Ivar Kristiansen (Høyre), 2013-06-14:
Takk til saksordføreren for utmerket behandling av disse to sakene som vi har til behandling i dag, og som i alle fall ikke bærer preg av militær strid. På noen områder skiller vi lag, og det har saksordfører og foregående taler redegjort utmerket for. Det betyr at jeg kan gå glatt over § 7, som saksordføreren har redegjort for. I enhver lovbehandling tror jeg det er viktig å ha tillit som utgangspunkt istedenfor denne stadige utvikling i retning av flere fullmaktslover. Skal du løse et problem, må det jo eksistere et problem. Jeg tror det er viktig – i et forum som dette – å ha det bildet klart for seg når man bruker lovverket som virkemiddel for gjennomføring av saksbehandling. Representanten Myrli har helt rett i at det denne gangen ikke handler så mye om kuler, krutt, fly, våpen osv., men om mennesker. I denne menneskelige form for behandling er det også fort gjort å snuble i noen paragrafer på veien. Jeg skal ikke si at noen har gjort det, men det er lurt å ha dette i bakhodet. Både ved innføring av nye lover og ved endring av eksisterende lover bør det alltid foreligge gode grunner for det. I dette tilfellet mener Høyre at den foreslåtte utvidelsen av begrepet «forsvarspersonell», som foreslås i ny § 3 sjuende ledd, er både unødvendig og uheldig, og vi vil gå imot forslaget. Endringene som foreslås, vil i praksis åpne for å unnta sivilt ansatte i alle deler av forsvarssektoren fra normale bestemmelser for staten. Høyre vil heller ikke støtte forslaget om å endre lovens § 4a knyttet til bierverv, og mener at også forsvarsansattes adgang til å ta bierverv allerede er godt dekket gjennom Statens personalhåndbok og den eksisterende adgangen til å avtale ytterligere nødvendig meldeplikt direkte med ansatte. Vi kan heller ikke se at lovforslaget er særlig godt begrunnet. Høyre er av den oppfatning at norske soldater og øvrige ansatte i all hovedsak oppfyller kravene til lojalitet og utviser sunn dømmekraft i arbeidslivsspørsmål. Det er etter vår oppfatning all grunn til særlig å vise soldatene vår tillit i denne typen spørsmål. Vi er derfor helt på linje med ombudsmann og arbeidstakerorganisasjoner i Forsvaret som også er kritiske til flere av de foreslåtte endringene i loven. Ombudsmannen har på en utmerket måte skriftlig gitt sitt besyv til og sin uttalelse i denne saken og disse spørsmålene, og det er litt overraskende at regjeringspartiene ikke i større grad har valgt å lytte til ombudsmannen, BFO og NOF. Så noen kommentarer til kompetansemeldingen: Som representanten Myrli var inne på, er det ingen grunn til å legge skjul på at det var store forventninger til meldingen. Mange har ventet lenge på en såkalt ny politikk fra regjeringen på området Forsvaret og kompetanse. Høyres konklusjon er vi slutter oss til mye av det som beskrives i meldingen, men på noen områder går regjeringen ikke langt nok i sitt forslag. Meldingen er heller ikke fokusert nok på de mange, nye oppgaver som krever spisskompetanse og spesialisering. Forsvaret vil i fremtiden i enda større grad bli preget av endringsprosesser og behov for fleksibilitet. Dette vil innebære at stadig flere funksjoner og jobber må besettes med fagpersonell. For fremtidens forsvar tar meldingen rett og slett ikke i tilstrekkelig grad høyde for å få på plass personalordninger og karriereveier som er godt nok tilpasset behovet for spesialisering og kontinuitet. I et teknologitungt forsvar må Forsvaret i enda større grad påregne å konkurrere med sivilsamfunnet om personalressurser i fedrelandet. Dette ser vi allerede innenfor flere sektorer i Forsvaret som mangler nøkkelpersonell. Dette betyr i tillegg at Forsvaret fortløpende må ha på plass en personalpolitikk som bidrar til å gjøre institusjonen attraktiv og robust, og at den oppfattes som stabil og trygg. Mye tyder på at personalutfordringene i Forsvaret fikk noe for liten plass og oppmerksomhet i forbindelse med behandlingen av siste langtidsplan for Forsvaret. Den tid er forbi da personell sto på perrongen og ble med ethvert flyttelass når en funksjon flyttet fra et sted til et annet. Vi har det siste året sett eksempler på hvordan nøkkelpersonell – også lærlinger – behandles i forbindelse med nedlegging av militære avdelinger, som ikke er gode eksempler for fremtidige løsninger. Både departement og forsvarssjef burde ha forutsett og forstått personalutfordringene og de økonomiske merkostnadene som oppstår når personell ikke velger å bli med på flyttelassene. Det finnes mange slike eksempler. Høyre hadde forventet at regjeringen i meldingen hadde tatt høyde for å innføre en ordning med spesialistbefal. Konklusjonen er at personalordningene skal utredes, herunder befalsordningen. Det er altså i den siste uken av fireårsperioden – etter åtte år – at regjeringen sender en stor og viktig sak til utredning. Nok om det. Høyre hadde naturlig nok håpet at disse utredningene var blitt utført på et tidligere tidspunkt, for behovet for spesial- og nøkkelpersonell tilsier at man i langt større grad må rendyrke muligheten for horisontale karriereveier. Dagens avdelingsbefalsordning tar ikke i tilstrekkelig grad høyde for behovet for nye karriereveier og tar heller ikke opp i seg Forsvarets eksisterende behov for å knytte til seg spesialistkompetanse. I denne sammenhengen er det etter min oppfatning også viktig at befalsorganisasjonene i større grad kan bli bidragsytere og premissgivere for befalsordninger som sikrer Forsvarets behov for spesialistkompetanse. Det må være et tankekors at Norge er det eneste – det eneste – NATO-land uten et tosøyle-system for befal. Det er liten tvil om at vi i fremtiden vil komme til å se et forsvar som i større grad vil bestå av vervet personell. En spesialistbefalsordning som også inkluderer vervet mannskap, vil kunne sikre bedre rekruttering, ivaretakelse og anerkjennelse av fagfolk. Så er Høyre, i likhet med de aller fleste andre, svært godt fornøyd med å bidra til flertallsforslaget i dag om innføring av kjønnsnøytral verneplikt, noe som også vil styrke Forsvaret og rekruttering av nøkkelpersonell. Hvordan vi lykkes med en større integrering av Forsvaret i det sivile samfunn, vil være blant de viktigste forsvarspolitiske veivalgene vi står overfor. Integrering vil være en forutsetning for viktige effektiviseringsgevinster, som Forsvaret er veldig avhengig av. Dette gjelder innenfor både logistikk og tjenesteproduksjon, men i like stor grad innenfor integrering av kompetansemiljøer som muliggjør faglige synergier.