Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-10-06:
Under trontaledebatten etter valget i 2005 sa Fremskrittspartiets leder Siv Jensen at hun skulle bruke tiden fram mot neste valg til å bygge et bredt borgerlig alternativ. Det har vært en interessant byggeprosess å være vitne til. Ikke på noe viktig område har Fremskrittspartiet vist vilje til å bygge et eneste brofundament. I fjorårets trontaledebatt fikk begrepet «opposisjonens debatt» også et nytt innhold. Da tok Siv Jensen et kraftig oppgjør med Venstre og avskrev partiet som en del av et borgerlig alternativ etter 2009. Derfor minner denne byggeprosessen i dag mer om en branntomt enn en byggeplass. Rett nok synes det som om Fremskrittspartiet legger bort slageren om lavere bensinavgift. Til gjengjeld var nestleder Per Sandberg ute i Dagsavisen i sommer og tok til orde for mer promillevennlige veier. På det området som er det viktigste av alle, den økonomiske politikken, har det heller ikke vært tegn til noen edruelighet fra Fremskrittspartiets side. Det skal bli interessant å se om partiet utover den kommende vinteren vil respektere i hvert fall sitt eget budsjettforslag, eller om det blir nok en rekord i representantforslag fra Fremskrittspartiet hvor milliardutgiftene står i kø. Den finanskrise verden står midt oppe i, er en fallitt for liberalistisk politikk. Den viser behov for mer og bedre politisk styring, ikke mer markedstenkning. Den viser behov for et sterkere internasjonalt samarbeid som setter rammer og standarder for finansnæringen. Fremskrittspartiet har i dagens debatt etterlyst Regjeringens svar. Det har de fått. Det aller viktigste er å holde orden i økonomien. Det er ingen «floskel», slik Siv Jensen betegnet det i formiddag. Det er en av politikkens mest klassiske øvelser, nemlig evnen til å prioritere, evnen til å si nei til noe for å kunne si ja til noe viktigere. Det er ingen floskel, men det er kanskje en noe fremmed øvelse for Fremskrittspartiet. I denne debatten har Fremskrittspartiets leder erklært partiprogrammet dødt når det gjelder finansmarkedspolitikken. Nå er det dagens reguleringer som er partiets politikk. Det er bra. Men et uunngåelig spørsmål blir jo dette: Hvilke andre deler av Fremskrittspartiets program er det som ikke lenger gjelder? Det tror jeg i hvert fall velgerne er interessert i å få vite. Den politiske debatten de siste månedene har vært noe underlig. Istedenfor en debatt om ulike politiske veivalg har vi fått en debatt om hvor mye Regjeringen ennå ikke har rukket å gjennomføre av arbeidsprogrammet så langt i denne perioden. Kritikken fra opposisjonspartiene går jo ikke på at den politikken Regjeringen fører, er feil, men at Regjeringen ikke har gjort enda mer av det den skal gjøre, enda fortere. Valget i 2005 ble et verdivalg. Skulle vi fortsette på den høyrekurs Bondevik-regjeringen førte samfunnet inn på, med et svekket fellesskap og svekkelse av våre felles velferdstjenester, eller skulle vi velge en ny kurs, en kurs for et sterkere fellesskap og sterkere velferdstjenester, for mer rettferdighet og større muligheter for alle? Folk valgte det siste. Det har Regjeringen fulgt opp. Da er det ganske pussig å høre at Fremskrittspartiet og Høyres viktigste ankepunkt mot Regjeringen er at den ikke har ført oss enda raskere bort fra den politikken disse partiene førte i forrige periode, og som de gikk til valg på for å få fortsette med. Hva er det disse partiene skal gå til valg på neste år? Mer Soria Moria-politikk? Nei, dette vil velgerne gjennomskue. Kritikken av Regjeringen skal være et fikenblad for egen politikk, for en politikk som et flertall sa nei til i 2005. For gjemt i påstandene om løftebrudd stikker hoven fram. Høyres trygdepolitiske talsmann, Martin Engeset, har i sommer betegnet vårens AFP-avtale som sløsing med milliarder for å tekkes LO. Han betegner den AFP-avtalen som ble inngått, som en annen enn den Høyre støttet i pensjonsforliket. Det kan bare bety at Høyre er åpen for å svekke eller fjerne AFP, om de får sjansen sammen med Fremskrittspartiet, som jo er imot hele ordningen. Det er bare ett eksempel på hva som står på spill om høyrepartiene igjen får muligheten i regjeringskontorene. Da vil også arbeidstakernes rettigheter igjen bli angrepet, slik de ble før 2005.