trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2007-05-14:
Det har vært mange nyttige innspill i debatten. Jeg er 100 pst. enig med statsråden i én ting: Høyesteretts prøvningsrett i forhold til lovgivningen omfatter ikke Grunnloven. Det er vi 100 pst. enige om, så det er en helt konstruert problemstilling. Det er riktig, som representanten Anundsen sa, at hvis Stortinget begynner å plukke ut enkelte bestanddeler av det byggverket som ligger i Grunnloven i dag, er det bare ett krav som er til stede for at det skal kunne gjøres, nemlig to tredjedels flertall i denne sal. Men det vil innebære at Stortinget har gjort en vanvittig dårlig jobb – det er jeg 100 pst. enig med representanten Anundsen i. Det er nemlig ikke riktig at alle grunnlovsparagrafene står på like fot, slik statsråden hevdet, og forankrer det statlige kirkestyret. De øvrige paragrafene definerer innholdet i det statlige kirkestyret, og mitt poeng er at hvis man ønsker at det innholdet skal videreføres, dvs. §§ 4 og 16, er det heller ikke riktig som representanten Dagrun Eriksen sa, at tar man bort § 2, faller alle henvisninger til kristendommen bort fra den norske grunnloven. Nei, de gjør ikke det. Fremdeles vil Kongen være forpliktet til å bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion. For leserne av Grunnloven vil det imidlertid bli ubegripelig hvorfor Kongen er forpliktet til det – fordi man har tatt bort begrunnelsen, nemlig at det er statens religion det dreier seg om. Fremdeles vil vi i § 16 ha formuleringen om religionens offentlige lærere som statsoverhodet skal føre oppsyn med. Statsreligionen følger altså 100 pst. med på lasset, selv om man stryker den ene setningen i § 2. Statsråden sier at det har vært ulike oppfatninger i Gjønnes-utvalget. Ja, det er riktig, men de er alle sammen basert på én felles forutsetning, nemlig at det er en helt nødvendig indre sammenheng mellom § 2 og §§ 4 og 16, og at det er umulig å rokke ved noen av dem uten at de øvrige følger med på kjøpet. Det har vært en felles forutsetning for alle på tvers av all uenighet. Det var også den felles forutsetningen for Sivertsen-utvalget. Det var også en felles forutsetning da Stortinget diskuterte ny kirkelov på 1950-tallet. Den tanke at det går an å demontere paragrafene bitvis, er en splitter ny oppfinnelse. Jeg tolker både det som foregikk i Stortingets spontanspørretime sist statsministeren var her, og debatten i dag, slik at det er å anse som utlukket at det vil bli grunnlovsmessig flertall for en slik operasjon.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-05-14:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at hun sier hun vil prioritere skoleveiene høyt. Men svaret var vel også som ventet; de økte midlene til kommunene er svaret på det meste. Det er selvsagt positivt at en del kommuner har mer penger å rutte med, men det må da også være lov å være kreativ og ta andre virkemidler i bruk. Belønningsordningen for kollektivtrafikk har som kjent vært en suksess. Det er fokusert på viktigheten av kollektivtrafikk i byene våre. Det har ført til at byene har skjerpet seg litt ekstra, og større tettsteder ber om liknende belønningsmidler. Jeg har stor sans for slike positive ordninger – det at man strekker seg litt. Jeg er glad for at denne regjeringen følger opp belønningsordningen, om enn med litt mindre midler. Bondevik II-regjeringen gav i sin tid ekstra prosjektmidler til Akershus fylke, fordi man ikke greide å ivareta den enorme elevveksten i videregående skole. Sånn sett kan fylker og kommuner ha ulike behov til ulike tider, og da mener jeg at en statsråd må kunne gi signaler og incitamenter til et så viktig område som trygge skoleveier. Derfor vil jeg bli svært tilfreds dersom statsråden så nærmere på en form for belønningsordning, incitament. Hun svarte ikke helt på det i sitt innlegg, men jeg håper kanskje hun kan komme tilbake til det senere.
Borghild Tenden (Venstre), 2007-05-14:
Jeg ønsker å takke statsråden og alle representantene som har hatt ordet her i dag. Det betyr at det er flere som ser at dette er et viktig område. Ingenting er, som jeg sa i det første innlegget mitt, viktigere enn sikkerheten til barna våre. Som vanlig ble det brukt mye taletid på den forrige regjering. Det har sluttet å overraske meg. Jeg er gått over i en fase der jeg synes det er stusslig av en flertallsregjering å fortsette med dette. Jeg ønsker ikke å bruke taletid her i dag på å kverulere. Jeg ønsker å se framover og være kreativ. Jeg forstår det slik at stortingsrepresentantene her i denne sal har vært veldig fornøyd med tingenes tilstand, spesielt den komiteen jeg sitter i. Men jeg opplever en statsråd som er utålmodig på dette området. Det er jeg glad for. Det stoler jeg på, og jeg kommer til å følge nøye med.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-05-14:
Eg gav ikkje noko konkret svar på om Regjeringa vil setje i verk ei påskjøningsordning for å sikre skulevegar. Årsaka er at Regjeringa ikkje har teke stilling til den saka. Om det vil verte aktuelt, vil eg vurdere i samband med Nasjonal transportplan, når eg har fått kartlagt behova og kva som eventuelt er årsaka til at takten i utbygginga ikkje er på det nivået som ein kanskje kunne ynskje. I «Aksjon skoleveg» brukte ein nettopp incentivmidlar. No har ikkje eg sjekka om det var eit samla storting, men det var iallfall eit stort fleirtal i Stortinget som la dei incentivmidlane inn i rammeoverføringane til kommunane, slik at ein lokalt skulle kunne prioritere desse. Det betyr ikkje at midlane har vorte vekke. Det betyr at ein sjølv rår over dei. Ein har framleis midlar som skal brukast til dette lokalt. Eg har òg bedt om tal for å sjå på om det har vorte mindre eller fleire midlar til skulevegar etter at ein la midlane inn i rammeoverføringane. Det kan jo vere interessant, ikkje minst i samband med at regionane – som dei kanskje vert heitande – skal få større ansvar òg for andre delar av vegnettet. I hovudinnlegget sitt sa representanten Tenden at ho var «skamfull» over situasjonen som ho såg i valkampen. Det må bety at representanten var skamfull over det hennar parti etter fire år i regjering og fire år med styring i Samferdselsdepartementet hadde fått som resultat. Eg er utolmodig etter å få gjere meir på dette området. Difor har eg sett i gang ei kartlegging av kva som må til for å gjere meir. Men eg er òg svært tydeleg på at me ikkje skal ta frå kommunane og fylkeskommunane hovudansvaret for dette. Det er lagt der av Stortinget, og dei har fått midlar i rammene til å gjere den jobben. I tillegg har me no fått ein kommuneøkonomi som etter kvart er vorten meir balansert, der det skal vere mogleg å finne midlar til å prioritere dette viktige området. Sjølvsagt skal staten bidra meir. I går var eg i Vindafjord kommune. Eg såg på ein viktig bit av ein skuleveg i Skjold, der ein skal gå inn med nokre statlege midlar for å sikre at elevane skal sleppe å verte køyrde til skulen, slik at dei om ei stund kan ta beina eller sykkelen fatt. Det er mange slike strekningar der statlege midlar er med på å sikre skulevegen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2007-05-14:
Fyrst takk til Tenden for å ha teke opp eit viktig tema, dernest takk til representantane for ein god debatt med viktige innspel som eg har notert flittig, for det var veldig interessant å sitje i salen og lytte til debatten som har gått. Så vert det alltid slik at ein gjer seg nokre refleksjonar. Då eg høyrde representantane Sortevik og Hoksrud og deira innlegg, snakka dei mykje om breiare vegar. Sortevik snakka om to- og firefelts vegar, og Hoksrud snakka om vegar, om når ferja kjem inn og trailerar skulle køyre. Eg høyrde ikkje – og orsak om eg tek feil – at dei nemnde gang- og sykkelvegar med eitt ord i sine innlegg. Ja, det kan hende i Framstegspartiet sin logikk at me skyv ansvaret frå oss, men for dei andre partia på Stortinget handlar dette om tillit til det lokale demokratiet. Det var incentivmidlar til gang- og sykkelvegar eller til trygg skuleveg, men i tillit til at ein lokalt kunne styre dette betre enn Stortinget og Regjeringa, vart dei midlane lagde inn i rammeoverføringa. Då skulle det berre mangle at me ikkje ventar at det vert følgt opp lokalt. Eg vil òg påpeike til Bård Hoksrud at 18 milliardar kr rekk no eit stykke, då. Eg registrerer at Framstegspartiet vil ha både skule, barnehage, omsorg – absolutt alt skal styrast statleg. Det er ei ufatteleg tillit til at me som sit i dei statlege organa, kan dette mykje betre enn det ein kan lokalt. Det er ikkje i tråd med korkje Senterpartiets eller dei andre to regjeringspartia sitt syn på verda – og heldigvis har me fleirtal. Påskjøningsordninga har vore ei viktig ordning for å få auka kollektivtrafikk i byane, og difor vil me òg auke dei løyvingane. Me evaluerer den ordninga no. Det kan kome endringar i utfordringane. Men det som er viktig for Regjeringa, er at me har ein best mogleg politikk for å få flest mogleg til å reise kollektivt, både for miljøet og – sjølvsagt – for å få ei betre trafikkavvikling i byane våre. Når det gjeld kartlegginga som skal gjerast, skal ho nettopp skje gjennom å ta kontakt med kommunane. Sjølvsagt er det slik. Kommunane sit med viktige fakta. Dei skal hjelpe oss med dette, men det må altså gjerast. Det må systematiserast for at me skal kunne ha eit grunnlag for å gjere vedtak i samband med Nasjonal transportplan og eventuelt andre budsjettdrøftingar som me skal ha før Nasjonal transportplan vert lagd fram. Representanten Tenden seier at me brukar taletida på den førre regjeringa. Det burde vere positivt. Ein burde kunne lyfte fram alt det ein gjorde i førre periode, for verkeleg å vise veljarane kva ein stod for, og kva denne regjeringa ikkje følgjer opp. Men så vert ein så utruleg fornærma når me nemner kva den førre regjeringa gjorde. Kan det bety at representantane ikkje synest det er hyggeleg å snakke om kva dei sjølve gjorde i førre regjeringsperiode? Kan dei faktisk skjemmast litt over det?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2007-05-14:
I påsken var jeg på et veldig fint sted som heter Ilseng, og møtte velforeningen der og skulle diskutere hva som var utfordringen i nærmiljøet. Da var det én ting som kom opp fra den lokale velforeningen: Det var gang- og sykkelveg og gang- og sykkelveg og gang- og sykkelveg – gang på gang. Det sier meg noe: At denne problemstillingen er viktig både for lokalpolitikeren, velforeningen, fylkespolitikeren og oss som stortingspolitikere. Jeg jobbet litt med trafikksikkerhet også da jeg var fylkespolitiker, og heldigvis ser vi at ulykkestallene er på veg ned, selv om trafikkveksten blir sterkere og sterkere. Det var flere ulykker på 1970-tallet enn det er nå. Så noe riktig har tydeligvis politikere gjort både lokalt, nasjonalt og i fylket. Som desentralist har jeg tro på at det er de lokale løsningene som er best, og er derfor veldig fornøyd med det som vi har klart å gjøre i denne regjeringen, å øke bevilgningene til kommunal sektor med ca. 18 milliarder kr. Det er kommunene som har ansvaret for de kommunale gang- og sykkelvegene, det er fylkene som har ansvaret for fylkesvegene, og for riksvegene er det staten. Så det viktigste for nærmiljøet rundt skolen er nettopp at vi har klart å øke de kommunale budsjettene. Så har vi også sett hvor viktig det fylkeskommunale trafikksikkerhetsutvalget har vært i det lokale arbeidet, med å dele ut skolesekker, drive opplysningskampanjer og transportkampanjer som «Hjem for en 50-lapp» for spesielt utsatt ungdom på fredags- og lørdagskveldene – en lang rekke gode tiltak som man lokalt og på fylkesnivå har sett behovet for, og som man så har gjennomført. På grunn av det løftet som vi nå har tatt, er det større sjanse for at vi skal se flere sånne gode prosjekter i årene som kommer. Ifølge de tallene som jeg har sett, er det ca. 83 barn hvert år som blir skadet til og fra skolen. Det er altfor mange. Vi kan ikke slå oss til ro. Men jeg tror det er lokalt man kan klare å finne løsningene. Jeg tror det er vanskelig for oss her på huset å sitte og finne de løsningene man skal ha i Ilseng eller på andre små og store steder. Derfor er det viktigste nå å fortsette å styrke kommuneøkonomien, og at staten har et kunnskapsapparat gjennom Statens vegvesen som kan hjelpe den enkelte kommune og det enkelte fylke til å ha gode trafikksikkerhetsplaner i sine nærområder. Borghild Tenden spurte i sitt innlegg etter handling. Jeg føler at det er nettopp handlet vi har gjort, og også i samsvar med Venstres ånd, for Venstre er heller ikke noen stor tilhenger av øremerkede tilskudd. Men vi har faktisk økt handlingsrommet, og vi kommer til å øke det videre, og vi kommer til å fylle opp i forhold til de forpliktelsene vi har overfor kommunal sektor. Det er jeg, som sitter i kommunalkomiteen, og som er en desentralist, svært fornøyd med.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-14:
Jeg trenger ikke å bruke så veldig mye tid. Men jeg har lyst til å gi ros en gang til til næringsministeren for at han har tatt den ballen så raskt, og at han viser en så offensiv holdning som han her gjør. Jeg tror det er viktig at flere statsråder og også flere politikere her enn de som vanligvis tar denne diskusjonen, kan involveres, for dette handler om et bredt spekter av virkemidler og er et problem som berører hele samfunnet, ikke minst det området som går på handel og på globalisering. Amerikanske myndigheter utgir jo også årlig en rapport om trafficking av mennesker, og de hevder at de regimene som er dårligst når det gjelder å forsøke å begrense menneskehandel, er Belize, Burma, Cuba, Iran, Laos, Nord-Korea, Saudi-Arabia, Sudan, Syria, Usbekistan, Venezuela og Zimbabwe. En del av de landene har jo vi mye samkvem med, så det er viktig at dette tas opp også i handelssammenheng, og at vi linker kampen mot korrupsjon sammen med kampen mot menneskehandel. Det er jo også sånn at både Arbeiderpartiets og SVs landsmøter har vært veldig tydelige på at det trengs et bredt spekter av virkemidler mot dette, og at retningslinjer er noe av det man kan bruke, men som også næringsministeren sa: Det holder ikke å bare ha retningslinjer. De må også følges opp, og det må gjøres et arbeid for å bevisstgjøre bedriftene om at de fins, og hva det betyr at de fins. Jeg syns det er veldig bra at næringsministeren også vil ta på seg en rolle i forbindelse med det. Så vil jeg til slutt si at det er startet en ny kampanje knyttet til nettstedet nulltoleranse.no, som heter Oslo-initiativet mot trafficking – eller på engelsk: The Oslo Initiativ Against Human Trafficking, for de skal også rette seg mot bedrifter utenlands – hvor de vil lage en oversikt over bedrifter som innfører nulltoleranseregler, og i tillegg tilbyr seg å komme på besøk og holde foredrag om dette temaet. Jeg syns at de skal ha ros for at de har vært pådrivere for å få dette opp på dagsordenen.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-14:
Først vil jeg takke Steinar Gullvåg for de gode ordene. Jeg vil også takke for at det har vært et så klart og tydelig engasjement fra tross alt såpass mange som har vært til stede her i salen, med unntak av én, fra Fremskrittspartiet. Det forundrer meg, jeg vil si litt om det etterpå. Men først har jeg lyst til å si at dette området kommer vi til å følge med på videre, og vi er mange som kommer til å følge med på det videre. Jeg syns vi har fått en bra handlingsplan mot handel med kvinner og barn. Det er morsomt at den tegningen som er på forsida av handlingsplanen, er laget av ei jente i Albania som tidligere statssekretær Anne Rygg Pedersen fra Arbeiderpartiet og jeg møtte da vi var på en antitraffickingkampanje i Tirana og Shkodra i fjor. Jeg syns i hvert fall det er viktig å understreke at uansett hva slags virkemidler vi setter inn her, må vi aldri la noen av dem bli en sovepute. Vi trenger mange konkrete tiltak, vi trenger å etterspørre dem og følge dem opp. Jeg tror også det er en risiko for at et lovforbud – som jeg har vært veldig skeptisk til – kan ende opp som en sovepute, hvis vi ikke sørger for at det er et spekter av andre tiltak på plass. Vi må også alltid være i dialog med prostituerte selv om hvordan de oppfatter både tiltakene som utarbeides, og hvordan de fungerer, og de holdningene som de føler at de møter fra samfunnets side. Det er jeg veldig opptatt av. Jeg er opptatt av at de retningslinjene som skal lages i bedriftene, ikke må være helt generelle. Det må settes ord på problemet, slik Marit Nybakk illustrerte det ved sitt innlegg – hun satte ord på noe som det egentlig er for fælt å klare å forholde seg ordentlig til. Vi må få diskutert, som også Anette Trettebergstuen var inne på, hvilke sanksjonsmuligheter vi skal ta i bruk. Det må i hvert fall opprettes en personalsak når det blir oppdaget at man bryter retningslinjene. Til Kristelig Folkeparti vil jeg si: Ja, vi samarbeider gjerne – veldig gjerne. Dette er et område som vi ikke på noe som helst vis skal la det gå partipolitisk prestisje i – her skal vi prøve å få effektive virkemidler. Når det gjelder Fremskrittspartiet, er jeg veldig overrasket over den tilbakelente holdningen som de har. Fokuset er rettet mot dem som måtte føle seg mistenkeliggjort. Jeg ser at Fremskrittspartiet ikke er til stede her nå, men jeg skulle gjerne fått vite om de egentlig er for eller imot dette tiltaket. Det var helt umulig å forstå ut fra det som Øyvind Korsberg sa. En fokusering med en inndeling i tvangsprostitusjon på den ene sida og frivillig prostitusjon på den andre er å gå rett i grøfta. Det er en fokusering som er helt feil. Jeg syns at en politikk som ikke er offensiv verken mot fattigdom og forskjeller i verden, mot diskriminering av kvinner eller mot etterspørselsida når det gjelder kjøp av sex, viser at de rett og slett er tafatte i dette spørsmålet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-14:
Jeg hadde også tenkt å starte mitt siste innlegg med et kort svar til representanten Korsberg, som jeg registrerte kom, pratet og gikk. Men allikevel – en kort kommentar: Når representanten Korsberg kritiserer interpellanten og andre stortingsrepresentanter for ikke å understreke dette temaet knyttet til eierskapsmeldingen, er jeg helt uenig med representanten Korsberg. For min del er det slik at når Stortinget har gitt sin tilslutning til Regjeringens forslag om at vi skal forvente etiske retninger fra de selskapene staten er deleier i, er det en bekreftelse på at vi ønsker å mene noe også om spørsmålet om kjøp av seksuelle tjenester – selv om en slik melding selvfølgelig ikke inneholder en konkret innholdsfortegnelse over hva som skal stå i de etiske retningslinjene. Jeg har oppfattet stortingets vedtak i forbindelse med eierskapsmeldingen som en tilslutning, og ikke – som representanten Korsberg – som en mangel i spørsmålet om å ha dette som en del av de etiske retningslinjene. Jeg synes heller ikke at representanten Korsbergs referanse til at det f.eks. i Tyskland er lovlig med prostitusjon, og at dette derfor blir vanskelig, er noe argument for ikke å gjøre noe. Når det er vanskelig, er det vel mer behov for å gjøre mer, og ikke for å sette seg ned med hendene i fanget og si at dette er plundrete. Jeg vil si at f.eks. har Innovasjon Norge, istedenfor å ha dette som en del av sine etiske retningslinjer, faktisk tatt det inn i arbeidsreglementet. For meg er det en god løsning. Poenget er at det er tydelig at selskapet har en holdning mot kjøp av seksuelle tjenester for sine ansatte når de representerer selskapet, også i den fritid de har når de representerer selskapet i utlandet. Jeg er glad for Kristelig Folkepartis støtte til det som har blitt diskutert her i dag – jeg er selvfølgelig ikke forundret over det – representert ved representanten Tørresdal. Men la meg likevel si at hvis Arbeiderpartiets landsmøte bare hadde fattet vedtak om forbud mot kjøp av seksuelle tjenester, hadde det vært et fattig vedtak. Men vi har fattet vedtak om mange tiltak i tillegg til det, for vi må heller ikke tro at dette først og fremst løses som et juridisk spørsmål. Vi må ha alle de sosiale tiltakene som bør følge vedtaket om juridiske endringer, hvis det skal være en helhet i de tiltak vi setter inn mot prostitusjon og kjøp av seksuelle tjenester. Så er jeg glad for at det private næringsliv, representert ved NHO og LO, er tydelig på den samme linjen som jeg og interpellanten og andre her har gitt uttrykk for. Jeg tror vi kommer til å ha mange med oss i at alle selskaper bør ha som holdning at deres representanter på utenlandsreiser avholder seg fra kjøp av seksuelle tjenester. Eierskapsmeldingen mener jeg er et godt utgangspunkt for det, både i den løpende oppfølgingen jeg kommer til å ha overfor selskapene, og i de temaene jeg kommer til å ta opp når vi skal ha eierskapskonferanse med alle selskaper der staten er deleier.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-05-14:
Jeg skal starte mitt innlegg med å sitere litt fra en resolusjon som ble vedtatt på Fremskrittspartiets landsmøte i går: «Menneskehandel og hallikvirksomhet har den tredje største omsetningen innen internasjonal organisert kriminalitet, etter våpen- og narkotikahandel. Derfor bør bekjempelse av dette ondet gis høy prioritet.» Det er mye mer i den resolusjonen, men det viser at også Fremskrittspartiet tar dette på høyeste alvor, og fokuserer på det – slik at det ikke skal være tvil om det. At tvangsprostitusjon og menneskehandel skal bekjempes, tror jeg samtlige partier er enige om. Så står man nå overfor noen problemstillinger. I interpellasjonen blir det koblet opp mot at nulltoleranse for sexkjøp også bør gjelde for ansatte i bedrifter hvor staten er eier eller deleier. Det er ikke lenge siden vi behandlet eierskapsmeldingen. Da hadde det vært full anledning til å fremme en rekke forslag i så måte for interpellanten og hennes parti, dersom man virkelig hadde ønsket å fokusere på det. Men jeg så i innstillingen til saken, da vi behandlet den, at man ikke hadde fremmet noen forslag. Man har fått en del innspill til interpellasjonen i dag. En av de telefonene jeg har fått, er fra ansatte i statlige selskap som synes det er litt uheldig at de blir skjøvet foran i en så viktig sak, og nærmest blir mistenkeliggjort for at det er en ukultur som pågår i statlige bedrifter. Det er det ikke. Det er bare å lese årsberetningen til statlige bedrifter der staten eier enten hele eller deler av bedriften. Det har vært gjort et betydelig arbeid i de aller, aller fleste bedriftene jeg kjenner til, nettopp når det gjelder denne type utfordringer – for det er en utfordring i så måte at mange av disse bedriftene er store internasjonalt, og også må forholde seg til et lovverk som er ulikt det vi kjenner til. I eksempelvis Tyskland, som Trygve Hegnar trekker fram i Finansavisen, er kjøp av seksuelle tjenester lovlig. Jeg sier ikke at det nødvendigvis er riktig, men det bare synliggjør at det er et stort og omfattende problem man står overfor. De etiske retningslinjene er blitt gjennomført i de aller, aller fleste selskapene jeg kjenner til. Hvis interpellanten kjenner til noe annet, hadde det i så måte vært ganske flott å få opplyst det her i dag, slik at næringsministeren kan ta det med seg videre. Det er også et faktum at det medfører betydelige utfordringer hvordan en skal kontrollere dette. Betyr det at man skal kontrollere de ansatte på fritiden, i deres ferie? Næringsministeren bør kunne redegjøre litt i sitt sluttinnlegg for hvordan dette skal håndteres, for jeg ser betydelige utfordringer i så måte. Den beste måten å bekjempe tvangsprostitusjon og menneskehandel på er ved å tilføre rettsapparatet ressurser og virkemidler for å straffeforfølge de bakmennene som står for dette. Det er forslag som Fremskrittspartiet har kjempet for i en rekke år, men dessverre har vi stått rimelig alene i så måte.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-02-20:
Jeg vil fremme et forslag på vegne av Ulf Erik Knudsen, Per Sandberg og meg selv om å oppheve forbudet mot profesjonell boksing i Norge.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-02-20:
Innleiingsvis vil eg visa til det innlegget som vart halde i Stortinget tidlegare i dag, av Lagtingets visepresident, Ola T. Lånke, om sjølve riksrettssaka. Der går det fram at Kristeleg Folkeparti stør den nye riksrettsordninga. Det er brei semje om dei endringane som vert gjorde i lovverket, unnateke éin paragraf. Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet har dissens når det gjeld storleiken på fleirtalet som skal avseia fellande dom i Riksretten. I straffesaker er fellande dom basert på meir enn eit knapt fleirtal. I lagmannsretten er fleirtalskravet t.d. 70 pst. ved jury og 71,4 pst. ved meddomsrett. Slik Kristeleg Folkeparti ser det, er det rimeleg at òg same rettstryggleik skal gjelda for dei som blir stilte for riksrett. Det vert difor fremja forslag om kvalifisert fleirtal ved fellande dom i Riksretten. Riksretten vil, slik det allereie er referert til, i framtida ha elleve medlemer – fem høgsterettsdommarar og seks medlemer valde av Stortinget. Ved simpelt fleirtal vil fellande dom kunne skje sjølv om alle høgsterettsdommarane stemmer imot. I slike tilfelle vil ein kunne hevda at ein eventuell dom er politisk motivert. Det vil vera uheldig om ein fellande dom vert avsagd utan støtte frå nokon av høgsterettsdommarane. På denne bakgrunnen går Kristeleg Folkeparti inn for at sju av dei elleve medlemene i Riksretten må stemma for for at straffsøkte skal verta kjend skuldig. Til slutt vil eg ta opp mindretalsforslaget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-02-20:
Eg vil konsentrera meg om det alternative forslaget som ligg, til § 11 fyrste ledd, som Senterpartiet tok initiativ til, som vi er svært nøgde med at vi har fått Kristeleg Folkeparti si støtte til, og som vi òg er ein smule overraska over at ikkje fleire i komiteen fann å kunne støtta. Eg vil ta utgangspunkt i det rettstryggleiksprinsippet som ligg i straffeprosessen, at rimeleg tvil skal koma den straffsøkte til gode – «in dubio pro reo», som det er uttrykt. Då kan ein hevda at dette prinsippet inneber at ein i ein domstol med fleire medlemmer bør krevja solid fleirtal for fellande dom. Slik er det i lagmannsretten, som vi har skrive i innstillinga – fleirtalskravet er 70 pst. ved jury og 71,4 pst. ved meddomsrett. I det siste tilfellet vil eit fleirtal som kjenner den straffsøkte skuldig, alltid innehalde minst ein fagdommar. No kjem den nye Riksretten til å ha elleve medlemmer – seks oppnemnde av Stortinget og fem høgsterettsdommarar. Med andre ord, dersom simpelt fleirtal gjeld, kan fellande dom ileggjast mot stemmene til høgsterettsdommarane. I teorien – og dette er i teorien – kan dette opna for politisk motiverte dommar. Vi legg til grunn at ein viktig tanke bak endringa av riksrettsinstituttet var nettopp å gjera det mindre politisk, og skjerpa krava til rettstryggleik for dei straffsøkte. Det er slik at eit krav om eit kvalifisert fleirtal, f.eks. to tredjedelar som i USA si riksrettsordning, vil sikra at minst ein høgsterettsdommar må stemma for fellande dom i straffesaker i Riksretten. Dette vil etter vårt syn medverka til auka rettstryggleik og samtidig vera i tråd med praksis i straffesaker i lagmannsretten. Lat meg berre presisera at etter vårt syn skal kravet om kvalifisert fleirtal gjelda i spørsmålet om straff. Kravet om simpelt fleirtal skal framleis gjelda i saker om skadeerstatning og om erstatning for sakskostnader.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-02-20:
Venstre er ikke medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg synes derfor det er riktig å presisere vårt syn. Vårt syn kommer til uttrykk ved det som er fremmet fra denne talerstol av representanten Sørfonn, og er også dekket ved de merknader som er inntatt i innstillingen. Venstre vil ved voteringen derfor stemme for det forslaget som er tatt opp av representanten Sørfonn.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2007-05-15:
I Soria Moria-erklæringen ble det lovt at terskelen for anmodning om omgjøringsbegjæring skulle senkes, slik at det igjen kunne innvilges opphold når det forelå «sterke menneskelige hensyn». I den saken vi nå debatterer, kan vi nok en gang si at Regjeringen holder det den lover. I Bondevik II-regjeringen var det Kommunaldepartementet og daværende kommunalminister Erna Solberg som styrte utlendingsfeltet. På grunn av sine mange innstramminger på feltet fikk hun etter hvert tilnavnet «Jern-Erna». En av innstrammingene under den forrige regjeringen som fikk stor oppmerksomhet, var hevingen av terskelen for omgjøringsbegjæringer i UNE, fra «sterke menneskelige hensyn» til «særlig sterke menneskelige hensyn». Mange saker i media de siste årene har vist at nettopp denne innstrammingen fra Erna Solberg har ført til at mennesker som kanskje burde ha fått innvilget opphold, likevel ikke har fått det. Mange av disse sakene har dreid seg om barn som gjennom lange opphold i Norge har opparbeidet seg en sterk tilknytning til landet. Det folkelige engasjementet i disse sakene har medført et bredt og folkelig krav om en mer human flyktning- og innvandringspolitikk. Det har vært gjennomført flere demonstrasjoner og opprop med dette budskapet. Med bakgrunn i den sterke kritikken mot «Jern-Erna» når det gjelder den nevnte innstrammingen, tror jeg mange har ventet på det vedtaket vi i dag skal fatte. Det har også kommet gode tilbakemeldinger fra mennesker som har levd i usikkerhet over lang tid, om at de nå får muligheten til å få saken sin prøvd på nytt. Også høringsuttalelsene viser at det er bred støtte for forslaget. Likevel synes jeg det er viktig å presisere at omgjøring fortsatt skal være et ekstraordinært middel til bruk i unntakstilfeller. Regelendringen vi vedtar i dag, vil bl.a. kunne komme de barna til gode som har fått endelig avslag på sin søknad, men som gjennom lang oppholdstid har opparbeidet seg tilknytning til riket. Det er også viktig å presisere at dette skal være en del av en totalvurdering, og for å unngå at barn blir brukt av voksne, er det også viktig å presisere at foreldres eventuelle mangel på samarbeid kan være et moment i helhetsvurderingen. Det er på denne bakgrunn godt å kunne kvittere ut Soria Moria-erklæringen på dette temaet. Regjeringen vil føre en helhetlig innvandrings- og flyktningpolitikk forankret i Norges internasjonale forpliktelser. Denne saken er bare en av flere som nå er utarbeidet for å sikre en human, solidarisk og rettssikker flyktning- og asylpolitikk. Det er viktige grep som gjøres, og endringene viser også en annen kurs enn Bondevik IIs høyredominerte regjering. Jeg vil avslutningsvis si at det er gledelig at Venstre og Kristelig Folkeparti støtter dette grepet, og at de på den måten innrømmer at det de var med på under Bondevik II, var et feiltrinn.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-05-15:
Det er ikke vanskelig å forstå motivasjonen som ligger til grunn for denne saken som vi behandler i dag, for den har i hovedsak sin bakgrunn i populistiske nyhetsoppslag i forhold til barns situasjon. Man har for så vidt grunn til å ha stor forståelse for alle gode intensjoner her, men det Fremskrittspartiet frykter ved at man går inn på denne typen politikk – senker terskelen for å få opphold i Norge ved ankebehandling – er at man i praksis liberaliserer norsk asylpolitikk ytterligere. Man ser altså ikke skogen for bare trær. Man tenker i mikro og ønsker å løse det som oppfattes som et problem i enkeltsaker, og med det liberaliserer man hele asylområdet enda en gang. Hovedutfordringen for Norge i dag er at integreringen ikke klarer å holde tritt med innvandringen. Vi har voksende utfordringer på integreringssiden i Norge, og da nytter det ikke at man ytterligere åpner for å gi folk opphold på bakgrunn av asyl. Jeg vil komme tilbake til noen av de tingene som blir kommentert her, ikke minst av representanten Slagsvold Vedum, som sier at man ikke ønsker flere omgjørelsessaker i UNE. Men det blir jo de facto slik at når man senker terskelen, gjør man det ytterligere attraktivt å bruke ankesystemet. Man kan gjerne si at man ønsker å løse dette med raskere saksbehandling, men sannheten er jo den at med dagens regjering har saksbehandlingstiden økt, ikke gått ned. Ergo har man ikke de løsningene som skal til på dette området. Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om et ønske om å beholde dagens regel og ikke ytterligere senke terskelen. Fremskrittspartiet ønsker også i denne forbindelse å signalisere klart at vi ønsker en tilstramming av norsk asylpolitikk, ikke at man skal senke terskelen for å få opphold i Norge. Det gjør vi ved å fremme et eget forslag, som jeg herved tar opp. Men jeg stiller spørsmålet om det er slik at Regjeringen og regjeringspartiene ikke ser skogen for bare trær, fordi man er så opptatt av å ta seg av enkeltsaker som får store oppslag i media, og så ser man ikke helheten i norsk asylpolitikk. Det blir selvfølgelig interessant når vi kommer tilbake til behandlingen av forslaget til ny utlendingslov, og dette burde vel egentlig kunne ha ventet til behandlingen av det, slik at man kunne sett dette i helhet og i et større perspektiv, for ettersom jeg forstår, kommer Regjeringen snart med den nye utlendingsloven. Men, som sagt: Det er vanskelig å forstå hvorfor man her og nå er nødt til å fatte disse vedtakene, all den tid begrunnelsen er ut fra enkeltsaker.
Bent Høie (Høyre), 2007-05-15:
Med tanke på hvor mange som anker eller begjærer omgjøring i forhold til UNE etter endelig avslag på oppholdssøknad, er det helt åpenbart at det å senke terskelen for omgjøring er å senke terskelen i forhold til å få opphold i riket. Mitt spørsmål til statsråden er knyttet til hans utspill i Aftenposten, der han sier at han ønsker å begrense muligheten til å foreta så mange omgjøringssøknader som i dag, fordi det er problematisk i forhold til den betydelige saksmengden som kommer til utlendingsmyndighetene, og fordi det fører til at saksbehandlingen tar for lang tid. Nå ser vi i dag at en går i motsatt retning. Når skal statsråden følge opp sitt utspill om å begrense omgjøringsmulighetene?
Bent Høie (Høyre), 2007-05-15:
Jeg registrerer at statsråden velger å holde debatten gående om det første temaet. Derfor gjentar jeg mitt spørsmål: Når skal statsråden følge opp et av sine mange utspill på dette området som var knyttet til å redusere antall ganger en kan søke om omgjøring av vedtak, for å få mer fortgang og redusere saksmengden hos utlendingsmyndighetene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-15:
Jeg beklager å måtte forlenge denne debatten etter Christian Tybring-Gjeddes innlegg. Jeg skal bare si to ting. Det ene er at alle de spørsmålene Tybring-Gjedde tar opp, stiller utlendingsforvaltningen i dag. De stiller spørsmålet: Er dette bedre for det barnet som kommer som enslig, mindreårig asylsøker? Så prøver man å finne foreldrene i landet der vedkommende kommer fra, om det er mulig, for å se om dette er et menneske som faktisk har det bedre der det kommer fra, enn i Norge. Det er faktisk vår oppgave å spørre: Har dette barnet sterk tilknytning til Norge? Det er den jobben vi gjør. Vi gjør denne jobben fra vår side, for hvis vi finner at barnet har sterkere tilknytning til det landet det kommer fra, og vi får tak i foreldrene, sender vi det barnet tilbake til sine foreldre. Det er den jobben vi gjør, og det er det ingen grunn til å stille noen spørsmål ved. Så til den andre saken. Det er faktisk slik at statsråd Bjarne Håkon Hanssen, jeg, SV og Arbeiderpartiet har stått sammen om dette hele tiden. Vi stod sammen om dette i forrige runde da vi behandlet dette i forrige storting, den gangen det var flertall mellom regjeringen og Fremskrittspartiet for å sørge for å innføre et system med forskjellsbehandling ved vurdering av menneskelige hensyn på det tidspunkt søknaden ble behandlet. Den forskjellsbehandlingen fjerner vi nå. Det gjorde statsråd Bjarne Håkon Hanssen helt utmerket rede for. Alle de som kan lese lovparagrafene, og som har fulgt med på denne utviklingen, vet at det vi gjør nå, er å innføre et system som er mer rettferdig, og som i tillegg, slik statsråd Bjarne Håkon Hanssen også gjorde rede for, senker terskelen for barn. Men det å senke terskelen for barn var Fremskrittspartiet med på én gang i forrige periode, for også de så at her kunne det være særlige grunner for å ta hensyn til barn. Vi ønsker å gjøre dette til en permanent og god ordning, som ikke fører til forskjell i behandling, avhengig av hvilket tidspunkt og avhengig av medieutspill, slik som en del politikere er veldig opptatt av.
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-05-15:
Vedtak fattet av utlendingsmyndighetene har ofte store menneskelige konsekvenser. Et negativt vedtak vil ofte innebære at utlendingen plikter å forlate riket. Det er derfor ikke uvanlig at Utlendingsnemnda mottar omgjøringsbegjæringer. Det er åpenbart at hovedregelen må være at omgjøring skal være et virkemiddel som kun skal brukes i unntakstilfeller, men forvaltningens adgang til å omgjøre egne vedtak er en viktig sikkerhetsventil for at ikke gale vedtak blir stående. Av og til endrer omstendighetene seg etter at vedtaket er fattet, og da er det viktig at forvaltningsorganet og også utlendingsmyndighetene kan se på saken på nytt og omgjøre vedtaket. Venstre kan ikke se at det er noen særlige grunner til at vedtak som gjelder utlendinger, skal ha en strengere terskel for å kunne omgjøres enn andre forvaltningsvedtak. Vi støtter derfor Regjeringens forslag om at forvaltningslovens omgjøringsregler gjøres gjeldende i utlendingssaker. Jeg vil særlig ta opp et tema som gjelder slik omgjøring, og det er barn. Regjeringen har flere ganger uttalt at det skal legges sterkere vekt på barn i utlendingssaker. Det er noe vi i Venstre setter pris på – bl.a. støtter vi Regjeringens instruks til UDI og UNE om å stille i bero behandlingen av asyl- eller oppholdssaker som berører barn. Vi regner med at dette hensynet følges opp i forslag til ny utlendingslov og i forskrifter. Men noe som bekymrer, er at det i praksis likevel ikke tas tilstrekkelig hensyn til barn. Det er vel flere enn meg som synes det er trasig når vi leser i avisen om at en familiefar som jobbet noen få måneder uten arbeidstillatelse, blir utvist fra Norge med innreiseforbud i fem år. Tilbake sitter kone og et lite barn. Jeg mener ikke at brudd på utlendingsloven i seg selv er bagatellmessig. Det er det overhodet ikke. Det kan godt tenkes at det i utgangspunktet faktisk var riktig å utvise denne mannen, men når han underveis får barn og etablerer seg som en familiefar, er det mye som tyder på at det foreligger så sterke menneskelige hensyn at utlendingsmyndighetene burde omgjøre vedtaket. Ved å ta opp denne saken ønsker Venstre å belyse at det noen ganger virker noe langt fra det Regjeringen lover, til det som faktisk skjer i praksis. Venstre støtter fullt ut at forvaltningslovens omgjøringsregler og vanlige rettssikkerhetsgarantier også skal gjelde utlendinger, men da håper vi at disse prinsippene følges opp i praksis.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-05-15:
Det kan være en god teknikk å gjenta en påstand ofte, og dermed prøve å gjøre den sann. Men det er likevel et uomtvistelig faktum at det vi nå gjør, ikke senker terskelen for å få opphold på humanitært grunnlag i Norge. Det blir akkurat den samme terskelen i disse sakene etter denne endringen som før denne endringen. I så måte har vi, med unntak av når det gjelder barn, ikke endret på noe i forhold til det den forrige regjeringen stod for. Det vi nå sier, er at den samme terskelen skal gjelde også ved omgjøringsbegjæringer. Jeg synes egentlig det er helt urimelig å forlange at når du fremmer en omgjøringsbegjæring – du er fortsatt i Norge, og helsetilstanden din, f.eks., har forverret seg – skal det være en mye høyere terskel for å få opphold i Norge enn i en ordinær sak. Det synes jeg er urimelig, uforklarlig, og derfor er jeg veldig glad for at Odelstinget støtter denne lovendringen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-05-15:
Det er ikke noe som er så galt at det ikke er godt for noe. At Høyre får to replikker, kan av og til bidra til at man får svart. Det jeg opplever som noe av den største utfordringen knyttet til diskusjonen om omgjøringsbegjæringer, er jo hvorvidt det at en fremmer en omgjøringsbegjæring, skal ha oppsettende virkning – altså at et eventuelt utvisningsvedtak blir bestemt ikke gjennomført fordi en har fremmet en omgjøringsbegjæring. Den type praksis som jeg mener det er viktig å diskutere, er hvordan det å utsette iverksettelse av vedtak fordi en har fremmet omgjøringsbegjæring, bidrar til at det tar veldig lang tid å få gjennomført et utvisningsvedtak som er fattet i UNE, bidrar til at denne behandlingen, for noen, kan synes å ta veldig lang tid.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-05-15:
Det er interessant å høre debatten her. Jeg er ikke helt sikker på om statsråden selv vet hva han foreslår, men han prøver å forklare så godt han kan. Det er ikke særlig i tråd med det f.eks. representanten Heikki Holmås sa her i sted, men la gå. Jeg trodde de representerte samme regjering, og at de kommenterte det samme forslaget. Ingen spør hvorfor et barn er i Norge, det bare er her. Ingen spør hvordan barnet kom hit, det bare er her. Ingen spør om foreldrene kommer etter et eventuelt ankebarn, som det kalles. Ingen spør om tilknytningen til opprinnelseslandet er større enn tilknytningen til Norge. Her har vi en historie om en familie som kanskje har bodd i et land i mange, mange generasjoner – kanskje de har bodd ti år i opprinnelseslandet og kanskje to år i Norge. Da er det ganske arrogant av oss å si at tilknytningen er sterkere til Norge enn den er til f.eks. opprinnelseslandet. Det er arrogant, det! Ingen spør om det er bedre å hjelpe barnet der det faktisk kommer fra. Nei, det er selvfølgelig best i Norge. Her er det bra. Dette er ikke barmhjertighet. Det er mulig at det er i tråd med Soria Moria-erklæringen, men det er ikke barmhjertighet. Dette er falsk omsorg basert på medieutspill. Det er det dette er. Den mest barmhjertige politikken er faktisk å få ned behandlingstiden. Det har Regjeringen så langt bare gitt løfter om, men ikke gjort noe med. Jeg blir overrasket når statsråd Bjarne Håkon Hanssen sier at dette ikke har noe med terskelen å gjøre. Han er livredd for velgerne, for han vet at det er et stort flertall ute blant velgerne for ikke å gjøre dette. Selvfølgelig har dette noe med terskelen å gjøre. Når man vet at man kan forlenge og forlenge, anke og anke, og hele tiden holde seg unna den reelle siste behandling, og når man vet at tiden arbeider for denne personen, vil selvfølgelig dette i praksis bety at terskelen senkes – det hjelper ikke hva statsråd Bjarne Håkon Hanssen sier. Selvfølgelig blir terskelen senket – det vil SV og Heikki Holmås, det vil muligens Senterpartiet også, men det later Bjarne Håkon Hanssen som om dette ikke innebærer. Men det gjør faktisk det. Arbeiderpartiet er med på å senke terskelen for å få opphold i Norge.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-10-05:
På vegne av representantene Gunnar Gundersen og meg selv har jeg den ære å framsette forslag om en landsomfattende kartlegging av årsakene til og omfanget av tapt undervisningstid i grunnopplæringen. På vegne av representantene Erna Solberg, Kari Lise Holmberg, Gunnar Gundersen og meg selv har jeg også gleden av å fremme forslag om styrket lærerkompetanse og rekruttering av nye lærere.
Martin Engeset (Høyre), 2007-10-05:
På vegne av representantene Peter Skovholt Gitmark, Sonja Irene Sjøli og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om tiltak for å redusere avgang til uføretrygd gjennom satsing på tiltak for arbeid og livsmestring.
Børge Brende (Høyre), 2007-10-05:
På vegne av representantene Erna Solberg, Harald Victor Hove, Torbjørn Hansen, Elisabeth Røbekk Nørve og meg selv vil jeg fremme forslag om å øke den lokale kraftproduksjonen for å redusere behovet for store naturinngrep ved høyspentledninger samt alternative løsninger med kabling, sjøkabel i spesielt utsatte områder. På vegne av representantene Gunnar Gundersen, Olemic Thommessen og meg selv vil jeg fremme forslag om å legge frem sak om å bevare Snøheimveien på Dovrefjell.
Erna Solberg (Høyre), 2007-10-05:
På vegne av representantene Elisabeth Aspaker, Gunnar Gundersen, Ivar Kristiansen, Trond Helleland, Bent Høie, Olemic Thommessen og meg selv vil jeg få lov til å fremme forslag om en strategi for næringsutvikling og arbeidsplasser i kommuner med høy andel vern.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2007-10-05:
På vegner av representantane May-Helen Molvær Grimstad, Laila Dåvøy og meg sjølv har eg gleda av å setje fram eit forslag om å betre situasjonen for vanskelegstilte gravide gjennom auka tilgang på informasjon, meir rettleiing og betre økonomiske støtteordningar.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-05:
Det er ikke riktig at dette statsbudsjettet betyr at alle får mer. Vi gjør et klart fordelingsgrep når det gjelder formuesskatten. Vi skjerper den med ca. 700 mill. kr for de rikeste, og vi deler den ut som lettelser til dem i bånn. Det er klar fordelingspolitikk. Vi tar fra de rikeste og deler ut til vanlige folk – folk flest. Det burde lyde godt i Fremskrittspartiets ører, selv om de gjør det motsatte. Så koster det mer å forurense. Det er en klar profil i dette budsjettet at vi tar klimaproblemene på alvor. Vi tør også å si til folk at de må være med og betale mer for det som forurenser, mot at vi kan lette på andre områder og dermed vri forbruket i mer miljøvennlig retning. Når det gjelder innsatsen mot fattigdom, er den viktigste profilen i dette budsjettet det vi gjør i forhold til arbeidsmarkedet og de gruppene som lenge har vært på siden av arbeidsmarkedet, men som nå har en unik mulighet til å komme tilbake. Det gjør vi gjennom kvalifiseringsprogrammene, som er innrettet mot dem som tidligere har gått på sosialhjelp, og ved å holde et veldig høyt nivå på arbeidsmarkedstiltakene, sånn at vi kan hjelpe den enkelte til å komme seg i arbeid og få lønn. Det betyr en velstandsøkning i forhold til å ha lav sosialhjelp eller lave trygder fra før. Men det kan jo ikke gjelde for alle. Det har representanten Leirstein helt rett i. Og det skal ikke være sånn i Norge at folk av økonomiske grunner må gå og hente matposer, enten det er hos Velferdsalliansen, hos Frelsesarmeen eller andre steder. Vi skal ha et sosialhjelpssystem som sørger for at man får tilskudd til livsopphold som dekker den type utgifter. Derfor er jeg glad for at arbeids- og inkluderingsministeren har tatt tak i den kritikken som har kommet i forhold til sosialhjelp, både når det gjelder livsoppholdet, og når det gjelder hva som regnes med. Men jeg tror vi har ett problem til når det gjelder fattigdom. Det er at folk føler at de ikke møtes med respekt, og at altfor mange kvier seg for å gå på sosialkontoret. Det er en jobb som vi må ta tak i i tillegg til å sørge for at folk har råd til mat.