trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Det er riktig som justisministeren nevnte, at det var en interpellasjonsdebatt her 8. februar om vold og alkohol i bysentra. I den samme debatten hadde jeg også oppe denne problemstillingen, og flere av partiene var positive til å se på nye former for straksreaksjoner. Jeg husker bl.a. at en representant fra Fremskrittspartiet og også representanten fra Venstre nevnte det. Det er riktig som justisministeren sier, at det fins en hjemmel i § 1-8 a, som jeg også har sett på. Men det dreier seg mer om omfattende sikkerhetsproblemer enn tilfeller av overskjenking og skjenking av åpenbart berusede. Nå åpnet justisministeren for å se nærmere på dette, så jeg vil spørre om Regjeringen kunne tenke seg å utrede spørsmålet om nye former for straksreaksjoner i forbindelse med arbeidet med hovedstadsmeldingen, som Regjeringen skal legge fram i løpet av noen måneder.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Det er veldig positivt hvis justisministeren vil understreke også overfor politiet at man i større grad må bruke de gjeldende hjemlene. Nå har ikke jeg den fulle oversikten her, men jeg kan ikke erindre at den hjemmelen i § 1-8 a er brukt noe i nyere tid i forhold til å stenge steder et par dager i Oslo – det ville det i tilfellet tror jeg, vært store medieoppslag om. Det er mulig det har skjedd en eller annen gang, men jeg kan ikke erindre det. Så det er jo veldig viktig at det blir innskjerpet at det finnes en slik hjemmel, og hvis den kan brukes ved skjenking av mindreårige, vil jo det være veldig positivt. Det har i årevis vært bedre kontroll av skjenkestedene man har snakket om å ty til når man har åpnet for lengre og lengre skjenketid og flere og flere skjenkesteder, og det har skjedd lite. Jeg kan nevne at det f.eks. i Trondheim i løpet av fem år har vært tre inndragninger på grunn av skjenking til mindreårige, og undersøkelser som Statens institutt for rusmiddelforskning har gjort her, kan tyde på at det er langt flere tilfeller av det, eller at det er et fenomen som er relativt utbredt. Så det er positivt at justisministeren vil innskjerpe dette overfor politiet, men jeg vil igjen håpe at man også ser på nye muligheter.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-02-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Unge menneskers eksperimentering med GHB, eller flytende ecstasy, har nylig medført flere dødsfall og nestendødsfall. GHB er forbudt i Norge, og det vil være viktig å få på plass også et internasjonalt forbud mot det livsfarlige stoffet. Vil statsråden bidra til at Regjeringen tar de nødvendige initiativ innenfor internasjonalt justis- og helsesamarbeid for å hindre at bruk av GHB skal få utvikle seg til en enda større tragedie, med enda flere tapte menneskeliv som resultat?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-02-14:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Men det som vel kanskje er det spesielle med GHB, er – som statsråden selv var inne på – at det lages av tilsynelatende vanlige produkter som man kan få kjøpt og få tak i. Jeg tror nok at det i mange sammenhenger kanskje er en del foreldre som er litt naive, og som faktisk overser at deres ungdommer driver og eksperimenterer med dette. Så er det også slik at det går under navnet party-dop, og det eksperimenteres med. Det er også en smittefare her – at dette skal kunne utvikle seg til noe mer hvis vi ikke er tydelige og kontante. På sett og vis kan vi jo si at det er forbud i Norge. Da er Norge på en måte som en øy i det store havet, og så reker det i land litt råstoff osv., fra land rundt oss. Jeg vil i grunnen utfordre statsråden her: Norge har utmerket seg internasjonalt ved å kjøre et ganske tøft løp i forhold til å forebygge tobakksskader, bl.a. da Gro Harlem Brundtland var generalsekretær i Verdens Helseorganisasjon. Ser man for seg at Norge på samme måte skal kunne kjøre et tøffere løp i forhold til GHB og narkotika generelt på den internasjonale arena?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-02-14:
Jeg tror det er svært viktig at vi nå greier å håndtere begge de utfordringene vi har – både et alkoholforbruk som det er viktig at vi har kontrollerende tiltak rundt, slik at skjenking og salg skal kunne skje på en forsvarlig måte, og at ikke mindreårige får tak i alkohol. Men like fullt har vi nå en særlig utfordring knyttet til eksperimentering med en del nye narkotiske stoffer. Det er dessverre også slik at det som tidligere var et storbyfenomen, ikke lenger er et storbyfenomen. Man kan reise til små steder i mitt hjemfylke, Troms, og møte de samme til dels alvorlige narkotikaproblemene. Så jeg er også opptatt av om statsråden kan si noe om forebyggende arbeid i politiets regi ute på småstedene – at man kan møte dette «up front», og at man kan bidra til mer informasjon ute i ungdomsmiljøene, hos folk som jobber med ungdom. Men også foreldrene blir her en viktig målgruppe.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg tillater meg å stille statsråden følgende spørsmål: «Pasienter som blir sendt fra fastlege til psykolog eller psykiater, når ikke fram i det offentlige hjelpeapparatet. Psykologene velger i en viss grad hvilke pasienter de vil ha. Eldre eller folk med personlighetsforstyrrelser og personer med innvandrerbakgrunn havner bakerst. Da NRK testet ut tilgjengeligheten til 55 psykologer i Oslo i slutten av januar 2007, tok bare fire av dem telefonen. Hva vil statsråden gjøre for å sikre behandlingstilbudet til denne utsatte gruppen pasienter?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg takker for svaret. Dette er et problem som har vært diskutert veldig mange ganger det siste halvannet året som jeg har vært med her. Dette med tilgang til hjelp når man trenger det, også tilgang til psykologhjelp, er veldig viktig for å stoppe utviklingen av depresjoner og sykdom hos dem som er psykisk syke. Jeg har ikke så veldig stor tro på det som statsråden nå kommer med av tiltak. Det virker ganske passivt når man ser hvordan forholdene er. De problemene som er kommet fram i pressen den siste tiden, er godt beskrevet i Prosjekt Avtalespesialister i Helse Øst, som Helse Øst utarbeidet i 2003. Der står det om dårlig tilgjengelighet, og det står om alle de tingene som har dukket opp, og som man nå skal ta tak i – igjen. Dette burde det vært tatt tak i allerede for fire år siden. Så jeg kan ikke se noe konkret med tanke på at det skal skje en rask bedring. Det er ganske dramatisk når kun fire av 55 psykologer tar telefonen, og vi vet at veldig mange psykisk syke ikke får hjelp. Er det ikke noe konkret man kan komme med litt raskere?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg registrerer at det er noen tiltak som skal iverksettes ganske raskt, slik at de blir til hjelp også for dem som venter i dag. Når det gjelder Fremskrittspartiet, har vi vært veldig bekymret for denne situasjonen gjennom mange år. Jeg kan gå tilbake til 1997 og sitere John Alvheim, som den 17. juni sier i Stortinget: «Det er for meg imidlertid et stort paradoks at samtidig som man konstaterer en betydelig mangel på psykiatere og psykologer, har Regjeringen med tilslutning av et flertall i Stortinget fått gjennomslag for å frata de såkalt avtale-løse psykiatere og psykologer refusjon fra Folketrygden, noe som helt åpenbart på sikt, og på kort sikt, vil gjør personalmangelen i den psykiatriske helsetjeneste enda verre enn tilfellet er i dag, og som vil ha alvorlige konsekvenser for framtidige og nåværende pasienter.» Jeg vil spørre statsråden: Vil statsråden vurdere å gjeninnføre ordningen hvor avtaleløse psykiatere og psykologer kan få refusjon fra folketrygden, slik at pasientene selv kan velge hvem de ønsker å gå til, og slik at behovet for flere innen disse yrkene kan reguleres i tråd med det som pasientene har behov for?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Jeg ønsker først og fremst å understreke at det er flere behandlingsledd innenfor spesialisthelsetjenesten som ivaretar behandlingstilbudet til mennesker med psykisk lidelse eller sjukdom. Spesialisthelsetjenestetilbudet kan i hovedsak deles i tre: sjukehusavdelingerdistriktspsykiatriske sentreprivatpraktiserende spesialister med driftsavtale med regionale helseforetak Sistnevnte omtales gjerne som private avtalespesialister, og det er den gruppen behandlere som omfattes av representanten Giltuns spørsmål, slik jeg forstår det. Det er et mål at de distriktspsykiatriske sentrene skal kunne gi spesialisthelsetjeneste til psykisk sjuke, og gjerne i samarbeid med de private avtalespesialistene. Sjukehusavdelinger skal være spesialavdelinger med tilbud innenfor de mest alvorlige tilstander. Kartlegginger av avtalespesialistenes praksis viser at det langt på vei har gått seg til et samarbeid og en arbeidsdeling mellom de private avtalespesialistene og den offentlige tjenesten – det gjelder både pasientgrupper og alvorlighetsgrad. Kartleggingene viser samtidig at samarbeidet og arbeidsdelingen fungerer svært forskjellig, og at tilgjengelighet og prioriteringspraksis blant avtalespesialistene ikke alltid er god nok. I Nasjonal helseplan varslet Regjeringa at det skulle settes i gang et arbeid med sikte på å endre rammebetingelsene for å få en bedre integrering av avtalespesialistene i de regionale helseforetaks sørge for-ansvar, herunder at vi sikrer riktig prioritering i tråd med pasientrettighetsloven – altså de som trenger det mest, skal ha hjelp først – og prioriteringsforskriften, og at vi også legger til rette for hensiktsmessig oppgavefordeling mellom avtalespesialister og helseforetak. Vi er akkurat nå i gang med et utrednings- og utviklingsarbeid som skal ligge til grunn for hvordan vi skal få bedre integrering av de private avtalespesialistene. Regjeringa vil komme tilbake til denne saken i løpet av dette året. Jeg understreker at dette gjelder for alle privatpraktiserende spesialister med driftsavtale med regionale helseforetak, herunder både psykologer og psykiatere. Allerede i løpet av dette året vil det også være etablert et nytt opplegg for aktivitetsregistrering fra de private avtalespesialistene i regi av Sosial- og helsedirektoratet. Det vil gi de regionale helseforetakene langt bedre anledning til å kunne se helhet og bredde i det eksisterende behandlingstilbudet enn tilfellet er i dag. La meg også understreke følgende: Det er et selvstendig mål å sikre bedre tilgjengelighet til de privatpraktiserende psykiaterne og psykologene enn tilfellet er i dag. Pasientene skal ikke risikere å være nødt til å ringe rundt og bli møtt av telefonsvarere, ei heller måtte skrive personlige «søknadsbrev» til den enkelte behandler. Jeg vil derfor vurdere flere alternativer med sikte på å løse denne problematikken på en god måte. En form for en felles inntakssentral til denne delen av spesialisthelsetjenesten er blant de ting som jeg nå vurderer.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
La meg først understreke at alle som trenger hjelp, skal få det når de trenger det. Jeg synes jo det er litt underlig at representanten Giltun ikke mener det er noe konkret i det jeg nå har sagt, og for øvrig også gjort. Dette er en problemstilling som har vært kjent lenge. Men denne regjeringa har – i motsetning til tidligere regjeringer som Fremskrittspartiet har hatt stor mulighet til å påvirke – gjort noe med saken. Vi har i løpet av det året vi nå har hatt ansvaret, grepet fatt i dette på den måten at vi nå lager et nytt opplegg for aktivitetsregistrering for de avtalespesialistene vi her snakker om. Vi har satt i gang et arbeid for å inkludere dem mer i det tilbudet som det offentlige totalt sett skal yte. Og jeg sier her i dag, som jeg redegjorde for i mitt hovedsvar, at vi også vurderer f.eks. en inntakssentral for å hindre at pasientene skal drive og ringe rundt og bli møtt av en telefonsvarer, noe også jeg mener er helt utilfredsstillende. Med andre ord: Jeg mener at denne regjeringa har grepet fatt i dette, vi gjør noe konkret. Jeg ser meget alvorlig på denne situasjonen, og jeg ønsker å gjøre noe med den.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Det jeg er opptatt av, er at vi greier å få til et system som fungerer i praksis, der de som trenger hjelp, enten det dreier seg om store, alvorlige ting eller mindre alvorlige ting som kan utvikle seg til å bli langt mer alvorlig hvis man ikke får hjelp, får den hjelpen. Det er på den bakgrunn vi allerede har satt i gang et arbeid med hvordan vi skal inkludere avtalespesialistene, altså de privatpraktiserende, i det offentlige. Hele poenget med det er å få til et bedre system, slik at pasientene får hjelp når de trenger det. I hvilken form vi vil gjøre det, og på hvilken måte, og spørsmål knyttet til refusjon osv., er av de ting vi akkurat nå skal gå igjennom, og så får vi konkludere når den jobben er gjort. Imens gjør vi det vi kan for å sikre at de menneskene som trenger hjelp, når fram. Og jeg mener det er helt uakseptabelt at folk blir møtt av telefonsvarere i så stort omfang som det her er vist til. Det er jo en utfordring til alle dem om jobber i sektoren, enten det er i den private eller i den offentlige, for sånn skal det ikke være.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Pasientrettet forskning i helseforetakene er viktig for å sikre høy kvalitet på dagens og framtidas behandlingstilbud. Resultater fra langsiktig forskning bidrar til ny og bedre diagnostikk og behandling, og ikke minst, bedre pasientsikkerhet. Dermed legger forskning grunnlaget for at den behandlinga som gis, er trygg for pasientene, at den er oppdatert, at vi hele tida bruker den best tilgjengelige kunnskap, at den gir helsegevinst, og at den også er kostnadseffektiv. I tillegg bidrar forskning i helsetjenesten til å øke kompetansen blant helsepersonell. Det er også viktig. Norge har i dag lavere forskningsinnsats i medisin og helsefag enn de andre nordiske landene når vi sammenlikner antall vitenskapelige publikasjoner, ressursinnsats og avlagte doktorgrader. Denne regjeringa ønsker å styrke forskning på helse i tråd med de føringer som er gitt i forskningsmeldinga. I Soria Moria-erklæringa er derfor styrket forskning i helsetjenesten også et viktig mål. Det er etablert et eget øremerket tilskudd til forskning i helseforetakene. Deler av det tilskuddet er basert på at man kan vise til forskningsresultater. Jeg har også stilt krav til de regionale helseforetakene om å prioritere pasientrettet klinisk forskning. Jeg er godt fornøyd med at alle de regionale helseforetakene prioriterer forskning og har delt ut midler også utover de nasjonale øremerkede midlene. Nasjonale måleresultater viser en positiv trend og en positiv utvikling med økt forskningsaktivitet i helseforetakene etter sykehusreformen. Fra 2004 til 2005 økte antall publiserte vitenskapelige artikler fra de regionale helseforetakene med hele 10 pst., og i 2005 ble det rapportert inn 130 avlagte doktorgrader fra de regionale helseforetakene. Det er en gledelig utvikling, som vi ønsker skal fortsette. De regionale helseforetakene kan også søke om midler gjennom programplanene i Norges forskningsråd. I 2007 blir det bevilget 174 mill. kr til forskning gjennom Norges forskningsråd. I fjor ble det målt hvor mye ressurser helseforetakene bruker til forskning. Denne nasjonale studien viste at det i 2005 ble brukt i alt 1 281 årsverk på forskning i helseforetakene, eller ca. 1,4 pst. av totalt antall årsverk. Vi fant også at fordelinga varierte mellom helseforetakene. Det er viktig styringsinformasjon for å sikre at nasjonale mål blir fulgt opp. Representanten Dagrun Eriksen peker på de budsjettmessige utfordringene som de regionale helseforetakene står overfor i 2007, og hvilke konsekvenser det eventuelt kan ha for forskning i helseforetakene. Når det gjelder fordeling av ressurser til ulike oppgaver innad i helseforetakene, skjer det innenfor de styringsmessige rammene som er satt. Forskning er én av de fire hovedoppgavene som helseforetakene har. I oppdragsdokumentet for inneværende år er det lagt til grunn at det er behov for en fortsatt styrking av forskning i helseforetakene. Det forutsettes også at det øremerkede tilskuddet til forskning skal benyttes til nettopp dette. Jeg har tillit til at forskning i helseforetakene blir ivaretatt på en god måte, i tråd med de styringssignaler jeg har gitt for inneværende år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Først til spørsmålet om nedskjæring eller ikke. Jeg regner med at representanten Eriksen har fått med seg at Regjeringa har foreslått å bevilge 800 mill. kr mer til helseforetakene i inneværende år. Det kommer en sak til Stortinget om det i løpet av kort tid, og jeg regner med at Kristelig Folkeparti da vil støtte opp om den tilleggsbevilgninga, slik jeg nå hører spørsmålet. Ellers er det slik at forskning er én av fire hovedoppgaver. Helseforetakene har fått beskjed om at det skal prioriteres. Jeg kan også konstatere at alle de regionale helseforetakene tildeler midler utover det vi har gitt i statlige øremerkede tilskudd. Det er variasjoner mellom helseforetakene når det gjelder hvor mye, men jeg konstaterer at alle gir mer enn det vi har øremerket. Og det er positivt, for jeg mener, ut fra den kunnskapen jeg har om helseforetakene, at de også selv er svært opptatt av at forskning er viktig. Derfor er jeg ganske trygg på at det skal bli mer satsing på forskning framover, og ikke mindre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Når representanten Eriksen viser til f.eks. utfordringene i Helse Midt-Norge, er det ingen tvil om at det er riktig. Men jeg føler behov for å understreke at denne regjeringa har hatt en stor jobb med å rydde opp etter Bondevik-regjeringa, som ikke på en god nok måte hadde tatt tak i utfordringene, spesielt i Helse Midt-Norge, når vi nå ser hva som har blitt avdekket der i løpet av det drøye året vi har hatt ansvaret. Det er altså en svært krevende situasjon, fordi det ikke har blitt grepet fatt i dette på et tidligere tidspunkt. Når det gjelder det konkrete spørsmålet omkring satsing på kreftforskning, er jeg enig med spørreren i at det er et svært viktig område. Det er ingen tvil om at både Kreftforeningen og også andre foreninger får utfordringer ved det vedtaket vi har gjort når det gjelder fjerning av spilleautomater, men som vi mener er riktig – og det oppfatter jeg at også Kristelig Folkeparti er enig i. Vi har fra Regjeringas side laget en egen nasjonal strategi for satsing på hvordan vi skal forebygge, behandle og forske mer på kreft i tida framover, fordi det dessverre ser ut til å øke. Jeg kan bare forsikre om at vi har en god dialog med Kreftforeningen også om dette punktet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Regjeringa har som kjent besluttet å slå sammen Helse Sør og Helse Øst. Senest innen 1. juli i år vil det bli etablert et nytt regionalt helseforetak – med navnet Helse Sør-Øst RHF – til erstatning for dagens to regionale helseforetak. Dette gjør vi med bakgrunn i et åpenbart behov for bedre samordning av spesialisthelsetjenesten i hovedstadsområdet spesielt og mellom dagens Helse Sør og Helse Øst. Vi gjør det etter en veldig grundig vurdering av ulike alternative modeller. Jeg er overbevist om at bedre ressursutnyttelse og samarbeid i hovedstadsområdet vil være et gode for hele spesialisthelsetjenesten i de to regionene og også ha positive ringvirkninger for pasienttilbudet i hele landet. I det videre prosjektarbeidet vil det bli vurdert – og jeg understreker vurdert – om det vil være hensiktsmessig å gjøre noen grensejusteringer i randsonene mellom Helse Sør og Helse Øst og de tilliggende helseregioner. I praksis vil det innebære grenseområdene mellom Helse Øst og Helse Midt-Norge i den nordlige delen av regionen og mellom Helse Sør og Helse Vest sør i landet. Men jeg vil understreke så sterkt jeg kan: Ingen konklusjoner er trukket, så det er ingen grunn til å få panikk i denne saken. Utredningsarbeidet er ikke påbegynt. Det er derfor ikke konkludert med at det vil bli endringer på sikt som følge av disse vurderingene, verken for Flekkefjord sjukehus eller for andre sjukehus. Vi har kunnskap om, slik også spørreren er inne på, at det over lengre tid har vært jobbet med å få til gode og tverrgående tilbud – på tvers av tidligere fylkesgrenser. Et godt eksempel er Sørlandet sykehus og utviklinga av sjukehustilbud på tvers av Agder-fylkene. Slike erfaringer mener jeg er nyttige å ha med seg i det utredningsarbeidet vi nå skal gå i gang med.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
La meg først få tilbakevise at det skal kuttes ytterligere. Det er det motsatte som er tilfellet, ved at Regjeringa har foreslått å bevilge 800 mill. kr mer til sjukehusene for inneværende år – det kommer til Stortinget om kort tid. Det er altså mer penger til sjukehusene. Men til den konkrete saken: Jeg tar med meg det representanten Schmidt sier. Vi er kjent med det arbeidet som lenge har pågått, og hvor viktig Flekkefjord sjukehus er. Det skal ikke skapes noe usikkerhet om det. Jeg vet at det har vært store omstillinger ved sjukehuset, og i den delen av landet, så alle disse tingene tar vi selvfølgelig med oss når vi nå vurderer dette. Jeg tror ikke at en her skal trekke noen forhastede slutninger, for jeg har ikke konkludert med at det skal gjøres noen endringer her. Men i alle prosesser er det viktig å ha tenkt igjennom disse tingene når spørsmålene reises.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Jeg føler at dette er litt utenfor hovedspørsmålet, men allikevel svarer jeg gjerne på det. Vi har fra Regjeringas side gitt en historisk høy bevilgning til sjukehusene. Vi forsterker det ytterligere gjennom det bevilgningsforslaget vi nå har for inneværende år. Vi tar organisatoriske grep, som vi mener er kjempeviktig og avgjørende for utviklinga videre. Så jeg mener at vi gjør mye. Til spørsmålet om gjeld: Jeg mener det er grunnleggende urettferdig om vi bare skulle si at vi sletter gjelda for alle, for det er ingen tvil om at noen regioner styrer bedre enn andre. De som har mindre gjeld – og som har styrt bedre – vil selvfølgelig føle det urettferdig hvis vi skulle si at nå sletter vi all gjeld. Men det er klart at vi er oppmerksom på situasjonen. Vi følger det nøye. Det er også bakgrunnen for at vi har gitt en tilleggsbevilgning for inneværende år, for å kunne ivareta et forsvarlig pasienttilbud i hele landet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
En av foranledningene til at Regjeringa om kort tid fremmer en egen stortingsproposisjon med forslag om tilleggsbevilgninger til de regionale helseforetakene er bl.a. at styrene i Helse Nord RHF og Helse Midt-Norge RHF har meldt fra til meg som eier om at de ikke vil klare å nå de resultatkrav som Stortinget har satt for 2007, uten at det i vesentlig grad vil gå ut over pasientbehandlinga. Som representanten Nesvik er godt kjent med, bevilger Stortinget penger til de regionale helseforetakene, ikke til det enkelte helseforetak som det regionale helseforetaket eier. Mitt klare budskap til Helse Midt-Norge RHF er at den foreslåtte tilleggsbevilgningen skal brukes til å redusere det underskuddet som ellers ville ha oppstått, slik at Stortingets resultatkrav til det regionale helseforetaket kan nås i 2007. Jeg har full tillit til at styret i Helse Midt-Norge sørger for at de bevilgede midlene blir nyttet i tråd med dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
La meg først få si at jeg har full tillit til Kolbjørn Almlid, som gjør en uvurderlig stor innsats i en del av landet hvor det i tidligere tider dessverre har vært styrt altfor dårlig. Det er også noe av grunnen til at man er oppe i en så krevende situasjon som man er nå, særlig knyttet til St. Olavs Hospital. Det er heller ingen tvil om at med dette grepet som Regjeringa nå gjør, og foreslår overfor Stortinget, og som jeg håper Stortinget slutter seg til, vil det bli mer pasientbehandling enn det ville ha blitt hvis en skulle holdt seg til det balansekrav som lå der. Så er det slik at det er styret i Helse Midt-Norge som må håndtere dette regionalt. Det vi har sagt, er at pengene skal gå til å redusere det underskuddet som er i regionen. Det er jo ingen tvil om at det er et svært stort underskudd, spesielt knyttet til St. Olavs Hospital. Men det er altså styret som skal avgjøre hvor de legger inn pengene for å få redusert underskuddet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Jeg har ikke sett det konkrete avisoppslaget som representanten Nesvik her viser til. Men jeg føler meg veldig trygg på at Kolbjørn Almlid og jeg går i takt – for å si det på den måten. Det som er mitt budskap, er, som jeg nå har sagt, at tilleggsbevilgningene skal gå til å redusere det underskuddet som ellers ville ha oppstått. Så det er jo ingen tvil om at den største utfordringen i Helse Midt-Norge er St. Olavs Hospital. Det har styret og styreleder meldt inn til meg, så det sier seg vel selv at en del av pengene vil gå dit. Men akkurat hvordan fordelingen blir internt i regionen, det er det styret som skal håndtere – og det har jeg tillit til. Så har jeg bare lyst til å si at jeg har som helseminister også et ansvar for å sikre et forsvarlig helsetilbud i hele landet. Så til tross for at det i tidligere tider har vært styrt dårlig i Helse Midt-Norge, og særlig ved ett bestemt sjukehus, må jeg bidra til at vi greier å sikre pasientbehandlinga. Derfor mente vi det var riktig å gi penger, også til en region hvor det tidligere har vært styrt altfor dårlig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Beslutningen om hvilke typer behandlingshjelpemidler som skal gis den enkelte pasient, er et ansvar for det regionale helseforetaket. Etter det jeg har fått opplyst fra Helse Midt-Norge RHF har pasienten som det er vist til i spørsmålet, fått utlevert insulinpumpe, men har søkt om ny. Den typen insulinpumpe, slik jeg har fått det opplyst, er lansert av den aktuelle leverandøren høsten 2006. Helse Midt-Norge RHF har opplyst at de vil utarbeide et opplegg for vurdering av om pasientene har behov for insulinpumpe som kan koples til en enhet som måler blodsukkeret kontinuerlig. Dette vil skje i samarbeid med medisinsk personell. Dette vil eventuelt kunne gjelde den aktuelle pasienten. I samsvar med føringene i Nasjonal strategi for diabetesområdet har jeg gitt Sosial- og helsedirektoratet i oppdrag å utforme nye felles kliniske retningslinjer for diagnostisering og behandling av diabetes gjeldende for både primær- og spesialisthelsetjenesten. Disse retningslinjene vil danne utgangspunkt for avgjørelse vedrørende behandling med insulinpumpe i framtida.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Jeg har tillit til at regionene – i dette tilfellet Helse Midt-Norge – håndterer denne saken på en god måte. De har sagt til meg at de da vil vurdere den typen insulinpumpe som måler blodsukkeret kontinuerlig. Så er jeg, som representanten, også opptatt av at vi får likeverdighet over hele landet. Det gjelder ikke bare dette hjelpemiddelet, det gjelder også medisiner, apparater og andre typer behandlingstilbud. Derfor har jeg bedt om at det lages nye felles retningslinjer som skal gjøres gjeldende i hele landet – Sosial- og helsedirektoratet har fått det i oppdrag. Vi kommer også i løpet av kort tid til å opprette et nytt nasjonalt råd for prioritering og kvalitet. Da er mitt helt klare budskap: Innfører vi nye medisiner, skal det skje i hele landet. Innfører vi nye behandlingsmetoder, skal det skje i hele landet. Det skal heller ikke være slik at det å få nødvendige hjelpeapparater eller nødvendig utstyr avhenger av hvilken helseregion en bor i. I denne konkrete saken har jeg tiltro til at Helse Midt-Norge finner en fornuftig løsning.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Jeg regner med at representanten Eriksson har forståelse for at jeg verken kan bestemme eller ha meninger hver eneste uke om hver enkelt sak landet rundt som eksemplifiserer forhold der en burde ha gjort slik eller sånn. Det jeg må sørge for, er at det er penger nok i systemet, at vi har lover og regler som fungerer, og at vi har retningslinjer som gjør at en ikke får ulik behandling om en behandles ved det eller det sjukehuset. Dette tar Regjeringa på største alvor, og derfor lager vi også retningslinjer. Vi lager nye opplegg, og vi har en egen strategi for diabetesområdet. Jeg er helt enig med representanten Eriksson i at en må gjøre det en kan for å hindre at mennesker får senskader – som kanskje kunne ha vært unngått hvis de hadde fått hjelp tidligere. Dette gjelder hele løpet – fra forebygging til behandling, osv. Så det er jeg helt enig i. I denne konkrete saken har jeg, som sagt, tiltro til at Helse Midt-Norge finner en fornuftig løsning.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Denne hendelsen ble – som representanten sier – omtalt i Finnmark Dagblad i slutten av januar. Avisen beskriver en hjemreise som ble strabasiøs for den omtalte pasienten. Vedkommende hadde vært til behandling ved Universitetssykehuset Nord-Norge HF og skulle reise hjem til Karasjok med rutefly. Jeg beklager de opplevelsene som denne pasienten ble utsatt for. Det er de regionale helseforetakene som har ansvar for å dekke nødvendige utgifter for pasienter som reiser i forbindelse med undersøkelse og behandling i helsetjenesten. For pasienter som skal reise langt, er transport med rutefly – noe representanten kjenner godt til – aktuelt. Pasienten kan reise med ledsager, med assistanse fra flyselskapet eller på egen hånd. Denne vurderingen skal gjøres av det behandlende helsepersonell, på bakgrunn av en medisinskfaglig vurdering av pasienten. Dette følger av forskrift om dekning av utgifter ved reise for undersøkelse eller behandling. Det er viktig at dette skjer på en skikkelig og ordentlig måte. I denne saken ble det, etter de opplysninger jeg har fått, vurdert slik at pasienten kunne reise – med assistanse fra flyselskapet. På grunn av dårlig vær ble imidlertid flyavgangen stadig utsatt, og pasienten kom seg hjem først etter en hotellovernatting i Tromsø, slik spørreren også gjør rede for. Etter denne hendelsen er det aktuelt å reise spørsmål om hvorvidt helsepersonellet i sin vurdering av pasientens transportbehov også skal ta i betraktning at slike uforutsette hendelser kan inntreffe. Helse Nord RHF har informert meg om at de i et snarlig møte med flyselskapet vil ta opp saken på generelt grunnlag. Representanten stiller også spørsmål om samhandling mellom helseforetakene og kommunene. Det er kjent at liggetida i sjukehus har gått ned, men det er ikke nødvendigvis sammenheng mellom kortere liggetid og press på de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Både kommunene og helseforetakene opplever i dag større press på å utføre flere oppgaver enn tidligere. Kommunene opplever økt etterspørsel etter pleie- og omsorgstjenester, og helseforetakene får flere henvisninger – samtidig som antallet øyeblikkelig hjelp-innleggelser øker. For å kunne gi brukere og pasienter et mer helhetlig og sammenhengende behandlingstilbud samarbeider Helse- og omsorgsdepartementet med KS om en nasjonal avtale om samhandling mellom tjenestenivåene. Denne avtalen vil være ferdig til sommeren og skal legge grunnlaget for at alle kommuner og regionale helseforetak skal inngå egne avtaler om bedre samhandling om pasienter og brukere. La meg til slutt legge til at denne type saker egentlig bør løses på en ganske grei måte, ved at det er noen både ved sjukehusene og i kommunene som har ansvar for å sørge for at noen er der for vedkommende som skal hjem, og som trenger hjelp – og at tilbudet er der når en trenger det. Det handler mye om at det er noen som har ansvaret, og som kan ta en telefon når tida for det er inne.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
Svaret på det er ja. Både gjennom avtaler og på annen egnet måte, og selvfølgelig i nært samspill med kommunene, gjør vi det vi kan for å få til en bedre samhandling i praksis. Regjeringa har også varslet at vi kommer med et nytt investeringstilskudd for å bygge flere sjukehjem og omsorgsboliger, men også for å få flere korttidsplasser på sjukehjem. Det er ofte det som er bøygen – å få til den nødvendige samhandling, til beste for pasientene. Så det kommer vi også med i løpet av ikke så altfor lang tid. Når det gjelder det konkrete eksempelet, som jeg beklager – og jeg gjentar det – mener jeg at det er behov for å gå nøyere igjennom hvordan dette fungerer. Derfor er det veldig viktig at Helse Nord gjør det de nå har orientert meg om, nemlig tar saken opp på generelt grunnlag – det er det også grunnlag for, i og med at det er flere eksempler – i et snarlig møte med flyselskapet. For vi må være trygge på at alle pasienter som er avhengige av å bli transportert over lengre avstander, enten de er eldre eller yngre, er sikret et skikkelig opplegg, slik at vi unngår den typen hendelser som vi her har sett et eksempel på.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-14:
La meg først si at det er veldig viktig at alle pasienter blir ivaretatt på en god nok måte. Jeg kjenner ikke til det konkrete eksempelet fra Oppland som representanten her viser til, men uansett må det være slik at det er noen som stiller opp dersom en har behov for hjelp etter at en kommer ut fra sjukehuset. Det har kommunene et ansvar for. De har fått mer penger. Sjukehusene har et ansvar. De har også fått betydelig mer penger til disposisjon – på generelt grunnlag. Det handler om å organisere seg på en slik måte at en får det til i praksis. Det handler om å utnevne noen personer som skal ha ansvar for å sørge for den samhandlingen. Vi skal tilrettelegge med økonomiske ordninger for å få det til. Vi går igjennom finansieringssystemet for helsesektoren for å se på om også det kan være et bidrag til at dette går lettere. Men kommunene og sjukehusene har et selvstendig ansvar for å sørge for at de snakker sammen, til beste for pasientene. Når det gjelder konkrete avtaler, skal vi ferdigstille en nasjonal avtale til sommeren. Vi jobber kontinuerlig både med kommunene og med sjukehusene for at de også skal lage lokale avtaler.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-02-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Ferske tall viser at Helse Bergen i 2005 hadde 158 årsverk knyttet til forskning, Rikshospitalet hadde 442 årsverk og Universitetssykehuset Nord-Norge hadde 136 årsverk knyttet til forskningsarbeidet. I hvilken grad vil de varslede kuttene i helseforetakene i 2007 ramme forskningen, og hva vil det på sikt innebære for behandlingstilbudene til pasientene?»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-02-14:
Jeg takker for svaret. Vi har, som statsråden sa, fått mange rapporter – og sett i media at helseforetakene nå har gått ut og fortalt – om kraftige nedskjæringer som de må foreta for å få budsjettene til å gå rundt og for å beholde den behandlingskapasiteten de har. Tallene er dramatiske for flere av helseforetakene. Situasjonen er at helseforetakene faktisk må velge hvor kuttene skal komme, f.eks. om de skal kutte i behandlingen av pasienter, eller f.eks. i forskningen. Jeg synes derfor det er viktig at Regjeringen gir signaler om på hvilke områder det faktisk er uaktuelt å kutte. Da lurer jeg på om statsråden mener at forskningen er ett av de områdene som det vil være uaktuelt å kutte på.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-02-14:
Representanten har fått med seg lovnaden om 800 mill. kr, men har også fått med seg at bl.a. Helse Midt-Norge allerede har brukt opp mer enn det som kommer. Så utfordringene er fortsatt store selv med den bevilgningen som kommer. Statsråden sa i sitt første svar at vi ligger dårligere an i forhold til helseforskning enn en del land vi kan sammenlikne oss med. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på én spesifikk ting: Kreftforeningen har i Norge tatt brorparten av forskningen rundt kreft. Etter omleggingen som følge av automatsaken, som både regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti har støttet og synes er bra, vil inntektene til bl.a. Kreftforeningen og det de kan bruke på forskning rundt kreft, minke dramatisk. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på hva hun kan gjøre for å dekke det gapet som samfunnet vårt vil få, på det veldig viktige forskningsområdet som kreft er.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg ønsker å stille spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I forbindelse med sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst har statsråden sagt at det vurderes å flytte Flekkefjord sykehus til Helse Stavanger. Sørlandet sykehus har vært igjennom store endringer de siste årene med nedleggelse av to lokalsykehus samt andre ulike strukturendringer. Befolkningsgrunnlaget for å opprettholde dagens funksjoner ved Sørlandet sykehus kan bli for lite, skulle Flekkefjord sykehus bli lagt inn under Helse Vest, samt få andre negative følger for befolkningen. Hva er statsrådens syn på dette?»
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg takker for svaret. Nå er det jo slik at verken pasientorganisasjonene, tilsatte eller kommunene i Lista-regionen ønsker en overflytting. Sykehuset i Flekkefjord er, som statsråden sikkert vet, et moderne sykehus med høyt faglig nivå og også en veldig viktig brikke i nettopp Sørlandets sykehusstruktur. Nå er det dessverre skapt usikkerhet og bekymring i befolkningen om sykehusets framtid. Flekkefjord sykehus, som driver med overskudd, er nok redd for – med de økonomiske rammene innen foretakene som er knappe, og som vi vet skal kuttes ytterligere – at sykehuset kan bli en salderingspost på budsjettet, særlig fordi det ligger i utkanten av begge disse helseforetakene. Hva tenker statsråden om det?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Nå har man vært innom økonomi i de fleste av spørsmålene til statsråden. Det har vært snakk om midler til utstyr, til forskning, til bedre kvalitet – man har ikke nevnt kortere kø, men det ligger implisitt i det. Bør vi ikke nå gi foretakene en mulighet til en ny start – og slette deler av eller hele sykehusgjelden?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Ifølge oppslag i Sunnmørsposten 8. februar i år uttaler styrelederen i Helse Midt-Norge RHF at alle de 275 ekstra millionene som er varslet til de regionale helseforetakene, bare skal brukes til å redusere underskuddet ved St. Olavs Hospital. Styrelederen sier i artikkelen at dette er den klare meldingen fra statsråden. Dette oppslag har skapt stor oppstandelse hos de andre helseforetakene som også sliter med innsparinger og dårlig økonomi. Kan statsråden bekrefte at pengene kun skal gå til St. Olavs Hospital?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Grunnen til at jeg stiller spørsmålet, er, som statsråden sikkert skjønner, den meldingen som styrelederen i Helse Midt-Norge går ut med. Han sier at statsråden har gått inn og overstyrt dette, ved å si at disse pengene kun skal gå til det formålet. Grunnen til at undertegnede tar opp problemstillingen, er nettopp den måten helseforetaksreformen er ment å fungere på, dvs. at det er styret i det regionale helseforetaket i Midt-Norge som må få foreta sine vurderinger av dette – hvordan dette best kan gjøres. Jeg har lyst til å sitere noe av det som står i artikkelen: «Det er den klare meldingen styreleder Kolbjørn Almlid fikk fra helseminister Sylvia Brustad i går», altså 7. februar 2007. Så spørsmålet mitt er: Har statsråden gitt en klar melding til styrelederen i Midt-Norge om at pengene kun skal gå til St. Olavs Hospital? Ser en ikke på situasjonen, f.eks. underskudd, i de øvrige helseforetakene i regionen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Det er i hvert fall grunn til å kunne konkludere med at det som Almlid da sier, slik journalisten har tolket Almlid i avisen, er at det ikke er en helt klar binding her med tanke på hva pengene skal brukes til, men at formålet er å redusere underskuddet. Det er budskapet fra statsråden. Det er nemlig ikke bare ved ett sykehus og på ett område man har gått med underskudd i Helse Midt-Norge – også ved Ålesund sykehus, ved sykehus i Nord-Trøndelag og andre steder, vet man at det også er underskudd, så man må se dette i en sammenheng. Det er jo også grunn til å reflektere litt over det svaret statsråden gav til representanten Schmidt her i sted, nemlig at man ikke nødvendigvis skal premiere dem som har gjort det dårlig økonomisk. Men det er jo faktisk det man da gjør, hvis man sier at alt skal gå til å dekke underskuddet knyttet til St. Olavs Hospital – mens andre da kommer i bakevja. Så jeg håper statsråden kan bekrefte at styret nå på fritt grunnlag har mulighet til å gå inn og se på saken som en totalitet her, og at det ikke er gitt andre føringer enn at pengene skal gå til å nedbetale på underskuddsproblematikken, og ikke knyttet spesifikt til St. Olavs Hospital.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Det vises til brev fra undertegnede 21. desember 2006 samt til oppslag i NRK Midt-Nytt 20. og 21. desember 2006 og oppslag i Namdalsavisa 23. januar i år hvor det fremkommer at en niåring fra Namsos som er hardt rammet av diabetes, ikke får tildelt det mest egnede behandlingshjelpemiddelet av Helse Midt-Norge, selv om søknaden er faglig godt begrunnet av pasientens barnelege. Vil statsråden sørge for at pasientenes helsemessige behov blir ivaretatt foran økonomiske hensyn i denne og lignende saker?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Jeg takker for svaret. Dessverre har denne saken etter manges syn begynt å bli av en slik karakter at man kan begynne å benevne den som «tragikomisk». Jeg er kjent med det møtet som skal være i morgen, der representanter for både helseregionen og Helsedirektoratet skal se på det som går på å få til en likebehandling over hele landet. Vi vet jo at man bl.a. i Drammen kan få den pumpa som denne pasienten trenger, mens man da ikke kan få den i Helse Midt-Norge – iallfall blir den ikke utdelt i Helse Midt-Norge. Mitt spørsmål blir da: Vil statsråden før det møtet i morgen komme med en del innspill og presiseringer, før samtalene, slik at man sikrer en likebehandling? Vil hun sørge for at man deltar på en positiv måte, så man kan garantere en likebehandling i alle regionene framover?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2007-02-14:
Vi vet at en rekke mennesker som har blitt alvorlig rammet av diabetes, dessverre har fått senskader – som har ført til uføretrygd. Den pasienten som det her vises til – og pasienter med lignende diagnoser – kan faktisk risikere å få senskader. Etter de medieoppslagene som jeg viste til innledningsvis, vet vi også at en stor del av begrunnelsene for ikke å dele ut denne pumpen har vært ut fra økonomi. Da blir mitt spørsmål: Er statsråden enig i at det i slike saker er klokt å tenke samfunnsøkonomisk langsiktig? Det kan jo ikke være noen tvil om at dersom man skal betale uføretrygd til et menneske fra det er 20 til det er 66 år, så utgjør det en langt større sum enn et nødvendig behandlingshjelpemiddel.
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-02-14:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I Finnmark Dagblad 31. januar i år kunne vi lese om en 84 år gammel nyoperert pasient fra Karasjok som ble sendt hjem fra Universitetssykehuset Nord-Norge i Tromsø uten ledsager. Hjemreisen varte i nesten ett døgn. Fra kommunene hører vi om et økende press på sykehjemsplasser, fordi eldre pasienter skrives ut raskt fra sykehusene, eller ikke tas inn til sykehusbehandling. Er statsråden tilfreds med samhandlingen mellom helseforetakene og andre aktører, og da spesielt kommuner og transportaktører?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-02-14:
Jeg vil takke for svaret – og jeg har et oppfølgingsspørsmål. Ifølge både Pasientombudet i Finnmark og informasjonssjefen i Widerøe er historien fra Karasjok om den nyopererte 84-åringen i rullestol ikke et enkeltstående eksempel på lange og strabasiøse hjemreiser. Pasientombudet i Finnmark er bekymret over samhandlingen og dialogen mellom helseforetaket og transportaktørene. Dessuten er enslige og eldre pasienter en særlig utsatt pasientgruppe, som i mange tilfeller umiddelbart er avhengige av tjenester fra kommunen og primærhelsetjenesten når de kommer hjem. Vurderer statsråden tiltak for å bedre samhandlingen mellom helseforetak og transportaktører og for å trekke kommunehelsetjenesten sterkere inn i denne samhandlingen?
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-02-14:
Jeg vil takke også for dette svaret. Vi ser stadig eksempler i lokalavisene på at eldre pasienter sendes hjem fra sykehuset uten å være i stand til å ta vare på seg selv. Senest i går så vi et eksempel i Oppland Arbeiderblad. En nyoperert, enslig kvinne på 75 år ble sendt hjem om kvelden, med et bein som var gipset fra foten til lysken. Gjøvik Sykehus måtte nylig kutte 24 sengeplasser. Etter jul har de hatt et overbelegg på mellom 110 og 116 pst. Vi kan nesten frykte at vi er på vei mot et helsevesen som er så effektivt at det går på helsa løs, både for pasienter og ansatte. Helseforetak og kommuner blir oppfordret til å inngå skriftlige avtaler seg imellom for å forplikte seg til en samhandling. Mange kommuner oppgir at de ikke har inngått slike avtaler. Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at flere kommuner og helseforetak inngår skriftlige avtaler om samhandling?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-14:
Biogass, bl.a. fra husdyrgjødsel, er, som representanten Holten Hjemdal påpeker, en høyverdig energiform som kan utnyttes til produksjon av strøm, drivstoff og varme. Uttak av energien i husdyrgjødselen kan også øke gjødslingsverdien av restproduktet gjennom kompostert gjødsel. Biogassanlegg vil også forhindre tap av metan fra lagring og håndtering av husdyrgjødsla, og vil dermed være ett viktig bidrag til å redusere klimagassutslippene fra landbruket. Det er viktig. Samtidig løser vi et avfallsproblem. Slik jeg ser det, er derfor utnyttelse av husdyrgjødsel til energiformål både fornuftig og framtidsrettet. Statens forurensningstilsyn har vurdert biogassanlegg til å være et samfunnsøkonomisk lønnsomt tiltak i sin tiltaksanalyse for å redusere klimagassutslipp. Denne konklusjonen avhenger av at man i tillegg til husdyrgjødsel blander inn matavfall. Husdyrgjødsel alene inneholder for lite energi til å gjøre en slik investering lønnsom. Dette innebærer et behov for nært samarbeid mellom landbruket og avfallssektoren. Dette er et samarbeid som vi er i ferd med å etablere nå. Gårdsbiogassanlegg er utbredt i mange land, bl.a. innenfor EU. I Norge er det fortsatt et stort uutnyttet potensial for produksjon av biogass fra husdyrgjødsel. Jeg er derfor i første omgang opptatt av å legge til rette for etablering av pilotanlegg for biogass i Norge. Landbruks- og matdepartementets bioenergiprogram er et virkemiddel i denne sammenheng, og gjennom programmet er det allerede gitt støtte til noen biogassprosjekter. Det er viktig å bygge videre på kunnskap og erfaring i andre land og tilpasse dette til norske forhold. I den sammenheng vil Regjeringa også vurdere rammebetingelsene for slike anlegg i tida framover, og se på hva som er nødvendig for å sikre at samfunnsøkonomisk lønnsomme prosjekter blir realisert.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-14:
Jeg deler selvsagt representantens bekymringer – og i og for seg også det å se mulighetene – når det gjelder det området vi her diskuterer. Det er jo ikke verst at vi i 2007 har kommet dit at vi definerer husdyrgjødsel som et kinderegg. Det betyr vel at det er gjort enkelte framskritt. Realiteten er vel at det på flere områder fins muligheter for å realisere biogassproduksjon basert på biogasstenkning. Når det så gjelder jobbinga i Landbruks- og matdepartementet rundt miljøspørsmål, er det helt riktig som representanten sier, at jeg nå jobber med en konkret plan i forhold til miljøspørsmål i landbruket, og presenterte en del tanker rundt det i representantens hjemfylke i forrige uke. Min ambisjon er at vi skal utvikle landbruket betydelig på miljøsiden. Slik sett vil jeg verken konkludere for eller mot enkeltforslag i den sammenheng nå, men jeg er selvsagt mer enn mottakelig for gode forslag med hensyn til hva vi konkret kan og bør gjøre for nettopp å sørge for at vi har et landbruk som hvert år tar skritt i miljømessig riktig retning.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-14:
Ja, jeg tar med meg gode innspill. Jeg er glad for alle som er opptatt av miljø og landbruk og det å se mulighetene på dette området framover. Vi skal jobbe mye med det, og jeg er overbevist om at vi skal komme fram til konkrete forslag som bidrar nettopp til det som representanten her etterlyser, en endring og en tydelig retning som handler om miljø, og som handler om å ta vare på ressursene som er i landbruket, og bruke dem til – i dette tilfellet – energi og til samtidig å løse miljøproblemer.