Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Stortingsmeldingen vi i dag har til behandling, gjelder innretningen på den framtidige helsepolitikken om økt satsing på helsetjenestene i kommunene, om økt forebygging og bedre koordinerte tjenester og pasientforløp, og at ingen skal ligge unødvendig på sjukehus. Vi skal først og fremst bruke samfunnets ressurser, de økonomiske og personellmessige, i dag og i framtida, mer fornuftig. Eller sagt med et ord som jeg liker: Vi skal gjøre ting smartere gjennom en reform som alle er enige om trengs. Jeg trodde i hvert fall at alle var enige om det. Jeg besøkte Distriktsmedisinsk senter på Otta på fredag. Kommunen har brukt 96 mill. kr på å bygge et fantastisk senter der. Det som skjedde i den samlingen som var der oppe, bare vitner om at sjukehussektoren og kommunen er godt i gang med mye spennende samarbeid. Iveren er svært stor, og vi skal tilrettelegge slik at man skal komme godt videre. Vi rød-grønne har lyttet, noe som egentlig også bør være noe av formålet med eksempelvis Stortingets komitéhøringer. Og ikke bare har vi lyttet, men vi har faktisk tatt hensyn til gode argumenter, ikke minst framført av KS, som gjør at vi vil kvalitetssikre mulige modeller for økonomiske incentiver. Faktisk står en samlet komité bak merknaden om en slik kvalitetssikring. Samtidig kritiserer en meget sjøltilfreds opposisjon oss rød-grønne for at det dermed nærmest ikke er noe igjen av reformen. Det syns jeg blir noe eiendommelig. Kommunal betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter, med tilhørende økonomiske overføringer til kommunene, slutter vi oss til nå. Jeg vil understreke viktigheten av at det er klare definisjoner av begrepet «utskrivningsklar», og at avtaleverk knyttet til en slik ordning kommer på plass. De økonomiske overføringene til kommuner må også være av riktig og rimelig størrelse. Samtidig må kommunesektoren gjennom frie inntekter – og/eller øremerkede midler – få påfyll av penger for å bygge ut tjenestetilbudet, kunne takle økt ansvar, i tillegg til behovene den demografiske utviklingen vil kreve. Så vil mulige incentivmodeller bli gjennomgått nærmere, og i tur og orden, slik statsråden redegjorde for, vil saker komme til behandling her i Stortinget, og i sum gi det samlede rammeverket for reformen økonomisk, juridisk og organisatorisk. Vi skal rett og slett gjøre det ordentlig. Reformen innebærer betydelig endring, men det skal være trygg endring, og i særdeleshet skal det handle om trygg endring for pasientene, brukerne, slik at de skal føle seg trygge på at vi får innfasingsperioden til å gå harmonisk for seg. Derfor er det også viktig at incentivordninger som vi måtte velge å ta i bruk, i tillegg til de økonomiske overføringer, er gode og vil fungere etter hensikten. Det forutsetter at de i hovedsak er knyttet til forhold kommunene har rimelig mulighet til å påvirke, og slik at det lønner seg også økonomisk å satse og arbeide smart, at det oppleves noenlunde rettferdig kommunene imellom, og at det ikke eksponerer kommunene for uhensiktsmessig økonomisk risiko. Da tenker jeg særlig på de minste kommunene som naturlig nok vil være spesielt sårbare for svingninger i behov. Og jeg vil legge til at også helseforetakene trenger forutsigbarhet for å kunne planlegge og bruke ressursene godt. Det er jo slik at trygghet og forutsigbarhet som regel gir det beste klimaet for kreative samarbeidsløsninger mellom aktører som vi forventer og er helt avhengig av mestrer god samhandling. Det er et utstrakt kommunesamarbeid i Norge på mange samfunnsområder i dag, og med Samhandlingsreformen vil dette samarbeidet få nye dimensjoner. Kommuner flest må finne partnere, for de fleste kommuner er av en størrelse som nødvendiggjør at de samarbeider nært med gode naboer for å møte økt ansvar knyttet til viktige helseoppgaver, bl.a. lokalmedisinske sentre og mer spesialiserte tjenester. Jo bedre kommunene blir til å finne felles løsninger, jo flere helsetjenester og -tilbud vil de kunne bidra til å gi sin befolkning – nært. Og desto mer motiverende vil det også være for spesialisthelsetjenesten å samarbeide med kommunene om desentraliserte tjenester. Reformen kan gjennomføres med dagens kommunestruktur, men jeg har ingenting imot om noen nå vurderer å slå seg sammen – som ett av alternativene med tanke på gode organisasjonsmodeller lokalt.