trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
I budsjettinnstillinga seier eit fleirtal, der m.a. Kristeleg Folkeparti og Arbeidarpartiet er med, at det ikkje har vore løyvt nok pengar til verkemiddelapparatet dei siste åra. Vidare seier fleirtalet at dette etter komiteen si vurdering ikkje står i høve til behovet for eit stort omfang av nye bedrifter og arbeidsplassar framover. Meiner representanten Apelthun Sæle at dette forpliktar oss i fleirtalet framover? Og trur representanten at det vil vera mogleg å få til dette i samarbeid med Høgre og Framstegspartiet, eller vil ho få Bondevik til å samarbeida med Arbeidarpartiet òg neste år? Så til SND og integrering av Statens Landbruksbank. Det er reist stor tvil om det er pengar nok til at denne integreringa kan skje så smidig som mogleg. To spørsmål har vore sentrale. Det eine er spørsmålet om lønsharmonisering, og det har vore vanskeleg å få fram frå regjeringspartia kva som ligg inne. Kan representanten Apelthun Sæle no seia at det er pengar til lønsharmonisering, slik at dei som jobbar i hop, får lik betaling for likt arbeid? Vil det skje frå fyrste dag, eller vil det skje seinare – i tilfelle kva tid? Er det pengar nok til omstilling elles til desse pakkane som er lagde inn? Og vil førtidspensjoneringsordninga gjelda frå 1. januar, eller vil den gjelda seinare? Hvis den gjeld seinare, slik mykje tyder på, ser Apelthun Sæle at dette kan vera ganske uheldig, at ein kan få ei avventande haldning og tilpassingar til det, som ikkje akkurat vil letta prosessen?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
I fjor i budsjettet gjekk bedriftsrådgjevingstenesta fløyten. Det vart sagt at den skulle overførast til SND, men i neste omgang gjekk pengane òg vekk. Den er no 100 pst. privatfinansiert rundt om i landet. I år har statsråden og Regjeringa foreslått reduksjonar i løyvingane til Teknologisk Institutt og Veiledningsinstituttet i Nord-Noreg. Desse forslaga har truleg ikkje kome på bakgrunn av behovet for pengar, men det verkar som om statsråden ynskjer at desse ordningane skal privatfinansierast og dekkjast fullt ut av dei som brukar dei. Eg vil for det fyrste spørja: Korleis meiner statsråden at gründarar, idémakarar og etablerarar som ikkje har så mykje pengar å betala med, skal klara seg? Korleis skal me sikra at ikkje nokon idear fell vekk på vegen frå idé til ei lønsam næring? Det er faktisk slik at ikkje alle har pengar til å betala for seg. Fleirtalet i komiteen, inkludert regjeringspartia, har sagt, som eg har nemnt her før i dag, at verkemiddelapparatet har vorte monaleg redusert kva gjeld løyvingar dei siste åra. Dette står etter fleirtalets vurdering ikkje i forhold til behovet for eit stort omfang av nye bedrifter og arbeidsplassar framover. Dette forpliktar, sa representanten Apelthun Sæle tidlegare i dag. Då går eg ut frå at statsråd Sponheim er innstilt på å følgja opp stortingsfleirtalets syn i så måte, for dette gjev verknader framover. Statsråden sa ingenting om integreringa av Landbruksbanken i SND. Eg ville ynskja at han no fekk på plass det som ligg inne i forslaget og vedtaket i dag.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-12-08:
Kristelig Folkeparti slutter ikke å overraske meg. De sier så mye riktig, men så gjør de det motsatte, og på toppen av det hele får de det i egne ører til å høres ut som det er samsvar mellom de to tingene. Vi andre både hører og ser at liv og lære ikke henger sammen når det gjelder næringspolitikken. I fjor var de med på et budsjettforlik med Høyre som næringslivet var svært fornøyd med. Endelig var det flertall takket være Høyres standhaftige krav som støttet næringslivets verdiskaping, med en fornuftig skatte- og avgiftspolitikk, med rammebetingelser for små og mellomstore bedrifter som var til å leve med – men det var i fjor. I fjor stod Kristelig Folkeparti sammen med Høyre om en offensiv skipsfartspolitikk. I år nærmest raserer de den, og med det resultatene av 1990-årenes dugnad mellom sjøfolk, rederier og staten. Nå virker det som om Kristelig Folkeparti føler at med så mye klok politikk må næringslivet og småbedriftene straffes, nærmest etter en gammeltestamentlig læresetning om at gleden skal betales med gremmelse. Kristelig Folkeparti og Regjeringen bidrar faktisk til, og det er jo det forunderlige, at Arbeiderpartiet faktisk får gjennomslag for en politikk som de ikke klarte å få gjennomslag for da de var i regjeringsposisjon. Det skulle være interessant å få representanten Sæles forklaring på hvorfor hun mener at Arbeiderpartiets næringspolitikk er så mye bedre i år enn den var i fjor. Hva er det som gjør at representanten Sæle mener at budsjettforliket er så positivt for små og mellomstore bedrifter utover landet, når delingsmodellen nå forverres, når nye trinn innføres i toppskatten, når det foretas en endring i avskrivningsreglene og økte likningstakster for fast eiendom? Hva er det som er så bra for næringslivet, for små og mellomstore bedrifter, med at man øker bilavgiften og drivstoffavgiftene? Hva er det som er så bra med at elavgiften økes, at AMS-ordningen nå avvikles, at nye miljøavgifter innføres? I Høyre mener vi at slik politikk er et feilgrep, og at det er en trussel mot små og mellomstore bedrifter. Hvorfor mener representanten Sæle at dette er til beste for små og mellomstore bedrifter utover landet?
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-12-08:
Representanten Kongshaug tror det er «onde tunger» som sier at Venstre og Regjeringen er mer interessert i taburettene enn i resultatene. Her tror jeg faktisk at representanten Kongshaug tar feil – når det gjelder dette med «onde tunger», mener jeg. Venstre i opposisjon var svært aktiv med hensyn til å selge seg som næringslivsparti. Jeg må konstatere – og det gjør næringslivet – at Venstre sviktet da de skulle iverksette sine egne gode forsetter. I fjor var de sammen med Høyre og Fremskrittspartiet om et budsjettforlik som næringslivet var svært tilfreds med. I år gifter Venstre seg – jeg hadde nær sagt – på nytt med Arbeiderpartiet for å gi næringslivet en nesestyver i form av forverrede rammevilkår. Høyre er opptatt av å skape næringspolitikk, og målet er å utvikle næringsmiljøer som et alternativ til petroleumsnæringen. Høyre vil utnytte norske forretningsmiljøers fortrinn i den globaliserte økonomien, og vi vil ivareta nasjonalt eierskap og holde hovedkontorene i Norge. Ett av svarene på disse utfordringene og målene er norsk skipsfart. Og siden 1996 har flertallet i Stortinget skapt en ny skipsfartspolitikk som gir resultater, takket være et samspill mellom sjøfolk, rederiene og staten. Nå reverseres denne ordningen som helt klart gir resultater, og som kan vise seg å gi resultater. Svaret fra Venstre på den politikken som gir resultater, er å redusere forutsigbarheten og korte ned langsiktigheten. Der andre land garanterer ti års varighet, svarer Venstre med årlige endringer, og tonnasjeavgiften er nå en faretruende bruttoskatt som truer norske arbeidsplasser, og er til skade for hele det maritime og økonomiske og industrielle miljøet i Norge. I går var jeg i Oslo Rederiforening sammen med kollega Steensnæs fra Kristelig Folkeparti. Der var dommen over Regjeringens skipsfartspolitikk og budsjettforliket med Arbeiderpartiet svært negativ. Mitt spørsmål til Kongshaug blir: Hvordan kan han forklare alle som vil styrke skipsfartsnæringen som en viktig næring i Norge, hvorfor Venstre har det så travelt med å bygge ned hele den omfattende maritime clusteren?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Høgre har alltid sagt at dei vil selja skog som staten eig. I dette budsjettarbeidet òg seier Høgre at dei vil selja Statskog sine eigedomar. Kristeleg Folkeparti er ikkje usamd i dette prinsippet. Men det er her snakk om omfang og tempo. I min kommune hadde vi ein eigedom som staten åtte. Den vart seld, så der er det selt 100 pst. Vi ser òg verdien i at Statskog har behov for stabilitet i sine rammevilkår. Departementet har allereie i dag ei salsfullmakt som gir høve til sal. Og det skjer. Går vi inn i årsmeldinga og rekneskapen for Statskog, finn vi at det sidan 1990 og fram til i dag er selt 47 skogeigedomar på til saman 97 720 dekar, altså knapt 100 000 dekar – av dette over 40 000 dekar produktiv skog. Er det slik å forstå at Høgre vil utvida salsfullmakta frå det ho er i dag? Ser Høgre nokon verdi for samfunnet i å ha eit felles utmarksareal, med dei fordelane allmenta har av det?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Eg vil ta fatt i dei kapitla i budsjettet som eg er ordførar for, og ein liten tur innom rammeområde 11. Først til kap. 911, post 70, om Teknologisk Institutt. Her tek fleirtalet tak i dei utfordringane som småe verksemder dagleg står framom i dag, nemleg å skaffa seg nye kunnskapar og kompetanse for på den måten å vera rusta til å vera aktørar i det samfunnet som vi ser framover. Teknologihenting, produktutvikling og sertifisering er alfa og omega dersom ein har tenkt å vera aktør og produsent av tidsmessige produkt i tida framover. Med det omfanget IT er i ferd med å få, vil det etter mitt syn vera store moglegheiter også for småe bedrifter til å skaffa seg sertifisering og kompetanse direkte utan å bruka mykje tid og pengar til reising og kurs. Men i og med at vi med auka løyving viser at fleirtalet ynskjer å bruka Teknologisk Institutt i ein slik samanheng som dette, vert det no opp til instituttet å utvikla seg i denne retninga. Derfor ser eg med spenning fram til tida som kjem, og på vegner av mange småverksemder vonar eg dette vert ei tenleg utvikling. Når det gjeld VINN, Veiledningsinstituttet i Nord-Norge, har dette også ein særleg småbedriftsprofil. Ja, heile 95 pst. av dei verksemdene som får hjelp og støtte frå VINN, har under 50 tilsette. Ein auke på 2 mill. kr er på same vis som løyvinga til Teknologisk Institutt eit signal om at vi ynskjer at småe, kreative verksemder skal ha eit teknologisk hjelpeapparat som heile tida er oppdatert. Når det gjeld rammeområde 11, gjennomlever landbruket og også vi som fagkomite svært utfordrande tider. Faktisk er det slik i dag at i den rikaste delen av verda, kanskje med unntak av Korea og Japan, er matproduksjonen under sterkt press. Ja, det er slik at folket vil ha produkta, men samtidig er det inga yrkesgruppe som vert så mykje mobba som nettopp bonden. Kvar dag er det å produsera mat forsøkt vinkla negativt i media. På den bakgrunnen må ingen verta overraska over at mange norske gardsbruk manglar rekruttering. Samtidig som det ovanfor er sagt, er det mange ting å gleda seg over i det norske landbruket. Kap. 1107, om Statens Dyrehelsetilsyn, er i europeisk målestokk svært gledeleg lesing. Den norske dyrehelsa er god, og vi har unngått dei epidemiliknande utbrota av farlege A-sjukdommar som t.d. Storbritannia og Portugal opplever. Det er nødvendig og gledeleg at praktisk dyrevern på slakteri har høg prioritet. Når vi i Noreg har lukkast i å få bort antibiotika i fôret og vi er i ferd med å etablera ein effektiv veterinær grensekontroll, ja, da må også slakteriverksemda verta enda betre på dette med human behandling av dyr i denne fasen. Eg har registrert med glede at dei norske samvirkeslakteria no investerer 30 mill. kr på dette området.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
På 1970-talet og utover var det vanleg med to fôrtypar, særleg i svinefôret: vekstfôr utan antibiotikatilsetjing og vekstfôr tilsett antibiotika. Særleg for å hindra tap av speddyr ved avvenning var spesielt antibiotika brukt mot kolibakterieangrep. Dette var ein vond sirkel næringa måtte kome ut av dersom den skulle ha truverde som leverandør av trygg mat. Derfor har store ressursar vorte nytta for å koma på offensiven for å styrkja immunforsvaret til dyra, slik at ein på den måten held sjukdomar på avstand. Dette har i stor grad lukkast i Noreg, og no kjem fleire land etter. Det neste skrittet no var å fjerna høvet til å tilsetja antibiotika i fôr. Då er det stortingsfleirtalet hoppar av og får kalde føter. Det er leit – og kortsiktig. Når EU i tillegg kjem til den same konklusjonen, med eit forbod, burde dette i det minste vera eit signal til fleirtalet om at dette har noko for seg. Antibiotika tilsett i fôr er ein kompensasjon for mangelfullt dyrestell. Derfor vil ein få ei betring både når det gjeld tilvekst og yting der ein har mange dyr og manglar i drifta elles – på kort sikt. På lang sikt derimot minner dette meg om bestefaren min når han fortalde om tida på vintertorskefisket: Det var ein kortvarig varme på fingrane når ein slo lens på sjøvottane.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-08:
Nei, jeg kan ikke være enig i en slik ensidig satsing som det i så fall vil bli. Det er helt riktig at vi står overfor store utfordringer, for det er begrenset hva vi kan bestemme sjøl på dette området, som på de fleste områder. Vi stanger snart hodet i WTO-taket – det er jo svært usikkert hvor det taket vil ligge framover – men én ting er at vi nå, innenfor taket, ikke utnytter de mulighetene vi har, til støtte. Nå fjernes f.eks. avgiften på kunstgjødsel, og man har heller ikke brukt de mulighetene som er der for å legge større avgifter på andre plantevernmidler. Det er altså miljøbeskatning som er lov innenfor WTO-systemet, og som kan tilbakeføres direkte til landbruket uten at det berører rammen. Det er også mulig å sette tak på både produksjoner og årsverk – over et visst tak får man altså ikke støtte. Det mener SV må være riktig når man samtidig har en overproduksjon, slik at man ikke støtter større og større produksjoner. I tillegg til problemet med nedbygging av tollvern – som vi vil se komme, og som det kan være noen gode argumenter for også – må vi sørge for at norsk landbruk fyller en nisje som andre lands landbruk har vanskeligere for å gjøre. Det er grunnen til at vi mener at vi må dreie norsk landbruk kraftig i økologisk retning. Det er nemlig en nisje som det vil være et marked for i framtida, og der har Norge konkurransemessige fortrinn av naturlige årsaker. Vi har små besetninger, det er langt mellom gårdene, gårdene er ikke store, og vi har klimatiske forhold som gjør at vi har muligheter til å nå økologiske mål tidligere enn andre. Langs den linjen kan vi bevare norsk landbruk – når det gjelder storproduksjon vil vi aldri klare det. Og så til heltidsbonden: Jeg tror ikke at det å sitte på en traktor alene er den framtida ungdom ønsker seg. Ungdom ønsker kolleger, og derfor er kombinasjonsbruk den beste løsningen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-08:
Da vi behandlet skogbruksmeldingen i vår, fremmet SV et forslag om å innføre miljøforskriften i skogbruket allerede fra det tidspunktet. Stortingsflertallet gikk inn for at man skulle få en ordning basert på frivillighet, og at man regnet med at det skulle gå bra. Vi kan lese i Nationen i dag at det ser ut til at dette går tregt, at miljøorganisasjoner føler seg til dels misbrukt, og at man ikke følger dette opp. Spørsmålet blir da: Vil statsråden, hvis dette medfører riktighet, komme til Stortinget på nytt og be om at man innfører denne miljøforskriften så fort som mulig, slik at norsk skogbruk kan få et slikt kvalitetsstempel som en slik forskrift og form for drift vil kunne gi? Så sier statsråden at han har en ambisjon om å ligge i front når det gjelder antibiotikaresistens, og det er jeg glad for. Det er nødvendig. Men på andre områder som dreier seg om miljø, ser det ut til å gå i gal retning. Det virker som om Regjeringa har slått inn på en skattelettepolitikk uten miljøprofil. I fjor var det investeringsavgiften som falt. Det er vel umulig å si at det er en grønn profil ved et slikt bortfall – det går mest til de store og har lite med miljøet å gjøre. Nå faller kunstgjødselavgiften. Riktignok økes avgiften på plantevernmidler noe, men det ser også ut til at det nå kommer andre skatteletter hvor det er vanskelig å få øye på en miljøprofil. Kan statsråden si litt om man i hvert fall har en ambisjon om at skatte- og avgiftspolitikken, også overfor landbruket, skal ha en grønn, miljøvennlig profil?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-08:
Jeg syns denne diskusjonen om farligheten ved stoffet, eller eventuelt ved bruk av andre tilsetningsstoffer, bærer litt galt av sted. Jeg har oppfattet det slik at advarsler mot å spise farlige EU-kyllinger i hovedsak dreier seg om salmonella, som er noe helt annet. Jeg har ikke oppfattet det slik at noen har ment at det – i hvert fall ikke i utgangspunktet – har vært farlig å spise kjøtt fra dyr som har fått et slikt tilsetningsstoff som vi behandler i dag. Problemet er resistens og kryssresistens, for dette dreier seg om et antibiotikum, og det er det som er farligheten i denne saken. Når medisinen ikke virker lenger, enten det er på dyrebesetningen eller på noen vi er glad i, skjønner vi hva det betyr at vi har vært restriktive og noen ganger kanskje har vært for strenge. For det er viktig. Det øyeblikket vi trenger antibiotika når noen er syke, vet vi hvor viktig dette har vært. Og det er det noen av oss setter over en del andre ting. Så kan noen kalle det følelser, ja vel, men på svært mange områder her er vi nødt til å være svært restriktive. Det er det dette dreier seg om, og ikke om hvorvidt det er farlig å spise en kylling som har spist koksidiostatika. Så sier noen at hvis dette er symbolpolitikk, skulle vi ha klart det, da er det en prinsippsak. Dette er en sak om farlighet ved kryssresistens og resistens mot farlige bakterier. Det ene gjelder kvalitetsstemplet på norsk landbruk, om vi klarer å holde bruken av disse stoffene nede i norsk landbruk når vi tillater dem av andre grunner. Det andre er om vi klarer å være sterke nok i vår argumentasjon overfor andre land i internasjonale sammenhenger når vi ønsker å få bruken av disse stoffene ned. For jeg tror ikke det er slik at noen her mener at kontrollsystemet på dette området er godt nok verden rundt, og at Norge har en rolle å spille i det å fremme miljøvennlig matproduksjon verden rundt. Da er det ikke sikkert at det er alle de finvitenskapelige bevisene som vinner fram. Vi skulle kanskje ønske at det var slik, men slik er det ikke. Dette dreier seg også om symbolpolitikk, at man er i stand til å velge en vei og være så tydelig og klar på dette at det ikke er til å misforstå. Dette opplever vi på område etter område i internasjonal politikk. Hvis man går gjennom de bestemmelser som vi har i Norge på forskjellige områder, kan man finne noen små hull, som vi kanskje syns er lite problematiske, og i seg sjøl er de også det, men de kan være den lille tua som velter det store lasset som gjør det mulig å få på plass viktige internasjonale avtaler på disse områdene. Det syns jeg flertallet tar for lite innover seg.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-08:
I mitt innlegg nevnte jeg det «politiske støynivået», og det er klart at det er berettiget med støynivå i en næring som har slike utfordringer som den har – også utfordringer til selve næringen med tanke på omstilling. Det offentlige kan ikke bidra med alt når det gjelder slike endringer, men det offentlige har etter min mening bidratt med det som det er mulig å bidra med: Det satses på bygging av forsyningsskip, kystvaktfartøy, nye ferjer, nye fiskebåter, to hurtigruteskip kan komme til å bli bygd her i landet, og også endringer når det gjelder utbetaling av verftsstøtte, som det foreligger en merknad om, vil bidra til å bedre betingelsene for verftsindustrien. Det som videre er bra med dette budsjettet, er at viktige ting som ordningen i delingsmodellen ligger fast, aksjerabatten for familieeide bedrifter ligger der fortsatt, rederibeskatningen er på plass. Skal en si noe generelt om disse ordningene, vil jeg si at kanskje det aller viktigste vi har oppnådd ved den avtalen med Arbeiderpartiet som vi har inngått, er nettopp at den sikrer forutsigbarhet i framtiden, og forutsigbarhet er kanskje det som er aller viktigst for næringslivet, og som de er opptatt av. Når det gjelder de maritime næringene og rederibeskatningen, skal vi være klar over at dette også er et cluster-fenomen. Vi har norske rederier med sine kontorer her i landet, og det er en del av clusteren vi har når det gjelder skipsbygging. Jeg er ikke så sikker på at verdens største cruiseskip ville blitt bygd på Fosen Mek. Verksteder hvis vi ikke hadde norske rederier som så fordeler ved norske verft og norsk verftsindustri.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-08:
Først vil jeg gjøre oppmerksom på en liten forsnakkelse. Jeg sa at det var verdens største cruiseskip som skulle bygges ved Fosen, men det er verdens største cruiseferge. Men hva barnet heter, har vel ikke så stor betydning, konsekvensene blir jo de samme med tanke på sysselsetting og arbeidsplasser. Så til representanten Hedstrøm, som igjen penset inn på norsk landbruk og Venstres politikk der. Når det gjelder merknaden fra Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, er Venstre i store trekk enig i det som står der. Nå er det slik at det om ca. 14 dager kommer en landbruksmelding, og hvorvidt det er riktig å gå detaljert inn på føringer i norsk landbrukspolitikk 14 dager før en slik landbruksmelding kommer, kan selvfølgelig diskuteres. Det synes jeg egentlig ikke er noen stor sak i denne sammenhengen, men utfordringene – som mange i denne salen i dag har påpekt – er mange når det gjelder norsk landbruk, deriblant overproduksjon, som Hedstrøm også var inne på. Det må legges rammebetingelser som kan påvirke at vi får kontroll over dette, men her må selvfølgelig næringen selv ta i et tak. Når det ellers gjelder Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, synes jeg at det her mangler sammenheng. Jeg gleder meg over at Fremskrittspartiet vil øke bevilgningene når det gjelder reiselivssatsing. Men ser ikke Fremskrittspartiet sammenhengen her med hensyn til det vi selger i reiselivssammenheng – norske fjorder, norske bygder og et velstelt land? Hvis vi skulle legge Fremskrittspartiets landbrukspolitikk til grunn, er jeg ikke sikker på at vi kunne ha vist dem som besøker oss, en slik vare.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-08:
Det som blir sagt om at Venstre har det travelt med å bygge ned den maritime clusteren, er åpenbart feil. Det er snarere tvert imot. Venstre er opptatt av å bevare og ta vare på den clusteren som vi har, og de fortrinnene vi har her. Men det er klart at dette er sammensatt, og vi kan vise til flere eksempler på at Venstre er offensiv i den sammenhengen. Det har aldri vært tvil om Venstres holdning når det gjelder rederibeskatningen, som også bidrar til at vi kan beholde norske redere innenfor våre grenser. Vi har i media de siste dagene sett eksempler på norske redere som flagger inn til Norge med sin flåte, og det er også et eksempel på at norsk skipsfartspolitikk, og dermed Regjeringens skipsfartspolitikk, må være bra, og kanskje blir oppfattet som enda bedre enn tidligere, i og med at slike ting skjer. Det er også, som jeg påpekte i stad, viktig med forutsigbarhet. Med den avtalen som nå er inngått med Arbeiderpartiet, er en av fordelene at rederibeskatningen er kommet for å bli. Ellers satser denne regjeringen på nyskaping, forskning og omstilling. Det kommer selvfølgelig også denne næringen til del. Når det her snakkes om maritime clustere, er det kanskje ingen clustere som er så avhengig av nettopp forskning, omstilling og nyutvikling som det maritime. Vi kjenner godt til eksempler på slike clustere, ikke minst flere steder på Vestlandet, så det er også en bit av helheten. Med hensyn til det Høyre sier i denne sammenhengen, må vi ikke glemme at også Regjeringens distriktspolitiske virkemidler er med på å bygge opp under disse clusterne, og da er det som Regjeringen legger opp til, et mye bedre virkemiddel enn det som Høyre legger opp til, som reduserer disse virkemidlene med halvparten.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-08:
Stortinget har til behandling Dokument nr. 8:61, som i korthet er et forslag som går ut på å endre fiskesykdomsloven slik at den i likhet med husdyrloven gir hjemmel for å utbetale erstatning for tap i tilknytning til pålegg fra det offentlige om nedslakting i tilfelle påvist sykdom. Forslaget avgrenser det offentliges erstatningsansvar slik at det bare skal utbetales erstatning ved nedslakting i tilknytning til utbrudd av gruppe A-sykdom. En samlet komite er i utgangspunktet positiv til likebehandling av akvakulturnæringen og husdyrnæringen når det gjelder erstatning for pålagt nedslakt, dette til tross for at fiskesykdomslovens bestemmelser var til behandling i Stortinget så sent som vårsesjonen 1997, uten at det ble fremmet merknader til bestemmelsene den gangen. Komiteen finner det ikke riktig at en eventuell erstatning gjøres avhengig av sykdomstyper, den må knyttes til det tap som er en følge av et pålegg om nedslakting. Saken har både prinsipielle og økonomiske konsekvenser. Legger man senere års gjennomsnittstall til grunn, kan det antas at det offentliges erstatningsutbetalinger vil beløpe seg til i størrelsesorden 150 mill. kr pr. år. Videre er det viktig å foreta nødvendige avklaringer i forhold til EØS-avtalen. Det kan være at erstatningen kan ses på som et rent nasjonalt anliggende, men hvis man på norsk side går lenger i å tilkjenne erstatning enn det gjøres i EU-land, må det foretas en grundig vurdering i forhold til om dette kan regnes som statsstøtte. Derfor er det en enstemmig næringskomite som mener at mange element må vurderes nærmere, og prinsipielle og økonomiske konsekvenser må utredes. Komiteens tilråding blir da at dokumentet vedlegges protokollen. Videre tilrår man at Stortinget slutter seg til at Regjeringen skal komme tilbake til saken på en egnet måte.
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Representanten Kongshaug snakket om at støynivået hadde vært for høyt. Jeg husker at det i fjor også var andre ord som ble brukt, bl.a. «tragedie». Jeg tror ikke at det som næringslivet i Norge beskriver som problemstillinger, er uberettiget i den situasjonen som vi er i. Jeg skal berømme Regjeringen for at de har vært flinke til å analysere problemene som vi står overfor, men de har dessverre ikke vært like flinke til å komme med løsninger. Ved behandlingen av næringskomiteens budsjettforslag i fjor sa representanten Kongshaug om budsjettprosessen: «Fra budsjettet ble lagt fram, var det en komedie som gikk over til et drama, og det holdt på å bli en tragedie til slutt – ikke en tragedie for Regjeringen og for Stortinget, men en tragedie for demokratiet.» I år er det blitt budsjettavtale mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. Hva er det som gjør at budsjettet ikke er blitt en tragedie i år? Arbeiderpartiet har ikke endret sin næringspolitikk. Vi står fremdeles på at norsk næringsliv krever stabilitet og styring, og at den økonomiske politikken som vi ønsker å føre, er et av de viktigste rammevilkårene for norsk næringsliv. Hva mener representanten Kongshaug det er som har endret seg, siden han i år ikke synes det er en så stor tragedie å inngå budsjettavtale med Arbeiderpartiet?
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Jeg gjorde et forsøk på en slik oppsummering til slutt i innlegget mitt, der jeg sa på hvilken måte statsråden vil forholde seg til flertallsmerknader i Stortinget, for der har jeg rimelig god erfaring med hva som forventes. Det er naturligvis også slik statsråden vil handle. Når det gjelder BU-midlene, vil det bli tatt hensyn til dette når det utarbeides nye forskrifter for BU-midlene. Samtidig må man være klar over at denne reguleringen ikke er lett å gjennomføre, men i føringene til de forskriftene vil dette bli lagt inn. Når det gjelder auksjon i forhold til viltkjøtt, har jeg også merket meg det. En kan her samtidig veldig fort komme til å gi enkeltbedrifter særbehandling, så en må her finne måter å gjøre dette på slik at en også ivaretar de øvrige hensyn som vi må ta på det området. Men intensjonen vår her er klar, og det ligger innenfor det statsråden ønsker å følge opp. Når det gjelder nesering på gris, har det vært et stort tema. Så vidt jeg kjenner til, er det én person i landet som har spurt om dette. Det endte opp som spørsmål i spørretimen, og ved komitemerknader i dag, med klare pålegg til statsråden, gjennom behandling i Stortinget. Jeg har gjort greie for at dette er det ikke anledning til i dag etter norsk lovgivning. Det betyr at man må inn og lage forskrifter til loven for at det skal kunne settes ring i nesen på grisen hos denne produsenten. Det er imot de råd som også er gitt av dyreetiske hensyn. Men får statsråden den beskjeden, gjør han naturligvis det. Men dette er en forskrift som må lages, og forskriften må ut på høring som vanlig i forbindelse med slike forskrifter. Når det gjelder styresammensetning i forhold til den nye ordningen som nå er lagt innenfor SND, vil jo dette først og fremst være en sak for SND som sådant og for Nærings- og handelsdepartementet. Jeg vil tro at også min kollega i Nærings- og handelsdepartementet vil jobbe med dette på vanlig måte, innenfor de rammer som komiteen har lagt opp til.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Jeg har gjort greie for det som gjelder oppfølging av komiteens merknad, også i forhold til BU, og vil ikke gå noe nærmere inn på dette nå. Når det gjelder den store landbrukspolitiske debatten, vil Stortinget få rikelig anledning til å gå inn i den. Jeg håper at det Regjeringen kommer med i landbruksmeldingen, vil være et godt grunnlag og faktisk også en invitasjon til å finne løsninger her i stortingssalen. Jeg vil likevel gå så langt som til å si at jeg vil tro at Fremskrittspartiet ikke vil være av dem som applauderer meldingen aller høyest når den kommer – til det er avstanden mellom den landbrukspolitikken Regjeringen ønsker å stå for, og den Fremskrittspartiet har gitt uttrykk for her i stortingssalen i dag, altfor stor. Det var veldig interessant å høre hvilke omsetningsmuligheter og priser nesering på gris kan føre til i markedet framover. Jeg får ta med meg det som et godt poeng, og se hvordan dette slår til. Når det gjelder Aanesland og Holm, er det personer som har hatt mange synspunkter på norsk landbrukspolitikk gjennom tidene, noe som også har bidratt til den generelle debatten, som alle har lov å delta i. Men det er vel ikke vanskelig å gå over grensen til Sverige og finne de motsatte resultatene. Mange hevder at norsk landbrukspolitikk er mislykket i dag, men det kunne ha vært interessant over tid og sett virkningen av den landbrukspolitikken som Fremskrittspartiet ønsker å gjennomføre. Det ville medført en total omlegging for Distrikts-Norge, og det er mulig noen ønsker det. Og da er det jo måloppnåelse. Regjeringen har ikke dette perspektivet for Distrikts-Norge framover, og derfor ønsker vi å ha et annet tak på det som har med landbruket å gjøre, og derav følger også det som har med boplikt og driveplikt generelt å gjøre.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Regjeringen tapte i Stortinget i forhold til miljøforskrift i skogbruket, og det ble da vist til «Levende Skog»-prosjektet og samarbeidet, som jeg vil si er positivt, mellom næringsorganisasjonene og miljøorganisasjonene. Så vidt jeg forstod, i hvert fall på deler av flertallet i den debatten, skulle man la dette systemet få en sjanse, for så å finne ut om dette virker. Og virker det ikke, får vi eventuelt komme tilbake til om man har nye behov på forskersiden. Jeg er ikke i dag klar til å si om dette har lyktes godt nok eller ikke, men jeg har forstått det slik at Stortinget ønsker at man skal oppnå denne miljøeffekten i skogbruket. Så til det som ble påpekt når det gjelder skattelette og investeringsavgift. Når det gjelder investeringsavgiften og de andre avgiftene, representerer det i sum ca. 630 mill. kr i sparte kostnader for norsk landbruk pr. år. Det er et av de områdene hvor Regjeringen og landbruksministeren har sett en mulighet for å forsøke å bedre inntektsbildet for norsk landbruk framover. Det betyr ikke at vi slakker noe på kravene f.eks. i forhold til å redusere bruken av kunstgjødsel. Vi har sagt at vi vil overvåke at man følger opp de planene som næringen har når det gjelder bruk av kunstgjødsel. Blir de fulgt, blir det ikke noe forurensning, og da er det en balanse i forhold til næringsopptaket. Dette vil vi følge nøye med i, også ut fra de intensjonene som replikanten hadde. Dette gjelder en avgift som går inn til staten. De andre avgiftene – og nå snakker jeg eventuelt om å ta inn og dele ut igjen – vil ikke medføre noen ny inntektsvirkning for næringen som sådan, men det vil være en omfordeling innenfor virkemiddelbruken. Jeg har sagt at når det gjelder avgiften på plantevernmidler, vil den komme til å øke framover som et ledd i å oppnå et bedre resultat.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Det har vært flere typer fôrantibiotika i bruk i Norge. Disse har blitt forbudt i tur og orden. I dag står det igjen ett, og dette produseres tilfeldigvis i Norge. Så i forhold til hvem som forvalter folkehelsa, er det veterinærene, eller er det andre? Verdens Helseorganisasjon sier at en ikke bør bruke den typen antibiotika i fôrtilsetning som også brukes i humanhelsetjenesten. Det er også noe av begrunnelsen i forhold til vurderingen vedrørende sinkbacitracin, som i begrenset grad brukes i humanmedisin, men som dog brukes. Veterinærinstituttet har også sine vurderinger av på hvilken måte dette kan utvikles. Går vi til koksidiostatika, er spørsmålet om dette også brukes i humanmedisin, med tanke på om det kan utvikles kryssresistens. Det er jo det som er spørsmålet i den saken vi snakker om i dag, og jeg har bedt om at den gjennomgangen skal vi ha. Dette er ikke noen dobbeltmoral fra landbruksministeren eller Regjeringens side i forhold til norsk landbruk. Jeg har sagt at vi vil ha en kritisk gjennomgang av de andre koksidiostatika som brukes, for å se om dette kan ha uheldige virkninger også opp mot folkehelsa. Jeg føler meg rimelig trygg på min argumentasjon i forhold til hva som er intensjonen, og det har ikke vært noen skjulte hensikter i dette i forhold til næringsinteresser som sådanne. Kanskje burde også noen andre tenke gjennom sin argumentasjon i forhold til den påstanden. Jeg er klar over at det her er Stortinget som bestemmer. Men at dette skal være en likegyldighetssak, at det på en måte ikke kan settes noen spørsmålstegn ved dette, har jeg vanskelig for å skjønne. Jeg håper at søkelyset mot dette vil være skarpt også i framtiden, for en av de største utfordringene vi har når det gjelder folkehelsa framover, er på hvilken måte antibiotika skal brukes til medisinbehandling, uten at det oppstår uheldig antibiotikaresistens på forhånd. Gjør det det, er folkehelsa virkelig i fare i framtiden. Her er det et tiltak som jeg trodde det skulle være rimelig lett å få forståelse for i Stortinget, men slik var det dog ikke. Og det tar jeg naturligvis til etterretning.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Landbruksministeren har redegjort for den vurderingen som har vært foretatt underveis under Regjeringens behandling, som jeg har redegjort for overfor næringskomiteen gjennom høring i komiteen og gjennom brev til komiteen. At statsråden gir uttrykk for hva som har vært hans vurderinger i denne sammenhengen, synes jeg en statsråd må få lov til. Samtidig har statsråden sagt at han tar til etterretning det vedtaket som Stortinget fatter. Ellers må jeg få føye til at i det brevet som gikk til næringskomiteen i forbindelse med denne saken, ble det redegjort for at Landbruksdepartementet gjennom Landbrukstilsynet har bedt Veterinærinstituttet om å avgi en rapport om andre tilsetningsstoffer med antibakteriell virkning, koksidiostatika, innen utgangen av 1999. Det er altså gjort fra departementets og statsrådens side. Rapporten er oversendt departementet 4. november 1999. Det er komiteen orientert om. Med bakgrunn i denne rapporten har departementet konkludert med at det bør skaffes til veie en del informasjon om disse mer ukjente faktorene før en eventuelt tar stilling til om disse stoffer bør forbys tilsatt fôr. De ionofre stoffene bør betraktes som egen gruppe innen antibakterielle stoffer. Et eventuelt forslag om forbud bør sendes på bred høring blant berørte parter. I den høringsrunden som ble gjennomført i forbindelse med forslag om forbud mot antibiotika i fôr, understreker Fagsenteret for fjørfe og Prior, Norske Eggsentraler, et sterkt behov for lang overgangsperiode dersom et forbud iverksettes. For å klargjøre når det gjelder koksidiostatika, har jeg orientert komiteen om fremdriften og på hvilket tidspunkt departementet tok initiativ i forhold til den saken som foreligger, og om den konklusjonen som er trukket i forhold i den fagrapporten som jeg har referert fra. Departementet vil naturligvis se på om det er andre ting i forhold til koksidiostatika som bør vurderes, men en må også vurdere dette opp mot det vedtaket som Stortinget etter all sannsynlighet gjør her i dag. Jeg mener at vi har gitt komiteen og Stortinget oversikt over det arbeidet som har vært gjort, både i forhold til sinkbacitracin og koksidiostatika i forbindelse med denne saken. Jeg innrømmer også å ha problemer med en del navn og uttrykk når jeg er i denne type debatt.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Fleire gonger i dag har både representantar og statsrådar som har hatt ordet, vore opptekne av at det skal visast respekt overfor dei merknadene som komiteane legg fram, og at dei skal følgjast opp. Eg synest det er positivt at det når det gjeld det engasjementet som komiteen har synt med omsyn til skjelnæringa, har kome ein positiv respons frå fiskeriministeren. Den rosen skal han ha. I tillegg har komiteen ved fleire høve peika på verdien av dette med auka forsking, og det er òg sagt at i dette budsjettet er det teke vare på. Eg vil likevel peika på at når det gjeld det at me skal få eit nytt havforskingsskip no, så er det altså ein føresetnad at to skip skal takast ut av drift når dette eine kjem på lufta – kjem til havs, då – og at det faktisk skal samarbeidast mellom Universitetet og Havforskingsinstituttet, slik at dei kan ha eit sambruk, og dei ser store utfordringar i utforminga av dette skipet. Så eg har eit spørsmål til fiskeriministeren, om han føler seg trygg på at den auka innsatsen på havforskingssida vil verta godt nok teken vare på i samband med at me no får eitt nytt forskingsskip til erstatning for to som går ut, eller om ein må koma nærmare tilbake til det. I tillegg vil eg be fiskeriministeren om å setja fortgang i arbeidet med å koma tilbake til Stortinget med ei eiga sak som går på dette med å skilja mellom kyst og hav, og tiltak for å kunna redusera fangstkapasiteten både i det som er havfiskeflåten, og det som er kystfiskeflåten, i tråd med det som komiteen og Stortinget har bede om tidlegare. Når kan me rekna med å få ei slik sak?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-08:
Når det gjelder byggingen av et nytt havforskningsfartøy, er det klart at et slikt nytt skip vil få en betydelig større kapasitet enn de gamle skipene. Det at man har funnet det riktig å gå inn i et samarbeid mellom Havforskningsinstituttet og Universitet i Bergen, er for så vidt en naturlig oppfølging av at det gjennom mange år har vært et godt samarbeid mellom de to institusjonene, og forslaget om at de kan foreta en slik deling, har faktisk kommet fra Havforskningsinstituttet og Universitetet i Bergen. Og det er vel fordi begge institusjonene, både Universitetet og Havforskningsinstituttet, ser behovet for å få både et langt bedre forskningsredskap gjennom et nytt, stort og moderne havforskningsfartøy, og på den måten også styrke samarbeidet. Som statsråd har jeg god tro på at det forslaget som er kommet, vil være til gagn for begge institusjonene og for forskningen totalt sett. Vi skal huske på at det prosjektet som nå er under utvikling, blir noe helt annet enn de to fartøyene som skal tas ut. Så til spørsmålet om en annen deling mellom kyst og hav når det gjelder regulering, og også senking av grensen for enhetskvoter for konvensjonelle fartøy. Som vi har vært inne på tidligere, er det egentlig et komplekst forhold på grunn av at kystflåten, som vi nå reguleringsmessig har fra 6 og opp til 28 meter, har en slik blandet sammensetning at det er vanskelig på forhånd å si hvilken fangsaktivitet de vil ha i de ulike fiskeriene. Derfor har man kunnet gjennomføre reguleringer som har vært gunstig for dem som har vært helårsengasjert, bl.a. i torskefiske. Når vi nå skal skille det ut, må vi for å sette nye grenser, først se på hva slags aktivitet de ulike fartøyene hadde. Vi har et dataprogram som for så vidt er ferdigutviklet. Det som gjenstår, er å se hvorledes vi kan vedlikeholde det. Men vi skal komme tilbake til Stortinget så fort det lar seg gjøre.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-08:
Nå er det slik at den delen av selbestanden i nordområdet som er en del av næringskjeden i Barentshavet, er en russisk bestand, den såkalte kvitsjøbestanden. Gjennom to års telling med infrarøde kamera har russiske forskere økt anslaget fra 700 000–800 000 til 2,2–2,3 millioner sel. Det er klart at dette er et stort problem. Nå er det slik at de kvotene blir fastsatt av russiske forskere og russiske myndigheter, og i fiskeriavtalen vi har med Russland, får vi da avsatt en kvote som vi får anledning til å fange i Østisen. Nå er det dessverre slik at Norge, på grunn av den økonomiske situasjonen i selnæringen, ikke har hatt fangstskuter eller rederier som har vært interessert i å gå inn og ta disse kvotene. Så det departementet nå arbeider for, er å finne ordninger som gjør at rederier vil investere og foreta fangst, slik at vi tar våre kvoter både i Østisen og Vestisen. Det vi håper på, er at det i kommende sesong skal være tilstrekkelig med skuter på plass. Dette er vel egentlig svar på det spørsmålet som ble reist om selfangsten. Men la meg bare si at selfangsten som sådan er regulert gjennom kvoter. Det er imidlertid ikke noe problem knyttet til markedet annet enn at prisen på produktene av sel, skinnene, som er det egentlige markedsproduktet, har så lav verdi i markedet. Vi har forsøkt å dra i gang både forskning- og utviklingsprosjekter som kan gjøre at hele selskrotten skal kunne utnyttes kommersielt, spesielt kjøttet, men også spekket på en del områder. Det er interessante perspektiver, spesielt gjelder det marint fett, som spekket utgjør.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-08:
Hvis det er tillatt å ta den sammenligningen at man leser media omtrent som en viss mann leser Bibelen, tror jeg det er det representanten Kristiansen må ha gjort. Jeg kan ikke se den sammenhengen som han her har trukket. Hvis Norge skulle være nærmest hovedansvarlig for bruddet i Seattle, der 134 land har deltatt, og Norge er en stat med 4,5 millioner mennesker som markedsmessig ikke vil bety noe som helst for de store nasjonene, da har man etter mitt syn – det er forhåpentligvis ikke uærbødig å si det – en slags stormannsgalskap i seg som det er lite realisme i. Når det gjelder Regjeringens posisisjon til de forhandlingene, er den helt klar. Fiskerinæringen hadde en posisjon som etter mitt syn var helt utmerket. Hadde Regjeringen fått gjennomslag for det den la opp til i WTO-forhandlingene, kunne vi fra neste år ha kommet i gang med forhandlinger der markedsadgangen for fiskerinæringen også hadde inngått, men atskilt fra forhandlingene om landbruk. Det var det som var den norske regjeringens posisjon: Landbruk og fiskeri har ikke noen sammenheng. Det var faktisk også et flertall av de store land som gikk inn for det samme, bl.a. både USA og EU. Det var andre ting som gjorde at forhandlingene om dagsordenen brøt sammen. Det som gjenstår av vedtaket i WTO om dagsordenen, er det som foreligger fra Uruguay-forhandlingene, der man var enige om i 2000 å starte med landbruk og investeringer. Det var den utvidede dagsordenen som man dessverre ikke ble enige om. Vi håper selvfølgelig at man på nyåret kommer i gang med nye forhandlinger om den utvidede dagsordenen. Og da håper vi at fisk kommer med som et forhandlingstema etter det opplegg som Regjeringen har lagt, og som også lå innenfor det som USA og EU har gått inn for.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-12-08:
La meg først få understreke det replikanten gav uttrykk for, at vi har vært gjennom noen år med stramme budsjett, og innenfor stramme budsjett må det prioriteres hardt også innenfor Næringsdepartementets budsjett. Det betyr at ønsker man å styrke noen områder, er det også nødvendig å finne noen kroner å trekke fra på andre områder. Det er også bakgrunnen for at vi fant det nødvendig å fremme forslag om noen kutt på TI og VINN i budsjettet. Jeg tar til etterretning at komiteen og Stortinget i dag velger å føre tilbake noen kroner med andre prioriteringer, bl.a. reduserer man noe i bevilgningene til SND. Jeg deler helt ut den grunnleggende oppfatning at det må brukes statlige penger til å styrke rådgivning og det viktige arbeidet som gjøres her, spesielt rettet mot de minste bedriftene og teknologioverføring. Jeg tror det blir viktig framover kanskje enda klarere å bidra til at de pengene vi bruker bl.a. på disse institusjonene, direkte kommer småbedrifter og bedriftsutvikling til gode. Nå har TI hatt en utvikling hvor, ut fra de ferskeste tall jeg har, 74 pst. av aktivitetene deres er egenfinansiert. Men det er like fullt viktig at de har ressurser til å gi veiledning til de bedriftene som ikke selv har råd til å betale for dette. Det var slik at vi også hadde en debatt om BRT-systemet i fjor. Dette har da blitt slik at det på ulike måter har blitt løsninger lokalt, men fortsatt går betydelig statlige penger via SND til dette, og det er etablert avtaler. Jeg har fått rapporter om at dette fungerer bra mange steder. Når det gjelder sammenslåing av Landbruksbanken og SND, går det arbeidet veldig godt. Organisasjonene samarbeider bra, og jeg tror vi skal la disse organisasjonene få tid på seg til å få til en naturlig sammensmelting, få til en naturlig innplassering i stillinger, slik at det blir en organisasjon som har mest mulig lønnsharmoni.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-12-08:
Jeg har lest i innstillingen som behandles i dag, at Fremskrittspartiet har et annet syn enn resten av komiteen på disse tingene. Jeg må nok gi uttrykk for at det er komiteflertallets syn som er i samsvar med departementets og mitt syn. Fra departementets side er det ingen planer om å gå til noen store organisasjonsendringer når det gjelder standardisering. Det betyr ikke at vi ikke hele tiden arbeider med hvordan vi kan forbedre og gjøre de ulike apparatene og tjenestene vi har, enda bedre.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-12-08:
La meg først ta tak i det siste, om Næringsdepartementets budsjett, som er til behandling i dag. Jeg deler den oppfatning at det ikke er store endringer. I det som ofte kalles «den lille næringspolitikken», som er knyttet direkte til Næringsdepartementets budsjett og aktivitet, er i all hovedsak Regjeringens framlegg videreført, og det er jeg glad for. Som jeg sa i mitt innlegg, gir det en mulighet til nå sakte, men sikkert å vri mer og mer av aktiviteten over mot nyskaping og de nye vekstområdene som vi trenger veldig. Det er ikke noe problem for meg som næringsminister å si at jeg gjerne skulle hatt en enda større og bredere forståelse for nødvendigheten av å bruke penger på slike ting. Jeg tror staten framover kommer til å ha en viktigere og større rolle i næringsutvikling. Det er en svær risiko forbundet med å etablere nye bedrifter innenfor den nye kunnskapsteknologien, som gjør at det trengs en aktiv stat på viktige områder. Her vil jeg gjerne oppfordre Høyre til å tenke nytt om hvilke framtidens utfordringer vi har, og erkjenne nødvendigheten av at staten er aktiv i forhold til å ta noe risikoavlastning og ellers aktiv i forhold til hvordan vi kan kommersialisere bl.a. forskningsresultater. Det er nok innenfor det vi ofte kaller det forskningsbaserte næringsliv, veldig mange av de ufødte bedriftene er, og hvor mye av den nye aktiviteten vil måtte komme. Her vil staten måtte ha en aktiv rolle. Så til spørsmålet om resultatene for næringslivet – for ikke å si «den store næringspolitikken» – av det samlede budsjettforliket. Det er slik at både budsjettene som ble laget i de to foregående år med støtte fra de to høyrepartiene, og budsjettet for i år med støtte fra Arbeiderpartiet har sin hovedbasis i et sentrumsbudsjett som er lagt fram av Regjeringen, hvor det alt vesentlige er videreført. Slik sett er det godt, også resultatet som kommer i år. Jeg vil allikevel understreke at det at det var mulig å få en så tidlig budsjettavklaring og ikke ha den usikkerheten som vi f.eks. hadde i fjor til helt oppunder disse tider og enda lenger, er grunnleggende bra for økonomien og for norske bedrifter, som nok føler en usikkerhet i en situasjon hvor veldig mye flyter i de store budsjettstørrelsene.