trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-18:
Hvis man skal gjennomføre en stor reform, er det viktig å vite hvilket problem man skal løse. Der har det vært interessant å følge Høyre over mange år. I perioden 2001–2005 var det snakk om en effektiviseringsreform. Kostnadene måtte ned for å skape en bærekraftig offentlig sektor. Så skjønte Erna Solberg og andre at det tapte man valg på, og begynte å snakke om mennesker, ikke milliarder. Så, når man hadde lagt bort det, var det neste at tjenestene er så mye dårligere i små kommuner enn i store kommuner. Det er også et stort problem med den påstanden, for når en ser på statens innbyggerundersøkelse, i regi av Difi, er folk mest fornøyd i små kommuner, ikke i store. Det er det ulike årsaker til, men det er i hvert fall et faktum at folk er i overvekt mer fornøyd i små enn i store kommuner. Det neste store problemet man skulle løse, var at kommuner samarbeidet; det var et kjempeproblem. Derfor skulle en løse det med tvang, for tvang er bedre enn samarbeid. Spesielt i småkommuner var det altfor mange interkommunale selskaper. Utfordringen med den påstanden er at hvis man går inn i KOSTRA-tallene og ser hvor det er mest samarbeid, er det mellom store kommuner, ikke mellom små. Det er også helt logisk, for det er mer sammensatte utfordringer i en stor kommune enn i en liten. Men hvis det er interkommunalt samarbeid som er det store problemet, er i hvert fall ikke svaret på det kommunesammenslåing. Så har vi merket oss at Jan Tore Sanner i veldig mange debatter har løftet fram at barnevernet er så mye dårligere i små kommuner enn i store kommuner. Da er det også interessant å gå inn og se på rapportene når det gjelder dette. KS satte i gang en rapport, gjennom Deloitte, som analyserte barnevernet. Og når man leser den – man leser også at de som skrev rapporten, selv ble litt overrasket – ser man at i snitt er fagutdanningen bedre i små enn i store kommuner. Selvfølgelig er det utfordringer i barnevernet både i store og i små kommuner. Men det som er problemet med hele denne reformen, er at svaret er kommunesammenslåing, men hva er spørsmålet? Og hvis vi da får tilbakevist det spørsmålet gjelder, kommer det nye spørsmål hele tiden – for man vet hva svaret er. Og det endte nesten i parodien her i stortingssalen før jul da vi diskuterte jordvern. Svaret på jordvernspørsmålet var ikke å si nei til å bygge ut IKEA Vestby, svaret var ikke å si nei til omregulering av 1 000 dekar i Trondheim, svaret var ikke å si nei til omregulering av dyrka mark i Bergen. Nei, svaret til Listhaug var kommunesammenslåing. Og det er det som er hovedproblemet med denne reformen: Det er et ideologisk drevet prosjekt, hvor man skal løse mange problemer, men man har ikke faglig belegg for det. Men vi vet at for Høyre og Fremskrittspartiet er svaret uansett sammenslåing. Jeg er grunnleggende uenig i det Trellevik fra Høyre sa nå i stad: at folks følelser er et problem. Vi må jo legge til grunn at folk i en lokal kommune vet bedre hvordan de skal organisere seg enn vi som sitter her i Oslo. At vi som sitter her i Oslo, er så mye klokere enn de der ute, er et samfunnssyn vi i Senterpartiet ikke deler.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-18:
Innlegget jeg holdt i stad, har generert noen nye innlegg, bl.a. fra representanten Ingjerd Schou som var opptatt av statens innbyggerundersøkelse. Det er helt rett, som representanten Ingjerd Schou sier, at folk i store byer er mer fornøyd med kollektivtrafikken enn folk i små bygder. Det er helt logisk, og det viser at innbyggerundersøkelsen har en del for seg. Det er også sånn, som jeg sa i stad, at folk i mindre kommuner er mer fornøyd med eldreomsorg og skole enn folk på store steder. I snitt er det ca. likt. Men nå er ikke det noe stort argument for å gjennomføre en stor reform for å slå sammen kommuner, for det blir ikke noe bedre kollektivtrafikk i Trysil selv om kommunen blir slått sammen med Engerdal. Det har å gjøre med geografien i de to kommunene. Så selv om vi lager gedigne kommuner, er det ikke sikkert at det går så mange flere busser på Ilseng, der jeg bor. Det er andre årsaker til det, det har med befolkningsgrunnlaget å gjøre. Så er det en ting til som Ingjerd Schou sier som er ganske interessant å merke seg. Hun sier at folk er så mye mer fornøyd med tjenestene sine i små kommuner, fordi disse har så mye større inntekter enn store kommuner. Hva er det man da sier? Jo, man sier at tjenestene i dag er for gode i de små kommunene, fordi at i dag er det for høye inntekter i mange småkommuner – gjennom småkommunetilskudd, gjennom at man har kraftinntekter, og gjennom at det blir forfordelt på andre måter. Det er rene ord for pengene – en mener at skoler og pleie og omsorg på små steder er for bra, og at de har kommet for gunstig ut i inntektssystemet når en sammenligner med større steder. Det turte aldri Høyre å si i valgkampen – at de mente det var galt at vi på mange små steder i Norge har en ekstra skole fordi vi vil ha tjenester nær der folk bor. Det er også et av våre hovedargumenter mot denne reformen. Vi vet at den eneste måten å spare penger på gjennom en kommunereform, er å legge ned tjenester, for et sted mellom 70 pst. og 80 pst. av kommunenes inntekter brukes på pleie og omsorg, på de tunge velferdstjenestene. Men da må Høyre være ærlig og si det – at de synes det er for dyrt å ha pleie og omsorg, ha skole og ha barnehage også på små plasser. I stedet kaller de det en demokratireform. Det er en sentraliseringsreform. Og det er akkurat det Ingjerd Schou ga uttrykk for i stad. Så er det én ting til som jeg synes er forunderlig i denne debatten. Det er hvordan man ikke tar inn over seg hva som har skjedd i Danmark. Alle bruker det som et forbilde. Hvis man går inn og ser på tallene der, er andelen som går til administrasjon i dag, høyere enn før reformen. Det burde Jan Tore Sanner og andre ta inn over seg, og reise til Danmark, møte dem som har analysert reformen, og se om andelen har gått opp eller ned. Poenget er at kommunal sektor i Danmark generelt har gått ned, men andelen av driftsbudsjettet som går til administrasjon, er høyere nå enn før reformen. Dette er en sentraliseringsreform, det er ikke en demokratireform.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-06-18:
Det er to merknader jeg må komme med på slutten av debatten. Den ene er om Venstres holdning her i debatten, som er utrolig nedlatende overfor folk som ikke bor i by. Hva var det Trine Skei Grande sa? Jo, de som bor i sånne små samfunn, er så mye snillere med hverandre, så de tør ikke å være kritiske til offentlige tjenester, de svarer mer positivt om offentlige tjenester, fordi det kan være belastende. Det var den holdningen Skei Grande ga uttrykk for. Jeg mener det er direkte nedlatende å tro at vi som sitter her, vet så mye bedre enn de der ute, for nå har man bodd i Oslo så mange år at man vet så mye bedre enn de som bor i Nord-Trøndelag. Jeg tror fortsatt det er de som bor i Nord-Trøndelag, som vet best for dem, og så vet Trine Skei Grande best for Oslo. Så til Ingjerd Schou, som trekker fram dette med interkommunale selskap. Det er et faktum at det er flere interkommunale selskap mellom store kommuner enn mellom små. I Indre Østfold går mellom 7–8 pst. av driftsbudsjettet gjennom IKS-er. Hvis problemet er interkommunalt samarbeid, er ikke svaret kommunesammenslåing. Da må man gå og diskutere det istedenfor å svare med kommunesammenslåing når de store har mest samarbeid i dag.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2014-06-18:
Kommuneproposisjonen 2015 har ein sett fram til med stor spenning, spesielt med omsyn til kapittel 4, kommunereform. Det er med stor glede ein registrerer at mange kommunar – også i mitt heimfylke, Telemark – allereie er i gang med å snakke med nabokommunar om kommunesamanslåing, og denne proposisjonen angir tidsløp og prosess. Det er også heilt i tråd med Sundvolden-erklæringa og samarbeidsavtalen med Kristeleg Folkeparti og Venstre, der det står: «Det gjennomføres en kommunereform, hvor det sørges for at nødvendige vedtak blir fattet i perioden.» Regjeringa uttrykkjer at formålet med reforma er at ein ønskjer å spreie makt, avgrense statleg detaljstyring og byggje samfunnet nedanfrå gjennom å gi meir handlingsrom til enkeltmenneske, familiar, lokalsamfunn og bedrifter. Kommunereform er ikkje ein sparereform, men ein demokratireform. I denne proposisjonen blir det skissert eit tidsløp der kommunen innan sommaren 2016 skal fatte sine vedtak, og der regjeringa legg fram ein samla proposisjon til Stortinget om ny kommunestruktur våren 2017. Det er spennande tid kommunane går i møte, det er spennande for innbyggjarar og lokalpolitikarar i landets 428 kommunar. Så registrerer me også at mange ordførarar er skeptiske til reforma for eigen kommune, men seier i same undersøkinga, som er gjort av i regi av NRK, at dei trur det blir færre kommunar. Erfaringar frå Danmark viser at det er viktig å ha merksemda retta mot moglege negative konsekvensar som ein så omfattande reform vil kunne ha for kommunane som lokalpolitisk arena. Det er avgjerande at det blir lagt til å rette for å styrkje og vidareutvikle lokalpolitikaranes arbeidsvilkår og folkevalde si rolle i større kommunar. Eit viktig mål med reforma er å sikre gode og likeverdige tenester til innbyggjarane, og der generalistkommuneprinsippet er utgangspunkt for reforma. Det er eit svært viktig argument for ein kommunereform at alle innbyggjarar skal ha like og likeverdige tenester uavhengig av kor ein bur. For mange kommunar betyr det at ein må ha større fagmiljø for å vareta dette målet. Kommunereforma skal styrkje lokaldemokratiet, og større kommunar med sterke fagmiljø vil vere i stand til å ta på seg større og fleire oppgåver frå fylkeskommune, Fylkesmann og staten. Fokus i kommunereforma er ofte mot dei små kommunane og gevinstane som ein ser for kommunesamanslåing her, men også dei større kommunane og byane kan ha store gevinstar med omsyn til f.eks. areal, planarbeid og næringspolitikk. Med denne reforma vil det lokale folkestyret bli vitalisert. Då må me få auka lokalt sjølvstyre. Med denne reforma kan ein håpe at fleire finn det interessant å vere folkevald. Måtte arbeidet med kommunereforma bli prega av gode lokale prosessar.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2014-06-18:
Noen av oss stortingspolitikere kommer hit til Stortinget etter en karriere som tidligere kommune- eller fylkespolitikere. Selv har jeg erfaring fra Brønnøy kommune og Nordland fylkesting. Jeg har sittet i formannskapet de siste seks årene før jeg kom på Stortinget. Jeg kan love at det har vært mange tøffe tak med kutt i budsjettene på grunn av stramme bevilgninger. Vi opplevde stadig å få sentralt vedtatte reformer – jeg tør å si – tredd nedover hodene på oss, uten at disse var fullfinansierte. Dette resulterte i kutt i eksisterende kommunale tjenester. Siste underfinansierte reform som jeg opplevde, var Samhandlingsreformen. Som fylkespolitiker fikk jeg – i alle fall ved en økonomipresentasjon av daværende fylkesråd og tidligere næringsminister fra Arbeiderpartiet – presentert innstramminger og kutt i fylkeskommunale tjenester som måtte komme som et resultat av at det ville komme et endret inntektsopplegg for fylkeskommunene med den daværende rød-grønne regjeringen. Vi politikere er til for å tjene folket, og folket er ikke tjent med politikere som snur kappen etter vinden – som jeg nå opplever at Arbeiderpartiet gjør. Hva om vi alle står opp for de endringene som vi alle egentlig skjønner må komme? Når det er sagt at de kommer, så kommer de. Det er mye som har endret seg siden dagens nøkkel for overføring ble utarbeidet. Befolkningssammensetning og bosettingsmønster er endret. Innholdet i videregående opplæring har endret seg, og infrastrukturen og reisevanene har endret seg i takt med bygging av nye veier, bruer og tunneler. Jeg registrerer at Arbeiderpartiets representant Helga Pedersen sto her på talerstolen tidligere i dag og sa at de var enige i at nøklene var for gamle, og at inntektssystemet må endres. Arbeiderpartiet har meldt dette gjennom tidligere kommuneproposisjoner mens de var i regjering, men de gjorde aldri noe med det – verken med å involvere fylkeskommunene til å komme med innspill, som representanten Pedersen etterlyste, eller å sette det på den politiske dagsordenen. Når nå Høyre og Fremskrittspartiet tar ansvar og foreslår dette, og vi registrerer den sterke kritikken, spesielt fra Arbeiderpartiet, blir dette for meg helt uforståelig. Det må også være forvirrende for folk der ute. Jeg er stolt av å være med i en Høyre–Fremskrittsparti-regjering som satser på nordområdene, som satser på Nordland. Gjennom kraftig satsing på fylkesveier, der de tre nordligste fylkene fikk over 200 mill. kr i 2014, reduserer vi avstandsulempene og legger til rette for vekst i distriktene. Regjeringen har fjernet arveavgiften og redusert formuesskatten. Dette er også god politikk for nord og bedriftseiere i nord. For Nordland økte denne regjeringen fylkesveibudsjettet med nærmere 130 mill. kr og har gjennom denne proposisjonen varslet ytterligere økning, med over 20 mill. kr for 2015-budsjettet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-18:
Dette er en interessant debatt om demokrati. I går diskuterte vi sykehus. Jeg registrerer at representanten Håheim fra Arbeiderpartiet snakker om dansegulv som vi skal legge til rette for i det offentlige. Det er helt riktig. Jeg berømmer Arbeiderpartiet og den rød-grønne regjeringa for intensjonene bak Samhandlingsreformen. Det er dette dansegulvet vi skal legge til rette for – for at alle skal få de velferdstjenestene man har behov for. Hvis vi ser 15–20 år fram i tid, er det nettopp disse utfordringene vi står overfor – og som vi skal rigge det dansegulvet for. Det undrer meg at Arbeiderpartiet og de rød-grønne partiene som har hatt en viss reformvilje gjennom Samhandlingsreformen – særlig Arbeiderpartiet, som rigget sykehusreformen med en betydelig reformvilje – i dag vegrer seg sånn for å rigge dansegulvet for framtiden. Når jeg setter helseforetakene opp mot dagens Kommune-Norge, blir det superbyråkratiet opp mot idealdemokratiet. Jeg har lyst til at forvaltningsmodellene nærmer seg hverandre litt mer. Som representanten Skjelstad sa, er det mulighetene for å ta hele Norge i bruk, vi diskuterer. Da er Venstres reform at vi må se på statens struktur og organisering like mye som vi må se på kommunenes organisering. Vi må gjøre dem litt mer jevnbyrdige og fordele ressursene jevnere. Derfor vil vi også ha et mellomnivå som er i stand til å hjelpe kommunene og avlaste staten. Derfor er det vi diskuterer i dag, viktig – hvordan vi skal rigge oss for å ta imot den omstillingen vi er nødt til fram mot den såkalte eldrebølgen som møter oss fra 2020 og framover. Det er nå vi har mulighetsrommet for å organisere den framtidige offentlige sektor for å ta denne utfordringa. Vi har mye penger på bok, vi har ikke knapphet på arbeidsressurser nå, men vi står i fare for å få litt mindre penger på bok og litt færre hender å ta av etter 2020. Derfor er dette en svært viktig reform, nettopp for å fordele ressursene og legge dansegulvet for framtida. Vi snakker både om fordelinga av mennesker og om fordelinga av milliarder. Det er også oppi dette noen litt mindre utfordringer – tekniske utfordringer – knyttet til informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Kommunal sektor må settes i stand til å ta unna en standardisering og samordning som vi ikke ser godt nok i dag. Det handler også noe om finansiering for å ta ny teknologi og nye muligheter i bruk. Vi står foran et velferdsteknologisprang. Teknologien er der, men finansieringa mangler.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-18:
Representanten Marit Arnstad advarte mot at Venstre kjøper katta i sekken med denne reformen. Men den katta er nok solgt. Det skjedde vel i den rød-grønne regjeringa da Senterpartiet gikk på banen for en regionreform, som ble en liten fylkesveireform. Det strandet vel på mange områder, men særlig ble nok tilliten til staten for stor – antakelig – for Arbeiderpartiet. Det sier noe om hvilke kamper vi skal ta, og den ubalansen jeg var inne på i mitt forrige innlegg mellom idealdemokratiet, som er altfor ulikt og kanskje litt for grisgrendt i Norge i dag, og staten som er i ferd med å bli så stor at det er umulig å strukturere den på nytt. Det er den utfordringen vi står overfor, og det er her vi ser et rom for muligheter, som representanten Skjelstad var inne på, når vi skal bygge offentlig forvaltning for de neste generasjonene og demografien endrer seg såpass som den er i ferd med å gjøre nå. Vi får et stort underskudd på hender i arbeidsfør alder, mens det blir svært mange eldre vi skal gi tjenester til. Da må vi gjøre noen endringer for å møte den utfordringa. Det er da Venstre sier at det er behov for å gjøre noe med staten, noe med kommunene, og så skal vi ha et mellomnivå som skal hjelpe kommunene til å avlaste staten. Jeg må også få peke på at vi i dag diskuterer noen fordelinger i kommuneproposisjonen som går i riktig retning. I går diskuterte vi her i salen en opptrapping innen psykisk helse, som vi har fått flertallet i Stortinget med på. Vi skal ha en ungdomshelsestrategi. Vi diskuterte også i går brukerstyrt personlig assistent, som nå er lovfestet. Det kommer 300 mill. kr ekstra til den ordningen fra neste år. Det er betydelig mer til frihet for den enkelte. Ressurskrevende brukere måtte Venstre og Kristelig Folkeparti redde bevilgningene til – 214 mill. kr. Det er en halv milliard kroner til dem som har aller størst behov for hjelp i samfunnet vårt. Jeg er veldig glad for at Venstre og Kristelig Folkeparti utgjør den forskjellen i Stortinget som gjør at vi kan prioritere dem som trenger det mest. Framover skal vi også diskutere folkehelse, skolehelsetjenesten, som representanten Karin Andersen var inne på. Jeg har selv vært på Kongsvinger i det siste. Jeg har vært på Gjøvik, i min egen kommune, som nå er i ferd med å få tilskudd til sin første kommunepsykolog. Dette viser at vi må ikke øremerke. Det finnes faktisk penger, og det finnes vilje når muligheter blir stilt til disposisjon.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-06-18:
Jeg vil også ta en tur til Danmark, i og med at det har blitt trukket fram her. Vi skal også huske at Danmark hadde denne reformen i forkant av en finanskrise, og faktisk har brukt den til aktiv sysselsetting også. Det er en av grunnene til at utgiftene ikke har gått altfor mye ned. I tillegg har Danmark innført et regionnivå som har sykehusene og kollektivtrafikken i seg. Når vi har vært på besøk i Danmark og spurt sykehuspolitikerne om de har noe kontakt med Norge, svarer de: Nei, hvem skulle vi ha kontakt med? Det er også en demokratidimensjon ved dette som vi skal diskutere i Norge. I tillegg innførte de et forbud mot interkommunale selskaper og opprettet en plikt til å ha aksjeselskaper. Det er nå så sin sak, men i hvert fall syntes de at 279 interkommunale selskaper var altfor mye. I Norge kjenner vi ikke det eksakte antallet, men det er mer enn 5 000. Det er også en betydelig demokratidimensjon vi er nødt til å løse.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2014-06-18:
Det er veldig gledelig at det 50 år etter den forrige store kommunereformen nå er et stort politisk flertall for å gjøre et historisk vedtak som skal stake ut kursen mot det nye Kommune-Norge, der kommunene skal ha styringen. Det er en reform som utformes nedenfra ut fra regionale og lokale forutsetninger og gode naboskapsrelasjoner. Dette er ikke bare en reform for dagens situasjon og utfordringer i Kommune-Norge, det er en reform for de kommende tiårene. Dette handler verken om klisjeer eller tvang, som enkelte prøver å framstille det som. Målet med kommunereformen er kommuner som også i framtiden er i stand til å levere kvalitativt gode tjenester til sine innbyggere, særlig til de svake gruppene, og kommuner som kan sikre denne gode kvaliteten gjennom god rekruttering og bredde i fagmiljøene. Slike kommuner kan få mer tillit og flere oppgaver i årene som kommer. For Høyre er målet ikke minst å styrke lokaldemokratiet og legge grunnlaget for en vitalisering av arbeidet i kommunestyrene. Det er ikke å sette kommunene under administrasjon – tvert om. Vi vil redusere statens detaljstyring av kommunene. Veksten i det statlige byråkratiet og den statlige overprøvingen av kommunen har vært formidabel de senere årene. Det vet jeg som mangeårig gruppeleder både i kommunestyre og fylkesting. Dette har vært et hinder for utviklingen i veldig mange kommuner. Maktspredning – det å redusere statens innflytelse og styring over lokaldemokratiet – er derfor viktig nettopp fordi vi har tro på at samfunnet bygges og utvikles nedenfra, og fordi vi har tillit til kommunene og de lokalt folkevalgte. Vi vil ha færre innsigelser, og vi vil ha mindre av at direktorat og statlige byråkrater driver med politikk gjennom det skjønnet de utøver. Vi vil gi kommunene økt handlingsrom for å utvikle sine lokalsamfunn og drive næringsutvikling basert på lokal kompetanse og lokale forutsetninger. Vi hilser velkommen de nye forenklingene av praktiseringen av plan- og bygningsloven, og vi ønsker å ha mer fleksibel arealpolitikk, slik at kommunene kan ta i bruk mulighetene. Derfor er dette en svært viktig reform for Distrikts-Norge. Når det gjelder det regionale folkevalgte nivået, hadde man en prosess om en regionreform forut for 2010 som det kom lite ut av. Høyre tar til etterretning at stortingsflertallet ønsker et regionalt nivå og tror det kan ligge mange spennende muligheter også i regionale prosesser som kan skape sterke regionale partnerskap og økt politisk utviklingskraft i regionene. I Trøndelag har vi mange gode erfaringer gjennom prosessen mellom Inderøy og Mosvik. Vi har også tatt initiativ til en prosess for å vurdere sammenslåing av trøndelagsfylkene. Jeg er glad for at regjeringen har vært tydelig på at kommunereformen ikke skal være en sparereform for staten, at kommunene skal beholde gevinsten, og at det legges betydelige positive økonomiske incitament i reformen for å skape nødvendig langsiktig forutsigbarhet for kommunene.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-06-18:
Over flere år har vi stått sammen om å bygge gode velferdstjenester for våre innbyggere. Vi snakker varmt om lokaldemokratiet, vi krever kvalitet i alle ledd, vi forlanger effektive løsninger, og vi taler også varmt for videre satsing. Når vi samtidig kjenner befolkningsutviklingen – og ikke minst alderssammensetningen – i enkelte kommuner, viser den tydelig at tiden har innhentet dagens kommunestruktur. I nord har vi bykommuner, men vi har også mange små kommuner. Skal vi kunne møte framtidens krav til tjenesteproduksjon, må vi bygge en robust kommunestruktur. I Troms har vi en rekke eksempler på at dagens kommunestruktur har innhentet dagens krav til denne produksjonen. Norges nest største øy, Senja, har fire kommuner og drøyt 3 000 innbyggere. Torsken kommune, som er en av disse, måtte nylig til Harstad kommune, lenger sør i fylket, for å få ordnet regnskapet sitt for 2011 og 2012. Det hadde ikke blitt godkjent fordi man ikke hadde tilstrekkelig kompetanse for dette i kommunen. I tillegg er det sånn at kommunene på denne øya samarbeider tett med den større bykommunen Lenvik og leverer masse tekniske tjenester, f.eks. i forbindelse med avfall og planverk. De samarbeider også – ikke minst – innen helse- og sosialtjenester og har bl.a. barnevern og en felles fast legetjeneste i et distriktsmedisinsk senter. Alle er enige om at tjenestene er blitt bedre gjennom dette arbeidet. De har fått høyere kvalitet, det er enklere å rekruttere til stillinger for høyt kvalifiserte, og ressursene er blitt bedre utnyttet. Så vi må nå spørre oss selv om interkommunalt samarbeid er et framtidsrettet, godt demokratisk virkemiddel. Når Torsken som sagt ikke engang klarer å levere regnskapet, mener jeg at flere varsellamper bør lyse. Tiden er overmoden, og vi trenger strukturer som tjener innbyggerne, demokratiet og ikke minst samfunnet – ikke ordførere og rådmenn. Det er derfor veldig gledelig at vi står sammen i Stortinget i dag og får et bredt flertall på vei mot en viktig og historisk reform for velferdsproduksjon i Norge. Det er ikke minst viktig for å ta i bruk alle de viktige mulighetene som finnes i nord. Da må vi ha sterke og robuste kommuner som kan legge til rette for næringsutvikling, som kan være attraktive når man skal bosette seg, og som kan møte framtiden med vekst og nye muligheter.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-06-18:
Når jeg hører representanten Juvik på talerstolen her henvise til Jern-Erna, må jeg si at den politiske hukommelse tidvis er veldig, veldig kort. Det er faktisk ikke lenger siden enn da Stoltenberg for første gang skulle tiltre som statsminister i 2001, at han ble kjeppjaget fra Finnmark fordi hans egne hadde gjort et opprør mot sin egen regjering. Finnmark blør, sa Toril Olsen på den tiden og varslet et opprør langs hele kysten. Men poenget mitt er ikke å gå tilbake. Fokuset må være framover når vi i dag snakker om en historisk reform. Vi må kunne søke sammen i viktige spørsmål. Men rett skal være rett. Denne regjeringen har satset betydelig i nord, og man har også lagt et viktig og godt grunnlag for videre vekst gjennom reformgrep som får betydning for næringslivets rammevilkår. Bare i 2014 får fylkeskommunene i nord 260 mill. kr i økte driftsrammer for å investere på fylkesveiene. Allerede i kommuneproposisjonen er det varslet nye, friske millioner til disse fylkesveiene. Dette betyr mye for næringsvekst og for rammevilkårene til bedrifter som er ute i distriktene og skal ut på markedet. Ikke nok med det. Regjeringen gjør også betydelige nasjonale satsinger gjennom riksveiene. Faktisk har man allerede levert over 1 mrd. kr i økte bevilgninger til en rekke prosjekter i nord: Helgeland, Harstad-pakken, Alta og Kirkenes. Dette er prosjekter som har fått økt statlig bevilgning, som man har greid å forsere framdriften på, og som er med på å sikre at vi får god infrastruktur i nord. Da blir det litt merkelig, når man har vært fylkespolitiker før man havnet her, å sitte og høre på en historiefortelling om at man ikke kjenner til den omleggingen som var varslet. Man startet jo faktisk arbeidet i 2005, og da jeg selv satt i fylkeskommunen i Troms, var det økonomimedarbeidere fra fylkesadministrasjonen som reiste på samlinger her i Oslo, nettopp for å la seg oppdatere om disse nye nøklene og omlegging av inntektssystemet. Og de varslet at dette ville bety endringer, og at vi måtte være forberedt på at det kom til å bli tøffe tak. Men igjen: Det viktigste er å se framover. Det viktigste er å se på hvordan vi investerer for å ta ut skaperkraft og potensial. I så måte mener jeg at regjeringen leverer på struktur – gjennom kommunereformen – men også på investering, dvs. på vei og gjennom rammevilkår på skattelettelser.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
Det var interessant å høre statsrådens hovedinnlegg her i dag. Honnørordene lot ikke vente på seg: «mer makt til lokalsamfunnene», «tillitspolitikk», «skape nedenfra», «sterkere lokaldemokrati» m.m. Det er ikke vanskelig å være enig i det, jeg synes det er litt vanskeligere å følge logikken videre. Når statsråden slår fast at store kommuner gir et bedre tjenestetilbud, savner jeg en god dokumentasjon på det. Jeg får også en ekkel følelse av at statsråden og regjeringa, med vekslende flertall i Stortinget, planlegger å benytte de fleste virkemidler for å tvinge kommunene til å slå seg sammen. Dette er merkelig i lys av retorikken om tillit og gode lokale prosesser. For meg ser det ut som om regjeringa definerer gode, lokale prosesser som prosesser som tilpasser seg regjeringas ønsker for en omfattende kommunesammenslåing. Jeg ønsker å utfordre statsråden på følgende: Vil regjeringa respektere utfallet av lokale prosesser, selv om de ikke fører fram til en kommunesammenslåing? Vil regjeringa respektere den lokale folkeviljen som eventuelt vil komme til uttrykk ved f.eks. lokale folkeavstemninger? Hvis regjeringa ikke vil respektere den lokale folkeviljen, vil regjeringa da legge fram sitt nye kommunekart for velgerne i god tid før stortingsvalget i 2017, slik at velgerne kan si sitt i forbindelse med valget? Jeg er svært fornøyd med at Arbeiderpartiet er tydelige motstandere av tvangssammenslåing av kommuner. Kommunene må gjerne slå seg sammen, men da må det være forankret i lokale ønsker og behov.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
Jeg burde kanskje være beroliget etter de svarene jeg har fått fra Høyre og Fremskrittspartiet angående frivillighet, men jeg er ikke det. Når jeg begynner å finlese innstillinga, ser jeg veldig klart at her dobbeltkommuniseres det, kanskje særlig fra Høyre. En gjør unntak og har også gjort unntak ved spesielle situasjoner, som er formuleringa, til det mer generelle i debatten tidligere. Jeg merker meg at det har blitt noe endring på det. Jeg har lyst til å sitere fra side 43 i innstillinga, hvor Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet sier: «Disse medlemmer vil be regjeringen legge opp til reell frivillighet i sammenslåingsprosessen, og ikke antyde at det vil komme innstramminger for de som ikke følger regjeringens opplegg.» Det er viktig. En annen viktig presisering fra litt lenger nede på den samme sida er: «Disse medlemmer mener det må bestemmes lokalt om det skal avholdes folkeavstemminger. Disse medlemmene har tillit til at lokaldemokratiet og innbyggerne vet sitt eget beste.» Det er en viktig presisering. Jeg frykter at en ikke legger fram tydelige og klare signaler om dette før stortingsvalget i 2017. Jeg frykter at regjeringa ikke har mot nok til å vise norgeskartet, men eventuelt forsøker seg på det etter 2017. Jeg tenker at hvis en ikke vil respektere og støtte opp om lokale folkeavstemninger, må en tydeliggjøre dette ved valget i 2017, slik at velgerne har et reelt alternativ. Kommunalministeren har ikke svart på om en er villig til å gjøre det.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
Denne prosessen minner om frivillig tvang. Jeg synes det er en litt ubehagelig omfavnelse regjeringspartiene forsøker seg på overfor Arbeiderpartiet. Apropos kommunalministerens svar til dette med lokale folkeavstemninger: Jeg regner ikke med at regjeringa vil ha noe imot det om hvert enkelt kommunestyre kom fram til at man skal avholde lokale folkeavstemninger. Jeg regner faktisk med at de samme kommunestyrene vil respektere det. Spørsmålet er om kommunalministeren og regjeringa vil respektere lokale folkeavstemninger.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-06-18:
For noen år siden uttalte jeg at regjeringen Stoltenberg ikke ville Rogaland vel. Bakgrunnen for det var de uheldige utslagene av fylkenes skatteutjevning, kombinert med skjevhetene i fylkenes inntektssystem. Dagens nøkkel ble laget på slutten av 1990-tallet, med datagrunnlag fra starten av 1990-tallet. Samfunnet har utviklet og endret seg en del på denne tiden. Som statsråden var inne på, kom grunnlaget for en mer rettferdig fordeling allerede i 2005, men det ble lagt i skuffen og har ligget der helt til vi nå har fått en Høyre-statsråd. Regjeringen retter nå opp noen av skjevhetene og sørger for at Rogaland får en bedre inntektsprofil. Dette har vi ventet lenge på. Jeg er glad for at Høyre har inntatt Kommunaldepartementet, og at våre samarbeidspartier er med på en ny kurs. Overføringene til Rogaland økes etter hvert med 182 mill. kr per år og vel 50 mill. kr neste år. Dette er penger som kommer godt med i et fylke preget av vekst, der sløydsaler bygges om til klasserom, og der en vurderer kveldsundervisning på skolene for å ta imot nye elever. Trafikken i de mest tettbebodde strøkene lider av kronisk infarkt. Fylket står foran store investeringer i miljøvennlige kollektivtransportsystemer – den eneste bærekraftige løsningen. Elever i Rogaland er ikke mindre verdt, og Rogalands samferdselsløsninger er ikke billigere å bygge enn i andre fylker. Hvorfor skal de da få mindre penger? Mange tenker på Rogaland som et rikt fylke, og det er det nok, men med fylkeskommunen er det en litt annen historie. 90 pst. utjevning av skatteinntektene gjør at den aktøren som skal bygge infrastruktur for kollektivtrafikk, ikke henger med i svingene økonomisk. Samtidig har inntektsmodellen slått dårlig ut. Med bakgrunn i dette finner jeg det oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet ikke støtter denne omleggingen. Vi har visst om skjevheten i inntektssystemet i mange år og trodde det var Senterpartiets jerngrep om Kommunaldepartementet som hindret en mer rettferdig inntektsfordeling mellom fylkene. Men etter å ha sett innstillingen fra komiteen kan vi konkludere med at Arbeiderpartiet fortsatt ikke ønsker Rogaland vel. De sier nei til 180 mill. kr årlig til Rogaland, noe som – dersom det ble vedtatt – ville gjort fylket dårligere i stand til å møte den store folkeveksten og mindre attraktivt som en av verdens viktigste oljeregioner. Jeg forventer ikke at Senterpartiet bryr seg om å rette opp i skjevhetene som rammer vekstfylker i Norge, men at Arbeiderpartiets representanter kritiserer denne omleggingen, viser at de ikke er opptatt av å sette Rogaland i bedre stand til å møte fremtidens utfordringer og vekstproblematikk.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-06-18:
Under Frank Jenssens innlegg rant meg i hu min gamle historieprofessor på universitetet, som, når han ikke klarte å forklare hvorfor politikere gjorde som de gjorde, sa: Dei hadde nok ein grunn, kjære studentar, men nokon god grunn var det nok ikkje. Jeg kommer fra en ganske liten kommune – 3 500 innbyggere. Da jeg var på mitt første kurs for kommunestyrerepresentanter som 17-åring, satt gamlekara rundt bordet og fortalte om veksten og utviklinga i kommunen. De husket at de første kommunestyremøtene var hjemme i storstua hos ordføreren, og at kommunekassen var en fysisk kasse som sto under skjenken til ordføreren, i kråa. Vi har fortsatt den samme kommunestrukturen som da gamlekara kunne fortelle meg om hvordan det var å være kommunepolitiker. Jeg vil forklare hvorfor vi ønsker å ha en kommunereform – jeg skal ikke underslå hva de andre ønsker. Jeg mener at status quo undergraver demokratiet vårt. Jeg tror ikke vi kommer til å spare én krone på å gjøre det, men vi skal gjøre det fordi lokaldemokratiet vårt trenger det. Vi trenger å rekruttere flere fagfolk. Vi trenger ungdommer som har lyst til å reise hjem til en jobb. Og man reiser ikke hjem til en 20 pst.-jobb som bibliotekar. Man får ikke de beste bibliotekarene i Norge til å dra hjem hvis det er 20 pst.- eller 30 pst.-jobber, eller hvis det er rektorjobber der man har mye administrasjon og ikke har en skolesjef over seg som kan hjelpe en, noe som fører til at man ikke føler at man kan utøve rektorjobben som pedagogisk leder for en gruppe lærere, som er det en rektor skal være – og ikke økonomiansvarlig og den store budsjettarbeider. Jeg kommer fra en liten kommune der det som undergraver demokratiet over tid, er habilitetsvurderinger. Det er mange som mistror vedtak gjort i offentlige organer fordi det blir så tett, så lite, at det over tid undergraver det. Jeg mener også at det er viktig å ha en reform for å se på hvordan vi skal tiltrekke oss nye mennesker og nye strukturer. Så må jeg som Oslo-politiker og som en som også kjenner mange små kommuner, fordi jeg har vokst opp i en, bare sammenligne litt. Jeg syns kanskje at vurderinga når det gjelder tilfredshet, er litt som å sammenligne hummer og kanari. Sitter man i en liten kommune og får spørsmål om sykehjemstjenesten er god, skal man vurdere om hvorvidt man syns at nabokjerringa gjør en god jobb. Det syns man oftest. Man vet at hun har det travelt, at det er små ressurser – men hun klarer det innenfor de små ressursene. Det er imponerende og flott. Er man i en stor by og ser en sykehusleder som ikke har tid til å gjøre jobben sin, klager man. Jeg tror at nærheten til tjenester gjør at det ikke går an å sammenligne tilfredshet med tjenester. Jeg tror man skal ha respekt for at man i byer kanskje har litt mer tradisjon for å klage enn man har tradisjon for å klappe folk på skuldra.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
Jeg vil først starte med å konstatere at Jern-Ernas politikk er tilbake. Jeg var ordfører da Høyre sist satt i regjering, og jeg husker veldig godt de grepene som dagens statsminister gjennomførte som kommunalminister, på starten av 2000-tallet. Ja, det var ordføreropprør hvert år mens hun satt. Heldigvis ble dette relativt kortvarig, og vi fikk en ny regjering i 2005 som heldigvis la om kursen. Det som nå skjer, både i revidert og i kommuneproposisjonen, viser at man strammer inn og omfordeler fra distriktene. Vi ser det både for primærkommunene og ikke minst for fylkeskommunene. Tallene fra kommuneproposisjonen, som ble lagt fram i forrige uke, viser at det nye inntektssystemet gir en omfordeling mellom fylkene som slår svært negativt ut i nord. Når det nye systemet er fullt faset inn om fem år, innebærer det et minus på 37 mill. kr i Finnmark, 107 mill. kr i Troms og 225 mill. kr i Nordland. Om tallene fra fylkeskommunene stemmer, betyr det at de nordnorske fylkene får nesten 370 mill. kr mindre å bruke til velferd enn i dag. Det som skjer, er at pengene flyttes fra nord og kyst til sør og øst. Det er en dramatisk omfordeling som betyr at de må gjøre harde kutt både på kort og lang sikt. De blir nødt til å gjøre nedskjæringer i tjenesteproduksjonen både innenfor samferdsel og skoletilbud. Situasjonen blir faktisk enda verre, for veksten i de frie inntektene er beregnet til å bli lavere enn det man tidligere har budsjettert med. Dette alene kan utgjøre så mye som 100 mill. kr bare for Nordland, og det kommer i tillegg. I tillegg vet vi at man også kutter i det året vi er inne i nå. I de regionale utviklingsmidlene ble det kuttet 66 mill. kr bare for Nordland. Riktignok gikk litt over 30 mill. kr tilbake til veg, men de er øremerket veg. Dette er faktisk en katastrofe for Nord-Norge. Jern-Erna er tilbake med full styrke, og det ser ut til at hun ikke bryr seg om denne landsdelen. Det nye inntektssystemet føyer seg inn i rekken av saker der den nye regjeringen struper Nord-Norge. Det er i en tid da Nord-Norge faktisk er i vekst og har behov for denne støtten. Konsekvensen av regjeringens opplegg er rett og slett at det blir mindre utvikling i nord, og det er i hvert fall ikke det man har sagt utad, at man ønsker. Når det gjelder kommunene, er dette også dramatisk – ikke minst når vi ser at man ikke vil signalisere at man vil kompensere for skattesvikten. Den kan bli så stor som 3,3 mrd. kr. I tillegg vet vi at barnehagene er underfinansiert, og at mye av regjeringens satsing skal dekkes av kommunens egne penger. Rus og psykiatrisatsingen må kommunene dekke selv. Dette er forsmaken på skattekutt som vil gi store velferdskutt.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
Både representanten Kent Gudmundsen og ministeren pratet mye om den store satsingen på veg i nord. Jeg kjenner veldig godt til de ekstra pengene som er bevilget til veg i nord. Å kalle det en stor satsing synes jeg er en overdrivelse. Gudmundsen ramset opp mange prosjekter, men det er prosjekter som ligger i NTP-en. Det er de rød-grønnes prosjekter han ramset opp. Det er korrekt at den nye regjeringen har gått inn og sett på finanseringen av noen av de prosjektene, men de har jaggu ikke lagt inn noe mer til veg – det er bare måten de skal finansiere dette på. Det er ikke en krone mer som kommer til nytte for kommunene når man gjør det på den måten. Det blir heller ikke mer veg, men en skattelette for bilistene. Det bringer meg inn på det neste punktet. Det er at man viste til at man iallfall hadde fått til skattekutt. Ja, det er vi klar over. Vi ser også resultatet av det. Det fører til velferdskutt. Det er sannsynligvis en av grunnene – vi får se når tiden går – til økende skattesvikt, som vi kanskje ikke skal være så overrasket over. Det er sannsynligvis fordi man har gitt store skattekutt. Da blir det mindre penger i systemet, og det blir mindre til kommunene. Det behøver man kanskje ikke være rakettforsker for å finne ut. Jeg står på at det er alvorlig, og at varsellampene blinker rødt når det gjelder måten regjeringen håndterer Nord-Norge på. Den skal få skryt for en god del av de tiltakene som ble lagt inn i RDA-ordningen. Mange av dem er gode og treffsikre – hvis man vil finansiere dem fullt ut. Det får vi se. Det er ikke alle man klarer å treffe. Transportsektoren, godstrafikken, vet vi blir rammet, for der er det vanskelig å finne gode ordninger. Man kommer ikke unna at man har kuttet i regionale utviklingsmidler. Man kommer ikke unna at det svir når det gjelder RDA-ordningen. Man kommer ikke unna at det nye inntektssystemet slår kraftig ut for Nord-Norge. Det forbauser meg stort at representanten fra Troms Høyre står og forsvarer Jern-Ernas politikk. Dette vil iallfall ikke bli applaudert ute i kommunene, som skal lage velferd av disse tilbudene. Så til noe som kanskje er like alvorlig. Det er at man ønsker å sette alle kommuner på ROBEK-lista – man skal sette alle under kontroll. Hvorfor gjør man det? Hvorfor har vi ROBEK-lista i dag? Det er fordi man ønsker å ha mer kontroll og mer styring. Nå ønsker man å gjøre det med alle kommunene. Det vil si at man ikke har tillit til at kommunene skal håndtere det i en fase der man blir tvunget til å slå seg sammen. Jeg synes at man skal legge merke til det. Det er mange som har sagt at man ikke skal se seg tilbake. Men vitterlig så man tilbake til 2001 da man forsøkte å kritisere Arbeiderpartiet. Hvis jeg ikke husker feil, nyttet det med ordføreropprør, for da ble det overført flere penger til kommunene.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
På vegne av representantene Rigmor Andersen Eide, Olaug V. Bollestad og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om endring i straffeloven om minstetid, permisjoner og ettervern for forvaringsdømte.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
Klima- og miljøministeren har det konstitusjonelle ansvaret for klimapolitikken. Derfor går mitt spørsmål til henne på de eventuelle konsekvensene for klimapolitikken dersom områdeløsninga på Utsirahøyden blir skrinlagt. Den viktigste klimasaken for ministeren dette året er elektrifisering av Utsirahøyden. Spørsmålet om en skal klare å ta i bruk kraft fra land ut på de fire plattformene istedenfor at en bruker turbiner, sterkt forurensende gasskraftverk, på hver eneste plattform, er det hun må svare på og iallfall følge opp. Klimameldinga var tydelig på at det er ett tiltak som vi må lykkes med: Utsirahøyden – kraft fra land. Det ble fulgt opp av samtlige partier her i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet. Dette er noe vi ønsker og krever at regjeringa jobber grundig med. I disse dager kommer konklusjonen: Alt tyder dessverre på at det velges en minimumsløsning der kun den ene plattformen, Johan Sverdrup, får kraft fra land, og så blir det sterkt forurensende gasskraftverk på de andre plattformene. Vi har potensial til å rense opptil 1 million tonn CO2. Det tilsvarer 2 pst. av Norges totale utslipp hvert år, eller fra ca. 400 000 biler. Det verste er at det er innelåste utslipp. Disse plattformene, og særlig den ene, skal stå fram til 2060, og hvis jeg ikke tar helt feil, er det da 75 år, altså lang tid. Det er utslipp som vi kan rense nå eller aldri. En skal ikke rense eller bruke elektrifisering for enhver pris. Oljedirektoratet, som har som oppgave å kvalitetssikre tall, har sagt at kostnadene er 400 kr per tonn. ABB, som er leverandør, har sagt at en faktisk kan tjene 100 kr per tonn. Og så sier Klimakur at vi kanskje må ta i bruk tiltak opp til 1 500 kr per tonn. Hvilke miljøfaglige råd har klimaministeren gitt til olje- og energiministeren for at vi skal lykkes med dette tiltaket?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
Jeg har et ønske om å legge ansvaret til klimaministeren. Hun sier at klimaforliket står fast, og i plattformen ønsker en å forsterke det. Dette spørsmålet alene vil øke utslippene med 2 pst., og klimaforliket sier at vi skal ned med 30 pst, altså helt feil vei. Meg bekjent har Stortinget nesten aldri avvist en PUD. Det betyr at regjeringa må ha tett dialog med selskapene underveis, sånn at den løsninga selskapene kommer med, er ut fra det Stortinget ønsker. Og flertallet på Stortinget var tydelig på at vi ønsker en områdeløsning, og vi ønsker å lykkes med elektrifisering. Derfor blir det også statsrådens jobb å passe på de andre ministrene i regjeringa for å sikre at den generelle klimapolitikken blir best mulig. Vi har nettopp vært gjennom en høring om Mongstad. Der stilte Høyre og Fremskrittspartiet store spørsmål om kostnadsoverslag, og jeg forventer at det gjøres det samme nå. Så jeg vil gjerne gjenta mitt spørsmål, for det er det viktige: Hvilke miljøfaglige råd har klimaministeren gitt til olje- og energiministeren i denne prosessen for at vi skal lykkes med å få kraft fra land på Utsirahøyden?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
Jeg har behov for å si hvorfor jeg mener det er viktig at statsråden er høyt på banen når det gjelder Utsira-saken. Det er fordi at om ett år så kommer saken til Stortinget. Om ett år er det kanskje allerede gjort preinvesteringer. Om ett år kan det hende det er for sent å omdesigne plattformen. Valget tas – nesten alltid – i realiteten ett år før saken kommer til Stortinget, og derfor må regjeringa jobbe med det. Min kritikk i dag går vel så mye til de rød-grønne, som jeg opplevde ikke fulgte tett nok på saken før, for det kunne vært gjort mer for å presse selskapene. De kunne vært enige for lenge siden. Men jeg vil understreke at vi skal ikke få kraft fra land til Utsira for enhver pris. Poenget er at vi skal gjøre det der det er egnet, og der det er billig, og her er strøm tilgjengelig – det er hyllevare. Elektrifisering er gjort på så mange plattformer, det er ikke en månelanding, som på Mongstad, det er et egnet område. Og er det store kostnader? Tja, det kommer an på hvilken løsning du velger, og da kommer det an på hvilken jobb regjeringen har gjort. Derfor stiller jeg igjen spørsmålet: Er det slik at statsråden virkelig ikke har gitt miljøfaglige råd, og er det slik at statsråden ikke har jobbet tett opp mot Olje- og energidepartementet for å sikre en best mulig løsning, for å sikre kraft fra land til Utsira?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Et samlet storting ønsker områdeelektrifisering på Utsira. Lekkasjer tyder på at når konseptvalg blir tatt, velges en 78 MW-løsning integrert på Johan Sverdrup-feltet fordi en hub-løsning er for dyr. Vil statsråden sikre at også løsningen med 200 MW integrert på Johan Sverdrup-feltet som sikrer områdeelektrifisering, blir utredet?»
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-12:
Takk for svaret, selv om olje- og energiministeren valgte å ikke svare på spørsmålet. For å gjøre det helt klart: Jeg er klar over at PUD-en kommer neste år. Så vidt jeg vet, er det nesten ikke blitt avvist én PUD i Stortinget. Det er fordi det er tett dialog mellom regjeringa på vegne av Stortinget og oljeselskapene. Det betyr at olje- og energiministeren også må ha tett dialog med selskapene. En skal ikke alltid elektrifisere. Tvert imot, skal en si nei hvis det ikke er økonomisk eller ikke mulig å få det til. Men i dette tilfellet er det strøm tilgjengelig, det bekrefter Statoil og Statnett. Det er en hyllevare – det er ingen månelanding, som statsråden må begi seg ut på. Men Statoil og ABB sier at dette er egentlig en plukkløsning, som en finner mange andre plasser. Det er et egnet område som blir bekreftet av Oljedirektoratet. Så er det spørsmål om kostnadene. Kostnadene er avgjørende, men det kommer også an på hva slags løsninger en velger og legger til grunn for den løsningen. Derfor er mitt klare spørsmål: Vil statsråden forsikre om at løsningen med 200 MW, som bare er en oppgradering av den løsningen som ser ut til å bli valgt, også skal bli utredet, før Stortinget får utredninga på bordet?