trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Representanten Sandberg karakteriserte opposisjonen som «defensiv». Det er helt klart at det må være vanskelig for representanten Sandberg, som har stått i frontlinja for Fremskrittspartiets karakteristikker av det norske samfunn, plutselig å befinne seg i en administrasjonsrolle. Det som er det store, bemerkelsesverdige som har skjedd etter valget, er hvor fort Fremskrittspartiet er blitt normalisert som parti. Det bør Sandberg ta inn over seg. Det handler heller ikke først og fremst bare om bompenger. Representanten Sandberg og Fremskrittspartiet har jo en historie som går ut på at de skal representere folk flest. Hvis de hadde tatt mål av seg til å gjøre det fra regjeringsposisjon, til og med nå med finansministeren fra sitt parti, kunne de gitt de store skattelettelsene til folk flest, og ikke til dem som er rikest. Men det gjør de altså ikke. Det er den tydeligste demonstrasjonen på at Fremskrittspartiet er det som jeg tillater meg å si – og som jeg alltid har sagt – nemlig et tydelig populistisk høyreparti, for det er det det er. Dette er likevel ikke det mest spesielle. Fremskrittspartiets leder og nåværende finansminister, Siv Jensen, sa ti ganger i sin landsmøtetale i vår at den norske måten å organisere samfunnet på sto i veien for det norske folk. Hun sa det ti ganger – vi har telt nå i kveld. I løpet av 37 minutter står hun her og gravlegger hele sin analyse. Som finansminister står hun fram som garantisten for å finansiere hele det samfunnssystemet som hun har ment står i veien for det norske folk. Det er Fremskrittspartiet. Det som selvfølgelig plager representanten Sandberg og Fremskrittspartiet, er ikke først og fremst den defensive rollen – det er bare noe de ikler seg for å prate seg bort fra det faktum at de er blitt et administrasjonsparti i løpet av vel en måned – det synes jeg i og for seg er greit i den forstand at jeg kunne bli fristet til si at man skulle tro at fremskrittspartikoden da var løst, men det er den ikke. Det som er det nye, og det som vi står overfor i forbindelse med dette budsjettet, er at de gradvis vil demontere det som finansminister Siv Jensen har kalt for en samfunnsmodell som står i veien for det norske folk. Det er det som er i ferd med å skje i det stille. Jeg for min del lar meg ikke lure. Opposisjonen kommer ikke til å la seg lure. Vi skal følge dere skritt for skritt, og vi skal gi dere de karakteristikkene dere fortjener, nemlig høyreparti.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Representanten Sandberg sa at han ikke hadde til hensikt å gjøre meg nedstemt. Jeg kan forsikre representanten Sandberg gjennom Stortinget om at jeg heller ikke har den hensikt for hans vedkommende. Men jeg har en annen hensikt: å snakke om hans politiske prosjekt. Han snakket om definisjonsmakten, om at problemet for oss som er sosialdemokrater og representerer Arbeiderpartiet nå må være at vi har mistet definisjonsmakten. Det som er det veldig spesielle i denne situasjonen, er at all den kritikk som representanten Sandberg og Fremskrittspartiet har framført gjennom førti år, nå tydeligvis ikke gjelder lenger. Det er jo de som har mistet definisjonsmakten, og det er det som er det spesielle. De har så systematisk karakterisert det norske samfunn som et umoderne samfunn, et samfunn som ikke er på sporet av en modernitet. Men nå har de lagt det meste av det til side – det er det som er mitt poeng. Så opplever vi ikke at det er dette som er bekymringsverdig. Det bekymringsverdige er at det ikke er et retningsløst budsjett. Det er et budsjett med en tydelig retning – i retning mot en liberalistisk økonomisk utvikling som andre europeiske land så veldig tydelig har fått demonstrert at skaper mer vanskeligheter enn goder. Det er det som er det alvorlige i det som kommer til å bli vedtatt her om noen minutter. Det er det første skrittet også for Norge mot en liberalistisk økonomisk utvikling som det ikke finnes noen eksempler på at løser verken arbeidsledigheten eller problemene for folk flest, slik som representanten Sandberg har snakket om i årevis. Nå ser jeg at finansminister Siv Jensen sitter her. Da burde hun, etter min mening, komme opp på denne talerstolen og svare på to spørsmål. Det første er: Hvilke økonomier i Europa eller i verden er det som etter liberalistisk utvikling har skapt mer utjamning, mer rettferdighet og full sysselsetting? Hvilke eksempler er det? Det er det ene. Det andre spørsmålet er i relasjon til det jeg sa i mitt forrige innlegg: Hun burde fortelle Stortinget om hun fortsatt støtter den norske modellen, eller om hun har forlatt den kritikken som hun så grundig har framført mot den norske organiseringa, slik som hun gjorde i sin landsmøtetale.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-06:
Det er ikke bare i denne salen vi diskuterer framtida. Sentralt plasserte afghanske kilder snakker også om at det er en betydelig diskusjon internt i Taliban om hva framtida skal bringe. Det er en viss andel som er krigstrøtte, det er mange som ønsker forsoning og reintegrering. Det programmet for forsoning og reintegrering som har virket til nå, har hatt ca. 6 500 talibanere igjennom, og det er 900 som er i prosess. Det er større splittelse også i Taliban og i Quetta-shuraen enn det har vært tidligere. Her kommer det regionale perspektivet inn i bildet igjen. For skal man klare å få til noe varig, spiller Pakistan en nøkkelrolle. Det var vel representanten Akhtar Chaudhry som var inne på forholdet til Pakistan her også, og det er ingen tvil om at særlig den manglende grensen, kan man si, mellom Afghanistan og Pakistan byr på utfordringer. Kan utenriksministeren si noe om hvilken dialog man har for å engasjere Pakistan konstruktivt i Afghanistans framtid?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-06:
En nylig gjennomført undersøkelse av helsetilstanden til de av soldatene våre som har vært i Afghanistan, viste heldigvis relativt oppløftende resultater. Samtidig er det jo ingen grunn til å tvile på at det også for Afghanistan-veteranene kan komme tider etter dette hvor senvirkningene slår inn, og hvor man opplever store, kanskje særlig psykiske, belastninger. Samtidig vet vi jo også at det er mange Afghanistan-veteraner med fysiske skader som nå sliter tungt i det sivile hjelpeapparatet. Kjetil Bragstad har vært nevnt her tidligere. Det er altså en veteran som mistet beinet, og som har ventet seks år på svar fra Statens pensjonskasse – seks år. Statsråden sier i sitt innlegg her at noen tilfeller er slik at man faktisk ikke ønsker at saksbehandlingen skal gå så sakte. Men mener statsråden at seks år er en forsvarlig saksbehandlingstid, eller vil hun nå foreta seg noe overfor Statens pensjonskasse, eventuelt la andre enn Statens pensjonskasse utføre dette oppdraget på vegne av Statens pensjonskasse?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-06:
Det spørsmålet jeg konkret stilte, handlet om seks års behandlingstid i Statens pensjonskasse for en veteran som har vært ute i tjeneste på vegne av Norge, og som har mistet beinet sitt – om det er grei saksbehandlingstid, eller om statsråden nå vil foreta seg noe overfor Statens pensjonskasse for å korte ned behandlingstida. Kjetil Bragstad er jo dessverre ikke den eneste som møter veggen når han møter det sivile hjelpeapparatet, enten det er Statens pensjonskasse, Nav eller spesialisthelsetjenesten. Men spørsmålet er altså om seks år er en forsvarlig saksbehandlingstid.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Bare noen få kommentarer. Representanten Ellingsen sa i sitt første innlegg at det er afghanerne som må bestemme i den videre prosessen, og at vi må respektere deres valg. Det tror jeg ikke det er noen uenighet om. Det er afghanerne selv som må skape sin egen framtid. Men det ligger fra vår side noen forutsetninger for vår støtte framover. De ligger nedfelt i avtalen om utviklingsbistand. De ligger i Tokyo-konferansen. Det er demokrati, respekt for menneskerettigheter, bekjempelse av korrupsjon – at våre bidrag må nå fram dit de skal – og det må understrekes at det er en del av hele pakken. Vi skal gå mange ekstra mil med afghanerne i årene framover for å være sikre på at det som nå er skapt av muligheter for en bedre framtid, blir ivaretatt og omgjort til en bedre framtid for afghanerne så langt vi kan. Men vi skal ikke gå disse milene i hvilken som helst retning. Det er viktig å understreke. Så til Trine Skei Grande som sa at hun ønsket at alle hadde hatt en kultur for læring underveis. Vi har diskutert dette mange ganger, senest i en egen sak for ikke lenge siden. Det er jo blitt gjort. De militære har lært av sine operasjoner, justert og endret innsatsen underveis. Den sivile bistanden er evaluert av uavhengige organisasjoner, slik vi gjør med bistand. Det er gjentatt og gjentatt i disse årlige debattene, men overfor Venstre snakker vi altså for døve ører. Det er Venstre som ikke evner å lære underveis av dette. Representanten Chaudhry spurte om vi hadde bekjempet terroren, eller om den har flyttet på seg. Det er et betimelig spørsmål, men vi har i hvert fall sikret at Afghanistan nå ikke er et arnested for internasjonal terror. Taliban ga Al Qaida et fristed. Det tror jeg ikke kommer til å gjenta seg, og vi har også fjernet et regime som jeg tror mange i Afghanistan opplevde som et terrorregime. Det er borte, og det er håp om en bedre framtid. Så ser vi at terror dukker opp andre steder. Vi ser at det er angrep og selvmordsangrep i Afghanistan fortsatt, som en del av den interne maktkampen. Det er riktig. Jeg har to bilder fra vårt besøk i Kabul. Det ene er en piggtråd på toppen av en mur og vakre afghanske, snødekte fjell i bakgrunnen. Det andre er fra gatene i Kabul: to skoleelever, gutter, som sitter med ryggen mot en mur og foran dem en jente med en stor ransel på ryggen med et stort ansikt på, nemlig Hello Kitty. Jeg håper det er det siste bildet som kommer til å prege Afghanistans framtid.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg tar ordet for at plenum i Stortinget skal bli litt oppdatert på det samarbeidet som har sitt utspring i EFTA-parlamentarikerkomiteen og Den felles EØS-parlamentarikerkomiteen med Europaparlamentet, som har ansvar for å følge opp EØS-avtalen. Etter at Lisboa-traktaten ble implementert, har samarbeidet mellom Europaparlamentet og de nasjonale parlamentene utviklet seg på ulike områder. Nasjonale parlamenter inviteres til høringer i Europaparlamentet om spesielle politiske områder, f.eks. utviklingspolitikk – og man hadde et felles møte for noen uker siden. Norge forsøker å bli invitert til disse treffene, og vi opplever at vi i stigende grad blir invitert på linje med EUs medlemsland – og vi deltar med representanter fra ulike fagkomiteer. Det er en viktig del av mulighetene for å komme inn i prosessene også når det gjelder enkeltsaker, der det kan være av interesse for Norge å forsøke å spille inn vår politikk, ta hensyn til våre spesielle interesser i Europaparlamentet. Vi har fått fire faste observatørplasser i det fellesparlamentariske organet som erstatter VEU, og som skal følge sikkerhets-, utenriks- og forsvarspolitikken. Det er nå forslag i kommisjonen om å få et parlamentarisk instrument som skal følge Europol-arbeidet. Vi har fra norsk side spilt inn et ønske om å få observatørplass fordi vi er medlem i Europol. Vi hadde et møte i Den felles EØS-parlamentarikerkomiteen i Brussel i forrige uke, hvor saksordføreren i denne saken i Europaparlamentet viste stor lydhørhet for vårt ønske. Man ba faktisk om å få innspill til innstillingen. Jeg tror dette er en viktig del av Stortingets europapolitiske arbeid – at vi ikke bare bruker de to formelle kanalene vi har, nemlig utenriks- og forsvarskomiteens årlige møte med motparter i Europaparlamentet og den felles parlamentarikerkomiteen, men at vi utvider det, slik at stadig flere komiteer får muligheter til å komme med innspill og være med å påvirke arbeidet i Europaparlamentet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
La meg først si at jeg er enig i det utenriksministeren nå redegjør for når han snakker om de forskjellige strategiene. Det er ikke tvil om at man har skaffet seg et erfaringsgrunnlag den tiden man har vært i Afghanistan, og man har sett nødvendigheten av å gjøre endringer fra «night operations», hvor man har tatt ut enkeltelementer i Taliban, som har provosert den afghanske befolkningen og presidenten på en sånn måte at man er nødt til å gjøre endringer i det. Samtidig påpekte utenriksministeren i sin redegjørelse fokuset på PRT og PRT-løsningene. Sånn som jeg leser utenriksministeren, er han godt fornøyd med den norske modellen. Jeg har bl.a. besøkt den tyrkiske, som er rent sivil, som hadde store tap i starten, men som mente at det var veldig viktig med skille mellom militær og sivil jobbing i så måte. Utfordringen etter mitt skjønn er: Hvorfor har man ikke tatt mer tak i det og skaffet seg et større erfaringsgrunnlag, så man hadde fått en mer – for å bruke utenriksministerens begrep – helhetlig tilnærming på dette, hvis man har en modell som er bedre enn de andre?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Jeg har et enkelt spørsmål til forsvarsministeren: Kan statsråden bekrefte eller avkrefte at vi har representanter til stede i Afghanistan nå fra både Marinejegerkommandoen og Forsvarets spesialkommando?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-06:
I denne saken behandler Stortinget de faste delegasjonenes årsrapporter for 2011 og 2012 samlet. Dette gjelder årsrapporter fra de faste delegasjonene til EFTA-parlamentarikerkomiteene og Den felles EØS-parlamentarikerkomiteen, Den interparlamentariske union, NATOs parlamentariske forsamling, Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europas parlamentariske forsamling, Europarådets parlamentarikerforsamling og Den vesteuropeiske unions parlamentariske forsamling – sistnevnte kun for 2011. Som komiteens innstilling legger vekt på, har Stortinget et bredt engasjement i internasjonale spørsmål og stor aktivitet knyttet til deltakelse i de parlamentariske forsamlingene. Dette er av stor betydning både for å fremme norske interesser og for å få mer kunnskap om ulike tema i andre land. For årsrapportene fra delegasjonen til EFTA-parlamentarikerkomiteene og Den felles EØS-parlamentarikerkomiteen er det europapolitiske saker og grensesnittet mellom Norge og sentrale EU-relaterte institusjoner som er tema. I de øvrige delegasjonene er fred, sikkerhet, demokrati og menneskerettigheter hovedtemaer. La meg knytte en kort kommentar til at det ikke lenger utarbeides stortingsmeldinger om Norges arbeid i NATO, OSSE og Europarådet, slik det tidligere ble gjort. Det er likevel viktig at Stortinget informeres om dette arbeidet, og at det gis anledning for debatt om den innsatsen Norge nedlegger i internasjonale organisasjoner. Slike anledninger kan f.eks. gis ved at regjeringen fremmer korte, dagsaktuelle stortingsmeldinger eller redegjørelser med vekt på aktuelle spørsmål i den enkelte organisasjon. En annen mulighet er at det vurderes utarbeidet en årlig stortingsmelding som samlet behandler regjeringens arbeid i internasjonale organisasjoner. I den sammenheng vil jeg understreke at det bør legges vekt på hva regjeringen ønsker å oppnå med sitt arbeid i de ulike organisasjonene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-06:
Jeg tenkte jeg skulle ta ordet i denne saken, jeg også. Jeg er enig i at det er en særdeles viktig sak. Begge lovforslagene som ligger her, er viktige for norsk landbruk. Det å eie jord, det å eie en bit av landet vårt, skal innebære både rettigheter og plikter. Det er et stort ansvar å forvalte jord og skog til beste for kommende generasjoner. Derfor er det også viktig at eiendomspolitikken gradvis fornyes og oppdateres, slik at den svarer på de utfordringene som samfunnsutviklingen gjør gjeldene. Eiendomslovene skal, i tillegg til å legge til rette for en effektiv og bærekraftig produksjon, legge til rette for – som statsråden nå sa – målet om spredt bosetting, selvsagt skal de det. Representanten Torgeir Dahl spør hvorfor regjeringen nå legger fram dette forslaget. La meg si det slik at jeg anbefaler Torgeir Dahl – hvis han ikke har gjort det – å lese Meld. St. 9 for 2011–2012. Det er mye god lærdom i den, og der er det godt begrunnet hvorfor en legger fram forslaget. Det er endringer i samfunnsutviklingen som gjør at det er nødvendig å gjøre det, og det er fornuftig slik det nå er lagt fram fra regjeringens side. Endringene i jordloven gir større lokal råderett og mulighet for skjønnsmessige avveininger ut fra lokale behov. At kommunene selv må ta stilling til hvordan bosettingshensynet skal gjøre seg gjeldende i sitt område, mener jeg er en klok og nødvendig justering av lovverket, fordi det er svært ulike problemstillinger og behov rundt omkring i landet. Både av innstillingen og av innleggene fra Høyres og Fremskrittspartiets representanter kommer det tydelig fram at disse partiene ikke anerkjenner at eiendomslovene har gitt oss et bredt og mangfoldig landbruk, som balanserer både behovene for langsiktig og bærekraftig ressursforvaltning og matproduksjon og behovet for næringsmessig utnyttelse av de samme ressursene, som i sin tur igjen skal gi grunnlag for inntekter og bosetting. Eiendomslovgivningen er en forutsetning for en variert eiendomsstruktur, og dermed eiendomsretten som en mulighet for de mange, ikke en rettighet for de få. Norge har som sagt en annen eiendomsstruktur enn mange andre land, der eiendom har vært fordelt på få hender, og i større grad vært gjenstand for spekulasjon og fri omsetning. Størrelsen på bruksenhetene er relativt sett små her i landet, og det er mange eiendommer og mange eiere – en kvalitet som vi fortsatt må ta vare på. Derfor vil jeg understreke at i likhet med annet lovverk, er det nødvendig å endre og oppdatere også eiendomslovene. Men å oppheve delingsforbudet under dekke av å gi grunneierne større råderett over sin eiendom, betyr i praksis at forutsetningene for matproduksjon i Norge svekkes, og at arealressursene ikke lenger kan forvaltes til samfunnets beste. Siden saken om endringer i odelsloven og endringer i jordloven debatteres samtidig, gir jeg min støtte til de endringer som er foreslått i odelsloven.
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-06:
Jeg merket meg det som utenriksministeren snakket litt sammen med Ellingsen om, dette med bistand og hvordan den er innrettet: Vi fulgte FN, og vi hadde en langsiktig og helhetlig strategi. Så ble det nevnt at andre hadde gjort noe annet, og det var ikke vellykket, men det ble sagt lite om hvordan resultatene av den strategien vi følger, sammen med FN, er. Kan utenriksministeren si noe om resultatene av det arbeidet vi er med på?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Når man har hatt flertallsmakt lenge nok, begynner man å utvikle et spesielt syn på hva som er riktig med hensyn til vedtaksrunde. Da gjelder det bare å få vedtakene gjort etter boka. Det å ha inkluderende prosesser, og faktisk også ha med opposisjonen, ligger ikke i den «boka» for styring og vedtak. Det er sant at dette har vært diskutert mange ganger her i salen, men aldri på regjeringas initiativ. Det har alltid, som statsråden gjorde rede for, blitt tatt opp fordi vi har løftet det i interpellasjoner og spørsmål – så det er sagt. Det andre poenget er at det er knyttet en prislapp til oppussing av Nasjonalgalleriet som det har vært stilt viktige spørsmål ved. Også representanten Olemic Thommessen har stilt viktige spørsmål om dette, så det at man i dag avviser å stemme for det fordi man aksepterer noe man sjøl har stilt spørsmål ved tidligere i debatter, finner jeg er en litt underlig argumentasjon. Det er bare snakk om et prinsipp om at dette bygget skal være med som en del av Nasjonalmuseet – og som en del av utstillingslokalene – også framover. Formen – hvilken måte dette gjøres på, hvilken måte det da må istandsettes på – og hvilke kriterier man legger for dette, har ikke vi tatt stilling til. Men jeg tror det har vært veldig beroligende for prosessen at vi i dag får et vedtak om at Nasjonalgalleriet bør være en del av det nye Nasjonalmuseet. Jeg syns også det hadde vært spennende kulturpolitisk å få muligheten til å vise fram kunst i både et nytt og et gammelt rom. Det er jo ikke sånn at Nasjonalgalleriet ikke fungerer som utstillingslokale i dag. Det er forholdsvis mange som de siste dagene har besøkt Munch-utstillingen, og jeg tror de har følelsen av å være på et fungerende galleri. Vi må se på det som en del av de nasjonale byggesteinene vi skal ta vare på. For meg handler dette om det samme som å skulle flytte storting eller slott til en ny lokalitet og så bare legge det gamle brakk, uten noen mening om hva man skal gjøre med dem. Jeg mener at Nasjonalgalleriet har en rolle som nasjonal byggestein, og det kan vi ikke kimse av. Vi må faktisk ha en plan for hvordan vi skal gjøre dette videre. Jeg mener at vi i dag burde ha sagt at det må være en del av det nye Nasjonalmuseet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Det er litt trist for statsråden at vi har en komité hvor Venstre ikke sitter. Det håper jeg vi får gjort noe med. Dermed har vi ikke fått lagt inn de forslagene vi har fremmet i dag, i behandlinga. Men jeg vil gjerne at statsråden kommenterer dem, både det som handler om å gi barn verge eller en talsmann i saker med høyt konfliktnivå som havner i rettsvesenet, og det som handler om å styrke ekteskapsloven for at folk faktisk inngår en kontrakt, som kanskje vil hindre at konfliktnivået blir så høyt ved et brudd.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Det er mye jeg har lyst til å spørre statsråden om, men egentlig burde vi hyllet hverandre. Venstre var veldig uenig da Høyre og Fremskrittsparti-byrådet i Oslo sa opp bemanningsnormen, og er veldig glad for at SV er med på laget når vi nå skal innføre den igjen. Jeg kunne ha spurt statsråden om hvorfor hun ikke pålegger alle kommuner å lage normer, men jeg tenkte egentlig jeg skulle spørre om noe annet. Maksprisen hadde sin klare funksjon: å gjøre barnehager billigere. Nå er den i ferd med å hindre at mange kommuner gjør barnehagene billigere for dem med dårligst råd. Jeg tror det er et veldig viktig fattigdomstiltak å sørge for at det blir billigere for familier med dårlig råd å sende barna i barnehage. Det er bra for barna, det er bra for familiene, og det er bra for familieøkonomien. Spørsmålet er: Hvorfor vil ikke statsråden lene seg mot de virkemidlene som gjør at vi får mer bruk av inntektsdifferensiering i barnehagene rundt omkring i landet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Nei, vi gjør ikke det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Åpenbar misforståelse!
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Venstre har aldri sittet i byrådet i Oslo sammen med Fremskrittspartiet. De kommer nok ikke til å gjøre det heller.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg mener at vi definitivt har gjort det. Dette har vært et tema som vi og jeg personlig har vært engasjert i hvert eneste år vi har vært i Afghanistan. Vi har hatt det oppe i internasjonale møter. Vi har snakket om det i NATO. Vi har snakket om det i FN. Vi har invitert til konferanse om PRT-modellen. Jeg vil definitivt si at det har vært klare forbedringer underveis. Selv om en har en grunnmodell som man ser svakheter ved, kan man gjøre det beste ut av det. Det er heller ikke slik at hvert land kan oppfinne helt andre løsninger i en internasjonal operasjon og gjøre ting grunnleggende annerledes når man først er i gang. Poenget er at den refleksjonen jeg gjør nå, er veldig mye fordi vi er invitert til å diskutere hva vi har lært. Jeg vil råde fremtidige designere av internasjonale operasjoner om ikke å kopiere akkurat den modellen. Så har jeg også vært og besøkt en rekke andre PRT-er enn den norske og sett mye bra arbeid. Jeg må også innrømme at jeg har sett en del arbeid som jeg tror hadde liten konstruktiv effekt, selv om den var åpenbart velment, men ikke spesielt velinformert.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg vil først si til kommentaren om Taliban at det er definitivt ulike trender innad i Taliban. Det er riktig og viktig å se på reintegreringsprogrammet for dem som hopper av Taliban, men det aller viktigste er en dialog med det strategiske Taliban om hvilke veivalg de tar. Der er det budskapet som amerikanerne, som vi, som Karzai, som mange har lagt opp til, at de må velge en mer politisk vei, og vil altså bli tilbudt en plass inne i det politiske systemet når de aksepterer grunnleggende konstitusjonelle prinsipper og forlater slagmarken. Det har de ikke gjort, men det er sporet. Det er helt sentralt at Pakistan spiller en konstruktiv rolle i det. Jeg tror jeg vil si at i Pakistan finnes det aktører med mange forskjellige roller, og de vil spre seg over et langt spekter, fra veldig konstruktivt til betydelig mindre konstruktivt. Derfor er det også viktig å få en mer helhetlig og enhetlig pakistansk politikk på dette området. Det er noe man gjør bl.a. gjennom Friends-of-Pakistan-prosessen, men også gjennom de regionale prosessene som vi har vært med og dra i gang.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
En del av resultatene viste jeg til: en betraktelig hevet levealder, et mye høyere utdanningsnivå, en – tross alt – bedre situasjon for kvinner, en forbedret infrastruktur, veier og en ringvei som er nesten komplett landet rundt, f.eks. Dette er fysisk synlige eksempler på langsiktig bistand. Men jeg tror vi skal være så ærlige å si at det er betydelig vanskeligere å drive langsiktig bistand i et land i konflikt enn i et land hvor alle er positive til bistanden. Det har jo vært også motstandere av bistanden, fordi bistanden har blitt sett på som del av et moderniseringsprosjekt som enkelte afghanske aktører ikke vil se. For eksempel skoler for jenter er jo et utsagn om hva vi mener om utdanning for kvinner og menn, som ikke alle i Afghanistan er enig i. Det har selvfølgelig gjort det til en vanskeligere situasjon. Men jeg er i hvert fall helt sikker på at god og etablert innsikt om hvordan langsiktig bistand skal føres, er relevant også for Afghanistan, og man kan ikke ta en «shortcut» med enkle løsninger.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg ønsket egentlig mest å presisere et par ting når det gjelder innlegget fra representanten Tom Staahle. Det første er at det er ingen selvmotsigelse, som det der ble påpekt, fordi med internasjonal terrorisme mener vi – og det er den etablerte språkbruken – terrorisme som finner sted i andre land enn der den springer ut fra, f.eks. det Al Qaida drev med da de satt i Afghanistan for å planlegge flere angrep i USA. Det at det er kamphandlinger i Afghanistan, og at afghansk Taliban er involvert i dem, betyr etter den definisjonen ikke at det er internasjonal terrorisme i Afghanistan, og den definisjonen mener jeg er ganske utbredt. Det var i hvert fall det jeg mente med det. Det andre representanten Staahle nevnte, var at han mente jeg hadde sagt at det eneste saliggjørende er bistand. Det kan jeg ikke huske å ha sagt verken i redegjørelsen eller noen annen gang, for det mener jeg faktisk ikke. Jeg mener at det er ting som er viktigere enn bistand. Jeg mener f.eks. at en politisk løsning, at man får etablert et godt styresett, at man får grunnlag for sikkerhet – både militært og også lov og orden – og et system som folk slutter opp om, er enda viktigere enn den økonomiske utviklingen, hvis man skal rangere det. Men alt henger sammen med alt, og derfor er det viktig med en helhetlig tilnærming. Min kritikk har tvert imot vært at enkelte der ute har ment at man kunne trylle bort de politiske utfordringene med bistand, at man kunne kjøpe seg støtte og forståelse for prosjekter gjennom kortsiktige bistandsprosjekter. Derfor vil jeg bare presisere at det mener jeg definitivt ikke er riktig. Jeg har også behov for å si at verken jeg eller andre i regjeringen har ment å si at det er noen særlige norske innsikter. Tvert imot har vi har tatt stilling i en sak det har vært veldig bredt ordskifte om internasjonalt. Vi følger det FN har ment, det de internasjonale Afghanistan-konferansene har trukket opp, og de konklusjonene vi egentlig har blitt enige om i de formatene hvor vi diskuterer bistandens innretning, men som ikke alle har fulgt når det kom ned til bakken i Afghanistan. Til slutt har jeg lyst til å si at det gjenstår utfordringer på veteranfeltet, og vi har en kollektiv unnlatelsessynd med hensyn til hvor sent man tok tak i det. Men det er ingen som har gjort mer med den saken enn forsvarsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen, som virkelig satte det på toppen på dagsordenen da hun var forsvarsminister første gang, og har fortsatt med det. Det er uendelig mange flere forsikringsordninger – de beste i landet til noen offentlig tjenestemann – og mye bedre samordning mellom berørte etater enn det var før denne regjeringen overtok. Det pågår fortsatt et arbeid, ledet av både forsvarsministeren og andre berørte statsråder, for å gjøre dette enda bedre, og det må ikke herske noen tvil om at det har vært kraftige forbedringer. Det sier også samtlige veteranorganisasjoner.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg skal ikke tvære ut diskusjonen. Det er i hvert fall ingen tvil om at man aldri vet hva som kommer til å skje i fremtiden, men hele poenget med den fortsatte innsatsen og oppbyggingen av effektive afghanske styresmakter og sikkerhetsstyrker er at dette ikke skal skje igjen. Så der er vi helt enige. Men jeg opplevde at det var en påstand om at det var inkonsistens mellom at jeg sa det ikke var det i dag, og at jeg senere sa at Taliban fortsatt opererer. Dette er to forskjellige ting. Men grunnen til at jeg tok ordet en gang til, er bare for å svare på flere viktige og gode spørsmål om korrupsjonsbekjempelse. Jeg føler det er riktig at vi kvitterer ut at dette ikke bare er noe vi sier at vi bekjemper, eller sier at vi prøver å redusere risikoen for at våre penger ender opp i korrupsjon, men dette er noe vi gjør helt konkret. Vi gjør det gjennom å arbeide for å velge gode og velkjente partnere som vi vet hvem er, og som vi har en god dialog med. Vi gjør det gjennom meget grundige revisjonsordninger, som altså er blitt styrket de siste årene. Vi gjør det gjennom å trekke på Norads omfattende erfaring innenfor det å identifisere risikofaktorer, slik at man møter dem spesielt. Mange av de multilaterale instrumentene som vi bruker, har sine egne kontrollmekanismer som også er basert på langvarig erfaring. Også Tokyo-forpliktelsene og den bilaterale avtalen vi har inngått med president Karzai i Afghanistan, refererer til dette, som det har blitt nevnt. Så det er konkrete, håndfaste tiltak. Det er altså ikke slik at Norge sender penger inn i statsbudsjettet i Afghanistan, som noen synes å tro. Vi bruker penger gjennom multilaterale kanaler, bl.a. gjennom gjenoppbyggingsfondet for Afghanistan, som Verdensbanken kontrollerer. Og da er det altså Verdensbankens omfattende revisjonsmekanismer som legges til grunn for den. Det er faktisk riktig å si at budsjettprosessene i Afghanistan er mer transparente og mer etterprøvbare enn det som er tilfellet i en rekke andre land, men at det er korrupsjon og korrupsjonsrisiko i landet, må det ikke herske noen tvil om, og det la jeg også stor vekt på i min redegjørelse. For øvrig takker jeg for en veldig god og opplysende debatt. Jeg tror vi skal ta med oss budskapet om den brede enigheten og fortsette å formidle det til våre folk der ute, både våre soldater og våre sivilt ansatte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg vil fra regjeringens side få lov til å takke for innstillingen og kvittere ut at vi tar imot den oppfordringen. Jeg setter stor pris på at det er interesse for å ha en god og skikkelig samhandling mellom storting og regjering om de sentrale spørsmålene i de organisasjonene vi er med i. Det kan bare tjene begge parter, og det tjener Norges kollektive innflytelse og medansvar både for å løse konkrete spørsmål og for å fremme viktige normer og verdier i det internasjonale samfunnet. Jeg kan slutte meg 100 pst. til det som er blitt sagt om betydningen av parlamentarisk forankring, så vi tar med oss innspillet. Vi skal se litt på hvordan vi gjør det. Jeg registrerer at det også er enighet om at den gamle måten vi gjorde det på, med oppsummerende meldinger, ikke er veien å gå, så vi skal finne formen på det, slik at vi kan se fremover og gjøre opp status sammen for hvor vi står. Det kommer vi til å jobbe med med stort engasjement.
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Jeg registrerte at forsvarsministeren innrømmer at behandlingen av veteranene kunne vært bedre, og at deres legitime krav skulle vært behandlet på en bedre måte. For noen uker siden traff jeg den nevnte soldaten, Kjetil, ute i vandrehallen. Jeg framførte en unnskyldning på vegne av Stortinget for den måten han var behandlet på. Synes forsvarsministeren det er naturlig at en slik unnskyldning kommer fra opposisjonen, eller burde faktisk forsvarsministeren som øverste ansvarlig for norske soldater tatt seg bryet med å unnskylde den behandlingen han har vært utsatt for?
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Utenriksministeren responderte på mitt innlegg når det gjelder dette med internasjonal terrorisme. Mitt poeng er at selv om man nå sier at dette ikke er et arnested for internasjonal terrorisme, har vi ingen garanti. Vi kan ikke sette to streker under det svaret og si at det ikke vil skje i framtiden. Det er det som er mitt poeng, at man skal ikke underminere betydningen av risikoen for at det kan skje. Det har skjedd før, og jeg er helt sikker på at det vil kunne skje igjen. Det er det jeg bringer til torgs her. Så til dette med veteraner. Er det noe den rød-grønne regjeringen er opptatt av, er det begrep som samhandling, den norske modellen og velferdssamfunnet. Jeg la merke til at forsvarsministeren ikke ville snakke om enkeltsaker, men det dette handler om, er enkeltskjebner. Og vi, som ansvarlige politikere, har et ansvar for å være ganske bevisste på å ta det ansvaret det innebærer. For disse menneskene som faktisk er ute og tjener landet, skal behandles som enkeltmennesker og som enkeltskjebner. Når noen har ofret lemmer for landet, så kan man gjerne stå her og si at disse skal ivaretas og behandles på en god måte, men det handler også om å gjennomføre det man faktisk sier. Mitt inntrykk – etter å ha snakket med eksempelvis Kjetil – er at dette er fraværende. Det ber jeg denne salen ta på alvor.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2013-06-06:
Saksordfører Lars Peder Brekk har på en utmerket måte redegjort for en enstemmig komités innstilling i denne saken. Jeg har ikke til hensikt å gjenta det han ga som begrunnelse som sådan, men det er viktig å understreke muligheten regjeringen kommer til å ha til å fremme dagsaktuelle meldinger eller redegjørelser på områder som de som har hatt ordet her, har understreket viktigheten av. Det er selvfølgelig viktig fordi vi må dyrke den parlamentariske forankring i vårt arbeid i disse viktige institusjonene som vi er medlem av, som er fundamentet for vår egen sikkerhet, fundamentet for demokrati, utvikling, oppbygging, for samarbeid om sikkerhet, utvikling osv. Det er ingen som mistenker et eneste departement for å sitte med et ønske om å ha dette som sin arena alene, men jeg tror det vil styrke både regjering og storting å ha en parlamentarisk forankring og diskusjon om de dagsaktuelle problemstillinger som drøftes, enten det gjelder OSSE, IPU, NATO PA eller andre viktige institusjoner. Det å rendyrke det parlamentariske internasjonale nettverk og den parlamentariske debatten her hjemme vil vi alle til syvende og sist komme til å tjene på. Dette var bare en understrekning, og jeg er ganske sikker på, i hvert fall i dette tilfellet, at det er ingen som er uenige i det jeg presenterte her.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg tror alle vet at vi har spesialstyrker i Afghanistan. Jeg tror jeg begrenser min informasjon til det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Når det gjelder helseundersøkelsen av dem som har vært i Afghanistan, er jeg veldig glad for at det er gjort en omfattende undersøkelse, at vi har fått på plass helseregistre i Forsvaret som gjør at vi kan følge soldatene år for år fremover. Dersom det skulle oppstå senvirkninger og skader, vil vi gjennom det helseregisteret og oppfølgingen – som vi har sagt vi skal gjenta år for år – kunne følge soldatenes utvikling videre. Det er særdeles viktig nettopp for å kunne gjøre det som representanten er opptatt av, for ikke å komme i den fellen at vi ikke klarer å ta vare på soldatene fremover. Så denne helseundersøkelsen har vi sagt at vi skal fortsette med. Noen deler av den vil kunne være hyppigere enn andre deler.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Det er ikke mulig for meg å gå inn i enkeltsaken. Jeg kjenner historien til Kjetil Bragstad fra Afghanistan, men det jeg kan si, er at saksbehandlingstiden er for lang når den blir seks år. Så kan det være mange grunner for at en saksbehandlingstid blir lang, men det skal altså ikke være slik.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Som jeg sa, det er veldig vanskelig for meg å gå inn i en enkelthistorie i Stortinget, og vi pleier faktisk heller ikke å gjøre det. Ofte kan det være en begynnelse til å ta tak i et prinsipielt problem. Som jeg sa, det er ikke akseptabelt at noen skal vente så lenge. Det er det jeg kan si, og så ligger altså ikke Statens pensjonskasse under mitt departement. Men det vi har gjort, er at vi har hatt mye dialog med Statens pensjonskasse for å gi informasjon om soldatene i Afghanistan, slik at de som saksbehandlere skal være godt kjent med situasjonen. Så er det enkelthistorier som er dårlige, og som vi må lære av og ta tak i. Men det er heller ikke tvil om at de fleste veteranene får god oppfølging i dag.
Khalid Mahmood (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Utenriksministeren hadde en god og oversiktlig redegjørelse, som tegner et bilde av det vi kommer til å se i Afghanistan i 2014 når internasjonale styrker skal trekke seg ut – en situasjon vi har de beste forhåpninger til, men vi kan heller ikke se bort fra at det kan by på store utfordringer. Et av de mest dystre bildene kan bli at Taliban starter en krig som har vært satt på vent i påvente av at internasjonale styrker trekker seg ut. Mange som følger med på situasjonen, ser det som gledelig at afghanske styrker stadig viser seg å være i stand til å håndtere Taliban på egen hånd. Dermed viser ressurser og hjelp fra det internasjonale samfunn positive resultater. Det er ingen tvil om at det internasjonale samfunn i framtiden også vil stille med ressurser og hjelp til den afghanske regjeringen. Da gjør man klokt i å ha en viss tilstedeværelse i landet og ikke gjøre som det i sin tid ble gjort i Vietnam, da sørvietnameserne ble overlatt til seg selv. Det som bekymrer pessimistene, er to ting: For det første er det mange som ønsker Afghanistan lykke til videre og ser det som en svakhet at de nasjonale myndigheter har større splittelse i sine rekker, enn det som var tilfellet for Taliban, som framstår samlet og mer enhetlig. Den andre svakheten er det regionale perspektivet. Vi vet av historien at ingen krig i menneskehetens historie har vært uberørt eller uten innblanding av regionale makter – om det er trettiårskrigen på 1600-tallet eller to verdenskriger i det forrige århundre. Det er tydelig for mange at regionale makter i den afghanske regionen også er splittet i synet på post-2014-Afghansistan. Det gis ikke bare uttrykk for motstridende interesser fra regionale makter, men de har begynt å posisjonere seg. Derfor får vi håpe at det internasjonale samfunn, og særlig land som har gjort en innsats i Afghanistan, bruker sin innflytelse til å få en samlet regional strategi for å gardere seg mot at Taliban utnytter dette til sin fordel. Faren for dette er til stede hvis det ikke tas grep. Norge har gjort en stor innsats i Afghanistan som det står respekt av. Det er store forventninger til Norge i framtiden også. Denne redegjørelsen gjør det klart og tydelig at Norge også i framtiden vil stille opp for et godt og bedre Afghanistan.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Foranlediget av replikkordskiftet etter forsvarsministerens innlegg syns jeg det er grunn til aller først å peke på at legitimiteten og tilliten til denne type operasjoner er helt avhengig av at vi tar godt vare på dem som kommer hjem igjen. Men å se bort fra de betydelige tiltak som er gjort fra regjeringens side inn mot veteranarbeidet, syns jeg vi skal være varsomme med. Både strukturelt og individuelt er det satt i verk svært gode tiltak som har hjulpet svært mange. Det er sikkert forhold igjen hvor man har en vei å gå, men – med all respekt – dette er tiltak som har bidratt godt overfor mange mennesker, og som antakelig har forebygget mye lidelse i framtida. Siden opposisjonen valgte å bruke replikkordskiftet til å trekke inn en helt konkret sak, syns jeg faktisk Stortinget skal ha en orientering om denne saken som er mer fyllestgjørende enn det man nå sitter igjen med. Det påberopes at Kjetil Bragstad har ventet i seks år på å få et svar fra Statens pensjonskasse. Jeg kjenner vedkommende veldig godt, jeg har hjulpet ham og har mye kontakt med ham i disse dager. Jeg håper han får en rask løsning – det trengs. Vi trenger å bli raskere på dette feltet, men det må i anstendighetens navn påpekes at Statens pensjonskasse har svart ham. Man har endog utbetalt betydelige erstatningsbeløp til vedkommende. Det er strid om hvor stor erstatning vedkommende skal ha. Det kan skje i disse sakene, og da vil det selvfølgelig ta tid. Det er mange aktører som har et eierskap til at det blir slik strid, men jeg føler behov for å si at han har fått svar. Han har fått utbetalt erstatning, og det er et restoppgjør som står igjen. Jeg er overbevist om, med den prosessen som nå er i saken fra myndighetenes side, at han vil få en løsning på saken sin. Flere av oss bidrar til det.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Det har kome opp ein del spørsmål i debatten som eg gjerne vil respondere på. Det eine er sagt av representanten frå Venstre, at det kan hende at storleiken på magasina og på bygget er litt for liten. Eg vil understreke at i internasjonal samanheng, kanskje særleg i europeisk samanheng, er det nye Nasjonalmuseet eit ganske stort museum, og alle arealberekningane har vore gjorde i samarbeid med Nasjonalmuseet. Så er representanten frå Høgre uroleg for kva ein vil gjere med det gamle Nasjonalgalleriet – korleis det vil verte brukt i framtida. Eg vil minne om at det ikkje vil vere mogleg å ta i bruk Nasjonalgalleriet for andre formål før tidlegast 2020, noko som gjev oss om lag sju år på å finne ein god bruk av Nasjonalgalleriet. Og eg føler meg veldig trygg på at det vil me kunne klare å gjere. Så har det òg vore reist kritikk av prosessen i seg sjølv, og då har eg behov for å seie følgjande: Regjeringa har fått gjennomført planlegging og prosjektering av nybygget på Vestbanen i samsvar med det regimet som Stortinget har slutta seg til når det gjeld store, statlege investeringsprosjekt. Regjeringa sette i gang ei konseptvalutgreiing som vart kvalitetssikra – såkalla KS1 – før regjeringa bestemte seg for konseptet. Det skjedde i februar 2009. Deretter gjennomførte Statsbygg arkitektkonkurranse og fullførte eit forprosjekt med ekstern kvalitetssikring – såkalla KS2 – før regjeringa no har lagt saka fram for Stortinget med forslag til bindande kostnadsramme. Når det gjeld Vestbane-prosjektet, vil eg minne om at Stortinget i budsjettproposisjonen for 2009 vart orientert om at dersom kvalitetssikring av det pågåande utgreiingsarbeidet gav grunnlag for å gå vidare med eit utbyggingsprosjekt på Vestbanen, ville det verte lyst ut arkitektkonkurranse om prosjektet så snart som mogleg. Konkurransen vart sett i gang i mars 2009. I vedlegget til proposisjonen ligg det eit oversyn over dokument, interpellasjonar og spørsmål der utbyggingsprosjektet har vore tema for kommunikasjon mellom regjering og storting. Kort oppsummert: Den prosessen som ein har hatt for det nye Nasjonalmuseet, har vore i tråd med det Stortinget har slutta seg til for store, statlege investeringsprosjekt.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Det er sagt frå denne talarstolen at ein ikkje har involvert Stortinget fordi regjeringa har vore oppteken av å gjere ting etter boka. Eg har ikkje tenkt å prøve å gjere ting utanom boka. Eg er veldig trygg på at kritikken vil vere mykje sterkare i ein sånn situasjon. Det er òg sagt at den informasjonen ein har fått om det nye Nasjonalmuseet, ikkje har vore på initiativ frå regjeringa. Det er ikkje riktig, dette har det vore greidd ut om i budsjettproposisjonar ved fleire anledningar. Men eg vil gjerne rose den interessa som òg opposisjonen har vist ved ulike anledningar, og det engasjementet dei har vist for det nye Nasjonalmuseet på ulike område. Så respekterer eg òg behovet for ei partipolitisk markering omkring desse spørsmåla. Men eg gler meg over at det er ei så pass brei oppslutning om det som er eit viktig kunst- og kulturbygg i Noreg. Det vil gje fantastiske moglegheiter for dei samlingane me har i dag, og for dei samlingane me kjem til å få. Eg trur det er mange som set pris på at me har ei så brei oppslutning om eit så stort og viktig bygg i norsk samanheng.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Stortinget sin familie- og kulturkomité gjer tilråding om at regjeringa ikkje skal leggje til rette for at det skal haldast ei nasjonal folkerøysting om tilskot og garanti til eventuelle olympiske og paralympiske leikar i 2022. Heile komiteen, unntatt Framstegspartiet sine representantar, stiller seg bak denne tilrådinga. Eg synest det er ei klok tilråding, og eg stør òg komiteen si grunngjeving. Det er, som det har vore sagt fleire gonger frå denne talarstolen, liten tradisjon for å halde folkerøystingar i Noreg. I nyare tid har me berre gjort det to gonger før. Begge gongene har det vore i forbindelse med EF eller EU. Eg trur at dei fleste er einige med meg i at spørsmålet om Noreg skal verte medlem av EF eller EU, er eit spørsmål av heilt anna betyding og konsekvens enn spørsmålet om det skal verte gjeve statsgaranti og tilskot til eit idrettsarrangement, sjølv om det måtte vere snakk om eit OL. Som komiteen skriv i si innstilling, er det i eit representativt demokrati, som vårt, slik at folket vel sine representantar til Stortinget for å gjere vedtak på vegner av folket. Derfor er det òg Stortingets oppgåve å vege dei ulike omsyna opp mot kvarandre, og ta stilling til om staten skal gje ein garanti og tilskot til å arrangere olympiske og paralympiske leikar i 2022. Det å leggje ei slik sak ut til folkerøysting vil etter mitt syn vere å ta frå Stortinget myndigheit i ei veldig viktig løyvingssak. Det er liten tvil om at eit OL vil verte kostbart òg for staten. Eg er derfor einig med forslagsstillarane i at eit eventuelt OL i 2022 må ha legitimitet og brei forankring i både idretten og befolkninga, og det kan me sikre gjennom dei demokratiske prosessane som allereie er etablerte i idretten og elles.