Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Ren luft, rent hav og en natur i balanse er blant menneskenes grunnleggende fellesgoder. Vi kan ikke overlate alt til markedet og den frie konkurransen når det gjelder å ta vare på disse fellesgodene. Klimaproblemene er vår tids største miljøutfordring, samtidig som det er et miljøproblem knyttet til kampen mot fattigdom. 1,7 milliarder mennesker lever i dag under fattigdomsgrensen. Hele 2 milliarder har ingen tilgang til elektrisitet. Tilgang til energi vil derfor være en av de viktigste faktorene for å øke levestandarden blant verdens fattige. Dessverre vil fossilt brensel fortsatt være den dominerende energikilden og stå for 84 pst. av økningen fram til 2030. Dette er en utfordring. Men den sittende regjeringen har ambisiøse mål om at den norske industrien skal utvikle CO2-fangstteknologi som er så billig at den kan brukes av alle land i framtiden. Historien forteller oss at vi i Norge er flinke til å utvikle teknologi. I fastlandsindustrien har man arbeidet aktivt med å redusere klimagassutslippene helt siden klimaproblemet ble satt på dagsordenen. Faktisk ble den første klimaavtalen inngått ved daværende miljøvernminister Thorbjørn Berntsen i 1997. Det resulterte i at de spesifikke klimagassutslippene fra aluminiumsindustrien ble redusert med 62 pst. Norsk aluminiumsindustri er verdensledende i klimaeffektivitet, og det forteller oss at det nytter å gjøre noe. Det er en annen ting som er viktig i den store klimadebatten, og det er hvordan vi kommuniserer klimautfordringene til barna. Det er den generasjonen som skal føre våre tiltak videre, og alt taler for at det 21. århundre vil gå inn i historien som det århundre da verden gikk fra fattigdom til velstand, og den verden skal de styre. Er vi flinke nok til å formidle til barna verdiene av et godt klima, og tar vi oss tid til å forklare virkeligheten? I dag forteller psykologer om mindreårige barn som ikke tror de vil oppleve å bli voksne, fordi menneskene er i ferd med å ødelegge livsgrunnlaget på jorden. Jeg har selv opplevd at en guttunge på åtte år trodde at han kom til å drukne dersom isen i Antarktis smeltet og havet steg med 1,4 meter. Ingen sa at dette vil ta mange år. Men vi skal forhindre at det skjer. En jente sa til moren sin da familien satt og pratet om utbygging av huset de bodde i: Det kan da ikke være noen vits, mamma, for snart blir det istid igjen, og da kan vi ikke bo her, og kanskje vil vi dø. Har vi da formidlet klimautfordringene riktig? Men det å formidle klimautfordringene på fremskrittspartivis vil nok gjøre barna enda mer forvirret. Når et politisk parti bl.a. ikke anerkjenner menneskeskapte klimaendringer, ikke støtter Kyoto-avtalen og er imot å kutte noe som helst på hjemmebane - dette for å slippe å endre livsstil - blir det ikke mye troverdig verken for barn eller voksne. De klamrer seg til forestillingen om at klimasystemene er for store til å påvirkes av mennesker, og at klimautfordringene som hele verden står overfor, bare er hysteri og skremselspropaganda. Det verste er når Fremskrittspartiet påstår at FNs forskere og store deler av miljøbevegelsen har økonomiske interesser av å krisemaksimere klimaendringene. Er det så vanskelig å forholde seg til en litt ubehagelig virkelighet? Og hvor er respekten for den verden vi lever i? I deres øyne er myndighetene i Saudi-Arabia, USAs nåværende president og amerikansk-arabiske kull- og oljeselskap de som innehar sannheten. Hvor lenge skal Fremskrittspartiet drive med dobbeltkommunikasjon? Jeg er spent på hvilke partier i norsk politikk som til slutt vil samarbeide med dette partiet.