Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-03-25:
Situasjonen på arbeidsmarkedet gir grunn til stor bekymring. Nesten daglig hører vi om bedrifter som går konkurs, legges ned, flagger ut eller nedbemanner. Mange bransjer og sektorer har problemer og sliter. Dette er en meget alvorlig situasjon. Det gjelder også petroleumssektoren og leverandørindustrien. Noe av det mest alvorlige i petroleumsnæringen er at leteaktiviteten nå er så lav som den er. Vi må nesten tilbake til starten på oljeeventyret for å finne en så lav leteaktivitet. Det kan være flere grunner til det. En av grunnene er nok at mange av de siste brønnene som er boret, har vært tørre. Det kan ha gjort at interessen har blitt mindre. At næringen oppfatter blokkene som er utlyst, som lite interessante, kan være en annen årsak. Vi registrerer også en synkende interesse for norsk sokkel fra de største internasjonale oljeselskapene sin side. Det er også et meget alvorlig signal. I Norge er oljenæringen en svært viktig del av den norske økonomien og verdiskapningen. Men internasjonalt er vi ikke så store. Sett i det perspektivet er det helt nødvendig at vi hele tida har fokus på å gjøre norsk sokkel til en attraktiv sokkel for oljeselskapene. De signalene vi som politikere gir, er avgjørende viktige i en slik sammenheng. Det var derfor viktig for Arbeiderpartiet da vi behandlet stortingsmeldinga om olje- og gassvirksomheten sist høst, å rydde til side den usikkerheten som var sådd av Regjeringa når det gjaldt tilgangen på nye letearealer. For det er ikke til å komme bort fra at det hersket stor usikkerhet i bransjen om hva som var Regjeringas mål, spesielt for de nordlige havområdene. Jeg er glad for at vi sammen med regjeringspartiene fikk klargjort at beslutninger om dette skal fattes allerede til høsten når vi får konsekvensutredningen, idet vi forutsetter at den er god og grundig, for at vi så raskt som mulig kan gi klare signaler for den videre kjøreplanen. Det er på bakgrunn av dette med en viss uro jeg registrerer at Olje- og energidepartementet legger opp til det som kan se ut som en forskyvning av denne tidsplanen. I en pressemelding fra 4. februar i år sies det at utredningen først vil bli sendt på høring 2. kvartal, og at den vil bli oversendt Regjeringa i løpet av høsten 2003. Jeg regner likevel med at vi kan få anledning til å fatte de nødvendige beslutninger til høsten når konsekvensutredningen er ferdig, og håper at statsråden kan forsikre at så vil skje. I forrige uke møtte jeg flere ordførere fra kommuner som har verft som leverer installasjoner til oljeselskapene. Situasjonen de beskrev, er langt fra lys. Ved noen verft er riktignok sysselsettingssituasjonen god akkurat nå. Et eksempel på det er Egersund, som nylig fikk en kontrakt, men også der har det vært stor usikkerhet lenge. Utsiktene til å fylle ordrebøkene, slik at en unngår permitteringer, er dårlige svært mange steder. Flere verft har allerede redusert antall tilsatte vesentlig. Mest alvorlig er kanskje situasjonen akkurat nå ved Kværner Rosenberg i Stavanger. Fredag besluttet Aker Kværner å selge verftet innen tre år, og det er svært usikkert hvor mange arbeidsplasser det vil bli der framover. Faren for at vi om en stund kan ha tilsvarende situasjoner ved andre verft, er svært stor. Aftenpostens oppslag på lørdag viser dette. Situasjonen i det norske offshoremarkedet blir beskrevet som «elendig». Det bør derfor ikke herske noen tvil om at det er helt nødvendig med ekstraordinære tiltak for å hindre at en slik situasjon blir vedvarende. Det kan vi gjøre hvis vi vil. I 1999 var denne industrien i en tilsvarende situasjon. Da ble det tatt initiativ fra Stortingets side for å snu utviklinga. Det lyktes vi langt på veg med. Regjeringsskiftet i 2000 bidrog også til å skape ny optimisme i næringa. Dette viser at det nytter å ta politiske initiativ. Slike initiativ etterlyses nå, fordi det er helt avgjørende at det er en aktiv holdning til disse spørsmålene. Jeg vil derfor utfordre Steensnæs her i dag til å gjøre rede for hvilke initiativ han vil ta overfor oljeselskapene for å finne ut f.eks. om det er prosjekt som kan framskyndes, og om det eventuelt er noen hindringer som må ryddes av vegen for at flere planer kan realiseres. I innstillinga til oljemeldinga pekte Stortinget på flere tiltak som kan bidra til å snu denne utviklinga. Bedre rammevilkår for haleproduksjon og for små og marginale felt var ett av tiltakene det ble pekt på. En samlet komite uttalte i innstillinga at «myndighetene må være villige til å vurdere om etablerte prinsipper og gjeldende rammevilkår skaper de rette incentiver, herunder skatter og avskrivningsregler for haleproduksjon og små og marginale felt, for økt verdiskaping og eventuelt tilpasse rammevilkårene slik at ressursene ikke ødes». Både oljeselskapene og de ansattes organisasjoner støtter dette, og jeg vil derfor benytte anledningen til å utfordre statsråden på hva han vil, og om denne jobben er i gang. Fra oljeindustrien og fagbevegelsen pekes det også på andre tiltak. Men utålmodigheten i næringa er stor, og jeg skulle derfor ønske et noe større engasjement fra Regjeringas side for å ta fatt i dette, fordi vi nå taper arbeidsplasser hver eneste dag. Da er det viktig at vi snur alle de steiner som kan snus, for å finne prosjekter, små og store, som kan realiseres nå. Situasjonen er nå allikevel slik at vi vil oppleve at flere verft må permittere mange av sine ansatte. Det er meget beklagelig. Det industrien frykter mest i slike situasjoner, er tap av kompetanse ved at arbeidstakerne går over i andre bransjer. Det var noe det også ble satt fokus på i den forrige bølgedalen bransjen var inne i. Muligheten som var ved bedriftsintern opplæring og arbeidsmarkedskurs, gjorde at bransjen ikke bare beholdt kompetansen, men også økte den. Ved f.eks. Aker Verdal gjennomførte 87 pst. av de tilsatte kompetansehevende kurs. Det har medført at bedriften i dag framstår som meget konkurransedyktig også i det internasjonale markedet. I sluttrapporten fra opplæringsprogrammet er konklusjonen meget klar: «Skulle bedriften Aker Verdal ha en framtid i et kommende marked var det helt nødvendig å holde organisasjonen mest mulig intakt og beholde den nødvendige fagkompetanse. I en permitteringsperiode som totalt varte fra november 1999 frem til juni 2001 hadde vi kun ni egne oppsigelser. Dette i seg selv tilsier at vi klarte å holde organisasjonen samlet. Kompetansen er beholdt gjennom dette, men i tillegg har vi fått en formidabel styrking av kompetansen i forhold til de strategiske kompetansebehov bedriften selv har definert. Dette bør være en vesentlig konkurransefordel i markedet.» Denne muligheten er med Bondevik-regjeringas sysselsettingspolitikk vesentlig svekket i dag. Jobbklubber er ikke svaret til disse arbeidstakerne. I hvert fall er det ingen jeg møter, som sier at det er svaret. Derfor er jeg interessert i å høre noe om hva som er Regjeringas planer og svar til disse arbeidstakerne. For vi har også et ansvar for å sikre og videreutvikle den flotte og sterke kompetansen vi har rundt om i landet innenfor disse næringene. Som det også står i interpellasjonen jeg har levert inn, hadde Stortinget en klar melding til Regjeringa da vi behandlet Olje- og energidepartementets budsjett for inneværende år. Der sa vi at vi «ber Regjeringen gi en beskrivelse av situasjonen i norsk offshore-rettet verkstedindustri og gjennomgå konkurransesituasjonen for denne industrien i forhold til andre EØS-land, og melde tilbake dette for Stortinget i Revidert nasjonalbudsjett for 2003». Ettertida har vist at det var helt nødvendig å be Regjeringa om en slik gjenomgang. Statoils beslutning om å gi det spanske verftet Dragados en stor leveranse til Snøhvit-prosjektet på grunn av oppsiktsvekkende stor prisforskjell gjør at det er nødvendig å komme til bunns i konkurranseforholdene mellom norske og spanske verft. Det haster. Jeg ser fram til denne gjennomgangen i revidert, men jeg ønsker likevel at statsråden nå kan informere noe om den foreløpige status for dette arbeidet. I ei tid der arbeidsledigheten øker hver eneste dag, må vi snu alle steiner, og da har vi ingen tid å miste.