Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
I forbindelse med debatten vi hadde her om trontalen og redegjørelsen fra statsminister Solberg stilte jeg spørsmål til statsministeren om den nye regjeringa ville dele ambisjonen til den avgåtte regjeringa om å ha Europas laveste arbeidsledighet. Jeg spurte også om hun var villig til å sette inn de tiltak som var nødvendig for å nå den målsettingen. Dessverre fikk jeg et svar som kunne gi inntrykk av at høy sysselsetting kommer av seg selv når en har oljepenger. Det er langt fra hele historien. Jeg har hatt gleden av å ta imot mange utenlandske delegasjoner på vegne av Stortinget. Mange av dem er selvfølgelig opptatt av at vi har oljepenger. Men det jeg har pleid å si til dem, som er riktig, er at det som det er grunn til å misunne det norske samfunnet sett fra utlandet, er ikke engangsinntektene fra olje og gass, det er den høye yrkesdeltakelsen. Eller sagt på en annen måte: Det det er grunn til å misunne oss, er kvinnfolka. For det at vi har så høy yrkesdeltakelse som vi har i Norge, er selvfølgelig ikke minst på grunn av at vi har en mye høyere yrkesdeltakelse blant kvinner enn det som er vanlig i de fleste land rundt oss. Det har blitt pekt på av regjeringa Stoltenberg, og det blir pekt på av den nåværende regjeringa, at en av utfordringene i næringspolitikken er tosporsøkonomien, som det blir kalt. Det gjorde da også regjeringa Stoltenberg noe med. For det er ikke slik som det har blitt sagt i debatten her, at regjeringa Stoltenberg foreslo bare en skattelette for selskapene ved å gå ned til 27 pst. Det var sånn at vi omfordelte ved å trekke inn skatt fra nettopp den andre delen av tosporsøkonomien: oljesektoren. Det var altså en omfordeling. Det var en aktiv næringspolitikk rettet mot selskapene, og ikke bare mot eierne av selskap, som lettelsen i formuesskatten jo er. Jeg er glad for at den nye regjeringa er enig i at vi må se på utfordringene med tosporsøkonomien. Jeg håper også det kommer konkrete tiltak. Så varsler regjeringa i tilleggsproposisjonen at vi kan forvente økt ledighet til neste år. Det skyldes selvfølgelig at vi er blitt påvirket av konjunkturene rundt oss, at noen av vekstsignalene blir redusert i den norske økonomien. Det skal jeg ikke først og fremst kritisere regjeringa for. Men det som er regjeringas oppgave, er å møte den utfordringen med konkrete tiltak. Når vi har klart å komme gjennom finanskrisa, som har rammet Norge, som alle andre land i Europa og i verden, er det fordi vi har møtt det med aktive tiltak for å sørge for å ivareta målsetting nr. 1, som er den fulle sysselsettingen. Vi har når vi har ventet økt ledighet, satt inn tiltak mot disse konjunkturene. Og vi har tiltak på mange områder som bidrar til sysselsettingen. Når regjeringa nå kutter i barnehagene, når de kutter vårt forslag om to opptak i året, og når de utvider tida for kontantstøtte, har det betydning for arbeidsmarkedet og kvinners deltakelse på arbeidsmarkedet, ikke minst. Når vi ser i næringspolitikken at det kuttes på landbrukssiden, når vi har sett en rekke tiltak som svekker konkurranseevnen til norsk fiskeindustri, når vi ser på Innovasjon Norge, som ikke bare er et teknisk begrep, men som faktisk er de kronene som kan bidra til at små bedrifter kommer i gang rundt omkring i hele landet, er det altså feil virkemidler i en tid der vi ser at det er fare for at ledigheten øker. Vi har fått klar beskjed i høringene i arbeids- og sosialkomiteen fra NHO om at å kutte i permitteringsordningen, altså at bedriftene må betale mer og perioden blir kortere, er helt feil medisin i en situasjon der vi ser tendenser til at arbeidsledigheten øker. Og regjeringas forslag om å kutte i CO2-kompensasjonen er et helt typisk eksempel på tiltak som en absolutt ikke skal gjøre når vi går dårligere tider i møte. Det var denne typen tiltak vi valgte offensivt å bruke positivt og styrke forrige gang vi var i en situasjon der vi var truet av høy ledighet i dette landet. For første gang opplever vi en regjering som sier – pkt. 1 – ledigheten kommer til å øke litt mer, og – pkt. 2 – vi kutter i tiltaksplassene. Alle disse områdene er virkemidler som kan brukes og virke sammen for å oppnå målsettingen om full sysselsetting. Det ser ut som om regjeringa sier det, men det ser ikke ut som om den vil de virkemidlene som er nødvendig for å ivareta den fulle sysselsettingen.