Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-12-06:
Når regjeringspartiene i dag får næringskomiteens budsjett vedtatt ved hjelp av Fremskrittspartiets støtte, setter jeg pris på det og benytter anledningen til å takke Fremskrittspartiet for et konstruktivt samarbeid i forbindelse med budsjettbehandlingen – et samarbeid som resulterer i at reiselivssatsing og fartøyer i petroleumssektoren og brønnbåter får styrket sine budsjettposter. La meg fra Høyres side i denne forbindelse også slå fast at når vi ikke vil stemme for mindretallsforslagene fra Fremskrittspartiet, er det ikke fordi vi er imot alle disse. Det er mye bra i flere av forslagene, men noen av disse har andre økonomiske utgangspunkt enn det vi står for i dag, og i tillegg vet vi at Regjeringen er i gang med arbeid i forbindelse med en del av de forslagene som fremmes fra Fremskrittspartiets side. Etter å ha hørt innlegget fra Arbeiderpartiets næringspolitiske talsmann får jeg bekreftet at innholdet i og utfallet av dagens debatt faktisk har vært meget forutsigbart. Arbeiderpartiet og partiene på venstresiden ønsker å fortsette en næringspolitikk som siden tidlig på 1990-tallet nærmest systematisk har svekket norsk konkurranseutsatt sektor. Den spesielle situasjonen vi befinner oss i, har gjort både næringsliv og ikke minst offentlig sektor lite omstillingsbar. Som nasjon er vi mer og mer blitt prisgitt en situasjon hvor veien til suksess er avhengig av høy råolje- og gasspris, samtidig som en høy dollarkurs bidrar til å sikre høye og stabile inntekter. Det er blitt færre og færre ansatte i konkurranseutsatt sektor og flere og flere ansatte i offentlig sektor. De siste års utvikling har plassert Norge nær bunnen av rankinglistene hva produktivitet angår. Vi har hatt en klart høyere prisvekst i Norge enn i konkurrentlandene. Høy norsk kronekurs skaper også vansker for eksportbedriftene. Vi har slappet av med hensyn til satsing på forskning og utvikling, og vi har bevilget oss en større lønnsvekst enn de fleste andre land. Vi har plassert oss i en situasjon hvor vi møter internasjonal konjunkturnedgang med å ha Europas høyeste rentefot. Vi har rett og slett lagt et dårlig grunnlag for å møte de nye utfordringene som kommer i våre viktigste markeder. Den nye regjeringen ønsker å endre den politiske kursen som har brakt oss i denne situasjonen. Derfor har det viktigste for oss i denne budsjettprosessen vært å sørge for at norske bedrifter generelt sett får bedre rammevilkår, og dermed bedre konkurransebetingelser. Det er derfor det har vært viktig å beholde en nødvendig stramhet i budsjettet, samtidig som årets rekordøkning i skatter og avgifter neste år endres til rekordhøye skatte- og avgiftskutt. De partier som ønsker en solid økning av de statlige utgiftene over statsbudsjettet, må jo være villig til å spørre seg selv om vi mangler dokumentasjon her hjemme på hvilken vei det bærer, når det sies ja til utgiftsøkninger, nei til omstillinger og nei til å forbedre vilkårene for arbeidsplasser som er konkurranseutsatt eller eksportorientert. Dagens virkelighet er at Norge systematisk har tapt markedsandeler. Å kompensere tapte arbeidsplasser i konkurranseutsatt sektor ved å hente inn enda flere til skjermet sektor er ingen vei for å trygge velferdsstatens vekst og utvikling. De siste års utvikling har derimot gjort oss mer og mer såkalt oljeavhengig, hvor vi som nasjon mer og mer er blitt prisgitt en stabil og høy pris på våre offshoreprodukter. Som kjent har vi ingen garanti for at høy prisutvikling innen denne sektoren skal vare i evighet. Vi stiller oss i en vanskelig situasjon hvis råolje- og gasspris endrer seg i negativ retning for oss i tiden fremover. OECD-landene har for øyeblikket sin laveste vekst på 20 år. OECD, som i sin siste rapport gir en meget tankevekkende rapport om Norge, beskriver Norge som delvis industrielt og teknologisk akterutseilt, og sier at vi som nasjon mer og mer fremstår som en ren råvareleverandør, en nasjon som utnytter lite teknologi i industri, og i spesiell grad gjelder dette fiskeriene. Resultatet av denne situasjon er ifølge OECD en spådom om redusert vekst. Derfor burde det i dag vært en samlet målsetting for alle parti å ha som første prioriterte målsetting å få Europas høyeste rentefot til å falle raskt i tiden vi går i møte. Det synes ikke å være tilfelle. En rask rentenedgang gir positive uttellinger for alle sektorer som er av en størrelsesorden ingen utgiftsøkninger over statsbudsjettet kan erstatte. De konkurranseutsatte og eksportorienterte arbeidsplassene finner vi, som tidligere nevnt, først og fremst i Distrikts-Norge. Den distriktspolitikk som de senere år har vært ført i Norge, har år for år bidratt til en sentraliseringsbølge, til befolkningsnedgang og til en utvikling som helt klart bærer preg av en kamp mot avstandsulempene og konkurransevilkår som det er vanskelig å mestre for og i distriktene. Derfor virker det ikke særlig troverdig når opposisjonspartiene i dag og tidligere i finansdebatten gang på gang henviser til statens virkemiddelapparat som nasjonens viktigste instrument for næringsutvikling i Distrikts-Norge, samtidig som det usminket slås fast at kuttene som berører SND, er dramatiske og nærmest en sanering av hele SND-institusjonen. Faktum er at kuttene for neste år er på vel 14 pst. i forhold til bevilgningen for år 2001. Bevilgningsforslaget for neste år er på ca. 2 milliarder kr til SND, og i tillegg kommer lånemidler. Denne reduksjonen må nødvendigvis ses i sammenheng med de betydelige skatte- og avgiftslettelser som foreslås fra Samarbeidsregjeringen. Fjerningen av flypassasjeravgiften, avviklingen av utbytteskatten, innføringen av et forbedret FoU-fradrag for næringslivet og redusert skatt på ansatteopsjoner er forslag til tiltak som kraftig vil forbedre rammevilkårene for næringslivet. Lettelsen på 1,5 milliarder kr gjennom fjerning av dobbeltbeskatning på utbytte bør i seg selv gi en større effekt for næringslivet enn reduserte bevilgninger til SND. La meg også i denne forbindelse få slå fast at det er mer enn underlig å registrere at en av de sterkeste protestene mot SND-kutt og protester mot Samarbeidsregjeringens næringspolitikk kommer nettopp fra SND selv – etter min oppfatning en utilbørlig og uakseptabel opptreden fra SNDs side, som sikkert gleder enkelte i opposisjonen, men som neppe er særlig tjenlig for institusjonen som sådan. At næringsministeren nå tar initiativ til en samlet gjennomgang av statens virkemiddelapparat, vil kunne bidra til at staten får en mer målrettet og treffsikker håndtering av de distriktspolitiske støttetiltak og av statlig nyskapingspolitikk. Jeg er glad for at Fiskeridepartementet har fått på plass en fiskeriavtale for kommende år. I denne avtalen legges det betydelig vekt på å styrke ressurskontrollen. Jeg er i denne forbindelse glad for at departementet følger opp kontrolltiltakene og følger opp med nødvendige tiltak overfor det såkalte fiskejukset, som har vært nokså mye omtalt – en situasjon som nesten bidrar til å sette deler av norske fiskerier i vanry, og som samtidig bidrar til å svekke vår autoritet som en nasjon som skal gå i fremste rekke internasjonalt med hensyn til miljø og ressurspolitikk. Høyre tar også for gitt at marin forskning blir et satsingsområde som forutsatt. Med den ramme som Forskningsrådet og Forskningsfondet får, samt de forbedrede incentiver for FoU-satsing i næringslivet, forventes det at de programmer som bl.a. gjelder forskning på nye arter, kan følges opp og intensiveres. Dette gjelder ikke minst innenfor områdene torske- og kveiteoppdrett. Det er ikke tilfredsstillende at marin sektor de siste år neppe kan sies å ha vært noe forskningsmessig hovedprioritert område. Høyre er derfor tilfreds med at departementet oppretter et strukturfond som skal bidra til en bedre kapasitetstilpasning for fiskeriflåten. Skal norsk fiskerinæring nå de mål og ha de ambisjoner som i alle fall mange politikere har på vegne av næringen, må overkapasiteten innen fangstleddet reduseres og markedsbetingelsene styrkes. Jeg er tilfreds med at departementet legger mye arbeid i behovet for å forbedre markedsbetingelser, enten det gjelder overfor EU, deriblant lakseavtalen, eller i vår WTO-politikk. Jeg er i denne forbindelse skuffet over at regjeringspartiene ble stående alene om sine merknader som gjelder Loran Cs fremtid. Jeg anmoder statsråden om å vurdere Loran C-stasjonens fremtid, også sett i lys av vår sikkerhetspolitiske situasjon. Helt til slutt er jeg glad for de tiltak som den nye landbruksministeren ønsker å iverksette overfor det norske landbruk, og jeg er også glad for å kunne registrere at det er en enstemmig komite som går inn for å forbedre skogavgiftsordningen.