Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
For meg er merknadene på side 14 i innstillingen fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti den politisk sett sterkeste markeringen i innstillingen vi behandler i dag. Flertallet ønsker en sterk, tydelig og effektiv offentlig sektor som en forutsetning for å unngå private løsninger i stor skala. Selvsagt er dette en markering som først og fremst har som budskap at offentlig sektor må bli dyktig nok, og utfordringene ligger i at offentlig sektor blir god i forhold til innbyggernes forventninger og behov. Det handler om at kommunene må evne å løse sine oppgaver. Her er det viktig at kommunene får større økonomisk handlefrihet, og at de ikke blir bundet opp i overregulering fra statens side. Derfor er det så utrolig viktig at arbeiderpartiregjeringen i kommuneproposisjonen får tilslutning til å kutte og forenkle rapporteringskravene overfor kommunene. Og ikke minst er det viktig å avvikle eller innlemme øremerkede tilskudd, slik Arbeiderpartiet foreslo allerede i fjor. Flertallet, med Arbeiderpartiet og Høyre, slutter seg til Regjeringens arbeid med å endre den statlige styringen av kommunesektoren. Dette innebærer at styringen må skje på en annen måte, ved mål- og resultatstyring og gjennom dialog og veiledning. Ordtaket om at den som har skoen på, best vet hvor den trykker, passer utmerket i den forbindelse. For Arbeiderpartiet er det her viktig å peke på fylkesmennenes veiledningsansvar. Det er en kjensgjerning at svært mange kommuner har stor nytte av den kunnskap som fylkesmennene er i besittelse av når det gjelder veiledning. Etter Arbeiderpartiets mening er dette et viktig punkt, hvis vi vil at kommunene skal lykkes med sine oppgaver. Når det gjelder det at miljø og landbruk overføres fra fylkesmannen til fylkeskommunen, viser jeg til at det er utenkelig å håndtere både landbrukspolitikken og miljøpolitikken uten at en har en fast hånd på de nasjonale føringer. Det er således viktig å få understreket at det ikke er noen resignasjon i forhold til de nasjonale mål, verken for landbrukspolitikken eller miljøpolitikken, en her legger opp til. Det er imidlertid viktig å understreke at her må vi ta Lokal Agenda på alvor, og det handler om å gi kommunene reell mulighet til å påvirke sin egen framtid. Vi må med andre ord tørre å slippe kommunene noe løs. Rundt omkring i landet er det i dag store omstillinger i offentlig virksomhet. Mange er bekymret for at dette kan føre til sterk sentralisering, bl.a. innen hvert fylke. Jeg mener det ikke er aktuelt med noen overstyring fra statens side for de ulike sektorer, men mener at den formen for samordning som går ut på å ha oversikt og føre dialog og i samarbeid finne gode løsninger som tjener publikum, bør tilstrebes. Dette burde tjene alle parter, og jeg mener det nye fylkesmannsembetet bør ha som en av sine viktigste oppgaver å samordne statens aktivitet i fylket, for at helhetsperspektivet skal komme sterkere fram. Vi er ikke der i dag, men det må være målet. For meg handler det ikke bare om ryddighet i oppgavefordelingen, men også om distriktspolitikk. Statlige etaters sterke nærvær i hvert fylke tilfører befolkningen nærhet til tjenester og ikke minst en kjerne av kunnskaper. Vi får nå tre direkte valgte forvaltningsnivå, som gir et godt fungerende demokrati. En bør imidlertid være våken for at en også i små regioner ser en tendens til at det danner seg egne organisasjoner med eget byråkrati. Her vil evalueringen av regionrådene gi oss mer håndfast kunnskap. Vi må aldri slippe hovedtanken om at det ikke er byråkrati, men gode offentlige tjenester for innbyggerne over hele landet som er hovedmålet.