Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-12-05:
Hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk og utviklingshjelp videreføres av den nye regjeringen. Det er meget tilfredsstillende fordi det er viktig med forutsigbarhet, men også fordi det er avgjørende for troverdigheten at utenrikspolitikken har bred støtte. De siste årene har flere nye utfordringer kommet til. Det vil forsterkes i den tiden vi går inn i. 11. september 2001 var et veiskille i og med den fokusering på terrorbekjempelse som det medførte. Foruten den innflytelsen dette har på mange andre saksfelt, stiller det oss også overfor vanskelige nye avveininger mellom sikring av det sivile samfunnet mot terror, og tilstrekkelig hensyn til rettsikkerhet og det demokratiske samfunns åpenhet. Denne balansen vil bli utfordret og vil kreve omforente løsninger både hjemme og i den internasjonale familien, uten å gå på akkord med vårt eget verdigrunnlag. Utenriksministerens fokusering av dette teamet er prisverdig – bl.a. i hans kronikk i Dagbladet for to dager siden. Vi ser gjerne at demokratisk styresett vinner frem i nye land. Spirende prosesser foregår i land som Ukraina og i Libanon. Også i denne sammenhengen kan vi møte nye utfordringer. I andre kulturkretser vil vi trolig oppleve at en gjennom legitime demokratiske prosesser velger politiske løsninger og ledelse som står langt fra dem Vesten ville ønsket seg. Det kan bli en øvelse i toleranseutvikling for de «gamle» demokratiene, som vi trolig vil komme best ut av om vi innser at vi har noe å bidra med, liksom det kan være noe å lære. Det er også sannsynlig at demokrati og godt styresett kan finne ulike utforminger i ulike deler av verden. UNDP utgav i 2003 sin «Arab Human Development Report», hvor det bl.a. fremgår at over 60 pst. av spurte i arabiske land vil foretrekke en demokratisk styreform. Men det er ikke sikkert de mener det samme med det som vi gjør. Demokrati og godt styresett vil få en lokal koloritt preget av historie, kultur, tradisjoner og til dels også religion. Ikke minst i utviklingspolitikken brukes «Good Governance» flittig, men kanskje litt upresist og usikkert med hensyn til innholdet. Uansett lokale tilpasninger vil det måtte være et minste felles multiplum som er kjernen i det gode styresettet. Her er det et arbeid å gjøre. For min egen del tror jeg innbyggerne i de fleste land vil prioritere rettsstatsprinsipper med rettssikkerhet for enkeltmennesket, samt et styre som er representativt, ukorrupt og ansvarlig overfor dem som valgte dem. De europeiske demokratiene er utviklet over århundrer. Nye demokratier forutsetter lang utvikling av både landets styre og av det sivile samfunnet. For oss må det være viktig at utviklingen har riktig retning, holder tilfredsstillende progresjon og legger til grunn de kjerneelementene en har definert. På et slikt grunnlag kan vi så gå veien fra tradisjonell bistand til både gjeldslette og budsjettstøtte. Et annet viktig valg er isolasjon i motsetning til integrasjon og forpliktende samarbeid i det internasjonale samfunnet. Her er vi bekymret for SVs innflytelse i Regjeringen, med sitt nei til EU, sin motvilje mot NATO og fiendtlighet mot vår største allierte, USA. I en tale jeg fikk anledning til å høre ved den norske delegasjonen i New York 31. oktober i år, vektla utenriksministeren tre viktige hensyn for norsk utenrikspolitikk: For det første: Multilateralt forpliktende arbeid er viktig, ikke minst for små land. For det andre: Vi må være venn med våre venner og bevare allianser. For det tredje: Når de to første punktene fungerer, kan vi delta internasjonalt og bidra til å gjøre en forskjell i verdenssamfunnet, om det dreier seg om konfliktløsning, fred eller fattigdom. Vi ønsker utenriksministeren alt mulig hell i å gjennomføre dette, ikke minst i Regjeringens interne strid for å bevare landets venner. Internasjonal rettsorden og gode allierte vil også gjøre den store forskjellen når vi utfordres i våre egne nærområder. Høyre er tilfreds med at utenriksministeren er i full gang med nordområdedialogene, som ble lansert av Bondevik-regjeringen i St.meld. nr. 30 for 2004–2005 i vår. Arbeiderpartiet og Høyre har sammenfallende syn på mulighetene og løsningene i nord. Viktige norske interesser står på spill, men vi regner med at Regjeringen vil sørge for god forankring i Stortinget, og bruke den tid og tålmodighet som kreves. Om sakene står høyt på vår dagsorden, er det slett ikke sikkert det i samme grad er tilfellet på russisk side. Meget kort om WTO: Etter utenriksministerens forsikringer om en åpen prosess var det med en viss undring etter spørretimen sist onsdag og statsrådens svar på mitt spørsmål om GATS at vi fant å måtte be om en ekstra redegjørelse, slik at også Stortinget kan være informert om landets forhandlingsposisjoner. Nå kommer vi tilbake til saken ved redegjørelsen på fredag. Utviklingshjelp er budsjettets største poster. Høyre regner med at de omforente hovedlinjene fra St.meld. nr. 35 for 2003–2004 ligger fast. Vi registrerer likevel at regjeringspartiene allerede forlater ordningen med normtall, som jeg allerede har kommentert i replikk. Konsekvensen er svekket prioritering av Afrika i en tid og i et år hvor det er bred enighet hjemme og ute om at nettopp Afrika skal løftes frem. Når skal vi ta Afrika-utfordringene på alvor og vedstå oss festtalene? Flertallet forskyver også midler fra Verdensbanken til FN. FN er høyt prioritert av alle, men omfordelingen reiser to spørsmål: For det første: Særlig på grunn av strukturtilpasningsprogrammene og kondisjonalitet har Verdensbanken gjennom flere år med rette blitt kritisert. Norge har sammen med andre land jobbet for en endring av Verdensbankens policy, og det har gitt resultater. I en tale om Verdensbanken utlagt på UDs hjemmeside viser statssekretær Stenhammer til at banken nå erkjenner at privatisering ikke skal være et generelt krav, og at banken i sin egen World Development Report 2006 finner at privatisering er en politikk som må tilpasses de lokale forhold. I talen sies det òg at dersom landene selv, i henhold til egne utviklingsstrategier og reformagenda, ønsker privatisering, er det vanskelig å motsette seg det. Videre sies det at privatisering og liberalisering kan være gunstig i visse tilfeller hvor offentlig sektor er korrupt eller helt ineffektiv. Hvorfor er Regjeringen så skeptisk til banken når den selv revurderer nytten av privatisering? Og er det ikke lite taktisk å trappe ned aktiviteten gjennom banken nettopp når en har oppnådd innflytelse på driften og policyen? For det andre: Når mange store beløp flyttes fra banken til FN, må vi forutsette at Regjeringen har kunnskap om at midlene da vil gjøre bedre nytte der. Det har vi ikke sett dokumentert noe sted. Tvert om vet vi at Verdensbanken har dokumentert særlig gode resultater, ikke minst innenfor utdanning, som er et norsk hovedsatsingsområde. Verdensbanken er også den multilaterale organisasjonen som i særlig grad har utviklet systemer for revisjon, måloppnåelse og evaluering, som det er særlig viktig for oss å etterspørre, med den betydelige ressursinnsatsen vi har. Det er derfor grunn til å spørre om Regjeringens omdisponering er mer motivert av partipolitiske kjepphester enn av rasjonell begrunnelse. De såkalte PRSP-ene, Poverty Reduction Strategy Papers, ligger til grunn for tiltak så vel innenfor bistand som lån og gjeldslette. Ordningen er kritisert, men med andre og tredje generasjons PRSP ser vi gradvis at hensikten oppnås: landene får et økende eierskap til egen prosess. Dette er avgjørende for å bryte ut av århundrers tradisjon, hvor landene i nord visste best på deres vegne, og som vi fortsatt finner i en slags post-kolonial paternalisme. Derfor er det viktig å gi NEPAD og African Peer Review Mechanism i regi av African Union en sjanse. Eierskap til eget utviklingsprogram er grunnlag for å ta vare på seg selv. Det gir styrket identitet og selvrespekt, og derav økt evne til ytterligere å ta vare på seg selv. Med andre ord utvikling – og nettopp det er hele hensikten. Avslutningsvis ganske kort om Svalbard-budsjettet: Det er kommet sterke reaksjoner på forslaget om å øke skatteprosenten på inntekt fra 8 pst. til 12 pst. fra 2006. Høyre har full forståelse for ønsket om en bedre prosess, og viser til at det er nedsatt en arbeidsgruppe for å se nærmere på det samlede skatte- og avgiftssystemet på Svalbard. Vi forutsetter at dette utvalget etablerer en god dialog med lokalstyret på Svalbard. For øvrig vil jeg få ta opp mindretallsforslagene fra Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre i både svalbardbudsjettet og i budsjettet for rammeområde 4 for 2006.