Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-14:
Språkrådet har i månedsvis vært uten direktør, men folk prater i vei allikevel. Det var Hallo i ukens kulturpolitiske kommentar tidligere i høst. Det illustrerer et viktig poeng. For i den kulturpolitiske debatten kan man ofte få inntrykk av at kultur og kulturpolitikk er synonymer, og at kulturliv er noe som politikere oppretter og bevilger. I iveren etter å promotere en handlekraftig kulturpolitikk og nye kulturpolitiske initiativ, er det fort gjort å glemme at kulturen er en naturlig del av menneskets liv og virke, og en naturlig del av møte mellom mennesker i menneskelige fellesskap uavhengig av politiske vedtak. Folk prater i vei, som Hallo i uken sa, og heldigvis for det. Kristelig Folkeparti har vært med på å løfte kulturfeltet og kulturbudsjettet gjennom mange år. Men med økte bevilgninger og strengere styring, forsterkes inntrykket av kultur også som et politisk prosjekt, for enkelte ser på kultursektoren nettopp som et virkemiddel for å realisere andre samfunnsmål. På den andre siden finner vi også dem som betrakter statlig kulturpolitikk som en slags luksus, som staten kanskje kan unne seg å støtte i medgangstider hvis vi har penger til overs. Kristelig Folkeparti står for en tredje vei i kulturpolitikken. Vi anerkjenner kultursektorens bredde og mangfold, og kulturlivet er selvsagt så mye mer enn de delene staten er involvert i. Kristelig Folkeparti anerkjenner kultursektorens selvstendige stilling, dens autonomi og kunstnernes rett til å drive samfunnskritisk virke. Under den rød-grønne regjeringen har den instrumentelle tenkningen forsterket seg, og statens makt har økt. Kristelig Folkeparti vil øke de årlige budsjettene, men gi kulturlivet større frihet. Vi vil legge til rette for flere finansieringskilder, ikke færre, og flere støtteordninger, ikke færre. Som sagt har Kristelig Folkeparti og flere andre partier i salen her vært med på å løfte kulturbudsjettet som vi i dag diskuterer, gjennom flere år. Og med fjorårets budsjettdebatt på kulturområdet friskt i minne vil jeg uttrykke et håp om at det kanskje blir en større grad av erkjennelse av at det faktisk er et stort og bredt politisk flertall bak det løftet. Hele kulturpolitikken og kulturfeltet hadde tjent på at vi erkjente at her er det et bredt politisk flertall, og ikke prøvde å skape kunstige skiller mellom seks partier som faktisk har stått bak dette løftet i fellesskap. I budsjettet foreslås det økte bevilgninger til mange gode formål. Det er bra. Kristelig Folkeparti er også veldig glad for at flertallet har funnet rom for å støtte vårt ønske om økte bevilgninger til KABB, slik at lydbiblioteket for blinde kan styrkes, og å styrke folkedansen gjennom Noregs Ungdomslags aktiviteter. Det er også enkelte tiltak som er av særlig betydning for Kristelig Folkeparti, som vi gjerne skulle ha ønsket hadde fått flertall. Derfor foreslo vi også en ramme på 25 mill. kr høyere enn regjeringens forslag da finansinnstillingen ble behandlet. Frivillighetens betydning ligger ikke først og fremst i at den støtter opp om velferdsmål og andre politiske mål – frivillighetens genuine betydning ligger nettopp i at den er frivillig. Kristelig Folkeparti foreslår mer midler til frivilligheten, i dette budsjettet frivillig kulturliv og frivillige barne- og ungdomsorganisasjoner og ikke minst skolekorpsene, men vi vil avbyråkratisere og forenkle deres hverdag. Kulturskolene må styrkes som en kulturarena. Det løses ikke bare med skolefritidsordning, det er langt flere tiltak som er nødvendig. Den Norske Opera & Ballett må få det løftet som det signalbygget vi har reist, faktisk fortjener, sånn at det fylles med et innhold av høy kvalitet. Region- og distriktsoperaen må styrkes parallelt med det, for å følge opp intensjonene fra da vedtaket om operaen faktisk ble fattet. Til slutt vil jeg ta opp de forslag Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen.