Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Klimaendringene er en av vår tids største utfordringer. Hvis vi skal redusere utslippene med 50–85 pst. globalt innen 2050, må vi gjøre teknologiske kvantesprang som frikobler økonomisk vekst fra veksten i klimagassutslippene. Å nekte verdens fattige fremgang og økonomisk velstand, er ikke et alternativ. I takt med at flere løftes ut av fattigdom og den globale middelklassen vokser, vil energiforbruket øke dramatisk de neste årene. Verdens utfordring er å gjøre energiforbruket bærekraftig. Norges utfordring er å ta vår del av ansvaret for å utvikle løsninger som ikke bare bidrar til å realisere en grønn økonomi nasjonalt, men som også kan ha betydning internasjonalt. 80 pst. av de globale klimagassutslippene kommer fra forbrenning av kull, olje og gass. Fornybar energi opplever nå en voldsom vekst mange steder i verden. Det er positivt, og etter hvert som produksjonskostnadene fortsetter å falle, og den teknologiske utviklingen øker effektiviteten i energikilder som solceller og vindturbiner, vil fornybar energi være konkurransedyktig med fossile energikilder stadig flere steder. Allerede i dag bygges store solparker uten subsidier mange steder i verden. Til tross for betydelig vekst i fornybar energi, er det vanskelig å tenke seg en omstilling til et lavutslippssamfunn uten at fangst og lagring av CO2 spiller en vesentlig rolle. Det finnes 5 000–6 000 store punktutslipp i verden. I 2050 må de fleste av dem enten være erstattet av fornybare alternativer, eller de må være renset. Som en stor produsent av olje og gass, har Norge både et ansvar og en egeninteresse i å bidra til å utvikle kostnadseffektive teknologier for fangst og lagring av CO2. Et nytt kullkraftverk på Svalbard og en vurdering av muligheten for å etablere et renseanlegg for industri i Grenland, vil være et godt bidrag til Norges satsing på fangst og lagring, med betydelig lavere inngangsbillett enn det fullskalaprosjektet på Mongstad synes å ha. Gjennom det nye miljøteknologifondet som ble opprettet i klimaforliket i fjor, har Norge en unik mulighet til å være fødselshjelper for nye teknologiske løsninger som kan bidra til å kutte utslipp både ute og hjemme. Jeg er glad for at opposisjonen står sammen om å øke avkastningen fra miljøteknologifondet til 4 pst., noe som vil innebære nesten en dobling av avkastningen fra dagens nivå. Forholdene i Norge ligger godt til rette for å vise at en klimavennlig omstilling av transportsektoren er mulig. Blant de forslagene som kan bidra til dette, er krav om at offentlige kjøretøyer skal gå på CO2-fritt eller CO2-nøytralt drivstoff innen utgangen av 2018, videreføring av fordelene for alternative drivstoff til 2020, krav om at alle nye drosjer, ferger, rutebåter og dieseltog skal gå på utslippsfrie eller klimanøytrale drivstoff innen utgangen av 2022, og endringer i avgiftssystemet som premierer dem som velger miljøvennlige kjøretøyer i enda sterkere grad enn nå. Jeg merker meg at regjeringspartiene ikke deler vårt ambisjonsnivå på dette området. To ganger de siste åtte årene har regjeringen fremmet klimameldinger for Stortinget, og begge ganger har opposisjonen bidratt til å forbedre og forsterke den politikken. Nå forsøker vi på nytt, det er synd at regjeringspartiene ikke vil være med. Jeg vil med dette ta opp forslagene som Høyre og Kristelig Folkeparti har i innstillingen.