Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-05-11:
Redegjørelsen som vi dag debatterer, er på mange måter interessant, men den er på få måter avklarende i forhold til de spørsmål som blir tatt opp. Vi registrerer at denne ministeren har et litt mer avslappet og realistisk forhold til bosettingsambisjonene enn forrige regjering hadde. Det synes vi er positivt. Regjeringa har gitt tre viktige temaer i distriktspolitikken vekt: utvikling av robuste regioner utvikling av konkurransedyktig næringsliv fornyelse i offentlig sektor Alle de tre temaene er viktige, skjønt vi kanskje har ulik mening om statens direkte rolle på de ulike tre områdene. Det direkte engasjementet fra statens side mener vi bør være størst på fornyelse av offentlig sektor. I enkelte debatter blir det hevdet at offentlig sysselsetting i seg sjøl nærmest kan være garanti for en viss bosetting. Vi tror at i framtida blir kravet til effektivitet i offentlig sektor forsterket, også for å frigi arbeidskraftressurser til interessant næringsvirksomhet i privat sektor. Det vil bli en utfordring. Når ministeren så vil utvikle et konkurransedyktig næringsliv, deler vi interessen, men Høyre vil gjerne nøye seg med å tilrettelegge for konkurransedyktig næringsliv og la utbygging være en oppgave for private. Vi mener at det offentlige skal ha et begrenset direkte ansvar for regionenes utforming og utvikling. Uansett er det slik at den offentlige hånd i denne prosessen etter vår mening skal være mindre aktiv enn det vi tror ligger i Arbeiderpartiets politikk. Vi har sett at ministeren også har hatt offentlige tanker om regioner i forvaltningssammenheng. Vi kjenner alle den europeiske modellen med sterke regioner som har fått tildelt skattleggings- og lovgivningsmyndighet på bekostning av den statlige sentralmakt, og vi er spent på om kommunalministeren vil fylle ut sitt regionkart med sterke element av desentralisering på lignende måte. I et slikt tilfelle tror mange av oss at dette huset må skifte kultur, når vi vet at Det norske storting har gått i en annen retning, med øremerking og sentralstyring over lang tid, og at spranget tilbake til desentralisering av makt av slike dimensjoner er en betydelig utfordring. Denne debatten får vi med full tyngde når Oppgavefordelingsutvalgets innstilling foreligger i sommer. Vi kan også lese ut av denne redegjørelsen og nylige debatter i Stortinget at det helt klart fins en konflikt, en konflikt mellom likhet og omfordeling på den ene sida og incitament for verdiskaping og tilrettelegging for næringslivet på lokalt nivå på den andre sida. Dette er knyttet til det kommunale inntektssystemet og nivået på den kommunale skattøren, der ambisjonene i den senere tid har stått i kontrast til de praktiske politiske handlingene. Vi mener at det er mange gode grunner til å se lyst på framtida for Distrikts-Norge og regionene, men framtida er avhengig av en fornuftig forvaltning av norske naturressurser, som i all hovedsak forekommer i Distrikts-Norge. Høyre vil fjerne politiske hindringer som hemmer en forsvarlig utnyttelse av naturressursene. Det er nødvendig å ta i bruk naturressursene og de mulighetene disse gir, på en ny og offensiv måte. Målt i verdi er fiskeri- og havbruksnæringa den største eksportnæringa for Norge etter råolje. Nye oppdrettskonsept og arter er på veg inn. Disse er lovende for kommersiell oppdrett og gir spennende perspektiver. En bærekraftig distriktsutvikling må baseres på konkurransedyktige bedrifter. Det er derfor meget viktig at fiskeri- og havbruksnæringa får rammebetingelser som sikrer videre utvikling. Reiselivsnæringa er en av Norges viktigste næringer. Med gode og konkurransedyktige rammevilkår har reiselivsnæringa et betydelig vekstpotensial, med mulighet for økt sysselsetting og verdiskaping i mange kommuner. Høyre vil sterkt advare mot å øke skatte- og avgiftstrykket for næringa ved å innføre merverdiavgift på reiser og overnatting. Dette vil føre til høyere priser og rive grunnen bort under den positive utviklinga vi har i reiselivsnæringa. En vellykket satsing på næringsutvikling i hele landet er særlig avhengig av gode kommunikasjoner. Infrastruktur og samferdsel handler om mer enn veg, skjønt veg er særdeles viktig. Den teknologiske utviklinga krever at hele landet har tilgang til nye kommunikasjonsformer, og at det satses mer på forskning innenfor IKT. Digitale kommunikasjonsnett med høy hastighet og høy kapasitet er tilbud som er nødvendige. Høyre mener det er avgjørende for næringsutvikling rundt om i landet at det bygges ut et landsdekkende kommunikasjonsnett med høy hastighet. En god samferdselspolitikk er en forutsetning for lønnsomhet i nye og eksisterende næringer over hele landet. Næringslivet i distriktene har i dag klare konkurranseulemper med sine høye transportkostnader. Samferdselspolitikken må redusere denne ulempen. I statsbudsjettet for 2000, som både sentrumspartiene og Arbeiderpartiet har uttalt at de stiller seg helt og fullt bak, vedtok disse partiene en kraftig økning i transportavgiftene. Avgiften for autodiesel ble økt med 45 øre pluss moms. Dette førte til en sterk økning i transportkostnadene for næringslivet, særlig ble distriktene sterkt rammet. I tillegg innførte sentrum og Arbeiderpartiet en grunnavgift på 19 øre pluss moms på fyringsolje. Denne grunnavgiften ble også lagt på drivstoff som fergene og hurtigbåtene langs kysten bruker – en stor belastning. Til slutt: Høyre vil endre det kommunale inntektssystemet, slik at en større del av verdiskapinga blir igjen i kommunene. De objektive kriterier i overføringssystemet må forbedres. Kommunenes inntektssystem gir kommunene for små incentiver for å legge til rette for næringsutvikling lokalt. Det er flere forhold som medvirker til dette – ett forhold er at Stortinget, mot Høyres stemmer, i 1998 vedtok å overføre selskapsskatten fra kommune til stat. Samtidig har Stortinget, også mot Høyres stemmer, gjennom flere år redusert den kommunale skattøren. I sum representerer dette en alvorlig svekkelse av kommunenes motivasjon for å legge forholdene til rette for bedriftene. I det hele tatt er det slik at mulighetene fins i distriktene, og det er fristende helt avslutningsvis å si at en overivrig offentlig styringsvilje, en klam reguleringshånd på to-tre nivå – tar vi fylkesmannen med, så er det kanskje fire – kanskje er den avgjørende begrensning for å få en blomstrende utvikling i Distrikts-Norge.