John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Forslaget til ny lov om biobanker bygger på NOU 2001:19 Biobanker – Innhenting, oppbevaring, bruk og destruksjon av humant biologisk materiale. Norge har i likhet med mange andre europeiske land systematiserte samlinger av humant biologisk materiale som går flere generasjoner tilbake i tid. Norge har godt utbygde vedlikeholdte helseregistre og en stabil befolkning som har muliggjort biologiske undersøkelser av høy kvalitet. Det finnes i dag ikke et samlet regelverk for biobanker. For å sikre at befolkningen har nødvendig tillit og aksepterer biobankvirksomhet i Norge, er det viktig å tilstrebe åpenhet, innsyn og trygghet i biobankenes virke, slik at samfunnet har mulighet til å gripe inn, koordinere og eventuelt stanse innsamling og bruk av materiale, dersom dette skulle utvikle seg i ikke tenkt retning. Komiteen er gjort kjent med at både Datatilsynet og Den nasjonale forskningsetiske komite for medisin er uenig i at det etableres en egen biobanklov, de mener at en kan knytte reguleringen av biobankvirksomhet til eksempelvis helseregisterloven og personopplysningsloven. Et flertall i komiteen avviser disse innvendingene fra Datatilsynet og NEM og er enig i at det vedtas en egen biobanklov. En samlet komite understreker i denne sammenheng at det er mer aktuelt i dag med lovbestemmelse av biobankdrift på grunn av den raske utviklingen innen DNA-teknologien. Dette innebærer at en i mange tilfeller kan undersøke arvestoff hos mennesker som for lengst er døde, og slike undersøkelser kan gi informasjon som er nyttig for medisinsk utredning av personer som lever i dag. DNA-informasjon i fremtiden kan få stor betydning for valg av terapi for sykdom og kan bidra til at en avstår fra å bruke medikamenter som enten kan ha store skadevirkninger hos noen, eller kan være uten effekt hos andre. En samlet komite er enig i at biobanker i fremtiden kan være en potensiell ressurs for næringsutvikling. Det skilles mellom diagnostiske biobanker, behandlingsbiobanker og forskningsbiobanker. De diagnostiske biobankene inneholder materiale som har vært innhentet i forbindelse med undersøkelser eller behandling av en konkret pasient. Behandlingsbiobanker er samlinger av humant biologisk materiale som skal brukes til behandling av en konkret pasient eller nærmere angitte pasientgrupper. Forskningsbiobanker er i proposisjonen foreslått definert som en samling av humant biologisk materiale og opplysninger som direkte fremkommer i analyse av dette materialet, og som anvendes eller kan anvendes til forskning. Eksempelvis kan her vises til de regionale Cohort of Norway- og mor og barn-undersøkelsene. Den foreliggende innstilling handler i store trekk om regulering av forskningsbiobankene, hvor det er forutsatt at Nasjonalt folkehelseinstitutt skal utforme en strategi for utnyttelse av databiobankmateriale i forskningsbiobankene. I den foreliggende innstilling fremkommer ikke overraskende et gjennomgående flertall for alle lovparagrafene, bestående av regjeringspartiene og Sosialistisk Venstreparti. Dette er den samme konstellasjonen vi i den senere tid har sett i forbindelse med behandling av alle saksområder som gjelder gen- og bioteknologien. Et mindretall av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har egen lovtekst til § 10 utførsel av biologisk materiale, § 12 samtykkebestemmelser og § 13 samtykke ved endret, utvidet eller ny bruk av biologisk materiale. Et annet mindretall, Fremskrittspartiet, har en egen lovtekst til formålsparagrafen, § 1, hvor sykdomsforebygging og næringsutvikling skal være selvstendige formål, i tråd med Biobankutvalgets innstilling og flere tunge høringsuttalelsers innstilling. § 2 går på definisjon av biobanker og praktisering av loven. Endringen er i tråd med flertallsinnstillingen fra Biobankutvalget. § 3 går på virkeområdet for loven, der Fremskrittspartiet bytter ut ordet «behandling» med «bruk». Dette vil være mer i tråd med den fremtidige bruk av biobanker, da det ikke alltid er behandling det er snakk om, men bruk av biologisk materiale. Når det gjelder Fremskrittspartiets forslag til § 3, trekkes dette, og vi støtter flertallsinnstillingen til lovtekst. Til § 4 fremmer Fremskrittspartiet en ny lovtekst lik innstillingen fra et enstemmig biobankutvalg, som ikke er så restriktiv som den lovteksten innstillingen har. Som i tidligere saker Stortinget og Odelstinget har behandlet vedrørende gen- og bioteknologien, er flertallet med hensyn til det såkalte verdigrunnlaget også i denne innstillingen etter mitt skjønn ensidig opptatt av enkeltindividets selvbestemmelsesrett og krav på personlig integritet og lite opptatt av enkeltpersoner som har behov for ny forskning, basert på biobanker som kan gi behandlingsmuligheter der en i dag har lite å tilby. Det går tydelig frem av proposisjonen og flertallets innstilling, som er i samsvar med departementets oppfatning, at hensynet til giveren og biologisk materiale alltid skal gis prioritet foran samfunnets og befolkningens interesser. Dette er Fremskrittspartiet uenig i. Flertallet kan ikke i denne sammenheng vise til Helsinki-deklarasjonen som støtte for sitt syn, da Helsinki-deklarasjonen i denne sammenheng kun omfatter forsøkspersoners velferd når de er direkte involvert i et enkelt forsøk, den omhandler ikke biobankvirksomhet. Til slutt tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen, med unntak av forslaget til § 3, og forslag der Fremskrittspartiet er sammen med andre partier.