Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Arbeidstakere på norsk sokkel er i dag medlem i folketrygden bare dersom de er bosatt i Norge eller i et annet nordisk land etter den nordiske konvensjon om trygd. Utover det risikerer sokkelarbeidere som er bosatt i utlandet, å stå uten adekvat trygdedekning. De kan få ytelser ved yrkesskader, men opptjener ikke rett til pensjon og får heller ikke sykepenger ved sykefravær som ikke skyldes yrkesskade. Endringsforslagene i Ot.prp. nr. 16 innebærer at arbeid på norsk kontinentalsokkel blir likestilt med arbeid på fastlandet i forhold til folketrygden. En person som er i arbeid på norsk sokkel, vil derfor i utgangspunktet bli medlem av folketrygden på samme måte og i samme utstrekning som arbeidstakere på norsk landterritorium, uten hensyn til statsborgerskap og uten hensyn til bosted. Hovedargumentet for å gi sokkelarbeiderne en fullverdig dekning i folketrygdloven på linje med arbeidstakere i land er å sikre dem den samme sosiale trygghet som arbeidstakere ellers i Norge har. En slik likebehandling er etter min mening helt naturlig ut fra sosiale rimelighets- og rettferdighetshensyn. Dette så mye mer som det for de aktuelle arbeidstakere i dag i stor grad svares arbeidsgiveravgift. Det er et vanlig prinsipp i internasjonal trygd at det er arbeidslandet som bærer hovedansvaret for trygdedekningen. Jeg finner det vanskelig å se at behovet for et adekvat sosialt sikkerhetsnett er mindre ved arbeid på sokkelen enn ved arbeid i land. Arbeidstakerorganisasjonene på sokkelen har da også gitt endringsforslagene sin uforbeholdne støtte. Sosiale rimelighetshensyn tilsier at utvidelsen bør være generell og omfatte alle arbeidstakere i samme situasjon uten hensyn til statsborgerskap eller hvor de kommer fra eller er bosatt. Også når det gjelder barnetrygden, vil endringsforslagene innebære likestilling av arbeid på norsk sokkel og arbeid på norsk territorium. Sokkelarbeiderne vil således få barnetrygd for barn bosatt utenfor Norge, forutsatt at vedkommende tilhører EØS-avtalens personkrets og er bosatt innenfor EØS-området. Barnetrygd vil følgelig bli gitt i de samme tilfellene og etter de samme reglene enten arbeidstakeren er engasjert i arbeid på sokkelen eller i arbeid i Norge. Dermed vil en også imøtekomme ESAs krav om at bestemmelsene i EØS-avtalen og rådsforordning nr. 1408/71 skal få anvendelse. Norge anvender pr. i dag ikke forordningen på kontinentalsokkelen utenfor territorialgrensen. Det norske syn er at EØS-avtalen ikke gjelder på sokkelen. Avtalen er begrenset til landenes territorium, og kontinentalsokkelen er ikke å betrakte som norsk territorium i folkerettslig sammenheng. Det foreligger dessuten heller ikke noen klar og entydig fellesskapelig praksis på området som skulle tilsi noe annet. Blant annet anvender verken Storbritannia eller Nederland forordningen på sine deler av kontinentalsokkelen. Norge kan imidlertid velge om en vil la de enkelte rettsakter få anvendelse der. I tillegg til den generelle utvidelsen av pliktig medlemskap i folketrygden for arbeidstakere på norsk sokkel, som også gjelder personer som er bosatt utenfor Europa, har en foreslått at folketrygden og barnetrygdloven suppleres med en bestemmelse om at forordning nr. 1408/71 gis tilsvarende anvendelse for EØS-personer. Det er videre foreslått regler om etterbetaling av barnetrygd fra 1. januar 1994 og om mulighet til medlemskap i folketrygden med tilbakevirkning fra avtalens ikrafttreden mot innbetaling av tilsvarende trygdeavgift. Dette siste er viktig, ikke minst av hensyn til å åpne for rett til uføre- og etterlattepensjon i folketrygden, som krever medlemskap i minst tre år fram til uførheten eller dødsfallet. Jeg er glad for at komiteens flertall støtter disse forslagene. Jeg kan ha en viss forståelse for mindretallets argumenter til forslaget om ensidig å gi EØS-avtalens trygderegler anvendelse fra norsk side, med tanke på at viktige sokkelstater som Nederland og Storbritannia ikke har gjort det. Jeg har vanskeligere for å forstå at man også går imot forslaget om å likestille arbeid på norsk kontinentalsokkel med arbeid i land i forhold til medlemskap i folketrygden. Dette forslaget tar sikte på å sikre alle utenlandsbosatte arbeidstakere på sokkelen – også de som ikke er EØS-borgere, og som er bosatt utenfor EØS-området – en grunnleggende sosial trygghet som de ikke har i dag. Det er vanskelig å forstå at mindretallet avviser å gi alle sokkelarbeidere en fullverdig dekning i folketrygden på linje med det arbeidstakere i land har, og å sørge for at de får den samme sosiale trygghet som arbeidstakere ellers i Norge.