Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-12-16:
Det er en selvfølgelig ting å si, men jeg vil si det først likevel. Alle saker som behandles i Stortinget, er selvfølgelig viktige, men jeg vil legge særlig vekt på denne saken, fordi den viser en utfordring vi har i norsk forvaltning som ofte er oppe til diskusjon, i både det store offentlige rommet og det politiske miljøet: Hvorfor blir ting mye dyrere enn det som var bestemt da de forskjellige prosjektene ble vedtatt? Hvorfor viser det seg i ettertid at det som var planlagt, ikke var planlagt på en tilstrekkelig god måte? Det er en utfordring for oss alle – særlig for Stortinget, som skal fatte overordnete vedtak om hvordan samfunnet skal utvikle seg. Jeg sier dette på bakgrunn av en igjen veldig god rapport fra Riksrevisjonen, som tar opp dette temaet på en bred og veldig tilfredsstillende måte, etter komiteens mening. Dette er igjen en enstemmig innstilling fra kontrollkomiteen, og det er ikke noen politiske uenigheter om de forhold som rapporten behandler eller de konklusjoner som er trukket av komiteen i merknadene. Jeg slutter meg helt og fullt – på vegne av komiteen – til Riksrevisjonens utgangspunkt for undersøkelsen og vil understreke at for Stortinget, og selvfølgelig også for regjeringa, er det av stor betydning at beslutningsgrunnlaget for en avgjørelse er riktig og framfor alt viktig. Et uriktig eller falsk beslutningsgrunnlag vil kunne medføre at fastsatte mål ikke nås, og at tiltak får utilsiktede konsekvenser for berørte parter. For å sikre et godt beslutningsgrunnlag må det gjennomføres tilfredsstillende mål- og problemanalyser, alternative virkemidler må vurderes og ikke minst må konsekvensene av en beslutning være utredet før tiltak vedtas. Eksempler på det motsatte vekker ikke bare hoderysting i befolkningen, men også hos oss som står ansvarlig. Vi er ikke tjent med saker hvor f.eks. et sykehus blir bygd for å dekke et økende behov, men som viser seg å være for lite allerede før det er ferdig bygd. Det er et eksempel på det jeg snakker om: Alvorligheten i svikten i planleggingen, slik Riksrevisjonen i rapporten påpeker overfor Stortinget. Riksrevisjonen har gjennomført en dybdeundersøkelse av fem offentlige tiltak under ulike fagdepartementer. Disse inkluderer de vanligste typer tiltak. Det handler om lover, forskrifter, reformer og investeringstiltak, med konsekvenser for statlig forvaltningsnivå, fylkeskommuner, kommuner, næringsliv og private. Valg av tiltak er basert på aktualitet og vesentlighet. For å kunne gi et mer generelt bilde av utredningene er det også benyttet kvantitative data og data fra undersøkelser som er gjennomført av forvaltningen selv. Undersøkelsen viser at det er betydelige svakheter i utredningsarbeidet. Jeg vil særlig legge vekt på og trekke fram at konsekvenser for næringsliv og kommuner av ulike tiltak i liten grad vies oppmerksomhet før vedtak fattes. En samlet komité vil derfor, i likhet med Riksrevisjonen, vise til utredningsinstruksens krav om at konsekvensutredninger skal omfatte konsekvenser for statlig, fylkeskommunal og kommunal forvaltning og for private, herunder næringsvirksomhet og enkeltpersoner. Som jeg sa innledningsvis, stiller komiteen seg bak Riksrevisjonens bekymring for at manglende konsekvensutredninger kan gi beslutningstagerne manglende oversikt og manglende bevissthet om effekten av tiltak og hvilke belastinger de eventuelt kan medføre for kommunene eller næringslivet. Mangelen på samfunnsøkonomiske konsekvenser, som Riksrevisjonen i sin rapport avdekker, gjør det vanskelig å rangere og prioritere mellom ulike virkemidler og tiltak. På samme måte er fraværet av alternative virkemidler i beslutningsdokumenter med på å gi grunnlag for å stille spørsmål ved om Stortinget og regjeringa får et tilstrekkelig beslutningsgrunnlag i viktige saker. Jeg gjentar den setningen. En samlet kontrollkomité sier: «På samme måte er fraværet av alternative virkemidler i beslutningsdokumenter med på å gi grunnlag for å stille spørsmål ved om Storting og regjering får et tilstrekkelig beslutningsgrunnlag i viktige saker.» Det er en alvorlig setning. Det er ikke mangelen på instanser som skal sikre tilstrekkelig utredning, som er problemet. Det finnes flere av dem. Veilederen til utredningsinstruksen har som formål å informere om gjeldende regelverk og gi råd og veiledning for å øke forståelsen av kravene til godt utredningsarbeid. Finansdepartementets veileder i samfunnsøkonomiske analyser har som formål å gi anbefalinger om hvordan samfunnsøkonomiske analyser av offentlige tiltak og reformer bør utformes. Direktoratet for økonomistyring er ment å være en pådriver for å heve kompetansen og gjennomføringen av samfunnsøkonomiske analyser. Departementenes fagpanel for økonomisk konsekvensanalyse gir støtte og rådgivning i arbeidet med analyser av økonomiske konsekvenser av offentlige reformer, regelendringer, investeringer mv., og Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet ivaretar sekretærfunksjonen for fagpanelet med bakgrunn i at departementet har ansvaret for utredningsinstruksen. Men allikevel sier rapporten at det ikke utredes godt nok, og at kvaliteten er varierende. Etter komiteens behandling og gjennomgang av det stoffet vi har hatt til disposisjon, finner vi grunn til å stille oss bak en slik kritikk. Riksrevisjonen peker på at dette skyldes dels at instanser, som f.eks. Direktoratet for økonomistyring og fagpanelet, ikke blir brukt, og dels at utredningsinstruks og veileder ikke er klare og entydige nok. Også dette er selvsagt alvorlig. Beslutninger skal ikke være avhengig av enkeltdepartementers forståelse av utredningsinstruksen om hvordan den skal brukes. Det er ikke opp til det enkelte departement. Det er det Stortinget som har fattet vedtak om, og det er opp til regjeringa som samlet kollegium å sørge for at disse bestemmelsene blir fulgt. Komiteen konstaterer at Fornyings-, administrasjons og kirkedepartementet har informert Riksrevisjonen om at avdekking av manglene er tatt alvorlig, og at departementet har satt i gang et arbeid for å rette opp disse manglene. Jeg er glad for at arbeidet med hvordan konsekvensutredningene skal organiseres, er igangsatt, og at arbeidet for å styrke kontrollen med utredninger for å sikre tilstrekkelig kvalitet blir fulgt opp som en del av dette. Jeg vil til slutt henstille veldig tydelig til Kommunal- og regionaldepartementet og dets minister, som jeg ser er til stede her i dag, om å ta denne rapporten veldig alvorlig. Det har med hele beslutningsgrunnlaget for både storting og norsk forvaltning å gjøre, og det er av stor betydning at det bedres, slik Riksrevisjonen peker på, og slik komiteen enstemmig har sluttet seg til. Jeg tillater meg også, når vi nå nærmer oss slutten av behandlingen av kontrollkomiteens saker, fra Stortingets talerstol å gi uttrykk for en takk til riksrevisor Kosmo, som sitter her, for hans innsats, som går ut 1. januar neste år.