Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-05:
Jeg synes det er grunn til å berømme Regjeringen for det arbeidet som er gjort. Dette er ikke noe lett område, og man har klart å lande på konklusjoner som er balanserte, og som ivaretar grupper som fram til nå kanskje har slitt med å få godkjenning, men som nå vil bli vurdert, samtidig som man skaper et skille i forhold til useriøse aktører i markedet. Det er, som andre også har vært inne på, på mange måter historisk i forhold til at den tidligere kvakksalverloven nå vil bli erstattet. Jeg synes også at saksordføreren har klart å få fram feltet på en god måte. SV tilhører gjennomgående flertallet for alle de lovforslagene som her ligger, og har ikke noe mindretallsforslag å komme med, og det er jo nettopp fordi vi synes at Regjeringen har gjort et godt og solid arbeid. Det er viktig å påpeke at det feltet vi her snakker om, er særdeles mangslungent. Man kan få inntrykk av, synes jeg, når noen bruker begrepet «alternativ behandling», at det skulle dreie seg om en slags homogen gruppe, riktignok med ulike tilnærminger med hensyn på å utøve behandling, men at alle under ett burde få tilgang til en type fellesordning der staten også medvirker til å sikre seriøsiteten. Og det er nettopp den type tilnærming som vi i SV har vært uenige i. Derfor er vi her enig med Regjeringen. Hvis man tenker på hva slags aktører vi snakker om, kan det jo være alt fra personer som har en grunnutdanning innenfor medisin eller innenfor fysioterapi, til sykepleiere som har tatt seg en tilleggsutdanning innenfor et beslektet fagområde, men som ennå ikke fullt ut har godkjenning. Et typisk eksempel på det kan jo være akupunktur, der vi etter hvert får flere og flere forskningsoppgaver som dokumenterer effekter på ulike områder, ikke minst når det gjelder smertebehandling. Og så har man på den andre ytterlighet personer – jeg vil ikke karakterisere dem nødvendigvis som useriøse – som eksempelvis ved bønn stopper blod. Det er jo et fenomen som er vanskelig å forklare og vanskelig å forstå. Men hvis man ser på en del av de forslagene som er fra mindretallet, og skulle tenke seg å ta dem på alvor, tenker man seg da at en som stopper blod ved bønn, skal ha journalplikt, tenker man seg at det skal være en offentlig oppgave å sørge for et forsvarlig utdanningsløp med henblikk på at man skal klare å stoppe blod? Det blir litt karikert – og det er ment å være det, nettopp fordi jeg er helt åpen for at man alltid vil ha ulike personer som kanskje har egenskaper det er vanskelig å forklare, men man må ha et klart skille når staten skal gå inn og ta et ansvar i forhold til godkjenningsordninger. Og det føler jeg at Regjeringen har landet på på en ryddig måte. Så må det være slik at i den grad man vurderer autorisasjon av nye grupper, må det selvfølgelig foreligge en type søknad som lar seg vurdere med hensyn til autorisasjon. Det er grunnen til at SV har vært tilbakeholdent med å gå inn på å lage en slags liste over nye grupper. Men vi aksepterer det som Regjeringen selv har lagt opp til, fordi vi synes man treffer rimelig godt med de gruppene som der er nevnt, for de ligger akkurat på det punktet hvor det kan synes rimelig at det kan gå i retning av en type autorisasjon. Jeg vil trekke fram kiropraktikk som et eksempel på en yrkesgruppe som lenge lå på siden av det tradisjonelle helsevesenet, og som ble møtt med ganske stor skepsis eksempelvis fra min egen yrkesgruppe, legene, men som etter hvert kanskje i større og større grad har fått en plass der man har akseptert at de har solide kunnskaper både når det gjelder røntgen, og når det gjelder ulike behandlingsformer. Det man i utgangspunktet har kalt alternativ behandling, er mer og mer blitt en del av den tradisjonelle behandlingsformen – som jo er en helt naturlig utvikling. Det samme ser vi innenfor akupunktur. Det som har ligget helt på siden, og som man har hatt problemer med å forstå – man har hatt forklaringsmekanismer knyttet til kinesiske forståelsesmåter – går mer inn i den tradisjonelle medisinen ut fra forståelsesmekanismer om frigjøring av kroppens egne substanser, endorfiner, og så blir dette en del av den tradisjonelle medisinske behandlingen. Så blir det da naturlig ut fra visse gitte kriterier at man etter hvert autoriserer nye grupper. Men jeg registrerer at noen fra mindretallet mener at man f.eks. skulle vurdere refusjonsordninger for akupunktur uten at man samtidig skal ha definert hva innholdet i utdannelsen skulle være. Og det er SV uenig i. Hvis man f.eks. gir autorisasjon til osteopater, må det også være en forståelse i bunnen av hva utdannelsen skal handle om, og hva slags faglige krav som skal stilles, slik at man overfor grupper som ikke har den utdanningen, kan si at de ikke med rette kan kalle seg osteopater, for de har ikke den utdannelsen som ligger i bunnen for autorisasjonen. Det må være en gjennomgående logikk på den måten at det man i utgangspunktet kaller alternativ behandling, etter hvert blir en del av det helhetlige helsetjenestetilbudet som det offentlige kan gå god for, og som man kan forklare hvorfor man går god for, gjerne knyttet opp mot vitenskapelige forskningsmetoder som blir brukt på de forskjellige områdene. Så har jeg registrert ett område hvor vi ikke er enig i Regjeringens resonnement, og det er knyttet til hvorvidt helsepersonell skal være momspliktige eller ikke. Jeg har registrert at det har vært en debatt som har pågått helt siden man skulle innføre meromsetningsavgift på tjenester. En veldig fornuftig tilnærmingsmåte måtte jo ha vært å si at har man autorisasjon som helsepersonell, så unntas man fra momsplikt, og har man det ikke, så unntas man heller ikke. Det dilemmaet man nå kommer opp i, er at enhver gruppe som ikke er unntatt, vil søke om å bli unntatt, med ulike gode eller mindre gode begrunnelser. Men knytter man det til selve autorisasjonen, vil man også kunne stille faglige krav ut fra lov om helsepersonell til den som utfører behandling, og påpeke at hvis det foreligger brudd på det, har det også konsekvenser i forhold til å utføre arbeidet som helsepersonell. På den måten ville man ha hatt en ryddig ordning som var en saklig begrunnelse for hvorfor man eventuelt var unntatt fra momsplikten. For det man i utgangspunktet må anta, er at autorisert helsepersonell – også når de utfører oppgaver som kan være litt på siden av den tradisjonelle medisinen, f.eks. gir akupunktur – tar med seg den fagligheten de har gjennom sin grunnutdanning, og den skepsisen som eventuelt naturlig vil følge med, inn i den alternative behandlingen, og vil ha en annen type restriksjoner med seg enn det den vil ha, som ikke har noen fagutdanning i bunnen. Men, som sagt, jeg vil understreke at det er et solid dokument Regjeringen har gitt fra seg, og det er et solid arbeid som er gjort av saksordføreren i komiteen. Dette har brakt oss langt videre med hensyn til den lovgivningen vi skal ha på dette området, en moderne lovgivning som vil gjøre det langt lettere i framtiden å håndtere ulike yrkesgrupper som på forskjellig vis søker om aksept ut fra den behandlingen de gir.