Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-01-30:
Størstedelen av midlene til IA-avtalen bruker vi på «Raskere tilbake»-ordningen, altså hoveddelen av disse 1,2 mrd. kr eller 1,3 mrd. kr. Det er i utgangspunktet en god ordning. Den har vært evaluert med litt blandet resultat. Høyre har foreslått noen reformer i den som jeg tror ville fungert bedre. Vi har også vært imot de kuttene som regjeringen har gjort – bare så det er sagt. Takk til interpellanten for en interessant debatt. Den er på en måte litt prematur fordi vi alle sammen i denne salen har stemt for mange av de samme tiltakene. Det vil si at vi er ganske enige om innfallsvinkelen til dette. Vi trenger et strengt kontrollregime. Sånn er det, man velger sine virkemidler. Vi har valgt å ikke gjøre noe med de økonomiske incitamentene, altså ikke gjøre noe med sykelønnsordningen og utbetalingen, og dermed er man nødt til å ha et strengt kontrollregime i stedet. Så gjenstår det å se hvorvidt det vil fungere bra nok. Det vet vi ikke ennå. Det vi allerede vet, er at det stortingsmindretallet og opposisjonen enstemmig advarte mot, at man kunne få et for byråkratisk system, ser ut til å slå til. Det er ganske påfallende nettopp fordi at selv om det var advarsler fra f.eks. Legeforeningen på forhånd, er det riktig, mener jeg, som statsråden her fremlegger det, at i det store og det hele var Legeforeningen enig i at denne innfallsvinkelen kunne fungere. Når man da tilsynelatende har klart å sløse bort den velviljen som man hadde fra norske leger allerede så tidlig i prosessen, er det et problem. Derfor er det utrolig viktig at departementet går noen skikkelige runder med direktoratet for å sikre at dette blir gjort på en så lite byråkratisk måte som overhodet mulig, sånn at det er enkelt ikke bare for de store bedriftene, men også for små og mellomstore bedrifter. Det er viktig. Vi har også flere virkemidler vi kan bruke. Det er viktig å ha klart for seg at IA-avtalen jo ikke er et mål i seg selv. IA-avtalen er et virkemiddel. Dersom ikke IA-avtalen bidrar til å få ned sykefraværet og oppfylle målsettingene som ligger der, har IA-avtalen utspilt sin rolle. Det avgjørende er hva slags resultater man får. Det betyr også at det hadde vært interessant å høre hva statsråden ser for seg skal skje dersom ikke IA-avtalen fungerer enda bedre i denne runden. Før man hadde siste gjennomgang av IA-avtalen, hadde IA-avtalen hatt gode resultater på noen områder, men slett ikke oppfylt målsettingene. Det betyr at vi nå må begynne å diskutere hva det er som skal skje etterpå. En mulighet vi dessverre har gått glipp av, er muligheten til å gjøre noe om på finansieringssystemet, altså å sikre at arbeidsgiverne, de som ansetter, får litt større økonomisk oppmuntring til å holde folk i arbeid, tilrettelegge og gjøre det enklest mulig å være på arbeidsplassen. Basert på det vi kunne lese i avisen, var arbeidsgiverne enig i at det var en god idé, så sant regjeringen sikret et helhetlig skatte- og avgiftsopplegg som ikke gjorde at byrdene for dem som eier og skaper arbeidsplasser i Norge, ble større alt i alt. Det fikk vi ikke til. Da var statsråden i denne sal og fortalte at det hadde noe med datasystemene i Nav å gjøre – greit nok. Da er mitt andre konkrete spørsmål til statsråden: Når kommer Nav til å ha datasystemer, sånn at vi kan gjennomføre en viktig endring som ekspertene, arbeidsgiverne og arbeidstakerne har vært enige om er et godt tiltak, men som vi nå per dags dato ikke får gjort, angivelig fordi vi ikke har datasystemer på plass? Jeg mener også at vi ikke bare må diskutere, men at vi må være for andre virkemidler, f.eks. det som den av og til utmerkede statsminister Jens Stoltenberg lanserte for noen år siden, nemlig at man kan se til Sverige og det systemet de har hatt for å normere sykmeldinger. Vi vet jo også at det i Norge i dag er systematiske forskjeller på hvor lenge man blir sykmeldt, basert på hvor i landet man bor. Det er da ikke sånn at en nordtrønder og en telemarking i utgangspunktet skal ha forskjellig sykmeldingstid, basert på at de bor i to forskjellige fylker. Så stor forskjell kan det ikke være på de to fylkene. Nå er disse to fylkene kanskje de fylkene som ligger nær hverandre i sykmeldingstid, men det er nå en annen sak. Det som også er verdt å få med seg, er at nettopp i de fylkene som har lang sykmeldingstid, har man også høyest andel uføre. Hvorvidt det er en sammenheng der, vet vi ikke, men det er nå sånn at flertallspartiene ikke har kommet med et eneste virkemiddel for å sikre at man får en lik sykmeldingspraksis i alle deler av landet, ikke basert på geografi, men basert på hvilken sykdom man har. Da kunne man, som sagt, hørt på statsminister Stoltenberg som hadde det som et godt og interessant innspill for bare noen få år siden.