trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Ja, hvis Lundteigen leser også de andre forslagene våre, så ligger det mange forslag nettopp om dette i vårt opplegg, f.eks. dette med opptrapping av satsen for dreneringstilskudd for å øke og bedre agronomi, jordvelferd og jordas evne til CO2-binding. Det er også mange andre tiltak her for å sikre tilgjengelig bruk av jordarealet, og at man skal bruke det til egenprodusert fôrandel. Vi ønsker også opprettelse av et jordvelferdsfond, etter modell fra Skogfondet. For vi mener at det er hvordan man bruker den norske jorda, og at den må brukes i et tusenårsperspektiv, som er det norsk landbrukspolitikk først og fremst er nødt til å støtte opp under, for grunnlaget for at vi i det hele tatt skal kunne produsere mat framover, er at vi greier å ta vare på den.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Nei, det gjør jeg ikke. Det jeg ser en risiko for nå, er at et stort flertall i Stortinget støtter opp om en retning i landbrukspolitikken som er feil. Vi mener det hadde vært riktig at det flertallet som jeg vet er enig med SV – for Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre er jo egentlig enige om at mye av dette går i feil retning – hadde satt foten ordentlig ned, satt skapet på plass og sagt i hvilken retning det skulle gå. Jeg tror det er den eneste måten å få justert en kurs på overfor en regjering som vil i stikk motsatt retning. Vi kan ikke overlate det ansvaret til jordbrukets organisasjoner alene. Det er Stortingets ansvar.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
SV kommer til å støtte Miljøpartiet De Grønnes forslag nr. 22 og forslag nr. 23. Etter denne passiaren mellom representanten Lundteigen og Rasmus Hansson regner jeg også med at Miljøpartiet De Grønne kommer til å støtte noen av SVs forslag, bl.a. det forslaget der vi ber om en opptrapping av satsen for dreneringstilskuddet for å bedre agronomi, jordvelferd og jordas evne til CO2-binding, altså at man ikke skal nydyrke myr, men at man skal ta vare på den matjorda man allerede har, slik at den også binder mer CO2. Det er en rekke andre av disse forslagene som går på jordvelferd, agronomi og økologisk produksjon og forbruk som jeg vil tro at Miljøpartiet De Grønne vil støtte opp om. Det er interessant å vite om Miljøpartiet De Grønne, i likhet med SV, vil støtte forslag om at man styrker rekrutteringstiltakene for kvinner i landbruket.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Jordbruksoppgjøret er viktig, men det er noe som er enda viktigere enn det, hvis vi skal opprettholde norsk landbruk, og det er tollvernet. Uten tollvern er det nesten umulig å se for seg at det skal være noe særlig igjen av norsk landbruk. Så det å ta kampen for tollvernet er det helt nødvendig at regjeringen gjør. Regjeringen og statsråden har sagt at en ønsker å redusere deler av tollvernet, men har blitt instruert av Stortinget til å gå imot sin egen politikk og beholde tollvernet. Da er mitt spørsmål til statsråden nå: Er statsråden nå enig i at tollvernet må bestå, og at det er det viktigste grunnlaget for at det er norsk matproduksjon?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Jeg synes det hersker full forvirring om hva f.eks. Fremskrittspartiet egentlig står for. For først snakker de om heltidsbrukeren, at brukene skal bli veldig mye større, og at en skal få mer og mer betalt etter hvert som en blir større – man skulle jo tro at de som var størst, i hvert fall fikk noen bruk det gikk an å drive – men så er man oppe her og snakker pent om kombinasjonsbrukeren, som er ryggraden i norsk landbruk. Hvis vi skal holde jorda oppe og bruke den jorda vi har i hele landet, er det jo kombinasjonsbrukeren som vi må støtte. Og hvis de mister støtte, slik som regjeringens og flertallets opplegg nå er, og som de siste tallene som har blitt offentliggjort fra Landbruksdirektoratet, viser, nemlig at de største nå får opptil 1,5 mill. kr mer, mens alle pengene er tatt fra de minste, for rammen øker jo ikke, er det jo ikke noe landbruk igjen å drive dette mangesysleriet på. Men ryggraden i alt dette flotte entreprenørskapet som foregår nå rundt omkring i bygdene, med en kombinasjon av reiseliv, utmark, landbruk, kultur, kunst, ja, jeg vet ikke hva – det er mange utrolig flinke folk – er jo at de faktisk får betalt for den jobben de gjør i landbruket. Og jeg har ikke hørt at regjeringen, Fremskrittspartiet og Høyre, vil øke rammen. Det betyr at fordelingen på denne måten skal fortsette, og at de store skal få mer og mer, og det betyr at de minste får mindre og mindre, og at alle disse viktige matprodusentene og bygde-, og landbruks-, og nærings-, og reiselivs-, og kultur-, og jeg-vet-ikke-hva-entreprenørene skal få mindre. Summen av dette er negativt. De forslagene vi tar opp, og de kritikkpunktene vi har mot denne avtalen, deler vi med faglagene. Dette er ikke en beskrivelse som SV har funnet på. Dette er en beskrivelse som faglagene sjøl brukte både i fjor og i år. Og jeg registrerer at Bondelaget fant ut at de måtte gå inn på denne avtalen, og det de fikk til på mjølkeregionene spesielt, var veldig viktig. Men denne retningen er feil. Den vil føre til at vi produserer mindre mat på norske ressurser, men det er vel kanskje det som er forskjellen her, at noen mener at det er greit at denne maten produseres på kraftfôr som ikke er produsert i Norge, mens SV mener at det vi skal støtte og satse på, er mat produsert på norske ressurser.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Når representanter ikke har noen saklige argumenter, kommer de med de samme gamle fordommene om at de som ønsker å drive en god fordelingspolitikk, er misunnelige. Denne saken handler rett og slett om å ta litt på alvor det regjeringen og Fremskrittspartiet sjøl sier – at dette skal være mer og mer sjølstendig næringsdrivende. Da skulle man jo tro at de største kunne greie seg sjøl. Men nei da – de største skal få mer og mer og mer, mens de minste skal få mindre og mindre og mindre. Et stort volum må, som Lundteigen sa, tas ut i markedet – prisen på det og dekningen av det – mens statens oppgave er å sikre de minste, sikre det første årsverket og sikre at vi får drift på all jorda vi har i landet. Hvis vi skal greie å øke matproduksjonen på norske ressurser, hvis vi skal greie å ha matproduksjon i hele landet, slik som alle sier, så fungerer ikke det som regjeringen og flertallet står for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Dette blir feil. Vi har gitt stemmeforklaring på at vi skal stemme for forslagene nr. 2 og 3, ikke forslagene nr. 4 og 5.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Det blir også feil på forslagene nr. 2 og 3. Det er de vi skulle stemme for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-17:
Sosialistisk Venstreparti skal støtte forslagene nr. 2, 3, 6 og 7, fra Senterpartiet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Jordbruksavtalen gjelder for kalenderåret 2016. Representanten Foss svarte på spørsmål fra representanten Storberget at det var Budsjettnemndas tall som legges til grunn for forhandlingene. Mitt enkle spørsmål er: Er det slik at Budsjettnemnda utarbeider tall for 2016?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Jordbrukets samfunnsrolle er matvaresikkerhet, og det vi snakker om nå, er nok mat og trygg mat fra norsk jordbruk – trygg mat f.eks. i betydning av at den skal være fri for antibiotikaresistente bakterier. Vi snakker altså om en forbrukersak. Denne matvaresikkerheten er avhengig av planteproduksjon på norske arealer. Noen av plantene spiser vi direkte, andre spiser dyra, men det er planteproduksjonen som er avgjørende. I denne avtalen velger avtalepartene å subsidiere kraftfôret med 70,2 mill. kr, det var et ultimatum fra regjeringa, slik at kraftfôrprisen skal stå stille. Vi får en kostnadsøkning på grasproduksjon som gjør det mindre lønnsomt å dyrke gras. Mitt spørsmål er: Innebærer dette totalt sett at norsk matvaresikkerhet styrkes eller svekkes med denne avtalen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
I regjeringserklæringa står det fra Fremskrittspartiet og Høyre at en vil beholde avtaleinstituttet. I forhandlingene mellom LO og NHO forhandler en for kalenderåret 2015, og det framskaffes tall fra teknisk beregningsutvalg for 2015. I forhandlingene mellom jordbruket og stat er det mange som tror at en fortsatt forhandler og inngår avtaler for kalenderåret 2015. Det skjer jo ikke, det er for 2016. Flere, inklusiv saksordfører, er i villfarelse når det gjelder hvilke tall som kommer fra Budsjettnemnda. Budsjettnemnda kommer med tall for 2015, ikke for 2016. Mitt spørsmål er da: Hadde det ikke vært en fordel å ha et felles tallmateriale for forhandlingene, slik at forhandlingene dermed burde skje for kalenderåret 2015, slik det er i LO–NHO-oppgjøret?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Årets jordbruksforhandlinger skjedde ut ifra den avtalen som ble inngått i Stortinget i fjor mellom regjeringa og Kristelig Folkeparti og Venstre. Jordbruksavtaleinstituttet baserer seg på at forhandlingene skal skje på Stortingets grunnlag foregående år. Det er en klar rolledeling mellom jordbruksavtalepartenes behandling og Stortingets behandling. Kristelig Folkeparti legger vesentlig vekt på at en ikke skal undergrave forhandlingsinstituttet, noe som jeg er helt enig i. Samtidig sier representanten at Kristelig Folkeparti vil ikke blande seg inn i innretningen. Så ble det også sagt at avtalen skal ikke gå ut over små og mellomstore bruk, og det er viktig at vi har en betydelig fôrdyrking slik at sjølforsyningsgraden kan være på om lag 40 pst. Men dersom det går ut over små og mellomstore bruk – det som i dag kalles store familiebruk, for det er det som er virkeligheten – og det går ut over planteproduksjonen ved at den blir mindre, vil Kristelig Folkeparti oppfatte det som et problem for forhandlingsinstituttet om Stortinget i dag griper inn?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Første strofe i en viktig sang lyder: «All kultur er dyrken – først og fremst av jord.» Norge er et grasland, 60–70 pst. av den fulldyrkede jorda er gras, og kraftfôrprisen, en høy kraftfôrpris, er helt sentral i enhver jordbrukspolitisk debatt, fordi kraftfôrprisen definerer verdien av graset. Jeg setter utrolig stor pris på at SV er enig i denne grunnleggende forståelsen. Det ville kunne ha forenklet jordbruksavtalen svært dersom en hadde hatt den forståelsen blant Stortingets flertall. Men mitt spørsmål går på at når en må ha mer areal, så må en grøfte vassjuk jord – også myrjord – og da må en nydyrke jord, da må en bruke mer beite i utmark. Er SV enig i dette?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Alle husdyr kan spise kraftfôr. Et annet ord for kraftfôr er mel, og mel er menneskemat. Noen dyr kan bare spise mel, det er gris og kylling de fremste representantene for, og de er veldig dyktige til det. Drøvtyggere og hest kan spise både kraftfôr og gras. Hva den enkelte gårdbruker bruker til ku, hvor mye kraftfôr og hvor mye gras, avhenger av prisen. Hvis kraftfôr er billig, bruker en mye, hvis kraftfôr er dyrt, bruker en lite. Jeg forstår Miljøpartiet slik at en ønsker å få en plan for økt matproduksjon av norske ressurser, på godt norsk betyr det på norske arealer. En ønsker å få opp arealene, og arealene som er ledige, er grasarealer. Vil Miljøpartiet De Grønne styrke grøftinga også av vassjuk myr, nydyrke og øke beitinga for å sikre sitt syn?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Dette er veldig viktig. En god del av den fulldyrkede jorda vi har, er myrjord. Den myrjorda er den som trenger, i mange tilfeller, mest grøfting. Er det da altså slik at Miljøpartiet De Grønne ikke ønsker at en skal grøfte vassjuk fulldyrket jord som er myr? Er det videre slik at en ikke ønsker å nydyrke arealer for å få mer fulldyrket jord? Er det slik at en ikke ønsker å bedre, altså øke, beitebruken? Hvis en er imot de tre tingene, blir det liten troverdighet over det å bygge norsk jordbruk mer på norske arealer.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Vi snakker ikke nå om myr, vi snakker om fulldyrket jord som tidligere har vært myr – det er fulldyrket jord nå, men det er myrjord. Er det virkelig sånn at myrjord, som vi har veldig mange hundre tusen mål av i Norge, ikke skal kunne grøftes for å få ut vannet, for dermed å være fruktbar – etter Miljøpartiet De Grønnes syn?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Det er viktig å ha klart for seg rollefordelinga mellom jordbruksforhandlingene og Stortingets ansvar. Jordbruksforhandlingene må ses på som en forberedelse til Stortingets behandling, og jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiets landbrukspolitiske talsmann, Knut Storberget, nå er enig i den forståelsen. Dette er nøye drøftet i NOU 1988:10, Hovedavtale for jordbruket. Der går dette godt fram i kapittel 5, som jeg anbefaler flere å lese. Årets jordbruksavtale er forhandlet fram ut fra den avtalen som regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre inngikk i fjor. Det er disse partienes prioriteringer som ligger i årets avtale. Det er derfor sjølsagt naturlig at de fire partiene er enige om det som skjer. Når Stortinget og stortingsrepresentantene skal vurdere en inngått avtale, må det vurderes ut ifra den samfunnsrollen som jordbruket har. Det er samfunnsrollen som gjør at vi i det hele tatt har en offentlig jordbrukspolitikk. Det som er samfunnsrollen, er matvaresikkerheten – sikkerhet for nok og trygg mat fra norsk jordbruk, altså bruk av jord. Jordbruk er bruk av jord. Dette er en forbrukersak. Det er i forbrukernes interesse at vi har en matvaresikkerhet. For å få til den forbrukerinteressen må det være en allianse mellom forbrukere og gårdbrukere. For at gårdbrukerne skal gjøre sin del av denne jobben, må det gis inntektsmuligheter som er attraktive for ungdommen – for neste generasjon. Det er lakmustesten på om alliansen fungerer i praksis. Denne matvaresikkerheten er redusert over lang tid slik at den nå er på nærmere 35–40 pst. – svært lav. Årsaken til det er en reduksjon i planteproduksjonen på norske arealer som følge av mindre totalareal og fallende avling. Fallende avling er noe som ethvert våkent øye ser når en ser grasveksten rundt omkring. Den inngåtte avtalen vil redusere planteproduksjonen i Norge fordi det vil bli enda mindre lønnsomt å produsere gras. Avtalen innebærer at en bruker 70,2 mill. kr til å subsidiere kraftfôret. Det er over 25 mill. kr mer enn de varige økte bevilgningene over statsbudsjettet. Det er det sentrale. Jeg vil komme nærmere tilbake og utfylle denne forståelsen, men jeg vil allerede nå ta opp det forslaget som jeg sjøl har referert til, og som jeg seinere vil gå inn på. Så til slutt: Jeg vil stemme imot den inngåtte avtalen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Jeg er helt enig med Arbeiderpartiets landbrukspolitiske talsperson, som sa at kornprisen måtte økes. Det er et viktig signal. Jeg tror det har bred forståelse her i salen at kornprisen må økes mer i årene framover. Det som er spørsmålet videre, er om den økte kornprisen skal subsidieres vekk når en snakker om kraftfôr. Det håper jeg at representanten Storberget kan avklare i det neste innlegget. Det som bl.a. var spesielt med årets avtale, var at regjeringa ved statsråd Listhaug stilte som ultimatum at kraftfôrprisen ikke skulle økes. Statsråden stilte også et annet ultimatum, nemlig at en skulle ta vekk frakttilskuddet for pelsdyrfôr. Disse to tingene ble stilt som ultimatum overfor jordbrukets organisasjoner. Om regjeringa vil avslutte pelsdyrholdet utover i landet, bør en si det – og så gi erstatning til dem som blir berørt slik at de ikke har økonomisk grunnlag til å fortsette. Det ville gitt forutsigbarhet. Jeg vil si at det å forhandle med jordbrukets organisasjoner ut fra ultimatum er uhørt, og det tåler ikke dagens lys. Det skulle tatt seg ut om jordbruket sjøl stilte ultimatum i forhandlingene. Da hadde det blitt oppstyr. Tilskudd til lammeslakt er endret. En har endret utbetalingstidspunktet. Staten sparer penger. Slike endringer er konsekvent til statens fordel. Jordbruket taper – i år er det saueholderne. Det er godt at erkjennelsen om dette systemet blir mer kjent, slik at det blir vanskeligere å gjennomføre sånne operasjoner neste år. Hvis en hadde flyttet utbetalingstidspunktet tilbake i tid, da skulle en hørt ramaskrik fra regjeringa. Det koster mer for staten, ville det da blitt sagt. En forhandler ut fra Stortingets vilje. Ingen på Stortinget har sagt at en vil svekke matvaresikkerheten, at en vil øke inntektsforskjellene, nei, en snakker om å ha mer matvaresikkerhet, om å ta vekk inntektsforskjellene. Men det som skjer, er det stikk motsatte. En har altså over lang tid gitt inntrykk av at matvaresikkerheten skal økes, at inntektsforskjellene skal svekkes. Det er det motsatte som skjer, og det er denne tilsløringa som undergraver forhandlingsinstituttet. Det er derfor viktig at vi får en debatt omkring det, sånn at det kan få større troverdighet, og sånn at vi kan få tillit til systemet. Det er helt avgjørende for at dette skal fortsette. Det må bli slutt på tilsløringene. Det må bli slutt på å si én ting – og så er resultatet noe annet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Dagens jordbrukspolitikk er tuftet på tre hovedstolper: lav rente og statsfinansierte driftsbygninger, billig importert kraftfôr, og stadig større avhengighet av bevilgninger over statsbudsjettet for dem som driver stort. Dette er utrygt, og den storskogen som en her forsøker å bygge opp, vil stå utrygt når en ikke har verneskog. Det erkjenner stadig flere. SV vil gjeninnføre tak på produksjonstillegg. Ja, sjølsagt, fordi det bygger på den forståelsen at markedsprisene skal sikre økonomien i stordrifta, og bevilgningene skal sikre det som markedsprisene ikke får til. Og det er spesielt at næringslivspartiet Høyre, som snakker om sjølstendig næringsdrivende, ikke forstår disse sammenhengene og forstår å bruke markedsprisene slik som en gir inntrykk av i alle andre sammenhenger.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Først vil jeg takke saksordføreren for en god innledning om saken. Dette er en reform, og vi vet jo alle at det ikke er mulig å si at ingen skal kunne tape på en reform. Det vil jeg gjenta. Vi går fra et system og over til et annet system, og da vil en komme ulikt ut. Men jeg vil understreke det som jeg føler at også statsråden har et hjerte for, nemlig at en skal skjerme de økonomisk svake ved denne reformen, for er det noe de økonomisk svake trenger, så er det å få en bedring i sine ytelser. Jeg har lyst å utfordre statsråden på om ikke det er også statsrådens intensjon, når vi i komiteen sier at de som kommer bedre ut, er minstepensjonister med gjeld, de med lav og middels uførepensjon som også har tjenestepensjon, og det er uføre med barnetillegg. Det er en viktig grunnholdning i alt dette. Det er også det at vi her sier at det skal lette mulighetene til å arbeide med sin arbeidsinnsats, men vi må aldri glemme at de fleste uføretrygdede ikke har mulighet til å arbeide, og dermed altså ikke er i den situasjonen som vi andre er i, nemlig at vi har inntekt av vårt eget arbeid. Det er en viktig, men krevende reform, og det er sårbare grupper vi snakker om. Vi i Senterpartiet er veldig glad for det initiativet som Arbeiderpartiet har vist i saken, både initiativet som fikk en enstemmig komité med på initiativdebatten her i salen, og den høringa som Senterpartiet og SV var med på. Det er viktig for å opplyse saken. Det som kom fram i den høringa, var at uførereformen ikke måtte føre til et svekket tilbud av andre ytelser, enten de er statlige eller kommunale. Vi i Senterpartiet er glad for at regjeringa nå har utvidet overgangsordninga til å gjelde alle som taper over 4 000 kr, mens grensen før var 6 000 kr. Det var en klok endring. Vi er også veldig glad for det som blir sagt, at det skal komme som egen sak til Stortinget fra Kommunaldepartementet at en ikke skal tape på bostøtte, at en skal få en egen sak fra Justisdepartementet om fri rettshjelp, og at en skal få en gjennomgang av bilstønadsordninga, altså om ulike deler av dette med fri bil fra folketrygden. Det er det viktig at en har en gjennomgang på. Og det er her sentralt for oss i Senterpartiet å få avklart om statsrådens holdning til alle disse gjennomgangene er basert på det fordelingspolitiske grunnsynet at de mange som her har en svært lav ytelse i forhold til vårt høye kostnadsnivå, heller får en forbedring enn en svekkelse av det som da blir resultatet. Derfor er Senterpartiet langt på vei enig i forslagene nr. 2 og 3, fra SV. Vi har valgt ikke å støtte de forslagene i innstillinga og vil heller ikke støtte dem ved avstemninga, men intensjonen i de forslagene regner vi med at regjeringa kommer tilbake til, basert på de premissene jeg nå har nevnt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Nå har det oppstått en veldig spesiell situasjon. Tilsynelatende er alle i denne sal enige om at fast ansettelse skal være hovedregelen i norsk arbeidsliv. Så har vi en statsråd som ikke kan definere hva som menes med fast ansettelse. Jeg vil derfor spørre på nytt: Etter min definisjon er fast ansettelse en forpliktende stillingsstørrelse, med en avklart arbeidsplikt og rett til lønn, samt at en har et stillingsvern lik det som gjelder for alle faste stillinger. Er statsråden enig eller uenig i denne definisjonen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Det er sagt her fra mange at det er stor grad av enighet omkring fast ansettelse. Debatten har vist at det er grunnleggende feil. Det er jo grunnleggende uenighet, for en er ikke enige engang om hva en mener med fast ansettelse. Statsråden sier at en skal ha trygge, gode og seriøse forhold i arbeidslivet. Ja, det er vi alle enige om. Men det må jo finne sin forankring i lovverket. Statsråden sier at han er bekymret. Statsråden sier at han vil arbeide etter internasjonale forhold. Ja, det er bra at statsråden arbeider internasjonalt og ser hen til Sverige, Finland og andre. Men fortsatt er det sånn at Det norske storting har ansvaret for norsk lov. Jeg har ikke opplevd at noen har sagt at det er i strid med EØS-avtalen å fastsette hva fast ansettelse er i arbeidsmiljøloven. Arbeidstvistloven har klare definisjoner, men arbeidsmiljøloven, som denne saken gjelder, har ikke definisjoner på fast ansettelse. NHO svarer med som argument til komiteen at det ikke er avklart i arbeidsmiljøloven hva som er definisjonen på fast ansettelse. Nettopp – det er det som gir grunnlaget for den uholdbare situasjonen som utvikler seg. NHO Service gjør alt de kan for å unngå at sakene kommer inn i rettsapparatet, og inngår forlik med den enkelte, for dermed å unngå å få den prinsipielle avklaringa. Det vet statsråden. Jeg er også kjent med at departementet under den rød-grønne tida arbeidet med å gå grundig inn i dette. Men det er det ikke gjort noe videre med. Senterpartiet har ikke noen problemer med å si at de handlingsplanene som kom under den rød-grønne regjeringa, var for svake. Jeg kan si det en gang til: De var for svake, de tar ikke ondet ved roten. Vi har ikke noen legal definisjon av fast ansatte og midlertidig ansatte som tilkallingsvikarer. Det må til. Som representanten Heidi Greni sier: Disse tilkallingsvikarene har heller ikke mulighet til å ta seg annen stilling, fordi de dermed blir mindre aktuelle for et bemanningsbyrå, som har altfor mange i sin stall i forhold til de jobbene de har. Det vet statsråden. Senterpartiet er for et tett samarbeid med partene i arbeidslivet, men vi ønsker å ta vårt politiske ansvar. Jeg avslutter med å si at det er meget spesielt at SV og Arbeiderpartiet ikke støtter forslagene fra Senterpartiet. De vil bare klargjøre og bringe saken videre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-17:
Regjeringspartiene, med støtte fra støttepartiene, tar vekk den kollektive søksmålsretten fra 1. juli i år. Det er en svekkelse. Det er kanskje en del av forklaringa på at statsråden ikke forstår hvorfor sånne saker ikke kommer oftere opp i rettsapparatet. Representanten Heggelund sier at det var bra med høring, men han trengte ikke Senterpartiets forslag. Smak på den. Det hadde vel ikke blitt noen høring. Det som er spesielt, er at vi i denne debatten har fått avklart at det ikke er enighet om hva som ligger i «fast stilling», og da er dagens rettstilstand i høyeste grad usikker. Da er det behov for en klargjøring. Senterpartiet tar LO og BNL, Byggenæringens Landsforening, på alvor. Vi har ikke hørt at de ikke ønsker en avklaring i lovverket når det gjelder hva som menes med «fast ansettelse», «midlertidig ansettelse» og eventuelt «tilkallingsvikarer». Det trengs en kunnskapsbasert debatt framover. Bare det kan stoppe den utviklinga som vi nå opplever.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-17:
Det er interessante tider i landbruket. Vi ser at det å stimulere produksjonen virker, det å forenkle virker, det å stimulere til at bonden faktisk får tillit som selvstendig næringsdrivende, virker. Pilene er på tur til å begynne å peke i en annen retning enn det de har gjort i mange, mange år. Arbeiderpartiet ser ut til å gå fra å være reformvennlig, slik de var for 25 år siden under landbruksminister Øyangen, til å bli ganske så reformuvennlig med Storberget i opposisjon. Jeg bare undrer meg over at man ikke ser at behovet for reformer er der, og jeg spør meg: Hvorfor er Arbeiderpartiet ute etter å slåss for de stadig færre som ikke ser at den politikken som nå føres, faktisk gir resultater?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-17:
Dette er en interessant debatt først og fremst for å se forskjellen mellom de tidligere regjeringspartnerne. Vi har hørt at Arbeiderpartiet allerede er lei av å høre om resultatene av egen politikk, og jeg oppfattet også Senterpartiets innlegg som å ta avstand fra resultatene av egen politikk. Altså: Karin Andersen må jo se at det er ingen tegn til at antall dekar som går ut av produksjon, øker – snarere det motsatte. Og det er ingen tegn til at antall bønder som går ut av næringen, øker – snarere det motsatte. Og når Karin Andersen rakker ned på de ordningene som faktisk setter produksjon i fokus – for vi diskriminerer større bruk litt mindre, det er jeg enig i – da vil jeg spørre henne: Er landbrukspolitikken først og fremst til for å produsere mat, eller er den til for å bosette Norge, hvilket vi har vist tidligere at vi ikke har oppnådd?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-17:
Til forrige talers informasjon vil jeg si at inntektsgapet er jo nettopp det vi tetter. Han bør ha fått med seg at inntektsutviklingen i landbruket har vært bedre nå enn i hvert fall i de foregående åtte år. Vi bør jo forholde oss til realitetene. Ellers har vi lært i debatten at fakta defineres av Senterpartiet: Det er ikke Landbruksdepartementet eller de offisielle statistikker som gjenspeiler fakta, og forenkling er heller ikke når man forenkler offentlig saksbehandling og byråkrati. Det er en underlig form for debatt, synes jeg. Vi har også hørt at landbrukspolitikken er en suksesshistorie som Arbeiderpartiet er lei av å høre om, fordi de er lei av å høre om resultatene av egen politikk. Så jeg synes debatten først og fremst har vært preget av at det spriker i alle retninger hos det som tidligere var samarbeidspartnere i regjering. Man skyter med hagle på et mål som man ikke helt vet om man tør å skyte ned lenger, og man klarer ikke å akseptere at mange av pilene faktisk begynner å peke i riktig retning. Man kommer med løse påstander og svartmaler ut fra ingen rot i virkeligheten og heller ingen rot i alternativer. Det er det alvorlige. Man aksepterer rett og slett ikke at mye av statistikken tyder på at man går i riktig retning. Jeg mener at det er gjort veldig mange bra grep. Men når vi nå nærmer oss slutten av debatten, er det én ting som virkelig trenger avklaring, og det var det som kom i replikkordskiftet med SVs Karin Andersen, der hun sa at SV vil gjeninnføre takene på produksjonen. Det er et ganske dramatisk signal hvis det skulle bli gjort. Det vil bety at man rammer de som nå satser, de som nå investerer for framtiden, de som har tro på framtiden. Dem går man målrettet etter. Og jeg savner en avklaring fra Arbeiderpartiet, særlig i lys av Ingrid Heggøs innlegg, hvor hun var inne på det samme sporet. Jeg vil ha en avklaring på: Vil Arbeiderpartiet og Senterpartiet reversere fjerningen av taket? For da går man etter min mening bort fra at norsk landbruk skal ha en målsetting om økt matproduksjon, og man går også bort fra det som virkelig stimulerer de profesjonelle bøndene, nemlig å få lov til å tilpasse sin produksjon sånn som man finner best. Det vi har gjort, er å diskriminere stor produksjon litt mindre, det er jeg enig i, men vi stimulerer fortsatt til småproduksjon også – vi er opptatt av små og store bruk rundt omkring i hele landet. Men vil Senterpartiet og Arbeiderpartiet gjeninnføre det taket som var? Det tror jeg vil bli en interessant debatt ute.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-06-17:
Jeg skal si meg helt enig i de to foregående innleggene, som var veldig bra. Jeg ville også ta ordet for å understreke den forholdsvis dramatiske situasjonen for sørsamisk kultur, som vi har en internasjonal forpliktelse overfor. De opplever nå at de til tross for rovviltforliket har alle fire store rovviltarter inne i sitt område. De har ynglende bjørn, og de har ulv, hvilket påvirker slaktevekt – det påvirker alt. Det er ganske dramatisk å ha disse dyrene i kalvingsperioden. Det er ganske ødeleggende for en hel næring. Vi fikk – både Storberget, Bakke-Jensen og jeg – en levende forklaring om hvilken belastning dette gir på utøverne, og jeg vil på det sterkeste oppfordre til at man fokuserer på denne situasjonen. Sørsamisk kultur er faktisk noe som vi har en internasjonal forpliktelse til å ta vare på. Den er liten, den er sårbar, og den består av forholdsvis få utøvere, som representanten Storberget også så riktig sa. De har tilpasset seg, de driver bærekraftig, de driver i henhold til alle de retningslinjer man har, men opplever en helt uholdbar situasjon når det gjelder forvaltning av rovvilt.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
I merknadene sier bl.a. Arbeiderpartiet at de understreker betydningen av forhandlingsinstituttet, og at jordbruksavtalen er et viktig institutt som de vil slå ring om. I regjeringserklæringen er vi absolutt ikke uenig i det. Men spørsmålet mitt går på om Storberget, når noen – eller en – av partene stadig bryter forhandlingene, når jordbruksoppgjøret gang på gang havner i Stortinget og Stortinget gang på gang gjør endringer i jordbruksoppgjøret, ser faren i at det kan være med på å undergrave hele forhandlingsinstituttet.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Som jeg sa i mitt innlegg, er forenklinger også det å kunne få mindre byråkrati. Når vi fjerner enkelte ordninger, som den ordningen som representanten her er inne på, er det en forenkling som gjør at vi bruker mindre penger på byråkratiet. Nå er det også slik at ordningen med erstatning for vinterskadet eng ikke er et tilskudd til drift, men en erstatning for reparasjon av vinterskade. Forenklingsarbeid handler om mye mer enn å fjerne tilskuddsordninger. Det handler i stor grad om å legge til rette for at bonden skal få mulighet til å bestemme mer over egen arbeidshverdag og muligheten til å utnytte gårdens ressurser. Jeg tror ikke at en avvikling av denne tilskuddsordningen vil føre til at bøndene ikke reparerer engen sin, man er faktisk avhengig av den for å kunne drive.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Nå er det flere ordninger i jordbruksoppgjøret som er av samme karakter, og som kanskje strengt tatt ikke burde være der, men så er det også slik at en del ordninger kan være nødvendige for å videreutvikle norsk landbruk. Det tiltaket vi gjør her, kan bidra til at landbruket faktisk får større muligheter til å utvikle seg. Hovedformålet med landbruket er jo å produsere mat, men samtidig skal man også ha mulighet til å ha en inntekt på andre områder. Når vi da forbedrer kulturlandskapet på denne måten, vil det bidra til økt reiseliv, noe som igjen kan bidra til at landbruket har muligheter for økte inntekter og muligheter for mer spredt boligbygging.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Nå er det sånn, som også representanten Lundteigen sier, at forhandlingene i jordbruksoppgjøret gjelder for det påfølgende året. Når Budsjettnemnda legger fram sine tall, er det et tallgrunnlag som baserer seg på det som har vært, og det som er i inneværende kalenderår. Når man skal gå inn i jordbruksforhandlingene, må man ha et tallgrunnlag, og det er det tallgrunnlaget partene har blitt enige om at de skal forholde seg til. Da er det også riktig at vi på Stortinget forholder oss til det, at partene fortsatt forholder seg til det, slik at man har en felles oppfattelse om det. Det har jeg inntrykk av at partene har.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Det er slik at med jordbruket, som i andre næringer, vil økt produksjon føre til økte inntektsmuligheter. Mange i landbruket har benyttet seg av det. Det vi har gjort med dette budsjettet og det forrige budsjettet, er å legge til rette for at de som produserer, skal få betalt for det. Det var derfor vi økte slaktetilskuddet på lam fra 207 kr til 500 kr, slik at de som produserer og leverer slakt til mat, får betalt for det. Det var derfor vi gjorde det slik at de som har over 40 ammekuer, skulle få tilskudd for de over 40 også, sånn at de stimuleres til å produsere mer mat. Det samme gjelder de som produserer melk. Vi la til rette for at de som har over 50 melkekuer, også skulle få tilskudd for de 50 melkekuene. Alt dette er med og stimulerer til økt produksjon og til at bøndene kan få muligheter til økte inntekter.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Denne regjeringen har bl.a. redusert inntektsskatten, vi har redusert formuesskatten, og vi har bedret avskrivingssatsene, noe som også er med og bidrar til at norske bønder får et bedre økonomisk utgangspunkt. Så vet vi også at en del av de endringene som skal gjøres når det gjelder skatt, ikke hører hjemme i jordbruksoppgjøret, men i statsbudsjettet. Nå skal ikke jeg på noen måte forskuttere hva som kommer i statsbudsjettet, men vi har i regjeringsplattformen sagt en del om de tiltakene vi ønsker å gjøre. Så er det slik at vi ikke får gjort alle tiltak på en gang, og det så vi bl.a. i løpet av de åtte forrige regjeringsårene, da det ikke ble gjort noen ting på åtte år eller veldig lite på åtte år. Nå har vi klart å få til mye på to år, og vi kommer til å fortsette med det, slik at de neste to årene og de neste fire deretter skal det bli skatteendringer som også kommer landbruket til gode.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Det er artig å høre på både innlegg og replikkordskifter, og jeg lurer på hvor mange ganger små og store bruk har vært nevnt, men det var ikke det jeg skulle spørre representanten om. I merknadene sier Senterpartiet at de mener at økte inntektsmuligheter i jordbruket er viktig for å få en økt matproduksjon, og det er heller ikke undertegnede uenig i. Senterpartiet har også vært veldig opptatt av at inntektsgapet mellom landbruket og andre grupper skal bli mindre og tettes. Under de åtte årene Senterpartiet satt i regjering, altså i forrige periode, ble ikke dette gapet akkurat tettet, snarere tvert imot – hvorfor det?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
I Norge kommer vi aldri til å få noe industrilandbruk som vi ser i Danmark og andre land, med flere hundre melkekyr og enorme gårder med ammekyr. Men representanten Karin Andersen er veldig opptatt av og bekymret for dette med stordrift. Da har jeg lyst til å spørre: Hva er egentlig stordrift? Hvor mange melkekyr er det i en stordrift, hvor mange ammekyr er det i en stordrift, og hvor mange sauer er det i en stordrift?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Jeg vil gjerne følge opp foregående taler, Gundersen, når det gjelder SV og deres definisjon av stordrift, som jeg aldri fikk noe svar på under replikkvekslingen. Det er slik at vi har såkalt små, mellomstore og store bruk i Norge, men hva er så disse små, mellomstore og store brukene? Er det noe vi definerer etter areal? Er det noe vi definerer etter antall dyr? Eller er det noe vi definerer etter inntekt av bruket? Det er litt interessant, for det er en del såkalt små bruk på rundt 40–50 mål som driver med bl.a. nisjeproduksjon – er besøksgårder, har gårdsturisme, grønn omsorg osv. – og har fra en brukbar til en god inntekt av dette fordi det er en næring attåt det å drive produksjon. De produserer mat og kjøtt, og så driver de med noe attåt, og dette attåt gjør at de kan konsentrere seg om gårdsdriften. Å si at et bruk som har en meget god inntekt av dette, er et lite bruk, er jeg faktisk ikke enig i. Det er noen som da har klart å utnytte de ressursene som gården har, og det skal de ha all ære av, men å kalle det et lite bruk er jeg ikke enig i. Mange av disse brukene har veldig lite dyrket mark, men de har en del utmarksressurser. Dette utnytter de på en fenomenal måte og tjener penger på det. Se på bonden i Gudbrandsdalen som driver kuene sine, ammedyra, innover på fjellet med hest. Folk betaler for å være med og drive innover. Det er å utnytte ressursene sine på en meget god måte. Og ikke si at dette er noen små bruk, det er jeg absolutt uenig i. Disse gjør en fenomenal jobb, og de satser på landbruket, selv om de har «små» bruk. Og så en liten ting til: Dette med melkeregioner har vært nevnt. Nå er jo det ute av avtalen, men SV sa litt om det i replikkvekslingen. Det er ikke sånn at det, selv om vi slår sammen noen regioner, nødvendigvis vil bli større sammenhengende områder til å dyrke jorda. Hvis vi hadde hatt den bekymringen at dette ville samlet seg på flatbygdene, ville det skjedd i dag også, med den strukturen vi har i dag. La meg nevne Oppland og Hedmark: Produksjonen av melk foregår ikke i Solør-området eller i Hadelands-området, der en har store, sammenhengende områder med dyrket jord. Det foregår i Østerdalen, i Gausdal og i Gudbrandsdalen, for det er der en har fagmiljøene, og det er der en har muligheten til å gjøre det. Så det vil ikke bli noen endring, selv om vi får litt større regioner. Endringen vil bli at en får mer omsetning av kvoter, og det er en fordel.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Representanten Karin Andersen nevnte at faglagene er uenig i mye av det som står i avtalen. Ja, det tror jeg staten er også, men faglagene har inngått en avtale, og det var ingen som tvang dem. Det hadde vært artig å høre med lederen i Bondelaget om de ble tvunget til å inngå denne avtalen. Det tviler jeg sterkt på at de ble. Så sier representanten Karin Andersen også at de største tjener mest. Ja, de som produserer mest, tjener også mest. Det gjelder også kombinasjonsbrukene. De som jobber mye og produserer mye – om det er mat eller tjenester – de tjener bra, og det må de da få lov til, for hensikten med jordbruket er jo at de skal produsere mat og tjene på det de produserer! Så jeg lurer på: Er det egentlig misunnelsen over at noen i landbruket tjener godt, som driver SV?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Jeg beklager, da har jeg misforstått totalt! Jeg trodde statens oppgave var å legge forholdene til rette for at vi skal produsere mest mulig mat, men det er jo tydelig at det ikke er SVs intensjon. Det er derfor vi har gjort en del endringer i struktur og sørget for at jo mer man produserer, jo mer betalt får man. Jo mer mat man gir ut til det norske folk, jo bedre betalt får man for dette. Det er med på å øke matproduksjonen, og det er jo det som er hensikten. Det er også med på å opprettholde norsk landbruk. Det er det som er hele poenget med jordbruksoppgjøret – å sørge for at vi har et norsk landbruk som produserer norsk mat til norske forbrukere. Og jammen kan jeg tro at senere kan vi produsere for eksport også.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-06-17:
Det gis stadig uttrykk for, med stor tilfredshet fra regjeringspartiene – vi hørte det nå i debatten både fra representanten Gundersen og representanten Ørsal Johansen – at det gjøres så forferdelig mye når det gjelder forenkling. Jeg står her med proposisjonen, og i den er det listet opp 14 forenklingstiltak som skal gjennomføres i forbindelse med årets oppgjør. Når man leser dette, ser man at 9 til 10 av disse 14 forenklingstiltakene er avvikling av ordninger – og som jeg tror de fleste bønder vil oppfatte som det stikk motsatte. Hvis jeg var bonde og et år hadde stor vinterskade på engen, ville størstedelen av avlingen dette året gå tapt, i tillegg ville det påløpe store kostnader med å reparere arealet, så ville jeg ønske å høre Fremskrittspartiets syn på fjerning av denne erstatningen. Er det en forenkling som jeg som bonde vil oppleve som en forbedring – eller en forverring?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-06-17:
Jeg tror det vil oppleves av dem som er bønder, at de får det verre – at det er en forverring. En annen ting er at flertallet i komiteen i en fellesmerknad skriver at «kantrydding på Vestlandet ikke burde være en del av jordbruksoppgjøret». Kan vi regne med at regjeringen legger flertallets syn til grunn, og ikke i framtidige oppgjør kommer med forslag som ikke vil ha inntektseffekt for bonden?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-06-17:
Selv om kravet i årets jordbruksoppgjør hadde en tydelig distriktsprofil, ser en likevel at årets avtale viderefører fjorårets jordbruksoppgjør, med en omfordeling fra små og mellomstore bruk til de største brukene. Listhaug sa i dag, og har også sagt ved flere andre anledninger, at dette er de største strukturendringene som noensinne er gjort. Denne kursendringen fikk regjeringen i fjor støtte til av Kristelig Folkeparti og Venstre, men Arbeiderpartiet er ikke enig i denne kursendringen. Vi foreslo å sende oppgjøret tilbake til forhandlinger mellom partene med en halv mrd. kr i potten, men det fikk vi ikke støtte til. Årets forhandlinger startet med et tilbud fra staten på 90 mill. kr samt at melkeregionene skulle reduseres fra 18 til mellom syv og ni – en omlegging som ville ført til en rasering av distriktsjordbruket, etter min mening, og en nedbygging av kornarealet ved at dette blir tatt i bruk til fôrproduksjon. Heldigvis kom staten, om enn noe uvanlig, opp med et nytt revidert tilbud hvor reduksjonen av melkeregioner ble holdt utenom, som endte med en forhandlingsløsning på 400 mill. kr. Arbeiderpartiet understreker i sine merknader at forhandlingsinstituttet er en bærebjelke i landbrukspolitikken, som har stått seg over tid. Vi understreker at forhandlingsinstituttet ikke er et redskap for en mindretallsregjering til å få gjennom en politikk det ikke er flertall for i Stortinget, slik som regjeringen forsøkte med forslaget om reduksjon i melkekvotene. Den landbrukspolitikken regjeringen fører, er vi sterkt kritisk til. Inntektsutviklingen de to seneste årene har vært for svak, og viljen til å bruke budsjettmidler er for liten – noe vi også ser i årets oppgjør der hele 315 mill. kr tas ut i pris. Jeg vil understreke viktigheten av at det i framtidige oppgjør fokuseres på å videreføre en miljøvennlig kanaliseringspolitikk, å øke tilskuddene til små og mellomstore bruk, at matproduksjonen er basert på norske ressurser med et landbruk over hele landet, og å redusere kraftfôrimporten gjennom en styrket kornøkonomi og et sterkt tollvern. Landbrukspolitikken som føres framover, må i det hele resultere i at inntektsgapet mellom andre sammenliknbare grupper reduseres. Ut fra det jeg har hørt i debatten i dag – både i replikkordskiftet mellom Kristelig Folkepartis Hjemdal og Storberget, og også mellom Pål Farstad og Ingrid Heggø – ser en for seg at inntektsgapet må reduseres. Da er det flertall i denne salen for det, og det håper jeg at landbruksministeren legger seg på minne til neste års oppgjør.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Ja, som representanten Storberget sa i et tidligere replikkordskifte, har Arbeiderpartiet hatt et landsmøtevedtak denne våren der de har gjort en stor snuoperasjon når det gjelder inntekt. Hvis vi ser på den stortingsmeldingen som Knut Storbergets regjering la fram i 2012, og som han ikke ønsker å diskutere, er det da altså ikke formuleringer som sier noe om kronemessig utvikling. Det er det ikke. Det denne stortingsmeldingen sier, er: «Inntektene i jordbruket varierer fra år til år og det er derfor behov for å vurdere inntektsutviklingen over noe tid.» Ser vi da på inntektsutviklingen over noe tid – de to årene som Kristelig Folkeparti har vært konstruktivt opposisjonsparti, var det en økning i forhold til andre grupper på 10 000 kr i fjorårets oppgjør, og i år er den mindre enn for andre grupper.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Jeg tror representanten Knut Storberget var mer opptatt av å forberede seg til replikken enn til å høre på mitt innlegg. For hvis jeg skal sitere fra mitt innlegg, kan jeg si: «For Kristelig Folkeparti er det viktig å verdsette bondens arbeid, slik at de sikres en inntekt på linje med andre yrkesgrupper. Kristelig Folkeparti ser på bonden som selvstendig næringsdrivende. Vi vil gi bønder mulighet til å redusere inntektsforskjellen til andre yrkesgrupper.» Vi har samme budskap i denne sal som vi har på landsmøtet til Bondelaget. Vi har det samme budskapet hele tiden. Det bør det ikke være tvil om. Det har bøndene fått med seg. Så er jeg litt mer overrasket over at representanten Knut Storberget ikke har fått det med seg.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Jeg vil i alle fall ha meg frabedt at jeg har sagt at representanten Knut Storberget har tungt for det. Jeg mener ikke at han har tungt for det. Men jeg tror han var opptatt med andre ting enn å høre på representantens innlegg da han forberedte seg til replikk. Det er slik at ja, nå har jeg sitert to ganger fra Kristelig Folkepartis partiprogram det samme som partilederen sa på Bondetinget, og det samme som står i Nationen 24. april. Det er Kristelig Folkepartis standpunkt, og det bør det ikke være tvil om. Det har de fleste fått med seg.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Jeg tror ikke at jeg sa at jeg var imponert over denne avtalen, men at jeg ga honnør til dem som har forhandlet den fram. I fjor styrket Kristelig Folkeparti og Venstre, gjennom den jobben vi gjorde her, små bønder som driver med sau – det var viktig for oss. Vi styrket melkeproduksjonen – det var viktig for oss for å opprettholde kanaliseringspolitikken. Jeg tok opp i mitt innlegg at fôrressursene er viktig å bruke fordi det er et fortrinn vi har. Da er det viktig for Kristelig Folkeparti å bruke gras der vi kan dyrke gras, og korn der det kan ligge til rette for det. Jeg tror ikke det er tvil om at regjeringen, Fremskrittspartiet, Høyre og landbruksminister Sylvi Listhaug, som nå sitter rett bak meg, har fått med seg hva Kristelig Folkepartis politikk er. Det tror jeg vi kan være enige om i denne salen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Jeg er veldig glad for at representanten Lundteigen hegner om forhandlingsinstituttet, men også er klar og tydelig på hvilken rolle Stortinget har. Det deler vi. Så må jeg si at det kanskje ikke er overraskende at representanten Lundteigen i dag velger å stemme imot oppgjøret. Det hadde kanskje vært overraskende hvis representanten Lundteigen hadde stemt for det, siden han stemte imot i 2012, da det gjaldt et oppgjør som ble fremforhandlet og ble avtale da han selv hadde sitt parti i regjering. Det som er viktig for næringskomiteens innstilling når det gjelder neste års oppgjør, er merknadene våre. De synes jeg peker i tydelig retning. Det er slik Kristelig Folkeparti ønsker å hegne om forhandlingsinstituttet – ved å bruke merknader for å peke ut retningen for neste års oppgjør.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-17:
Statsråden sa det omtrent slik: Hun var i overkant opptatt av vestlandslandbruket. Det er bra. Jeg tror det er mange som er opptatt av landbruket på Vestlandet og ellers i landet. Undertegnede er i hvert fall opptatt av vestlandslandbruket. Med den topografien vi har, må vi ha små og mellomstore bruk, fordi topografien krever det. Vi har vært opptatt av dette i forbindelse med melkeregionene, som vi skal komme tilbake til, og at de må være mer finmaskete enn det som utvalget kom fram til tidligere i vår. Statsråden brukte dette uttrykket om kantklipping. Mitt spørsmål blir da: Har statsråden fått med seg at komiteens flertall ikke er så opptatt av denne kantklippingen som en del av årets jordbruksavtale?