Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Meld. St. 7 for 2011–2012 slår fast at nordområdene fortsatt skal være regjeringens viktigste strategiske satsingsområde. Vi hørte også statsråden, utenriksminister Barth Eide, tidligere her i dag understreke det. Stortingsmeldingen tar også opp et annet poeng, den slår fast at det er behov for å styrke dialogen om nordområdespørsmål på et parlamentarisk nivå. Det behovet er påtrengende, det skjer store endringer i det arktiske området, ikke minst på klimasiden, som åpner muligheter, men som også inneholder noen trusler for befolkningen i de arktiske områdene. Det må vi ha et politisk forhold til. Det er, som jeg var inne på, stor internasjonal oppmerksomhet omkring det, bl.a. hadde den arktiske parlamentarikerkonferansen på Island framtidens arktiske samarbeid – «arctic governance» – som tema. I neste uke er det en stor internasjonal konferanse i Tromsø, Arctic Frontiers, som samler mange internasjonale politikere, og som har blitt et viktig møtested og en arena for dem som er opptatt av arktiske spørsmål. Den har «Geopolitics & Marine Production in a Changing Artic» som hovedtema. Bakgrunnen for at Stortinget i 2009 opprettet en egen arktisk delegasjon er knyttet til de endringene som faktisk skjer, og de endringene som nå synes å skje fortere enn man på det tidspunktet var klar over. Vi ser nå også at de kanskje går fortere i framtiden enn vi da trodde var mulig. I innstillingen om å opprette en arktisk delegasjon, Innst. 26 S fra 2009–2010, framgår det at bakgrunnen for opprettelsen var den økte aktiviteten i Arktis, og den økte politiske betydningen av området nasjonalt og internasjonalt. En av målsettingene som ble fastslått, var at en fast delegasjon ville skape større kontinuitet i arbeidet og øke mulighetene for å sette større norsk innflytelse på dagsordenen for å påvirke utviklingen i det arktiske samarbeidet. Før etableringen i 2009 var Stortinget representert med en representant og en vararepresentant til de arktiske parlamentarikerkonferansene og sporadiske møter med eksterne miljøer og representanter fra regjeringssiden. Vi er kommet til et tidspunkt – det er den første perioden vi har hatt en arktisk delegasjon – der delegasjonens medlemmer har syntes det har vært naturlig å ta opp spørsmål og drøfte: Har vi nådd de målsettingene vi har satt oss, har vi bidratt til å styrke Stortingets oppmerksomhet, og har parlamentarikerne bidratt til å påvirke utviklingen og styrke norske interesser? Det er vår vurdering at etableringen av delegasjonen utvilsomt har styrket Stortingets deltakelse i det internasjonale parlamentarikersamarbeidet og ført til større kontinuitet i det arktiske samarbeidet – ikke minst at delegasjonens leder, representanten Høglund, også er leder av den internasjonale komiteen for arktiske parlamentarikere har vært et viktig bidrag til at vi kan være med på å sette premissene – sette dagsordenen – for hva som skal stå på agendaen. Kontinuitet skaper større grunnlag for innflytelse, men det er en utfordring knyttet til at delegasjonen er relativt liten og ikke er en moden delegasjon med tanke på hvordan man arbeider, og at hele organiseringen internasjonalt blir diskutert. Vi vet at Arktisk råd er i ferd med å få på plass et fast sekretariat i Tromsø, noe som må sies å være svært viktig for Norge. Vi ser at det er flere og flere, som det har blitt sagt tidligere i debatten, som er opptatt av arktiske spørsmål, og som ønsker å delta i den diskusjonen. Delegasjonen må i løpet av våren komme tilbake med noen forslag til Stortinget om hvordan vi skal utvikle delegasjonen videre. Jeg tror det er bred enighet i denne salen om at Stortinget må følge opp det som har vært regjeringens strategiske satsingsområde, og vi må følge opp den utviklingen som er. Jeg vil avslutningsvis peke på det representanten Ivar Kristiansen tok opp i sitt innlegg, at vi står overfor mange utfordringer i Arktis og nordområdene knyttet til de mulighetene som åpner seg fordi det skjer miljømessige endringer, og fordi teknologien går videre. Da spiller parlamentarikerne en rolle, og jeg mener at slutterklæringen fra den 10. parlamentarikerkonferansen i Akureyri på Island i september i fjor nettopp viser de ambisjonene parlamentarikere kan ha på vegne av innbyggerne i landet knyttet til veldig mange av de problemstillingene som er der, enten det er transport, miljø eller det menneskelige aspektet som er viktig i Arktis – for der bor det mennesker, i motsetning til i Antarktis.