Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-03-06:
Norge er et godt samfunn, bygd på likhet. I moderne tid har det vært små forskjeller mellom folk og en høy grad av tillit. Sosial, økonomisk og geografisk utjevning har ligget til grunn for vår samfunnsutvikling, en fordelings- og utjevningspolitikk som jeg som senterpartist jobber aktivt for skal videreføres. Barnetrygden er en universell ordning, som Senterpartiet i det bildet ønsker å videreføre. Barnetrygden ble innført i 1946 og var den første universelle ordningen i norsk sosialpolitikk – et godt eksempel på det sosiale fellesskapet som vokste fram under annen verdenskrig på tvers av klassegrenser. I dag har vi dessverre en annen situasjon, for nå står barnefamiliene i kryssilden i den norske fordelings- og verdikampen. I dag er nemlig Norge i en negativ utvikling, for det er ikke lenger slik at vi som samfunn sørger for at det blir stadig mindre forskjeller mellom folk og de mulighetene man får. Nå har vi fått det slik at nærmere 100 000 barn vokser opp i fattigdom i Norge – 100 000. Et samfunn der familiefattigdommen øker, er ikke noe et av verdens rikeste land bør være bekjent av. Et tiltak vi vet bidrar til den utjevningen mellom barnefamilier og andre familier som vi har behov for nå, er barnetrygd. Men Stortinget har gjennom mange år latt være å styrke barnetrygden, dessverre. Jeg mener at vi ikke kan akseptere en samfunnsutvikling og en politikk hvor utjevningen stopper. Derfor er det vi gjør med barnetrygden nå, viktig. Den må økes, og den må forbli universell. Men i regjeringsplattformen står det at regjeringen vil se nærmere på innretningen og omfanget av de ulike ordningene til barnefamiliene. I dette ligger det muligens en åpning for behovsprøvd barnetrygd, som vi vet at Venstre har vært en forkjemper for. Jeg vil bare si fra talerstolen her at Senterpartiet i så fall er sterkt uenig i en slik innretning, og vil advare mot det her og nå. For vi må ikke glemme vår historie. Den norske velferdsstaten er bygd på prinsippet om universalisme, hvilket betyr at folk har sine rettigheter fordi de er borgere av dette landet, ikke fordi de arbeider i et bestemt yrke eller i en næring. I en velferdsstat som vår er noen ordninger universelle. Barnetrygden er én av disse, og det må opprettholdes. Det skal også sies at Nav tidlig frarådet å innføre behovsprøvd barnetrygd, da en slik differensiering også vil bli altfor byråkratisk og ineffektiv å drifte. La det ellers ikke være noen tvil om at Senterpartiet ønsker å prisjustere barnetrygden. Vi ønsker å øke satsene og mener dette vil utjevne forskjellene i levekostnadene mellom barnefamilier og andre i samfunnet, i tillegg til at det er et viktig tiltak mot barnefattigdom. Senterpartiet er derfor enig i intensjonen i SVs forslag, forslag nr. 1, men vi mener at vi ved prisjustering nok må ta utgangspunkt i dagens nivå, og så må vi se framover og ikke helt tilbake til 1996. Barnetrygden har ikke vært prisjustert på over 20 år. En justering som tar utgangspunkt i 1996-nivået, ville gi enorme utgifter. Bare i 2018 ville det kostet over 8 mrd. kr dersom barnetrygden ble prisjustert for perioden 1996–2018. På bakgrunn av det kan ikke Senterpartiet støtte forslaget fra SV om å prisjustere fra 1996-nivå, men minner om at også vi har vært opptatt av å øke barnetrygdsatsen tidligere – vi viser til Senterpartiets alternative budsjett for 2018, der vi foreslo å øke barnetrygden med 117 mill. kr. Til sist: Senterpartiet vil ellers selvfølgelig berømme at forslaget om at barnetrygden skal holdes utenfor ved beregning av økonomisk sosialhjelp, som hele komiteen her nå stilte seg bak, blir fremmet i dag. Det er ikke rettferdig at den fordelingspolitiske virkningen som barnetrygden skal gi, blir fratatt barnefamilier som er avhengige av sosialhjelp. Det er ikke rettferdig og heller ikke riktig politikk om man vil få ned barnefattigdommen. Så det vedtaket er jeg glad for.