Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Det er selvsagt slik at når Stortinget diskuterer Norges statsform, er det en svært alvorlig og viktig sak, fordi statsformens organisering legger grunnlaget for vårt samfunns funksjonalitet. Jeg tror det er en realitet at det er veldig få i befolkningen, og kanskje, får jeg si, ingen i Det norske storting som på prinsipielt grunnlag mener at det er riktig at statsoverhodets tilgang til makt skal komme gjennom arv. Jeg hører ingen si det. Det det er bred tilslutning til, er at det er de demokratiske prosessene basert på det vi kaller hemmelige og frie valg, som skal være grunnlaget for maktutøvelsen, slik forslagsstillerne sier i sin begrunnelse for sine forslag. Hele den sosialdemokratiske tenkningen om samfunnsmodellen i Norge bygger jo akkurat på det. I Norges moderne historie bygger vår kulturelle, sosiale og økonomiske utvikling på en demokratisk styreform. Et godt organisert og levende demokrati er en forutsetning for et stabilt og humanistisk samfunn. I det historiske perspektiv vet vi at det har vært mye motstand, men i dag kan vi si at alle grunnleggende sett er enige om dette. Det andre historiske perspektivet er utviklingen av det norske monarkiet. Monarkiet og et levende, representativt folkestyre har utviklet seg sammen til å bli en stabil styreform i Norge, som det nå er stor oppslutning om i folket. Denne utviklingen har funnet sted fordi kongen, som saksordføreren sa, har forvaltet sin makt fornuftig og lojalt vist respekt for Stortinget og Regjeringens reelle rett til å styre samfunnet. På den annen side har de folkevalgte organer respektert kongemaktens betydning, som en stabiliserende faktor med positiv betydning for det norske samfunnet. Monarkiet som statsform har en meget lang historie i Norge. Våre konger er nært knyttet opp til hvordan vi omtaler og tenker på Norges historie – også i moderne tid. Etter unionsoppløsningen i 1905 bekreftet folket gjennom folkeavstemning at det ønsket at Norge fortsatt skulle være et kongedømme. Vårt valg av konge viste seg å være heldig. Vi kan ikke omtale Norge under annen verdenskrig uten at kong Haakon VIIs viktige rolle er med. Arbeiderpartiets første regjering ble opprettet som følge av at den samme kongen på demokratisk vis ønsket at Arbeiderpartiet skulle danne regjering. Han spilte en viktig rolle. Vårt kongehus, slik som det har vært forvaltet, har vært hele folkets kongehus. Både kong Olav, og senere kong Harald, har fulgt i sin fars og sin bestefars fotspor, og det norske folk slutter bredt opp om monarkiet – faktisk i enda større grad enn før. Etter Arbeiderpartiets mening, slik det framgår tydelig av innstillingen, dersom det en gang i framtiden skulle bli aktuelt å skifte styreform, må det forelegges befolkningen i en rådgivende folkeavstemning før Stortinget så i sin tur behandler saken på nødvendig måte. I likhet med saksordføreren vil jeg til slutt bemerke at forslagsstillerne foreslår at hvis Stortinget slutter seg til forslaget i dag, skal kongen gå av med øyeblikkelig virkning. Det er selvfølgelig svært dramatisk. Derfor sier jeg det på denne måten: Det er Arbeiderpartiets oppfating at vi ikke mener at et slikt forslag bør støttes selv om man er prinsipielt tilhenger av republikk, fordi det ikke ville være mulig å håndtere konsekvensene av et slikt forslag på en seriøs og riktig måte.