Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
Takk igjen for initiativet fra Arbeiderpartiet og Ingvild Kjerkol til denne debatten. Nå ble det, kanskje litt tilfeldig, på samme dag som debatten om biobanksatsing. Vi startet dagen med store muligheter knyttet til næring og industri, men også basert på at Norge har noen unike fortrinn knyttet til at vi har personnummer, at vi har gjort helseundersøkelser systematisk over flere tiår, særlig HUNT og helseundersøkelsen i Tromsø. Når det gjelder helseregistre, har vi en infrastruktur på plass. Den kan også vise seg veldig viktig når vi skal utvide og fase inn persontilpasset medisin. Som representanten Stensland her var inne på, er persontilpasset behandling det vi kanskje aller helst ønsker å snakke om. Men persontilpasset medisin vil bre seg og få sine egne definisjoner jo flere av de genteknologiske mulighetene vi avdekker. Erfaringer og tålmodighet er viktig også når vi går løs på denne behandlingsformen. Å lytte til pasientene er viktig. Derfor må vi ikke glemme å skaffe oss kunnskap om behandlingsformene underveis, om hvordan pasientgruppene responderer, og om de føler seg tilfreds med behandlingen. Fagmiljøene skal også ta i bruk dette og må følges nøye. Evaluering og forskning er derfor særlig viktig og en god grunn til at vi ikke skal gå for raskt fram. Som flere har vært inne på, må dette også bli en prioritering som kommer i kjølvannet av både prioriteringsmeldingen og bioteknologimeldingen. Særlig bioteknologimeldingen vil jeg tro blir en viktig politisk debatt. Nå tilhører jeg et liberalt parti, men ser vi på hvor rask Norge er til å ta i bruk ny teknologi innenfor helsesektoren, vil jeg nok si at vi også politisk er et konservativt land. Vi var i vinter på besøk i Storbritannia, og jeg vil nok si at de ligger et godt stykke foran, også de såkalte konservative partiene der. Så det kommer litt an på hvordan vi setter denne debatten i en sammenheng. Det er ikke å forvente at Norge skal bli de mest framoverlente i å ta i bruk ny teknologi, når vi på hjemmebane kanskje er litt bakoverlente og ikke de raskeste med å ta i bruk nye behandlingsformer eller nye medisiner. Derfor er det også viktig å diskutere det internasjonale perspektivet, som noen har vært inne på her. Venstre har tatt til orde for at vi må bruke fond som en samarbeidsmodell – ikke nødvendigvis som en finansieringsmodell, men for å samarbeide med andre land og andre aktører på en mer forpliktende måte, uten at det nødvendigvis må koste all verden. Vi kommer også til debatten om mellomfinansiering. Hvilke medisiner er det som blir akseptert i beslutningsforum, og hvilke er det som ikke blir akseptert? Og er det noen behandlingsformer og medisiner som vi kan fase inn i en ventefil, en utprøvingsfil, som vi i dag ikke har? Dette blir en viktig debatt framover, også når vi er inne på samarbeidsformer, offentlig–privat samarbeid. Som vi var innom også i den første debatten i dag, må vi finne nye samarbeidsformer, for det oppstår stadig vekk nye aktører som får ulike mandater. Vi trenger hele tida å utvikle nye samarbeidsfora der det offentlige av og til kommer til kort med tradisjonelle løsninger og modeller. Det er en spennende utvikling. Vi har snakket om revolusjon før i dag, og det vil jo dette bli. Det er viktig for Norge å følge med, men systematiske erfaringer og systematisk pilotering er én vei framover, som kan føre oss langt.