trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingunn Foss (Høyre), 2021-06-09:
Jeg er glad for at en samlet komité ser behovet for et tett samarbeid og en deling av informasjon for å lykkes i kampen mot arbeidslivskriminalitet. Da jeg hørte innlegget til Arild Grande, ble jeg litt forundret, i hvert fall med tanke på de tilbakemeldingene jeg får om at dette med a-krimsentre og samvirket der virker veldig bra. Det må ikke være noen tvil om at denne regjeringen har et høyt fokus på et seriøst og anstendig arbeidsliv. Siden 2015 er det opprettet sju arbeidslivkriminalitetssentre, både i Bergen, Stavanger, Oslo, Kristiansand, Trondheim og Bodø, og i tillegg er det etablert samarbeid mellom etatene og andre myndigheter andre steder i landet uten at etatene er fast samlokalisert. Som statsråden var inne på, er det lagt fram en egen strategi med 43 tiltak for å få bukt med denne utfordringen. Politiet deltar i alle sju a-krimsentrene og i kontroller sammen med øvrige myndigheter. Politiet jobber også mot arbeidslivskriminalitet gjennom Økokrim. Politidirektoratet er opptatt av at de skal delta i dette samarbeidet på lik linje med andre etater, selvfølgelig innenfor de gjeldende reglene, men å framstille dette som svart-hvitt, at det ikke skjer noen ting, høres for meg veldig underlig ut. Opposisjonen kritiserer det som gjelder den svenske ordningen, og at dette ikke er utredet. Tilbakemeldingen fra departementet der er at disse spørsmålene vil bli vurdert i forbindelse med utarbeidelsen av forslag til forskrift. Så en kommentar til representanten Petter Eide, som etterlyser barns grunnleggende rettigheter, at det skal framgå av forskrift til forvaltningsloven. Det er jo slik at forskriftshjemmelen vi behandler i dag, innebærer at detaljene reguleres i den enkelte forskrift, og hvis det gis en forskrift om informasjonsdeling som angår barn, vil den utformes i tråd med hensynet til barnets beste. Det er en forpliktelse etter barnekonvensjonen som gjennomsyrer alt lovarbeid og forskriftsarbeid som norske myndigheter foretar seg til enhver tid. Det vedtas i dag ny barnevernslov i Stortinget. Jeg har ikke ordlyden, men der er det også merknader som omtaler nettopp det som representanten Petter Eide tar opp.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-06-09:
Lovbrytere som dømmes for mer enn ett lovbrudd i straffesaker, tildeles en felles straff for alle lovbrudd sett under ett. Når gjerningsmannen har begått flere straffbare handlinger, omtales dette gjerne som sammenstøt av lovbrudd. Denne straffen vil normalt være strengere enn det det mest alvorlige lovbruddet ville kvalifisert til alene, men samtidig være lavere enn om man hadde lagt sammen straffene som ville være utmålt for hvert enkelt lovbrudd. Høyre er enig med Fremskrittspartiet i at det i mange av disse tilfellene kan oppfattes som om straffen er for lav, og at det kan være i strid med den allmenne rettsoppfatning. Det kan også framstå betenkelig at ett drap har samme strafferamme som flere drap. Regjeringen foreslo i 2017 at dersom en gjerningsperson har begått flere lovbrudd som har en strafferamme på fengsel i inntil 15 år eller mer, skal det kunne idømmes fengsel i inntil 26 år. Dette er en økning av dagens maksstraff på 21 år, og forslaget ble nedstemt i Stortinget. Høyre støtter intensjonen i representantforslaget. Det er betenkelig at maksstraffens grense i noen tilfeller nås ved første integritetskrenkelse, og at de øvrige krenkelsene dermed ikke gjenspeiles tilstrekkelig i straffen. Gjeldende regjeringsplattform åpner imidlertid ikke for endringer i strafferammene i denne perioden. Dette må vi forholde oss til. Høyre har vedtatt 26 års maksstraff for flere alvorlige straffbare handlinger i sitt stortingsvalgprogram for perioden 2021–2025 og går således til valg på det forslagsstillerne her foreslår.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Det er god grunn til å være fornøyd med at politifolk nå endelig får denne ordningen på plass. Likevel er det forstemmende at ikke andre relevante yrkesgrupper får den samme muligheten. Arbeiderpartiet og undertegnede har ved flere anledninger løftet fram dette behovet, bl.a. når det gjelder ansatte i kriminalomsorgen. Vi var glad for at flere av Erna Solbergs justisministre har sagt seg villig til å vurdere det. Ja, de har til og med gitt uttrykk for å se urettferdigheten i denne forskjellsbehandlingen. Men med Solbergs siste justisminister i rekken stoppet altså både forståelsen og viljen til å behandle folk likt. Det er å håpe at tidligere justisministre som muligens befinner seg i salen, nå kjenner sin besøkelsestid. Både LO og Advokatforeningen har pekt på at forslaget om en egen ordning for politiansatte i særlovgivningen synes å innebære en urimelig forskjellsbehandling av andre yrkesgrupper som må trene på realistiske, risikable scenarioer, som eksempelvis nærkamp, evakuering og frigjøring. En mer rettferdig endring i de generelle yrkesskadebestemmelsene i folketrygdloven og yrkedsskadeforsikringsloven hadde derfor vært en bedre vei å gå. At dette ville være mer tidkrevende, slik departementet argumenterer for i proposisjonen, virker som en ren ansvarsfraskrivelse. Erna Solbergs justisdepartement burde i aller høyeste grad evnet å gjennomføre dette, all den tid regjeringen har benyttet lang tid og opptil flere statsråder på å fremme saken for Stortinget. Uretten i denne saken kommer tydelig fram i Kriminalomsorgsdirektoratets høringssvar, der det vises til at det nettopp er en ansatt fra kriminalomsorgen som nå har vært igjennom en sak i Eidsivating lagmannsrett tilknyttet denne problematikken. Direktoratet viser til at kriminalomsorgens ansatte også er i situasjoner hvor det av og til må utøves makt for å opprettholde ro, orden og sikkerhet. De ansatte må være skikket til å utøve makten på en forsvarlig måte og gjennomfører jevnlige øvelser i fysisk maktanvendelse og håndtering av kritiske situasjoner. KDI mener derfor at det åpenbart er behov for likebehandling av politiansatte og kriminalomsorgsansatte på dette området. Dersom lovendringen blir vedtatt og iverksatt for politiansatte uten at kriminalomsorgens ansatte også gis den samme forutsigbare ordningen, vil det etableres et regelverk der to ansatte i justissektoren har ulike rettigheter ved like hendelser. Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund har også tydelig understreket at det ikke er akseptabelt med en slik forskjellsbehandling som regjeringen nå legger opp til. Det framstår rett og slett ikke som rimelig og rettferdig at regjeringen legger opp til en slik forskjellsbehandling. Arbeiderpartiet registrerer Rødts løse forslag i saken. Det er ikke vanskelig å støtte intensjonen i det, men vi må sørge for at vi heller ikke her utelater grupper som bør med. Arbeiderpartiet ønsker derfor en mer helhetlig innretning.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Mener statsråden at det er store forskjeller mellom eksempelvis politiets og kriminalomsorgens øvelser i fysisk maktanvendelse og håndtering av kritiske situasjoner?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Når vi vet at departementet har tatt seg forholdsvis god tid i denne saken og signalene fra mange faginstanser, bl.a. Nav, kriminalomsorgen, Advokatforeningen og de ansattes forbund, har vært tydelige, gode og veiledende, hvorfor legger statsråden nå opp til denne forskjellsbehandlingen? Ville det virkelig ikke vært mulig nå å lage en rettferdig og god ordning tilpasset alle de yrkesgruppene som har dette behovet?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Jeg skal korrigere meg. Det er ikke riktig at statsråd Mæland har brukt veldig lang tid, men Justisdepartementet som sådan, og med flere statsråder, har brukt veldig lang tid, og denne saken har jo vært til diskusjon med opptil flere av Erna Solbergs justisministre. Det var det jeg viste til. Arbeiderpartiet mener som kjent at alle skal med og foreslår derfor i dag at alle relevante yrkesgrupper må behandles likt som det nå legges opp til for politiet. Mener statsråden at politifolks rettigheter er mer verdt enn f.eks. rettighetene til betjenter i kriminalomsorgen?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-09:
Eg er glad for at Stortinget gjev si tilslutning til ei sak som har vore viktig for politifolk i fleire år. Det gjeld noko så elementært som at politifolk som blir skadde i samband med trening, skal få yrkesskadeerstatning viss det går gale. Politiets Fellesforbund har kjempa for denne saka i lang tid. Innsatsen deira har vore viktig for at Stortinget i dag korrigerer det som har vore ei urettferdig ordning for politifolk i altfor lang tid. Det er godt at dette no endeleg kjem på plass for politifolk, men vi har mange andre grupper i liknande yrke som ikkje blir omfatta av dagens endringar. Saman med Arbeidarpartiet og SV ønskjer Senterpartiet at også desse yrkesgruppene skal omfattast av ei liknande ordning. Både kriminalomsorga, ambulansetenesta og brannfolk øver på krevjande scenario og kan bli skadde i samband med dette. Mellom anna driv både politiet, brannvesenet og ambulansane med såkalla PLIVO-øvingar. LO, Advokatforeningen og Norges Fengsels- og Friomsorgsforbund peikar alle på det paradoksale med at berre politifolk skal få ei betre yrkesskadeerstatning, utan at dei andre naudetatane eller kriminalomsorga er omfatta av same regelverk. Vi i Senterpartiet meiner, saman med Arbeidarpartiet og SV, at desse òg skal få tilgang til ei slik ordning som politifolk no får. Når det gjeld det lause forslaget frå Raudt, utelukkar vi ikkje å gjere noko med dette seinare, men vi meiner dette temaet fortener ei grundig utgreiing først.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-09:
Den jobben som blir gjort for å førebyggje og nedkjempe kriminalitet, inneber samarbeid mellom offentlege etatar. Senterpartiet er glad for at lovverket no forhåpentlegvis blir klargjort når det gjeld informasjonsdeling i forvaltninga. Samtidig er det merkeleg at det har teke regjeringa fleire år å leggje fram slike endringar. Både politiet, helsetenesta og kommunane er ofte involverte når det gjeld personar med rus- og psykiatriproblem. Dette er døme på eit felt der dagens lovverk har vore for uklart, og aktørane har etterlyst betre regelverk. Regjeringa har lagt fram haugevis med handlingsplanar, strategiar o.l. som alle krev ein felles innsats på tvers av etatane. Når ein samtidig har visst at lovverket i mange tilfelle hindrar ei slik samhandling, verkar det holt. Tilbake sit kommunar, politiet, helsetenesta, tollvesenet, kriminalomsorga, Nav, Arbeidstilsynet, skatteetaten og fleire som skal forsøkje å navigere mellom alle desse fagre orda og planane på den eine sida, og eit lovverk som til dels har hindra dei i å gjera jobben skikkeleg, på den andre sida. Senterpartiet støttar alle dei endringsforslaga som ligg i proposisjonen, og håpar at dei vil bidra til betre samarbeid og informasjonsflyt mellom etatane når det gjeld liv, helse og kampen mot kriminalitet. Samtidig meiner Senterpartiet at problema knytte til informasjonsdeling mellom etatar ikkje blir rydda av vegen med dagens lovendringar. Derfor fremjar vi saman med Arbeiderpartiet og SV fleire forslag om å forbetre innsatsen mot arbeidslivskriminalitet.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-09:
Dette er en sak jeg ble gjort oppmerksom på i et møte med politiet og Politiets Fellesforbund, sammen med også andre representanter for regjeringspartiene. De løftet troverdig fram en problemstilling som vekket politisk interesse. Jeg, som er sønn av en tidligere polititjenestemann, reagerte med undring. Vi vil da ha et politi som trener skarpt – og som i slike situasjoner med høy risiko kan pådra seg varige skader. Jeg var da medlem i arbeids- og sosialkomiteen og kunne drøfte saken med daværende statsråd Anniken Hauglie. Saken har vært krevende å avgrense, og valg av rett departement ble en del av forhistorien – justis eller arbeids- og sosial? Nå er saken bearbeidet og klar for gjennomføring. Takk til kollegaene i Høyre og Venstre og komiteen, og en ekstra takk til nåværende justisminister, som har loset dette fram til realisering. Dermed blir det en bedring av arbeidsvilkårene for vårt flotte politikorps, selv om dette forhåpentligvis vil gjelde færrest mulig. Politiet blir nå, i likhet med andre arbeidstakere, yrkesskadedekket, både i tjeneste og i trening. Erstatningsordningen som foreslås, blir subsidiær i forhold til de ordinære yrkesskadereglene, men erfaringsmessig har det i noen situasjoner vist seg vanskelig for politiansatte å oppfylle de alminnelige vilkårene om arbeidsulykke når skader skyldes pålagt operativ trening. Politiet skal gjennom forebyggende, håndhevende og hjelpende virksomhet være et ledd i samfunnets samlede innsats for å fremme og befeste borgernes rettssikkerhet, trygghet og alminnelige velferd for øvrig. Under politiets myndighetsutøvelse kan maktanvendelse være påkrevd. Politiet utøver makt ved f.eks. pågripelse, ransaking, beslag, innbringelse og framstilling. For å håndtere slike situasjoner kreves opplæring, øvelse og trening. Enkelte politiansatte har under trening opplevd å få skader som ikke har blitt godkjent som yrkesskade etter tidligere regelverk. Vi har og skal ha et av verdens beste politikorps. De påtar seg risikofylte oppdrag på vegne av storsamfunnet, og da må vi sørge for gode rammebetingelser. Men Kristelig Folkeparti vil for framtiden selvfølgelig være med og vurdere om andre yrkesgrupper kan ha et liknende behov. Personlig er jeg svært tilfreds med at dette blir en av de siste sakene jeg har vært tett på, og som kommer til avgjørelse i Stortinget rett før jeg avslutter mitt stortingsarbeid. Jeg har skygget justis, og det har vært krevende ved siden av annet arbeid, men jeg vil takke regjeringspartiene for et godt samarbeid. Med det vil jeg si at Kristelig Folkeparti støtter forslagene om endring i politiloven som her foreligger.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-09:
Konfliktsituasjonen i Midtøsten er dessverre langvarig og kompleks, og særlig konflikten mellom staten Israel og palestinerne. Norge har ved flere anledninger forsøkt å fasilitere diplomatiske forhandlinger, og i en konflikt med mange uavklarte naboforhold kan denne konflikten kun løses gjennom dialog ved at det internasjonale samfunnet bidrar. Kristelig Folkeparti har et sterkt ønske og et mål om at Norge skal bidra til en slik utvikling, selv om det tar tid. Fremskrittspartiets representantforslag framstår på en måte litt fragmentert, og vi vurderer det som et valgtaktisk utspill, selv om vi deler utålmodigheten i saken. De fleste, og iallfall Fremskrittspartiet, vet nemlig at Kristelig Folkeparti har programfestet flytting av ambassaden i en årrekke. Men vi lar oss ikke lokke her, for vi vil heller bidra til realpolitiske gjennomslag som hjelper partene i Midtøsten, enn å gå inn i en symbolsak for å kapre velgere i Norge. Kristelig Folkeparti vil selvsagt støtte saken på et tidspunkt hvor målsettingen ikke kan sende uheldige og unødvendige signaler. Kristelig Folkeparti har sittet i flere regjeringer og ikke realisert programpunktet av nettopp den grunn. Fremskrittspartiet har sittet seks–sju år i regjering. Da har partiet verken nevnt, forhandlet eller fremmet forslaget. At de nå i opposisjon velger å fremme forslaget i valgkampvåren, er derfor ikke noe annet enn et politisk spill og frieri til velgere som har et sterkt engasjement i saken. I den anledning er det bra at Kristelig Folkeparti får fram sitt syn med vår inngående kjennskap og våre kontakter. Norsk utenrikspolitikk skal og må ikke styres ved løse representantforslag. Selv om jeg er enig i at flyttingen er et mål, er tiden ikke inne. Dette gjelder en konflikt der to folk lider, og der løsningen ligger i politisk brobygging og pragmatiske løsninger, selv om vi kan ha sterke meninger om partene. Det kan anføres gode grunner for flytting. Med bakgrunn i historien med Norge som fredsnasjon må en vektlegge om vår agering er fredsskapende eller noe som helt klart også kan tjene staten Israel best på lang sikt. Vi vet ut fra relativ god kjennskap til både partene og konflikten og som venner av staten Israel at å isolere ambassadeflytting til et prinsippspørsmål verken er konstruktivt eller løsningsorientert. At USAs president kjent for å blåse i prosesser valgte flytting av postadresse og status fra ambassaden i Tel Aviv til et avdelingskontor i Jerusalem, kan ikke være avgjørende for norsk utenrikspolitikk. Vi ønsker å bidra til fred og trygghet i Midtøsten, og tidspunktet er ikke inne nå, selv om vi på samme måte som Fremskrittspartiet kan være utålmodige i saken.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-09:
Representanten reiste spørsmål om hvorfor vi ikke gjør noe, om vi er i regjering eller i opposisjon. Det er fordi vi har samme syn om vi er i opposisjon eller i regjering. Jeg mener jeg i mitt innlegg gjorde godt rede for hvorfor vi i denne saken vil vente på en situasjon der dette høver seg. Vi mener det er langt viktigere saker vi ønsker å bidra til for å få en dialog og for å bringe situasjonen et lite framskritt videre, og da er ikke dette veien å gå. Nå vet vi at det pågår nye forhandlinger mellom USA og palestinerne, mellom USA og Israel, mellom Palestina og Israel. Abraham-avtalen er kommet på plass. Vi vet hva EU mener. Vi vet om giverlandsgruppen, som utenriksministeren har gjort rede for, og vi sitter nå i Sikkerhetsrådet. Jeg vil sterkt oppfordre utenriksministeren til å påvirke at Norge bidrar aktivt også der. Så kjenner vi alle at mye av det som står bak her, har en større setting, nemlig situasjonen i Iran. Men for å konkludere: Vi i Kristelig Folkeparti vil vurdere om forslagene som kommer som gjelder Midtøsten, er polariserende eller om de er fredsfremmende. Vår konklusjon i dag er klar.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Komiteen legger fram for Stortinget innstillingen til en proposisjon der man foreslår å gjøre endringer i unntaksregelen for ytringsfrihet og informasjonsfrihet i personopplysningsloven – her må vi holde tunga rett i munnen, det er mange, lange ord. Formålet er at lovforslaget skal bidra til en tydeligere lovregulering knyttet til krenking av personer og sjikane på internett. Departementet foreslår en ny bestemmelse for å kunne sanksjonere nettsteder som i sjikanehensikt legger ut personopplysninger på internett. Dette er et økende problem, og Stortinget har i ulike sammenhenger behandlet dette de siste årene. Det er en økende utfordring i balansen mellom ytringsfrihet og personvern. Flertallet i komiteen synes dette har vært et bra forslag, det har vært en fornuftig innstilling, og forslag til vedtak legges fram av en samlet komité. Så litt mer i detalj: Personopplysningsloven gjør i dag unntak fra deler av loven for journalistiske formål, eller med henblikk på akademiske, kunstneriske eller litterære ytringer. Det foreslås – noe komiteen er enig i – at det fortsatt skal gis unntak for dette ved behandling av personopplysninger, men ulike forhold skal også kunne legges til grunn for en vurdering av når disse unntakene skal komme til anvendelse. Det er da forhold som hvorvidt ytringene er i samfunnets interesse, hvorvidt det er knyttet til etiske utfordringer, det kan være eventuelle negative konsekvenser, det kan være en vurdering av konsekvensen disse ytringene har for den som er registrert eller har et særskilt behov for vern. Forslaget har altså ikke som intensjon å gjøre endringer i redaktørstyrte medier. Man skal videreføre gjeldende rett, men disse fire forholdene skal komme tydeligere til anvendelse ved denne bestemmelsen. Komiteen er klar over at forslagene innebærer en kompleks problemstilling hvor ulike hensyn strekkes mot hverandre – både ytringsfriheten og personvernet. Intensjonen er altså at man skal finne en bedre balanse for å gjøre det enklere å praktisere dette for Datatilsynet, og særlig av behandling som finner sted i den uregulerte delen av journalistikken. Så skal jeg bruke bare ti sekunder på å nevne at det også foreslås en ny bestemmelse om utsatt innsyn i saker for EOS-utvalget. Det bestemmes dermed ikke noen hjemmel for å nekte innsyn. Takk til komiteen for samarbeidet i denne saken. Den har vært noe teknisk komplisert, men vi har kommet fint igjennom og har tillit til at vi får fram et godt lovforslag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
SV støtter også lovforslaget, så jeg skal ikke repetere de gode argumentene som er kommet fram for det. Vi støtter også styrkingen av a-krimarbeidet, som representanten Henriksen la fram. Jeg skal heller ikke repetere de argumentene, for de ble fint lagt fram. Men i vår behandling av dette har vi også et lite tillegg, for dette handler ikke bare om arbeidslivskriminalitet og å øke adgangen til informasjonsdeling for å bekjempe det. Det er også slik at denne loven åpner for informasjonsdeling mellom ulike forvaltningsorganer, også knyttet til svært sårbare grupper – barn, unge, rusavhengige osv. – og vi støtter adgangen til informasjonsdeling om dette, nettopp for å kunne styrke tilbudet og tjenestene til disse gruppene. Men vi mener at hvis dette skal gjøres på en god måte, er vi nødt til å sikre rettighetene til de personene, og spesielt de barna som utsettes for denne informasjonsdelingen mellom forvaltningsorganene. Vi har merket oss at Forandringsfabrikken og også Barneombudet kan fortelle at barn nøler med å fortelle om sin egen situasjon, f.eks. et overgrep, hvis de ikke vet hva den informasjonen skal brukes til, eller ikke får vite hvem den informasjonen skal deles med. Det er definitivt en utfordring, og jeg mener at dette lovforslaget vil styrkes hvis vi greier å legge inn i teksten en type klarhet som sikrer de grunnleggende rettighetene. Jeg har selv møtt barn som har vært utsatt for overgrep, og som har holdt tilbake vesentlig informasjon fordi de i møte med et eller annet forvaltningsorgan eller barnevernet, skole eller helse ikke har fått vite ordentlig hva informasjonen de gir ut, skal brukes til. Så vi legger fram et forslag her om en forskrift til forvaltningsloven om at barn skal ha rett til å vite hvem som får informasjonen, og hvem den skal deles med. Det er ikke til forkleinelse for helheten i lovforslaget, men vi mener at dette vil styrke loven på en helt vesentlig måte. Med det legger jeg fram SVs forslag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Fremskrittspartiet har de siste årene lagt fram en hel serie med forslag om strengere straffer. De har drevet et ideologisk korstog med en grunnleggende idé om at jo strengere straffene er, jo mindre kriminalitet er det. De fikk ikke gjennomslag for dette i regjeringen – det bekreftet Per-Willy Amundsen nå nettopp i sitt innlegg – og de har heller ikke fått gjennomslag for noe av dette i Stortinget. Det er nemlig ikke slik at det er en automatisk sammenheng mellom strengere straffer og mindre kriminalitet; dette er mye mer komplekst. Veldig mye kriminalitet skjer i affekt eller i rus, og den som gjør dette, vurderer selvsagt ikke straffenivået når handlingen skjer. Det er heldigvis lav kriminalitet i Norge. Det er faktisk ganske få i fengsel, og kriminalitetsutviklingen i Norge er heller ikke veldig alarmerende, så man må virkelig spørre seg om det er nødvendig med denne typen forslag, som vi nå har sett en rekke av i Stortinget – alle har blitt avvist. Hvis man kun fokuserer på straffenivå som bekjempelse av kriminalitet, er hovedutfordringen også med denne typen forslag at man kamuflerer en rekke andre forhold som også er viktige for å bekjempe kriminalitet, f.eks. sosiale forhold. Veldig mange unge lovbrytere er vokst opp i hjem med betydelige omsorgsutfordringer; nesten samtlige har vært under barnevernets vinger, og veldig mange vokser opp i fattigdom. Fremskrittspartiet viser ingen interesse for å se på slike bakenforliggende forhold, som også leder til kriminalitet. Årsakene til kriminalitet er svært sammensatte, og det handler selvsagt ikke kun om at det er et lavt straffenivå i Norge. Når vi skal bekjempe kriminalitet, må vi gå løs på det med en stor meny av virkemidler. Ikke minst må lovforslag være grundig utredet, og vi må være helt sikre på at de virker. Når Fremskrittspartiet legger fram et konkret lovforslag i Stortinget, har de ingen dokumentasjon på at det virker, de har ikke lagt ved noen fakta, og de har overhodet ikke foretatt noen utredning. Det er veldig ansvarsløst å invitere Stortinget til denne typen debatt, og jeg mener også at det roter til forholdet mellom Stortingets oppgaver og regjeringens oppgaver.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg vil aller først berømme Fremskrittspartiet for at de tar opp denne saken. Jeg anerkjenner det. SV tar også opp Israel–Palestina-spørsmål på Stortinget fra tid til annen, og man må selvfølgelig ha anledning til å gjøre det, selv om dette forslaget har svært liten støtte i Stortinget. Jeg synes forslaget er ganske utidig og ganske lite sensitivt. Etter en tid med betydelig konflikt i regionen framstår dette forslaget egentlig utelukkende som en provokasjon, så vi stiller oss selvsagt bak flertallet. Jeg er helt enig med dem som sier at hovedstadsspørsmålet selvfølgelig må løses av partene selv, og at det internasjonale samfunnet skal være veldig forsiktig med å gå inn og dytte en ambassade til en hovedstad uten at det nødvendigvis er en avklart enighet om det blant partene selv, og der er vi ikke i dag. Så er jeg kanskje ikke så enig videre. Vi i SV er definitivt enig i at Norge skal ha en balansert posisjon i dette, men en balansert posisjon handler altså ikke om å la være å stille Israel til ansvar. Det er helt åpenbart at det er Israel som er okkupant, det er åpenbart at det er Israel som driver sin aggressive bosettingspolitikk, og det er Israel som må stå til rette overfor folkeretten for de folkerettsbruddene de har. En drøm om at Norge skal tilbake til en fredsmeglerposisjon og være en aktør for å kunne få til det, må ikke fjerne en tydelighet om at Israel også må stilles ansvarlig. Med hensyn til den konflikten som har vært de siste ukene, mener nok vi at utenriksministeren ikke har vært tydelig nok i å ansvarliggjøre Israel for deres folkerettsbrudd. Men tilbake til ambassadespørsmålet: Vi mener at bilaterale trekk ved et ensidig trekk fra Norge om å plassere vår ambassade et bestemt sted, utelukkende vil øke frustrasjonen i regionen. Vi står overfor et svært desperat palestinsk folk, som til og med bruker bomber for å få oppmerksomhet i en tid hvor de ikke lenger er i verdens søkelys, når Syria-konflikten og Jemen-konflikten bl.a. har tatt oppmerksomheten fra det som foregår i området. Da er det ikke Norges oppgave å bidra til å øke den frustrasjonen på palestinsk side ved denne typen provokative handlinger. Vår oppgave er selvfølgelig at vi i framtiden skal bidra til fredsprosessen, men vi skal ikke spille våre kort på en slik måte at konflikten øker ved at partene blir mer desperate, eller at vi gir støtte til en ultranasjonalistisk høyreside i Israel. Vår oppgave er selvfølgelig også at partene skal holdes ansvarlige innenfor folkeretten, og det må vi være veldig, veldig tydelige på. Derfor mener vi at forslaget til Fremskrittspartiet er utidig, og vi vil selvsagt avvise det.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Forferdelige ting skjer i krig, og etter enhver krig bør det ideelt sett være et rettsoppgjør – og gjerne et internasjonalt rettsoppgjør – slik at krigsforbrytere og terrorister, de som har drept folk urettmessig, bombet sivile osv., skal kunne stilles til ansvar. Når det gjelder Syria-konflikten, ville det vært helt ideelt. Ikke bare IS, men også syriske myndigheter, Russland, USA og til og med Norge var med i den krigen og burde da teoretisk sett vært rammet inn av et slikt rettsoppgjør, slik at de som hadde gjort ulovligheter i krigen, ble stilt til ansvar. Vi kan ikke ha et rettsoppgjør som er selektivt, slik at bare én part av mange parter i krigen skal stilles til ansvar. Et krigstribunal må selvfølgelig omfatte alle som har vært med i krigen, inkludert norske styrker hvis det skulle være noen mistenkte derfra. Det er to ting som er grunnleggende feil med Fremskrittspartiets forslag. For det første er et krigstribunal for Syria-konflikten helt uaktuelt. Det må, som saksordføreren nevnte, være nedsatt av FNs sikkerhetsråd, og det er helt utenkelig at Sikkerhetsrådet – med i hvert fall to av partene som selv har deltatt i krigen, Russland og USA – vil vedta et tribunal når flere av partene selv var med i krigen. USA og Russland har vært veldig tydelige på at internasjonal rettsorden ikke gjelder for dem, og de vil ikke at sine soldater skal være utsatt for dette. Det andre som er feil, er Fremskrittspartiets motiver. Fremskrittspartiet er egentlig ikke interessert i et krigstribunal. Det de er interessert i, er å ha en mekanisme så de slipper å hente IS-krigere hjem til Norge. De har til og med tatt en regjeringskonflikt på akkurat dette, så for på en måte å legitimere den regjeringskonflikten og hindre at man skal straffeforfølge disse i Norge, må man insistere på at rettsoppgjøret må gjøres der. Men det kommer ikke til å skje. Så hvordan skal vi da straffe krigsforbrytere? Det kommer ikke til å bli noe internasjonalt rettsoppgjør. Syria og Irak er ikke i stand til å straffeforfølge disse. De har ikke domstoler som er i stand til dette. Det er kun én mulighet som gjenstår, og det er at mistenkte krigsforbrytere fra denne krigen må hentes hjem til de landene som de hører til i. Det har vært min linje hele tiden. Jeg har tatt opp det i Stortinget flere ganger tidligere. Norge må stille seg til rådighet aktivt for å hente krigsforbrytere hjem til Norge. Hvis vi ikke gjør det, vil krigsforbrytere gå fri. Da vil faktisk Syria og Irak være en frihavn for krigsforbrytere. Vi har kun den ene muligheten. Det vet FN veldig godt, og Norge har derfor også av FN blitt bedt om å hente mistenkte krigsforbrytere og terrorister hjem til Norge for et oppgjør i Norge – men det ønsker ikke Fremskrittspartiet.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg skal ikke forhale møtet, men dette er nok en av mine aller siste debatter i Stortinget, så da skal jeg i hvert fall få lov til å ta akkurat den. Det er selvfølgelig riktig at det er formelt mulig å straffeforfølge noen slike parter, men det er ikke politisk smart. Hvis vi tenker oss en framtid der vi skal bygge internasjonale krigstribunaler i etterkant av kriger, bør de ikke være selektive. Da bør alle parter som har hatt en rolle i krigen, og der det kanskje kan være krigsforbrytelser på alle sider, rammes inn av det tribunalet. Hvis vi ikke lager slike helhetlige løsninger, vil det være veldig vanskelig å etablere krigstribunaler i framtiden. Mitt hovedbudskap i mitt første innlegg var at vi må finne en løsning for å straffe krigsforbryterne. Tribunaler blir det jo ingenting av, det er ingen som tror på det. Det er heller ikke slik at Syria og Irak greier å straffeforfølge sine. De har ikke en eksisterende rettsorden som gjør at de kan straffeforfølge sine. Resultatet er at krigsforbrytere i det området går fri hvis ikke Norge tar et selvstendig ansvar for sine. Det er altså en gruppe nordmenn der nede, både kvinner og menn. En av dem er allerede dømt i Norge, og det er en annen som er i en rettsprosess nå. Men Norge kan gjøre mye mer for å hente hjem dem som gjenstår som er mistenkt, som er internert i leirer i området, hente dem hjem og kjøre en rettsprosess mot dem hjemme i Norge. Det er den eneste muligheten vi har for at krigsforbrytere skal bli straffeforfulgt – det finnes per i dag ingen annen mulighet – men den avviser stortingsflertallet dessverre.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-09:
Jeg skal bare veldig raskt legge fram SVs forslag. Vi legger fram et forslag om at Norge skal intensivere arbeidet med å få nedrustning og kontroll, med mål om et forbud mot autonome våpen også. Det er tre hovedgrunner til det. Den ene er at dette dessverre er framtidens våpen. Teknologien til å utvikle denne typen våpen går raskt, og vi tror ikke vi greier å ha et lovgrunnlag som holder tritt med den teknologiske utviklingen. Den andre grunnen er at vi har stor tillit til Utenriksdepartementet. Historisk sett har Norge vært veldig dyktige til å jobbe med nedrustning. Vi kan bare minne om hva vi har fått til når det gjelder forbud mot kjemiske våpen, klasevåpen og landminer. Så det er en historikk, en institusjon og en kompetanse i Norge for å kunne håndtere dette på en veldig god måte. Vi har et fortrinn her foran mange andre land. Den tredje grunnen er at vi dessverre ikke greier å se at norske myndigheter per i dag er proaktive nok. Det er mulig vi ikke har sett hele bildet – det kan utenriksministeren redegjøre for – men vi ønsker i hvert fall å gi dette pushet i denne saken for at vi skal gjøre det. Vi kommer til å tape voteringen her i dag, men vi vinner langt på vei saken, for hvis man leser merknadene, er det full støtte til at vi må gjøre hva vi kan for å bekjempe disse våpentypene. I merknadene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet står det sågar at de støtter en mer aktiv innsats fra UD i saken, men at de av prerogativgrunner ikke ønsker å støtte dette. Men i både intensjon og innhold er vi helt enige. Så det som kommer ut av denne saken i dag, er egentlig et ganske tydelig signal til Utenriksdepartementet fra Stortinget – uavhengig av hvordan voteringen blir – om at et bredt flertall i Stortinget ønsker at vi skal ha en aktiv innsats i Norge for dette. Vi tar selvfølgelig også den rørende enigheten mellom de tre rød-grønne partiene om dette med oss inn i en eventuell framtidig regjering. Med det tar jeg opp SVs forslag.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Arbeiderpartiet er glad for de endringene som kommer, men det er langt fra nok, slik Martin Henriksen pekte på, og det sier også de som jobber ved a-krimsentrene. De sier at noe av det som hindrer arbeidet deres mest, er det som er til hinder for å dele informasjon. Selv om disse tingene er et skritt i riktig retning, vil fortsatt usikkerheten være der. Hva er uforholdsmessig? Hva er i henhold til nødrett? Spørsmålene vil fortsatt være der. Da må vi peke på at svenskene har skjønt det. De har en lov som opphever all taushetsplikt mellom aktørene som jobber ved a-krimsentre. Hvorfor vil ikke statsråden og Høyre være med på å vurdere den svenske loven, som rydder unna all tvil om at man kan dele informasjon som er viktig for å stoppe de kriminelle aktørene?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Dette er jo ikke noe nytt forslag. Dette har Arbeiderpartiet, sammen med fagbevegelsen, sammen med dem som jobber ved a-krimsentrene, kjempet for i flere år. Med alle de forbeholdene som statsråden tar i sitt innlegg, og som man også har i grunnlagsarbeidet i saken, synes det som om regjeringen er mer opptatt av de kriminelles personvern enn av å få stoppet disse aktørene. Det synes jeg er uheldig. Derfor vil Arbeiderpartiet sørge for at dette kommer på plass hvis vi kommer i regjering til høsten. En annen sak som er en utfordring for dem som jobber ved a-krimsentrene, er det som ble avdekt like før jul, nemlig at regjeringen ikke engang har avklart at politiet har hjemler til å delta i aksjoner i regi av a-krimsentrene. Det må være pinlig for regjeringen, som bruker a-krimsentrene som sitt halmstrå når de møter kritikk for manglende innsats mot arbeidslivskriminalitet, at de ikke engang har sørget for det. Nå stemmer også høyrepartiene imot et forslag fra Arbeiderpartiet som ville ryddet unna all tvil om det. Hvorfor er det en slik motstand i Høyre og hos statsråden mot å sørge for at politiet får avklart sine hjemler?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Mens statsråden og regjeringen vurderer og utreder og skriver og haler ut tiden, vet ikke de som jobber på a-krimsentrene, hvordan de skal forholde seg til dette. Det har gått ut et brev som sier at politiet ikke skal delta i aksjoner i regi av a-krimsentrene, og det må de bare forholde seg til. Dermed er arbeidet betydelig svekket. Dette er ikke noe vanskelig. Det er bare å få nedfelt i politiloven at politiet har hjemmel til å delta i disse aksjonene, og så er den saken løst. Det virker som om regjeringen ikke ønsker. Handler dette om manglende vilje, eller handler det om manglende evne?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Det er i så fall veldig oppløftende hvis man kan komme til den konklusjonen. Da er spørsmålet om statsråden umiddelbart vil sørge for at det blir sendt ut et nytt brev til a-krimsentrene, for det brevet som allerede er sendt ut til politidistriktene, må de forholde seg til. Vil statsråden, når den tilbakemeldingen kommer fra underliggende etat, sørge for at hun umiddelbart rydder all tvil av veien, og sørge for at politiet har en helt klar og tydelig hjemmel til å delta i slike aksjoner?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Det som ble avdekket før jul om politiets manglende hjemler til å delta på aksjoner i regi av a-krimsentrene, var svært alvorlig og veldig overraskende, og det gjorde at hele a-krimsatsingen til regjeringen kollapset fullstendig. A-krimsatsingen, som regjeringen har brukt som sitt halmstrå, nemlig a-krimsentrene, har ikke vært godt nok hjemlet. Det har vi sett på en rekke områder, og vi fremmer i dag forslag som ville ryddet opp i veldig mye av det. Det ene handler om manglende ressurser. Hele Norge er fortsatt ikke dekket av a-krimsentre. Det nordligste a-krimsenteret er i dag i Bodø. Det kommer signaler fra regjeringen om at man skal opprette et nytt i Troms og Finnmark, var det vel, men fortsatt mangler Innlandet a-krimsenter, og det er betydelige hull. Det andre er at det er for lite ressurser ved hvert enkelt a-krimsenter. Det har ikke vært godt nok prioritert, og det har ikke vært godt nok avklart egne og dedikerte ressurser til det arbeidet. Det har gjort at når man har avdekket saker eller vært på aksjoner og sett at det er ting man må jobbe videre med, har det heller ikke vært godt nok prioritert i linjene. Det har særlig vært tydelig når det gjelder politiets ressurser, som har vært svært mangelfulle. Det handler også om hjemlene til å delta på disse aksjonene, som vi tidligere har omtalt. Vi vet hvor sterk lojaliteten er i politiet til de direktivene og de beskjedene som blir gitt, og ikke minst hvor stor usikkerhet det er knyttet til hva hjemmelsgrunnlaget er, og hvor redd man er for å begå feil. Det er jo pekt på i denne rapporten at politiet kanskje bryter loven ved enkelte anledninger ved å være med på aksjoner i regi av a-krimsentrene. Da sier det seg selv at man blir sittende og vente på hvordan dette skal forstås. Jeg er glad for det statsråden sier, og vi må da forvente at det umiddelbart kommer en beskjed om at det er full adgang til å delta på aksjoner. Hvis ikke må vi sørge for å rydde opp i det ved å få inn en presisering i politiloven når vi kommer i regjering til høsten – eller hvis vi kommer i regjering til høsten. Jeg må ta det forbeholdet. Så er det taushetsplikten, som også sprer en betydelig usikkerhet, der folk ikke vet helt hva de skal forholde seg til. Når man ikke har en plikt til å dele opplysninger, eller ikke har fri adgang til det, men viser til nødrett, og til at det ikke skal være uforholdsmessige grep, da vil folk fortsatt være usikre på om de har adgang til å dele informasjonen. Så regjeringen har egentlig ikke løst noen verdens ting med det som blir lagt fram. Det siste er strengere sanksjoner. Det er helt avgjørende at sanksjonene er avskrekkende, og at man får tatt ut de verdiene som de kriminelle genererer i arbeidslivet. Her er det en stor opprydningsjobb som må gjøres. Den setter vi i gang med etter valget.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Jeg kan forsikre om at Arbeiderpartiet er høyst til stede gjennom hele dagen og i de debattene som skal være, så det trenger ikke Per-Willy Amundsen være særlig bekymret for. Men han har helt rett i at det var Fremskrittspartiet som fikk presset på plass et nytt a-krimsenter, og det kan vi gi Fremskrittspartiet nødvendig anerkjennelse for. Sånn har det vært med dagens regjering. De a-krimsentrene som har kommet, har stort sett kommet gjennom at det har blitt tvunget igjennom av budsjettpartnerne til regjeringen, særlig da av Kristelig Folkeparti. Før Kristelig Folkeparti gikk inn i regjering, var det de som tvang inn at det ble penger til a-krimsentre. Det vitner om en regjering som egentlig aldri helt har prioritert dette – ikke å opprette egne sentre selv, ikke å øke ressursene til sentrene og heller ikke å komme med de nødvendige avklaringene, som vi har brukt nok tid på i debatten, så jeg skal ikke forlenge debatten mer med det. Jeg kan bare avslutte med at Ingunn Foss synes det høres rart ut, det vi sier om politiets manglende muligheter for å delta på aksjoner i regi av a-krimsentrene. Det er gått ut et brev til politidistriktene om at man ikke skal delta på slike aksjoner før det nødvendige hjemmelsgrunnlaget er avklart. De forslagene Arbeiderpartiet fremmer, ville Ingunn Foss ha fått fra dem som jobber ved a-krimsenteret i Kristiansand, hvis hun hadde møtt dem. For det er dem vi, Kari Henriksen, jeg, aktører fra fagbevegelsen og Arbeiderpartiet, har møtt, bl.a. de som jobber ved a-krimsenteret på Sørlandet, og som sier at det er dette de trenger for at denne a-krimsentersatsingen skal bli vellykket. Så kan Ingunn Foss synes at det høres rart ut. At hun ikke hører på Arbeiderpartiet, får være hennes og Høyres sak, men man kan prøve å lytte til dem som jobber ved a-krimsentrene, så kanskje det går opp noen lys.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-06-09:
Alvorleg kriminalitet skal straffast hardt, og den maksstraffkonkurransen som føregår mellom Høgre og Framstegspartiet, kunne det ha vore moro å delta i. Høgre seier dei går til val på strengare straffer, 26 år, Framstegspartiet vil ha 50 år. Arbeidarpartiet går til val på at folk skal få straffa si. Etter åtte år i justiskomiteen har eg fått så mange meldingar frå offer for kriminalitet som står i lange, uverdige køar, mens kriminelle får strafferabattar. Me får meldingar frå kvinner som er valdtekne, og som ikkje får levert politimeldinga si. Me veit om saker som har blitt lagde bort på grunn av kapasitet, og me kjenner til ei påtalekrise, som fører til endå lengre kø. La det vere klinkande klart: Me avviser ikkje å diskutere straffenivå, men eg merkar meg at representantar frå dei partia som har styrt landet i åtte år, er meir interesserte i å snakke om straffenivået enn om innhaldet i politiarbeidet, det førebyggjande arbeidet, etterforskingsløftet, som ein ikkje har levert på, eller å løyse påtalekrisa. Det er berre å konstatere. Eg kan kanskje skjøne det, for ein har ikkje greidd å levere på mykje av det ein lovde då ein gjekk til val for åtte år sidan. Så der Høgre og Framstegspartiet no kjem til å gå til val på strengare straffer og tek den debatten, går me til val på at offer for kriminalitet skal få ein styrkt rettstryggleik, og at dei som utfører kriminalitet, kan få straffa si. Dette er den siste debatten i justiskomiteen i denne fireårsperioden. Eg vil takke komiteen for eit veldig godt samarbeid, diskusjonar, ueinigheit og einigheit. Eg vil særleg rette ein ekstra takk og seie lykke til til dei av medlemene i komiteen som ikkje tek attval til Stortinget, og som dermed kanskje òg har vore på talarstolen for siste gong i dag. Takk for samarbeidet.
Marianne Haukland (Høyre), 2021-06-09:
Først må jeg bare takke for arbeidet i komiteen. Det er nok den siste saken jeg er saksordfører for i Stortinget, og jeg ønsker å takke for et veldig godt og fint samarbeid i komiteen. Jeg er enig med forslagsstillerne i at problemstillingen de tar opp, kan gjelde mange. Samlivsbrudd er en fattigdomsfelle for mange kvinner, og spesielt kvinner som ikke har opparbeidet seg kapital i bolig. Vi oppfatter at det er stor oppmerksomhet rundt denne problemstillingen. Bankene er blitt flinkere til å gi økonomiske råd til kvinner, og det finnes mye god informasjon fra eksperter å finne fram til. Som samboer er jeg selv naturligvis opptatt av denne problemstillingen. Selv om mange gifter seg, er det mange som lever i samboerskap, med eller uten barn. Det er opp til parene selv å avgjøre hvordan de skal leve sammen, og jeg mener staten bør være særlig tilbakeholden med å gripe inn i privatpersoners privatliv på dette området. Samboere som ønsker det, står fritt til å sørge for egen regulering av sin økonomi ved å inngå en samboeravtale. Jeg mener at staten ikke kan være overformynderi overfor voksne mennesker som har valgt å ikke gifte seg. Som SV skriver i sitt forslag, kan parene selv velge om denne loven eventuelt skal gjelde for dem. Det finnes mange måter man selv kan velge å regulere dette på gjennom privatrettslige avtaleverk, noe vi mener er bedre. En av utfordringene for mange er at kostnadene for å kjøpe seg inn i felles bolig er for høye for mange samboere. Da mener jeg personlig at man heller kan vurdere tiltak som reduserer terskelen for dette. For eksempel kan fritak fra dokumentavgift for samboere, i likhet med for ektefeller, være et godt utgangspunkt for å senke terskelen for at samboere kan kjøpe seg inn i felles bolig. Dette er noe jeg mener vi må se på i løpet av den neste fireårsperioden, og jeg mener vi som lovgivere må gjøre det vi kan for å sikre at samboere har et godt regelverk og et godt rettslig grunnlag som de kan forholde seg til.
Marianne Haukland (Høyre), 2021-06-09:
Komiteen støtter lovforslaget om tydeliggjøring av at kommunene skal ha ansvar for generelle forebyggende tiltak rettet mot barn og unge, og at det er behov for en helhetlig barneverns- og oppvekstpolitikk i kommunene. Komiteen mener at det er et godt forebyggende arbeid, det kan identifisere behovene i befolkningen og sørge for at det finnes et relevant tilbud fra ulike instanser, og at de kommuniserer med hverandre. Barnevernsreformen vil gi kommunene økt faglig og økonomisk ansvar overfor barnevernet. For at kommunene skal kunne se det totale bildet innenfor barnevernet, er det derfor viktig at også de har ansvaret for det forebyggende tilbudet. Her må jeg understreke at det er opp til kommunene selv å vurdere hvordan det forebyggende tilbudet skal organiseres, og hva slags roller barnevernsinstitusjonene skal ha i dette arbeidet. Selv om kommunene får et større ansvar fra 2022, når barnevernsreformen trer i kraft, er det en samlet komité som understreker at staten fortsatt skal ha et grunnleggende ansvar for det samlede barnevernet. Men komiteen har i arbeidet med denne meldingen foreslått tiltak for å sikre at kommunene er godt rustet for å ivareta helheten i barnevernet, og har fremmet forslag om at Stortinget ber regjeringen innføre krav om årlig rapportering om barnevernet til kommunestyret, samt at Stortinget ber regjeringen sørge for at de folkevalgte i kommunen ved starten av hver periode får en god opplæring og innføring i sitt lokale barnevern. Dette mener vi er viktig for at kommunepolitikerne og kommunestyret skal få informasjon som er tilstrekkelig for å kunne forvalte denne oppgaven som folkevalgte, samt at de skal få opplæring om barnevernet og ha en forståelse av dette feltet. Et av de viktigste tiltakene vi også kan gjøre fra denne lovgivende forsamlingen, er å sørge for at kommunene der ute har den kompetansen de trenger for å ivareta barnevernet på en god måte.