. Det var det enighet om i denne sal i går kveld. Men vi skilte oss på et punkt, nemlig den øremerkingen som helseministeren og flertallet ønsket til private radiologiske virksomheter. Jeg tok også opp dette spørsmålet med helseministeren i debatten i går. Da SV stilte spørsmål til finansministeren i forbindelse med budsjettbehandlingen, fikk vi til svar at det ikke er undersøkt av regjeringen om det finnes ledig kapasitet til å gjøre tilsvarende oppgaver i det offentlige, som kanskje også kunne brukt disse pengene. Denne typen bevilgninger bør selvfølgelig bevilges med en eneste føring: mest mulig effektiv bruk til glede for pasientene – ikke med en ideologisk tilnærming om at den kommersielle sektoren uansett skal styrkes. Vi trenger en pragmatisk tilnærming om at pengene skal gå til best mulig behandling. Det er viktig å bekjempe overfølsomhet og allergiske reaksjoner. Kan helseministeren være i ferd med å utvikle offentlig allergi?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Ingen mener at ledig kapasitet bør stå ledig. Vi er alle tvert imot opptatt av å utnytte ledig kapasitet. Det er derfor det er så underlig at helseministeren ikke har undersøkt hva slags ledig kapasitet som eventuelt finnes når det gjelder MR i det offentlige helsevesenet, for så å bevilge penger til helseforetakene sånn at de kan bruke dem på mest mulig effektiv måte. I det budsjettet som flertallet vedtok i går, er det null kroner mer til offentlige sykehus enn det var i det rød-grønne budsjettet. Det er bare mer penger til private. Det underlige er at det ser ut som om helseministeren baserer seg på en forutanelse om at det ikke finnes ledig kapasitet i det offentlige, og ikke egne undersøkelser. Det mener jeg er kritikkverdig. Vi risikerer at det framtidige frie behandlingsvalget blir en sovepute som gjør at helseministeren ikke gjør en tilstrekkelig god nok jobb med å se på ledig offentlig kapasitet. Har helseministeren tiltak når det gjelder f.eks. styrking av fritt sykehusvalg og informasjonen om det, som kan gjøre at pasientene får bedre informasjon om den ledige kapasitet som finnes i det offentlige helsevesenet i dag?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-11-27:
Bakgrunnen for spørsmålet som vart stilt, er vel at representanten Slagsvold Vedum er ein oppegåande representant som les aviser, og eg går ut frå at dei som skriv der, har snakka med statsministeren. Men det er veldig bra at ein får klargjort det slik ein har gjort her i dag. Det er fleire saker, som òg representanten Slagsvold Vedum sa innleiingsvis, som er viktige i tida framover. Noko av det fyrste Senterpartiet og den raud-grøne regjeringa gjorde i 2005, var å ta tak i forhandlingane og få gjeninnført den differensierte arbeidsgjevaravgifta, som òg var nemnd. Den unnfallande haldninga regjeringa no viser overfor EU, gir grunn til bekymring for utfallet av dei reforhandlingane som no står for døra angåande differensiert arbeidsgjevaravgift. Då me forhandla, var det eit tett samarbeid mellom Finansdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet som var heilt avgjerande, og sjølvsagt ei haldning der ein ikkje bøygde av, men stod opp for norske interesser. Kan finansministeren stadfeste at regjeringa offensivt vil stå fast på forhandlingsgrunnlaget som den raud-grøne regjeringa sendte EU tidlegare i år?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Jeg merker meg at Kristelig Folkepartis fremste bidrag i denne spørretimen er å holde støtteinnlegg for den sittende regjeringen, uten at jeg skal kommentere det videre. Jeg tror nok finansministeren bør ha forståelse for at vi blir litt urolige når det kommer så ulike signaler fra ulike statsråder. Erna Solberg sa den 21. november: «Det beste vi kan håpe på er avgrensede unntak og gode overgangsordninger.» Det er med respekt å melde noe helt annet enn den linjen Sigbjørn Johnsen, SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet sto for i forrige regjering. Man har altså begynt å snakke offentlig om plan B – om hva som skjer, hvis man ikke får gjennomslag. Det er ikke god forhandlingstaktikk, og derfor vil jeg gi finansministeren muligheten til å styrke sin forhandlingsposisjon overfor EU ved å spørre: Vil finansministeren åpne for at Norge benytter seg av reservasjonsretten for å sikre det norske garantibeløpet?
Iselin Nybø (Venstre), 2013-11-27:
Mitt spørsmål er til kunnskapsministeren. Det har lenge vært et bredt politisk flertall som ønsker at studiestøtten skal utvides til elleve måneder, og mange har derfor vært kritiske til den forrige regjeringen fordi de ikke gjennomførte det, selv om de satt med et flertall i Stortinget. Da de endelig tok grep og la dette inn i budsjettet, var det etter at de hadde tapt et valg og når de visste at de ikke måtte ta regningen. Jeg er sikker på at statsråden er enig med meg i at det er noe uryddig av en avtroppende regjering å gjøre det på denne måten – altså å prøve å ta æren for et godt og viktig tiltak samtidig som man sender regningen over til den neste regjeringen. Men jeg kan òg godt forstå studentenes skuffelse da den sittende regjeringen la fram tilleggsproposisjonen, og elleve måneders studiestøtte var tatt vekk. Elleve måneders studiestøtte har lenge vært en kampsak for studentene, og det er en viktig sak for å realisere heltidsstudenten og kunnskapssamfunnet. Som sagt er det også et flertall i Stortinget for at dette skal gjennomføres. Nå er det inngått en budsjettavtale mellom regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre hvor det helt tydelig framgår at studentenes levekårssituasjon skal utredes, og at denne utredningen skal inneholde en plan for økning av studiestøtten og, ikke minst, studiestøttens lengde. Så jeg vil spørre statsråden: Hva slags framdrift ser han for seg at denne utredningen skal ha, og hvilke ambisjoner har statsråden om studiestøttens omfang og lengde om fire år – sett i lys av denne budsjettavtalen som nå er inngått?
Iselin Nybø (Venstre), 2013-11-27:
Jeg takker for statsrådens svar så langt. Jeg er jo glad for at statsråden gir uttrykk for at man vil raske litt på med dette arbeidet, og det er viktig nok for en student å få økt studiestøtten som sådan, men det er jo óg viktig å få økt lengden. Som statsråden også var inne på, har det skjedd en utvikling i studentenes situasjon når det kommer til eksamen osv. Det jeg er opptatt av, er at vi ikke gjør det samme som den forrige regjeringen – altså at vi hele veien snakker om at vi skal øke lengden på studiestøtten, men at vi ikke legger det inn før helt til slutt, og så er vi egentlig like langt som vi er i dag. Så er statsråden allerede nå i denne perioden villig til å begynne å øke lengden på studiestøtten – om man ikke sier elleve måneder, at man sier ti måneder og en uke, ti måneder og to uker osv. – at man begynner en innfasing av økning av lengden på støtten?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Takk for spørsmålet. Jeg vil bare nevne litt om bakgrunnen. I budsjettet som vi overtok, lå det for 2014 inne null kr ekstra til studiestøtte ved siden av prisøkning, og det har i og for seg også vært situasjonen siden 2006, hvis jeg ikke husker feil, og det har gjort at studentene har sakket akterut sammenliknet med f.eks. norske lønnsmottakere. Så det vi la inn i budsjettet for neste år, var en økning på ca. 3 500 kr. Det er en økning som ikke bare er en like stor økning som forventet lønnsvekst, men enda litt ekstra. Jeg forstår at studentene ønsket enda mer. Det er ikke noe vanskelig å forstå. Jeg har også sagt at jeg forstår at studentene ble skuffet, uten at vi behøver å gå inn på hele begrunnelsen og hele historien bak det. Men dette er allikevel den største økningen og det største løftet for studiefinansieringen på over ti år. Siste gang det var et så stort løft, var det faktisk også med en borgerlig regjering. Det er riktig at budsjettforlikspartene i Stortinget ikke ble enige om at man skulle ha elleve måneders studiestøtte fra 2015, slik det lå inne i budsjettet. Det er det flertallet i Stortinget har bestemt nå. Men det man også ble enige om, er å gå igjennom den økonomiske situasjonen for studentene og se på både økningen i månedsbeløpet og lengden. Det er gode argumenter for at man burde kunne øke lengden noe. For eksempel var det slik med Kvalitetsreformen at flere studenter fikk eksamen senere på året. Om en elleve måneders innretning er det riktige, er jeg litt mer usikker på, for hvis man skulle tolke det bokstavelig, ville det bety at man fikk en utbetaling fra 15. juni til 15. juli, og i juli er det veldig få som har eksamen. Det er også slik – med dagens regelverk – at hvis man har et studieår som er lengre enn ti måneder, har man en mulighet til å søke om å få studiestøtte for en lengre periode – altså økt studiestøtte. Men vi vil komme tilbake med dette så fort vi kan, og vi har allerede startet dialog bl.a. med studentorganisasjonene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Det konkrete opplegget vil vi jo komme tilbake til i de årlige budsjettene, og jeg tør ikke nå å love noe helt konkret. Utgangspunktet er regjeringsplattformen. Der står det at studiestøtten skal økes med mer enn prisstigning – altså opp mot lønnsstigning. Det synes jeg er et fornuftig utgangspunkt. Så er det slik at det er for- og motargumenter mot at man skal bruke en eventuell fremtidig økning på å øke lengden. Hvis hensikten er f.eks. at studentene skal få større økonomisk rom og måtte jobbe litt mindre, er det jo litt vanskelig å forstå at det å ha den samme utbetalingen som i dag, bare i en lengre periode, er det viktigste istedenfor å løfte de ti andre månedene. Men jeg har et pragmatisk forhold til det. Hvorvidt man bruker en eventuell økning, som vi da kommer tilbake til i fremtidige budsjetter, til å trappe opp lengden eller øke utbetalingene i de ti månedene, har jeg et pragmatisk forhold til, og jeg tar mer enn gjerne en dialog også med Venstre om det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Spørsmålet er: Hvis Venstre potensielt sett skulle få gjennomslag ved et senere budsjett, vil da statsråden være mot det? Jeg er helt sikker på at representanten Skei Grande som partileder av og til har blitt konfrontert med spekulasjoner om eventualiteter. Da har vi politikere et veldig greit svar på det, og det er at den typen spekulasjoner driver vi ikke med. Det er jeg helt sikker på at også partilederen i Venstre av og til har svart.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Takk for spørsmålet. Nå blir finansieringsordningen for studenter med barn forbedret i dette budsjettet. Det vet jeg at Kristelig Folkeparti har vært fornøyd med, og det er også regjeringen veldig fornøyd med – det er en god politikk. Igjen må jeg bare minne om at vi har inngått et budsjettforlik på Stortinget med Kristelig Folkeparti og Venstre. Det er det budsjettforliket vi nå forholder oss til som flertall på Stortinget. Når det gjelder om vi eventuelt kan komme tilbake til f.eks. studenter som har funksjonshemninger, eller studenter som på en annen måte er i en spesiell situasjon, er jeg absolutt åpen for det. Men det som skjer i de årlige budsjettene, må skje i de årlige budsjettene. Det mener jeg også handler om respekt for Stortinget, at man gjør det på vanlig måte – man legger frem et budsjett, og så er det forhandlinger med partiene, som er Kristelig Folkeparti og Venstre. Og så er det også et tilleggsmoment at finansministeren vil kjefte på meg hvis jeg hadde lovet noe annet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Den forrige store økningen i studiestøtten fikk effekt fra studieåret 2003–2004. Så forstår jeg at studentene er skuffet, men det jeg ikke forstår, er at opposisjonspartiene er så høye og mørke. Her snakker vi om tre partier som i 2005 alle hadde i sine programmer at de skulle gjennomføre 11 måneders studiestøtte. Så ble det forhandlet bort i forhandlingene, selv om alle tre partiene var enig. Og så gikk det åtte år hvor man ikke klarte det. Én ting er at man ikke innførte det løftet alle hadde gitt før 2005, det gikk åtte år hvor studentene hvert eneste år sakket akterut sammenliknet med norske lønnsmottakere, og så kommer man i tillegg med et budsjett før man skal gå av, hvor beløpet for studentene i 2014 over prisstigning var null kroner – null kroner var hilsenen fra den forrige regjeringen til studentene i 2014. Denne regjeringen har en annen politikk – vi har økt studiestøtten i 2014 med mer enn i noe annet år da de rød-grønne styrte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Det er et faktum – og dette kan hvem som helst sjekke – at den forrige store økningen i studiestøtten kom studieåret 2003–2004. Det er ubestridelig. Så kom det prisjustering i 2006, hvis jeg ikke husker feil, og det er i og for seg fint, men det betyr at hvert eneste år under de rød-grønne fikk studentene en prisjustering, men sakket akterut sammenliknet med lønnsmottakerne. Jeg er enig med SSB, jeg forstår at studentene ønsker en bedre studiefinansiering, derfor har vi bedret studiefinansieringen i 2014 mer enn noe annet år under de rød-grønne. Spørsmålet er: Da den forrige regjeringen fikk disse SSB-tallene i 2010, 2011 og 2012, hvorfor økte ikke den regjeringen studiestøtten med noe – null kroner hvert eneste år – utover en prisjustering?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg kom i skade for å si et galt årstall i stad, og det var i diskusjonen om økningen av studiestøtten i forbindelse med Kvalitetsreformen. Det var under Bondevik II-regjeringen, men det var altså i 2002–2003, ikke i 2003–2004, som jeg sa.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Opplæringsloven § 1-4 åpner for at kommuner og fylkeskommuner kan få tillatelse til å gjøre avvik fra loven og tilhørende forskrift i forbindelse med tidsavgrensede forsøk. Dersom en kommune ønsker å gjennomføre slike forsøk, må kommunen søke Utdanningsdirektoratet om det. Det må da fremgå av søknaden hvorvidt skolens organer for brukermedvirkning og andre berørte grupper støtter søknaden eller ikke. Søknaden skal også være drøftet med lærerorganisasjonene, både på den enkelte skole og på kommunenivå. Informasjon om synspunktene lokalt vil være noe av det Utdanningsdirektoratet tar i betraktning når de skal vurdere om det bør gis tillatelse til forsøk. Kommunene må sørge for at foreldre og elever blir informert om konsekvensene av å delta i forsøk. Det har ved flere anledninger vært mulig for enkeltelever eller deres foreldre å takke nei til deltakelse ved tidligere forsøk. Hvorvidt det skal kreves foreldresamtykke før gjennomføring av et forsøk, er noe som må vurderes i forbindelse med søknadsbehandlingen. Det er i denne sammenheng viktig å understreke at det aldri blir innvilget forsøk som kan innebære inngrep i enkeltelevers grunnleggende rettigheter og plikter. Representanten mener at et forsøk med karakterer på 7. årstrinn vil være i strid med nasjonal skolepolitikk. Til det er det verdt å understreke at alle forsøk etter opplæringsloven § 1-4 innebærer at det er gitt tillatelse til å fravike enkelte av bestemmelsene i opplæringsloven med forskrift i en viss periode. Sånn sett kan man si at alle forsøk er i strid med regelverket, og at det nettopp er begrunnelsen for at man har en forsøksordning. Hensikten med forsøksordningen har vært å gi kommunene og fylkeskommunene en mulighet til å prøve ut nye pedagogiske og organisatoriske løsninger og slik legge til rette for skoleutvikling. Godt gjennomførte forsøk, etterfulgt av grundig evaluering, vil gi oss et bedre grunnlag for å vurdere om det er ønskelig å endre regelverket.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Det er viktig å presisere to ting. For det første har ikke regjeringen sagt at vi kommer til å godkjenne alle søknader om forsøk. Vi – og jeg – har sagt at vi ikke i utgangspunktet vil si nei. Og punkt 2: Jeg synes det er en dårlig idé at man forhåndssorterer forsøk basert på politiske eller ideologiske betraktninger. Det var en praksis som man av og til kunne mistenke tidligere regjeringer for å ha, men det er ikke denne regjeringens praksis. Denne regjeringens praksis er at vi er positive til forsøksordningen. Vi har ingen planer om å endre den, og vi vil være åpne for forsøk som gir en reell mulighet til å undersøke hvorvidt forskjellige pedagogiske og organisatoriske løsninger kan gi bedre læring. Når det gjelder karakterer spesifikt, stemmer det at den internasjonale forskningen på det spriker. Meg bekjent har vi ikke hatt et grundig forsøk med dette i norsk skole. Så jeg gjentar at jeg vil være positiv til søknader, men gir ingen garanti om at de vil få ja.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Det jeg refererte til, var dagens regelverk. Søknaden skal også være drøftet med lærerorganisasjonene, både på den enkelte skole og på kommunenivå. Det er også naturlig at kommunen sørger for at foreldre og elever blir informert om konsekvensene av å delta i forsøk. Så er jeg helt sikker på at et parti som har så stor respekt for lokaldemokratiet som det Senterpartiet har, ikke mener at en kunnskapsminister skal gå inn i detaljene om hvordan en kommune utformer en eventuell søknad til Utdanningsdirektoratet. Det mener jeg, i pakt med det som er vanlig i Norge, at kommunene bestemmer best selv. Jeg mener det er viktig at beslutninger tas nærmest mulig innbyggerne, og det vet jeg at Senterpartiet også er opptatt av. Så den diskusjonen vil jeg overlate til Bergen kommune, også hvorvidt det kommer en søknad. Utdanningsdirektoratet vil selvfølgelig ta stilling til den hvis den eventuelt kommer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
La meg først igjen understreke at meg bekjent er det et bredt flertall i Stortinget for adgangen til å søke om forsøk, og det er utgangspunktet her, nemlig at det finnes en adgang i opplæringsloven til å søke om forsøk. Jeg har ikke hørt at noen partier mener at den adgangen burde bortfalle. Det finnes lite forskning særskilt om karakterer i barneskolen. Vi har derfor ikke klare holdepunkter for å si hvilke konsekvenser tallkarakterer på barnetrinnet vil ha for elevenes læringsutbytte. Det vi vet, er at forskning viser at faglige tilbakemeldinger er et svært effektivt virkemiddel for elevenes læringsutbytte. Spesielt høy effekt har tilbakemeldinger som inneholder informasjon om hva som skal til for å mestre et gitt fag bedre. Informasjon om hva eleven kan, har effekt, men den er noe mindre. Det er imidlertid ingen forskning som sier noe om effekten av en kombinasjon av tallkarakterer og faglige tilbakemeldinger som vurdering for elevene på barnetrinnet, og jeg har lyst til å understreke veldig tydelig at det at man har karakterer, ikke kommer som en erstatning for gode, grundige tilbakemeldinger fra læreren, slik det f.eks. fungerer i ungdomsskolen. Jeg mener det er viktig at vi jobber kontinuerlig for en best mulig vurderingspraksis i skolen. Vi skal gi vurderinger som fremmer elevenes læringsutbytte. Forsøk med andre vurderingsformer i barneskolen kan være en god tilnærming når vi ikke kan se til annen forskning. Hensikten med eventuelle forsøk med karakterer på barnetrinnet er å lære, dvs. fremskaffe kunnskap som er viktig for fremtidig praksis og skoleutvikling. Dersom vi skal lære av forsøkene, må effekten kunne undersøkes. Departementet kan gi føringer for forsøk med karakterer på barnetrinnet, både for metode, innretning og omfang. Dersom det blir aktuelt å innvilge forsøk, vil jeg vurdere hvilke muligheter vi har for å legge føringer for kvalitativt gode forsøk som er egnet til å gi oss ny kunnskap om bruk av karakterer i barneskolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Statsråden har akkurat det samme standpunktet som regjeringen. I regjeringsplattformen står det ikke at vi skal innføre karakterer fra 5. klasse, og derfor har jeg også sagt at dette ikke er regjeringens politikk. Utgangspunktet er at vi har en forsøksordning, og meg bekjent har det ikke vært gjort systematiske, grundige forsøk i Norge – med utgangspunkt i norsk skolehverdag – med karakterer i barneskolen. Så mener jeg at poenget med denne forsøksordningen er at man ikke på ideologisk grunnlag skal si ja eller nei på forhånd. Det betyr at vi også vil vurdere søknader som er «i strid» med Høyres og Fremskrittspartiets vedtatte skolepolitikk dersom det er gode og grundige forsøk. Jeg gir ingen garanti for at alle som søker, vil få ja, og jeg gir heller ingen garanti for at noen som søker, vil få ja. Men jeg har sagt at vi skal møte slike forsøk med en åpen holdning, og at det skal være gode, grundige forsøk som også kan undersøkes vitenskapelig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Det er ikke departementet som sier at vi skal ha et forsøk. Departementet – eller Utdanningsdirektoratet – sier eventuelt ja eller nei til søknader om forsøk. Så drar representanten opp det som egentlig er en slags forskningsfilosofisk diskusjon, for hvis jeg forstår representanten rett, er det slik at fordi vi har grundig forskning på et område, så burde forskningen stoppe, og slutte. Det er jeg grunnleggende uenig i. Jeg mener at noe av dynamikken i den frie forskningen nettopp er at man hele tiden har ny forskning, at man hele tiden driver et felt videre. Og selv om jeg er helt enig i at Hatties oversikt og bok, som jo er den største metastudien som er gjort over forskningen på utdanningsfeltet, er en veldig god pekepinn og gir veldig mye gode innsikter – f.eks. når det gjelder å satse på læreren, som denne regjeringen gjør – så betyr det ikke at forskningen skal stoppe med denne boken. Denne regjeringen er positiv til forsøk, og vi er også åpne for at det kan komme forsøk på områder som ikke er regjeringens eksplisitte politikk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg vil gjerne takke representanten for spørsmålet, for det gir meg en veldig god anledning til å rette opp en misforståelse som ofte blir gjentatt, men som ikke blir mer sann bare fordi den blir gjentatt ofte, nemlig at denne regjeringen ønsker å legge til rette for rangering av skoler. Det er ikke riktig. Det denne regjeringen ønsker å gjennomføre, er det samme prinsippet man hadde da Høyre og Kristelig Folkeparti satt i regjering i 2001–2005, nemlig at de offentlige resultatene av de nasjonale prøvene er tilgjengelige. Nå er det slik at de resultatene er tilgjengelige også i dag; det er bare at de ikke legges ut på hjemmesidene, altså på skoleporten.no. Det vi ønsker, er at resultatene på skolenivå skal legges ut på Skoleporten, men Utdanningsdirektoratet kommer ikke til å foreta noen rangering, verken på nasjonalt eller kommunalt nivå. Så jeg deler bekymringen for at dette skal bli rangeringer, og derfor har jeg også sagt veldig tydelig at den type nasjonale rangeringer, som jeg av og til har sett i pressen, ikke gir noen mening.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Ut fra offentlighetsloven har i dag alle som ønsker innsyn i resultatene fra de nasjonale prøvene, rett til å få innsyn – altså rett til å få resultatene. Det er ikke slik i dag at resultatene fra de nasjonale prøvene kun gis ut til politikere, lærere eller andre som måtte være interessert. Hvem som helst kan henvende seg til Utdanningsdirektoratet og be om å få disse resultatene. Det vi kommer til å legge opp til fra høsten 2014, er at man ikke behøver å be om å få resultatene, men at resultatene, også på skolenivå, kommer til å være tilgjengelig på skoleporten.no. Jeg mener det er fornuftig. Representanten Tyvand spør om hvem som kan tenke seg å ha interesse av det. Svaret er foreldre, besteforeldre, onkler og tanter – alle som er interessert i å gjøre skolen bedre. Representanten Tyvand stiller et spørsmål om hva vi kan gjøre for å hindre at journalistene bruker informasjonen slik journalistene redaksjonelt vurderer det. Svaret på det er at i et demokrati: heldigvis ingenting.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er helt enig i at det kan være mange årsaker til at en skole gjør det mindre bra på de nasjonale prøvene et år, og én av tingene vi også kommer til å forsøke å få til, er å legge frem resultater som er korrigert for sosioøkonomiske bakgrunnsvariabler – med andre ord, at man også får frem hva resultatet, korrigert for f.eks. foreldrenes og elevenes bakgrunn, da vil være. Det er også verdt å si at nettopp det at det er forskjellige årsaker – f.eks. vet vi at foreldrenes livssituasjon henger sammen med hvordan barna gjør det på skolen – gjør det meningsløst med disse nasjonale rangeringene. Jeg er enig i at det kan komme negative ting ut av åpenhet, men det jeg mener er aller verst for en seksåring, sjuåring eller tolvåring, er hvis man går på en skole hvor man ikke lærer det man trenger. Åpenhet om resultatene i skolen gjør skolen verken bedre eller dårligere, men det gir oss en sjanse til å adressere problemene, slik at skolen kan bli bedre for alle.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er selvfølgelig kjent med at det er foreslått endringer i skolestrukturen for videregående opplæring i Troms. Men i Norge er det er godt utgangspunkt at også staten og departementet respekterer de forskjellige forvaltningsnivåenes ansvarsområder, og det er fylkeskommunen som har ansvaret for videregående opplæring, herunder skolestrukturen. Jeg, og regjeringen, har ikke tenkt å innføre en praksis hvor man sentraliserer mer av den makten som i dag ligger ute i Norges 19 fylker, over til staten og departementet. Til grunn for det prinsippet ligger nettopp en tanke om lokal handlefrihet, som jeg vet at også SV er for. Jeg mener at det er de lokalt folkevalgte som vet mest om de lokale forholdene, og som også har best forutsetninger for å avgjøre hvordan skolestrukturen bør være. Så vil man, som velger – som i alle demokratier – kunne si sin mening om det, både daglig, gjennom aviser, sosiale medier osv., og gjennom frie valg hvert fjerde år. Som kunnskapsminister kan jeg ikke pålegge en fylkeskommune å opprettholde bestemte skoler eller tilbud, og jeg, og regjeringen, har heller ingen planer om å foreslå at staten skal få den muligheten. Fylket står imidlertid ikke helt fritt til å kutte opplæringstilbud. De må forholde seg til minimumskravene i loven om å oppfylle rett til videregående opplæring for ungdom som er bosatt i fylket, på ett av tre utdanningsprogram som fylket tilbyr. Dessuten har fylket en overordnet og generelt formulert forpliktelse til å «(…) planlegge og bygge ut et videregående opplæringstilbud som tar hensyn til blant annet nasjonale mål, søkernes ønsker og behovet samfunnet har for videregående opplæring i alle utdanningsretninger(…) (…) (…)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Når det gjelder frafall, satte den forrige kunnskapsministeren i gang et prosjekt som heter Ny GIV, som hadde som formål å bedre gjennomføringen – altså få flere gjennom videregående skole. Det prosjektet blir nå evaluert. Det er god grunn til å tro at mye av det arbeidet er verdt å videreføre, og så er det sikkert en del ting som vi bør endre på. Men når det gjelder ambisjonen om å få ned frafallet, er det ikke noen uenighet, selv om det kan være uenighet om virkemidlene. Når det gjelder ny teknologi, er jeg helt enig i at der er det store muligheter. I budsjettet for 2014 ligger det inne en del satsinger, bl.a. en satsing på Massive Open Online Courses, som vi er nødt til å finne et norsk navn på, som klinger godt. Dette er primært tenkt brukt for å gjennomføre et løft innenfor høyere utdanning. Men der ligger det mange spennende muligheter, også for videregående opplæring, som vi kommer til å se videre på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er litt usikker på om sentraliseringen av utdanningstilbudene har skutt i fart i høst. Nå husker ikke jeg presist hvor mange grendeskoler som ble lagt ned de foregående åtte årene, men det er et betydelig antall, så det er nok en utvikling som har gått over flere år, og som ikke har noe med regjeringsskiftet å gjøre. Når det gjelder de teknologiske mulighetene, er jeg veldig åpen for den diskusjonen. Jeg mener at det er en veldig spennende debatt. For det første er det viktig å sikre at ny teknologi ikke blir sett på som rene innsparingstiltak. For det andre er det nok viktig å huske at selv om teknologien er god, har det å møtes ansikt til ansikt, delta sammen med andre elever, møte læreren ansikt til ansikt, en veldig viktig verdi. Jeg tror ikke teknologien kan gjøre det slik at elever ikke behøver å komme til skolen, men det gir åpenbart noen muligheter for å ha flere desentraliserte utdanningstilbud på en annen måte enn i dag. Det er jeg enig i.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-11-27:
Ja, det er en fare for at statsråden må gjøre dette i dialog med Venstre, og da har jeg egentlig et veldig enkelt spørsmål ut fra de svarene som statsråden ga til Nybø: Hvis Venstre klarer å få gjennomslag i budsjettforhandlingene for elleve måneders studiestøtte, vil statsråden være imot det?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg synes det er i overkant dristig at kunnskapsministeren viser til at forrige studieløft skjedde under en borgerlig regjering, for det skjedde nemlig høsten 2001. Da foreslo Stoltenberg I-regjeringen 10 000 kr i økt stipend. Den nye Bondevik-regjeringen gikk imot – Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre stemte imot i Stortinget. Det var de rød-grønne partiene sammen med Fremskrittspartiet som sikret flertall for det løftet – den gangen også mot Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Derfor går mitt tilleggsspørsmål til finansministeren, for i en blogg like før valget skriver Tord Lien, som da var Fremskrittspartiets utdanningstalsmann: «… å øke studiestøtten med 10% ville være selvfinansierende selv om gjennomføringsgraden økte bare med ett poeng fra 42 til 43.» Og så har han et angrep på daværende finansminister Sigbjørn Johnsen når han skriver: «… Sigbjørn Johnsen må gjerne argumentere mot økt studiestøtte, men å si at det blir for dyrt kan de like gjerne slutte med først som sist.» Nå sitter Tord Lien i regjering. Vil finansministeren lytte til rådene fra Tord Lien når det gjelder studiefinansieringen, eller er hun enig med kunnskapsministeren i at dette er for dyrt?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
La meg først si at jeg er glad for at utdanningsministeren korrigerte seg selv fra et ubestridelig faktum om at det ble innført i 2003–2004, til at det ble tvunget igjennom av opposisjonen, mot Høyres stemmer, i 2002–2003. Så til helseministeren. Under den forrige regjering ble antallet behandlinger og konsultasjoner økt med 1,6 millioner. Vi har fra Arbeiderpartiets side en ambisjon om å øke dette med ytterligere 1 million i inneværende stortingsperiode. Det vil etter våre beregninger koste om lag 12 mrd. kr hvis vi skal få til alt i helsevesenet, og det er dette som er viktig: hvordan pasientene blir fulgt opp. Da kreves det ressurser. Mine spørsmål er veldig enkle: Vil Høyre stå ved det løftet som de ga i valgkampen om å øke helsebudsjettet med 12 mrd. kr i denne perioden? Og vil de, som Torgeir Micaelsen spurte om, bruke pengene på det offentlige gratis helsetilbudet som gjelder for alle, eller vil de fortsette å øremerke pengene til private aktører?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Også vi i Kristelig Folkeparti er opptatt av studiestøtten, både det å heve det totale nivået og det å forlenge studiestøtten til 11 måneder. Vi mener det er en stor utfordring i seg selv at så mange studenter er nødt til å jobbe mye ved siden av for å ha råd til å studere. Men for noen studenter er denne utfordringen enda større enn for andre – det gjelder studenter som har nedsatt funksjonsevne, det gjelder studenter som har omsorg for barn – derfor har vi i vårt program sagt at vi ønsker å gi studiestøtte i 12 måneder til disse studentgruppene. Så mitt spørsmål er om statsråden deler vår oppfatning av at disse studentene har noen spesielle økonomiske utfordringer, og om vi kan forvente å se en statsråd som vil jobbe offensivt for å bedre deres situasjon.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
«Kunnskapsministeren har uttrykt et ønske om mer åpenhet rundt resultatene av nasjonale prøver i skolen, slik at disse skal kunne brukes av kommuner, skoleledere, kommunepolitikere og foreldre. Statsråden vil åpne for rangering av skoler på kommunenivå, men ikke på nasjonalt nivå. Høyre har også programfestet at foreldre skal kunne velge skole for sine barn, også på tvers av kommunegrenser. Kristelig Folkeparti frykter at dette vil øke forskjellen mellom skolene, og skape A- og B-skoler i kommunene. Deler statsråden denne bekymringen?»
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret. Det er jo beroligende å høre at ikke departementet og statsråden selv vil utarbeide en rangering, men det kan jo være andre som er interessert i det dersom det blir større åpenhet rundt resultatene. Det kan f.eks. være journalister. Vi kan se at pressen, lokalavisen, tar tak i dette og rangerer skolene i en kommune. Slik jeg ser det, er det allerede åpenhet nok rundt resultatene til at de som trenger dette for å kunne bruke nasjonale prøver som et verktøy, har innsynsmulighet. Så da forstår jeg ikke helt hvorfor vi trenger ytterligere åpenhet. Jeg vil gjerne at statsråden blir litt konkret på hvem som trenger innsyn, som ikke har det i dag, og hva han tenker vi kan gjøre for å unngå at journalister og lokalaviser lager kommunale rangeringer?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Takk for det svaret. Det er mange ting som kan være årsaken til at en skole gjør det bra i en kommune, mens en annen skole ikke gjør det bra. Nasjonale prøver gir et svar på spørsmålet om hvilke skoler som oppnår hvilken score, men de sier veldig lite om bakgrunnen. Det kan f.eks. være demografiske forskjeller internt i en kommune, som er hovedårsaken til det. Dette vil jo ikke komme fram. Jeg er selv pappa til en 1.-klassing, og jeg synes det er så fint å se at jenta mi er så utrolig stolt av skolen sin. Det ser man også på 17. mai, når barna går i tog og løfter fanen for skolen sin: Der er en stolthet. Er kunnskapsministeren redd for at det vil kunne slå negativt ut hvis noen barn får vite at skolen deres faktisk er den dårligste i byen? Er det ikke slik at hvis vi gjør denne informasjonen lettere tilgjengelig, vil vi øke muligheten for det?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-11-27:
Nå har vi hørt at det har vært uryddig av den rød-grønne regjeringa at vi ikke innførte 11 måneders studiestøtte tidligere, og det er sent, men det er flertall i Stortinget for dette, har vi hørt. Jeg har lyst til å referere til representanten Giske som sa at den ble økt sist gang i 2001. Vi har hatt en Bondevik II-regjering i mellomtida som ikke en gang prisjusterte – det kom først under den rød-grønne regjeringa. Det er synd at vi ikke gjorde noe før – det kan jeg innrømme – vi kunne godt ha gjort det før, men det er jo ikke noen grunn til å være imot. Jeg lurer på hvorfor en regjering som er opptatt av kunnskap og rask gjennomføring, sier nei til 11 måneders studiestøtte, uansett hvor sent det måtte komme?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-11-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Etter signaler fra kunnskapsministeren om forsøk med karakterer i barneskolen vurderer nå en rekke kommuner å søke om forsøk. Dette til tross for at internasjonal forskning viser at tallkarakterer i barneskolen ikke fremmer læring, og at det er flertall i Stortinget imot bruk av tallkarakterer i barneskolen. Mener statsråden det er fornuftig bruk av tid og ressurser å drive spredte forsøk med tallkarakterer i norsk barneskole, og at dette vil tilføre ny viten som internasjonal forskning ikke viser i dag?»
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-11-27:
Jeg spurte ikke om det var flertall for forsøk i denne salen. Det handler ikke om det i det hele tatt – det var det Toppe som spurte om. Statsråden sier at det er lite forskning om karakterer i barneskolen. Jeg har bare lyst til å vise til bl.a. Hattie, en velkjent, stor forsker, Stadler, Black & William. OECD anbefaler ikke tallkarakterer i barneskolen, sjøl om Høyre tidligere har sagt at de gjør det. Vi leser i bladet Utdanning at en rekke forskere, både fra Danmark, London, Sveits, Göteborg og Bergen, er imot karakterer i barneskolen, for de sier at det ikke virker læringsfremmende, men læringshemmende. Karakterer er i utgangspunktet en måte du kan få rangert deg på, men det virker ikke på den måten at du lærer mer. Jeg vet at statsråden tidligere har sagt at han ikke har vært for innføring av karakterer i barneskolen. Vil statsråden fortsatt stå på sitt primære standpunkt?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-11-27:
Statsråden sier at han ikke er opptatt av det ideologiske, men jeg vet at statsråden antageligvis er opptatt av det forskningsmessige. Og når vi har så mye, og så bred, forsking på dette med bruk av karakterer – uansett om det er i barneskolen eller på høyere trinn – hva er da vitsen med at vi skal ha vår egen forskning på om det virker læringsfremmende for våre elever? For vi ønsker jo at elevene skal bli motiverte av å få karakterer, og forskningen viser at de flinkeste blir motiverte av karakterer, mens de som ikke er så flinke, blir demotiverte. Og de flinkeste gjør heller ikke en ekstra innsats, og de tar heller ikke de vanskeligste oppgavene fordi de da er redde for ikke å oppnå de karakterene de har. Dette sier jo forskningen allerede i dag, og derfor skjønner jeg ikke hvorfor vi skal bruke tid og ressurser på dette – som statsråd Sanner jo er veldig opptatt av at vi ikke skal gjøre i offentlig sektor; han sier jo at vi må ta tidstyvene, unngå lange møter, rapporteringskrav osv. Kan statsråden forklare meg hvorfor vi da skal ha et forsøk, slik det ligger an til her?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Verken kunnskapsministeren eller denne representanten er spesielt høge og mørke – vi er mørke begge to. I denne saka ser eg ingen grunn til at kunnskapsministeren skal kunne vere høg og mørk. I dei åra dei satt i regjering, fraus dei studiestøtta. Da blir det for dumt at Kristeleg Folkeparti og Venstre, når dei berre for nokre timar sidan stemte mot auking av studiestøtta til 11 månader, i dag gjer seg høge og mørke som talsfolk for betre studiestøtte. Det er ein merkeleg sedvane her. Det har vore gjennomført ein serie med undersøkingar – SSB har i 2010, 2011 og avslutta i desember 2012 undersøkingar om levekår for studentar. Kva er det ministeren tenkjer han ikkje veit, som desse undersøkingane ikkje har avdekt, og som han har tenkt å finne ut av?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
«Fylkesrådet i Troms, dannet av Høyre, Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti, foreslår omfattende nedleggelser og sentralisering av linjer og skoler i fylket. SV frykter at nedleggelsene vil svekke lokalsamfunnene, utdanningsmangfoldet, øke frafallet og at færre velger videregående opplæring. I regjeringserklæringen er regjeringen opptatt av å bekjempe frafall. Sentralisering av tilbud vil føre til flere hybelboende elever, som er en utsatt gruppe for frafall. Hva tenker statsråden om denne utviklingen?»
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Vi har ein god tradisjon i Noreg for at kunnskapsministeren tar nasjonal leiing i visse spørsmål. Fråfall har vore eitt av desse spørsmåla, men det er også ein del andre område der ein tenkjer at vi som samfunn må trekkje saman. Vi veit, frå fleire studiar, at jo lenger unna utdanningsstaden folk bur, jo mindre relevante utdanningane er for deira val og jo færre valmoglegheiter dei har, jo større sjanse er det for at dei ikkje gjennomfører vidaregåande opplæring – altså auka fråfall. Det er eigentleg tre ting eg tenkjer kan vere eit tema for kunnskapsministeren: Det eine er ein samordna kamp mot fråfall. Her trengst ein nasjonal innsats. Nedlegginga av utdanningstilboda i Tromsø kunne kanskje ha vore forhindra viss ein hadde prøvd nye løysingar for korleis ein organiserer undervisninga. I 2013 er det ikkje nødvendig å bruke heilt normale variantar på nedlegging. Spørsmålet er: Kva tenkjer kunnskapsministeren om det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Det er nettopp der eg tenkjer at dette blir veldig relevant. I prosessen rundt nedlegging av studia rundt omkring i Troms har det ikkje vore vurdert om ein kunne ta i bruk ny teknologi. Og det er nettopp i den typen spørsmål eg ser for meg at kunnskapsministeren skal ta ei nasjonal leiingsrolle. Kunnskapsministeren har bl.a. styringa over Senter for IKT i Utdanningen, som ligg i Tromsø, og som ikkje har vore brukt av politikarane i Troms i denne samanhengen. Hadde ein systematisk jobba med dette, saman med kunnskapsministeren og fylket – men også saman med andre fylke, for dette er del av ein nasjonal trend med å leggje ned utdanningar, som spesielt har tatt av no i haust – trur eg vi hadde kome i ein heilt anna situasjon enn den vi er i.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Den som følger med på helsepolitikken for tiden, ser at det som tidligere har vært klare løfter, nå har blitt vage formuleringer og veldig langsiktige målsettinger. Fritt behandlingsvalg er en av disse sakene som det nå bare mumles om, mer enn det snakkes om. Hva er tidsplanen for innføring av fritt behandlingsvalg, og skyldes utsettelsen som kommer nå, at helseministeren har innsett at det offentlige ikke har råd til å tape alle de sykepleierne, helsefagarbeiderne og legene som vil gå til de kommersielle klinikkene dersom det blir fritt behandlingsvalg?