Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
La meg starte med å si at ved en inkurie står også Fremskrittspartiet bak IV i innstillingen, noe vi ikke skulle gjort, og vi kommer selvfølgelig heller ikke til å støtte det når det kommer opp til votering. Jeg hadde forventet at saksordføreren nevnte det i sitt innlegg, men så skjedde ikke. Klimaendringene er en global utfordring som krever internasjonalt samarbeid. Avtalens formål er ambisiøst og kan bare oppnås dersom alle store utslippsland blir part til avtalen, leverer og følger opp sine bidrag. Oppslutningen om vedtaket av avtalen under FNs klimakonferanse i Paris gir grunn til å tro at mange land vil signere og ratifisere avtalen. Selv om avtalen er en folkerettslig avtale og således juridisk bindende for landene, er de individuelle forpliktelsene begrenset. De enkelte lands bidrag skal fastsettes nasjonalt, og partene skal gjennomføre nasjonale tiltak for å redusere klimagassutslipp med sikte på å nå målene i sine bidrag. Avtalen legger til rette for samarbeid mellom landene og gjennomføring av de internasjonalt fastsatte bidragene, herunder utslippsreduksjonene. Veksten i de globale klimagassutslippene har de siste årene hovedsakelig funnet sted i utviklingsland. Utviklingslandenes klimagassutslipp utgjør nå om lag to tredjedeler av de globale utslippene. Dersom klimakonvensjonens langsiktige mål skal nås, vil det være nødvendig å myke opp den rigide todelingen som følger av konvensjonen og Kyotoprotokollen, slik at alle land stiller opp med sine bidrag i en mer global avtale. Medregnet opptak av klimagass i skog og andre landarealer er verdens samlede utslipp på om lag 50 mrd. tonn CO2-ekvivalenter. Til sammenligning var Norges samlede utslipp ifølge SSB 53,2 mill. tonn i 2014. Medregnet opptak av klimagasser i skog og andre landarealer anslår SSB at norske utslipp var 27,1 mill. tonn CO2 samme år. Som for de fleste andre land i verden utgjør Norges utslipp av klimagasser en liten del av de samlede utslippene. Derfor er det viktig – og i realiteten kanskje det viktigste – hva Norge kan gjøre for å være med og påvirke andre land. Norge har ambisiøse mål, og det skal vi også ha i framtiden. Men det er de samlede globale utslippene som er utfordringen. Da vil jeg vise til det brevet som statsråd Helgesen sendte til Stortinget i går, der han på spørsmål fra komiteen kommenterer IV og den betydningen det har. Her tror jeg det blir viktig at Norge har gode kort på hånden. Gode kort på hånden er ikke at Norge skal slippe unna sine forpliktelser, men å kunne være med og påvirke andre land i den prosessen man nå går inn i. Hvis man vedtar IV i dag, vil man i realiteten spille fra seg en god mulighet i så måte. Det synes jeg i realiteten er ganske trist, for som det framgår av brevet fra statsråden, kjenner vi ikke helt konsekvensene av det forslaget – hvilken betydning det har for norske arbeidsplasser, hvilken betydning det vil få for norsk industri, hvilken betydning det vil få for norske arbeidsplasser som lever av eksport til utlandet. Det verste vi kan gjøre, er å vedta en klimapolitikk som medfører konkurransevridning for norsk næringsliv og de arbeidsplassene og interessene det representerer. Paris-avtalen ligger der, mye av rammeverket ligger i støpeskjeen og skal utformes videre, og jeg vil be partiene vurdere en gang til fram mot votering om IV kan oversendes regjeringen uten realitetsbehandling i denne salen, slik at regjeringen får muligheten til å komme tilbake til det forslaget og det spørsmålet i forbindelse med det kommende statsbudsjettet.