Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2015-12-01:
Vi er inne i en filmmåned, der alle har sin favorittjulefilm, og de er ofte ikke nyprodusert, men vi føler at de er like gode hver gang vi ser dem – år etter år. Norsk filmpolitikk har gjennomgått en rekke endringer siden 2000-tallet, der filmen til Løkkeberg og Aune Sands film «Dis» skapte store diskusjoner om hva som var kvalitetsfilm og hva vi skal bruke skattepengene våre på. Og nå har filmpolitikken seilt opp som et av de store satsingsområdene innenfor kulturpolitikken, ja sågar innenfor næringspolitikken. Den dekker store områder innenfor næring, og den dekker store områder innenfor kultur. Bekymringen for kvaliteten i norsk film er relevant, men jeg tror det er vanskelig å isolere kvalitet fra øvrige filmpolitiske spørsmål. Sannheten er at filmnæringen har hatt store utfordringer gjennom årene på tross av den satsingen som de rød-grønne mente at de gjorde. Da de lanserte sin filmmelding i 2007, var et av de viktige målene med filmpolitikken at den skulle komme alle til gode, og den skulle være bærekraftig. Åtte år etter viste en omfattende forskningsrapport at dette ikke var helt innfridd. Filmnæringen led av sviktende finansiering og fragmentert organisering. Målet om en konsolidering og styrking av bransjen var heller ikke helt nådd. Da filmmeldingen fra denne regjeringen kom, lanserte Arbeiderpartiet sin nye ambisjon innenfor filmbransjen, og de erklærte f.eks. at norsk film skal speile sammensetningen i hele befolkningen, som jeg syns høres veldig bra ut. Det som har bundet forliket sammen, vet jeg ikke om er akkurat de ordene, men for oss er i hvert fall ikke politiske føringer for å nå det kunstneriske innholdet og målet veien å gå. Når man diskuterer kjønnsbalanse i filmbransjen – altså 50/50, eller noen av de prosentene – så kan jeg jo ikke se for meg at Kon-Tiki kunne blitt produsert med en sånn prosentfordeling. Det viktigste for oss er kvalitet, ikke minst den kunstneriske, og kvalitet på dem som jobber innenfor norsk filmbransje. Det beste vi kan gjøre for norsk film, er å sørge for at bransjen i størst mulig grad er økonomisk bærekraftig og at statlig støtte kommer uten kunstneriske bindinger. Derfor mener Fremskrittspartiet det er viktig å styrke og spesialisere de regionale filmfondene, også for å forenkle støtteordningen. Dette er viktig for filmbransjen. Dette ligger også inne i forliket, som jeg er glad for at vi har fått til. Å innføre en lenge etterlengtet incentivordning for å tiltrekke seg internasjonal filmproduksjon til Norge er viktig for filmen, men det er også viktig for Distrikts-Norge. Filmkonsulentrollen vil stå sentralt i framtiden. Jeg tror ikke det blir noen kioskvelter eller store diskusjoner rundt det, men for filmbransjen – for å engasjere folk i bransjen, for å få film utenfra – tror jeg dette også er viktig, ikke minst for å rekruttere og å ha høy kvalitet på dem som jobber innenfor film. Bygdekinoen har vært nevnt av de to siste talerne. Det er et samlingspunkt i hele Bygde-Norge. Ja, det er vel ingen her i salen som ikke har noen gode minner fra sin egen bygdekino, om det så var spenningsfilm, kjærlighetsfilm eller en barnefilm. Avslutningsvis: Jeg oppfatter at filmbransjen er en voksende næring, både innenfor næring og kultur, og jeg syns vi bør se på det i framtiden: Hvor skal vi definere denne viktige bransjen? For dette er en bransje innenfor lyd, lys, håndverk – de bygger kulisser – overnatting, mat, turisme, transport. Ja, det er jo ikke noen tvil om at dette hører til like mye innenfor næringsområdet som kulturområdet. Og så helt avslutningsvis: Vi har diskutert Cinemateket, som vi mener er historisk viktig – eller i hvert fall viktig for å vise historiske filmer – og at det skal ha en sentral plass i det arbeidet. Noen av oss luftet tanken om at dette kanskje skulle ligge under Nasjonalbiblioteket, men nå har vi funnet den endelige løsningen for nettopp å kunne fremme historiske filmer og vise historiske filmer. Jeg er glad for at vi i forliket kunne ta tak i den viktige saken, og at vi fant fram til en bred enighet. Så vil også jeg, som alle andre, takke for det brede forliket. Jeg tror det vil styrke bransjen i framtiden at man har en kontinuitet i Stortinget. Det viser at det er bred enighet på dette området, både innenfor filmkulturen og næringen, og at man kan se framover og ha en forutsigbar politikk.