Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Jeg synes denne debatten nesten til overmål har bekreftet nødvendigheten av det forslaget som forhåpentligvis blir vedtatt, at man må ha en gjennomgang av hva som skal være de naturlige, nødvendige konsekvensene av en grunnlovfesting. Det er nemlig en mangel både ved forslaget og ved argumentasjonen i innstillingen at det ikke foretas noen drøfting av hva som skal være det juridiske innholdet i en slik grunnlovsbestemmelse, verken av hva som skal legges i begrepet «Selvstyrelse», eller hva som skal ligge i begrepet «primært af lokal Karakter». Det debatten har vist, er at både saksordføreren og Carl I. Hagen var helt klare på at dette først og fremst var en symbolsak. Det skulle ikke bety noen endring i forholdet mellom stat og lokalt nivå. Så sier Hagen at man skal ikke kimse av symbolsaker. Nei, men de fleste symbolsaker bør ha en rimelig sammenheng med realitetene. Det er mulig at de som støtter forslaget, tror, slik Hagen gav uttrykk for, at engasjementet – som har vart i mange år – fra KS og fra lokalpolitikere i alle partier for å få dette grunnlovfestet, har vært der fordi de vil ha symbolet på veggen. Jeg tror ikke at Carl I. Hagen er en så naiv maktpolitiker at han tror det. Det symbolet ville bli tatt ned og viftet hver gang en fylkesmann kom og gjorde om et vedtak eller Stortinget fattet vedtak som ville snevre inn det lokalpolitiske handlingsrommet. Det ville være en bestemmelse som ville bli meget aktivt brukt overfor dette hus. Det er derfor det er nødvendig å tenke gjennom hvilke føringer denne bestemmelsen skal legge på den lovgivningen som vi har lagt til grunn overfor kommunene, og som dette hus kommer til å vedta. For hva har vært utviklingen hos oss? Jo, samtidig som vi over flere år har overført mange oppgaver til det lokale nivå, både til kommuner og fylkeskommuner – spesielt kommunene – har det skjedd en annen utvikling. Det lokale handlingsrommet for hvordan man skal løse oppgavene, er blitt snevret inn. Riktignok har man nå fjernet hovedøremerkinger til skole og eldreomsorg, selv om Fremskrittspartiet senest i spørretimen i går tok til orde for å gjeninnføre øremerking når det gjelder eldreomsorgen, men man har altså strammet inn gjennom rettighetslovgivning, standardkrav, rikspolitiske retningslinjer og også bruk av øremerking, f.eks. ved eldresatsingen i de siste årene. Nå skal også retten til barnehageplass lovfestes. Vi stoler altså ikke nok på de lokalpolitikere hvis selvstyre man nå vil skrive inn i Grunnloven. Vi fratar dem også det politiske handlingsrommet på dette området. Ja, ikke bare skal retten til barnehageplass skrives inn i loven, et enstemmig storting – hvis jeg husker riktig – har også bestemt hvor mye kommunene kan kreve betalt for en barnehageplass. Lokalt selvstyre er dette i hvert fall ikke et eksempel på. Jeg argumenterer nå ikke imot verken lovfesting av barnehageplass eller makspris, men det er et eksempel på hvor langt unna vi er det i hvert fall jeg legger i begrepet «lokalt selvstyre», i måten vi oppfører oss på overfor kommunene. Så langt jeg har oversikt over, er det altså bare, som jeg sa i min replikk til saksordfører, bare på kulturfeltet – med unntak av folkebibliotek – at det finnes lokalt selvstyre i ordets egentlige mening. Det vil si at det finnes altså ingen lovhjemler eller andre føringer som gir fylkesmannen mulighet til å gripe inn. Mener virkelig de som ønsker dette grunnlovfestet, at selvstyret på mesteparten av kulturfeltet er tilstrekkelig avledning av en grunnlovfesting av selvstyre i saker som primært er av lokal karakter? Er det tilstrekkelig? Vi kan ikke gå så langt som å si at skal vi grunnlovfeste lokalt selvstyre, så skal det ikke ligge noen føringer i form av standardkrav eller rikspolitiske retningslinjer e.l., selv ikke i saker av en slik karakter at det hadde vært naturlig. Så langt vil i hvert fall ikke jeg gå. Men jeg synes området i den andre ytterenden av skalaen er lite, i tillegg til et område til, som man fra KS’ side argumenterer for, nemlig at kommunene kan gjøre mer enn de må, bare de ikke tråkker i andres bed. Jeg mener at kravet til å grunnlovfeste lokalt selvstyre må være større. Derfor skulle jeg gjerne utfordre de andre, de som ønsker å grunnlovfeste dette, om de kan komme med to–tre eksempler på andre områder, andre saker som de mener er av lokal karakter, og som kommunene skal få bestemme selv. Fra Senterpartiets ene taler og fra Venstres taler ble det argumentert med at grunnlovfestingen skal få en følge. Fra representanten Samuelsens side ble det argumentert med at vi må begynne å behandle kommunene som likeverdige partnere. I det tolker jeg at det ligger inne en realitet i en grunnlovfesting. Jeg har lyst til å ta ett eksempel. Representanten Skulstad brukte eksemplet om folkebibliotek, som jeg også har brukt i min replikkveksling, men etter mitt skjønn er f.eks. spørsmålet om hvor kort eller lang avstand det skal være mellom hyttene i strandkanten, en sak av lokal karakter. Om det bygges tett i nabokommunen, spiller det ingen rolle for meg i min kommune. Da er spørsmålet: Vil f.eks. SV, som ønsker å støtte dette, oppheve de rikspolitiske retningslinjene som legger begrensninger på arealutnyttelsen i strandsonen? Interessen for hvordan det lokaldemokratiske nivå utfører sine oppgaver, er ganske stor her i salen. Det kommer særlig til uttrykk i de ukentlige spørretimene. Og kravet om inngripen fra statsrådene sitter ganske løst. I spørretimen 21. februar i år tok representanten Harald T. Nesvik fra Fremskrittspartiet opp med helseministeren en rapport som viste at mange eldre på sykehjem er underernært. Representanten sa bl.a.: «Jeg håper at man ikke bare håper, tror og forventer at landets lokalpolitikere vil gripe fatt i det. Jeg forventer også at statsråden tar noen grep.» Dette lokale nivået, som Fremskrittspartiet nå ønsker skal få grunnlovfestet selvstyre, har man altså ikke større tillit til enn at man mener statsråden må gripe inn hvis man skal ta en så alvorlig rapport på alvor og gjøre noe med at de eldre på sykehjemmene spiser for lite. Med så liten tiltro til det lokale demokratiet ville det, synes jeg, være mer naturlig med et forslag om å oppheve formannskapslovene enn å grunnlovfeste det lokale selvstyret. Og når man ser på hvilke partier som ønsker en slik grunnlovfesting, tror jeg ikke jeg støter noen når jeg sier at det ikke er disse partiene som er mest tilbakeholdne med å foreslå nye innstramninger i kommunenes handlingsrom om det er noen kommuner som ikke oppfører seg helt i tråd med det man mener er politisk riktig. Hvis vi vil videreutvikle vårt lokaldemokrati – og det tror jeg det er enighet om i denne salen er viktig – med større reelt lokalt selvstyre, bør vi starte i den andre enden. Vi må starte med å vise mindre tilbakeholdenhet i detaljstyringen av det lokale nivå, og det tror jeg må starte i alle politiske partier og på alle politiske partiers landsmøte. For med unntak av Fremskrittspartiet, som vil overlate til et slags kvasimarked å løse de fleste av de oppgavene kommunene er satt til å løse, er det ingen partier som står for en politikk der man er beredt til å oppgi mulighetene for å legge politiske føringer på noen av de oppgavene kommunene har ansvaret for. Da tror jeg det er viktig at man ikke bare skriver inn i Grunnloven et symbol, men noe som eventuelt skal få en realitet. Lokaldemokratiet har mange kvaliteter som det er viktig å ta vare på og utvikle. Derfor må vi skåne det for en symbolsk grunnlovfesting. Hadde jeg trodd at man ved en slik grunnlovfesting hadde opplevd å få en større tilbakeholdenhet i ønsket om å detaljstyre landets kommuner og fylkeskommuner eller regioner her i huset, og hadde jeg trodd at de politiske partiene skulle være mer tilbakeholdne med programformuleringer som i realiteten innebærer en innskrenkning av det lokale handlingsrommet, ja, så skulle jeg ha støttet det. Men jeg vil begynne i den andre enden, for jeg tror det er riktig å bygge det opp nedenfra.