trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-10:
Nå har vi vel snart vært innom i hvert fall alle psykiske diagnoser i denne debatten, så jeg skal ikke begi meg videre inn på det. Men så til representanten Marthinsen: Han har nå henvist til tidligere komitebeslutninger og til representanten Tømmerås, og så vidt jeg vet, også til andre, som om det skulle være fra 1. Mosebok. Det er grunn til å la tankene gå til den debatten vi hadde i forrige uke vedrørende kriminalomsorgen, hvor den samme representanten tok undertegnede og mente det ikke var noen grunn til å henge seg opp i tidligere uttalelser, utsagn og linjer i politikken. Skulle vi ikke glede oss litt over framtiden, var omkvedet. Og jeg vil replisere det samme: Kan vi ikke også nå glede oss litt over framtida? Kan vi ikke glede oss over at det tross alt er noen i denne salen som ser at ting utvikler seg – både pengemengden inn i statsbudsjettet, situasjonen med hensyn til kartleggingen av hvem som har det aller verst, og for så vidt også at man oppdager at Regjeringa ønsker å fremme en sak her i Stortinget for å gjøre noe med organiseringen av egenandelene? Da er det naturlig at man reiser spørsmålet: Er det nødvendig å ha egenandelene? Når provenyet er såpass lavt, syns jeg det er en prisverdig snuoperasjon – i den grad det er en snuoperasjon! Politikken er dynamisk, den utvikler seg, og det er mange forhold som spiller inn. Jeg må si at den debatten vi hadde i valgkampen om hvem som har det verst i samfunnet, burde være en kime til oss alle til kanskje å forlate debatter om hva vi – i alle partier – har sagt tidligere, og først og fremst ta hensyn til dem som har det verst.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-06-10:
Arbeiderpartiet skriver i sine merknader at det er mange områder som er svært forvirrende for forbrukerne. Jeg vil si at når Arbeiderpartiet beskriver det å selge en vare som den er, som forvirrende, i tillegg til å utvide det i forhold til fysiske personer, vil i hvert fall jeg kalle det forvirrende i forhold til tolkningsproblemer som vil komme som følge av at man har en større gruppe enn rent fysiske personer her. Det må da være enklere å forholde seg til rene fysiske personer enn å begynne å forholde seg til forskjellige lag og foreninger. Det enkleste for lag og foreninger er selvfølgelig å ha muligheten til å kunne avtale med selgeren at salget skal skje på forbrukernes vilkår. Når det gjelder forholdet til miljøet, er det etter min oppfatning slik at både Arbeiderpartiet og SV i sitt forslag er svært miljøfiendtlige. Dette er med på å øke bruk- og kastmentaliteten i samfunnet, noe som jeg synes er svært uheldig. Det vil selvfølgelig, som jeg sa, også få store konsekvenser for masseproduserte varer med fabrikasjonsfeil på hele serier. De facto kan forbrukeren med Arbeiderpartiets forslag påberope seg bytting, med den følge at f.eks. tusenvis av kjøleskap, biler osv. må skrotes. Bare for noen dager siden hadde vi et eksempel der Honda ville rette en tenningsfeil på 6 000 biler i Norge. Her ville altså kunden med loven i hånd – lovens bokstav – kunne kreve omlevering og ny vare. Det å gi selgeren mulighet til å reparere varen ved førstegangs reklamasjon kan være med på å redusere antall varer som skrotes og ødelegges. Det må være et mål for oss at flest mulig gjenstander repareres, slik at de kan nyttes lenger. Regjeringspartiene har lagt særlig vekt på hensynet til en miljøvennlig praktisering av forbrukerkjøpsloven. Det er på lang sikt en fordel for oss alle som forbrukere.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-06-10:
Jeg vil svare nei på spørsmålet fra Inga Marte Thorkildsen. Den regjeringen vi har nå, med den statsråden som Børge Brende er, i miljøvernstolen, er den mest miljøvennlige regjering som Norge noensinne har hatt. SV har faktisk gått sammen med regjeringspartiene om klimapolitikken for Norge. Denne regjeringen og Stortinget har nå som første land vedtatt å godkjenne Kyoto-protokollen og det initiativet som er tatt der. Men når det kommer forslag som vi mener er med på å være skadelige i forhold til miljøet, så er vi selvfølgelig villige til å rette på det. Vi har tatt hensyn til de høringsrundene som har vært, og gjort de forbedringer som har vært helt nødvendige i forhold hva miljøvernorganisasjonene, bl.a. Bellona, har sagt om den nye forbrukerkjøpsloven. Og det synes ikke jeg er dårlig politikk. Det er en god politikk, og den er helt nødvendig. Vi må lytte til omverdenen. Vi kan da ikke være helt blinde, og jeg vil si at det ikke er noen sammenheng mellom påstanden til Inga Marte Thorkildsen og det arbeidet som vi gjør her i Stortinget. Vi var nødt til – det var helt nødvendig – å gjøre de endringer som vi gjorde på basis av de høringsrundene som har vært. De høringsrundene var jo ikke forut for lovforslaget da det kom til Stortinget. De er kommet i ettertid, og da er vi villige til å lytte og villige til å gjøre noe med det. Det synes jeg er god miljøpolitikk. Hvis vi kan være med på å bidra til at varene sirkulerer lenger hos forbrukeren, at de ikke skrotes og kastes, synes jeg det er god miljøpolitikk, og derfor støtter vi de forslagene som er kommet.
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-06-10:
Jeg trodde aldri jeg skulle få oppleve at SV, som profilerer seg som miljøpartiet og ungdomspartiet, skulle være en forkjemper for at store varer skal skrotes i det norske markedet på grunn av den lovgivningen som kommer nå. Forslaget til SV og Arbeiderpartiet fratar jo selgeren muligheten til å rette når man har fått en feil på en vare. Man kan altså bytte og omlevere med en gang. Dette vil skape et skroteproblem, et miljøproblem. Arbeiderpartiet og SV beskriver jo mange steder i sine merknader at det er forvirrende for forbrukeren både det ene og det andre. Jeg vil si at for meg er det forvirrende at SV kjører en slik miljøprofil når miljøorganisasjoner, bl.a. Bellona, har anbefalt på det sterkeste at man ikke skal følge SVs politikk i dette. Jeg vil si nok en gang: SV påberoper seg å være miljøvennlig – i partiprogrammet, på TV, ute i det offentlige, men når det kommer til praktisk politikk, er det ingenting igjen av den miljøprofilen.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Betyr dette at representanten Dybevig mener at hans egen regjering er miljøfiendtlig? Poenget er jo at vi står på det forslaget som Regjeringa i utgangspunktet la fram, og som er lagt fram i den tro at man på sikt vil få mer holdbare varer, som er miljøvennlige nettopp fordi energibruken går ned, og fordi det blir færre varer å skrote når de blir mer holdbare. Jeg syns det er merkelig at representanten Dybevig karakteriserer oss på den måten, i hvert fall hvis han samtidig mener at hans egen regjering er miljøvennlig. Jeg vil minne om at det er tatt forbehold også i det forslaget som er lagt fram. Det er altså ikke slik at forbrukeren uansett får en helt ubetinget rett til å kreve omlevering.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Jeg skal gjøre dette veldig kort, for det er ikke noen vits i å gjenta ord for ord hva som tidligere er sagt fra Knut Storbergets side. Men jeg tenkte jeg skulle benytte anledningen til i hvert fall å rose både departementet og saksordføreren, Storberget, for den jobben som er gjort med denne saka. Jeg slutter meg fullstendig til det Storberget altså har sagt, og lar dette bli et kort innlegg – til manges glede, regner jeg med. SV og Arbeiderpartiet står sammen om merknader og forslag til bestemmelser i den nye forbrukerkjøpsloven. Vi mener det er ekstra viktig nå å få klargjort og synliggjort denne loven, siden forbrukerne utsettes for et stadig sterkere kjøpepress, og siden det er vanskelig for mange å finne ut av hva som er deres rettigheter. Vi tror også at selgerne vil ha nytte av disse avklaringene. Vi syns det er synd at flertallet har forkastet flere av departementets egne forslag og skulle ønske at de heller ville ha stått på departementets side. SV mener at Forbrukerombudet og Forbrukerrådet har gjort en veldig god jobb som høringsinstanser for forslaget til ny forbrukerkjøpslov. Den økte fokuseringen på forbrukernes problemer i et uoversiktlig marked, bl.a. via TV-programmer som FBI, og sjølsagt på initiativ fra Forbrukerombudet sjøl, styrker vår tro på at det er viktig å få gjennom de endringene som departementet har foreslått, og de forslagene som Arbeiderpartiet og SV legger fram i denne innstillinga. Helt avslutningsvis vil jeg bare nøye meg med å si at jeg regner med at departementet legger opp til utstrakt informasjon om den nye loven straks den er trådt i kraft.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Dette er jo ikke et forslag som er lagt fram, men det er en merknad. Så vidt jeg vet, er man i hvert fall når man kjøper via Internett, allerede omfattet av forbrukervernet i dag. Dette kan vi imidlertid sjølsagt komme tilbake til hvis vi klarer å definere «digitale ytelser» på en konstruktiv og god måte, dersom det kom i et forslag. Men det er i hvert fall min klare oppfatning at dette allerede er innbefattet i dagens forbrukervern.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Er «i himmelens navn» et parlamentarisk uttrykk? – Nei, da bruker jeg ikke det! Jeg forstår ikke hva representanten Dybevig mener. Nå har vi altså vært gjennom denne runden – jeg holdt på å si – to ganger allerede. Vi står på Regjeringas, eller departementets, forslag til ny endring. Jeg kan ikke fatte annet enn at representanten Dybevig mener at hans egen regjering er dønn miljøfiendtlig, for det er jo det han nå sier om oss, som står på det forslaget som departementet faktisk fremmet. Og hvis vi går inn i selve teksten, ser vi at forskjellen går på «særlig», om det skal «legges særlig vekt på verdien av» osv., eller om det skal «legges vekt på verdien av» osv, som vi står på. Dette dreier seg jo ikke om at man ikke skal ha muligheten til å reparere en ting, det dreier seg ikke om at man skal frata selger alle rettigheter, men det dreier seg om en innstramming som vi tror på sikt vil føre til at flere varer blir bedre, mer holdbare. Det tjener alle på, ikke minst miljøet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Jeg må bare arrestere statsråden på ett punkt. Det gjelder forskuddsbetaling. Jeg oppfattet det slik at statsråden sa at SV og Arbeiderpartiet går inn for et generelt forbud mot forskuddsbetaling. Det er ikke tilfelle. Det vi går inn for, er at det kun kan avtales dersom det foreligger særlige grunner selgeren kan dokumentere. Slike særlige grunner vil foreligge dersom selger trenger finansiering for å kunne ferdigstille produktet, eller det av tidsmessige årsaker eller hensynet til varens art gjør det rimelig med forskuddsbetaling. Årsaken til det er at bl.a. Forbrukerombudet har påpekt at man i de senere år har merket en økning i antall næringsdrivende som krever hele eller deler av kjøpesummen betalt forskuddsvis, uten at det blir stilt noen sikkerhet for det innbetalte beløp. Vi mener at dette er en uheldig utvikling, der kredittrisikoen skyves over på forbrukeren, og at en lovbestemmelse vil bidra til å klargjøre gjeldende rett. Mitt spørsmål er egentlig et annet. Det går på representanten Dybevigs innlegg tidligere i dag. Jeg kan ikke dy meg. Jeg er nødt til å spørre statsråden om han deler representanten Dybevigs oppfatning av departementets forslag som særdeles miljøfiendtlig, og at det nærmest ville være en katastrofe for miljøet hvis det hadde blitt vedtatt.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-10:
Jeg har flere spørsmål. Det ene går på forslaget som lå fra Regjeringa om innkreving og beregning av egenandelene. Blant annet advarte Advokatforeningen, Juss-Buss og andre veldig sterkt mot en slik ordning, fordi loven om fri rettshjelp er veldig vanskelig tilgjengelig. I tillegg ville dette innebære et betydelig merarbeid og en usikkerhet i forhold til inndrivinga, om man faktisk får inn igjen de pengene som man har krav på. Etter statsrådens syn vil dette medføre en større ulikhet for loven enn det vi har. Jeg lurer på om justisministeren i det hele tatt har tenkt på om det kunne bli resultatet av denne endringa. Så skal jeg stille det spørsmålet som jeg i og for seg tok opp i stad, for jeg er ikke helt sikker på om jeg kommer til å få svar hvis jeg ikke stiller det direkte nå. Det går på at i en debatt på NRK Petre forrige mandag mellom meg og representanten Hofstad sa representanten Hofstad at Regjeringa ikke ønsker å fjerne egenandelene fordi man heller vil prioritere å heve inntektsgrensa i saker om fri rettshjelp. Er det slik å forstå at man på sikt har det som et mål? I så fall lurer jeg på om justisministeren deler representanten Hellelands bekymring for at det da vil bli altfor mange mennesker som faller inn under denne ordninga. Dette blir i så fall litt vanskelig å fatte for oss andre dødelige. Det har også blitt sagt at en fjerning av egenandelene vil føre til at folk vil renne ned rettssalene. Men når det er et underforbruk blant ubemidlede mennesker i Norge, hvordan kan det ha seg at man ikke har gjort mer for å gi folk de rettighetene de egentlig har krav på, men som de ikke benytter seg av?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-10:
Først vil jeg bemerke at ikrafttredelse er satt til 1. januar 2003, slik at man ikke har noen ekstraordinær budsjettforhandling nå, men at Regjeringen naturligvis får lov til å legge dette inn i sitt budsjett på vanlig måte. En annen sak som statsråden tok opp, var at det nå blir stor forskjell på den som faller inn under regelen om fri rettshjelp, og dem som faller utenfor regelen om fri rettshjelp. Spesielt problematisk fra Fremskrittspartiets ståsted er samværssaker, som er vanskelige saker, ikke minst på det personlige plan. Da er det spesielt viktig at alle parter føler at de har fått en real og god behandling av sin sak hvis de dessverre havner i en rettstvist. Jeg er helt enig i at der hører slike saker i utgangspunktet ikke hjemme, men hvis de nå engang havner der, må man ivareta dem på en god måte. Når statsråden ser denne store forskjellen mellom dem som akkurat faller innenfor, og dem som akkurat faller utenfor, vil jeg spørre om statsråden kan se på muligheten for, i den utstrekning den ene part i en slik konflikt får fri rettshjelp, at den andre part, med eventuelt visse begrensninger også bør falle inn under reglene om fri rettshjelp, eller om statsråden eventuelt ønsker å ta samværssakene ut av den delen som omfattes av inntektsbegrensning.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-10:
Statsråden skilte på tampen av sin svarreplikk til representanten Thorkildsen mellom lovendringen på den ene siden og de andre vedtakene på den andre siden. I den sammenheng forstod jeg ham slik at beløpsreguleringen ikke var foretatt i lovforslags form, hvilket er korrekt, selv om det i utgangspunktet kunne vært utformet slik. Når statsråden sa at han ønsket å komme tilbake til Stortinget med det økonomiske aspektet rundt dette, som ikke hadde direkte med lovteksten å gjøre, er i og for seg spørsmålet: Vil statsråden følge opp forslaget– hvis det nå får flertall i Stortinget – hvor det står: «Stortinget ber Regjeringen heve inntektsgrensene for å motta fri rettshjelp til 230 000 kr fra 1. januar 2003.» Eller vil han komme tilbake uten å følge opp dette vedtaket?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-10:
Kunne presidenten gjenta voteringstemaet?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-06-10:
Heldigvis går flertallet inn for å innlemme digitale ytelser i forbrukerkjøpsloven. Nå vet vi at det er veldig mange unge som er brukere av Internett, og det er spesielt mange unge som kjøper via Internett. I dag finnes det ingen forbrukersikkerhet for brukere som kjøper via Internett. SV hevder bestandig at de står for de unges rettigheter og skal jobbe for de unge. Det vil jo kanskje ofte si at man oppfatter de unge som en veldig svak gruppe – i seg selv en veldig stigmatiserende karakteristikk, som SV bruker ofte. Da stiller jeg meg veldig undrende til at Inga Marte Thorkildsen og SV ikke går inn for det forslaget som flertallet her går inn for. Det er etter min mening å gå imot å styrke de unges rettigheter.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-10:
Jeg synes også det er rart at man våger å bruke så kraftige uttrykk om det som Regjeringen har gjort og det som mindretallet går for. Det er nemlig det som ble initiert av saksordføreren forrige gang dette var oppe, av Arbeiderpartiets talskvinne i den saken, Ane Sofie Tømmerås. Da er det underlig å ikke merke noen form for at man går i seg selv og sier: Ja, vi har snudd trill rundt i forhold til det signalet vi i en enstemmig komite var med på å gi til departementet, om hva slags opplysninger vi ønsket man skulle komme tilbake til Stortinget med, hva slags forslag man skulle komme med. Jeg synes det er underlig at det skal være så enkelt å snu ryggen til sin egen fortid. Så blir det påpekt at dette handler om å gi folk de rettigheter de har, men ikke benytter seg av. Ja, det er en god ting å gi folk de rettigheter de har, men ikke benytter seg av – å hjelpe folk til å se hva slags behov de har, hvilken rett de har til hjelp, og eventuelt hva slags mulighet de har for å kunne vinne fram i et rettssystem. Men nettopp av den grunn tillot jeg meg i min innledning å sitere fra det justiskomiteen fikk vedtatt i Stortinget i forrige periode. Der tok vi nettopp opp dette og sa at det skal være mulighet for folk å kunne komme til en gratis konsultasjon, slik at man kan få klargjort hva slags rettigheter man har, hva slags muligheter man har for å nå fram, og hva man vil anbefale dem å gjøre. Vi har åpnet for ordninger som skal gi den enkelte person kunnskap om sin situasjon. Samtidig ønsker vi – som Arbeiderpartiet også ønsket det helt til de måtte ut av regjeringskontorene – å ha en egenandel som ikke skulle være en hindring for at folks legitime rettigheter skulle iverksettes, men for at vi ikke skulle få rettssystemet bombardert av saker som det i utgangspunktet var unødvendig å belaste det med. Det er det som ligger i dette, ikke at man skal frata folk deres legitime rettigheter. Jeg tror ikke noen partier i denne salen er interessert i å frata folk deres rettigheter, men det er måten man ser det på, og måten man sier det på. Og så er det også noe med hukommelsen – noen lider i dette tilfellet av en fremskredet hukommelsessvikt.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-10:
Nå var nok konteksten i forrige uke, og det vi da snakket om, en ganske annen enn den som er i dag. Og hvorvidt vi befinner oss i 1. Mosebok, i den gamle pakt, eller om vi har beveget oss over i den nye pakt, hvor frelsen er et sentralt element, skal ikke jeg påta meg å være en teologisk utlegger av fra denne talerstol. Men jeg kan på privat basis gjerne bidra sammen med representanten Storberget når det gjelder disse problemstillingene. Jeg er klar over at det er viktig å se framover, og jeg er selvfølgelig opptatt av det. Både Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er opptatt av å se framover. Men dette har noe å gjøre med en form for ryddighet, som vi forventer at også Arbeiderpartiet bidrar med. Det som ble lagt fram, er faktisk mer eller mindre blitt gjort til en budsjettsak i denne sammenhengen. Jeg konstaterte i mitt første innlegg at vi i denne saken er i mindretall, og jeg har akseptert at vi er det. Men samtidig har jeg også konstatert at både representanten Storberget og representanten Gjul har gitt klart og tydelig uttrykk for at de har snudd. De har en helt annen holdning til denne problemstillingen i denne debatten enn de hadde i debatten for snaue to år siden. Og det er en grei sak, det er bare greit å få det konstatert. Arbeiderpartiet har snudd, og følgene av det er at vi har fått en budsjettdebatt midt sesjonen – i Odelstinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
Loven skal dekke det, men det krever også et eget arbeid, som Nærings- og handelsdepartementet vil være ansvarlig for å utføre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
Først vil jeg si at jeg ser av teksten i min kommentar til Arbeiderpartiets og SVs forslag om forskuddsbetaling at uttrykket «generelt forbud» ikke er riktig. Men den neste delen av mitt resonnement står jeg ved, nemlig at måten det er formulert på, gjør at det etter mitt syn fremstår som uklart hvordan man skal foreta en fornuftig avgrensning. Når det så gjelder det andre spørsmålet, har jeg vel gått og ventet på det ganske lenge. Jeg er for alt som er miljøvennlig. I den balansegangen som har fått betraktelig temperatur over seg, må jeg si at jeg kan godt leve med det som stortingsflertallet foreslår, uten at jeg av den grunn vil prøve å vekte noe mellom de partene som har vært her. Jeg synes det kan være et poeng at man ikke unødvendig skroter tunge produkter. Samtidig er den teksten som er lagt til rette, såpass sterk til fordel for forbruker og såpass sterk i presset på den som produserer, at jeg tror det vil fremme en riktig miljøpolitikk. Likevel vil jeg gjerne tilføye at den viktigste og riktigste miljøpolitikken når det gjelder så store produkter som dette, kanskje også vil fremmes gjennom andre virkemidler enn dem som er til behandling ved den lov som er saken i Stortinget i dag. De temaene vil nok alle representanter i salen ha rikelig anledning til å komme tilbake til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
Jeg er selvfølgelig enig i at rettshjelpsordningen skal virke sosialt. Det var også derfor jeg fremmet en sak om dette som i sin tid, våren 2000, ble behandlet i Stortinget. Man kunne gjort mange vurderinger om hva som ville vært det mest sosiale. Komiteen har f.eks. ikke valgt å gå inn på en drøfting av hvilke sakstyper som da ville være de mest naturlige. Men jeg tar til etterretning at man har gjort det man har gjort. Når det gjelder barnefordelingssaker, nevnte jeg ikke noe annet enn at jeg selvfølgelig vil følge opp det som ligger i punkt C i vedtaket i innstillingen. Det at jeg har tatt opp prosessiden ved det, er fordi komiteen i andre sammenhenger, og helt uavhengig av at man vil være rettferdig mot dem som lite har, er opptatt av prosessiden i domstolene, at dette skal utvikle seg på en måte som ikke presser domstolene mest mulig. Det var derfor jeg nevnte det, for det er et poeng som hører med. Så antar jeg at flertallet har avveid det poenget. Når det gjelder spørsmålet om penger, tok jeg det utelukkende opp fordi man i praksis går inn i en budsjettbehandling i en situasjon hvor det ikke skal behandles et budsjett. Det synes jeg at jeg som regjeringsmedlem faktisk er nødt til å peke på. Det ville enhver representant som sitter i regjeringsposisjon, ha gjort. Det var derfor jeg også tillot meg å konstatere at jeg ikke har gjort noe annet enn å følge opp tidligere justisminister Hanne Harlems forslag. Men jeg tar til etterretning at Arbeiderpartiet i opposisjon har en annen holdning enn det Hanne Harlem hadde i sin tid, og som hun hadde støtte for da hun var justisminister.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
Det er meget som kunne vært vurdert hvis komiteen f.eks. hadde bedt om en alminnelig sak om rettshjelpsordningene. Nå har man ikke valgt den arbeidsformen, og da vil jeg heller ikke gå inn på – skal vi si – fristil når det gjelder å vurdere enkelte forslag fra talerstolen. Jeg skal forholde meg til de forslag som Odelstinget tar opp og vedtar, og ett av dem har et punkt C. Så har jeg merket meg representanten Kvakkestads spørsmål – for å si det på den måten. Når det gjelder at dette først skal tre i kraft fra 1. januar neste år, er det riktig. Men det man da gjør, er å innføre den budsjettpraksis i Stortinget at man forholder seg til senere års budsjetter før disse budsjettene foreligger. Og det var ikke noe annet jeg sa i forbindelse med innlegget mitt enn at det faktisk var det man gjorde. Det er faktisk ubestridelig at man gjør det. Så får Stortinget tenke over om det er den måten man vil gjøre det på, eller ikke. Her har flertallet bestemt seg for at de vil gjøre det på den måten. Det er da faktisk min plikt som statsråd å si at jeg er nødt til å komme tilbake til de økonomiske sidene, og det vil jeg selvfølgelig gjøre.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
For å være veldig klar og direkte: Opposisjonen benytter seg av det privilegium at den vedtar noe på vegne av Regjeringen uten at opposisjonen er ansvarlig for noe budsjett. Det har den lov til å gjøre. I ett av punktene, som er helt klart og som er saken i dag, som er en lovendring, forholder man seg til akkurat lovendringen. Men inntektsgrensene er ikke en del av saken i dag. Det hadde selvfølgelig vært fullt mulig å få fram et bredt arbeid om hvordan rettshjelpsordningen fungerer, om hva som ville vært det mest effektive, om hva som ville vært det mest virkningsfulle. Nå velger opposisjonen å ikke gjøre det slik, og det er da Stortinget som uttrykker sitt syn gjennom votering. Slik er det. Jeg vil ikke nå gå inn på og si hva man ville gjort gitt det ene eller det andre, annet enn å si at jeg er veldig klar over at vi i Norge har valgt en rettshjelpsordning som har avgrenset seg fra de andre nordiske land ved at vi har valgt at noen – ikke et flertall av befolkningen – skal få skikkelig mye, mens resten ikke får. Jeg tror i sum at det er en riktig holdning. Jeg kunne gjerne tatt en diskusjon om hva som skulle vært på innsiden av systemet, men det er ikke tid og stunder til å gå inn på det, og jeg vil derfor heller ikke kommentere det. Det er slik i enhver budsjettprosess at forskjellige hensyn avveies mot hverandre. Det er de spørsmål som vi får komme tilbake til. Men når det gjelder spørsmålet om prosessrisikoen, har jeg selvfølgelig ingen angst for at dårlig stilte mennesker skal bruke rettsmidler. Det har jeg tatt til orde for før at de bør kunne gjøre. Men det jeg er opptatt av, og som jeg faktisk var opptatt av da jeg nå fremmet forslaget, var at jeg med en egenandel mente at dette ville forenkle. Jeg hadde i hvert fall ikke til hensikt å gjøre det vanskeligere for noen å få tilgang til rettsmidlene. Det har aldri vært min hensikt. Så får det være en åpen debatt om hvordan virkningene av forslaget kan bli.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-10:
Representanten Kvakkestad spurte om jeg skjelnet mellom at noe var lovforslag og noe var andre forslag. Nei, det gjør jeg ikke. Det jeg sa, var to ting, nemlig at det er lagt fram et lovforslagsdokument, og jeg konstaterte at komiteen ved den anledning også hadde tatt opp andre spørsmål enn de som knytter seg til lovforslaget. Det var det jeg mente å gi uttrykk for, og ikke noe annet. De forslagene som er framlagt, er framlagt. Videre sa jeg at komiteen ikke har etterspurt økonomiske forhold i forbindelse med det å fjerne egenandelene, men den har gjort det når det gjelder å heve taket, og det er blitt sitert av flere talere tidligere. Så sa jeg at det å se på hva det kan bety – summen av dette – er det min plikt å komme tilbake til i den naturlige sammenheng, nemlig i økonomisk sammenheng i forbindelse med budsjettet. Det var det jeg sa i innlegget, og det gjentar jeg selvfølgelig gjerne her.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-06-10:
Det å ivareta forbrukernes interesser tror jeg blir et stadig viktigere politisk tema i en verden hvor vi får mer og mer samarbeid på tvers av landegrensene. Et typisk eksempel som viser behovet for et slikt internasjonalt samarbeid, er nettopp framveksten av elektronisk handel, fordi det stiller oss overfor nye utfordringer for å ivareta forbrukernes interesser. Jeg tror det er utrolig viktig å få fram et oppdatert internasjonalt regelverk på dette området. Dette er jo også bakgrunnen bl.a. for dagens lov. EUs direktiv om forbrukerkjøp ligger til grunn for lovens forarbeid og forslaget til lov. Det som imidlertid er problemet her, er at dette direktivet er et direktiv som fastlegger minstekrav. Det betyr også at direktivet og regelverket dermed ikke fanger opp alle de problemstillingene som Internett-handel og elektronisk handel stiller oss overfor. Vi trenger selvfølgelig utfyllende regelverk, men vi trenger også å utvikle regionale avtaler som tar opp grenseoverskridende problemstillinger. Jeg er veldig glad for at en samlet komite sier at «det bør vurderes om ikke forbrukerkjøpsloven også bør gjelde for nettsideredaktører, slik at redaktørene blir ansvarlige for kjøp som går via deres nettside». Jeg håper at Regjeringen vil ta initiativ til å utvikle slike felles regelverk, og ikke bare regelverk, men også en felles fortolkning av regelverket for elektronisk handel. Naturlige samarbeidspartnere her burde være de nordiske land. Derfor burde Regjeringen i Nordisk Råd-sammenheng ta initiativ overfor de andre nordiske land for å få til et slikt regelverk og en felles fortolkning. Jeg er kjent med at Nordisk Ministerråd har en arbeidsgruppe på dette området, og jeg vil be statsråden bekrefte at Regjeringen også har politisk vilje til å videreføre dette arbeidet med sikte på å få fram et bedre nordisk regelverk for elektronisk handel.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-06-10:
Jeg registrerer at statsråden – i likhet med representanten Helleland – er livredd for at det å fjerne egenandeler «kan virke prosessdrivende», som han sier. Det vil si det samme som representanten Helleland uttrykte litt mer folkelig, at folk nå vil storme til domstolene fordi man fjerner egenandelene. Det tror jeg er helt feil. Bakgrunnen for det er at veldig mange av dem som i dag benytter seg av ordningen, er i det hele tatt ikke klar over at det foreligger egenandeler på fri rettshjelp. Det kommer faktisk som et sjokk på dem den dagen saken er over og de får regningen på bordet. For det andre er det faktisk slik at det er de med de laveste inntektene som bruker og beslaglegger domstolene minst, mens det er de ressurssterke i samfunnet som legger mest beslag på domstolene. Og det er de med de laveste inntektene som kjenner sine rettigheter minst, og som har størst behov for å få kjempet fram sine rettigheter med tanke på at de skal få utjevnet de ulikhetene som fins i samfunnet. Jeg registrerer at statsråden også er bekymret for økonomien knyttet til de forslagene som flertallet nå har fremmet. Flertallet har sendt brev med spørsmål til departementet, og har fått klare svar på hva dette vil koste. Mens Regjeringen velger å gi skattelette i titusenkronersklassen til dem som har aller mest, ønsker flertallet, nå når vi har fått økt utbytte av handlingsregelen, å bruke disse pengene bl.a. på fri rettshjelp og til å heve inntektssatsen, slik at de som har de laveste inntektene i dag, får muligheten til å få fri rettshjelp. Helt til slutt har jeg lyst til å utfordre statsråden, for han snakker veldig klart om at det nå kommer til å bli et enda større skille mellom de som får, og de som ikke får, og han nevner spesielt dette med barnefordelingssaker. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på om han er enig med flertallet i at vi er nødt til å gjøre et skille der, slik at vi ikke kommer i en situasjon hvor far ikke får fri rettshjelp i barnefordelingssaker, mens mor får det, og at det i hvert fall kan være prosessdrivende for den parten som får fri rettshjelp.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-06-10:
Representanten Marthinsen etterlyste en form for ydmykhet fra flertallet i denne sal, og at vi burde gå i oss sjøl. Det kunne nesten oppfattes som om han bad oss om å krype til korset og erkjenne at vi har snudd. Poenget er at statsråden har lagt fram en glimrende evaluering av rettshjelpsordningen, som dokumenterer at det å ha en egenandel ikke har noen spesielt stor virkning. I den evalueringen han har lagt fram nå, kan vi se at staten har små inntekter av ordningen. Totalt sett har det kommet inn 14-15 mill. kr årlig på egenandelene, mens det har kostet 5-6 mill. kr å kreve dem inn. I tillegg vet vi at anslaget fra departementet har vært på over 20 mill. kr, mens man kun har fått inn ca. halvparten av det man har krevd inn. Det dette viser, er at rettshjelpsordningen og egenandelene rammer dem som har minst. Det forteller oss at når man kun får inn halvparten av anslaget, er det fordi det er de som har minst og som ikke har råd til å betale egenandeler, som blir rammet. For Arbeiderpartiet er det utrolig viktig at vi har en rettshjelpsordning som gjør at de som har størst behov for å få prøvd saken sin for domstolen, også har råd til å føre saken. Hvis vi ikke fjernet egenandelene, hadde vi fått en situasjon hvor vi hadde begrenset folks muligheter innenfor domstolene. Representanten Marthinsen mener at vi bør gå i oss sjølv. Ja, vi har gått i oss sjøl og erkjent at det beste sosiale tiltaket vi kan gjøre her og nå for å bedre rettshjelpsordningen, er å fjerne egenandelene.
Trond Helleland (Høyre), 2002-06-10:
Det er sterke ord som suser gjennom salen. Thorkildsen fra SV beskylder Høyre for schizofreni, uten at presidenten bemerket det. Representanten Storberget er rystet. Det han er rystet over, er svar på en forespørsel som Storberget og Arbeiderpartiet selv sendte til Regjeringen og Justisdepartementet, der de bad om svar på hvor mange personer som ville bli omfattet av de utvidede inntektsgrensene. Jeg kan sitere, akkurat som jeg gjorde i innlegget mitt: Med en økning på 40 000 kr, som Arbeiderpartiet foreslår, fra 210 000 kr til 250 000 kr, står det i departementets brev at det vil «koste ca 57 275 000 kroner og vil medføre at ytterligere 101 505 personer vil komme inn under inntektsgrensene. Omtrent 62,2% eller 2 106 331 av landets personer over 18 år kommer da inn under inntektsgrensene». Hva som er så rystende med den opplysningen, vet ikke jeg, men jeg konstaterer at det er 62 pst. av landets voksne befolkning som da kommer inn under inntektsgrensene. Da må jeg si at hvis man skal ha et målrettet tiltak som skulle treffe dem som trenger det aller mest, må vel dette være århundrets bomskudd! Storberget har svingt seg fra talerstolen og påpekt at man her hadde muligheten til å gjøre både det ene og det andre. Det Regjeringen gjorde i god tro, var å følge opp forslaget fra Hanne Harlem, den forrige justisministeren i dette landet. Odd Einar Dørum fulgte opp en enstemmig justiskomite i Stortinget, der Arbeiderpartiet påpekte sterkt at egenandelene hadde en preventiv effekt og burde videreføres. Så til schizofrenien: Det er ingen form for schizofreni knyttet til dette. Det vi har sagt klart, og jeg har uttalt flere ganger, er at det som er et viktig virkemiddel når det gjelder fri rettshjelp, er å vurdere inntektsgrensene fortløpende, spesielt etter momsreformen. Det har jeg uttalt, og det står jeg ved. Men hvis man kombinerer det med å fjerne alle egenandeler, blir det Ole Brumm-politikk. Da blir det: Ja takk, begge deler. De problemene som oppstår i forhold til det som flertallet nå er bekymret for, er jo at den ene part i – la oss si – en barnefordelingssak, som kanskje kommer rett over inntektsgrensen, vil få fulle kostnader, mens den som kommer rett under, vil ha fri rettshjelp «all the way». Derfor synes jeg dette blir budsjettbehandling i en odelstingssak. Det blir feil disponering innenfor Justisdepartementets budsjett. Justisministeren er en rolig mann og svinger seg ikke til de store høyder her. Men jeg må si at dette er dårlig håndverk fra flertallet. Dette skal vi slite med når vi skal prioritere på justissektoren framover.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-10:
Senterpartiet har ikkje medlemer i justiskomiteen denne perioden – difor eit innlegg frå meg for å klårgjera synet vårt. Vi er samde med Regjeringa i at det er behov for ei forenkling og ei forbetring når det gjeld ordninga med fri rettshjelp. Men Senterpartiet hadde gjerne sett at Regjeringa hadde gått noko lenger når dei no føreslår endringar. Vi registrerer at òg eit fleirtal i komiteen har ei slik oppfatning, og vi deler fleirtalet si vurdering; at ordninga med fri rettshjelp skal vera reservert visse sakstypar, og at det er inntekts- og formuenivået som skal setja grenser for kven som kjem inn under rettshjelpsordninga. Vi støttar også forslaget om å fjerna eigendelane frå 1. januar 2003. Eg er samd med den førre talaren, som sa at barnefordelingssaker eigentleg ikkje eignar seg i rettsapparatet. Dessverre er det slik at ein del saker av denne typen hamnar der. Vi synest det er bra at det er føreslått ei nærmare utgreiing av kvar inntektsgrensene skal gå i barnefordelingssaker – vurdera høgare grenser – og vi kjem til å sjå nærmare på det spørsmålet i neste omgang. Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti har eit forslag om å heva inntektsgrensene til 250 000 kr, slik det går fram av innstillinga. Eg ser at det her er eit forslag om å heva inntektsgrensene til 230 000 kr, som kan sjå ut til å få fleirtal. Senterpartiet kjem til å støtta det. Vidare i høve til innstillinga kjem vi til å røysta mot forslag nr. 1 og mot forslag nr. 2, men for forslag nr. 3 – dersom det er framsett – og i alle fall for forslag nr. 4 og for innstillinga elles.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-10:
Eg stemde feil.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-06-10:
Jeg stemte også feil.
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-11-12:
Jeg tillater meg på vegne av Carl I. Hagen, Per Sandberg og meg selv å fremme forslag om overføring av forhandlingsansvaret for undervisningspersonalet fra staten til fylkeskommunen/kommunen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-12:
Senterpartiet er ikkje representert i Presidentskapet. Synet vårt når det gjeld lønskommisjonen si innstilling, kjem difor ikkje til uttrykk. La meg innleiingsvis berre seia at vi støttar det som Presidentskapet her legg fram. Men så tek vi opp igjen forslaget vårt frå i fjor om ein gjennomgang av pensjonsordninga for stortingsrepresentantar og statsrådar. Vi ser løn og pensjon i samanheng, og slik er jo vitterleg regelverket òg. La meg peika på tre forhold som vi meiner bør drøftast. Det er nivået, oppteningstida og det høvet som er i dag til å ha andre inntekter utan at pensjonen vert avkorta. For det fyrste til nivået: Det er eit faktum at mens pensjonen i 1996 var på 195 000 kr, vil han på seks-sju år no ha nærma seg det dobbelte. Oppteningstida er tolv år; for svært mange andre er ho 40 år. Høvet til andre inntekter er svært raust, særleg samanlikna med at Stortinget dei siste åra har vore lite romsleg i forhold til andre pensjonistar når det gjeld ytterlegare inntekter og avkorting i pensjonen. Så er det sagt at løns- og pensjonsforholda for andre parlamentarikarar, òg i våre nordiske land, er langt meir romslege. Ja, lat oss òg få det fram i ein slik gjennomgang. Eg synest det er interessant og opplyftande at det både frå presidenten og frå Lodve Solholm er peikt på lønskommisjonen og det arbeidet som går føre seg der. Forslaget vårt er jo eit høve for Presidentskapet til å førebu seg i forhold til dei forslaga som måtte koma frå pensjonskommisjonen. I fjor var det fleire som i tilknyting til forslaget vårt sa at dei hadde hatt for lita tid til å vurdera det, det hadde ikkje blitt omdelt tidsnok osv. I år har det altså lege ute, så folk har hatt høve til å drøfta det nærmare. Eg håpar vi får auka oppslutning om dette forslaget. Eg tar opp forslaget, som er delt om i salen.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
På vegne av Ulf Erik Knudsen, Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremme et forslag om å avskaffe ordningen med boplikt for helårsboliger.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Landbruksministerens utspill om at det er harry av Kari og Ola Nordmann å handle i Sverige, har skapt bølger ikke bare i Norge, men i mange vesteuropeiske land. Og hans uttalelse om at det er feil øvelse å ikle seg grilldress, reise over grensen og spare noen øre på pølsene, har provosert Kari og Ola Østfolding – det vet jeg, jeg er selv østfolding. Jeg tror at landbruksministerens intensjon med utspillet – sett fra hans ståsted – er god, nemlig å få Kari og Ola til fortsatt å handle mest mulig i Norge. Men resultatet har jo blitt noe annet. Dette har vært en gigantisk markedsføring av svenske butikker, og jeg regner med at vi denne påsken står foran norgeshistoriens største svenskehandel – med høy harryfaktor. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Angrer han på sitt utspill?(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Da svenske handelsmenn så det norske statsbudsjettet for inneværende år, feiret de – med oppsending av raketter og med champagne. Det bygges stadig nye kjøpesentre. Et gigantisk «China-town» planlegges på svenskesiden. Og i det siste har vi ikke kunnet åpne en avis uten å lese om bugnende kjøttdisker vi knapt ser i Norge, om tusenlapper til Harry-er og om den gode kvaliteten på svenske matvarer. Til og med nøytrale MATFORSK kåret Sverige for å ha langt mer møre ytrefileter enn det vi har i Norge.(Munterhet i salen) Så det er ikke rart at svenske handelsmenn gnir seg i hendene og venter på strømmen av Kari-er og Ola-er Nordmenn som skal over grensen. Mener ikke statsråden at han med sitt utspill har gjort norske bønder og norsk matvareproduksjon en bjørnetjeneste? (Munterhet i salen)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Melkesektoren er den mest kostbare, den sektoren som tar brorparten av subsidiene til landbruket. Til tross for denne politikk, som har vært ført i mange år, mister vi ca. 1 000 melkebønder i året. Vi har 20 000 igjen. Fortsetter vi med denne politikken, er det ikke mange melkebønder igjen i Norge om 20 år. Derfor vil Regjeringen og landbruksministeren få Fremskrittspartiets subsidiære støtte til enhver liberalisering av melkeomsetningen. Og hvorfor vil vi det? – Jo, fordi vi ønsker å ha melkebønder i Norge i et visst omfang om 20 år. Vi må lære av de andre nordiske land. På 1970-tallet hadde bøndene i de nordiske land omtrent like mange melkekyr. Danmark lå noe foran. For fem år siden hadde hver bonde i Sverige 30, i Danmark 60, og i Finland øker antallet. Hvorfor kan vi ikke gjøre som i Sverige, kjære statsråd, slik at en eldre bonde som vil kvitte seg med kvoten, kan snakke litt med naboen og så selge til ham? Blir de ikke enige om prisen, kan man sette inn en annonse i avisen for å få bedre betalt. Skal vi ikke nå jobbe for en strukturrasjonalisering, slik at vi kan få robuste melkebruk i fremtiden?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren: «Det er en utbredt oppfatning at store prisforskjeller på norske og nabolandenes matvarepriser sterkt vil redusere landbrukets overlevelsesevne. Prisene på dagligvarer i Sverige ligger 20–25 pst. over EU-gjennomsnittet, og den svenske regjeringen foretar grep som styrker konkurransen for å oppnå lavere matvarepriser. Hvilke tiltak forbereder statsråden som kan motvirke at prisforskjellene øker?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er den samme oppfatningen i alle politiske miljøer at forholdene i Norge, med struktur, klimatiske forhold osv., gjør at vi generelt ikke kan komme ned på samme prisnivå som gjennomsnittet i Europa. Men hovedpoenget er at hvis prisforskjellene blir for store, vil stadig flere nordmenn bli fristet til å handle andre steder. Og når vi vet at vi har et marked i tilnærmet balanse i Norge – den norske landbruksproduksjonen og etterspørselen i Norge er i tilnærmet balanse – skal det ikke mye til før det blir en betydelig ubalanse, og at dette vil slå negativt ut for norske bønder. Statsråden skisserte tre muligheter innenfor jordbruksoppgjøret, men han sa veldig lite konkret om hva man vil prioritere fra Regjeringens side. Er vi ikke snart nødt til å se på verdikjeden, rasjonalitet, effektivitet osv. for å hindre at prisforskjellene øker utover det vi ser i dag? Vi vet at svenskene har en rekke tiltak de nå vil gjennomføre, som vil redusere prisene eller holde dem på et lavt nivå.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Den undersøkelsen i Nationen i dag om at 53 pst. ønsker å betale en del mer for å kjøpe sine matvarer i Norge for å beholde landbruksproduksjonen, er en side av saken. Den andre siden er at 31 pst. ønsker mer import og grensehandel osv. for å få lavere matvarepriser, og 10 pst. ønsker dagens nivå. Nå går alle signaler ut på at prisene på norske landbruksprodukter vil stige i tiden fremover, mens svenskene gjennomfører grep ved konkurransemyndigheter og Agenda 2000, som gjør at en del basisprodusenter i nabolandene vil redusere prisene med 10–20 pst. osv. Da vil vi få økte prisforskjeller. Vi har også WTO og andre ting som på sikt vil virke inn. Er det ikke nå viktig at vi tar høyde for dette hvis det norske landbruket og aktørene tilknyttet det skal overleve lenger frem?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Jeg vil på vegne av representantene Øyvind Korsberg, Kenneth Svendsen, Øystein Hedstrøm og meg selv sette fram forslag om endringer i hjemfallsordningen slik at kraftverk i privat eie og kraftverk i offentlig eie likestilles med hensyn til konsesjonstid, og at verkene blir solgt til høystbydende etter at konsesjonstiden er utløpt.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-03-20:
Eg vil på vegner av meg sjølv leggje fram forslag om endring av reglane for skattlegging ved overgang frå sameige til einmannsforetak slik at kjøpar ikkje lenger blir skattlagd for sal som ikkje er reelt føreteke.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-03-20:
På vegne av representantene Morten Lund, Synnøve Konglevoll, Torny Pedersen, Hallgeir H. Langeland, Olav Gunnar Ballo, Per Erik Monsen, Kenneth Svendsen og meg selv vil jeg fremme forslag om at energi levert fra alternative energikilder som fjernvarme, biobrensel og varmepumper i merverdiavgiftsloven likebehandles med elektrisk kraft for å unngå konkurransevridning i Finnmark, Troms og Nordland.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-03-20:
Det er ikke alltid så enkelt å holde rede på når det er partilederen i Høyre som snakker, og når det er utenriksministeren, for både utenriksministeren og andre statsråder har bidratt til å skape usikkerhet om hva som er Regjeringens politikk. Fiskeriministeren har på møte i Troms sagt at befolkningen skal mørnes til EU-medlemskap. Utenriksministeren sa i går på Dagsrevyen at sluttspurten i EU-kampen, forhandlingene, skulle tas først når man hadde sjansen til å vinne. Er dette i tråd med Regjeringens politikk?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-03-20:
Når jeg hører landbruksministeren besvare dette spørsmålet, kan jeg konkludere med at landbruksministeren mener at melkebørs vil være et godt virkemiddel for å få til en strukturendring i norsk landbruk. La det være klart: Det var aldri aktuelt i forbindelse med St.meld. nr. 19 for 1999-2000 å innføre et slikt virkemiddel. Det ville aldri ha vært aktuelt for Senterpartiet i sentrumsregjeringen å akseptere et virkemiddel som vil føre til en så sterk strukturendring i norsk landbruk som en melkebørs vil legge opp til. Jeg er helt uenig med landbruksministeren i at det vil være et godt virkemiddel. Mitt spørsmål blir da kort og godt: Deler landbruksministeren synspunktene til den arbeidsgruppen fra Finansdepartementet om at en strukturendring fra 14 til 25 kyr vil kunne bli et resultat av innføring av melkebørs, og at vi dermed vil få en halvering av antall melkebruk i Norge?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-03-20:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve og Anne Berit Andersen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2002-03-20:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren, som til Dagbladet den 16. mars sa at en EU-søknad fra Island virkelig er en av de faktorene som vil endre situasjonen for Norge. Og han la til: «Vi følger utviklingen nøye.» Arbeiderpartiet har, som kjent, i sitt valgprogram sørget for å ha handlefrihet til å analysere situasjonen på nytt når EU-utvidelsen virkelig har startet. Hvis den også kan komme til å omfatte Island, vil selvfølgelig dette understreke nødvendigheten av å ha en slik handlefrihet. Jeg vil spørre utenriksministeren om hvilken handlefrihet Regjeringen har i en slik situasjon.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2002-03-20:
Jeg er kjent med det som er Regjeringens grunnlag, og respekterer helt og fullt det. Jeg er også glad for det som utenriksministeren nå sier om at man er helt åpen i forhold til de prosessene som foregår. Men mitt spørsmål er: Hvilken mulighet har Regjeringen til å sette i gang en ny analyse av dette spørsmålet – kanskje henimot slutten av denne stortingsperioden, når EU-utvidelsen faktisk er i gang og kanskje Island blir med i en fremtidig utvidelse, som selvfølgelig vil forandre situasjonen for våre fiskerier betydelig? Har Regjeringen mulighet til å være noe mer enn åpen og følge med? Har den muligheten til å sette i gang en ny analyse og en ny vurdering som muligens kan føre fram til at man fremmer en ny søknad enten i slutten av denne perioden eller mest sannsynlig i neste stortingsperiode?