trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-12:
Det er vanskeleg å sjå heilskap og substans, seier representanten Lønning. Det å satse så kraftig på lærarkompetanse som vi gjer her, i kombinasjon med IKT, lærarrolla og nyutvikling nedanfrå i skulen, er heilskap og substans. Høgre har påstått gjennom valkampen at den satsinga dei lanserte når det galdt kompetanseutvikling i skulen, etterutdanning, var offensiv i revidert nasjonalbudsjett. No satsar vi mykje meir enn Høgre føreslo i revidert nasjonalbudsjett. Det må vere ei rimeleg bra satsing. Så til det med lærarrekruttering. Eg har registrert at eit av dei tiltaka som Høgre er oppteke av, det med lønn som representanten Lønning gjekk ut og skisserte, frå 50 000 til 100 000, frå 3 til 7 milliardar, har ikkje partileiaren stilt seg bak, og det er jo ikkje akkurat presist heller, det som er kome frå representanten Lønning i så måte. Eg erkjenner at det har teke ein del månader meir enn det som var målsetjinga mi, og det er for å få ei heilskapleg melding med ein god substans. Eg tek gjerne kritikk for at det har teke så lang tid. Eg kan nok seie at det er andre ting som har teke lengre tid tidlegare, men eg må ta ansvaret for at vi ikkje har klart det på denne tida. Den vil altså kome innan oktober, slik som eg sa. Det er vanskeleg å sjå veksten når det gjeld forskingsløyvingane, seier representanten Lønning. Då kan eg vise til NIFU, som akkurat i dag har kome med tala sine. Det er ikkje Regjeringas organ, verken Finansdepartementets eller Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementets, det er eit uavhengig forskingsinstitutt som har gått gjennom dette. Dei har korrigert Regjeringas tal med det dramatisk høge talet 0,1 pst. – det er ikkje 7,1 pst. vekst, det er 7 pst. Eg tykkjer vi har treft godt, og eg er stolt av forskingsløyvingane.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-12:
Fyrst vil eg seie at det alltid er kjekt å vere sakna, og det at representanten Halvorsen har sakna meg, set eg pris på. Eg trur i og for seg at representanten Halvorsen og undervisningsministeren i stor mon har felles syn på kva som er nødvendig i skulen, og kva som på ein måte kan fornye ungdomsskulen. Det er vi i gang med, ikkje med så mykje midlar som representanten Halvorsen har å setje inn, men vi er i gang med det fornyingsarbeidet. Og tenkinga vår rundt det er faktisk teken godt imot ute. Så seier representanten Halvorsen at Lilletun fekk til meir i opposisjon enn som minister. Ja, eg vedkjenner meg at eg trur eg fekk til mykje i opposisjon, men samstundes må eg seie at av og til skulle eg ynskje at òg representanten Halvorsen hadde fått seg ein tur innom regjeringskontora. Det trur eg faktisk hadde vore ein oppdragande situasjon i ein prosess for livslang læring. Det har representanten Lilletun fått erfare som minister, og det trur eg òg representanten Halvorsen hadde fått høve til å erfare. Eg er glad for at ho vil utstyre meg med meir pengar, men samstundes er det her ein start på ei realopptrapping. Det er fyrste gongen det er ei så stor satsing både på IKT og etterutdanning – utan omsyn til regjering – som det er i år. Både finansministeren, statsministeren og eg har sagt at no er det skulen sin tur, og vi har halde i budsjettet det vi lovte i valkampen. Voksenåserklæringa gjeld, som representanten Halvorsen sa, ut heile perioden, og det er heilt klårt vår målsetjing å auke kraftig den opptrappinga som har skjedd i år, i neste års budsjett.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Det er brei politisk semje om at det å satse på utdanning er nødvendig for å utjamne forskjellane i samfunnet. Med Regjeringas opplegg for neste års statsbudsjett vil nok skule- og utdanningssektoren bli svekt dersom det ikkje blir semje om å auke dei frie midlane til kommunane. Kommunane vil få store problem dersom dette ikkje blir gjort, ikkje minst med tanke på at fleire tusen nye elevar skal fasast inn i utdanningssystemet. Her bør det vere positiv vilje dersom me alle meinte noko med å satse på utdanning i årets valkamp. I Voksenåserklæringa hadde Regjeringa store ambisjonar m.a. med omsyn til å auke stipendordninga til studentar og senke elevtalet i grunnskuleklassane. Me veit at desse tiltaka vil koste mange pengar. Mitt spørsmål til statsråden er om dette er ambisjonar som framleis står ved lag, og som er høgt prioriterte på lista til Regjeringa. I mars 1998 reiste eg ein interpellasjon om å framskaffe ein handlingsplan for lærarrekruttering. Regjeringa lova å legge fram denne handlingsplanen i april-mai i år. Seinare vart dette endra til september, og det siste eg har høyrt, er nå i slutten av denne månaden. Denne handlingsplanen var svært mykje omtalt i valkampen, som eit av dei viktigaste dokumenta som Stortinget nå ventar på. Og mitt spørsmål til statsråden blir om han nå kan seie når meldinga eventuelt vil kome til Stortinget.
Inge Lønning (Høyre), 1999-10-12:
Statsråden svarte vel på et litt annet spørsmål enn det representanten Oppebøen Hansen stilte. Han spurte ikke hva som var statsrådens målsetting, for den har det aldri vært noen tvil om – like siden april/mai i år har den målsettingen vært god – han spurte om statsråden kan garantere at meldingen vil bli lagt frem i løpet av oktober måned. Svaret på det spørsmålet skulle også jeg gjerne ha hørt. Det som gjør at det er beklagelig, ja til og med mer enn beklagelig, at akkurat det viktigste leddet i satsingen på skolen er blitt utsatt og utsatt og mangler hittil, er jo at det av den grunn er vanskelig å danne seg noe klart inntrykk av om det er noen helhet i statsrådens planer for satsing på skole og utdanning. I det budsjettforslaget som er lagt frem, er det ikke mulig å spore noe som kan fortelle at det vil være noen substans i lærerrekrutteringsmeldingen. Og det er vel en alminnelig oppfatning blant alle som kjenner utfordringene norsk skole og utdanning står overfor, at nettopp rekrutteringen av kvalifiserte lærere og det å beholde kvalifiserte lærere er den viktigste nøkkelfaktoren i hele bildet, dersom vi skal lykkes fremover. Statsråden hevdet at det er en betydelig opptrapping av forskningsinnsatsen. Det er ingen, tror jeg, som ved å lese statsbudsjettet har vært i stand til å se den opptrappingen. Det er heller ikke lett å se at det nye forskningsfondet som skulle komme i tillegg til satsingen for øvrig, virkelig kommer i tillegg når halvparten av de 90 millionene som føres til inntekt, skal graves ned på Fornebu for å lage et senter for framifrå forskning Ingen vet hva dette skal inneholde, og ingen vet hvor kompetansen skal hentes fra. Det er for meg umulig å se at det forslaget Regjeringen har lagt frem, virkelig innebærer noen satsing når det gjelder forskning og utdanning.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-17:
Eg skal prøve å ikkje dra dette for langt ut, men eg vil likevel peike på det som Framstegspartiet har sagt i sin særmerknad, og som også eit fleirtal i komiteen har sagt, at Regjeringa i aukande grad ser ut til å bruke pengar først for så å kome til Stortinget og be om tilleggsløyving i etterkant. For meg verkar det som om ordtaket at «det er lettere å få tilgivelse enn tillatelse» er gjeldande i Regjeringa. Eg vil berre peike på at eg synest det er nokså typisk at dette har vore aukande frå i fjor til i år, men det har også skjedd i aukande grad dei siste åra. Så dette er for så vidt ein kritikk også av tidlegare regjeringar. Det er etter mitt og Framstegspartiet sitt skjønn heller ikkje god budsjettdisiplin at ein set i gang tiltak som ein ikkje har pengar til, for så i etterkant å sende søknad til Stortinget, som er den løyvande makt. Det burde vere omvendt, at ein ser at her strekk ikkje pengane til, vi må gjennom eit tiltak eller to eller tre, og så får ein sende søknad til Stortinget om å få ei løyving. Eg vil òg gjere merksam på at Framstegspartiet på enkelte av desse postane vil stemme imot løyvingsforslaga.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-17:
Eg oppdaga ein feil i II, trur eg iallfall.. Det skal vel stå «kap. 1592» og ikkje «kap. 592». Eg vil gjerne at dette blir undersøkt. Eg trur det er «kap. 1592» det skal stå.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-03-16:
Jeg foreslår Jørgen Holte.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-16:
Ved vedtakelse av lov av 29. november 1996 nr. 73 om formidling av landsdekkende postsendinger ble det foretatt en omfattende modernisering av regelverket for posttjenester. Nå er det imidlertid to forhold som gjør at det er behov for lovendringer. Det er Europaparlaments- og rådsdirektiv 97/67/EF om felles regler for utvikling av det indre marked for posttjenester i Fellesskapet og forbedring av tjenestens kvalitet, og det er behovet for endringer i postlovens regler om erstatningsplikt. Det er viktig å fastslå at hovedformålet med postloven er å sikre et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger til rimelige priser og god kvalitet. Postdirektivet har som hovedformål å skape felles rammebetingelser for alle postoperatører i det indre marked. Sentralt i direktivet er at det fastsettes krav om at landene må sikre en universell posttjeneste, og at hvert land gis rett til å reservere enkelte posttjenester til den postoperatør eller de postoperatører som utfører den universelle tjeneste. Disse endringene vil få små konsekvenser for Norge, fordi ny postlov og forskrift, som begge trådte i kraft 1. juli 1997, i det alt vesentlige er i samsvar med postdirektivet. Også ordningen med enhetsporto i Norge kan videreføres i tråd med direktivets bestemmelser. Det synes imidlertid nødvendig å fastsette et prinsipp om at landsdekkende formidling av postsendinger skal tilbys allmennheten til priser som står i forhold til kostnadene. Når det så gjelder omfanget av eneretten, er det artikkel 7 i postdirektivet som fastsetter grensene. Postlovens bestemmelse om enerett ligger i all hovedsak innenfor de grensene som direktivet fastsetter. Når det gjelder enhetstakst, har flertallet merket seg at det i postloven § 5, om konsesjonsvilkår, er fastslått at konsesjonsmyndighetene kan sette som vilkår en plikt til landsdekkende formidling av postsendinger. Flertallet er av den oppfatning at prinsippet om enhetsporto også bør tas inn i postloven og har derfor foreslått dette. I artikkel 7 i postdirektivet fastsettes, som nevnt, grensene for omfanget av eneretten. Komiteen er enig med departementet i at det i postlovens bestemmelser om enerett foretas endringer, slik at formidling av bøker, kataloger, aviser og tidsskrifter ikke lenger omfattes av eneretten. Flertallet har merket seg at det fremmes forslag om at det skal være adgang til å legge ved brev i disse forsendelsene, uten at sendingene dermed skal omfattes av eneretten. Det samme flertallet har imidlertid registrert at det har vært uttrykt stor frykt for at den foreslåtte endring i enerettsbestemmelsen kan forstås slik at en uthuler Postens enerettsområde, dette på bakgrunn av at andre distributører enn Posten kunne ta over deler av postmarkedet ved å tilby å legge lukket, prioritert brevpost i forsendelser med kontinuerlig distribusjon. I forståelse med departementet har flertallet derfor foreslått at dette punktet i loven utgår. Utover det jeg har nevnt spesielt, slutter en samlet komite seg til de endringer i loven som er foreslått.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-16:
Flere av de aktuelle sakene i postpolitikken som representanten Ballo tok opp i sitt innlegg, vil vi komme tilbake til i den såkalte postmeldinga. Postens virksomhetsplan er nå under arbeid i komiteen, og den vil bli lagt fram for Stortinget i løpet av april. I lovsaken er heldigvis SV med i komiteens flertall.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Hovedformålet med postloven er å sikre et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger. Postloven retter seg mot alle dem som utfører posttjenester mot vederlag, ikke bare mot statens postselskap, men også mot andre. De nye endringene er en liberalisering av loven og knytter seg opp mot at det skal bli et felles regelverk for posttjenestene i fellesskapet. Det åpner for en gradvis liberalisering av postmarkedet, spesielt for grensekryssende postsendinger og adresserte reklamesendinger, samt en vurdering av de gjeldende priser og vektgrenser. Postloven sier også at eneretten ikke skal omfatte bøker, kataloger, aviser og blader, selv om disse sendes i lukket og adressert form. Her går representantene fra Fremskrittspartiet inn for at det i tillegg skal være lov å legge ved brev i disse sendingene. Vi mener at et firma som sender ut en vare, enten det nå er en CD-plate, en bok eller hva det enn er, skal få lov til å vedlegge det de selv ønsker å sende til sine kunder, uten å være nødt til å sende dette separat. Dette mener vi blir litt for firkantet og for dyrt for firmaene. Jeg ser selvsagt at Posten kan få økt konkurranse og at det muligens blir færre postsendinger, men en forenkling og sparte utgifter for bedriftene teller mer for Fremskrittspartiet enn å beskytte et monopol. Vi vil også påpeke at vi er veldig fornøyd med at de nye reglene setter forbud mot kryssubsidiering av konkurranseutsatte tjenester. I de nye reglene skal klare regnskapsprinsipper legges til grunn for enerettsvirksomheten. Fremskrittspartiet støtter selvsagt forslagene om liberalisering. Selv om de etter vårt synspunkt kanskje ikke går langt nok, må vi si at enhver endring i form av en liberalisering er av det gode for oss. For øvrig vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre fremme det forslaget som er inntatt i innstillingen på side 5.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Saksordføraren hadde ein grundig gjennomgang av dei endringane som no vert gjorde i postlova, og eg kan slutte meg til det ho sa i sitt innlegg. Eg vil likevel kort kommentere nokre få punkt i innstillinga. Postteneste er ein svært viktig del av infrastrukturen i eit land. Lovverket for Posten må difor vere slik at det sikrar heile landet denne tenesta til rimelege prisar og god kvalitet. Med ein geografi som i landet vårt, med lange avstandar, er det viktig å redusere avstandskostnadene og avstandsproblema i den samanhengen. Gode posttenester til rimelege prisar er ei brikke for å oppnå dette. For at posttenesta skal vere tilfredsstillande, er det viktig at det går føre seg innsamling, sortering, transport og utlevering av postsendingar frå måndag til og med laurdag, med andre ord seks dagar i veka. Eg er glad for at postlova på dette punktet går utover minstekravet i postdirektivet, som er fem dagar i veka. Ein samla komite har sagt at ein føreset at prinsippet med einskapstakst innanfor einerettsområdet vert vidareført. For Senterpartiet er dette eit svært viktig prinsipp. Dette sikrar at det for dei tenestene som kjem inn under einerettsområdet, skal vere like prisar i heile landet. Eg er difor glad for at eit fleirtal i komiteen har funne at dette prinsippet er så viktig at det bør inn i lova. Det som kjem inn under einerettsområdet, vert endra som fylgje av tilpassing til direktivet. Formidling av bøker, katalogar, aviser og tidsskrift vert ikkje lenger omfatta av eineretten. Opne sendingar av desse artiklane er heller ikkje omfatta av eineretten i dag, men no vert unntaket utvida til å gjelde bøker, katalogar, aviser og tidsskrift anten det er opne eller lukka sendingar. Det har den siste tida utvikla seg den praksisen at sendingar av bøker osv. vert vedlagde faktura, melding m.m. Denne praksisen meiner eg bør kunne halde fram utan at sendinga dermed skal omfattast av eineretten. Men det må sterkt understrekast at brevet eller fakturaen må ha same avsendar som boka, bladet eller tidsskriftet. Senterpartiet er med i det fleirtalet som meiner at den innarbeidde praksisen skal kunne halde fram utan at dette er teke inn i lova. I forståing med departementet foreslår difor fleirtalet at nytt tredje punktum i § 6 fyrste ledd går ut.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-16:
Debatten i dag er ikke av de store og banebrytende når det gjelder posttjenestene, men det ligger likevel enkelte elementer i endringen av postloven hvor grenser kan flyttes. Derfor ønsker SV å synliggjøre sine standpunkter i denne forbindelse. Det er bra at komiteflertallet har understreket at enhetsportoen ligger fast. I en tid hvor Distrikts-Norge opplever gradvis nedbryting av rammevilkårene, er enhetsportoen et av de få likhetsprinsippene og utjevningsordningene som er igjen. Vi opplever til daglig at Postens enerettsområde blir undergravd. Det skjer delvis bevisst gjennom beslutninger, dels gjennom at grenser flyttes – mer eller mindre i grenselandet av det lovverket fastsetter. Vi har registrert at det gis dispensasjoner, bl.a. innenfor statlig forvaltning. Dispensasjonene er legale, men de burde ikke ha vært gitt. Vi opplever at budselskaper spiser seg inn på enerettsområdet, dels også på kanten av det loven fastsetter. SV er fornøyd med at komiteflertallet har skjerpet inn lovteksten knyttet til adgangen til vedlegg i forsendelse av bøker, kataloger, aviser og blader, samt at man i merknads form presiserer at slike vedlegg skal ha samme avsender. Vi ser ikke bort fra at det kan bli forsøkt å tøye grensene, og derfor er det viktig at departementet er våkent i relasjon til den praksis som blir ført. Et forsvar for enerettsområdet, som allerede er svært begrenset, er et forsvar for at hele landet skal ha tilgang på tjenester av høy – og lik – kvalitet. Alternativet er at konkurransemessig interessante områder får rimelige og gode tjenester, mens resten av landet hektes av. En sånn utvikling vil naturligvis SV arbeide aktivt for å unngå.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg tillater meg å foreslå Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
La meg først få lov til å anmode statsråden om vennligst å oversende den dokumentasjonen han nå viste til fra internasjonal forskning om at det er bedre å lære et annet språk før man skal lære språket i det landet man bor. Slik forskning er ukjent for oss, så vi ville sette pris på å få en del kopier av den dokumentasjonen fra forskningen statsråden her påpeker at han har. Det rare er at folk som er norske statsborgere og skal ha permanent opphold i Norge, og skal bo her, som får barn her, skal lære et annet språk før de skal lære seg norsk. Det begriper ikke vi. Det må da være helt naturlig og fornuftig at man fra første stund konsentrerer seg om at det er norsk som er språket i Norge, og at det er det som skal læres. Så er det enkelte som har forsøkt å si at det er mangel på konsekvens i vår holdning, f.eks. når det gjelder barnevernet. Det er barnevernet som er den instans som skal påse at norsk lovgivning her blir fulgt, og at norske foreldre fyller det foreldreansvaret de har. Det har vi aldri kritisert. Det vi har tillatt oss å kritisere, er en del enkeltsaker hvor vi ikke har forstått hvorfor barnevernet har grepet inn og flyttet omsorgen fra de biologiske foreldre til noen andre, og hvor man ikke har kunnet påpeke at det egentlig er noen mangler som er forståelige. Det er det vi har kritisert. Vi har ikke kritisert barnevernet for å gjøre jobben sin når de skal gjøre det. Det er klart det er mange tilfeller – altfor mange dessverre – hvor det er nødvendig å gripe inn, hvor foreldrene ikke har den nødvendige omsorgen. Vi har kritisert de saker hvor det er umulig å forstå hvorfor man har grepet inn. Men at det skulle være noen tvil i Det norske storting om at norske statsborgere må ha plikt til å sørge for at barna deres kan språket norsk, når de begynner på skolen – det er klart at det må innebære en omsorgssvikt fra norske statsborgere hvis de ikke sørger for at barna kan norsk når de begynner på skolen. Og så står vi altså alene om det synet! Det er helt fantastisk. Her er det jo identifiserbart hva som er omsorgssvikten. Når norske statsborgere, eller når foreldre med permanent opphold og som planlegger å bo her, får barn i Norge, må det være klart og enkelt å forstå – og det er bevist – at de svikter sitt foreldreansvar hvis de ikke kan norsk. Bøter er en av de tingene som brukes, det brukes jo mot norske foreldre hvis de nekter å sende barna på skolen og heller vil ha hjemmeundervisning fordi de er uenige. Da må man selvsagt også kunne bruke det overfor andre. Her er det ikke noen forskjell på barn av folk med permanent opphold i Norge og norske statsborgere, uansett hvor de opprinnelig kommer fra. Så prøver Rune Kristiansen seg og snakker om at Fremskrittspartiet i Oslo har gått inn for støtte til morsmålsopplæring. Hvor har han det fra? Jeg synes han kan komme med dokumentasjon. Vi har sjekket med vår fraksjonsleder i kirke- og undervisningskomiteen, tilsvarende i bystyret i Oslo, og vi har fulgt nøyaktig den samme linjen når det gjelder morsmålsopplæring, men vi har styrket norskopplæringen for en del innvandrere – også innvandrerkvinner.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Statsråden sa at han ønsket bedre samarbeid mellom myndighetene og foreldrene, fordi han var enig i at det var mangelfulle norskkunnskaper hos en del barn når de kom på skolen. Da innrømmer han jo i realiteten at den linjen som har vært fulgt gjennom de siste 15 – 20 årene for å lære barn av innvandrerforeldre norsk, har vært en total fiasko. For det er jo slik at foreldre som har vært norske statsborgere i ti år, fremdeles kommer til skolen med barn som ikke kan tilstrekkelig norsk. Det er denne politikken at man skal lære urdu eller engelsk før man lærer norsk – for å lære norsk – som i realiteten har spilt fallitt. Man kan ikke si at vi har noen annen agenda enn å sørge for at barna lærer norsk, når vi går inn for at det er norsk de skal lære. Alle andre går jo inn for at de først skal lære et annet språk, for derigjennom å lære norsk, mens vi sier at man skal gå rett på norsk. Så sier vi noe som er helt normalt i alle andre sammenhenger: Det er foreldrene vi mener har ansvaret for å sørge for at barna kan landets språk når de begynner på skolen. Da er det ikke nødvendig med noe samarbeid mellom myndigheter og foreldre, for det er foreldrenes ansvar. Det har ikke noe med myndighetene å gjøre. Hadde man fulgt vårt helhetlige opplegg og sørget for at alle foreldre vet at de har plikt til å treffe tiltak som medfører at barna kan norsk før de begynner på skolen, og at det eventuelt kan få følger, på lik linje med det som skjer hvis man ikke følger opp sin plikt på andre områder, ved at man blir møtt med bøter eller andre tiltak som allerede er inne i barnevernlovgivningen, vil foreldrene fra tidlig av sørge for at de treffer de nødvendige tiltak for at ungene kan norsk. Det er jo her fravær av en helhetlig politikk. Ved å fortelle alle foreldre om det ansvaret de bør ha, og at det kan medføre straffereaksjoner hvis de unndrar seg det ansvaret, får man til positive, konkrete resultater. Etter innføringen av kontantstøtten er det mange som har sagt at foreldre kanskje vil la være å sende barna i barnehage, fordi det er fordelaktig også økonomisk å ha dem hjemme. Da ville det være helt naturlig at man nettopp for å hindre det hadde en bot tilsvarende kontantstøtten som gjorde at det ikke var økonomisk fornuftig og fordelaktig for foreldrene å unnlate å treffe det tiltaket som er det beste for de små barna for å lære norsk, nemlig å være sammen med norsktalende. Vi har en helhetlig politikk, og alt det vi sier, henger på greip. Det er artig å konstatere at selv om det fortsatt er store problemer med barn av norske statsborgere som er født her, og som ikke kan norsk tilstrekkelig når de begynner på skolen – ikke flytende, som Marit Tingelstad sa, man skal kunne norsk tilstrekkelig – vil man altså fortsette den linjen som man rundt omkring kan se er en total fiasko. Det hadde ikke vært nødvendig å snakke om morsmålsopplæring hvis alle disse barna kunne norsk – som er det statsråden later som om også han har som formål å lære dem.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg skal med glede beklage overfor statsråden at det falt ut et ord i den setningen som refererte seg til hans forrige innlegg, og det var til hans forrige innlegg jeg uttalte meg, at statsrådens interesse for å lære barna norsk var den eneste interessen. Det var ordet eneste som dessverre falt ut, noe statsråden også bekreftet i sitt siste innlegg, hvor han innrømmet, og viste til det komiteen har skrevet, at det også er for å styrke minoritetenes egen identitet. Det var det jeg glemte å legge til, altså at man har to formål med morsmålsopplæringen, og ikke som oss, som sier at når man skal lære norsk, er det, som Ulf Erik Knudsen nettopp sa, av hensyn til barnas videre liv. Ja, bøtelegging er nytt, og bøtelegging er kommet fordi det i debatten etter innføringen av kontantstøtten er kommet fram at det kan virke negativt på enkelte innvandrerforeldres innstilling til å ha barna i barnehage. Det er i den sammenhengen vi har tatt den logiske konsekvens, nemlig å fjerne det incitamentet ved å kunne gi en bot tilsvarende kontantstøtten, slik at barna fortsatt kan gå i barnehagen og lære seg norsk.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Ja, det er riktig som representanten fra Fremskrittspartiet sier, at Senterpartiet er svært opptatt av lokalt selvstyre. Vi har nettopp hatt landsmøte der vi vedtok et manifest hvor dette går tydelig fram. Men Senterpartiet er også opptatt av at vi skal få et så likeverdig tilbud som mulig, ikke minst for de svakeste gruppene, og i dette tilfellet mener jeg at minoritetselever i mange tilfeller tilhører de svakeste gruppene. Det som er det spesielle her, og som vi har framhevet i merknadene i innstillingen, men som jeg ikke har gjentatt nå, er at KS i høringen sa at de vil gå inn for øremerkede tilskudd. Det var det som gjorde at vi fulgte opp det som departementet hadde lagt inn i meldingen. Det er en del ting som er overordnede, og det er at vi tar vare på de svakeste elevene. De må få den hjelp de trenger – en tilpasset opplæring i skolen. Her er det ikke snakk om at alle minoritetselever skal ha morsmålsopplæring. Det står helt tydelig at det gjelder elever som trenger det, og vi stoler på lærernes profesjonelle vurdering av hvem som skal få det. Det var det ene. Så var det det at departementet i utgangspunktet har satt grenser for at elever med begrensede norskferdigheter skal ha opplæring i fire år, og at vi har utvidet det. Nei, vi har fulgt meldingen også her. Fra departementets side sies det tydelig at i de tilfeller hvor det viser seg at det er behov for ytterligere morsmålsopplæring, kan dette videreføres til man ser at elevene behersker norsk. Poenget er jo at elevene må få et grunnleggende tak på norsk språk og god begrepsutvikling. Får ikke elevene tak på dette tidlig, vil de henge etter hele veien. Dette viser også en rekke forskningsrapporter. Selv om vi skulle ønske at det ble drevet enda mer forskning på dette feltet, er det helt klart at fagfolk sier at dette er den beste måten å gjøre det på.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Jeg skal gi representanten Reikvam rett i at det er et dilemma. Det er et dilemma når vi ønsker at det skal gis så likeverdige tilbud som mulig, og så kan se at det ikke blir gitt så likeverdige tilbud som det var ønskelig. Det står i meldingen, slik Reikvam sier, at det gis mer morsmålsopplæring, og spesielt tilrettelagt norskopplæring, i Bergen enn i Oslo. Det er vi klar over. Vi har hatt representanter fra Oslo til høring i komiteen, og de mener at de nå har funnet den beste måten å gjøre dette på. Men det er en skarp merknad fra komiteen som sier at alle kommuner skal tilby elever som trenger det, morsmålsopplæring. Det mener jeg er et klart signal til Oslo kommune. Samtidig erkjenner vi at det kommunale selvstyret skal gjelde, og i Oslo er det en sterk flertallsbeslutning om at de skal følge den modellen de har nå. Det er bare SV og RV, hvis jeg ikke husker feil, som ikke har gått inn for det, slik at det også er nevnt. Jeg mener, som vi har nevnt i innstillingen, at det må til en tett dialog mellom departementet og Oslo kommune for å tilse at det Stortinget i dag vedtar, blir oppfylt, for når vi vet at det å bli trygg på eget morsmål er svært viktig for identitetsutviklingen og for elevens selvbilde, må vi ta det ad notam. Jeg håper det blir fulgt opp.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Jeg sa ikke at det ikke var kuttet i morsmålsopplæringen i Oslo. Jeg sa at denne meldingen ikke legger opp til kutt i morsmålsopplæring på landsbasis. Det betyr at staten forplikter seg til å gi omtrent samme mengde ressurser til dette området, og det er en stor forskjell. For det er et faktum, og det ble sagt i høringene i komiteen, at Oslo har redusert betydelig antall timer og da tilsvarende med penger til nettopp dette området. Så den misforståelsen håper jeg nå er tydelig rettet opp. Så fikk jeg høre at hun ikke ser koplingen mellom det Fremskrittspartiet har sagt i sin merknad her, og det de har sagt i innstillingen til meldingen om foreldremedvirkning. Men jeg ser koplingen. Jeg ser at det er to forskjellige syn og holdninger som blir framført, og det er det som skremmer meg. Det er klart at samfunnet har ansvar for å tre inn og hjelpe til i tilfeller der barn blir forsømt, enten det er på den ene eller andre måten – enten det gjelder innvandrerbarn, barn fra minoritetsgrupper eller funksjonshemmede barn av alle slag, det er jo nedfelt i lovverket vårt. Det representanten Ursula Evje ikke nevnte, var at det i innstillingen står svart på hvitt at en vil gå inn med bøter der elever skal ha morsmålsopplæring og hvor foreldrene ikke har lært dem norsk. Og det er etter mitt skjønn meget, meget spesielt, for å si det mildt. Det står altså, og jeg skal gjenta det: «I de tilfeller der det avdekkes at foreldre ikke har fulgt opp sine plikter på dette felt, bør det medføre reaksjoner som bøter og/eller oppfølging fra barnevernet.» Skulle Fremskrittspartiet være helt konsekvent i sin holdning, er det klart at de også må foreslå bøter for norske foreldre med barn som ikke kan norsk flytende når de begynner på skolen.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Jeg sa i mitt første innlegg at jeg var glad for at det er et så bredt flertall for innstillingen som er presentert i dag. Nå vil jeg si at jeg er glad for at vi har fått denne debatten, slik at vi har fått anskueliggjort og dokumentert hvor de politiske skillelinjene går. Jeg må minne om at de høringsinstansene som ble invitert til komiteen, i hovedsak syns at denne meldingen er bra, med noen unntak, bl.a. representanter for minoritetsgruppene og vi har også fått brev fra dem. Det viser at denne meldingen etter deres syn burde gått mye lenger, mens Fremskrittspartiets representanter mener at dette har gått for langt, at vi har lagt for mye vekt på det. Da føler jeg trygghet for at vi er på det rette sporet. Det er nemlig innstramminger når det gjelder hvilke grupper som skal få morsmålsopplæring. Det er ingen selvfølge at barn som har en forelder som har norsk som morsmål og en forelder med et annet språk som morsmål, skal få morsmålsopplæring. Men jeg føler at Fremskrittspartiets representanter er på noe tynn is når de også har parlamentarisk leder og partileder med på banen i så sterk grad. Det skulle være lett for Fremskrittspartiet å slå opp på sidene 15, 16, 17 og 18 i innstillingen for å finne den forskningsdokumentasjonen som nå er blitt etterlyst. Der står det ganske klart at hovedtyngden av forskningen viser at det er nødvendig og veldig bra for barn som har vanskelig for å lære språk, å beherske sitt morsmål før de skal lære norsk. Det er kommet fram her fra Fremskrittspartiet at de vil forslå at barnevernet skal gripe inn. Da spør jeg: Skal det også gjelde for foreldre hvis barn ikke kan norsk – for det er jo et veldig tøyelig begrep? Det er svært mange barn som har vanskeligheter med å beherske norsk når de begynner på skolen, og som ikke har foreldre fra minoritetsgrupper. Hva med dem? Skal barnevernet inn også der, og skal det også her være snakk om bøtelegging? Det er jo konsekvensen av det som foreslås her. Som jeg påpekte i mitt første innlegg, er det ikke sammenheng mellom det Fremskrittspartiet mente i innstillingen til foreldremeldingen, og det man mener her. Det er en klar forskjellsbehandling, noe som jeg har skjønt at representanten Hagen er sterkt imot når det gjelder politikken generelt.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-03-16:
Ungdomstrinnet er det leddet i opplæringssystemet som har vært forsømt i reformenes tidsalder, for å bruke det uttrykket. Jeg har kalt ungdomstrinnet for skolens akilleshæl, og med dette mener jeg at nettopp denne fasen er så viktig for barns og unges utvikling. Min påstand er at ungdomsskolen ble overlatt til seg selv da Reform 94 ble innført. Jeg kan si det slik, for jeg satt ikke på Stortinget på den tiden. Selv om ungdomstrinnet hører til den obligatoriske 10-årige skolen og videregående opplæring er et frivillig opplæringstilbud, bør det være sammenheng mellom de ulike nivåene i opplæringsløpet. At denne sammenhengen er for dårlig i dag, som elever har gitt uttrykk for, er jeg helt enig i. Interpellanten sier det er altfor mange elever og lærere som mistrives i dag. Ja, det er sikkert riktig, men jeg skulle ønske at det som er bra i norsk skole, også ble trukket fram. Det er det mye av, men det får dessverre ingen oppmerksomhet verken i det politiske miljøet eller i opinionen, for det selger ikke! Men tenk hvordan det ville virke positivt for dem som arbeider i skolen og for foreldrene – hvilken psykologisk effekt ville ikke det kunne ha. Interpellanten spør statsråden om statsråden vil utvirke ulike stimuleringstiltak, som f.eks. økonomi, for å forandre ungdomsskoletrinnet. Selvsagt er kommuneøkonomien avgjørende for økt ressursinnsats i ungdomstrinnet. Likevel vil jeg påpeke at det fins muligheter og handlingsrom for den enkelte skole i dag. Eksempler som også statsråden nevnte, fra kommunene Eidskog og Hå, viser at der det er vilje til endring og skoleutvikling, er det mulig å få det til. Men det krever mot hos skoleledelsen å gi lærere og elever friere tøyler. Den nye opplæringsloven åpner for forsøk på lokalt nivå, og prosjekter som er nevnt av interpellanten, måtte kunne utprøves via lokale forsøk. Jeg er ikke fornøyd før vi får intensjonen i Voksenåserklæringen om redusert elevtall i klassene virkeliggjort. Jeg skal love at jeg skal sitte på ryggen til statsråden for å påvirke enda sterkere. Det er et nederlag når mange elever mistrives i skolen. Etter mitt skjønn er det fortsatt altfor mye tradisjonell kateterundervisning i ungdomsskolen. I en tid da barn og ungdom er vant til PC-er, dataspill, CD-ROM og andre informasjonsmedier kan ikke skolen fortsette med gammeldagse undervisningmetoder. Læreplan 97 legger stor vekt på prosjektarbeid. Det er en fin, men krevende måte å drive opplæring etter, samtidig som det er en god forberedelse for arbeidsliv og videre utdanning. Senterpartiet mener det må gis mer reelle muligheter til differensiering, uten at dette skal gå på bekostning av en inkluderende skole. Videre mener jeg at praktiske fagtilbud bør få en bredere plass i ungdomsskolen. Dette ville være en betydelig forbedring for elever som har særlige vansker, da det ville bedre den enkeltes følelse av å lykkes. Mestring er stikkordet her. Likedan må vi få til en dialog med lærerne og vise dem tillit. Med det mener jeg også at man må vise det ved at de får bedre kompensasjon for den innsatsen de gjør.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Bøter og barnevern skal jeg komme tilbake til i mitt hovedinnlegg. Som saksordfører sa, vil det fremgå av våre merknader i innstillingen at det er relativt få områder der Fremskrittspartiet og saksordfører deler syn, det er faktisk kun i de innledende, svært generelle merknader og betraktninger. Saksordføreren representerer Senterpartiet, et parti som i flere sammenhenger har sagt at de er opptatt av det kommunale selvstyret. Meldingen vi i dag behandler, legger med Senterpartiets støtte opp til en klar kommunal tvang når det gjelder morsmålsopplæring. Det skal innføres forskrifter om kommunenes plikt osv. Jeg har derfor følgende spørsmål: Er ikke dette et kraftig anslag mot det kommunale selvstyret? Jeg vil her bl.a. vise til høringsuttalelsen fra Kommunenes Sentralforbund, som er svært skeptiske. Hva er det som er så galt med at vi lar kommunepolitikerne vurdere dette behovet ut fra lokale forhold, ut fra antall innvandreres språknivå og muligheter til å få til opplæring i den enkelte kommune, og prioriteringer i forhold til andre trengende grupper i lokalsamfunnet. Mitt andre spørsmål er: Man har satt grensen for morsmålsopplæring til fire år, men et flertall, bestående av bl.a. Senterpartiet, mener at opplæringen skal kunne fortsette i flere år etter dette. Hvor lenge skal man kunne holde på med denne opplæringen og til hvilken pris – enkelt og greit: Hva vil det koste?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Som jeg sa i stad, er det ikke mye Fremskrittspartiet deler av Senterpartiets syn i denne saken. Det er derfor ikke mye vi er enige med Arbeiderpartiet i heller. Dette er en konsekvens av at de to partiene i denne saken er enige om det meste. Mitt første spørsmål til Arbeiderpartiet går på følgende: Vi har i lang tid hatt morsmålsopplæring i norsk grunnskole og ser følgende resultater: generelt dårlige resultater i de fleste fag i grunnskolen, spesielt i realfag, høyt frafall i videregående skole, høy ledighet osv. Hvordan er det praktisk mulig å rose morsmålsopplæringen opp i skyene slik man gjør i merknadene, når resultatene er så dårlige? Så til mitt neste spørsmål. Arbeiderpartiet mener at morsmålsopplæringen skal legges opp slik at den ikke går på bekostning av andre fag. Det er veldig bra. Men samtidig sier man at det skal legges til rette for at den enkelte elev selv skal kunne arbeide videre med morsmålet gjennom prosjektarbeid osv. senere i skolen. Da vil det jo nettopp fortrenge eller gå på bekostning av andre fag. Slik jeg ser det, er det åpenbart at det ene standpunktet slår det andre i hjel. Kan representanten forklare meg logikken bak Arbeiderpartiets syn på dette feltet? Og til slutt et spørsmål jeg stilte Senterpartiet, men som jeg ikke fikk noe klart svar på. Man har satt en grense for morsmålsopplæringen på fire år, men et flertall bestående av bl. a. Senterpartiet og Arbeiderpartiet mener at opplæringen skal kunne fortsette i flere år etter dette. Hvor lenge skal de kunne holde på, og hva blir kostnadene ved dette?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg kan love at Fremskrittspartiet har en kontinuerlig debatt om alle sine standpunkter, deriblant også innvandringspolitikken. Når det gjelder morsmålsopplæringen, har vi gått grundig gjennom den, og vi ser de konkrete resultater, som jeg nevnte i mitt innlegg, i form av dårlige skoleresultater i grunnskolen, i form av store frafallsprosenter i videregående skole og i form av en overrepresentasjon i kriminell virksomhet. Vi synes at dette ikke er gode resultater, og vi tror at hvis det fokuseres mer på lærdom om det norske samfunn og om norsk språk, vil vi få bukt med disse problemene i større grad enn vi gjør pr. i dag. Når det gjelder dette med bøtelegging, skal det være mulig, det er én del av forslaget, men også oppfølgingen av barnevernet. Her er det flere muligheter. Det vi må se, er at det er veldig alvorlig når barn som bor i Norge, ikke lærer norsk, og da må vi bruke alvorlige og tunge tiltak for å få endret på det.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Det var ikke min påstand – i hvert fall ikke ment slik – at morsmålsopplæring gir et dårlig resultat i realfag. Men at språklige minoriteter har dårlige resultater i realfag, vil fremgå bl.a. av St.meld. nr. 25 i kapittel 2.5.1, som begynner på side 14. Når det gjelder begrepet «etniske nordmenn», som ble nevnt av taleren, vil jeg bare vise til at det er brukt i gåseøyne og i så måte har den betydning man gjerne tillegger det å sette et ord i gåseøyne. Når det gjelder disse forskningsrapportene, er ikke Fremskrittspartiet alene om å mene at morsmål bør holdes utenfor det offentlige skolesystemet. Jeg siterer fra en NTB-artikkel som stod på trykk i flere av landets aviser 5. august i fjor: «Forsker mener innvandrere må lære morsmål hjemme… Ungdom med innvandrerbakgrunn må ikke kaste bort tiden på morsmålsopplæring i skolen hvis de vil ha jobb i fremtiden, mener den indisk-norske forskeren og professoren Amalendu Guha.I sin siste bok «Innvandrere i Norge» kommer Guha med forslag og teorier om hvordan myndighetene kan få ned arbeidsledigheten blant innvandrere og flyktninger. Forskeren …understreker hvor viktig det er med skikkelig utdanning.– For å konkurrere med norsk ungdom på jobbmarkedet må innvandrerungdom være fagmessig bedre. Derfor må de ikke kaste bort skoletiden på å lære seg morsmålet, det kan de lære hjemme. De må konsentrere seg om de andre fagene, sier Guha til NTB.» I tillegg kan jeg nevne en artikkel publisert av Forskningsrådet i bladet Forskning, av stipendiat Ingrid Glad, doktorgradsstipendiat tilknyttet Østasiatisk institutt ved Universitetet i Oslo, som konkluderer med: «Personlig tror jeg derfor at innvandrerbarn vil være best tjent med at den norske skole konsentrerte seg om å lære dem bedre norsk.»
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Det er fristende å besvare det spørsmålet med ja og så gå og sette seg igjen. Men jeg skal utdype litt. Flere ganger i dag har jeg trukket fram de praktiske konsekvenser av norsk innvandringspolitikk, hvor vi ser dårlige skoleresultater, stort frafall i videregående skole, dokumentert bl.a. i en rapport som ble publisert i bladet Skolefokus nr. 1 1999, dårlig sysselsetting og problemer med kriminalitet. SV må gjerne tre forskningsrapporter nedover hodet på meg, men jeg velger å forholde meg til virkelighetens verden og det jeg ser og opplever når jeg går ut på gaten. Og hvis jeg har manglende respekt for forskningsrapporter, vil jeg si at SV har manglende respekt for virkelighetens verden.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Siden Fremskrittspartiet er et tema i replikkvekslingen mellom Høyre og Arbeiderparitet, kan jeg si at jeg også oppfatter at det er et klart skille i denne sak mellom Høyres og Fremskrittspartiets merknader. På basis av Høyres programformulering om at partiet er imot statlig finansiering av morsmålsundervisning, finner jeg deler av Høyres merknader i denne saken noe oppsiktsvekkende. Det varme forsvaret for morsmålsundervisning som de mange steder uttrykker, er faktisk litt rart i mine øyne. Men det får stå for Høyres regning. Jeg har følgende spørsmål: Høyre mener ifølge merknad at det er viktig at barn fra minoritetsgrupper er stolte av sin egen kulturbakgrunn, og at opplæring i morsmålet styrker og løfter fram denne identiteten. Mitt spørsmål til Høyre – som jo ofte sier at de er skeptiske til offentlig forbruk – er: Er det da slik å forstå at dette er en offentlig oppgave som Kommune-Norge bør prioritere? Er det en offentlig oppgave i henhold til Høyre å sørge for at innvandrerungdom er stolte av sin kulturbakgrunn? Det neste forhold som jeg vil henlede oppmerksomheten på, er merknaden om at «Norge har en omfattende handel og samkvem med ulike land», og at kunnskap om andre kulturer og språk ofte er en betingelse for å lykkes internasjonalt. Det høres jo hyggelig ut. Mener Høyre at vi styrkes som eksportnasjon, at vårt næringslivs gjennombruddskraft i utlandet styrkes, ved at vi har en betydelig innvandring fra i hovedsak lavt utdannede personer fra Tyrkia, Somalia, Vietnam osv.? Hadde det vært snakk om høyt utdannede tyskere, franskmenn, amerikanere osv., hadde jeg trodd at dette ville være en styrke for næringslivet, men jeg tror ikke norske bedrifter vil styrkes av fiskere fra Sri Lanka eller bønder fra Somalia.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Det begynner å bli en viss temperatur i debatten. Statsråd Lilletun påpekte i sitt forrige innlegg at det finnes en del forskning som viser det samme som Fremskrittspartiet mener i denne saken. Det er da beklagelig å konstatere at dette på det nærmeste er utelatt i stortingsmeldingen. Jeg har flere ganger tidligere i dag vært inne på de praktiske resultatene for et samfunn der vi har morsmålsopplæring, og vist til en undersøkelse som er presentert i Skolefokus Nr. 1 for 1999. Den heter «Aspekter ved gjennomføringen av Reform 94». Man har fulgt 2 000 elever i tre år gjennom videregående skole, 1 000 norske og 1 000 tospråklige eller fremmedspråklige elever. Etter det andre året i denne undersøkelsen hadde man følgende resultater: Blant de tospråklige var 171 falt ut og 203 fortsatt på grunnkurs. Blant de norske var 129 falt ut og 107 fortsatt på grunnkurs. Etter det tredje året var resultatet følgende: Blant de tospråklige var 223 falt ut og 73 fortsatt på grunnkurs. Blant de norske var 150 falt ut og 35 fortsatt på grunnkurs. Dette er klare og tydelige resultater, som bør være veldig nedslående for oss alle. Bøtelegging og barnevern er et sentralt tema i debatten her. Det oppfattes vel nesten som et angrep fra Fremskrittspartiet på innvandrerforeldrene. Det er det ikke. Det er et strengt tiltak, det innrømmer jeg gjerne, men det er ikke for å mobbe innvandrerforeldre. Det er hensynet til barna som er det viktigste for Fremskrittspartiet. Hvis foreldrene ikke lærer barna sine det språket som tales i det landet de bor i, er det dramatisk. Hvis man ikke lærer språket, vil det hemme barnets utvikling og bli et problem både i skolen og i sosiale situasjoner i hele oppveksten, bl.a. i videregående skole og når man skal ut i jobb.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-16:
Saksordfører Marit Tingelstad var spesielt opptatt av dette med likeverdighet, at det skulle være et likeverdig tilbud over hele landet, og det er jeg enig med henne i. Men vi har en stortingsmelding som viser at dette ikke er tilfellet i dag. Situasjonen er eksempelvis at det i Oslo kommune, som er den kommunen som har flest elever som tilhører språklige minoritetsgrupper, er færre elever som benytter seg av morsmålsopplæring. Dette kan selvsagt skyldes at de ikke velger morsmålsopplæring, men når vi sammenlikner med f.eks. Bergen, som saksordfører også var inne på, er det grunn til å tro at det at det er så få elever i Oslo som velger morsmålsopplæring, skyldes måten å organisere den på. Hvis det er tilfellet, og det er det grunn til å tro, er dette bekymringsfullt. Da beklager jeg at saksordfører ikke i sterkere grad var opptatt av hvorledes vi skal få til et likeverdig tilbud over hele landet. Mitt spørsmål til Marit Tingelstad, som saksordfører, blir da: Bekymrer det henne at andelen elever fra språklige minoritetsgrupper i Oslo som får morsmålsopplæring, er så lav? Hvis det skyldes måten å organisere morsmålsopplæringen på, burde ikke vi som komite da ha vært noe klarere overfor kommunene, med anvisninger på hvordan de burde organisere dette for å sikre likeverdige tilbud og for å sikre at barn fra språklige minoritetsgrupper får tilbud om morsmålsopplæring?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-16:
Representanten Ulf Erik Knudsen sa tidligere at Fremskrittspartiet ikke deler Senterpartiets eller Arbeiderpartiets syn. Jeg vil understreke at det også er svært stor avstand til SV. Det er sjelden man kan lese en sammenhengende merknad hvor det kommer til uttrykk en sånn forakt for kunnskap. Hele merknaden til Fremskrittspartiet bærer preg av at de ikke kan ha lest stortingsmeldingen, hvor en har vist til forskjellige rapporter, irske, amerikanske og norske, og en har også vist til den konsensuskonferansen som Forskningsrådet hadde. Alle disse rapportene påviser at det er en sammenheng mellom morsmålsopplæring og forutsetningene for å tilegne seg norsk, lære norsk, og også lære andre fag. Dette er helt klart – det kan ikke være noen tvil om at den sammenhengen finnes. Når stortingsmeldingen påviser denne sammenhengen, og Fremskrittspartiet konkluderer slik de gjør, er dette et uttrykk for forakt for kunnskap og informasjon. Det sjokkerer meg. Så sier Ulf Erik Knudsen at dette er særtiltak for barn fra språklige minoriteter. Men vi har jo et skolesystem hvor vi skal ha tilrettelagt opplæring. Det gjelder alle – det gjelder norske barn, og det gjelder barn fra språklige minoriteter. Dette er tilrettelagt opplæring, hvor en tar utgangspunkt i barnets forutsetninger. Det er det som er hensikten med morsmålsopplæringen. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet blir: Mener Fremskrittspartiet at det er grunn til å tvile på forskningsrapportene, den kunnskap som stortingsmeldingen dokumenterer?