Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-06:
Angrepet på hotell Serena i Kabul den 14. januar var et fryktelig og meningsløst terrorangrep. Seks mennesker ble drept, deriblant Carsten Thomassen, som ble offer for en avskyelig handling rettet mot uskyldige, sivile mennesker. I tillegg ble åtte mennesker skadd under skytingen i hotellet, deriblant den UD-ansatte Bjørn Svenungsen, som ble hardt skadet, men overlevde takket være god førstehjelp, riktig og rask innsats fra medarbeidere, folk som kom til, både sivile og militære. Men Carstens liv gikk dessverre tapt. Gjennom mange år her i huset lærte jeg Carsten Thomassen å kjenne som en svært dyktig journalist med evne til kunnskap og analyse og til å lage reportasjer om politikk, som i tillegg evnet å få fram menneskelige sider i politiske konflikter i verden. Han var en av de beste, med et sterkt og ekte engasjement. Blant mye er det dette jeg minnes Carsten for. Hans død var meningsløs, men hans livsvirke var det ikke. Etter terrorangrepet i Kabul er det viktig at norske myndigheter - vi - trekker lærdom av denne saken, slik at vi kan redusere risikoen for at lignende tragiske hendelser skal skje i framtiden. Samtidig må vi erkjenne at Afghanistan er et land i krig, der Norge er engasjert både militært og sivilt for å hjelpe befolkningen og for å bidra til å bygge et sivilt samfunn og demokrati. Kontrollkomiteen har behandlet denne saken grundig, både gjennom åpne og lukkede høringer, gjennom mange spørsmål vi har bedt om svar på, og gjennom rapporter vi har mottatt fra tre berørte departementer. Spesielt sterkt må jeg si at inntrykket av vitnesbyrdene fra de to journalistene Harald Henden og Fredrik Græsvik gjorde da de redegjorde for komiteen. De var yrkesbrødre på jobb som gjorde hva de kunne for å redde Carsten Thomassens liv i en vanskelig og ekstrem situasjon. De fortjener stor takk for den innsatsen de gjorde på stedet, og ikke minst for sin vitneobservasjon for komiteen. Også folk i UD, ambassadøren og hans folk og livvakter som tjente landet i en veldig krevende og ekstrem situasjon, fortjener stor takk. De bidrog til å redde liv og var opptatt av å få utenriksministeren og hans følge i sikkerhet. Innstillingen i denne saken har heldigvis blitt langt mer avdempet og ydmyk enn hva situasjonen var like etter hendelsen, som var preget av sterk kritikk fra opposisjonen. Men det har tjent saken. Flere av komiteens medlemmer gikk tidlig ut i media før saksbehandlingen i kontroll- og konstitusjonskomiteen var i gang, og stilte seg kritiske til ulike sider av reisen til utenriksministeren. La meg da vise til hva en enstemmig komite sier i innstillingen: «Komiteen har i den sammenheng merket seg at sjefen for Politiets sikkerhetstjeneste, Jørn Holme, på den åpne høringen ga uttrykk for at et besøk med sivilt preg og bruk av hotell Serena var et forsvarlig opplegg som PST ikke fant grunn til å stille spørsmål ved. Han uttalte videre følgende: «Hvis UD ikke hadde skrevet noe om profilen i det hele tatt, er jeg temmelig sikker på at det hadde blitt et besøk med sivil profil.»» Det betyr at den kritikken som ble reist, heldigvis har forstummet, og det er en enstemmig komite som står bak dette. Komiteen peker på at alle som har uttalt seg overfor komiteen, har gitt uttrykk for at hotell Serena var det tryggeste stedet å bo for utlendinger i Kabul, hvis man ser bort fra militære forlegninger. Det kom tydelig fram i høringen med de tre statsrådene at de fleste sivile møtene måtte finne sted utenfor militærområdene, slik at bosted, f.eks. på KAIA, ville ha medført at en del møter likevel måtte ha vært avviklet på hotell Serena eller lignende sivile steder. Dette kunne ha gitt større sikkerhetsmessige utfordringer, siden transportetappene er de mest utsatte terrormål i Kabul. Komiteen finner ut fra det som har kommet fram i høringen, ikke grunnlag for å kritisere valg av bosted eller det sivile preget på reisen. Jeg mener at vurderingene fra en samlet komite viser hvor feil det kan være av oss som var her hjemme, og som observerte dette fra utsiden, å trekke forhastede slutninger i en vanskelig situasjon. La meg videre peke på PST-sjef Jørn Holmes vurderinger i høringen den 10. april av sikkerhetssituasjonen i Kabul: «I Kabul er det nær ukentlig ett eller flere alvorlige angrep, enten som rakettbeskytning, selvmordsangrep, angrep med håndvåpen eller forhåndsutplasserte veibomber. I tillegg til disse angrepene ukentlig er det et meget høyt antall trusler om angrep som afghanske myndigheter selv eller allierte land fanger opp på ulike måter. Innholdet i disse truslene er av svært ulik karakter og pålitelighet, men gjennomgående kan man si at det er svært sjelden en sammenheng mellom trusler og gjennomførte handlinger. Trusler blir altså først og fremst kommunisert, formidlet eller på en måte spredt for å påvirke adferden til afghanske myndigheter og allierte land.» Dette sitatet viser med all mulig tydelighet hvor krevende det er å formidle informasjon om ulike ting som fanges opp av afghanske eller allierte styrker, og på den måten er det vanskelig å vite hva man skal ta hensyn til, og hva man ikke skal ta hensyn til. Det viser at situasjonen er krevende, og at det kreves stor analytisk evne for å vite hva man skal vektlegge i kommunikasjonen videre. I gjennomgangen av saken har det kommet fram at det har vært mangler ved regelverket, som denne krisen avdekket. Men det har også kommet fram at disse ikke har vært av en karakter som kan sies å ha hatt innvirkning på hendelsesforløpet. Det er med andre ord ingen grunn til å anta at andre prosedyrer ville ha gitt et annet utfall av dramaet som utspant seg på hotell Serena. Det er viktig å huske når vi skal prøve å oppsummere hva som skjedde, og trekke lærdom av saken. Det har videre kommet fram at Utenriksdepartementet i lys av terrorangrepet har iverksatt en rekke tiltak for å stå bedre rustet til å møte denne typen situasjoner i framtiden, ikke bare i Afghanistan, men også i andre konfliktområder. Følgende tiltak er omtalt i departementets redegjørelse: Det er iverksatt en fornyet vurdering av sikkerhetssituasjonen i Afghanistan for norsk sivilt personell og andre sivilt utsendte. Det er besluttet å opprette en stilling som sivil sikkerhetsrådgiver ved ambassaden i Kabul. Det er besluttet å styrke UDs oppsett for krisehåndtering ved bl.a. opprettelse av en stilling som sikkerhetskoordinator i departementet. Stillingen vil bli brukt til å koordinere samarbeidet med politiet og militær etterretning for å sikre mest mulig sammenfallende vurderinger av sikkerhetsbehovet ved besøk og utestasjonering. Den vil også bli brukt til å holde nær kontakt med frivillige organisasjoner og andre som har nærvær i utsatte områder. UD ønsker også i framtiden å tilrettelegge best mulig for deltakelse av presserepresentanter på reiser til ulike områder, også til utsatte områder. Dette bør gjøres i dialog med pressens egne organer, ettersom pressens ansvar for egen sikkerhet og myndighetenes ansvar i forbindelse med delegasjonsreiser berører prinsipielle spørsmål for pressen selv. Flere tidligere talere har tatt opp akkurat dette spørsmålet. Det skal også behandles videre av en arbeidsgruppe som er nedsatt, og som vil bli ledet av Justisdepartementet. Erfaringene fra terrorangrepet i Kabul vil gå inn i UDs program for opplæring og kursing av egne ansatte i krisehåndtering. Det organiseres nå kurs og øvelser for UDs ansatte både ute og hjemme. La meg understreke at det er behov for å styrke opplæring og øving både av krisestab, utsendte i konfliktområder, deltakere på delegasjonsreiser samt ansatte i departementet for øvrig. Det gjelder også for førstehjelp. Vi har i den situasjonen som var i hotell Serena, sett hvor avgjørende det var. Som arbeidsgiver har norske medier i likhet med UD et selvstendig ansvar for å vurdere sikkerheten for sitt personell i forbindelse med reiser i konfliktområder. Terrorangrepet i Kabul har aktualisert behovet for en bred vurdering av sikkerhetssituasjonen for offentlig ansatte som tjenestegjør i eller besøker konfliktområder. UDs arbeidsgiveransvar tilsier at departementet grundig vurderer disse spørsmålene og iverksetter nødvendige tiltak for å styrke de ansattes sikkerhet og trygghet. I forbindelse med komiteens høring 13. mars 2008 opplyste utenriksministeren at det er nedsatt en arbeidsgruppe på departementsnivå under ledelse av departementsråden i Justis- og politidepartementet. Gruppen har startet arbeidet med å vurdere sikkerhetsspørsmål knyttet til utenlandsreiser der også journalister deltar. Det er en viktig arbeidsgruppe, som jeg håper kommer fram til konklusjoner som bedre vil ivareta alles sikkerhet neste gang dette kan være aktuelt. Utenrikstjenesten har trukket lærdom av denne saken. Det samme gjelder norske myndigheter som var involvert. Pressens organisasjoner trekker også lærdom av denne saken, og det er nødvendig. I ettertid mener jeg det også er nødvendig at enkelte av komiteens medlemmer trekker lærdom av dette. Det falt mange kritiske ord de første ukene etter at angrepet skjedde. Disse er nå heldigvis forduftet. Det å komme med så sterk kritikk før høringene var avsluttet, og før komiteen hadde startet saksbehandlingen for å finne ut hva som faktisk hadde skjedd, framstår vel i ettertid som lite klokt. La meg avslutningsvis takke utenriksministeren og de andre aktørene som har deltatt i høringen, for å ha bidratt til lærdom og kunnskap for å øke sikkerheten både for diplomater, pressefolk og andre som gjør en livsviktig jobb i en konfliktfylt verden. Gjennom behandlingen har jeg forsøkt å sette meg inn i den ekstreme situasjonen for dem som var på hotellet. De hadde ikke fasiten. De handlet i en situasjon der de var stilt overfor selvmordsbombere, der folk var skutt i lobbyen, der de ikke visste om bevæpnede folk var venn eller fiende. Derfor er det vanskelig for meg å uttale meg om hvilke telefoner man burde ha tatt. De som var der, gjorde så godt de kunne under ekstreme forhold. Mer kan vi ikke forlange. Det er derfor etter mitt skjønn ikke riktig å foreta vurdering av om andre valg enn dem som faktisk ble foretatt, kunne ha gitt andre utfall. Lærdommen av terrorangrepet med det dypt tragiske utfallet er at man må forsøke å være bedre rustet når dette skjer igjen. Og det vil dessverre skje igjen.