Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-04-04:
Jeg syns det er fint at vi gjennom denne interpellasjonen får anledning til å sette søkelys på norsk-kinesisk økonomisk samarbeid. Kina er ikke bare et stort land i areal og folketall, men det har i høy grad også en sterkt voksende økonomi. Kina er også for oss blitt et veldig viktig marked. Kina er, som statsråden nettopp nevnte, vår største handelspartner i Asia, og det vil åpenbart komme til å bli enda viktigere i årene framover. Det som skjer i Kina, har altså direkte betydning ikke bare for verdensøkonomien, men også for et lite land som Norge. Vår åpne og stadig mer globaliserte økonomi bidrar selvsagt til dette. Norge og Kina har gjennom mange år hatt et maritimt samarbeid. Norske redere bygger stadig flere skip ved kinesiske verft. Til gjengjeld har det gitt norske utstyrsleverandører vid adgang til det kinesiske markedet. Enn så lenge har vi på dette området et teknologisk fortrinn på grunn av at vi unektelig har en noe mer avansert produksjon enn det kineserne hittil har vært i stand til å stille opp med. Men det er ikke naturgitt at det skal være slik i all framtid. Med den satsingen som kineserne nå gjør innenfor sjøfart og maritime næringer, kommer de raskt etter Vesten på dette området. Med mindre vi selv forstår å utnytte de fortrinn som vi har, ved fortsatt satsing på forskning og utvikling og levende maritime næringer, vil forspranget raskt bli spist opp. Og ettersom jeg faktisk mener at norsk sjøfart og norske sjøfolk er en livsbetingelse for maritim virksomhet her i landet, er jeg glad for at denne regjeringen har gjenskapt optimismen i de maritime næringene. Nettolønnsordningen for sjøfolk har i seg selv bidratt til dette. Når Regjeringen i Soria Moria-erklæringen skriver at Norge må ha en ambisjon om å være verdensledende innen maritim forskning, kompetanseutvikling og nyskaping, er også det et uttrykk for viljen til å satse. Da må vi også sørge for at norske rederier og sjøfolk blir i stand til å møte den stadig tøffere internasjonale konkurransen. Jeg vil i den forbindelse spesielt peke på Regjeringens egen forpliktelse til å ta internasjonale initiativ for å sikre like konkurransevilkår for sjøfolk i nordiske og europeiske land, bl.a. for å hindre skattekonkurranse. Veksten i kinesisk økonomi skaper nemlig nye muligheter for vår handelsflåte. Disse mulighetene er det viktig at vi vet å utnytte. Som næringsministeren pekte på i sitt innlegg, er fisk vår største eksportvare til Kina. For meg er det imidlertid et tankekors at det skal lønne seg å transportere norsk fisk til Kina for at den skal bearbeides der før den transporteres tilbake til Norge og Europa for salg til konsumentene i vår del av verden. I og for seg er det et uttrykk for at transport er for billig, men det er også et uttrykk for Kinas utviklingsnivå med uhyre lave lønninger og arbeidsvilkår, som vi må tilbake til første del av siste århundre for å finne maken til her i landet. Derfor er det i vår egeninteresse at velstandsnivået i Kina raskt blir bedre, og at arbeidsfolk der får nyte godt av den velstandsøkningen som nå skjer. Utviklingen i Kina går på mange måter i ulike retninger. Økende velstand for millioner av mennesker og en ny økonomisk frihet er et viktig bidrag til den samlede velferden i landet. Det er eksempelvis et paradoks at Kina nå er et av de viktigste markedene for norsk pelsdyrnæring, og at etterspørselen etter mink- og reveskinn på det kinesiske markedet er en hovedårsak til rekordpriser og klondykeliknende tilstander i pelsdyrnæringen i flere land. For nøyaktig en uke siden hadde vi i denne salen en annen debatt om Kina med bakgrunn i representanten Vallersnes’ interpellasjon om menneskerettighetsdialogen med Kina. Vi fikk da høre at utenriksministeren innenfor sitt departementsområde mener at det er viktig å bedre vår egen kompetanse på og om Kina og kinesiske forhold nettopp i lys av Kinas betydning for raskt voksende norsk-kinesiske forbindelser. Det er mulig det er en naiv forestilling, men jeg tror faktisk at våre verdier og vår holdning til menneskerettigheter, arbeidsforhold og miljøspørsmål i lengden vil være en fordel for et lite land som Norge, også handelspolitisk.