Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-02-12:
Jeg vil først takke interpellanten for en viktig interpellasjon. Slik som jeg oppfatter det, handler denne interpellasjonen ikke bare om det konkrete forslaget som løftes, nemlig at man burde forsøke i større grad å koordinere informasjonen om de forskjellige støtteordningene, men den handler om et problem som kanskje stikker litt dypere, nemlig at det er en utfordring for det offentlige systemet å koordinere. Det er det ene. Det andre er at det er veldig mange private og ideelle aktører bl.a. innenfor det området som bl.a. arbeids- og sosialkomiteen jobber med, som lever nærmest fra hånd til munn, selv om de leverer tjenester og tilbud som jeg tror alle i det politiske miljøet er opptatt av og mener er viktig. Når det gjelder det første problemet, manglende koordinering, hadde jeg nær sagt at det var en utfordring for Høyres relativt beskjedne gruppe å finne ut hvem som skulle ta diskusjonen her i dag. Når vi med 30 personer har problemer med å koordinere oss for én interpellasjonsdebatt, er det ikke vanskelig å forstå at staten kan ha problemer med det med så mange instanser. Det er også mange historier om at særlig grupper som faller mellom flere stoler – er innom fengsel, har rusproblemer, mangler arbeid og skal på den måten være i kontakt med Nav – har problemer med å orientere seg i systemet. Men så er det også en utfordring for organisasjonene som jobber med dem, og der har representanten Giltun nevnt et eksempel, Retretten, for de faller også mellom alle disse stolene når de skal oppsøke det offentlige og egentlig gjøre noe så enkelt som å få støtte til det tilbudet de driver, som alle mener er viktig. Da er det vanskelig, for skal man henvende seg til statsråd Huitfeldt, eller skal man henvende seg til Fornyingsdepartementet, eller skal man henvende seg til Justisdepartementet, Helsedepartementet ved Helsedirektoratet, f.eks. – overalt er det støtteordninger, men det er vanskelig. Derfor sendte også en samlet arbeids- og sosialkomité et brev til Arbeidsdepartementet for et par år siden, hvor man, med utgangspunkt i saken Retretten og innspill vi hadde fått der, etterlyste en bedre koordinering. Så er den andre problemstillingen som interpellanten tar opp, diskusjonen om hva alle disse ideelle, private organisasjonene som faller utenfor stønadssystemene, skal leve av, og hvordan de skal få forutsigbarhet. Jeg må si, uten at Høyre har en detaljert plan for det, for så langt er vi ikke kommet, at det må jo være et poeng at man får betalt for de tjenestene man faktisk leverer når det offentlige bruker dem. Hvis man er en godkjent tiltaksleverandør innenfor Nav-systemet, eller blir kjøpt inn av Nav, fungerer dette kjempegreit. Da får man bestillinger, og så får man betaling gitt antall plasser, og så kommer pengene inn. Hvis man derimot – for å bruke Retretten som eksempel igjen, siden det er blitt brakt opp som eksempel i denne interpellasjonsdebatten – leverer en tjeneste, et tilbud, som alle er enige om at både er unikt og utrolig viktig, og som til og med blir henvist til fra Nav-kontorer rundt om i hvert fall i Oslo by, har man altså ingen stabil finansiering. Det er noe pussig ved at det offentlige systemet henviser til et privat, ideelt tilbud, men ikke samtidig har en ordning for å finansiere det. Den type problemstillinger tror jeg man finner igjen på veldig mange felt. Derfor er det en viktig diskusjon representanten Giltun tar opp. En Internett-side med tydelige søknader kan hjelpe en del, men for mange er det nok slik som det er for meg: Jeg vet ikke om verden er blitt veldig mye mer oversiktlig etter at Internett kom, men det kan av og til hjelpe litt.