Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-02-14:
Siden jeg først har ordet, vil jeg også knytte en liten kommentar til representanten Hauglis innlegg om utviklingen av situasjonen for LHBT-befolkningen, spesielt i Øst-Europa og i vårt nabolag. Jeg er glad for at utenriksministeren tok opp tråden og tar de utfordringene på det største alvor. Det burde heller ikke være nødvendig å appellere til ulike allianser i grupperinger som kjemper for det ene eller det andre, fordi det hele veien er snakk om kamp mot diskriminering og kamp for menneskerettigheter. Det begrunner alle de kampene, enten det gjelder romfolk, antisemittisme eller LHBT, som utenriksministeren nevnte. Generelt sett kan vi si at det er for lite oppmerksomhet om den utviklingen vi nå ser i Øst-Europa knyttet til behandlingen av homofile. Med tanke på den nærheten vi har, i og med at dette faktisk er våre nære samarbeidspartnere på mange arenaer og i vårt eget nabolag, er det for dumt at det må arrangeres fotball-EM og den slags arrangementer for at vi skal få et lite innblikk i hva som rører seg der mot de grupperingene. Jeg hadde lyst til å si det først, men jeg tok ordet for å snakke om utviklingen i Myanmar. Det er gjerne slik med utenriksministerens redegjørelse til Stortinget at man fra år til år kan følge Norges forhold til de ulike regionene og landene som omtales. Med en skrittvis tilnærming i redegjørelsene fra år til år er det en liten justering, et lite knepp hit eller dit, i endringene. Men akkurat når det gjelder Myanmar, er det ganske spesielt. Hvis vi for bare tre år siden hadde visst om situasjonen i dag, ville vi vel ha sagt at det var et av de beste scenariene som det i det hele tatt var mulig å fantasere om – og det for bare tre år siden. Det har også utenriksministeren understreket veldig tydelig i sin redegjørelse. Jeg ser likevel et behov for å supplere utenriksministeren når det gjelder gjenstående utfordringer i Myanmar. Det har vært en veldig positiv utvikling, også i demokratisk retning. Men Myanmar har fortsatt ikke et folkevalgt parlament i demokratisk forstand. Det er fortsatt stor usikkerhet om de framtidige rammebetingelsene med hensyn til mediepolitikk og ytringsfrihet. Man har fortsatt ikke en demokratisk grunnlov, og man har fortsatt ikke konstitusjonell, folkevalgt styring over de militære kreftene. De lever sitt eget liv. Det er et enormt behov for å bygge en økonomisk utvikling. Det var ett av punktene utenriksministeren berørte, som omfatter hele befolkningen – å få slutt på den enorme todelingen av samfunnet: de militære og deres venner, med de privilegiene de har, og resten av befolkningen. Så er spørsmålet: Hvordan forholder vi oss til det i dag? Utenriksministeren sammenlikner jo Myanmars stilling i dag med andre land i regionen. Jeg hørte at han sa på NRK samme kveld som redegjørelsen fant sted, at man for lengst har passert «the point of no return». Ja, det er mulig, det. Men det som er spesielt med Myanmar, er at Myanmar akkurat nå er inne i en rivende utvikling. Det er en dynamikk der som foregår akkurat nå. Derfor har vi en historisk mulighet til å bidra til å forme det framtidige Myanmar – i dag. Når vi ser på de andre landene i samme region, har man også der hatt den slags omveltninger en gang iblant, men så sementeres det igjen til et slags jerngrep. De herskende krefter stopper på en måte utviklingen på ett eller annet punkt. Så kampen for et fritt Myanmar, med demokrati og rettferdighet for landets 55 millioner innbyggere, foregår akkurat nå. Derfor vil jeg henstille til utenriksministeren og regjeringen at man stiller krav om videre utvikling, for det er akkurat nå dette avgjøres, før det nye systemet og de nye strukturene settes på nytt. Man bør nå stille betingelser og utnytte virkemidlene man har – enten det er gjeld eller sanksjoner som midlertidig er lagt på is – for å drive fram en videre utvikling.