Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-01-30:
Først vil jeg gratulere regjeringen med familieforøkelsen. Hvis statsministeren klarer tre partier, er jeg sikker på at hun klarer fire! Dessverre har ikke regjeringsplattformen gitt oss høye forventninger for mennesker og miljø. Fra et klimaperspektiv er det tre hovedproblemer med denne plattformen: For det første må en lete med lupe etter forpliktende, konkrete tiltak på klima, noe som gjør at regjeringspartiene nok en gang har utsatt de vanskelige diskusjonene. Kun fire av 38 kulepunkter om klima i denne plattformen er konkrete tiltak for å kutte utslipp i Norge. For det andre har regjeringen fylt opp listen med klimatiltak som Norge allerede gjør. Det er lite imponerende at regjeringen skal fortsette å bygge landstrøm og ladestasjoner i vår tid, uten å si noe om tempo. Hvor er tiltakene som reflekterer FNs 1,5-gradersrapport, som kom i høst? For en marginal opptrapping av CO2-avgiften er ikke nok, og spesielt ikke når Fremskrittspartiet, som vi har vært igjennom flere ganger i debatten hittil i dag, har fått gjennomslag for at regjeringen skal sikre at denne avgiften aldri merkes i pumpeprisen i transporten. Og det er det som er det tredje problemet med plattformen: Tre av de fire største forurenserne i Norge er vernet mot tiltak. Oljeindustrien skal sikres langsiktighet og lønnsomhet. Det skal bygges flere nye kapasitetsøkende veier, og personbilene er altså skjermet for økningen i CO2-avgift. Det er ingen tiltak der for å begrense flytrafikken. Noe er i ferd med å skje med Norge. Trærne har begynt å krype oppover i dalsidene våre. Noen steder er økningen over 100 høydemeter. Skisesongen i Oslomarka har blitt 40 dager kortere. Store deler av bjørkeskogen i Varanger er ødelagt. Permafrosten på Svalbard tiner opp. Det har vært varmere enn normalt der i 97 måneder på rad. Hvis ikke utslippene kuttes nå, vil endringene fortsette – stadig raskere, stadig mer omfattende. Ett av punktene i plattformen er å lage en ny Klimakur, for å utrede tiltak og virkemidler. Den første klimautredningen kom i 1990. Da var jeg fire år. Statens forurensningstilsyn anbefalte den gangen å flytte reisende fra personbil og fly til sykkel, gange og kollektiv. Siden da har det kommet 24 stortingsmeldinger, NOU-er og tiltaksanalyser – med anbefalinger om hvordan utslipp skal kuttes. I Sverige har Miljöpartiet de gröna og Socialdemokraterna fått støtte av Liberalerna og Centerpartiet til å danne regjering. Forskjellene mellom den svenske og norske regjeringsplattformen er tydelige: Den svenske regjeringen har ambisjon om å bli verdens første fossilfrie velferdsland. Den norske regjeringen vil legge til rette for lønnsom produksjon av olje og gass i et langsiktig perspektiv. Den svenske regjeringen vil sette i gang bygging av høyhastighetstog mellom Stockholm, Göteborg og Malmø og bygge ut jernbanen fra nord til sør i hele Sverige. Den norske vil planlegge og bygge nye kapasitetsøkende veier og bare utrede høyhastighetstog. Den svenske regjeringen vil gjennomføre et grønt skatteskifte på 15 mrd. kr. Den norske regjeringen vil øke CO2-avgiften med skarve 5 pst. hvert år. Å slippe ut ett tonn CO2 skal altså koste tilsvarende sju øl på byen i 2025, mot fem øl i dag. Den svenske plattformen viser at det er mulig med et blokkoverskridende samarbeid som leverer på miljø og klima – som leverer en politikk som virker, ikke bare som viker unna. Og i Sverige holdes Sverigedemokraterna ute. I Norge holdes Fremskrittspartiet tett til statsministerens bryst, som miljø- og klimabrems. Kristelig Folkeparti og Venstre hadde nå en unik sjanse til å flytte klimapolitikken. Den sjansen er forspilt. De siste 115 årene har Norge blitt én grad varmere. Vi i De Grønne vil stoppe der, og det vil vi vise i opposisjon. For verden klarer kanskje én grad. Men vi klarer ikke to.