Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-03-22:
Representanten Trine Skei Grande peker på en sentral utfordring knyttet til humanistiske fag, og som jeg må si jeg synes statsråden feide ganske så lettvint under teppet. Fra våre høyere utdanningsinstitusjoner er budskapet nokså entydig. Dagens finansieringssystem er en viktig grunn til at humanistiske utdanninger er under press. Faktum er at finansieringen av høyere utdanning på ingen måte har fulgt kostnadsutviklingen i sektoren. Høyre er derfor ikke forundret over at dette nå begynner å gi seg utslag i utdanningstilbudet. Sektorens reduserte handlingsrom ble godt dokumentert i Handlingsromsutvalgets rapport. Det er bekymringsfullt at ikke regjeringen har fulgt opp og dekket det gapet som har oppstått. Høyre har tatt konsekvensen av utfordringen og har i sine alternative budsjetter foreslått en betydelig økning i bevilgningene til sektoren. Ved å bruke de humanistiske fagene som eksempel, peker også interpellanten på et annet viktig punkt, nemlig mangelen på strategisk styring av universitets- og høyskolesektoren. Universitets- og høyskolesektorens viktigste oppgave er å utdanne studenter med en kompetanse arbeidslivet etterspør. Samtidig må vi evne å tenke langsiktig og sørge for levedyktige fagmiljøer også innenfor humaniora og på områder som færre studenter søker seg til i nuet. Derfor er det en nasjonal utfordring at flere utdanningsinstitusjoner nå melder om mulige kutt i humanistiske fag. Dette er viktige fagtilbud, som må få muligheten til å videreutvikle seg om ikke Norge igjen skal bli fattigere som utdannings- og kulturnasjon. Norge er et lite land. For universitets- og høyskolesektoren medfører det at vi ikke kan satse i full bredde i studietilbudene alle steder. Institusjonene må ta inn over seg konsekvensene av endringene i studentenes søkningsmønster. Det må imidlertid være et politisk ansvar å sørge for en helhetlig planlegging som fortsatt sikrer sterke kompetansemiljøer og attraktive studietilbud, også på fagområder som i perioder opplever mindre søkning. I dag opplever vi at institusjonene hver på sin kant bygger ned tilbud. Gjennom samarbeid basert på klare overordnede politiske bestillinger kunne man funnet frem til måter å sikre et fortsatt godt kvalitativt tilbud i disse fagene. Det er nærliggende å konkludere med at verken S-en eller A-en i regjeringens SAK-strategi, altså ambisjonene om samarbeid og arbeidsdeling, blir fulgt opp av sektoren eller departementet slik Stortinget har forventet. Den utviklingen vi ser med avskalling av de samme fagtilbudene i sektoren begrunnet i lave søkertall, tyder ikke på nødvendig samhandling og evne til arbeidsdeling for å sikre at små fag ikke forsvinner. Utfordringen interpellanten tar opp, understreker med all tydelighet behovet for en helhetlig plan for hva vi vil med universitets- og høyskolesektoren, og – aller viktigst – hvordan vi skal sikre et kvalitativt godt tilbud på alle fagområder på sikt. Høyre har ved gjentatte anledninger etterlyst dette, men statsråden har ennå ikke kommet oss i møte og vist vilje til å utforme en slik helhetlig plan og invitert Stortinget med på den diskusjonen. Skal vi tro spekulasjonene nå om endringer i regjeringen, må vi sette vår lit til at det blir en annen statsråd som skal ta et slikt initiativ. Utfordringen er at statsråden og regjeringen ikke har vært tydelig på hva som skal kjennetegne norsk høyere utdanning. Derfor tar hun ikke ansvar for en strategisk styring av sektoren, og vi får ingen debatt om hvilke kriterier vi mener er avgjørende for å levere kvalitet og bredde i fagtilbud, på tvers av institusjoner. Sektoren trenger signaler som gjør den i stand til å fullføre sitt samfunnsoppdrag. Nok en gang har vi fått synliggjort at regjeringen er på etterskudd i utviklingen av høyere utdanningstilbud i Norge. Når vi samtidig vet at kunnskap og kompetanse er helt avgjørende for at Norge skal opprettholde sin konkurransekraft i et internasjonalt marked, er det rimelig hasardiøst at statsråden ikke har grepet fatt i dette på en mer betryggende måte.