Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-12:
Petroleumsnæringen er den største og viktigste enkeltnæringen i Norge. Den kjennetegnes av store og langsiktige investeringer som gir enorme inntekter til fellesskapet, og den gir 250 000 arbeidsplasser over hele landet. Stabile rammevilkår er svært viktig for denne næringen. Det er derfor positivt at den nye regjeringen viderefører petroleumspolitikken fra den rød-grønne regjeringen med fokus på økt utvinning, utbygging av funn og høy leteaktivitet. Den fjerde stolpen i petroleumspolitikken, åpning av nye områder, har man imidlertid valgt å overse. Så sent som i mai i år skrev dagens regjeringspartier i Innst. 288 S om varig vern av Lofoten: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre vil understreke betydningen av å holde et forutsigbart og høyt tempo når det gjelder å åpne nye områder for petroleumsaktivitet.» Videre sier de: «Disse medlemmer vil igangsette en konsekvensutredning av olje- og gassaktivitet i Nordland VI, Nordland VII og Troms II.» «… betydningen av å holde et forutsigbart og høyt tempo» viste seg ikke å være større enn at dette ble droppet allerede i sonderingene med Venstre og Kristelig Folkeparti. Dette er ett av mange områder hvor denne regjeringen går tilbake på hva partiene sa før valget. I regjeringens retorikk om klima sies det at de vil forsterke klimaforliket. I deres første budsjett svekker de det. I forslaget til XIX foreslo regjeringen å gå bort fra klimaforlikets ambisjon om å realisere minst ett fullskala anlegg for fangst av CO2 innen 2020, og de ville erstatte dette med en ambisjon om å realisere et demonstrasjonsanlegg. Jeg er glad for at en samlet komité avviser dette og fremmer den rød-grønne regjeringens forslag på dette punkt. På bevilgningssiden har regjeringen kuttet Gassnovas budsjett med 10 mill. kr med den begrunnelse at planleggingen av fullskala fangst og lagring avsluttes. Men dette var jo vitterlig også forutsatt i den rød-grønne regjeringens budsjett. Videre kuttes det 100 mill. kr i lån til TCM. Dette reduserer mulighetene for bedre utnyttelse av eksisterende infrastruktur. Likeledes reduseres mulighetene for økte testmuligheter, og TCM blir mindre attraktiv for teknologileverandører og industripartnere. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har altså satt alle bremser på utviklingen av teknologi for fangst og lagring av CO2. Vi vet alle at dette er den viktigste enkeltstående teknologien tilgjengelig for å redusere klimagassutslipp. Vi vet også at det haster med å få til utslippsreduksjoner som monner for å nå målet om å redusere global temperaturøkning til to grader over førindustriell tid. Regjeringen har tatt «time out» i teknologiutvikling for å kunne lage en ny strategi. De sier ikke noe om når denne strategien skal komme på plass, og de kutter dramatisk i budsjettene for teknologiutviklingen. Dette fører til forvitring av kompetanse og forsinkelse av arbeidet. Den globale oppvarmingen har ikke tatt «time out», og regjeringens klimapolitiske ambisjoner framstår som svake. CO2-kompensasjonsordningen er et viktig element i en klimapolitikk som virker. Vi sikrer at vår vannkraftbaserte prosessindustris konkurransekraft ikke svekkes som følge av en effektiv klimapolitikk. Denne ordningen ble framholdt som helt avgjørende for industribedriftene som jeg besøkte i Hardanger under valgkampen. Gode og stabile rammebetingelser ga grunnlag for planene om milliardinvesteringer på Tizir i Tyssedal, og de ga grunnlag for håp om lønnsom drift på Søral på Husnes. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens forslag får ikke flertall, og det er den rød-grønne regjeringens forslag som blir vedtatt her i dag. Det er bra. Likevel står industrien igjen med usikkerheten. Vil CO2-kompensasjonsordningen lide samme skjebne som nettolønnsordningen for sjøfolk? Den måtte kriges igjennom i Stortingets budsjettbehandling to ganger i året under den forrige borgerlige regjering. Slikt blir det ikke stabilitet av, slikt legger ikke grunnlaget for investeringer, slikt blir det ikke konkurransekraft av. På Søral i Kvinnherad måtte 60 mann gå i våres, på grunn av markedssituasjonen. De 230 ansatte som er igjen, fortjener forutsigbare rammevilkår når de kjemper for å sikre lokalsamfunnets hjørnesteinsbedrift. Tizir i Tyssedal trenger forutsigbare rammevilkår når de skal legge om til en produksjonsteknologi som skal doble produksjonen, skape 100 nye arbeidsplasser og redusere CO2-utslippene med 90 pst. Dette krever investeringer i milliardklassen. Det er dette som er bakgrunnen for at vi inviterer Stortinget til å gjøre vedtak om å be regjeringen sikre forutsigbarhet for en fullverdig CO2-kompensasjonsordning i avtaleperioden til 2020. Det er trist å høre at regjeringen og miljøvernministeren ikke er i stand til å gi et klart svar på dette. De gir klare svar og klare bindinger på regjeringens andre ordninger, men dette vil de altså ikke garantere for. Derfor må vi fremme forslaget.