Svein Flåtten (Høyre), 2013-11-26:
La meg først gi honnør til komiteens leder som på kort tid har gjort en formidabel innsats for å få dette gjennom i komiteen, samtidig med at han har vært opptatt i til dels harde forhandlinger med Høyre og Fremskrittspartiet. Komiteens leder snakket også om utfordringene som nå kommer ved det nye økonomibarometeret fra NHO. Jeg har lyst til å kommentere det, for representanten Gahr Støre var også inne på dette – dette med å besvare de akutte utfordringene. Det er ikke akutte utfordringer som er kommet. De er kommet over tid, og den typen utfordringer løses godt ved generelle, gode virkemidler på sikt. Innledningsvis har jeg også lyst til å si til representanten Gahr Støre, som sier at dette er løftebrudd over en lav sko, og at velgerne ble stilt noe annet i utsikt, at ikke alt er levert som ble lovet i valgkampen. Men velgerne ble også stilt noe annet i utsikt. De ble stilt i utsikt at norsk økonomi skulle bli fullstendig uansvarlig styrt, at kommuneøkonomien skulle gå inn i et ragnarok, og at norsk landbruk ville bli lagt øde. Heller ikke disse tingene har slått til, og der bør de rød-grønne gå i seg selv og se hva de mente i valgkampen, og hva resultatet har blitt. Resultatet har blitt godt. Hovedmålsettingen for vårt budsjett er å bygge opp under fundamentet for velferdssamfunnet. Det helt sentrale er en stadig forbedret konkurransekraft og trygge arbeidsplasser. Det er det som skaper vekst i økonomien, og det er det som skaper økt velferd, ikke minst i generasjonsperspektivet. Vi må bruke handlingsrommet til å styrke næringslivet og arbeidsplassene, og den økte verdiskapingen er et avgjørende element for statens inntekter på sikt. Veldig mye er bra i Norge – i velferdssamfunnet, i næringslivet – og vi har vært heldig utrustet fra naturens hånd, men det må ikke forlede oss til å skjønnmale et bilde av norsk verdiskaping og næringsliv som om det ikke skulle ha utfordringer. Konkurransekraften er svekket gjennom vårt svært høye kostnadsnivå sammenlignet med handelspartnerne. Det skaper problemer for eksportindustrien, som akkurat nå er begunstiget med en bedre valutakurs, men det skaper også problemer for det hjemlige kostnadsnivået og selvsagt for hjemmemarkedet. Veksten i produktiviteten er svekket, og den norske tosporsøkonomien, hvor fastlandsnæringene sliter spesielt, er et stort problem. Jeg tror det er det som reflekteres i NHOs økonomibarometer i dag, hvor det nærmest varsles en bråstopp hos enkelte. Nå tror jeg nok at denne typen undersøkelser er veldig influert av den kortsiktige situasjonen foran oss, men det er ingen tvil om at det er nødvendig å prioritere investeringer i infrastruktur, i samferdsel og i kunnskap, slik at man stadig kan forbedre veksten i produktiviteten, og ikke minst slik at man kan få opp investeringsviljen i privat sektor og skape de arbeidsplassene som skal til. Det budsjettet som vi skal vedta senere i dag, tør å prioritere nettopp disse elementene som skal sikre velferdssamfunnet. Tilleggsproposisjonen fra regjeringen, sammen med forliket med samarbeidspartiene på Stortinget, gir klare signaler om budsjettprioriteringer som kommer til å bidra til økt verdiskaping. Det må lønne seg å jobbe. Det må lønne seg for norsk kapital å investere i norske arbeidsplasser. Det er dette som omtales i tidligere innlegg her som skattelettelser til de rike. Hvis vi ikke har norsk kapital som investerer i norske arbeidsplasser, får vi heller ingen verdiskaping og ikke noe godt grunnlag for velferdssamfunnet. Høyre gikk til valg på endringer, og for dette fikk de tillit fra velgerne. Derfor kan det ikke komme som noen overraskelse at det kommer endringer i budsjettet som gir varsel om en ny retning: ny retning for verdiskaping og styrket grunnlag for velferdssamfunnet. Vi lovet å styrke arbeidsplassene. Det har vi vist gjennom skattepolitikken som tar for seg både personbeskatningen, formuesbeskatningen og arveavgiften. Det er ingen tvil om at også arveavgiften – utskjelt som den har vært etter at den nå skal fjernes – betyr mye for norsk næringsliv. Vi lovet å satse på skolen og har vist det gjennom klare prioriteringer i budsjettet, gjennom videreutdanning av et økt antall lærere og et økt antall skoleledere. Vi lovet å satse på kvalitet og valgfrihet i helsevesenet. Vi vil innføre fritt behandlingsvalg og bruk av ledig, privat kapasitet for å redusere helsekøene. Derfor prioriterer vi både for velferden og for det som skal skape velferden. Fra flere av de nye statsrådene og fra regjeringen som helhet kommer det i tillegg klare signaler om å effektivisere offentlig sektor. Som politikere må vi ikke bli byråkratiets systemforsvarere. Vi må bidra til egen gjennomføringskraft, og vi må bidra til systemets gjennomføringskraft. Jeg tror at nettopp disse signalene er endringer som mottas godt av dem som har valgt oss. Todelingen av den norske økonomien har vokst frem over tid gjennom de senere år. Det er en umulig diskusjon å snakke om todeling av økonomien når det gjelder bruken av oljepenger i denne tilleggsproposisjonen. Dette har vokst frem over mange år. Det har vært god og stor vekst i petroleumsindustrien. Det har gitt stor lønnsevne. Den har smittet over, og det gjør at næringslivet og velferden sliter med svikt i mye av fastlandsindustrien. Derfor er det viktig at bruken av oljeinntektene over statsbudsjettet rettes inn mot tiltak som forbedrer produktiviteten og øker vekstevnen utenom petroleumsindustrien. En liten illustrasjon av hvor viktig det er, er at lønnskostnadene i norsk industri nå er 70 pst. høyere enn nivået for et snitt av handelspartnerne, 30 pst. høyere enn over grensen til Sverige og 50 pst. høyere enn i Tyskland. Sentralbanksjefen sa i sin siste årstale at veksten i produktiviteten i Norge har vært svak helt siden 2005. Dette er viktig. Derfor er bruken av oljepenger helt sentral, for vi skal konkurrere med konkurrenter i Europa som nå strammer inn, effektiviserer og senker kostnadene, lønningene, pensjonene og de offentlige utgiftene. I mellomtiden utvikler vi oss i den andre retningen, og når de kommer til hektene, vil vi ha svært vanskelige konkurranseforhold. Derfor er det viktig hvordan vi sluser oljepengene inn i norsk økonomi, og derfor er diskusjonen om de fire milliarder kronene ikke den viktigste. Den viktige diskusjonen er hvordan vi bruker disse pengene – til infrastruktur og ikke minst til kunnskap, forskning og vekstfremmende skattelettelser. Når representanten Jonas Gahr Støre sier at det ikke finnes noe faglig belegg for at man kan bruke 4 mrd. ekstra oljekroner, sier jeg: Gjennom alle de siste åtte årene har vi fått presentert et budsjett av daværende finansminister Sigbjørn Johnsen, som har pekt på forskjellige utsikter i økonomien, og etter det fastsatt en bruk av oljepengene. Man trenger ikke spørre en rekke fagøkonomer med divergerende holdninger. Det er regjeringen som har ansvaret for å definere hvor mye oljepenger man kan bruke, og ikke minst måten man skal bruke dem på. Hvis man går tilbake til 2005, vil man se at pengene har vært brukt fornuftig hele veien, men det har vært mer til offentlig forbruk enn til investeringer – det viser statistikken. Det øker ikke investerings- og utviklingsevnen i norsk næringsliv, og den er helt sentral. Det er helt grunnleggende for denne regjeringen at vi må være konkurransedyktige, at vi skal få inn inntekter til velferdssamfunnet, som trenger disse for å opprettholde velferden fremover. Da må vi få mer av vår egen arbeidskraft i aktivitet. Selv om vi har høy sysselsetting, er det ingen tvil om at vi har lav sysselsettingsgrad. Den har ikke endret seg særlig, og særlig for unge voksne har vi en lav sysselsettingsgrad. Tilleggsproposisjonen og forliket har kommet i stand i løpet av noen få høstuker, som det har vært sagt – ikke til kjedsommelighet, men som en god påminnelse – ganske mange ganger. Men det viser at den nye regjeringen har betydelig handlekraft, den trenger kort tid på å gjøre noe. Med lengre tid bør forventningene være ditto større.