Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Det meste står å lese i innstillingen, bl.a. det som representanten Siv Jensen nå ble forundret over, hvorfor Høyre ikke igjen reiser forslaget om kompensasjon til de tidligere aksjonærene i de kriserammede bankene. Det står faktisk å lese meget tydelig i innstillingen på side 5, idet vi viser til at dette spørsmålet har vært så grundig vurdert som Stortinget overhodet kan gjøre. Vi opprettet en parlamentarisk granskingskommisjon, Smith-utvalget, som kom med en innstilling, og som ble behandlet i Stortinget. Det anser vi som sluttstrek satt for den debatten. Vi nådde ikke frem. Det beklager jeg, men jeg får holde meg til representanten Carl I. Hagens devise om at det er grenser for hvor mange omkamper man kan ta. Og jeg tror nok at med en parlamentarisk gransking er punktum satt. Da går vi ikke lenger ad parlamentarisk vei. Det er forklaringen. Arbeiderpartiets talskvinne, Grethe G. Fossum, var forundret over hvorfor man ønsker å nedlegge Bankinvesteringsfondet. Det står også rimelig godt forklart i innstillingen. Jeg vil understreke at det er i tillit til at vi har et regjeringsapparat som er i stand til å forvalte salg av statlige aksjer. Jeg kan polemisere mot representanten Fossum ved å si at dersom Samferdselsdepartementet er i stand til å selge Telenor-aksjer, har jeg den smule tillit til Finansdepartementet at de også er i stand til å håndtere salg av et noe mer begrenset antall aksjer i Kreditkassen. Hva som så blir igjen av forvaltning, mener jeg bør kunne overføres til det departement som samlet og på en profesjonell måte skal forvalte statens eierinteresser i ulike selskaper. Vi trenger ikke et bankinvesteringfond med tilhørende administrasjon og styre for å løse denne enkle oppgave. Til selve sakens kjerne, nemlig spørsmålet om hva som skal skje med statens eierinteresser i Kreditkassen, vil jeg si at endelig har vi fått en avklaring. Avklaringen er slik at jeg kan si til flertallet, sentrum og Arbeiderpartiet: Hjertelig velkommen etter! Dette har de altså brukt seks-sju måneder på, og det har ikke tilført saken ett nytt moment! Skulle det ha tilført saken noe, måtte det være å redusere verdien av statens aksjer, for statens opptreden i denne perioden har ikke styrket tilliten til det norske aksjemarkedet – i særdeleshet den delen som staten er involvert i. Ventingen har kostet. Den har kostet usikkerhet i de bankene det gjelder. Det skal man heller ikke undervurdere. Mange tusen ansatte i både DnB og Kreditkassen har levd i flere måneders usikkerhet om sin situasjon på grunn av at staten ikke har kunnet avklare hva den vil med sitt eierskap. Det har vært negativt for bankenes omstrukturering, og det har, som sagt, vært negativt for markedet. Jeg får si det slik: Velkommen etter, men denne tenkepausen, som har vært rent partipolitisk begrunnet, har sannelig kostet! Nå haster det med å få realisert en fornuftig løsning. En fornuftig løsning kan, som vi antyder i innstillingen, være flere ting. Det viktige er at man følger aksjonærenes interesser – i dette tilfellet i Kreditkassen. Det kan både være salg til høystbydende med kontant innløsning, det kan være valg mellom innløsning i form av kontanter eller aksjer, og det kan være mulige fusjonsløsninger, eksempelvis basert på en nordisk enhet, som man har sett i andre tilfeller. La meg ta et eksempel, relativt tilfeldig valgt: Når Uni Danmark går inn i Merita, er det basert på en fusjon, der eierne blir eier i den nye banken. Det er også en mulig måte å komme ut av det på, så kan staten velge om de vil sitte på disse aksjene eller rett og slett velge en kontantinnløsning. Det viktige er at dette nå får en rask avklaring av de hensyn jeg tidligere har nevnt, og jeg har tillit til at finansministeren, med denne sakens spesielle bakgrunn, vil sørge for å iverksette det.