Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-04-05:
Varsling gjennom varslere er et tegn på at noe ikke fungerer godt i bedriften eller i organisasjonen. Varsling er noe mer enn ytringsfrihet. Ytringsfrihet er alles rett til å delta i den allmenne samfunnsdebatten, også på sitt arbeidsområde – også på sitt arbeidsområde innenfor offentlig sektor, enten det er innen undervisning, det er innen helse, eller det er i beredskapsorganisasjonene, for å nevne noen. Når det gjelder varsling, skjer det oftest etter at forholdene er forsøkt løst internt i organisasjonen. Varsling er noe en varsler ser seg nødt til når en ikke når fram på annen måte. Det er min forståelse av det temaet vi nå snakker om. Derfor er Senterpartiet enig i at vi bør klargjøre rutinene for håndtering av varsling, sikre muligheten for å ha anonym varsling og ikke ha adgang til å reglementsfeste begrensninger i ytringsfriheten, som enkelte forsøker seg på. Vi er enig i at en må styrke trepartssamarbeidet for å øke organisasjonsgraden, og vi er enig i at en bør klargjøre gjennom lov at varslerrettighetene omfatter alle arbeidstakere, både faste, midlertidige og innleide. Når det gjelder dette med ansettelsesforhold, er det ganske opplagt at det er de som gjennom en fast ansettelse får god kunnskap om forholdene i organisasjonen eller bedriften, som har de beste forutsetninger for å varsle om forhold som ikke er som de skal. Det er mye vanskeligere for personer som har midlertidig ansettelse, og jeg vil si at de som er innleid fra bemanningsselskaper, eksempelvis, i realiteten ikke har annet enn en teoretisk mulighet til å varsle. Ansettelsesforholdene er helt sentrale. Men, som jeg sa, varsling gjennom varslere er tegn på at noe ikke fungerer godt i en bedrift eller i en organisasjon. Dermed kommer vi inn på organisasjon, kultur og ledelse i virksomheten. Enhver privat organisasjon må ha en organisasjon, en kultur og en ledelse som er effektiv, som er inkluderende, og som samler flokken som arbeider i den bedriften. Vi ser at dyktige bedriftsledere og velrenommerte firmaer over tid har greid å etablere en sånn kultur. Når det gjelder det offentlige, står veldig mye tilbake. Noe av årsaken til at mye står tilbake, er at lederne er ikke så bevisst på å etablere en organisasjon, en kultur og en ledelse som er sånn at de som står i førstelinja, har tilstrekkelig ansvar til å kunne ta de beslutninger som er nødvendig. Dermed blir det lett et rigid system, som gjør at det ikke blir interessant verken for den medarbeideren som er lærer, helsefagarbeider eller polititjenestemann, å utøve det, eller at den organisasjonen som en er ansatt i, får utøve en innsats gjennom de medarbeiderne den har, på den beste måten. Derfor har Senterpartiet – sammen med Sosialistisk Venstreparti – i denne innstillinga fremmet et forslag som går på styringsmodeller i offentlig sektor, for dette henger nødvendigvis sterkt sammen. Vi sier at vi ber regjeringa om å «gjennomgå styringsmodeller i offentlig sektor med den hensikt å fjerne tidkrevende byråkrati, rapportering, kontroll og detaljstyring, og isteden la ansatte få bruke sitt faglige skjønn og stole på deres vurderinger». Dette er noe av kjernen i saken som vi diskuterer, det er en naturlig del av helheten. De organisasjoner som har dette med seg, vil ha mindre behov for varsling og varslere, fordi en har det innarbeidet i kulturen sin at en hele tida utvikler organisasjonen, til beste for alle. Det er spesielt at eksempelvis Fremskrittspartiet – men også andre partier her i salen – ikke vil støtte et sånt forslag, det burde vært helt sjølsagt. Helt til slutt vil jeg bare si at Senterpartiet subsidiært stemmer for flertallets forslag til vedtak I og II.