trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Det statsministeren sa i landsmøtetalen i fjor, ga nettopp et signal om at vi ønsker å legge opp til en klimapolitikk som bidrar til at vi kutter utslipp i Norge, og at vi også internasjonalt bidrar til mekanismer som gir konkrete resultater. Derfor har regjeringen videreført klima- og skogsatsingen, man bygger den enda mer opp rundt konkrete resultater når det gjelder utslipp. Så finnes det konkrete eksempler på at CDM har bidratt til reduserte utslipp, men her er det viktig å klare å ha flere tanker i hodet samtidig. For at fleksible mekanismer skal fungere, må andre være med på dette. Her har litt av utfordringen vært at Norge har stått ganske alene de siste årene. Men prinsippet om internasjonalt samarbeid for å få det til er viktig. Det vurderer også EU hvis vi hever ambisjonen utover 40 pst.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Nå har jeg to ganger forklart hva statsministeren la i den uttalelsen hun hadde på Høyres landsmøte i fjor. Det som regjeringen har fulgt opp etter den uttalelsen, viser nettopp hva statsministeren la i dette: Det er ikke nok å basere norsk klimapolitikk kun på fleksible mekanismer. Det er derfor regjeringen la fram 2030-målene, sammen med EU, som et tydelig signal om at vi også skal redusere utslipp i Norge. Samtidig ser vi at det å samarbeide internasjonalt om å redusere utslippene forutsetter at vi får et system som fungerer. Det lå også i den uttalelsen fra statsministeren i landsmøtetalen i fjor.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Det er nettopp det som er så viktig: å skille mellom hva vi skal gjøre hjemme – hvilke kutt vi skal foreta nasjonalt – hva vi nå legger opp til å gjøre sammen med EU, og hva vi i forhandlingene fram til Paris og i Paris bør samarbeide om internasjonalt. Klimautfordringen er global, og det å kunne samarbeide internasjonalt om det, kommer fremdeles til å være et viktig prinsipp for Norge. Det er også derfor vi bruker mye penger på klima- og skogsatsing, at vi har bidratt til CDM-ene og har gode, konkrete enkeltprosjekter som viser at man har bidratt til å redusere utslipp. Så må jeg også si at EU har heller ikke vært uvillig til å tenke bruk av fleksible mekanismer hvis en øker ambisjonene utover 40 pst. Men det er nettopp derfor jeg er enig med representanten Hansson i at dette er ganske komplisert, for det er mange debatter vi kjører inn i én debatt. Det må ikke være noen tvil om at vi skal redusere hjemme, men vi skal også bidra internasjonalt.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Vi arbeider videre med å se på klimalov i tråd med hva Stortinget vedtok, og så arbeider vi videre sammen med EU om å konkretisere forpliktelsene, hvor vi har sagt 40 pst. reduksjon fram mot 2020. Nå skal EU selv fordele sine forpliktelser før vi kan begynne å forhandle med EU om det. Det skjer tidligst i 2016. Men jeg kan ikke skjønne at det skal være noen som helst tvil om, verken i denne salen eller på utsiden, at de nye 2030-målene innebærer at vi skal kutte i Norge. Men jeg sier at det utelukker ikke at vi også internasjonalt kan bruke fleksible mekanismer til å redusere utslipp i andre land. Det er ikke en enten–eller-diskusjon dette, det er et både–og. Men jeg håper at vi nå har bidratt til en klarhet i at vi skal redusere i Norge.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Regjeringen jobber hver dag med å redusere gapet som vår rapport i fjor viste at vi ligger an til rundt klimaforliket fram til 2020. Så har vi nå vært med på, og med støtte i Stortinget, å definere våre nye 2030-mål. Hva representanten Hansson mener med «rimelig snart», er jeg litt usikker på, men vi har sagt at så fort vi har fått på plass en avtale med EU og fått definert hva som ligger i våre nasjonale forpliktelser, kommer vi tilbake til Stortinget. Jeg er helt enig med representanten Hansson i at vi trenger å klargjøre hva dette betyr for å redusere utslipp i Norge. Derfor kommer regjeringen opp med fem innsatsområder hvor vi skal bidra særskilt i Norge, men også hvor vi kan bidra til å redusere utslipp internasjonalt. Det er nettopp sånn klimapolitikken er, at dette henger sammen: hva vi gjør i Norge og hva vi gjør internasjonalt.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Til tross for at luftkvaliteten i Norge generelt har bedret seg de siste tiårene, har flere norske byer fortsatt overskridelser av gjeldende grenseverdier for lokal luftkvalitet. Dette er som kjent en problemstilling som også ESA er opptatt av, og på bakgrunn av tidligere års overskridelser av grenseverdiene har ESA nylig stevnet Norge inn for EFTA-domstolen for brudd på luftkvalitetsdirektivet. Det er dokumentert at lokal luftforurensning gir negative helsekonsekvenser for menneskene som oppholder seg der. Regjeringen arbeider derfor for å bedre den lokale luftkvaliteten. I representantforslaget fremmes bl.a. forslag om lovhjemmel, slik at staten skal kunne ilegge bøter til kommuner som bryter grenseverdiene for luftkvalitet. Jeg ser at det er utfordringer knyttet til kommunenes arbeid med å sikre god lokal luftkvalitet. Energi- og miljøkomiteens flertall viser i sin innstilling bl.a. til at kommunen ikke har mulighet til å pålegge forurenser spesifikke tiltak. Jeg mener at løsningen ikke nødvendigvis er å bøtelegge kommuner som ikke overholder grenseverdiene. Jeg tror vi kan komme langt ved å jobbe på lag med kommunene på dette feltet, bl.a. ved å gi kommunene tilstrekkelig handlingsrom og veiledning i arbeidet med bedre lokal luftkvalitet. Flere kommuner har etterlyst ytterligere og mer målrettede virkemidler i arbeidet med å redusere utslippene av NO2. Bergen kommune og Oslo kommune har f.eks. etterspurt adgang til å etablere lavutslippssoner. Regjeringen har derfor satt i gang et arbeid med å vurdere behovet for ytterligere virkemidler på dette området og har, som en del av dette bl.a., besluttet å legge til rette for at det kan etableres lavutslippssoner i kommuner som ønsker det. Dette krever imidlertid en endring av eksisterende regelverk. I tillegg følger Miljødirektoratet nå opp kommunenes arbeid med tiltaksutredninger tettere. Det ble i 2014 utarbeidet en veileder om tiltaksutredninger, som er et forslag til hvordan kommunen kan organisere arbeidet med tiltaksutredninger, og hvordan disse utredningene skal utformes. Riksrevisjonen har iverksatt en forvaltningsrevisjon av myndighetenes arbeid med å sikre god luftkvalitet. Revisjonsrapporten forventes å foreligge sommeren 2015. Jeg mener, i likhet med komiteens flertall, at det er hensiktsmessig å avvente en eventuell vurdering av gjeldende regelverk til Riksrevisjonen har presentert sine funn. For denne regjeringen er det viktig at vi samarbeider godt med kommunene og har et tettere samarbeid enn hva forrige regjering la opp til. Jeg tror ikke vi er tjent med å splitte stat og kommune i dette viktige spørsmålet. Her trengs det godt samarbeid og gode samlede virkemidler.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Jeg mener at kommunene allerede i dag har en del virkemidler som de kan ta i bruk. Så er det opplagt at kommunene her har bedt om flere virkemidler. Som jeg sa i mitt innlegg, jobber vi også nå for at det kan innføres lavutslippssoner. Det krever imidlertid en lovendring, så det blir en lovprosess hvor vi utarbeider et lovforslag som skal på høring, og som fremmes for Stortinget. Vi jobber selvfølgelig også for å følge opp det Stortinget har vedtatt om å begrense bilbruk på riksveiene i perioder der luftforurensningen er høy, så vi kommer tilbake til Stortinget med flere virkemidler. Jeg har også bedt lovavdelingen se på muligheten til å nekte skip som ønsker det, å legge til havn – i bl.a. Bergen, når luftkvaliteten er dårlig.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
For denne regjeringen er det et viktig prinsipp også å ivareta det lokale selvstyret, hvor det er opp til kommunene selv å velge hvilke virkemidler de mener er kloke og gode å iverksette for å bedre luftkvaliteten i sine kommuner. Kommunene har mange virkemidler for å bedre luftkvaliteten i dag. De har bedt om flere virkemidler, som vi nå utreder. Og så er vi opptatt av å ha et tett og godt samarbeid med kommunene rundt dette og ikke det som en kunne få et visst inntrykk av fra forrige regjering, som var mer å kaste ballen mellom kommunene og staten. Vi er opptatt av et godt samarbeid med kommunen innenfor dette. Det er kommunene som sitter tettest på disse problemstillingene, men staten skal hjelpe til, som vi bl.a. gjør nå ved en høyere satsing på kollektivtrafikk.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Nå har jeg nevnt flere områder hvor vi nå jobber med å komme tilbake med de virkemidlene som kommunene har bedt om. Noe av det viktigste kommunene har vært opptatt av, er nettopp å kunne se på en lavutslippssone. Vi ser også på miljødifferensierte bompenger og utreder det for å få til de tekniske virkemidlene i Autopass-brikkene. Vi ser på mye av dette, men for oss er det et viktig prinsipp at det er kommunene selv som velger hvilke virkemidler de tar i bruk.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
I de rundene som har vært rundt flere virkemidler som kommunene mener de trenger, har ikke økt piggdekkgebyr vært noe av det som har vært fremmet. Det har vært nevnt i andre saker som har vært fremmet som vi nå jobber med. Men igjen er det bare å svare: Jeg er opptatt av at kommunene selv også vurderer dette. Hvis dette er et viktig virkemiddel, får det også fremmes av disse byene.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-04-28:
Statsråden er godt kjent med hva Stortinget vedtok, å be regjeringen om å utrede virkemidler som storbyene kan bruke til å begrense bilbruken. Vi ønsker bl.a. å se på et eventuelt differensiert dieselforbud, slik at det primært rettes mot personbiler utenfor næringsvirksomhet. Vi må komme tilbake til Stortinget med forslag til virkemidler. Men Stortingets vedtak er ganske tydelig på dette området. Og flere av de store byene har også bedt om flere virkemidler. Men det jobber vi med. Akkurat når vi kommer tilbake, og hva vi kommer med, kan jeg ikke svare eksakt på nå.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Jeg tror mange utenfor denne salen – og for så vidt innenfor den også – synes det er over middels krevende å forstå hva slags mål og forpliktelser som Norge faktisk har når det gjelder å kutte i klimagassutslipp. Vi slenger rundt oss med prosenter, vi snakker om kvotesystem, om EU og FN, om kvotepliktig og ikke-kvotepliktig sektor, om fleksible mekanismer, om klimafinansiering osv. Det er ikke akkurat lett tilgjengelig å finne ut og vite hva vi som nasjon faktisk skal gjøre. Det gjelder det vi skal gjøre i Norge, og det vi skal gjøre internasjonalt. Det er mange sterke meninger om hvordan vi fører regnskap også for det her. Akkurat nå er vi, som saksordføreren var inne på, i en prosess. Vi har nylig sagt ja til å ha en dialog med EU om at vi skal være med på å få til et felles mål med EU-området med om lag 40 pst. reduksjon i 2030, og da med den premissen at vi ikke får lov til å bruke FNs fleksible mekanismer. Hvis vi ikke får være med og leke med EU, skal vi fremdeles ha 40 pst. som mål, men da med tilgang til fleksible mekanismer i den nye avtalen. Hva betyr det? Hvis vi hører på de ulike debattene som føres om dette, er det ulike versjoner av hva det faktisk betyr. Det sier litt om kompleksiteten i hele problematikken, og også om tilgjengeligheten for folk flest. Cicero fant det nødvendig å lage et samfunnsnotat for å tegne og forklare, og det sier litt om at dette er krevende. Jeg mener at vi som er på dette huset, må legge all symbolpolitikk til side og konsentrere oss om det som faktisk virker for å få ned klimagassutslippene. Da handler det om å ta klimagassutslipp i Norge – noe annet ville vært helt uforsvarlig. Men det handler også om å bidra og finansiere utslippskutt i andre deler av verden. Jeg har i enkelte diskusjoner registrert at det siste ikke er like høyverdig som å kutte i Norge. Men det er jo de totale klimagassutslippene som må ned. Da må vi gjøre begge deler. Jeg har stor forståelse for hvorfor representanten Hansson fremmer et representantforslag om den grønne utviklingsmekanismen og problematikken rundt det, for det er krevende. Da er jeg glad for, som også åpenbart saksordføreren var, at en samlet komité skriver i innstillingen at den mener at finansieringen av klimatiltak i fattige land ikke skal være en erstatning for å kutte Norges egne innenlandske utslipp. Så har vi ulike nyanser i tilnærmingen, det er det ingen tvil om, men det er viktig at vi er enige i det prinsippet. Når det gjelder selve forslagene i innstillingen, er Arbeiderpartiet med på å fremme forslag nr. 1 om å be regjeringen utarbeide en sak om klimafinansiering i fattige land. Vi mener det er viktig at vi tar en grundig runde på det, også for å få en del avklaringer på hvordan vi bør gjøre det, og ikke minst få en total oversikt over de områdene som vi bidrar på i dag. Det andre forslaget mener vi er relevant å se i forhold til arbeidet med en klimalov, og vi vil ikke stemme for det i dag, men det betyr ikke at forslaget for så vidt ikke er viktig, men vi mener at det er naturlig å se det i den sammenhengen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Som andre har vore inne på, er klimatiltaka ei global utfordring, men hovudvekta i denne regjeringa sitt klimaarbeid internasjonalt vil liggje på skogbevaring, tilgang til rein energi, klimafinansiering, utfasing av fossile subsidiar, kortliva klimaforureinarar og klimatilpassing, særleg gjennom satsinga på mat- og ernæringssikkerheit, vêr- og klimatenester, landbruksforsking, førebygging av naturkatastrofar og bevaring av naturmangfald. Ein annan viktig del er Høgre–Framstegsparti-regjeringas arbeid for å skalere opp internasjonal klimafinansiering frå offentlege og private kjelder samt innovative finansieringskjelder. Eit fleirtal i komiteen, der vi er ein del av den, meiner det også er viktig å arbeide for internasjonale mekanismar som kan mobilisere større ressursar for langsiktig og føreseieleg finansiering av klimatiltak i utviklingsland. Det grøne klimafondet til FN er avgjerande i denne samanhengen, og som ein konsekvens av dette vil regjeringa støtte Det grøne klimafondet til FN med 1,6 mrd. kr fram mot 2018. Det er også grunn til å vise til regjeringsplattforma, der regjeringa skriv at dei «vil opprette et investeringsprogram innen SPU, med samme krav til forvaltning som andre investeringer i SPU, med formål å investere i bærekraftige bedrifter og prosjekter i fattige land og fremvoksende markeder». Behovet for klimafinansiering i fattige land er stort, og det tar denne regjeringa inn over seg. Det trengst god finansiering for å hindre store utsleppsaukar i fattige land etter kvart som økonomien veks, da utviklingsland og framveksande økonomiar står for om lag 60 pst. av verdas klimagassutslepp. Eg viser i den samanhengen til Innst. 122 S for 2014–2015, der fleirtalet i komiteen ber regjeringa kome til Stortinget med ei sak som inkluderer ei beskriving av moglege klimatiltak i utviklingsland i perioden 2020–2030. Stortinget har nettopp behandla Noregs indikative forpliktingar til FN fram mot 2030, jf. Meld. St. 13 for 2014–2015, Ny utslippsforpliktelse for 2030 – en felles løsning med EU. Dette er ei løysing som er god og innanfor 2-gradarsmålet. Til slutt er det grunn til å minne om at ein samla komité viser til at FNs fleksible mekanisme, «Clean Development Mechanism», CDM, har finansiert fleire gode prosjekt i utviklingsland, men at finansiering av klimatiltak i fattige land ikkje skal vere ei erstatning for å kutte Noregs eigne innanlandske utslepp. Hittil har CDM levert dokumenterte utsleppskutt på over 1 milliard tonn CO2. Elles vil eg også vise til statsrådens svar til komiteen, der det blir presisert at kvotar kjøpte i første forpliktingsperiode utelukkande blei brukte til å overoppfylle våre forpliktingar, ikkje til supplerande nasjonale tiltak.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Noreg har dei siste åra vore ramma av store naturkatastrofar gjennom flaum, brann og skred. Kommunane og fylkeskommunane har hatt ein vesentleg del av ansvaret for lokal infrastruktur og for opprydding etter desse naturkatastrofane. Dette medfører store kostnader som det ikkje er dekning for innanfor dei ordinære budsjettrammene. Bakgrunnen for denne saka er flaumhendinga på Vestlandet hausten 2014, som medførte betydelege skadar på natur og eigedommar, og hendinga har ført til eit stort behov for opprydding og reparasjon av sikringstiltak og nye sikringstiltak for å hindre ytterlegare skadar etter flaumen. Dette er nødvendige tiltak som det hastar med å få gjennomført. I mange tilfelle der det så langt er gjennomført krisetiltak, vil det måtte følgjast opp med ytterlegare tiltak, der det er reparasjon av eksisterande sikringsanlegg, og der ein tar ut massar frå gjenfylte elveløp. I tillegg er det eit auka behov for skjønnsmidlar som delvis kompensasjon for auka utgifter til handtering av den akutte krisesituasjonen og til opprydding og tilbakeføring av øydelagd kommunal/fylkeskommunal infrastruktur til opphavleg nivå, med auka sikring mot nye øydeleggingar. Difor foreslår regjeringa å auke løyvinga til skjønnsmidlar til berørte kommunar med 150 mill. kr utover vedtatt budsjettramme for 2015. Vidare foreslår regjeringa å auke løyvinga til Noregs vassdrags- og energidirektorat, NVE, med 112 mill. kr utover vedtatt budsjettramme for 2015, fordelt med 2 mill. kr til driftsutgifter, 109 mill. kr til flaum- og skredførebygging og 1 mill. kr til tilskot til flaum- og skredførebygging. Regjeringa foreslår også å utvide fullmakta til å pådra forpliktingar utover gitt løyving, frå 100 mill. kr til 180 mill. kr. Eg er glad for at ein samla komité stør regjeringas forslag til endringar i statsbudsjettet for 2015, og eg vil takke komiteen for godt samarbeid.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Først takk til saksordføreren, som jeg synes på en god måte oppsummerer viktigheten av å få til et krafttak for bedre luftkvalitet. Det er ingen tvil om at luftkvaliteten i noen av de store kommunene våre er et stort samfunnsproblem. Det er ikke akseptabelt at luften på enkelte dager er så dårlig at det er direkte skadelig for folk å være utendørs. Ekstra ille blir dette fordi områdene som er mest berørt, er der det bor flest folk. Norge er til og med stevnet inn for EFTA-domstolen for å ha ulovlig dårlig luft. Derfor hviler det et stort ansvar på de største kommunene. De har et ansvar for luftkvaliteten til sine innbyggere. Det er et ansvar de er nødt til å ta. Da må de også ha flere virkemidler enn de har i dag. Mange bypolitikere har pekt på nettopp dette: at de ønsker flere virkemidler. Derfor var det så bra at Stortinget tidligere i år ba regjeringen legge fram forslag som gir dem nettopp det. I Arbeiderpartiet ser vi fram til sakene om forslag om lavutslippssoner og muligheten for å regulere biltrafikken på dagene med ekstra dårlig luft. Jeg ser at regjeringspartiene bruker sine merknader til selvskryt. Da er det verdt å minne om at disse forslagene ikke kom fra regjeringen, de kom fra Stortinget, og forslaget om å regulere bilbruken på riksveiene ble vedtatt mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer. Derfor vil Stortinget være nødt til å følge godt med på hvordan regjeringen iverksetter en mer offensiv politikk enn det de selv ønsker å stå inne for. Gro Harlem Brundtland sa at alt henger sammen med alt. Det er også riktig i denne saken. Så det kanskje aller viktigste virkemidlet som nasjonale myndigheter kan gi for at kommunene skal ta sin del av jobben, er å sikre en god kommuneøkonomi så kommunene gis muligheten til å prioritere de tiltakene som gir bedre luftkvalitet. Staten er også nødt til å ta et større finansieringsansvar for kollektivtrafikk. Arbeiderpartiet vedtok på vårt landsmøte for to uker siden at staten bør stille opp og ta 70 pst. av regningen for kollektivprosjekter i de store byene. Det er en politikk vi vil jobbe for å få flertall for i denne sal. I dag behandler vi et representantforslag om å gi mulighet for å gi bøter til kommuner med høy grenseverdi på luftkvaliteten. Arbeiderpartiet går ikke inn for det forslaget, da vi mener dette er et lite egnet tiltak og burde kommet langt ned på listen over forslag som kan gi bedre luftkvalitet. Vi stemmer derfor mot dette forslaget. Jeg vil bruke denne muligheten til å vise fram vår utålmodighet etter handling for bedre luftkvalitet i de store byene. Det er viktig i et folkehelseperspektiv, men det er også avgjørende for å nå våre klimamål. Da må Stortinget stille opp med virkemidlene og med finansieringen, og de lokale myndighetene må ta sitt politiske ansvar. Det er all grunn til å tro at dette vil være en av de viktige debattene fram mot lokalvalget til høsten, hvor folket i de store byene – bl.a. Oslo og Bergen, som er de to byene som er hardest rammet – vil ha muligheten til å stemme fram et nytt byråd.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg konstaterer at statsråden har lest seg opp på rapporter på feltet, og gir oss en god oversikt over situasjonen slik den er. Men jeg har et par kommentarer knyttet til det. Jeg opplever at statsråden fraskriver seg ansvaret for å ta grep på dette feltet, først og fremst fordi det er opp til institusjonene selv å bestemme om det skal opprettes flere studieplasser. Det er selvfølgelig mulig for en regjering og en statsråd å bestemme at vi skal opprette flere studieplasser innen realfag og IKT. Det er også det institusjonene ber om. Det er snakket mye om at studentene burde bli mer interessert i realfag og i IKT. Det er vel og bra, men det er også det som har skjedd. Det er en økning på realfag. Det er flere som vil studere IKT. Da bør vi opprette flere studieplasser. Jeg tror det hadde vært et tydelig signal, og det hadde vært helt konkret. Det hadde også gjort at flere kom inn på det studiet de primært ønsker, noe som også ville være med på å få opp gjennomføringsgraden, særlig fordi det er en stor mangel på folk med IKT-utdanning i næringslivet. Slik jeg forstår dem som har vært inne på høring, og som Stortinget ofte er i kontakt med innen arbeids- og næringsliv, så ønsker de flere ferdige kandidater. Da henvender de seg til oss som er politikere om å bevilge penger og opprette studieplasser. Så er det selvfølgelig et handlingsrom for institusjonene, men hvis en skal få kraft og volum på dette i forhold til det som er behovet, må det til langt mer enn som så. Det vil jeg si at statsråden svarte litt skuffende på. Dernest var det også en omtale rundt ny teknologi i skolen, men heller ikke der syns jeg at statsråden har konkrete forslag. Lær Kidsa Koding er i utgangspunktet drevet av idealister og foreldre og andre som er spesielt interesserte i IKT og programmering, og som gjør dette som en slags dugnad i mer eller mindre grad, men det holder jo ikke. Vi kan ikke drive IKT-utdanningen i Norge på dugnad. Vi må ha en mer systematisk tilnærming til det. Derfor er jeg også litt overrasket – og ørlite grann skuffet – over at ikke lærerutdanningen ble nevnt. Det er ikke sånn at realfag er lik matematikk. Matematikk er ett av mange realfag, og IKT er et veldig sentralt realfag. Da skulle jeg ønske at regjeringen og statsråden også så at IKT er en del av realfagsatsingen i større grad enn det man har gjort, særlig når det gjelder å få IKT inn som en helt tverrgående satsing i etter- og videreutdanning for lærere.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Takk for denne lille, men informative debatten vi nå har hatt om et svært viktig tema. Jeg har lyst til å komme med noen få kommentarer. Den første går til representanten Sivert Bjørnstad, som med rette skryter av at vi har fått en langtidsplan for forskning, noe som er vel og bra, og som ble initiert av den forrige regjeringen. Jeg vil bare bemerke at det opprinnelig i planen også skulle være en plan for antall studieplasser i årene som kommer. Det står det ingenting om i denne langtidsplanen. Forslaget fra de rød-grønne ble nedstemt av posisjonen. Da er vi inne på det som også ble tatt opp av Høyres representant Kent Gudmundsen, og som får fram et veldig godt poeng, vil jeg si, når det gjelder forskjellen mellom Arbeiderpartiet og Høyre: Det er stor glede i Høyre over at man får flere søkere, for da blir det økt konkurranse om studieplassene, mens det vi gleder oss over i Arbeiderpartiet, er at da er det jo flere som vil ta en slik utdanning – og la oss utdanne flere – særlig når arbeidsliv og næringsliv er i desperat mangel på det. Og når vi vet – det er gjennomdokumentert i rapporter regjeringen har bestilt – at dette trenger vi mye, mye mer av, syns jeg det bare å juble litt over at konkurransen øker, blir en ganske defensiv og tafatt tilnærming til en ganske stor utfordring, som i og for seg alle som har deltatt i debatten, har understreket. Jeg har lyst til å avslutte med et spørsmål til statsråden. Han har vel nå hatt sjansen til å si at han kunne øke antall studieplasser innen IKT eller ta andre strategiske grep innenfor høyere utdanning. Det har han nå sagt at han overlater til institusjonene selv å gjøre. Da har jeg et spørsmål når det gjelder yrkesfag. Det er sendt inn søknad, som det også ble nevnt i debatten her, om å ha et nytt Vg1-kurs i yrkesfag, i regi av Akershus fylkeskommune. Så vidt jeg vet, er den blitt avslått. Spørsmålet er om statsråden har lyst til å styre departementet og direktoratet på den måten at Udir og Kunnskapsdepartementet er positive til å utvikle og opprette en slik type yrkesfag, ut fra erkjennelsen av at vi trenger mer IKT-kompetanse i hele utdanningsløpet – fra grunnskole og videregående opplæring til bachelor-, master- og doktorgradsnivå. Vil statsråden gjøre det? Herved gir jeg ham en sjanse til å komme med et konkret svar på utfordringen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-04-28:
Takk for kommentarene fra representanten Aasen. Først om DAMVAD-rapporten: Dette er jo nybrottsarbeid i seg selv, bare så det er sagt. Det er første gang man har hatt en slik helhetlig gjennomgang av IKT-fagene, hvor både bransje og akademia har bidratt. Det gir oss jo også et veldig godt utgangspunkt for en diskusjon om hva slags behov vi har, og hvordan vi skal løse det. Så er jeg helt enig i at vi trenger en styrking av de digitale ferdighetene også i skolen. Jeg tror nok ikke at problemet er at de digitale ferdighetene ikke på papiret har nok plass i skolen. Det er av de grunnleggende ferdighetene i skolen: lesning, skriving, regning, muntlig presentasjon – og digitale ferdigheter. Problemet er nok et annet sted. Det er at det er nok store variasjoner mellom skolene hva gjelder digitale ferdigheter, og det er grunn til å tro også at i flere av lærerutdanningene blir ikke lærerne forberedt på å skulle bruke digitale verktøy og virkemidler på en god nok måte i skolen. Jeg skal svare på en interpellasjon om det senere. Det er noe som vi er nødt til å ha med oss. Det er bra representanten Aasen minner meg om det. Det er noe vi er nødt til å ha med oss når vi nå diskuterer hvordan en ny lærerutdanning skal være. Så er det selvfølgelig slik at, ja, det er mulig å ta politiske initiativ, og Kunnskapsdepartementet og regjeringen kan opprette nye studieplasser. Jeg sier ikke at det er uaktuelt, men hele kjernen i det høyere utdanningssystemet vårt er at de institusjonene som er, må svare på arbeidslivets behov. Vi har tatt initiativer. Vi har opprettet et treårig prosjekt som skal utvikle et overordnet system for analyse og formidling av kompetansebehov i arbeidslivet. Men hvis ikke institusjonene klarer å svare på de grunnleggende endringene som skjer i norsk arbeidsliv, og grunnleggende endringer i hva slags kompetanse man har behov for, så har vi et langt større problem enn bare IKT. Så jeg mener at i utgangspunktet må vi forutsette at institusjonene svarer på det. Så må vi ta ansvar for kunnskap om hva slags kompetansebehov vi har, og vi må ta ansvar for forskningssatsing, doktorgradsutdanning og generelt også selvfølgelig for kvaliteten på de tilbudene som gis innenfor IKT, enten det er tilbud knyttet til mer kortere profesjonsutdanninger tett på arbeidspraksis eller mer forskningstunge tilbud.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-04-28:
Tusen takk til representanten Aasen for at hun tar opp interpellasjonen. Jeg tror ikke dette er et tema som vi er ferdig med. En grunn til det er også at en av de tingene som kjennetegner fremtidsfremskrivninger, er at situasjonen har en tendens til å endre seg etter hvert. Men det er også åpenbart at behovet for IKT-kompetanse, IKT-utdannelse og IKT-kunnskap i skolen og i høyere utdanning kommer til å øke i årene som kommer. Jeg mener det er viktig at dette er en naturlig del av lærerutdanningene. Jeg mener at det er en viktig del av etter- og videreutdanningen – altså både studiepoenggivende og videre- og etterutdanning – og at det, som representanten Aasen sa, kan være et viktig verktøy i kampen mot tidstyver. Jeg mener det er viktig at vi styrker forskningen og utdanningen på dette feltet, f.eks. gjennom flere doktorgradsutdanninger. Jeg mener også at det allikevel er helt avgjørende at vi fastholder det at UH-sektoren har hovedansvaret for å svare på arbeidslivets behov. Men det er vår jobb som politikere, og min jobb som statsråd, å sikre at det skjer i best mulig grad. Jeg har sagt at jeg ikke vil utelukke at man kan opprette flere studieplasser innen IKT, men først og fremst ligger hovedansvaret hos institusjonene. Jeg skal ikke drive saksbehandling fra Stortingets talerstol, men jeg har sagt at jeg generelt er positiv til forsøksordninger i skolen. Min forståelse er at det er en dialog på gang for å finne en måte å innrette forsøk på – i Akershus – som vil forsøke å oppnå nettopp dette, at man kan se på om dagens fag er godt nok. Det passer i og for seg godt inn i det arbeidet som vi har varslet, i tråd med det forrige regjering la frem i Meld. St. 20 for 2012–2013, om at vi skal gå gjennom alle yrkesfagprogrammene for å se om de er tilpasset arbeidslivets behov. Det arbeidet er nå i gang, sammen med bl.a. de faglige rådene. Det er da helt naturlig at man starter med de programmene som har dårligst kobling til arbeidslivet. Dette er et felt som kan være modent for det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-04-28:
Igjen – et av spørsmålene når man skal angripe denne problemstillingen, er: I hvor stor grad trenger man tiltak som retter seg inn spesifikt mot gutter som gruppe, altså som kjønn, og i hvor stor grad må man ha andre typer tiltak som adresserer andre problemstillinger, men hvor gutter er overrepresentert? Jeg nevnte at i lese- og skrivestrategien kommer vi til å ha spesiell oppmerksomhet om gutter. Det er fordi vi ser at guttenes resultater er dårligere enn jentenes. Når det gjelder frafall, er det et generelt arbeid å få frafallet ned. Men allikevel er guttene overrepresentert på frafallsstatistikken. En annen generell problemstilling er balansen i skolen mellom det man ofte kaller for det praktiske og det teoretiske. Det som det egentlig har vært ganske bred enighet om på Stortinget, er at i utgangspunktet er det ikke lenger slik at ett fag er bare teoretisk og ett fag er bare praktisk. Det er rom for praktiske øvelser og praktiske innfallsvinkler også i det man ofte anser som teorifag: norsk, matematikk og ikke minst naturfag f.eks. Men når det gjelder de elevene som tidlig ikke klarer å henge med i den vanlige undervisningen, er spørsmålet: I hvor stor grad klarer vi å tilrettelegge tilbud som er målrettet, som er individuelt lagt opp med skreddersøm for de elevene som ikke klarer å følge undervisningen på vanlig måte? Der er det også gode – hva skal man si – luftehull, pustehull, f.eks. Abildsø gård, som er et tilbud her i området. Men allikevel har vi ikke klart å lage noe systematisk politikk for å klare å fange opp de elevene som ikke får godt nok utbytte av den vanlige undervisningen. Og da snakker jeg ikke om alle som sliter med lesing, skriving, regning eller andre fag, da snakker jeg om dem som faller helt utenfor, og også der er dessverre gutter ofte overrepresentert. Jeg synes vi må ha problemstillingen klart for oss, for hvis det er slik at dette ikke er naturgitt, men man kan endre på det gjennom praksis på skolen, betyr det at en skole som er bevisst på problemstillingen, som er oppdatert på hva slags løsninger man har tatt i bruk på andre skoler for å få ned forskjellene mellom kjønnene, faktisk kan gjøre det på sin egen skole også. Og det gir grunn til å tro at dette problemet ikke er uløselig, snarere tvert imot, det går an å løse, og det går an å løse på den enkelte skole.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-04-28:
Jeg mente på ingen måte å påstå – og jeg tror vel nesten ikke jeg kan forstås på den måten heller – at det ikke trengs mer forskning. Det ville det vært rart for en kunnskapsminister å mene, for på alle områder trengs det nesten alltid mer forskning. Mitt poeng er at vi ikke bare har et svært, svart hull og ikke aner noe om dette. Det er helt riktig at også her, som på de aller fleste områder, går det an å finne forskningsresultater som ikke entydig konkluderer, eller som spriker i forskjellige retninger. Mitt poeng er at i bl.a. en undersøkelse som Thomas Nordahl har gjort, kan det se ut som at skoler som har mindre kjønnsforskjeller enn andre, også har noen bestemte læringsstrategier og noen bestemte måter de gjør ting på. Det betyr at da kan vi ikke bare forske videre; da er det jo grunn til å mene at dette er noe vi burde gjøre mer av også. Jeg har lyst til å nevne to ting til slutt. Det ene er at dette er et problem vi ser i så å si alle utviklingsland, og det har kommet de siste tiårene. Men det er noe godt nytt i dette også, for det betyr at når man nå ser at jenter kommer inn og dominerer i stadig større grad i skolen, i høyere utdanning – etter hvert forhåpentligvis også i ledelsesposisjoner – er det et tegn på en kjønnslikestilling, som man har fått de siste tiårene. Samtidig er det et annet problem, som man ser i flere land, og det er at på de aller fleste negative statistikkene i et samfunn så er gutter og menn overrepresentert. Det er ikke sikkert at det har noe med akkurat kjønn som sådan å gjøre, men det kan f.eks. ha noe å gjøre med at veldig mange gutter og menn i større grad, også historisk, har vært knyttet til en del av de yrkene som er under mest press, f.eks. håndverksyrker og tradisjonelle industriyrker. Men uavhengig av det så vet vi at et godt grunnlag fra skole og barnehage er helt avgjørende. Jeg er helt enig med representanten Tynning Bjørnø i dette med et løft for yrkesfagene. Selv om det ikke er slik – og det er sikkert representanten enig i – at yrkesfagene som sådan er guttefag, er det likevel sånn at det går flere gutter på en del av de linjene som har størst frafall. Derfor vil et yrkesfagløft også gjøre noe med denne problemstillingen. Så vil jeg helt til slutt si tusen takk til representanten Gunnar Gundersen for en god og spennende interpellasjon og for mange gode og interessante innlegg.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-04-28:
Det syns jeg var et veldig godt svar fra statsråden. Jeg er veldig godt fornøyd med at det er fokus på problemstillingen, og at det også i likestillingsmeldingen kanskje kommer noe mer om forskning på dette for å finne ut hvordan man kan unngå disse forskjellene. Det som var utgangspunktet mitt, er at grunnskolepoeng og prestasjoner i skolen faktisk er selve grunnlaget for hvordan man skal skape seg et godt liv seinere, hvordan man skal få realisert mulighetene sine. Det er en problemstilling som er viktig, og som Stortinget må ha fokus på. Dette skal ikke være en debatt om kvinner i skolen eller den type ting, for det er mer et spørsmål om man får de virkemidlene og det fokus som problemstillingen fortjener, og som forskjellene tyder på at man bør ha. Det syns jeg det er viktig å få understreket. Som statsråden sa, det er en generell utfordring, skolene må kanskje bli flinkere til å ta forskningsresultater i bruk, og man bør lære av de skolene som faktisk lykkes. Oppslaget i Glåmdalen, som jeg viste til, viser at det er enorme forskjeller bare innenfor regionen Sør-Hedmark. Så kunne man kanskje ha nytte av at man gjorde det til en regionsak. Jeg skal ikke bringe kommunedebatten inn her, men det er klart at det å få kompetanse inn også på ledernivå på skolen, er viktig. Jeg er glad for at man har gått bort fra dette med at det er sosiale faktorer som ligger bak, og at man i dag fokuserer langt mer på det som skolen selv har kontroll på. Det tror jeg er en langt riktigere vei å gå. Og når det gjelder det som statsråden i og for seg avsluttet med, at gutter er overrepresentert på de fleste sosiale statistikker, stammer mye av det kanskje rett og slett fra denne problemstillingen. Dermed er det en særdeles viktig problemstilling, særlig når vi leser hovedoppslaget i dagens Aftenposten. Så ser jeg ser fram til debatten. Jeg er veldig godt fornøyd med statsrådens svar så langt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-04-28:
Jeg vil takke for det jeg oppfatter som en god debatt. Jeg oppfatter at det er stor oppmerksomhet rundt og fokusering på problemstillingen. Da er i grunnen jeg fornøyd, for dette startet med møtet mellom hedmarksbenken og Fylkesmannen, og det jeg egentlig savnet der, var rett og slett nysgjerrigheten på hvorfor det er slik. Det fikk vi en debatt rundt som gjorde at man i hvert fall fikk diskutert det litt. Jeg har nok mine oppfatninger om hva dette kan skyldes, men det er lenge siden jeg har drevet med skolepolitikk, så jeg ønsket egentlig bare å fokusere på en problemstilling. Jeg synes jeg har fått mange gode svar i løpet av debatten. Jeg vil takke flere for gode innspill. Jeg synes Tveiten Benestad hadde en god historie som illustrerer mye av utfordringen, og dette med fysisk aktivitet, som Tyvand var inne på, hadde jo Høyres landsmøte også en kort uttalelse om. Jeg er helt overbevist om at det er mange sånne faktorer som kan spille en rolle, og som gjør at man – som Tingelstad Wøien var inne på – kan finne den indre motivasjonen hos den enkelte. Det er jo da man gjør en god jobb for hver enkelt elev – når man klarer å finne fram til hva det er som gjør at hver enkelt presterer. Det er enkelt sagt, og så er det fryktelig vanskelig å få til i praksis. Det har jeg stor respekt for, men det viktige er at det fokuseres på utfordringen. Og igjen: Jeg er veldig godt fornøyd med at statsråden åpenbart tar dette på alvor. Det gode i det jeg mener er kommet fram – og i det jeg har gravd fram selv – er at de skolene som faktisk presterer godt for alle elever, også på mange måter har de minste forskjellene. Og da må det være ganske mye godt man kan forfølge her, også for å få rettet det opp. Jeg er enig med Tingelstad Wøien i at Hedmark-skolen sikkert kan være en god illustrasjon på mange utfordringer, for det er store forskjeller i fylket. Jeg hadde ikke regnet med at man skulle ta den debatten her i dag, men det er jo f.eks. ganske bemerkelsesverdig at sørfylket ligger vesentlig lavere enn nordfylket når det gjelder skoleprestasjoner. Men det får vi ta en annen gang. Nå handlet det om kjønnsforskjeller i skolen, og jeg synes særlig at med en gang man kommer over på nasjonale prøver – det var derfor jeg bare nevnte lesing og matematikk, for det er der man har resultatene – med objektiv bedømming, er forskjellene nesten ikke til stede. Det sier noe om at da er det ganske mye skolen selv kan gjøre med dette, og i hvert fall være oppmerksom på dette med hvordan man behandler gutter og jenter. Så jeg takker for en god debatt og håper at man opprettholder fokuset på problemstillingen, for det er viktig for hvordan hver enkelt kan realisere seg selv framover.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-04-28:
Jeg vil gi ros til interpellanten for å ha tatt opp denne problemstillingen. Det er fra mange hold reist bekymringer for hvordan det går med gutter i skolen i dag. Vi vet at mange kanskje ikke trives i skolen og opplever at skolen er mer lagt til rette for jenter. Standpunktkarakterene fra grunnskolen viser også at jenter gjør det bedre i alle fag enn gutter, unntatt i kroppsøving. Dette er en utvikling det er verdt å tenke over. En god skole skal bidra til at alle elever finner seg rette og får utvikle seg. Det er og må være vårt viktigste mål. Jeg tror vi alle i denne sal er enige om at skolen skal legge like mye til rette for jenter som for gutter. Alle skal møte utfordringer. Når vi samtidig ser at så ikke alltid er tilfellet, reiser det spørsmålet om hva kan vi gjøre. Som flere har vært inne på, er det verdt å merke seg at flere forskningsfunn, bl.a. fra NOVA, viser at skoler hvor det ikke er forskjeller mellom jenters og gutters læringsutbytte, er skoler som kjennetegnes av et generelt høyt læringstrykk. De legger ikke spesielt til rette for gutter, men har forventninger til alle elever, uavhengig av kjønn. Jeg synes det er verdt å reflektere over dette, og over hva det betyr for hvordan vi best kan hjelpe de guttene som trenger det. Det er ikke nødvendigvis gjennom å legge opp egne tilbud for dem, men gjennom at de møter en skole som stiller krav og forventninger til alle elevene, uavhengig av ferdigheter. En av våre kjente skoleforskere forteller om en episode han en gang var vitne til da han var på besøk i en barnehage for å observere barna og de ansatte. Det er sikkert noen av dere som kjenner historien: En gruppe med barn i fire–fem-årsalderen skulle ut på tur, og han ble med. Mens de gikk, kunne forskeren ikke la være å legge merke til at den ene gutten gikk med øynene nesten lukket og kunne knapt se. Han hadde dem åpne nok til å se hvor han gikk for ikke å falle, men ellers så han lite. Dette vekket naturlig nok nysgjerrigheten til forskeren som gikk bort til gutten og spurte hvorfor han gikk tur med øynene nesten lukket. Da svarte gutten raskt og kontant: Jo, det er fordi at hvis jeg ikke ser hva som er rundt meg, så kan jeg ikke tegne det når vi kommer tilbake til barnehagen. Det må vi alltid gjøre når vi ha vært på tur, og jeg vil heller gjøre noe annet. For meg illustrerer denne lille anekdoten betydningen av at aktiviteter i skole og barnehage må være tilpasset både gutter og jenter. Det bidrar til motivasjon for læring. Det trenger gutter på lik linje med jenter. Kunnskapsdepartementet gir uttrykk for at de ønsker mer forskning om kjønnsforskjeller i skoleprestasjonene, og det er viktig. Jeg er også veldig glad for at regjeringen og kunnskapsministeren nå sier at de har som mål å øke kunnskapen om hvilke faktorer som kan forklare forskjellen mellom jenters og gutters læring og utvikling. Det er en kunnskap vi trenger, og som er nødvendig for at vi skal komme videre med dette.
Siv Elin Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Statsråden sier at det er problematisk at skolene ikke bruker den kunnskapen som finnes omkring årsakene til forskjellene, når de skal arbeide med å utjevne ulikhetene mellom kjønnene i skolene. Problemet er jo at det er liten enighet omkring disse årsakene, og forskningen spriker i alle retninger. Jeg synes det er noe merkelig at statsråden fokuserer så mye på rapporten om læringstrykk og den effekten som det har hatt på utjevning av forskjeller, og ikke sier mer om den uenigheten og mangelen på samsvar i forskningen som er innenfor dette feltet. Det er altså liten enighet om årsakene, og dermed blir det også enkelt å se for seg årsakene til at skolene og skoleeierne sliter med å velge de riktige verktøyene. NOVA-rapporten fra 2014 fant ingen studier av tiltak for å motvirke kjønnsforskjellene i skoleprestasjonene, og den sier at «også i norsk skole savnes gode forsøk som kan implementeres systematisk og evalueres». Det har vært dratt fram her av flere viktigheten av de ulike læringsformer og vektlegging av praktiske fag som verdifull kunnskap i et samfunn. Andre elementer som vi bør se nærmere på, er f.eks.: Hvordan har vi lagt opp skolehverdagen vår? Og i hvilken grad har man rom for å møte de ulike barns behov – dette med å sitte i ro lenge ad gangen, og dette med å få inn et skolemåltid for å sikre at elevene har den energien de trenger for å klare å konsentrere seg en hel dag? SV mener at dette er viktige faktorer for både gutter og jenter i arbeidet med å utjevne forskjellene. Vi må altså få en bredere enighet om og forståelse av årsakene og virkningene av tiltak basert på forsøk. Derfor er det viktig å forske mer på dette, og målet med denne forskningen må være å gi skoleeierne og skolelederne enklere tilgang til verktøy og arbeidsmetoder for å kunne løse disse utfordringene.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Som Flåtten, Syversen og saksordføreren sa, er vi her enige om mye. Det er gledelig, og det er svært viktig. Jeg vil først og fremst gi ros til Kristelig Folkeparti ved Hans Olav Syversen, Line Henriette Hjemdal og Kjell Ingolf Ropstad for å ha fremmet dette representantforslaget. Det er et godt initiativ og et bidrag som er viktig i kampen mot svart arbeid. Jeg vil også gi ros til saksordføreren, som har lagt seg i selen for å få til denne enigheten. Så er det noen nyanser ute og går her. Vi har bl.a. et forslag sammen med Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti der vi sier følgende: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at Oslo kommunes nye krav i standardkontraktene for offentlige innkjøp, vedtatt 10. juni 2014, blir gjort gjeldende for alle offentlige innkjøp over en viss størrelse.» Jeg tar dermed opp dette forslaget. Så vil jeg understreke én ting spesielt: Syversen var innom dette med arbeidsfolks rettigheter, i tillegg til tap av inntekter for storsamfunnet osv. Vi er i Norge svært avhengige av, hvis vi skal bygge landet videre, i bygd og by, at vi har gode fagarbeidere. Ikke minst for å rekruttere ungdom til byggebransjen og alle andre bransjer hvor fagfolk trengs, er kampen mot svart arbeid og det å ha et anstendig arbeidsliv så utrolig viktig – for at vi skal lykkes med å motivere og lykkes med å ha arbeidsplasser som er Norge verdig. Sett i lys av det er dette en god dag, en fin avslutning på dagens møte, med finanskomiteen, som evner å være enig om mye når enighet er innen rekkevidde. Det er en kvalitet ved demokratiet.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Saksordføreren, Sigurd Hille, har gitt en god gjennomgang av hva denne saken handler om. Dette er også en sak hvor samarbeidsviljen har vært hentet fram hos alle i vår komité. Arbeiderpartiet, sammen med SV, er imidlertid kritisk til regjeringas forslag til maksimalramme og barnetillegg, og derfor er det bra at vi i komiteen, som saksordføreren redegjorde for, har klart å samles om at satsen for barnetillegget i tjenestepensjonsloven settes tilsvarende tillegget i de offentlige tjenestepensjonsordningene. Vi er også tilfreds med at det vil være adgang til å videreføre fripoliser inntil dekning utover folketrygden blir standard i alle bedrifter. Vi er imidlertid kritisk til at departementet foreslår en mer komplisert maksimalramme enn banklovkommisjonens flertall ønsker. Vi synes ellers at det er urimelig at innstrammingen er størst på lave inntekter. Vårt utgangspunkt er at ingen velger å bli ufør av fri vilje. Vi er opptatt av den sosiale profilen og av å sikre en innretning slik at ikke uforholdsmessig store deler av bedriftens pensjon tilfaller inntekter over 6 G. Men det er helt riktig som saksordføreren sa, vi fremmer ingen endringer. Denne lovendringa har dermed følgende prognose: Det ser ut til at det vil enstemmig vedtatt – og det er bra.