Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-03-01:
En gård er ikke bare arealer, jord, beite, skog og utmark, men det er mangesysleri. Det er en tradisjon, og det er en realitet i dag både når det gjelder arbeidsinnsats og inntekt. Gårdbrukerne, på det som nå kalles landbruksforetak så fint, er sjølstendig næringsdrivende, som har vist en enestående omstillingsevne. En gårdbruker er en som gjør det som lønner seg mest innenfor sitt handlingsrom. Å drive en gård er i stadig endring. Det er røtter og vinger, det er rotfeste og nyskaping, eller som det står i meldinga at en fransk osteprodusent, André Valadier, sier: «Modernitet utan tradisjon er sterilt, tradisjon utan modernitet er idioti.» Presist – bra! Det er også det som er kjernen hos den norske gårdbrukeren: røtter og vinger, forankring og nyskaping. Basisen er det som vokser på arealene. Det er mat og tømmer. Nøkkelordet er lønnsomhet, og det er et ord som nesten ikke finnes i dokumentene fra departementene når det gjelder jordbruksvirksomhet. Lønnsomhet – det er ikke mulig å drive næring uten at det er lønnsomhet. Basisen er altså arealene, og forutsetningen for at ungdommen tar tak i arealene er at det er lønnsomhet. En satser på utdanning, en satser tid, og en satser penger. Og så har vi supplement. Det vanligste er leiekjøring, jakt og fiske og utleie av bygninger, men vi ønsker å komme videre. Vi ønsker å komme videre, og det er mange fine ord i dette dokumentet: «Garden som ressurs – marknaden som mål. Vekst og gründerskap innan landbruksbaserte næringar». Men det mangler, som jeg nå har vært inne på, to nøkkelord, nemlig større lønnsomhet. Å tilrettelegge forutsigbare rammebetingelser for driftige folk er kjernen, og jeg vil si for alminnelig dyktige folk. De som har tatt fatt i tilleggsnæringene, er spesielt dyktige. Da blir det ikke så mange. Det må være alminnelig dyktige folk som finner lønnsomhet i det. De som er spesielt dyktige, skal jo ha stor lønnsomhet. Dette er ikke noe nytt. Statsråd Øyangen startet opp med dette på slutten av 1980-tallet. Nå begynner vi å se noen små resultater av det. Hele tida har det vært mange besvergelser over hvor viktig dette er, men det har i veldig liten grad vært tilrettelagt for lønnsomhet for den alminnelig dyktige. Politikere nærmest sparker i løsgrusen og prøver å komme videre. Det blir ikke noe særlig dreis på det, for det mangler lønnsomhet. Det er mange gode ønskemål, men det er altså spørsmål om å komme videre. Det står i en merknad fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre: «Felles for svært mange av de landbruksbaserte bedriftene som har lyktes best i markedet, er at de har klart å etablere gode og forpliktende arbeidsnettverk.» Ja, nok et nytt, fint ord, «arbeidsnettverk». Jeg vet ikke hva det betyr, men det betyr vel at en samarbeider. Og det er vesentlig, men i veldig mye av det som har med lønnsomhet å gjøre, er det spørsmål om å ha makt i markedet, slik at en får betaling for sin innsats i den verdikjeden en er en del av, som blir rettferdig. Det er veldig mange som er opptatt av det som skapes fra gården, for sjøl å lage til andre aktiviteter hvor fortjenesten ligger, men hvor fortjenesten ikke ligger hos den som er basisleverandøren av tjenestene. Dette er en melding med lite nytt. Det er lite penger, ja, det er ikke penger – de er i de årlige budsjettproposisjonene. Og det er som det står: «Det er ikkje venta større administrative konsekvensar av forslaga til tiltak i meldinga.» Det er altså i realiteten ganske flatt. Det jeg ønsker å bruke de siste minuttene på, er tre spørsmål: Hvorfor kan ikke statsråden legge til rette for at en bare trenger å melde fra hvis en ønsker å restaurere ei uteløe eller et bygg som er falt ned, for å sette opp et bygg som kan huse folk? Hvorfor kan ikke statsråden legge til rette for at det skal bli mulig å tillate salg av upasteurisert kumelk direkte fra gårdbruker, sånn som det er i Sveits, hvis en varmer opp melka til 70°C? Hvorfor går det ikke an å legge til rette for Inn på tunet med forutsigbare avtaler med det offentlige – ha praktiske skolestuer, eldreopplevelser, sommerferie for barn som trenger samfunnets bevågenhet, åpen soning og bo- og arbeidsfellesskap for flyktninger? Det trengs praktisk politikk. Jeg venter i spenning på statsråden, som legger manuset sitt til side og svarer på det jeg nå har gått inn på.