Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Aller først vil jeg gi honnør til Fremskrittspartiet fordi de over år har vært opptatt av ofre for kriminalitet. Det skal de ha. Dernest er det en glede for meg, som i 2007 var saksordfører for endringen i voldsoffererstatningsloven, at det er så mye ros å få for de endringene som er gjort. Det var det også i debatten i 2007, så det var for så vidt ikke overraskende. Dernest er jeg også veldig trygg på at den sittende justisminister er rette mann som til enhver tid har et våkent blikk på mulige endringer for å gjøre den loven enda bedre. Det er et stort engasjement for de svakeste i systemet vårt – når det kommer til justisfeltet – fra justisministeren, så det er jeg helt trygg på. Jeg mener at innfallsvinkelen til debatten rundt voldsoffererstatningsloven egentlig bør være, fra ethvert politisk parti på Stortinget, at det er så få som mulig som får ta del i å bruke den. Med det mener jeg at jo færre som bruker den, jo bedre arbeid gjør vi politisk. Det betyr at vi må forebygge volden, vi må hindre at 165 000 i 2011 blir ofre. Det må være den overordnede politiske målsetningen for ethvert parti. Da stopper min ros, til f.eks. Fremskrittspartiet. Vi har nå gjennom år debattert hvordan vi skal straffe, hvordan vi skal bøte på skader. Der er Fremskrittspartiet ofte veldig aktivt, og gjerne av dem som vil ha de hardeste og lengste straffene og betale mest penger til de ofrene som har blitt utsatt for vold. Som sagt, er det for så vidt prisverdig. Men når det gjelder å hindre at mennesker blir ofre for vold, må jeg si at det som kommer fra Fremskrittspartiet, er til liten glede for de menneskene. I 2007 var det en rullering av ruspolitisk handlingsplan i Oslo kommune, bare for å ta ett eksempel. Slik som det ble sendt ut som høringsforslag, så det nærmest ut som en næringspolitisk plan som legger til rette for økt alkoholservering i byen. Planen ble av visepolitimester Roger Andresen, som svarte på vegne av Oslo politidistrikt, slaktet, vil jeg kalle det. Det var klare anbefalinger fra Oslo-politiet om en rekke punkter i planen som ble sendt ut på vegne av byrådet, om endringer som burde gjøres i planen for å hindre at vi fikk flere ofre enn høyst nødvendig – holdt jeg på å si – i Oslo by. Det med å ha offerperspektivet før det blir ofre, tror jeg også er veldig nyttig når man skal analysere hvordan man kan forebygge vold. Volden har mange ansikter. Noe av det vi hører mest om, er det som skjer i det offentlige rom, som man for så vidt med offentlige virkemidler kan ta tak i på en enkel måte – det er nettopp å tørre å ta debatten om hvordan man legger til rette for ruspåvirkning i det offentlige rom. Der mener jeg Fremskrittspartiet i stor grad svikter konsekvent og hele tiden. Det er en debatt man ikke vil gå inn i. Riktignok har man de siste årene endret noe politikk når det gjelder avgiftssiden på alkohol, man foreslår nå ikke like mye avgiftslette på alkoholen. Utover det er det fint lite. Det er et viktig perspektiv med hensyn til vold og ofre for vold at veldig mange av dem det her gjelder, er de som ikke blir hørt, fordi det ikke blir utøvd vold mot dem i det offentlige rom. Man når ikke ut til dem, man får ikke tak i dem. De går hjemme og blir utsatt for vold dag etter dag. For veldig mange av disse kvinnene og barna er ikke voldsoffererstatningen en god løsning uansett, for veldig mange av disse kvinnene og barna vil kanskje ikke bryte forholdet, eller man tør ikke å bryte forholdet, man tør ikke å tilkjennegi at det er et problem. Også disse fortjener en oppmerksomhet fra alle politiske partier. Der mener jeg for så vidt at Fremskrittspartiet har en noe pussig tilnærming. Det kom for så vidt godt til uttrykk i forrige uke da Fremskrittspartiet igjen hadde stort fokus på ofre for overfallsvoldtekter, hvor menn med utenlandsk opprinnelse var gjerningsmenn. Det er 20 pst. av voldtektsofrene i Norge. Relasjonsvoldtekter som gjelder 80 pst. av ofrene, hører vi ingenting om fra Fremskrittspartiet. Jeg skulle ønske at engasjementet rundt offerperspektivet fra det største opposisjonspartiet snart fikk endret fokus til at det ble viktigere å forebygge og forhindre at det ble flere ofre, enn å reparere etterpå.