Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-12-06:
Kristelig Folkepartis alternative budsjett har en profil som særlig fokuserer på barn og eldre, samtidig som budsjettet har en sosial profil som bygger opp under tanken om å gi mer til dem som trenger det mest. Kristelig Folkeparti mener at eldre mennesker må sikres rett til verdig omsorg. Det betyr en sykehjemsplass når du trenger det, mulighet for aktivitet, mulighet for å komme ut og rett til lindrende behandling ved livets slutt, for å nevne noe. Det skal være en persons behov for sykehjemsplass som skal være det avgjørende, ikke hvor mye penger den kommunen personen bor i, har tilgjengelig for øyeblikket. Dette er et helt avgjørende punkt i avtalen om en verdighetsgaranti og en eldreomsorg som Kristelig Folkeparti inngikk med regjeringspartiene og Venstre i 2007. Regjeringen følger ikke opp garantien godt nok, slik jeg ser det. Det er behov for et krafttak i eldreomsorgen. Det er behov for å ta problemene og utfordringene på alvor. Kommunene forteller om et stort behov for mer penger bare for å ta unna for demografiutgiftene. Helsearbeidere forteller om et behov for flere ansatte bare for å dekke alle vaktene, og for å gjøre det de mener er nødvendig. De eldre forteller om behovet for sykehjemsplasser, slik at flere kan få tilbud om plass, noe som burde vært en lovfestet rett. Kristelig Folkeparti har i sitt alternative budsjett, foreslått å øke bevilgningen til kommunene med nær 1 mrd. kr utover regjeringens forslag. Dette skal bedre den nåværende situasjonen og gi kommunene mulighet til både å bygge nye sykehjemsplasser, øke antall forebyggende tiltak og sikre et godt tjenestetilbud til hele befolkningen. Kristelig Folkeparti er partiet som har plass til dem som trenger hjelp til mye. Ordningen med brukerstyrt personlig assistanse er for noen helt avgjørende for å ha selvstendighet og uavhengighet. Det er derfor uforståelig at regjeringen fremdeles somler med å legge fram et forslag om individuell rett til brukerstyrt personlig assistanse, BPA – en rett Kristelig Folkeparti mener barn som trenger det, bør ha helt fra fødselen av. Det vil bidra til at familiene får større valgfrihet, nærhet og mer samvær, bl.a. fordi de kan velge å ha assistanse hjemme, slik at barnet også kan bo hjemme hvis familien foretrekker det, hvis det er BPA de ønsker. Personer som har nedsatt funksjonsevne må, som alle andre, få leve slik de selv ønsker. Livskvalitet og mestring i hverdagen må være målet, og BPA er et av midlene for å nå det. Derfor foreslår Kristelig Folkeparti en økning på 150 mill. kr for å bedre tilbudet om BPA i vårt alternative budsjett. Vi mener retten til BPA også er å sette menneskeverd i sentrum. Kristelig Folkeparti er også partiet som har plass til dem som er psykisk syke. Rundt en sjettedel av den voksne befolkningen har til enhver tid en psykisk lidelse eller/og et rusproblem. Til enhver tid anslås at ca. 15–20 pst., dvs. én av fem barn mellom 3 og 18 år, har nedsatt funksjon på grunn av symptomer på psykiske lidelser. Da er det svært alvorlig at det kommunale psykiske helsetilbudet svekkes, særlig blant barn og unge, når vi samtidig ser flere undersøkelser som tyder på at personer med alvorlige psykiske lidelser er de som har det svakeste tilbudet i kommunene, og dårligst levekår. Jeg nevnte i mitt spørsmål at så mange som 16 pst. av kommunene sier at de vil redusere tilbudet ytterligere. Dette må ikke skje. Skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdom er viktige arenaer for å forebygge helseplager hos barn og unge, da særlig psykiske lidelser. Etter at øremerkingen forsvant, og bevilgningen til skolehelsetjenesten i stor grad ble slukt av rammeoverføringen til kommune og fylkeskommune, har skolehelsetjenesten hatt en usikker fremtid. Skoler med mange hundre elever kan ikke tilby mer en noen få minutter med helsesøster. Ungdom som trenger en å snakke med mandag morgen, møter en stengt dør med beskjed om å komme tilbake fredag etter lunsj. Kristelig Folkeparti vil styrke skolehelsetjenesten med 50 mill. kr. Kristelig Folkeparti er også et parti som ønsker å gjøre livet lettere for dem med et rusproblem. Det er helt avgjørende at flere rusmiddelavhengige får et behandlingstilbud raskere. Tusenvis står i kø, samtidig som ideelle rusinstitusjoner har ledig kapasitet. Derfor foreslår Kristelig Folkeparti i sitt alternative budsjett 75 mill. kr til rusbehandling i institusjoner som ikke har fått avtale med regionale helseforetak, og 10 mill. kr til rusforebygging i frivillig regi. Alkoholkonsumet i Norge er økende, mens utviklingen går i motsatt retning i flere land i Europa. Vi vet at alkohol er det rusmiddelet som forårsaker de fleste sosiale og helsemessige skadene, og er den nest viktigste risikofaktoren for sykdom og tidlig død. I tillegg viser forskning at mellom 60 og 80 pst. av voldstilfellene i Norge er relatert til alkohol. I en undersøkelse gjort av SIRUS sier nesten 1,5 millioner voksne nordmenn at de er blitt plaget av andres alkoholbruk i løpet av det siste året. Andre undersøkelser viser at 300 000 kvinner hvert år er redde for fulle personer på offentlig sted, og at så mange som 47 000 kvinner hvert år blir fysisk skadet av mennesker som er alkoholpåvirket. SIRUS opererer med at om lag 70 000 skader og ulykker kan relateres til alkoholbruk. Dette alene burde være grunn god nok til å regulere alkoholsalget i Norge i noe større grad. Vi vet også at redusert skjenketid gir redusert vold, og at redusert skjenketid er ønsket bl.a. av – ja også av SV og av Kristelig Folkeparti – politiet, Helsedirektoratet, Legeforeningen, ambulansepersonell, legevakten, Natteravnene og en rekke andre aktører som møter voldsproblematikken hver eneste helg. Mitt spørsmål er: Hva er det vi venter på? Samhandlingsreformen er en svært viktig reform, og kan betegnes som en omveltning av helsetilbudet i Norge, der mer av ansvaret og flere oppgaver flyttes fra de regionale helseforetakene til kommunen. Jeg er enig i dette. Men nå, kun noen uker før reformen skal implementeres, er en rekke spørsmål ubesvart. Flere kommuner lurer fremdeles på hva som ligger i betegnelser som «øyeblikkelig hjelp», «utskrivningsklare pasienter» og «folkehelseansvaret», og økonomien er usikker flere steder. For å løse de nye oppgavene som kommunene får om noen uker, må de ha klart både fasiliteter og kompetanse. Allerede i dag må mange kommuner la økonomiske hensyn veie tyngre enn kvalitet og faglig standard på tjenestene. Dette er på grunn av en presset kommuneøkonomi, sier de selv. Hvor mange kommuner er egentlig helt klare når reformen trer i kraft om under fire uker? Og hva skjer med de kommunene som ikke er klare? Det sies at reformen skal gjennomføres litt etter litt, men de finansielle virkemidlene starter allerede 1. januar 2012. Det er ikke noen forsiktig gjennomføring der, med unntak av øyeblikkelig hjelp, som jo skal innfases over tid. Til slutt litt om situasjonen i Helse Sør-Øst, og i særdeleshet situasjonen ved Oslo universitetssykehus. Vi har de siste månedene sett pasienter, ansatte, tillitsvalgte og tilsynsmyndigheter som er bekymret for pasientsikkerheten på Oslo universitetssykehus i forbindelse med den store omstillingen som er i gang. På søndag meldte også helseombudet sin bekymring, og i går var det demonstrasjoner utenfor Stortinget. Alle er enige om én ting: Sammenslåingen må ikke være et prestisjeprosjekt som bokstavelig talt «på død og liv» må gjennomføres i ekspressfart. Undersøkelser viser at syv av ti av de ansatte ikke tror at Oslo universitetssykehus klarer å nå de ambisjonene som ligger til grunn for sammenslåingen. IKT-systemene snakker heller ikke sammen. I tillegg kommer nedbemanning og store kutt i budsjettene. Barn og unge går med store smerter mye lenger enn nødvendig, og en rekke pasienter blir ikke behandlet innenfor fristene. Samhandlingsreformen kommer også til Oslo universitetssykehus 1. januar 2012. Sammen med de andre opposisjonspartiene har Kristelig Folkeparti foreslått noen tiltak, og jeg skal bare nevne to. Det ene er stedlig ledelse. Ledere som opererer på avstand, blir gjerne ikke tydelige nok. Dette kan føre til manglende effektivitet, manglende styring av økonomien og manglende involvering av de ansatte i pågående prosesser. Vi tror at det er det som skjer, dessverre, på Oslo universitetssykehus. Det andre forslaget går ut på IKT. Når IKT-systemene svikter, kan det gi alvorlige følger for pasientene. Opposisjonspartiene ønsker en massiv satsing på IKT i hele Helse-Norge. Gode datasystemer hjelper gode leger med å gi god behandling, noe som igjen bidrar til økt trygghet og velferd. Og det er dette det bunner i: trygghet og velferd gjennom kunnskap og omsorg. Gode mennesker som gjør godt mot andre, er det hele helsevesenet er bygget på. Det er det vi som politikere må bygge opp under. Jeg håper de gode forslagene som opposisjonen har kommet med, kan vurderes av regjeringspartiene. Det er fryktelig vanskelig som opposisjonsparti å komme med gode forslag. Stort sett sier man nei. Men det er godt ment, og det er til beste for pasientene.