Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2016-04-05:
Innledningsvis må jeg få lov til å takke komiteen for vel utført dåd. Vi har reist land og strand rundt, vi har vært i hovedstaden på Island, i hovedstaden i Danmark, og vi nådde nesten fiskerihovedstaden Båtsfjord – men kom ikke helt opp dit. I en globalisert verdenshandel er næringslivets konkurransekraft en av de avgjørende faktorene for hvor og hvordan verdiskapingen skal skje. Jo lenger vi klarer å strekke den nasjonale og samtidig lønnsomme delen av verdikjeden, jo større del av verdiskapingen kan vi ta med på plussiden for Norge. Hvordan vi gjør dette har også betydning for det økonomiske utfallet for nasjonen. På bakgrunn av naturgitte fortrinn har vi utviklet tre sentrale kunnskapsklynger i Norge: Maritim sektor, med bakgrunn i de lange maritime tradisjonene våre, energisektoren, basert på vannkraft, olje og gass, og den siste er sjømatsektoren, utviklet på basis av våre rike fiskeforekomster og gjennom århundrer nedarvet kunnskap om fangst, fiske og produksjon basert på disse. De siste tiårene har vi også utviklet en verdensledende havbruksnæring innenfor sjømatsektoren basert på den kunnskapen vi har om havet og avl gjennom kjøttproduksjon – noe som igjen har gitt oss kunnskap til å forvalte disse næringene i et evighetsperspektiv. Vi er altså en betydelig matprodusent, men viktigst av alt, vi har kunnskap om trygg og sikker matproduksjon som også kommer resten av verdens befolkning til gode. Derfor er det også slik at torsken fremfor alt burde være symbolet på vår ære og vår makt. En globalisert verden med økt tilgjengelighet til billig arbeidskraft, og logistikk som muliggjør produksjon av nær sagt hva som helst, hvor som helst, har vært utfordrende for norsk sjømatindustri. At vi i tillegg har hatt særdeles gode år i oljen har også bidratt til å svekke bransjens konkurransekraft – dels i arbeidskraften innenlands, og dels i det internasjonale sluttmarkedet som følge av et høyt norsk kostnadsnivå. Dette konkurransebildet er i ferd med å endre seg, og det er de politiske rammene for en mer konkurransekraftig sjømatindustri regjeringen behandler i stortingsmeldingen. Hvordan legge til rette for at vi i Norge skal ha økt innsats for å tilegne oss mer kunnskap om, og helt konkret produsere mer sunn og trygg mat til verden? Denne meldingen er et resultat av et politisk arbeid som startet i forrige periode. Både gjennom forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet, i forslag og meldinger levert fra den forrige regjeringen, og ved at statsråd Lisbeth Berg-Hansen nedsatte Tveterås-utvalget, kan man lese en bred enighet om at denne delen av industrien har behov for økt konkurransekraft. Utvalgsarbeidet ble overlevert til statsråd Elisabeth Aspaker høsten 2014. NOU-en har i ettertid skapt stor debatt, men jeg vil få minne om en ting. Selv om det var dissens om noen av forslagene fra utvalget, var det enstemmighet om virkelighetsbeskrivelsen. Denne industrien må få økt sin konkurransekraft. Forslagene om endring av fiskesalgslagsloven og deltakerloven er nok de temaene som vakte størst engasjement i ettertid av utvalgets arbeid, og selv om regjeringen ikke foreslår endringer i disse, opplever vi nok at dette fortsatt debatteres livlig i det offentlige rom. Meldingen tar sikte på i større grad å se de politiske rammene rundt fangst og produksjonsmønster fra markedet og bakover. Hvordan legge til rette slik at vi sikrer fangst og produksjon til en tid, og av en slik kvalitet at vi henter størst verdi ut av markedet? Hvordan legge til rette for et fangst- og produksjonsmønster som sikrer et produktmangfold som evner å ta oss inn i flere markeder, slik at vi unngår sårbarheten ved det motsatte? Hvordan legge til rette for forutsigbarhet i fangst og råstoffleveranser, slik at næringen finner det formålstjenlig å satse mer på forskning og utvikling? Hvordan legge til rette for et fangst- og produksjonsmønster som sikrer at vi utnytter alt råstoffet til høyest mulig verdiskaping? Hvordan legge til rette for en industri som er så konkurransekraftig og lønnsom at man skaper helårlige, kunnskapsbaserte og tryggere arbeidsplasser? Komitéarbeidet viser at det stort sett er enighet om meldingens innhold og tiltak. Ja, enigheten er faktisk på enkelte steder så stor at flertallet, bestående av alle partiene unntatt Høyre og Fremskrittspartiet, gjentar regjeringens forslag om å utrede flytting av kvoteår. Men det er også forslag der flertallet, inkludert Høyre og Fremskrittspartiet, endrer regjeringens innstilling, og jeg vil bruke litt tid på disse. Til V: Spørsmålene om de forskjellige forpliktelsene som tilligger enkelte av trålkonsesjonene, har vært mye omtalt. Der regjeringen ser disse hver for seg, mener komiteen at disse skal ses under ett i kommisjonsarbeidet. For Høyre og Fremskrittspartiet er ikke dette noe stort problem. Alle er enige om at disse forpliktelsene ikke fungerer etter hensikten. Vi foreslo i forrige periode å ta en gjennomgang av dette forskriftssettet. At vi nå får fullt flertall for dette, viser bare at det tar tid å utforme konstruktiv politikk fra opposisjonen. Når det gjelder, VII om ressursforskning, er vi med for å synliggjøre at også for landindustrien har bestandsforvaltningen og når vi fisker hva en betydning. Derfor er en modell for flerbestandsforvaltning et naturlig neste steg innen dette feltet. Til X: Dette er en problemstilling som kom opp under høringene, løftet av representanter for Kystfiskarlaget. Fiskeflåten moderniseres stadig, og betydningen av at det ikke stilles nasjonalitetskrav til eierskap i flåten under 15 meter, mener vi det kan være klokt å gjøre en vurdering av. Når det gjelder de andre forslagene, forholder det seg slik fra vårt ståsted: I om Svalbard er dekket i arbeidet med Svalbard-meldingen. II og VI er foreslått av regjeringen, III om kvotefleks mener vi er et kontraproduktivt forslag all den tid det er enighet om endring av kvoteårets start(presidenten klubber) (presidenten klubber) Jeg må nesten få vise til forslagene våre. IV, VIII og IX er krav om strategier. V, VII, X og XI er vi del av.