Inger S. Enger (Senterpartiet), 2009-04-02:
Helt i starten på innstillinga til lærermeldinga slår en samla komité fast: «…det er av avgjørende betydning at norsk lærerutdanning er av høy kvalitet, og at utdanningen reflekterer den brede samfunnsmessige og politiske enigheten om at lærere skal tilby elever i norsk skole verdens beste opplæring.» Det er den ene sida. Som alle her veit, fikk NOKUT, på oppdrag fra Utdannings- og forskningsdepartementet, i oppgave å evaluere dagens allmennlærerutdanning. Hovedrapporten fra denne evalueringa ble lagt fram i september 2006. Evalueringspanelet var samstemt. Hovedinntrykket var at kvaliteten på norsk allmennlærerutdanning var svært varierende, og det ble nevnt manglende sammenhenger på ulike områder. Hovedpoenget mitt er: Her er det rom for forbedring, og det er langt fram for å oppfylle komiteens krav om det som jeg nevnte innledningsvis. Skole har jo òg i mediesammenheng vært – og er til dels ennå – det mest debatterte temaet. Det er forskjellige grunner til det: ro, orden, PISA-undersøkelser m.m. Dessuten har vi hatt en rekke skoledebatter i denne sal. Det er ikke noe som er bedre, tenker jeg, enn at det kommer ei ny melding om ny lærerutdanning. Så hører jeg opposisjonen sier at det tar for lang tid fra NOKUTs evaluering til ny melding om lærerutdanning ligger på bordet. For det første er det vel rett å si at det allerede er gjort en del tiltak innen lærerutdanninga. For det andre er vel ikke to år så veldig lang tid hvis det er gjort et stort og grundig arbeid. Tilbakemeldingene på arbeidet med stortingsmeldinga har vært positive, og aktørene har gitt uttrykk for at prosessen har vært svært grundig og godt forankra. Det har vært et stort engasjement rundt allmennlærerutdanninga, og det er bra. At det også i denne sal er enighet om de store linjene, borger jo for at en har igjen for grundighet. Lengden på lærerutdanninga har det vært delte meninger om. Skal den være på fire år, eller skal den være på fem år? Når en i denne omgang ender opp med fire år, er nok det klokt. Det underbygges jo også av ulike organisasjoner. Blant annet Forskerforbundet nevner det. Som tidligere nevnt, har lærerinstitusjonene også en veg å gå når det gjelder å kvalifisere seg på ulike måter. Men alle forsøk som gjøres med femårige grunnskoleutdanninger, vil gi verdifull erfaring for å se hva det femte året kan fylles med. Mer av det samme er ikke saken. Det er bra at det settes ned et utvalg for å utrede om det er hensiktsmessig at alle skal ha et mastertilbud. Det virkelig spennende som skjer nå, er at lærerskoleutdanninga deles i to likeverdige, men differensierte løp. Trua på at alle lærere kan undervise like godt på alle trinn i alle fag, er det godt at vi kommer helt vekk fra. I likhet med Anundsen har jeg også vært så heldig at jeg har vært på besøk på Høgskolen i Vestfold. Den er jo tatt fram som eksempel i meldinga. De har allerede satt i gang med ny lærerutdanning. Studentene er veldig begeistra for det, og lærerne på lærerskolen og lærerne på skolen der studentene har praksis, er fornøyde. I tillegg til at studentene begynte praksis med en gang, var også en del av dem traineer. De hadde en form for assistentjobb på skolen, slik at de i tillegg til vanlig praksis fikk kontakt med skolehverdagen. Da er jeg over på praksissjokk – velkjent for mange yrkesgrupper, men lærere merker det nok ekstra godt når de plutselig for første gang er aleine i klassen, eller skal arrangere sitt første foreldremøte. Med denne lærerutdanninga får vi mer oppmerksomhet rundt praksisfeltet. Det er nødvendig å fastsette tydeligere rammer og krav enn det man har i dag. Det skal derfor utvikles et system for kvalitetssikring av praksisskoler, praksislærere og den praksisopplæringa som gis, samt at det skal innføres obligatorisk opplæring av praksislærere. Det nye faget, pedagogikk og elevkunnskap, er veldig viktig. Det skal gi lærer et faglig ståsted, metodiske kunnskaper, og det knytter seg store forventninger til dette. Dersom faget skal være relevant for læreryrket, må det kontinuerlig utvikles og tilpasses samfunnets og skolens utvikling. Uansett om vi får ei ny lærerutdanning, må vi nå – det vil jeg avslutte med å si – sørge for at lærerne får tid til å gjøre jobben sin. Derfor har vi store forventninger til Tidsbrukutvalget, som er nedsatt.