Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Det er første gang i mitt liv jeg har hørt at det å kunne skaffe boliger ikke handler om penger. Det handler selvfølgelig om penger. Det handler om vi er villige til å prioritere å bruke penger slik at det er mulig å bygge boliger, slik at de som ikke har råd til å kjøpe til markedspris i dag, også får tak over hodet. Bolig er «basic» – det er helt nødvendig for å kunne ha et trygt liv der en bestemmer over seg sjøl. Det har vært store endringer i boligpolitikken etter krigen, og jeg tror at en del av boligpolitikken ble formet av noe som ble sagt av Trygve Bratteli tidlig på 1960-tallet. Da sa han: Ingen skal eie andres hjem. Jeg tror det klinger ganske godt for de fleste av oss. Derfor har norsk boligpolitikk stort sett vært en eiepolitikk. Det har gått bra for veldig mange, men det funker ikke for alle. Dessuten har vi nå et moderne samfunn, der folk flytter på seg, og noen av oss skiller seg, og det er behov for et mye større leiemarked enn det har vært før. Alle andre land har det. Norge er veldig spesielt på dette området. Det er også slik at boligen har forandret seg fra å være et hjem, som representanten Heggelund sa, til å være det viktigste investeringsobjektet. Det betyr at vi får priskaruseller som gjør at unge og vanskeligstilte ikke kommer inn. Det betyr at vi må ha en aktiv boligpolitikk både fra statens side og fra kommunenes side, for det er kommunene som i lovverket har ansvar for å skaffe boligtomter, regulere tomter, legge til rette for boligbygging og skaffe boliger til de mest vanskeligstilte. Så det er ikke mulig, slik som interpellanten mente, at kommunene skulle slippe unna det ansvaret de har – tvert imot. Enkelte kommuner har en bred tilnærming til boligpolitikken, f.eks. Sandnes, som ikke er en SV-styrt kommune. De har en aktiv tomtepolitikk, de kjøper tomter, de regulerer tomter, de inngår utbyggingsavtaler der man må selge boligen til gitte priser, slik at vanlig ungdom med vanlige lønninger og ikke god råd kan komme inn. Da unngår man også veldig mange av de problemene som oppstår i det boligmarkedet vi har nå, der ikke bare de som ikke har jobb, eller opplever sykdom, blir vanskeligstilte, men også helt vanlig ungdom, med vanlige liv, vanlige studielån og en liten jobb. Dette gjør altså en kommune som Sandnes, mens andre kommuner, som Oslo f.eks., har hatt en mye smalere boligpolitikk. Mange kommuner har det, man har en politikk bare overfor noen av de mest vanskeligstilte. Jeg er glad for det som sies nå, at nå har man også i denne byen tenkt å begynne å skaffe seg flere boliger for vanskeligstilte, for det trengs. Hittil har man solgt unna en masse og latt veldig mange regulerte tomter, som er byggeklare, stå ledige. Da blir det boligmangel. Så de kommunene som har en bred tilnærming til dette, lykkes mye bedre enn de som har en smal tilnærming til det, og det synes jeg det er viktig at statsråden også kan respondere litt på. Så er det nødvendig å styrke Husbanken, for Husbanken er av de viktigste virkemidlene. Jeg blir forbauset når jeg hører også interpellanten si at nå blir det ikke tomt i Husbanken, fordi man har bestemt at de får ikke lov til å bruke opp alle pengene tidlig på året – de skal dele dem ut i fire porsjoner, og da skal det bli nok på slutten. Men køen øker – køen øker slik at det hadde vært behov for å øke Husbankens rammer nå. Det hadde vært en billig investering for staten for å øke boligbyggingen når det trengs som mest. Dugnad høres fint ut. Jeg er veldig for dugnad – SV er veldig for dugnad. Men vi må ikke narre oss sjøl til å tro at det blir bygd flere boliger på dugnad i Norge, eller at det er noen som har lyst til å være med på en dugnad for å sikre folk som ikke har råd til det, tak over hodet. Det er vi nødt til å sette kommunene i stand til å bidra til, og vi må bidra til det som storting. Helt til slutt: Bygging av studentboliger er viktig og nødvendig. Den kan økes. Det hjelper veldig på leiemarkedet. Man kan pålegge kommunene å ha en aktiv boligpolitikk, og man kan f.eks. også, for å se på noen av de mest vanskeligstilte, se på den ordningen de har i Danmark som heter «Skæve huse». Den har vært omdiskutert i Norge. Jeg mener vi bør se på flere slike boligløsninger også.