Olov Grøtting (Senterpartiet), 2013-02-19:
Her i Norge har vi gode velferdsordninger. Velferdsordningene våre er avhengig av høy arbeidsdeltagelse for at vi skal kunne opprettholde den skandinaviske velferdsmodellen. Det er tverrpolitisk enighet om at vi her i landet er i en situasjon der vi har stort behov for arbeidskraft, og at vi ønsker at hele arbeidsstyrken – både kvinner og menn – skal ha lik mulighet til å gå ut i arbeid. Det er også enighet om at for å sikre velferdsordningene for kommende generasjoner må vi ha insentiver for å holde fødselsraten oppe. Vi har derfor etablert overføringsordninger som omfordeler ressurser til barnefamilier. For småbarnsfamilier har vi derfor et mål om full barnehagedekning. Dette målet er vi i ferd med å nå. Vi har kontantstøtte for dem som ikke ønsker barnehage mens ungene er helt små, og vi har barnetrygd. Det er gode velferdsordninger som sikrer småbarnsforeldre mulighet til å delta i yrkeslivet på linje med andre. Den økonomiske situasjonen i mange land i Europa og i verden for øvrig har ført til økt migrasjon. Vår helt spesielle økonomiske situasjon, her vi sitter på den grønne gren med vår oljeøkonomi, har naturlig nok ført til at vi er et attraktivt migrasjonsmål, akkurat slik forslagsstillerne beskriver. Det er viktig for arbeidstakere fra mange land i Europa og verden for øvrig, der det i dag er stor arbeidsledighet, at de kan komme hit til landet og jobbe, og vi har virkelig bruk for denne arbeidskraften. Vår verdiskaping er helt avhengig av å rekruttere arbeidskraft fra utlandet. Det er slik at så lenge EØS-avtalen regulerer arbeidstakernes rettigheter for alle landene innenfor dette området, fører det til at alle arbeidstakere fra EØS-området har rett til de samme familieytelsene for sine unger som vi har her i Norge. Det er faktisk slik at en som jobber i Norge eller på et norsk skip, har rett til f.eks. barnetrygd, selv om ungene ikke er bosatt i Norge. Forslagsstillerne stiller spørsmål ved om det virkelig skal være slik at arbeidstakere som er bosatt med familien i andre land, skal få samme velferdsytelser og samme satser som barnefamilier får i Norge. Det er kanskje betimelig, all den tid både barnetrygd og kontantstøtte er basert på norsk kostnadsnivå og familienes mulighet til å sørge for gode levekår for ungene deres i det norske samfunnet. Forslagsstillerne viser til at i mange land innenfor EØS/EU er kostnadsnivået betydelig lavere enn i Norge. For eksempel er det slik at en i Polen ifølge Statistisk sentralbyrå får over dobbelt så mye for pengene som i Norge. De ønsker derfor at Stortinget ber regjeringen legge fram en sak om kjøpekraftjustering av kontantstøtte og barnetrygd i forhold til kostnadsnivået i bostedslandet i løpet av vårsesjonen 2013. Komiteen er enig i at økt arbeidsinnvandring til Norge fra andre land i EØS-området fører til at flere benytter seg av sin rett til å eksportere bl.a. barnetrygd og kontantstøtte. Jeg er helt enig i at en kan stille spørsmål ved om det er riktig, og om dette er bærekraftig for det norske samfunnet, med de samme satsene som gjelder for Norge. Nå er det slik at Arbeidsdepartementet er kjent med disse problemstillingene, og de har satt i gang en gjennomgang av reglene om medlemskap i folketrygden og eksport av trygdeytelser. Spørsmålet om kjøpekraftjustering vil derfor bli vurdert nærmere i den gjennomgangen. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, mener derfor det er riktig å avvente konklusjonene fra det arbeidet før det tas endelige avgjørelser på hva som skal skje videre på dette området.