Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-05-18:
Aller først vil jeg takke interpellanten og understreke viktigheten av denne debatten. Jeg vil også framheve Olav Gunnar Ballo for måten han gjennom mange år har arbeidet for forståelse og likebehandling i Finnmark. Jeg har hatt et sammenfallende syn med Olav Gunnar Ballo på dette området, men som alle vet, verken en eller to svaler gjør en sommer, men det merkes at det blir varmere. Beiteressursgrunnlaget for reinsdyr har vært en pågående debatt i altfor lang tid. Det må nevnes at det er store variasjoner i Finnmark hva angår tilstanden. Det er enorm forskjell på hva som skjer på vestvidda og på hva som skjer i midtfylket og i Øst-Finnmark. Men det at det er forskjeller – som vi ser i dag – tilsier jo at vi faktisk må fokusere på det området der problemet er størst, og det er på vestvidda. For å illustrere dette kan en vise til at slaktevekten for et halvannet år gammelt dyr i vest i mange tilfeller ikke er høyere enn hva den er for årskalver i øst. Det sier noe om situasjonen. Det er innlysende at situasjonen på vestvidda tilsier at vi er havnet i en økologisk ond sirkel der beiteressursgrunnlaget svikter, med den konsekvens at for svake simler føder for svake kalver – som igjen blir et enkelt bytte for nær sagt alt av rovdyr. Dette gjenspeiler seg også i erstatningssøknader for tapte dyr. Vi vet at ved mye snø eller isdekte vidder oppstår det nesten årlig ufattelige dyretragedier. Vestvidda står i fare for å bli en høyfjellsørken. Dette skjer til tross for at Stortinget har vedtatt at det ikke skal være mer enn 64 100 dyr på området. All statistikk viser at det for de siste 15 årene nesten årlig har vært 30 000 flere dyr der. Det er ingen overdrivelse å si at det ikke er noen regjeringsansvarlige på 15 år som egentlig har brydd seg. Finnmark ligger langt unna Oslo, noe denne saken illustrerer godt. Vi har hatt 15 år med prat – når skal noen ta ansvar? Vi har i tillegg mange konflikter vedrørende beite og arealpolitikk. Vi har hatt det i Gargia i Alta, vi har hatt det i Porsanger, vi hadde det i Kvalsund, hvor man kunne fått på plass masse arbeidsplasser, som Fefor og reindriften nektet. Vi har det i Hammerfest, hvor fastboende i kommunen ikke får tillatelse til å benytte seg av ordinære friluftsstier. Slik Fremskrittspartiet ser det, er det imidlertid flere veier å gå for å løse beiteressursproblemet. Kvalitet og økt kjøttproduksjon må stimuleres på bekostning av dagens subsidieordninger, som styrker støtten etter pr. hode-prinsippet. Denne politikken er den direkte årsak til at antall dyr blir fremmet på bekostning av kvalitet. Norge trenger å innføre en modell og fornye næringen slik at næringen blir mer på linje med hva som er tilfellet i Sverige og Finland, med bl.a. å bruke en større grad av stasjonær reindrift på bekostning av nomadisk drift på vestvidda. Dette vil medføre noe mating om vinteren, men vil fremme kvalitet, kjøttvekt, produksjon og inntekt. Erfaringer tilsier at ved nomadisk drift trenger en driftsfamilie ca. 2 100 dyr for å kunne klare seg. Ved stasjonær drift trenger den samme familien ca. 800 dyr for å gjøre det samme. Og når vi vet at for mange dyr er problemet i vest, er dette en fornuftig vei å gå. Ulike kombinasjonsnæringer innen bruk av rein og doudje vil også bli enklere å kombinere for driftsfamiliene ved stasjonær drift. Reindriftsforvaltningen må helt klart bli skilt fra næringen. Dagens situasjon tilsier at dette blir bukken og havresekken. Kvalitet, objektivitet og profesjonalisme taper i dag kampen, og det er ønsket om størst antall dyr og subsidier som vinner på bekostning av beiteressursgrunnlag og kvalitet.