Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-04-12:
Det er en glede for meg å legge fram næringskomiteens innstilling om stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken. Jeg vil benytte anledningen til å takke komiteens medlemmer for godt samarbeid, slik at vi fikk god framdrift i arbeidet med innstillingen. Komiteens behandling av meldingen har vært omfattende, med åpen høring den 6. januar, der svært mange deltok. Det har i tillegg vært mange møter, seminarer og paneldebatter. Det er også gledelig å konstatere at det har vært et stort engasjement for denne saken rundt omkring i landet. Meldingen omhandler jordbruk, skogbruk, reindrift, landbruksbasert matproduksjon, bygdenæringer, kunnskap, innovasjon og distriktspolitikk. Kort sagt: hele bredden og hele verdikjeden i landbruks- og matpolitikken. Landbruks- og matsektoren omfatter viktige og store næringer som bidrar til samfunnet gjennom å skape verdier og sysselsetting i hele landet. Jordbruket, næringsmiddelsindustrien, skogbruket, skogindustrien og reindriften hadde om lag 123 000 årsverk i 2009 og er den største vareproduserende verdikjeden i Fastlands-Norge. Komiteen ser det som viktig at det føres en langsiktig politikk som legger til rette for økt verdiskaping i hele den kjeden i årene som kommer. Meldingen er skrevet med den internasjonale mat- og klimakrisen som bakteppe, og det anslås at verdens befolkning vil øke til over ni millliarder innen 2050. Da er det viktig at vi utnytter våre nasjonale ressurser, tar vare på matjorda og legger til rette for mest mulig produksjon av de landbruksvarene vi har forutsetning for å produsere her i landet. Denne meldingen har ambisiøse målsettinger, og den vitner om en regjering som vil satse på norsk landbruk. Målet er at matproduksjonen skal øke i takt med befolkningsveksten for å opprettholde selvforsyningsgraden på om lag dagens nivå. Det tilsier om lag 20 pst. vekst på 20 år. Det er særdeles viktig at det skal legges vekt på at norske ressurser, grovfôr og beite skal være viktige innsatsfaktorer. Det er en viktig forutsetning for å få til landbruk over hele landet. Vi vil legge til rette for en variert bruksstruktur, samtidig som det legges til rette for ulike samarbeidsformer, men bonden må selv velge hvordan han ønsker å utvikle bruket sitt. Det er en samlet komité som er opptatt av at næringens lønnsomhet skal bedres i årene som kommer, og som peker på at det er viktig å vurdere ulike incentiver for å stimulere til investeringer og optimalisering av driften. Gode investeringsordninger har stor betydning for rekruttering til landbruket, økt matproduksjon og landbruk over hele landet. For regjeringspartiene innebærer det at vi vil videreutvikle inntekts- og velferdspolitikken med utgangspunkt i den landbrukspolitikken som har vært ført etter 2005. Som saksordfører har jeg ønsket å legge til rette for at meldingen, og Stortingets behandling, skulle samle så bredt som mulig. Det er viktig for stabiliteten i politikken og dermed også for landbruket på lang sikt. Men på noen viktige områder er det klare skillelinjer som det er viktig også kommer fram. Jeg vil legge til at det å øke matproduksjonen slik meldingen legger opp til, er en meget ambisiøs målsetting. Det er vel med tanke på disse målsettingene at regjeringspartiene og høyrepartiene skiller lag. Jeg opplever at høyrepartiene ikke har konkrete målsettinger. De tar også til orde for store endringer i landbrukspolitikken ved at de setter de viktige stolpene i politikken – importvernet, markedsreguleringen, kanaliseringspolitikken og jordbruksavtalen, det vi kan kalle den norske matmodellen – i spill. Det er med de ordningene i bunnen vi vil utvikle en landbrukspolitikk for framtiden. Den politikken er det høyrepartiene vil vrake. Det er ordninger som så langt har ført til at det med rette må kunne hevdes at vi i Norge har en heldig hånd med kanaliseringspolitikken. Skulle vi slippe taket i det grepet i politikken, er jeg redd mye går galt – spesielt i distriktene. På vegne av regjeringspartiene tar jeg opp det forslaget som er omdelt, og som understreker forpliktelsen til å satse på den norske matmodellen videre. Det er også viktig at regjeringen videreutvikler mål- og resultatstyringen, som en oppfølging av Riksrevisjonens undersøkelse – samtidig som regjeringen er tydelig på ambisjonen om at det skal oppnås betydelige forenklinger på flere sentrale områder av de landbrukspolitiske virkemidlene. Mindre detaljstyring vil stå sentralt, og det er bra. Landbrukets viktigste oppgave er å produsere mat. Jeg er glad for at det er en samlet komité som slutter seg til det. Matindustrien er en meget viktig del av en komplett verdikjede for produksjon av næringsmidler. Det er viktig å sikre verdiskaping og lønnsomhet i hele denne kjeden. Regjeringspartiene støtter opp om et sterkt importvern. Det er kanskje den viktigste bærebjelken i norsk landbrukspolitikk, og vi må derfor bruke det handlingsrommet som er tilgjengelig innenfor WTO-avtalens rammer for å ivareta nasjonale mål for landbruket på en god måte. På det området er det skillelinjer i politikken som jeg antar at høyrepartiene selv vil redegjøre for i sine innlegg. Frukt- og grøntsektoren er viet stor oppmerksomhet i denne innstillingen. Også på det området fikk komiteen verdifulle innspill i høringsprosessen. Dette er en næring med betydelig utviklingspotensial, og det er en samlet komité som ser det som viktig at bruken av eksisterende virkemidler i denne næringen vurderes nærmere. Når det gjelder korn- og kraftfôrpolitikken, er regjeringspartiene opptatt av tiltak som kan bedre produktiviteten i denne produksjonen. Å slakke av på produktivitetskravene her fører til at de beste arealene våre ikke blir optimalt utnyttet, og at vi dermed blir enda mer avhengig av import av både mat- og fôrkorn. Jeg ser at det fort blir en konsekvens av høyrepartienes landbrukspolitikk. Samisk reindrift tar i bruk beiteområder i både fjell og utmark og er en næring som har et stort potensial for økt verdiskaping. Jeg vil komme tilbake til det temaet i et senere innlegg. Skog i vekst er vektlagt i meldingen både som verdiskaper og i klimasammenheng. Jeg er glad for at komiteen er enig i at økt trebruk og økt utbygging av bioenergi er sentrale tiltak for å nå viktige nærings-, energi- og klimamål. Det trebaserte innovasjonsprogrammet har bidratt til økt bruk av tre og økt lønnsomhet i verdikjeden. Det er bra at regjeringen slår fast at en bærekraftig skogforvaltning er god næringspolitikk, miljøpolitikk og klimapolitikk, og komiteen støtter det. Det er også viktig at bioenergiprogrammet under Innovasjon Norge og energiflisordningene blir videreført, hvis målene om økt utbygging og bruk av bioenergi skal nås. Foryngelsen i skogen lykkes best når den etableres raskt etter hogst og med bruk av foredlet plantemateriale. Oppbygging av andre generasjons frøplantasjer vil øke verdiskaping, volumproduksjon og karbonopptak i norske skoger betydelig. Når Stortinget nå skal vedta landbrukspolitikken for de kommende årene, er den debatten vi nå skal ha, viktig. Stortingsmeldingen og flertallsinnstillingen har et framtidsperspektiv som jeg håper samler et bredt flertall. Det handler om moralske forpliktelser til å bruke landets egne ressurser og sikre et landbruk i hele landet. Først og fremst handler det om politisk vilje.