trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-26:
Representanten Solheim påpeker en viktig sak. Som representanten forstår, kan jeg ikke kommentere den aktuelle saken, fordi den er under politietterforskning. Men generelt er dette et spørsmål som vi er opptatt av. Og ikke bare vi, man er det også i EU-systemet. Det pågår prosesser i EU for å utvikle et direktiv som skal gå på hvordan vi skal forholde oss til opphavsrett i informasjonssamfunnet. Det er en meget komplisert sak. Det jeg har lyst til å si, er at vårt utgangspunkt i dette arbeidet, som vi tillegger betydelig vekt – og jeg tror det er riktig å si at Norge er absolutt i forkant når det gjelder opphavsrett – og vårt anliggende som departement er å greie å balansere hensynet mellom rettighetshaverne på den ene siden og brukerne på den andre siden. Å finne den rette balansen her i et informasjonssamfunn er meget komplisert, men det er problemstillinger som man er opptatt av internasjonalt, og som vi følger meget tett opp.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-26:
Når det gjelder spørsmålet om demokrati, offentlighet og tilgjengelighet, er det nettopp et av konfliktområdene i det EU-direktivet som nå er under utarbeidelse, og hvor vi er i dialog med EU om problemstillingene knyttet til at vi mener det er elementer her som vil hindre offentlighet, altså at direktivet går for langt i retning av å beskytte rettighetshaverne på bekostning av offentligheten. Oppgaven vår blir å finne balansen, men det er det en stor diskusjon om. Jeg anser at det vil være naturlig for meg å komme tilbake til Stortinget med denne saken når den har kommet lenger i EU-systemet. Saken ligger nå til rådsbehandling. Det er litt uklart hvor lang tid det vil ta å få den ferdigbehandlet der, men jeg anser det som naturlig at jeg kommer tilbake og orienterer om denne saken i forbindelse med sluttføringen av direktivbehandlingen i EU.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-26:
Det spørsmålet som representanten Fossum stiller, er vi opptatt av i mitt departement. Når det gjelder NRK, er vi i en dialog med NRK, teknologiske miljøer og de hørselshemmedes organisasjoner for å se hvordan vi raskt kan komme videre med dette. Når det gjelder TV 2, som spørsmålet gikk direkte på, har ikke jeg hatt direkte kontakt med TV 2 om denne saken, men vi skal ha en tett dialog med TV 2 i forbindelse med muligheter for ny konsesjon, hvor vi vil ta opp en rekke spørsmål. Jeg vil også bringe denne problematikken inn i den diskusjonen som vi skal ha med TV 2.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-26:
Som jeg sa i mitt første svar, er dette en problemstilling som vi er opptatt av. Når vi har en allmennkringkaster, må vi selvsagt være opptatt av at så mange som mulig kan oppfatte og forstå det som foregår i allmennkringkasterne. Så generelt er vi, som sagt, meget opptatt av dette. Jeg vil ta med meg spørsmålet til konsesjonsdebatten med TV 2. Jeg kan ikke love annet her og nå enn å være veldig klar på at dette er en problemstilling som vi er opptatt av, og som vi vil ta høyde for i samtalene også med TV 2.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-01-26:
Spørsmålet går til helseministeren. Svært mange av landets sykehus planlegger nå svære kutt i tilbudet til pasientene, noe som Stortinget forutså ville skje med Regjeringens budsjettopplegg. Derfor sa et enstemmig storting at Regjeringen raskt måtte komme til Stortinget med forslag om styrking av driften, og at dette ikke kunne vente til revidert nasjonalbudsjett til våren, altså i mai–juni. Dokumentasjonen på at det går så galt som vi forutså, er dessverre overveldende. I Sunnmørsposten for i går stod det: «Ubalansen lik drifta av to sjukehus.» Dette skyldes delvis underfinansiering av pasientbehandlingen. Er ikke helseministeren bekymret for at den planlagte nedlegging av avdelinger, avlysninger av planlagte behandlinger og operasjoner og kutting av grunnleggende tilbud til pasientene vil svekke vårt helsevesen vesentlig?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-01-26:
Jeg må tillate meg å minne helseministeren om at raskt er raskt, og når en ikke kan vente til revidert nasjonalbudsjett, betyr jo det at dette må legges fram langt tidligere. Det kan umulig være slik at departementet har så dårlig oversikt over utgiftssiden ved sykehusene at en trenger så lang tid på å dokumentere hva som faktisk trengs av penger for å sikre det Stortinget sa om 2 pst. vekst i pasientbehandlingen. Jeg har med stor overraskelse registrert at statsminister Bondevik i et intervju i jula i en avis i Møre og Romsdal sa følgende: «Jeg ser sjukehusenes behov, men saka kommer først opp i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett til våren». Dette er sterkt i strid med det Stortinget har sagt, og jeg må igjen utfordre helseministeren: Når har Regjeringen tenkt å følge opp Stortingets enstemmige vedtak om en rask behandling – og lenge før revidert nasjonalbudsjett?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Svaret på representanten Kristoffersens spørsmål er ja. Derfor arbeider jeg helt i tråd med det et samlet storting var enig om den 14. desember i fjor, da vi behandlet budsjettet for 2000. Det skjer gjennom et nært samarbeid med Kommunenes Sentralforbund, med regionsykehusene og sykehuseierne for øvrig, og vi trekker inn forskningsmiljøer og legger til grunn regnskapsmateriale som etter hvert kommer fra fylkeskommunene. Denne prosessen er i meget godt gjenge, og jeg tar sikte på å fremme en proposisjon for Stortinget i god tid før revidert nasjonalbudsjett, slik jeg lovte i budsjettdebatten. Det dokumentet skal gi det nødvendige grunnlaget for at siktemålet som har ligget i budsjettet hele tiden, om en fortsatt vekst i pasientbehandlingen, skal kunne opprettholdes. La meg også si at når det gjelder de konkrete forhold som representanten Kristoffersen viser til, har vi tilsynsmyndigheter som systematisk skal følge utviklingen ved sykehusene og si fra dersom utviklingen overskrider de grenser for forsvarlighet som er fastsatt i loven. Det gjelder også fylkeslegen i Møre og Romsdal.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg har til hensikt å følge opp det jeg sa i Stortinget, og som også var sterkt understreket fra Arbeiderpartiets representanter i debatten. Representanten Øyangen sa: «Statsråden har nå varslet at han kommer tilbake til Stortinget med en redegjørelse, slik Stortinget har bedt om. Et par partier har sagt at det må skje i løpet av mars. Jeg vil understreke at også for Arbeiderpartiet haster dette». Svaret mitt på tilleggsspørsmålet er at den egne saken som Stortinget har bedt om, kommer i løpet av mars, slik flere i debatten tok opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg fastholder det jeg hele tiden har sagt, at denne gjennomgangen som vi nå gjør, og som Stortinget har bedt om – og som vi gjør til punkt og prikke, slik man ble enig om i desember – bl.a. har som siktemål at man skal klarlegge grunnlaget for det som var forutsetningen i budsjettet for 2000, nemlig en fortsatt vekst i behandlingsaktiviteten på 2 pst. Og en vekst i behandlingsaktiviteten innebærer jo ikke en reduksjon i behandlingsaktiviteten, slik representanten Nesvik viser til. Fylkeskommunene må forholde seg til Stortingets behandling av statsbudsjettet og til de signaler som ble gitt der, og de må legge sine planer i henhold til det. I det budskapet ligger det også en klar forpliktelse fra Stortingets og Regjeringens side til å foreta denne gjennomgangen med det siktemålet at den tilsiktede aktivitetsvekst skal kunne oppnås.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Det er klart at det er en nær sammenheng mellom det å ha en god primærhelsetjeneste og det at sykehusene fungerer godt. Det er bl.a. viktig for selve den portåpnerfunksjonen som primærlegetjenesten har inn mot sykehusene. Det er viktig for å sikre at behandling skjer på lavest mulig effektive nivå og for at vi ikke må ty til sykehusbehandling av mangel på adekvat tilbud i primærhelsetjenesten når det er det som er det riktige. Det er også viktig i forhold til det forebyggende arbeidet, og derfor vil vi sette mye inn på at primærlegetjenestens behov og primærhelsetjenestens behov blir godt ivaretatt gjennom den reformen som vi nå planlegger i legetjenesten, gjennom personelltiltak og gjennom den meldingen om hele akuttkjeden som vi planlegger å legge fram for Stortinget i vår.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Den situasjonen representanten Sjøli beskriver, er ikke verdig vårt helsevesen. Derfor har jeg også grepet fatt i den fra sentralt hold. Det var i går et møte mellom alle berørte parter: de to helseregionene dette berører, regionsykehusene og de fylkeskommunale myndigheter. På dette møtet ble man enig om å sette inn det man kan på kort sikt i forhold til å intensivere det pågående samarbeidet for å utnytte tilgjengelig kapasitet i helseregionene på tvers av fylkesgrensene, og videre prioritere arbeidet med å rekruttere pleiepersonell – som er en del av problemet både i Norge og i utlandet – inn mot de aktuelle sykehusene. Dernest ble man enige om å sette ned to meget hurtigarbeidende grupper som innen 10. februar skal ha utredet for det første kapasitetsbehovet for intensivbehandling av nyfødte i de to helseregionene, og for det andre behovet for kompetanseoppbygging for sykepleiere ved nyfødtseksjonene. Vi har videre lagt opp til at en raskt etter at disse arbeidsgruppene har sluttført sitt arbeid, som altså skal skje i løpet av 14 dager, skal ha et nytt møte i Sosial- og helsedepartementet for å ta stilling til de forslagene som disse arbeidsgruppene legger fram. Vi har kommet i en slik situasjon fordi medisinen går fram med stormskritt og gjør det mulig å hjelpe så mange flere. Kapasiteten og kompetansebehovet har ikke fulgt med i samme grad, og det er vi nødt til å angripe langs flere linjer, slik jeg nå har skissert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Det er en høy faglig og etisk standard blant norsk helsepersonell, men vi får eksempler som viser at det er nødvendig å løfte disse verdiene fram, og jeg deler fullt ut det engasjementet representanten Sjøli har, og det er grunnen til at jeg har lagt fram en melding om verdiene i helsetjenesten – nettopp for å løfte denne debatten og bidra både i helsetjenesten og i Stortinget til en bevisstgjøring rundt dette. Men det må være mer enn ord, og det jeg skisserte i forhold til den konkrete saken, er handlinger med sikte på konkrete tiltak. Vi vil også fra departementets side vurdere behovet for å sette inn ekstra ressurser, f.eks. inn mot kompetansetiltak, hvis det er nødvendig, i den konkrete saken som representanten Sjøli reiste. La meg avslutningsvis si at når det gjelder saken ved Rikshospitalet – uten at jeg skal gå inn i den konkret – så har Rikshospitalets ledelse og avdelingen som dette gjaldt, tatt skikkelig tak i dette, gått gjennom sine rutiner, vurdert hvordan en kan tilpasse de fysiske rammebetingelsene, som jo er ganske faste, slik at den type hendelser ikke skal gjenta seg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
De vurderinger som nå gjøres som et ledd i evalueringen av reformen for mennesker med psykisk utviklingshemming, er viktige, fordi de vil gi systematisk kunnskap om hvordan reformen har slått ut både når det gjelder bolig og omsorg og når det gjelder behandling. For min del tar jeg alvorlig de signaler som er kommet, og som tyder på at vi ikke er gode nok til å gi noen av de svakeste det tilbudet som de har krav på. Jeg ser dette i klar sammenheng med utbyggingen av psykiatrien, som Stortinget er vel kjent med har vært et forsømt område, men som både regjering og storting har grepet kraftig fatt i. Vi er i gang med en åtteårig opptrapping av disse tjenestene. Jeg vil bruke den kunnskapen som kommer inn i forbindelse med evalueringen av PU-reformen, i innretningen av tiltakene når det gjelder satsingen på psykisk helsevern. For øvrig vil dette også bli fulgt opp fra sosialministerens side i evalueringen av sosiallovgivningen, som er relevant på dette området.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Spørsmålet har egentlig to sider. Det ene gjelder pleie-, omsorgs- og behandlingstjenestene for svake grupper generelt, for eldre spesielt. Der vil jeg vise til at Regjeringen om kort tid vil fremme en stortingsmelding om omsorg 2000 som nettopp vil drøfte denne siden av saken. Den andre delen av spørsmålet til representanten Arnesen går på feilmedisinering, på riktig bruk av medisiner. Det er et generelt spørsmål, som ikke bare går på disse spesielle gruppene, og som helsemyndighetene både har et våkent øye med og forbereder tiltak for å følge opp. Blant annet forbereder vi nå etableringen av en nasjonal reseptdatabase som skal styrke muligheten for å overvåke forskrivningen av medikamenter og dermed oppfølgingen av feilmedisinering.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Vi har i den senere tid hatt en debatt om ulike atferdsterapeutiske metoder. Det har sågar vært en debatt som også har gjenspeilt seg i sosialkomiteens innstillinger. På dette grunnlaget har vi hatt en arbeidsgruppe som har vært oppnevnt av Statens helsetilsyn i nært samarbeid med departementet, for å vurdere disse metodene. Rapporten fra denne arbeidsgruppen har departementet nettopp fått. Vi har ikke rukket å ta stilling til den, men det jeg kan si, er at vi vil undergi den en bred behandling. Den vil bli sendt på høring i de berørte miljøer, og på det grunnlaget vil vi vurdere det spørsmålet som representanten Ballo her tar opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan ta stilling til sykehusutbygginger i milliardklassen i Stortingets spontanspørretime. Men det jeg kan si, er at det er lagt opp til en god prosess når det gjelder avklaring av de spørsmål som representanten Evje her stiller, mellom Akershus fylkeskommune, Østfold fylkeskommune og helseregionen. Det er jo slik at når to fylkeskommuner planlegger sykehus i umiddelbar nærhet av hverandre, har vi mekanismer som skal sikre en god samordning av disse planene slik at de henger sammen. Derfor har det vært en forutsetning fra departementets side at Østfold og Akershus samordner sine planer nettopp slik at man kan få et solid driftsgrunnlag for de sykehusutbygginger som man til slutt blir enig om å vedta. Men dette får både jeg og Stortinget rikelig anledning til å komme tilbake til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg er vel kjent med Akershus fylkeskommunes stilling, både generelt økonomisk og på helsevesenets område, og har derfor stor forståelse for at fylkeskommunen har et behov for å utvide sin kapasitet når det gjelder sykehus. Men jeg vil fortsatt be om forståelse for at jeg ikke her kan behandle saker av en slik dimensjon som dette dreier seg om. Det skal jeg gjøre når saken kommer på mitt bord. Det jeg har medvirket til så langt, er en ryddig prosess der helheten i helsetilbudet på Østlandet blir vurdert i forbindelse med disse utbyggingene. Og det skjer nå. Dernest har jeg sterkt medvirket til at Akershus fylkeskommune og Sentralsykehuset i Akershus har fått et opplegg for reetablering av sin medvirkning til å skaffe landet flere leger. Det tror jeg har stor betydning framover.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
La meg først påpeke – for det blir ofte glemt i denne debatten – at innføringen av innsatsstyrt finansiering faktisk har tilført sykehusene 1,8 milliarder kr mer i løpet av den tiden som denne ordningen har fungert. Det har også bidratt til en helt annen incentivstruktur i helsevesenet, nemlig at det som før var lønnsomt, å ha lange ventelister, det er nå blitt ganske flaut, mens det å ha orden i sitt opplegg og faktisk behandle flest mulig pasienter, det er nå lønnsomt. Når det er sagt, vil jeg vise til det jeg svarte på spørsmålet fra representanten Kristoffersen. Jeg er i gang med en fullstendig gjennomgang av sykehusøkonomien med sikte på å ivareta den forutsetning som lå i statsbudsjettet om en fortsatt vekst i aktiviteten og tilbudet, og jeg kommer til Stortinget med en sak om det i mars. Det er svaret også på representanten Johnsens spørsmål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg kan ikke gå inn i den konkrete budsjettbehandling i hver enkelt fylkeskommune, men jeg forventer at fylkeskommunene forholder seg til Stortingets behandling av statsbudsjettet og de signaler som er gitt i den sammenheng. Blant de signaler er altså at vi vil få en fullstendig gjennomgang av sykehusøkonomien i vår, i god tid før revidert nasjonalbudsjett. Når det gjelder situasjonen for eldre spesielt, har det også sammenheng med utviklingen av pleie- og omsorgstjenesten, der sosialministeren eventuelt kan supplere meg hvis det er ønskelig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Det er vanskelig for meg å gå inn og overprøve en sykehusledelses disponering av sine sykepleiere i forhold til hvor de trengs mest, i en situasjon hvor man har et betydelig overbelegg på medisinsk avdeling og trenger å ta unna der. Jeg har også merket meg meldingen om denne endringen i media, og jeg har merket meg det i den grad at jeg har bedt om at fylkeslegen anmodes om å se på denne omdisponeringen i forhold til forsvarlighetskravet i sykehusloven.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg tror det er hensiktsmessig både for Stortinget og for meg at den prosessen som vi nå har satt i gang, og som vi er enige om hvordan skal kjøres, og som vi kjører helt og holdent slik Stortinget har bedt om, kommer til en konklusjon før man avtvinger helseministerens forhåndsvurderinger av dette. Det jeg imidlertid kan si, er at vi kommer til å legge fram en proposisjon med forslag til tiltak som vi mener er nødvendige for å ivareta intensjonen i det budsjettopplegget som ble lagt fram for Stortinget i høst. For øvrig kan jeg ikke unnlate å bemerke at da denne saken ble behandlet i Stortinget 14. desember i fjor, var faktisk Fremskrittspartiet blant de partier som sa at det ikke hastet så veldig med å komme med forslagene, at det var viktigere å gjøre en grundig jobb, og at de gjerne kunne komme i revidert nasjonalbudsjett. At man nå gir andre signaler, tar jeg til etterretning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Når det forslaget ikke ble vedtatt, var det fordi flertallet i Stortinget oppfattet det som å sprenge åpne dører. Det lå i forslaget til statsbudsjett, og det ligger nå i det vedtatte budsjett en tiltaksplan på over 400 mill. kr som skal brukes til rekrutterings-, etter- og videreutdanningstiltak for helsepersonell. Når det gjelder sykepleierne, som er vårt største problem i øyeblikket, er det et problem både med frafall og med rekruttering. Dels handler tiltakene om å øke tilgangen. Arbeidsdirektoratet vil nå i tillegg til de rekrutteringstiltakene de har hatt utenfor landets grenser, utvide disse tiltakene til også å gjelde rekruttering i Tyskland, hvor vi har gode erfaringer med å rekruttere leger, og hvor vi har et meget godt samspill med de nasjonale myndigheter. I tillegg vil vi iverksette reaktiveringskurs for dem som ønsker å vende tilbake til sykehus, eller til sykepleieryrket. Utover dette har arbeidsgiverne et klart ansvar når det gjelder å gjøre seg attraktive som arbeidsgivere og som arbeidsplasser for de grupper som det er aktuelt å sette inn. Sist, men ikke minst har arbeidsgiverne et klart ansvar når det gjelder å vurdere hvordan man bruker personellet. Det er sløsing med ressurser å bruke sykepleiere, som det er knapphet på, til å ringe rundt etter vakter, som en gjennomsnitts avdelingssykepleier bruker over halvparten av tiden sin til. En systematisk gjennomgang av hvordan man bruker personellet er helt nødvendig i en situasjon med betydelig knapphet. Jeg er også kritisk til den store overgang fra bruk av hjelpepleiere til sykepleiere som en del av sykehusene har lagt opp til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Ja. Svaret er helt ubetinget ja på det spørsmålet. I den grad arbeidstakerne selv ønsker økte stillingsandeler og full stilling, er det klart at arbeidsgiver har mye å tjene på å legge til rette for det. Jeg har sett stillingsannonser med utlysninger ned i brøker langt mindre enn det representanten Ballo nå refererer til, som jeg synes virker relativt meningsløse. Det er nasjonale myndigheters politikk – og jeg har klart oppfattet at det også er partenes politikk i arbeidslivet – at en skal søke å få til større stillingsandeler og dermed gjøre denne type stillinger lettere tilgjengelig for dem som ønsker det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg mener at jeg nettopp har gitt klare og entydige signaler om det vi fra nasjonalt nivå kan gjøre, nemlig legge til rette rammebetingelsene slik at målsettingen om en økt aktivitet ved sykehusene blir fulgt opp. Men jeg kan ikke gå inn og overta et fylkestings budsjettmyndighet. Det er å rote til ansvarsforhold. Når det gjelder sykepleiersituasjonen, mener jeg at jeg slett ikke viste til bare langsiktige tiltak. Vi vil få på markedet år om annet nå fremover fruktene av at vi nesten har fordoblet kapasiteten ved sykepleierutdanningen gjennom 1990-tallet. De rekrutteringstiltak som arbeidsmarkedsetaten nå forsterker i forhold til utlandet, vil også gi resultater rimelig raskt. Men vi kan ikke frata den lokale arbeidsgiver ansvaret for å rekruttere og beholde sine egne ansatte. Det ansvaret er de nødt til å ta, gitt de rammebetingelsene de har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Sykehusene har hatt en stor aktivitetsvekst etter at den innsatsstyrte finansieringsordningen ble innført i 1997. Fra da av og fram til i dag er utbetalingene til innsatsstyrt finansiering økt i størrelsesorden 1,8 milliarder kr. Dette er en utvikling som vi kan være fornøyd med. Men veksten i behandlingsaktivitet har vært større enn både staten og fylkeskommunene har forventet. Selv om staten betaler ut en refusjon for den økte aktiviteten, presser dette de fylkeskommunale rammer fordi den direkte statlige refusjonen dekker anslagsvis halvparten av kostnadene. Sykehusene og dermed fylkeskommunenes totale økonomi er presset. Sosial- og helsedepartementet har nå etablert et nært samarbeid med Kommunenes Sentralforbund og representanter fra sykehussektoren for å gjennomgå den økonomiske situasjonen for sykehusene og fylkeskommunene. Eksterne helseøkonomiske miljøer og berørte departementer er trukket inn i dette arbeidet. Regjeringen vil på bakgrunn av denne gjennomgangen legge fram sine vurderinger og forslag i en egen sak til Stortinget i mars. Siktemålet er å bidra til den ønskede aktivitetsutvikling ved sykehusene i år og å få et bedre beslutningsgrunnlag i budsjettet når det gjelder innsatsstyrt finansiering å legge til rette for en større forutsigbarhet i de økonomiske rammebetingelser for sykehusdrift å bidra til større samsvar i beskrivelsen av budsjettvirkninger og faktiske forhold mellom stat og kommunesektor Stortinget har ved flere anledninger, sist i forbindelse med behandlingen av forslaget til ny spesialisthelsetjenestelov, slått fast at det er fylkeskommunene som skal sørge for at befolkningen får nødvendig tilgang til helsetjenester. Det innebærer bl.a. at fylkeskommunen skal foreta de nødvendige prioriteringer for at befolkningen får dekket sitt behov for spesialisthelsetjenester. Nordland fylkeskommune opplyser at det skal legges fram en egen sak for fylkestinget i mars om sykehusenes økonomi. Eventuelle budsjettjusteringer vil skje medio juni. Den politisk ansvarlige helseråden i fylkeskommunen opplyser til meg at det ikke vil bli gjennomført innsparinger før man vet hva som blir resultatet av den gjennomgang som skjer sentralt og som vil bli fremlagt for Stortinget. Fylkeskommunen opplyser videre at det er gjennomført tiltak for å redusere omfanget av korridorpasienter, bl.a. økning av sengekapasitet og bemanning. Ifølge fylkeskommunen har det ikke vært korridorpasienter ved NSS siden april 1999, med unntak av den siste tidens influensaepidemi. Jeg forutsetter på min side at eventuelt utilfredsstillende forhold ved NSS når det gjelder korridorpasienter, løses i dialog med fylkeskommunen og fylkeslegen, eventuelt om nødvendig med pålegg fra Helsetilsynet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Representanten Svendsen fører nå videre en ideologisk og partipolitisk debatt, som vel hører bedre hjemme i Nordland fylkesting, der representanten Svendsen inntil nylig var medlem, enn i denne sal. Jeg kan iallfall ikke som statsråd gå inn i den debatten. Derimot vil jeg bekrefte på direkte spørsmål fra representanten Svendsen at fylkeslegen i Nordland, som andre fylkesleger, gjør jobben sin, og en del av den jobben er å se til at det er forsvarlig drift ved sykehusene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Regjeringen har gjennom to budsjettforlik her i denne salen, som har inkludert representanten Svendsens parti, bidratt til en økning av den andelen sykehusfinansiering som kommer fra direkte oppgjør pr. pasientbehandling. Jeg er overbevist om at det har bidratt til den aktivitetsøkningen som vi nå ser. Jeg mener imidlertid at det er klare grenser for hvor langt en kan gå i andel stykkpris eller innsatsbasert finansiering, for jo høyere man kommer, jo større utfordringer vil man få når det gjelder budsjett- og økonomistyringen ved sykehusene. Jeg tror derfor at tiden nå er inne, ca. 1 måned etter at Stortinget vedtok budsjettet for år 2000, til å la disse rammebetingelsene være stabile, og at en så kommer tilbake til det spørsmålet i forbindelse med den fullstendige evalueringen av ISF-systemet som nå forberedes.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Nei, selvsagt er det ikke slik at de norske fagmiljøene nødvendigvis er bedre enn fagmiljøene ute i Europa. Det er ikke derfor vi har en annen politikk i Norge. Vi har en annen politikk i Norge fordi virkeligheten her er annerledes. Når det gjelder barnemat, har norske barn en helt annen sammensetning av sitt kosthold og spiser mer industrifremstilt grøt enn barn på kontinentet. Og når det gjelder de mer klimatiske forhold og tilgang på sollys i vinterhalvåret, tør det være kjent at Norge også der stiller annerledes enn land som ligger lenger sør i Europa. Dette er utgangspunktet for at jeg mener at berikingspolitikken bør være noe som vi har rimelig kontroll med nasjonalt. Så til spørsmålet om hvorvidt de beslutninger som representanten Frost Sterri viste til, kan reise tvil om motivene til norske myndigheter. Det er det i så fall ingen grunn til. Jeg mener gjennom mitt første svar å ha dokumentert at det faktisk er gode faglige grunner til de konklusjoner som våre faginstanser er kommet til, og jeg synes heller ikke at andre burde så tvil om det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-01-26:
Jeg er glad for at vi står sammen om at det er viktig å ha en sterk og god sak i forhold til EU; det mener jeg også at vi har, og at den er solid faglig basert og forankret i de mer særnorske forhold, som også må danne utgangspunkt for våre vurderinger. Det er jo ikke slik at mat- og ernæringspolitikken enten skal basere seg på forbrukernes frie valg basert på informasjon og merking eller på en formyndersk politikk der myndighetene nærmest bestemmer hva man skal spise. Det har alltid vært et samspill mellom disse to faktorene, og det må det fortsatt være. Jeg ser ikke bort fra at det i en tid med større grad av opplysning og informasjon kan være riktig å forskyve dette balansepunktet mellom myndighetenes aktivitet og forbrukernes frie valg. Men jeg tror alltid det vil være behov for å ha en ernæringspolitikk, ha myndigheter som vurderer dette, og som styrer på de områdene det er riktig å styre.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg vil for det første si at i Sunnmørsposten samme dag som Asmund Kristoffersen viste til, står det følgende: «Må gjøre det umulige». Det er sykehusdirektøren ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal som gir uttrykk for dette. Her må man velge mellom hva man skal gjøre for å prøve å få et fylkesbudsjett i balanse. Kvinneklinikken ved Sentralsjukehuset står for nedleggelse hvis man ikke klarer å finne andre innsparingstiltak ved dette sykehuset. Spørsmålet mitt til helseministeren er som følger: Selv om man kommer i mars med disse pengene som helseministeren viser til, vil det da være nok til at de enkelte sykehus kan opprettholde driften sin på et forsvarlig nivå, eller vil man nok en gang komme i den situasjon at det ikke er nok penger til bl.a. å kunne drive kvinneklinikken ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg vil få lov til å stille helseministeren et spørsmål. Helseministeren har en rekke ganger gitt uttrykk for at man er særlig opptatt av det forebyggende arbeid innenfor helsevesenet, og det er et veldig viktig område. Når man da ser dette i relasjon til at man nå ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal foreløpig har lagt ned hjerteteamene sine grunnet at sykepleiere og annet personell har blitt overført til medisinsk avdeling som følge av budsjettsituasjonen og et overbelegg på medisinsk avdeling, blir spørsmålet mitt til helseministeren: Hvordan ser han på denne utviklingen, at disse hjerteteamene nå faktisk kan bli lagt ned, samtidig som det er disse teamene som står for trening og opplæring av hjertepasienter, som igjen kan medføre en lavere innleggelsesprosent for pasientene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er betryggende at statsråden har grepet fatt i dette, for det er en utvikling som i hvert fall jeg er veldig skeptisk til. Dette er et tilbud som fungerer veldig godt for hjertepasienter, og vi vet at hjertepasienter i veldig stor grad er utsatt for hyppige innleggelser ved norske sykehus som følge av sin sykdom. Problemet er bare det at dette nok dessverre også skyldes sykehusøkonomien, som gjør at man ikke har råd til å ansette tilstrekkelig med sykepleiere. Jeg viste tidligere i dag til Kvinneklinikken i Ålesund, der enkelte nå faktisk har begynt å søke andre jobber som følge av at man er usikker på arbeidsplassen sin. Spørsmålet mitt til helseministeren er som følger: Vil det i forbindelse med saken som kommer i mars, også kunne følge penger med, eller vil statsråden først komme tilbake med pengene i forbindelse med revidert budsjett?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Sunnmøre er et distrikt som består av en rekke øyer og fjorder, samtidig som distriktet har en meget stor trafikk på sjøen – dette være seg en stor del fritidsbåter og fiskefartøyer, men også fraktebåter og annen skipstrafikk. Dersom politiet skulle måtte rykke ut til en situasjon som utspiller seg på sjøen, så får de et problem. Sunnmøre politikammer har ikke politibåt. Mener statsråden at dette er forsvarlig?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si at jeg stiller meg noe undrende til innholdet i svaret til statsråden. Man har i Møre og Romsdal gitt politibåt til Kristiansund og til Molde, men når det gjelder det desidert største distriktet, det med den største skipstrafikken og det største antall fritidsbåter, sier man at der er det ingen problem, og det er ingen fare for verken beredskap eller noe annet i forbindelse med den trafikken som foregår. Jeg vet ikke om bl.a. statsråden er klar over utviklingen som har vært i de siste årene, der man faktisk opplever at narkotika skyller inn på strendene i distriktet. Man innfører også kontroll i forbindelse med det som har med promille på sjøen å gjøre. Man ser i distriktet at det flyter over av smuglervarer, det gjelder brennevin, sigaretter og en rekke andre ting. Og da må jeg spørre statsråden: Bekymrer ikke denne utviklingen statsråden? Og hva er grunnlaget for at Molde og Kristiansund har fått politibåt, men ikke Sunnmøre, som er det største distriktet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Enten statsråden tror det eller ei, denne gangen var det ingen fogderistrid med i bildet. Men i mange tilfeller kan det nok være det når det gjelder dette distriktet. Det som er problemstillingen, er at politiet blir pålagt stadig større oppgaver også når det gjelder det som har med sjøen å gjøre, den utviklingen som vi ser når det gjelder bl.a. bruk av småbåter, en stadig tilstrømning av turister med småbåter i distriktet, og ikke minst – i og med at dette i veldig stor grad skjer i sommerhalvåret – har man også problematikken rundt det som har med alkohol å gjøre. Og det er ut fra det at jeg er bekymret for den utviklingen som vi ser. Politiet får stadig flere oppgaver, men er helt ute av stand til å kunne løse de oppgavene som følge av at bevilgningene fra sentrale myndigheter ikke foreligger. Og det som er spørsmålet mitt, er hvilke vurderinger som ligger bak når mindre distrikter får tildelt politibåter, mens et distrikt som har den utviklingen som Sunnmøre har, ikke får den samme muligheten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Man begynner nå å se resultatene av at politiet ikke får tildelt de ressurser de trenger for å kunne ivareta den jobb de er satt til å gjøre. Ifølge Sunnmørsposten 14. januar 2000 ble bare 1/3 av vinningssakene i distriktet oppklart. Dette sett i relasjon til at dersom dette distriktet skal ha en bemanning på landsgjennomsnittet, så må det tilføres nærmere 50 nye stillinger. Hva vil statsråden gjøre for å rette på dette?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Men jeg merket meg også at man ikke nå – i hvert fall ikke på dette tidspunkt – er villig til å gå inn og love nye stillinger til dette politidistriktet. Bare hver tredje vinningssak blir løst på Sunnmøre. «Volda-politiet i krise» er overskrift lørdag 15. januar – løste fem av 127 saker når det gjelder vinningskriminalitet. Oppklaringsprosenten er så lav at det egentlig snart bare er å si vær så god til kriminelle, vi har ingen anledning til å oppklare disse sakene likevel. Spørsmålet mitt til statsråden er som følger: Bekymrer denne utviklingen i dette distriktet statsråden, og føler man at man har en tilstrekkelig bemanning på Sunnmøre når man setter inn de tiltakene som statsråden nevner, og får et større tverretatlig samarbeid?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-01-26:
Det er riktig, som statsråden sier, at man ikke bør kunne forvente at man skal kunne gå inn og se på dette nå. Men jeg hadde egentlig forventet, når man har sett utviklingen de senere årene, at man hadde gjort noe med dette for lenge siden. Jeg var tidligere i dag i kontakt med Stranda lensmannskontor, som har et rimelig stort distrikt, det grenser mot Oppland, det grenser mot Sogn og Fjordane og også mot Geiranger, og for å komme dit må man ta ferge. På det kontoret er det fire lensmannsbetjenter på jobb, og det er ingen der etter kl. 15. Man har kontortid fra kl. 08-15. Etter den tiden har man såkalte hjemmevakter der man kan bli ringt opp. Jeg må si at dette er en utvikling som bekymrer meg. Vil statsråden, når man fordeler disse stillingene, ta hensyn til at også polititjenestemennene skal ha en arbeidsordning som er til å leve med?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-26:
Man er kommet i en bordet fanger-situasjon når det gjelder sykehusene og tilførsel av ekstra ressurser til dem, og det er åpenbart at her er det nødvendig å ta et krafttak. Det vil også SV være enig i. Man ser likevel en sammenheng med kommunehelsetjenesten og stor mangel på primærleger i en rekke norske kommuner. Man ser også at det har vært reduksjon i tilbudet bl.a. når det gjelder sykestueplasser eller akuttbehandlingsplasser ved sykehjemmene. Og her synes det å være en åpenbar sammenheng. Man ser det f.eks. i forbindelse med influensaepidemien at mange har måttet bli innlagt på sykehus for å få behandling der, der man under andre omstendigheter kunne ha foretatt behandlingen ute i kommunene, av kommunelegen, og ved akuttplasser ved sykehjem eller ved sykestueplasser. Mitt spørsmål til helseministeren er: Selv om man nå må ta et krafttak for sykehusene for å få rettet opp i denne krisen, ser helseministeren en sammenheng med manglende ressurser i kommunene, og at det vil være nødvendig også for å løse kriser ved sykehusene å få til et løft innenfor primærhelsetjenesten på sikt?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-26:
Det er all mulig grunn til å ta det på alvor hvis det er så mye feilmedisinering som det her er snakk om, og uansett bør man jo få kontroll med det. Men en annen form for behandling knyttet opp mot gruppen psykisk utviklingshemmede er atferdsterapeutiske tiltak, som kanskje også til erstatning for medisinering er ment å virke korrigerende for på den måten å endre atferd. Dessverre er det sånn at en del av de atferdsterapeutiske tiltakene – kanskje ikke så rent få av dem – kan bære preg av overgrep. Det kan i hvert fall være vanskelig for annet helsepersonell enn de som sitter med kunnskap om atferdsterapeutiske tiltak, å klare å skille mellom fysiske overgrep og det som kanskje kan være nyttige tilnærminger. Når helseministeren er inne på at man også vil se på den medikamentelle siden, er man fra departementets side opptatt av konsekvensene av atferdsterapeutiske tiltak og eventuelt å regulere i lovs form de muligheter som foreligger for å bruke slike tiltak?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-26:
Jeg skal stille spørsmål til helseministeren. Sosialistisk Venstreparti tok før jul i forbindelse med budsjettbehandlingen opp et forslag, som fikk støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet, der man bad Regjeringen om å komme tilbake med en konkret tiltakspakke for rekruttering av sykepleiere og hjelpepleiere i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2000. Dessverre fikk forslaget ikke støtte verken fra Regjeringen eller fra Arbeiderpartiet, slik at det kom i mindretall. Det vi imidlertid ser, er at det er en så betydelig mangel på personell – ikke minst sykepleiere, men til dels også hjelpepleiere – at man f. eks. i forbindelse med influensaepidemien nå måtte hente inn personell fra Forsvaret for å kunne ta hånd om situasjonen ved sykehus. Det synliggjør jo at det er helt nødvendig med en eller annen form for rekrutteringstiltak knyttet opp mot sykehusene når det gjelder helsepersonell. – Jeg vil spørre helseministeren på hvilken måte man tenker seg å kunne bedre rekrutteringen, spesielt av sykepleiere, men også hjelpepleiere, til norske sykehus.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-26:
Det man registrerer når man ser på stillingene rundt omkring ved sykehusene, er at det er et betydelig antall stillingsbrøker, der kanskje så mange som opp mot halvparten går i under halv stilling. Det betyr altså at man har et betydelig potensial knyttet opp mot å øke stillingsbrøkene, også for å hindre unødvendig overtid. Kanskje kunne det ha rekruttert på en bedre måte, fordi mange er på jakt etter mer fulle stillinger. Ser helseministeren at det kan ligge en mulighet i at man unngår veldig lave stillingsbrøker rundt omkring på sykehus, for på den måten å bedre rekrutteringen og få flere sykepleiere og også hjelpepleiere ut i arbeid?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-26:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. I går var det igjen et oppslag i Aftenposten om den alvorlige og uholdbare situasjonen for syke og for tidlig fødte barn, spesielt i østlandsområdet. En mor ble fraktet med helikopter fra Rikshospitalet til Haukeland Sykehus, hvor hun ble forløst ved keisersnitt. Etter to dager ble mor og barn sendt tilbake til Ullevål, men på grunn av plassmangel ble de fraktet videre til Lillehammer sykehus. Hun måtte altså innom fire sykehus og reise 1 300 km før hun fikk et tilbud. Sist onsdag tok jeg også opp dette spørsmålet med helseministeren. Mitt spørsmål er hva som kom ut av det møtet som helseministeren viste til. Og når kan helseministeren garantere at gravide med komplikasjoner ikke lenger blir kasteball mellom sykehusene?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-26:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det er godt å høre at han nå har grepet fatt i situasjonen, og det er på tide. For det er lenge siden fagmiljøene slo alarm og sa at dette kommer til å få katastrofale følger hvis det ikke blir gjort noe. Jeg vil gi honnør til helseministeren for at han setter verdiene i helsevesenet på dagsordenen, men det må være mer enn ord, og det håper jeg også nå at det blir. Jeg synes dette eksemplet som jeg nå har nevnt, og i tillegg det rystende eksemplet med vesle Mathias på to år som døde alene fordi foreldrene ikke fikk lov å være til stede da han døde, viser at verdiene ikke holder mål. Med bakgrunn i disse to eksemplene vil jeg spørre helseministeren hva han vil foreta seg i forhold til å sikre en etisk og faglig forsvarlig behandling fra helsepersonellets side på sykehusene våre.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Reguleringsplanen for Lørenskog nye sentrum er brakt inn til departementet av fylkesmannen i Oslo og Akershus, fordi den anses å være i strid med bestemmelsen om midlertidig etableringsstopp for kjøpesentre utenfor sentrale byer og tettsteder. Departementet har hatt saken i mer enn et halvt år uten at det er fattet vedtak. Manglende vedtak har konsekvenser for blant annet sykehjemsutbygging og boligbygging i kommunen. Når kan en forvente at departementet vil ta en beslutning?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-26:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si jeg hadde forventet et mer konkret og positivt svar nå. Statsråden nevner et møte med ordføreren. Det er behov for å understreke at det er ordføreren som har tatt dette initiativet, og ikke statsråden. Saken er prinsipiell, sier statsråden, i forhold til bestemmelsen om kjøpesentre. Men intensjonen med midlertidig etableringsstopp for kjøpesentre kunne da umulig være at f.eks. en kommune som Lørenskog, med 30 000 innbyggere, skulle nektes et flerfunksjonelt, urbant, fortettet kommunesentrum basert på de høyeste planfaglige og estetiske prinsipper? Hvis miljøvernministeren ser bort fra kommune- og fylkestingsvedtaket og gir sine regionale embetsmenn medhold, må jeg si at Regjeringens troverdighet når det gjelder lokalt folkestyre, ikke står til troende. Jeg kunne godt tenke meg å få statsrådens kommentar til det.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-01-26:
Jeg er fullt klar over at man ikke kan drive saksbehandling fra Stortingets talerstol – det er prisverdig at statsråden understreker det. Men statsråden har hatt mer enn god nok tid. Det er halvannen uke siden hun fikk spørsmålet fra meg. Saken har ligget i departementet i over et halvt år. Jeg sendte også et brev til statsråden den 18. oktober om disse spørsmålene, så statsråden har hatt mer enn nok av muligheter til å forberede et konkret svar. Og jeg har jo en følelse av at det at saken nå blir satt på dagsordenen her i Stortinget, har gjort at vi nå kanskje kan håpe på å få fortgang i en avgjørelse. Men jeg har også lyst til å spørre om det er slik at det er saksbehandlerkapasiteten i departementet som er dårlig. Eller hva er det som er den egentlige grunnen til at det tar så lang tid å få svar på en slik søknad?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-01-26:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til sosialministeren. Stortinget har ved flere anledninger uttrykt bekymring for økningen i antall sjukmeldte og oppfølgingen av sjukmeldte. Ved behandlingen av attføringsmeldingen ble trygdeetatens ansvar for den tidlige oppfølgingen av sjukmeldte styrket. I 1993 ble etaten tilført 100 stillinger til dette arbeidet. I en undersøkelse fra Riksrevisjonen framkommer det at disse stillingene i mange tilfeller ikke er brukt som forutsatt, og at det har vært begrenset økning i bruken av graderte sjukepenger og yrkesrettet attføring. Mener statsråden at trygdeetatens oppfølging har vært i tråd med Stortingets vedtak og intensjoner, og hva mener statsråden kan og må gjøres for å følge opp de sjukmeldte på en bedre måte?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-01-26:
Jeg takker for svaret og vil gjerne gripe fatt i det sosialministeren sier om andre eksempler som kan brukes. I Oppland har tre bedrifter sammen med LO, NHO, Arbeidstilsynet og Fylkestrygdekontoret satt i gang et prosjekt, kalt arbeidskontrakt, som har som målsetting å hindre utstøting fra arbeidslivet ved tidlig å fange opp arbeidstakere som er i faresonen for å bli sykmeldt. Hvordan ser statsråden på slike prosjekt, og vil hun gi sin støtte for å få slike prosjekt gjennomført?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-26:
Eg deler representanten Gravdahl si bekymring omkring eit høgt sjukefråvær. Det er vanskeleg for den enkelte arbeidstakar som slit mellom sjukdom og arbeid, det er vanskeleg for den enkelte bedrift, og det er òg ei tyngjande utgift på eit statsbudsjett som ein gjerne skulle tøygt til så mange gode tiltak som mogleg. Trygdeetaten har sin del av oppfølginga av den enkelte sjukmelde, og det er eit ansvar trygdeetaten deler med mange andre, både det ansvaret den enkelte sjukmelde har sjølv, det ansvaret arbeidsgjevaren har, og like eins arbeidsmarknadsetaten, legevesenet osv. Trygdeetaten fekk tilført 100 stillingar. Riksrevisjonen har peika på – med bakgrunn i ei undersøking som departementet bestilte – at dei har brukt ca. 1/3 av desse stillingane i direkte oppfølging og vel 90 pst. langs den såkalla helseaksen. Ei sak om dette er no til behandling i Stortingets kontrollkomite. Så spør representanten Gravdahl kva som elles kan gjerast for å følgja opp sjukmelde. I morgon opnar idébanken, som er eit initiativ frå sosialministeren; det er eit samarbeid med partane i arbeidslivet, og det er ein instans der det skal vera mogleg å melda inn alle dei gode forsøka på den enkelte arbeidsplassen som har medverka til redusert sjukefråvær. Det er òg ein instans der det er mogleg å henta ut dei gode døma for å medverka til redusert sjukefråvær.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-01-26:
For meg høyrest dette dømet ut til å vera eit av svært mange gode døme som det nettopp er viktig å få formidla inn i idebanken og ut til dei andre bedriftene. Det er mi erfaring at det vert gjort svært mykje godt arbeid på den enkelte arbeidsplassen på dette feltet, og det er òg der innsatsen fyrst og fremst må setjast inn. Eg har sjølv hatt eit sterkt engasjement på dette feltet, både ved oppretting av idébanken og i forhold til eit offentleg utval, leitt av Matz Sandman, som skal leggja fram si innstilling 1. juni, og som skal sjå på tilhøva både når det gjeld uførepensjon og sjukefråvær. Ein viktig bit av deira arbeid er òg å sjå på kva som kan gjerast for eit betre arbeidsmiljø.