Lars Sponheim (Venstre), 2005-12-09:
Det hadde vært fristende å bruke disse fem minuttene til polemikk mot Senterpartiets parlamentariske leder, men jeg forstår at det trengs tid til å snu eget hode fullstendig rundt og også tid på denne talerstol til å gjøre det. For to måneder siden sa hennes egen partileder at de posisjoner denne regjeringen i dag står på, var et piskeslag mot norske bygder. I dag er det trygghet for norsk mat på norske bord. Men det er lov til å bevege seg også i det politiske landskapet. Jeg vil også få lov til å takke utenriksministeren for redegjørelsen. Jeg synes det er viktig å få fram bredden i hva dette handler om, slik man også har gjort i tidligere redegjørelser for Stortinget, fordi den innenlandske debatten jo svært ofte har handlet om innenlandsk landbrukspolitikk og hva framtiden vil by på. Det har dessverre ofte skygget for det som er det viktige ved denne runden, denne utviklingsrunden. Det er slik at nøkkelen til gjennombrudd for utviklingsrunden, for hele bredden av viktige tiltak for verdenssamfunnet som denne Doha-runden representerer, er en løsning for landbrukssektoren. Man kan si at døra inn til en mer velorganisert verdenshandel på alle områder er landbruk. For å komme inn den døra, for å komme inn til alle de andre mulighetene, må man finne en løsning for landbruket. Jeg tror det er realiteten. Det er nøkkelen. Det innebærer at man i forhandlingene om landbruk ikke forhandler mot alle de andre områdene, men at man forhandler om en løsning for landbruk. Landbruk forhandles mot landbruk. Det må finnes et treffpunkt på landbrukssiden – det som på fint kalles modalitet – før man kan komme videre til det verdenssamfunnet trenger. Jeg tror situasjonen er den at for å finne en løsning for landbruket må alle gi noe. Jeg satte veldig pris på og noterte meg et par setninger som utenriksministeren brukte om at u-land må få økt adgang også til det norske markedet. Det er jeg veldig enig i. Og han tok det viktige forbeholdet, som jeg tror de aller fleste i denne sal er enig i, at vi ikke skal gå lenger enn at vi kan opprettholde produksjon av sentrale jordbruksprodukter. Hva har Norge gjort så langt på landbruksområdet? Sammen med G10-landene er vi de som har gått kortest, men likevel veldig langt, slik vi oppfatter det, ut fra det som er våre forutsetninger. Regjeringen har fullmakter på nær opptil 50 pst. reduksjon i tollsatser i øverste bånd. Vi har et betydelig antall sensitive produkter i vår posisjon, og vi har et ønske om ikke å ha noe tolltak. Jeg tror jeg skal prøve meg på en såpass radikal vurdering som å si at summen av disse virkningene i norsk landbruk kan håndteres uten at det blir noen økt handel. Dette kan tas på teknikk og luft som i all hovedsak ligger innenfor dagens handel. Det har ikke minst sammenheng med et betydelig antall sensitive produkter som ligger i den norske posisjonen. Det betyr at jeg tror at skal Norge bidra til en sluttløsning, at nøkkelen skal gå rundt, må vi også ta på oss reelle forsakelser i landbruket. Det klarer vi å få til uten at vi kaster ut sentrale produkter. Det sa i realiteten også utenriksministeren i sitt innlegg. Jeg synes at det er greit at det ble adressert. For det innebærer at man må forsake noe. Det blir noen smertefulle omstillinger, spesielt på en del mer marginale jordbruksprodukter, som Norge må gjøre. Det gav også Regjeringen uttrykk for i sin posisjon. Denne regjeringen har en kjempefordel, som den forrige regjeringen ikke hadde: Den har ingen populistisk opposisjon til det viktige WTO-arbeidet som gjøres nå. Det gir noen fordeler. De skritt utenriksministeren finner det riktig å ta, har han ryggdekning for. Regjeringen har nok likevel en politisk utfordring: Hvis det blir en løsning nå, må Regjeringen reise rundt og si at vi ikke kan beholde alt landbruk i Norge, men at vi må kunne beholde det sentrale. Det er arealbrukene, de gressproduserende arealene, over hele Norge. Det blir en krevende utfordring slik Regjeringen er satt sammen. Utenriksministeren gav uttrykk for at norske interesser er godt ivaretatt. Det er jeg helt sikker på. Men WTO er mye større enn oss. Det er viktig at dette blir en utviklingsrunde, slik utenriksministeren har gitt uttrykk for. Så legges det vekt på at det her er gitt nye posisjoner når det gjelder tjenester, særlig rettet mot u-land. Jeg opplever at det utenriksministeren har sagt i dag, er en konkretisering av det den forrige utenriksminister sa, nemlig at vi på tjenesteområdet ikke vil påtvinge u-land krav som de ikke ønsker selv. Dette er konkretisert i dag. Det er et viktig signal, sikkert også for den innenlandske debatt. Hva blir det så i Hongkong? Det blir ingen sluttløsning, det er åpenbart. Tidligere har utenriksministeren brukt ordet «mellomlanding» om Hongkong. I dag brukte han ordet «springbrett» for videre forhandlinger. Det var jeg glad for, for det signaliserte en vilje til en offensiv løsning. Verden trenger raskt en avslutning på Doha-runden.