Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Jeg er glad for at justiskomiteen støtter Regjeringens forslag om å doble maksimumstaket for voldsoffererstatning fra 20 ganger til 40 ganger grunnbeløpet i folketrygden. Dette er sentralt for oss, for i Regjeringas politiske plattform, Soria Moria-erklæringen, heter det at Regjeringa vil «bedre erstatningsordningene for volds- og kriminalitetsofre, deriblant de pårørende.» Ofrenes stilling ble klart styrket ved lovendringen som trådte i kraft 1. januar 2008. Da åpnet vi for at flere kunne få erstatning, bl.a. ved å utvide pårørendes rett til erstatning og ved å presisere, som også saksordføreren var inne på, at barn som har opplevd vold mot en nærstående person, og dette er egnet til å skade barnets trygghet og tillit, har rett til voldsoffererstatning. Vi gjorde det også enklere å få erstatning ved at kravet til rask anvendelse ble tatt bort og ved å åpne opp for at en part kan få dekket utgifter til innhenting av erklæringer fra lege, tannlege, psykolog o.l. Nå får vi en ytterligere styrking for dem som er hardest rammet, ved at de kan få mer i erstatning. Lovforslaget som behandles i dag, vil bedre situasjonen både for de voldsutsatte, som er de fornærmede i strafferettslig forstand, og for de etterlatte, hvor erstatningen blir delt mellom flere. Dette betyr et kraftig løft for voldsofrene og de etterlatte. Maksimumsgrensen gjelder bare for erstatning fra den statlige voldsoffererstatningsordningen. I forhold til skadevolderen, som er den primært ansvarlige, gjelder ingen slik grense som vi i dag diskuterer. Han eller hun plikter å betale full erstatning for økonomisk og ikke-økonomisk skade, herunder oppreisning. Beløpet kan strekke seg utover det det offentlige betaler. Det er et klart etisk og juridisk utgangspunkt at det er den enkelte skadevolder som skal stå økonomisk til ansvar for sine handlinger overfor skadelidte. I likhet med straffansvaret anses erstatningsansvaret å ha en viss preventiv effekt som sammen med andre virkemidler kan bidra til å begrense bl.a. voldskriminalitet. I et konfliktløsningsperspektiv kan det være en viktig faktor både for voldsofre og for voldsutøveren å oppleve at voldsutøveren gjør opp for seg økonomisk i den grad det er mulig. Liv og tapt helse lar seg likevel aldri erstatte med penger. Det må ikke bli slik at samfunnet bare velger å bevilge penger til ofrene og abdiserer fra sitt ansvar for å hjelpe dem tilbake til et godt liv. Det er mange tiltak som må til. Det gjelder ikke minst spørsmålet om erkjennelse av skyld, og også bidrag for å dempe konflikter er helt avgjørende. Den beste hjelpen vi kan gi ofrene, er, selvfølgelig, støtte og behandling, slik at de sjøl kan komme seg videre i livet, og i den grad det er mulig, legge «offerrollen» bak seg. Enkelte klarer sjøl å integrere erfaringene sine, mens andre sliter mer og trenger mer hjelp fra fellesskapet. Med dette lovforslaget skulle man være sikret bedre, slik at man ikke får økonomiske bekymringer i tillegg på grunn av denne skaden. Så vil jeg si til slutt at jeg er veldig opptatt av at mange av de tiltakene som nå er satt i verk, særlig i forhold til vold mot barn og vold mot kvinner, blir gjort kjent, og også at særlig barn og kvinner benytter seg av ordningene som er etablert. Det er tatt betydelige skritt i løpet av denne perioden. Vi har stått sammen om det, både spørsmålet om utvidelse av bistandsadvokatordning, barnehusene og også spørsmålet om politiets organisering. Når det gjelder barnehusene, må jeg samtidig si til representanten Aspaker at det er gledelig at man i Bergen har hatt et såpass stort omfang av barn som har brukt det huset. Men vi ser dilemmaene nå med at de politidistrikter som ikke har barnehus, får lange reiseveier og kostnader knyttet til dette. Nå er ikke barnehuset i Trondheim fullt ut åpnet ennå, så de problemer som man måtte ha i Ålesund, vil være noe vi kan møte i framtida. Men jeg ser behov for at vi må ha en større tetthet av barnehus, også utover de seks som vi har planlagt. Det betyr at vi går betydelig lenger enn det som Soria Moria-erklæringen legger opp til, at vi skal vurdere opprettelsen av ett barnehus. Når det gjelder ikrafttredelse, har vi de siste dagene undersøkt muligheten for å få en raskere ikrafttredelse. Så sant vi får Lagtingets godkjennelse av denne loven og rask sanksjon, skal jeg gjøre hva jeg kan for å få ikrafttredelse 1. januar.