Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-14:
Som vi snakket om litt tidligere i dag, i en annen debatt, med en litt annen komité til stede, har det kommet mange djerve forslag som har blitt vedtatt i denne salen for å bringe folk ut av fattigdom – fra vi var et av de fattigste landene i Europa for 100 år siden, til der vi er i dag. Likevel betyr det ikke at kampen mot fattigdom er vunnet. Den vinnes kanskje ikke én gang for alle, men vi bør hele tiden i denne salen strekke oss for å bekjempe fattigdommen. Da Venstre for 100 år siden kjempet for en felles skole som alle skulle være i, og for alle de grunnleggende tingene – som åttetimers arbeidsdag og alle de grepene som man fikk gjennomført for å bekjempe ulikheter i samfunnet – var fattigdommen veldig knyttet til grupper. Nå opptrer fattigdom på veldig ulike måter, også i grupper som ikke passer inn i de firkantene man tegner når man tegner sosiale grupper. Det fins innvandrerfamilier som gjør det kjempegodt. Det fins innvandrerfamilier som holder på å jobbe seg i hjel, for de har så mange jobber. Det betyr ikke at de er kuttet ut. Jeg bor f.eks. på østkanten i en av de fattigste bydelene i hele Norge, nemlig Gamle Oslo – men også i en av de bydelene der ungdom bruker minst rus. Det er ingen klare likheter som sier at bare det og det fins, så møter man fattigdom. Nei, jeg møter fattigdom i mange familier der man f.eks. jobber, men likevel ikke får det til å henge sammen på grunn av et boligmarked. Det er mange grunner til at vi ender opp med de problemene vi har, og derfor er det vanskeligere også å tro at de store, generelle grepene skal hjelpe alle. Så tror jeg at det å være fattig i dag faktisk er sosialt verre enn det var før, for i samfunn med stor sosial mobilitet oppfattes det å være fattig som det å være mislykket. Men i et samfunn med lav sosial mobilitet er man fattig fordi man var født sånn. Så i det gamle bondesamfunnet som da min far var født husmannssønn, var det ingen som fortalte noe om at han som person var født husmannssønn. Sjøl om en gutt var født på den største gården i bygda, kunne han jo være en drittsekk likevel. Så det har ikke noe å gjøre med evnene dine, det sier ikke noe om personligheten din – det sier ikke noe om noe, det at man bare var født inn i en posisjon i gamle dager. I dag, med så stor grad av sosial mobilitet, blir man stemplet på en helt annen måte enn det man ble i det fattige bondesamfunnet som vi bygger på. Fattigdom blant barn er det mest urettferdige vi kan tenke oss, for de har aldri gjort noe for å komme dit de er. Da kan vi snakke om arbeidslinje, og vi kan snakke om mye annet, men ofte opplever barn som lever i fattige familier, dette som veldig urettferdig, og som noe de ikke har gjort noe for å oppleve. Derfor mener jeg at det å bekjempe fattigdom blant barn er det aller viktigste. Og derfor syns jeg dette var en viktig og god interpellasjon. Jeg tror at det er viktig for å nå disse gruppene at vi gir rom for de gode løsningene, som også lages helt på grunnplan – sånn som når Stavanger lager en pool med idrettsutstyr, telt og ski og alt det, og gjør det så enkelt at en lærer bare kan ringe på og komme og hente det når man skal på skoletur, eller at en familie bare kan komme innom og låne noen fiskestenger og et telt hvis de trenger det en helg. Disse ordningene lages så langt ned, så ubyråkratisk og så lite stigmatiserende at mange får muligheter. Vi i Venstre har lagt fram masse forslag, vi. I våre alternative budsjett foreslo vi ved forrige budsjett 2,3 mrd. kr mer til fattigdomsbekjempelse, spesielt blant barn. Da regjeringa la fram fordelingsmeldinga, la vi fram 25 forslag for å få gjort noe med dette. Og så kan SV stå og si at man vil samarbeide med de andre, og fy og skam dere, men vi vil faktisk samarbeide om å få til noen ting. Det er mulig at noen har en utstrakt hånd. Den har jeg ikke merket mye til. Alle de 25 forslagene Venstre la fram i forbindelse med fordelingsmeldinga, ble nedstemt med brask og bram, nesten uten at noen gadd å argumentere imot dem. Alle forslagene vi har laget i alternative statsbudsjett, har blitt nedstemt med brask og bram uten at noen egentlig har giddet å argumentere imot dem. Ja, sjøl sånne åpenbare ting som sosialhjelpssatser, eller åpenbare ting som f.eks. å gjøre noe med momsen på frukt og grønt, hadde vært mye mer virkningsfullt for å hindre klasseskillet i matveien enn det man gjør i skolen med denne regjeringa.