Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Først vil jeg gjerne gi utenriksministeren honnør for å være så klar når det gjelder krisen i Midtøsten, og når det gjelder byggingen av den illegitime muren på palestinske områder. Vi er klar over at Regjeringen har gitt klar beskjed på dette punktet. Det er viktig at det gjøres, og at det også gjentas ofte. Det som er den fortvilte situasjonen framover nå, er at Norge i utgangspunktet ikke har noen rolle eller en plattform for å bistå direkte i konflikten. Vår rolle må kanskje først og fremst være i internasjonale sammenhenger nettopp å tale klart og ta opp saker med USA, som sitter med nøkkelen til å kunne presse Israel til å gå inn i andre og mer rettferdige, fredelige løsninger som kan vare, både for israelere og for palestinere. Det er veldig vanskelig å se for seg at den strategien som Sharon nå har lagt til grunn, skal bringe fred til noen i den nærmeste framtid. Men det er godt at Regjeringen er klar. Det jeg har tenkt å konsentrere meg om i dette innlegget, er noen vurderinger av sikkerhetssituasjonen i Irak. La oss bare være helt klinkende klare i forhold til det som er utgangspunktet. Det er en alvorlig sikkerhetssituasjon for sivilbefolkningen i Irak. Det er en alvorlig sikkerhetssituasjon for de styrkene som deltar, og okkupasjonsstyrkene har etter folkeretten som oppgave å bidra til sikkerhet og stabilitet. Nå er situasjonen slik at det virker som om man enten har mobilisert grupper som har vært til stede i Irak fra før, kanskje også grupper som har vært i andre land i regionen for å drive en motstandskrig mot USA og Storbritannia og okkupasjonsmakten i Irak, som en bekjempelse av USA fra disse til dels ekstreme gruppenes side. Det som er det tragiske, er at det virker som om USA og Storbritannia har hatt en strategi for å vinne krigen, men ikke en strategi for å vinne freden. Den kan ikke vinnes med militær makt alene, den må vinnes med politisk oppbygging av legitim makt, og det er tydeligvis i hvert fall en del av årsaken til at det svikter. Så lenge USA og Storbritannia av betydelige grupperinger i Irak blir sett på som illegitime makthavere i Irak, vil man til stadighet komme ut for situasjoner som er skarpe og farlige, og som kan kreve et betydelig antall menneskeliv. Så utfordringen for hele verdenssamfunnet er å få dette på bordet at irakerne ser at det er en klar plan for at irakerne selv skal overta styring av eget land, og at det er en klar plan for at FN skal overta ansvaret for maktbruken. I denne situasjonen er Norges utfordring at den rollen vi har, er uryddig. Jeg skal ikke gå inn på prioriteringsdebatten i dag, for den regner jeg med at vi kommer tilbake til i Stortinget den 15. desember. Det som mange humanitære organisasjoner har påpekt, og som mange eksperter fra utenrikspolitiske miljøer også har vært opptatt av, er at det er opplagt at USA og Storbritannia, som okkupasjonsmakt, har et ansvar for sikkerheten og et ansvar for og en plikt til å være de som i utgangspunktet utøver den militære makten. Norge har ikke ønsket å være en del av en okkupasjonsmakt. Norge, sammen med Spania og Italia, regner seg ikke – og FN regner dem heller ikke – som en del av en okkupasjonsmakt. Derfor har man prøvd å finne en annen overskrift over Norges deltakelse i Irak, man sier det er humanitær innsats. Det er der uryddigheten kommer inn, og det er der det blir forvirring. Det blir uavklart både i den norske politiske debatten hva som egentlig er Norges rolle, og det blir selvfølgelig uavklart i forhold til irakisk sivilbefolkning hvilke soldater som er okkupasjonssoldater, og hvilke soldater som er humanitære soldater. Dette er en problemstilling i Irak som det er en meget stor utfordring for Regjeringen å rydde opp i, og som de humanitære organisasjonene har vært veldig opptatt av. De er opptatt av at rommet for humanitær bistand – som er nøytral – i et land der makten ikke er legitim, blir lite, og det er en del av de utfordringene de står overfor. Dette er en helt annen situasjon enn i Kosovo. I Kosovo bidrar norske soldater under NATO-kommando i en fredsbevarende styrke, der overskriften over hva denne styrken skal utføre, er helt tydelig og klar. Det dreier seg om sikkerhet. Det dreier seg også om sikkerhet i forhold til sivilbefolkningen og skolebarn, og det dreier seg om at en slik styrke kan utføre humanitære oppgaver. Dette er en krevende debatt som vi absolutt bør ha mye mer prinsipiell tilnærming til.