trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Retten til liv er grunnleggjande. I Kristeleg Folkeparti har vi alltid meint at menneskelivet har ein ukrenkeleg eigenverdi, og at menneskelivet ikkje kan vurderast i forhold til noko anna formål. For Kristeleg Folkeparti er det derfor avgjerande at vi har eit samfunn der det er plass til alle, og der vi ikkje differensierer menneskeverdet etter kva eigenskapar eit menneske har. Det er godt og vel eit og eit halvt år sidan vi vedtok lova om bioteknologi, ei lov der dei grunnleggjande etiske spørsmåla møter kompliserte vitskaplege problemstillingar. Konklusjonen i lova då vart at mennesket skulle vere ukrenkeleg og ha ein tydeleg eigenverdi. Eg trur ikkje det er noko parti på Stortinget som er ueinig i at det er kompliserte spørsmål, og at det kan vere vanskelege problemstillingar når teknologi og etikk møtest. Likevel vil eg seie at det er ein trist dag når ein i dag går til det skrittet å løyse opp i dei etiske barrierane og milepælane ein sette ned, for ein utvidar dette og går eit steg vidare. Etter at bioteknologilova vart vedteken, gjekk ein første steget for ca. eitt år tilbake, og no tek vi neste steg. Eg er, akkurat som representanten Alvheim siterte meg på frå Vårt Land, redd for at det nettopp er starten på eit samfunn der ein systematisk skal gå inn og finne det svakaste leddet. Eg er redd for at dette er ein politikk der ein seier at nokre eigenskapar vil ein ikkje akseptere i dette samfunnet, og dermed vel ein å fjerne desse. Kor skal i så fall desse grensene gå? Kven er det som skal vurdere kva som er eit avvik? Og kven har rett til å bestemme kven som har eit liv som er verdt å leve? NFU har gitt klar beskjed om at dei ikkje ønskjer dette. Gløtvold trekte fram Norges Handikapforbund, trur eg det var, som har kome med same innstilling. Eg er faktisk fornøgd med dei eigenskapane som dagens ungdomsgenerasjon har. Eg synest ikkje at vi som politikarar skal gå inn og seie at nokre eigenskapar er meir verdt enn andre. John I. Alvheim må gjerne trekkje fram og vise konsekvensane av politikken. Så kan representanten Alvheim få lov til å seie at han blir såra. Men eg aksepterer ikkje at representanten Alvheim påstår seg såra ut frå ein karakteristikk, for det er ikkje snakk om ein karakteristikk. Det er snakk om å seie kva som er konsekvensane av den politikken som Stortinget til kvar tid vedtek. Dersom ikkje representanten Alvheim aksepterer at folk har eit ulikt syn på konsekvensane av ein politikk, bør også han tenkje litt igjennom dette. Olav Gunnar Ballo har i dag sagt at det ikkje er nokon snuoperasjon frå SV. Dette sa han som saksordførar då vi behandla saka sist: «Jeg vil si at vi som nasjonalforsamling vil framstå som naive hvis vi ikke lovregulerer det, slik at ikke forskerne selv alene skal bestemme premissene for dette.» Det sa han i samband med spørsmålet om forsking på befrukta egg.
Per Steinar Osmundnes (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
I dei fleste debattar i denne salen når vi skal diskutere etiske problemstillingar, veit vi at representantar frå Framstegspartiet på slutten av debatten, eller i løpet av debatten, nesten alltid ønskjer å ta fram at Kristeleg Folkeparti kjem med karakteristikkar av andre folk sine meiningar, og at Kristeleg Folkeparti alltid lyftar sine eigne verdiar opp som dei mest høgverdige og etiske. Eg trur at dersom ein gjer ein gjennomgang og analyse av denne debatten, vil ein sjå at det har komme tre tydelege karakteristikkar i denne debatten. Det kom frå representanten John I. Alvheim, der han gav uttrykk for at vedkommande som no står på talarstolen, var umoden og kunnskapslaus på dette feltet. Han brukte også omgrepet «annenrangs mennesker». Eg har ikkje høyrt at noko anna parti i denne debatten har komme med karakteristikkar. Når ein diskuterer etiske problemstillingar, er ein nøydd til å akseptere at dersom ein har forskjellige syn, vil ein kunne få ulike måtar å leggje dette fram på. Det er jo ingen som seier at det eine synet er meir høgverdig enn det andre, men det må likevel vere ein fullverdig respekt for å akseptere at det som Kristeleg Folkeparti meiner, er det etiske synet vi ønskjer å ha. Det må også den andre sida kunne akseptere. Eg hadde faktisk håpt at Stortinget i 2005 skulle vere det stortinget som vågde å seie at samspelet mellom forsking og etikk faktisk var så utfordrande og så vanskeleg at vi ønskte å bruke svært lang tid på det, og at vi ønskte å setje menneskeverdet og menneskelivet i sentrum. Det er jo litt spesielt at dei som åtvarar mot dette, faktisk er dei funksjonshemma sine organisasjonar. Det er dei som åtvarar mot dette samfunnet, og det er også dei personane som går ut og seier at dei er redde for at det skal bli eit sorteringssamfunn. Det dette forslaget kan opna for, er at ein skal sjå på fleire eigenskapar som ein har moglegheit til å sortere etter. Når ein opnar for fleire moglegheiter, går ein også eit steg nærmare sorteringssamfunnet. Eg har tidlegare i dag snakka med Hanne Mathiassen, som fekk Livsvernprisen i år for eit fantastisk engasjement i kampen for menneskeverdet. Ho var uroleg og sterkt bekymra for det som skulle skje i denne salen her i dag. Eg sa til ho at mitt håp var at SV, som har gitt oss det litle håpet om at ein skal få ein skikkeleg gjennomgang av dette, også ser at det er moglegheit til å snu. No hadde jo SV landsmøte omtrent rundt påsketider. Då var det mange av oss som fekk sjå reklamen med Severin Suveren, som sa at det var ingen skam å snu. Eg håper også at det blir nye landsmøtevedtak i SV som fører til at ein kan komme tilbake igjen til det ein hadde, og at Hanne Mathiassen, dei funksjonshemma sine organisasjonar og andre av oss som har vore tydelege i frykta for eit sorteringssamfunn, skal få sjå at SV går tilbake til det dei har stått på før.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2005-06-09:
Alle har vi et mål om å kurere flest mulig sykdommer, unngå sykdommer, og at det blir født flest mulig friske barn. Men for noen av oss finnes det visse grenser. En av grensene går ved å gjøre et liv til et middel istedenfor et mål i seg selv. En annen grense går ved å vektlegge spesielle egenskaper ved fosteret, slik at det i praksis legges til rette for sortering av liv med bakgrunn i definerte egenskaper. Etter Høyres syn må vi ha et samfunn hvor et liv er et mål i seg selv, og et humant samfunn må fortsatt ha aksept for at ikke alle individer som blir født, bestandig passer inn i en allmenn oppfatning av hva som er normalt. Representanten Alvheim trakk fram belastningen på kvinnen. Han var også såret på grunn av representanten Osmundnes’ uttalelser i media. Faktum er jo at representanten Alvheims oppfatning går på tvers av både det Kirken mener, og på tvers av det funksjonshemmedes foreninger mener. Ja, det er tungt å bære fram et handikappet barn – tyngre enn noen av oss som bare har fått friske barn, kan forestille oss, og det er en enorm belastning for familien. Men er da løsningen å tilby disse kvinnene at det skal bli lettere å slippe å bære fram disse barna, at det skal bli lettere å fjerne disse barna som ikke er friske? Hva slags valgfrihet er det da vi tilbyr kvinnen? Det er ingen reell valgfrihet. Det vi da må gjøre sammen, er å legge til rette for at samfunnet gjør enda mer for disse kvinnene, gjør enda mer for disse familiene. Da snakker vi om å ta vare både på kvinnen og familien og det ufødte liv. Vi må ikke komme i en situasjon hvor vi ikke legger til rette for at kvinnen kan bære fram dette barnet. Det må fortsatt være akseptabelt å bære fram barn som ikke er funksjonsfriske. Etter Høyres syn må det også være slik at det er etikken som styrer teknologien, og ikke teknologien og utviklingen av nye metoder som skal styre etikken. Jeg beklager at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er så opptatt av hvordan man kan utnytte teknologien, at man ser ut til å nedprioritere den etiske debatten og nedprioritere å ta en avveining mellom etikk og bruk av teknologi. Jeg sier ikke at alt som står i bioteknologiloven, er absolutte sannheter som skal stå der til evig tid. Men endringer i bioteknologiloven krever en grundig evaluering av loven, det krever omfattende høringsrunder og faglige vurderinger. Jeg beklager at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ikke tar dette på alvor.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-09:
Rollen som lovgiver er i sin alminnelighet en krevende rolle, og på det saksområdet som dette dreier seg om, en helt usedvanlig krevende rolle; dels fordi det er et område hvor forskningen hele tiden flytter grenser for hva som er mulig å iverksette, og dels fordi det skaper meget sterke spenninger i forhold til nedarvede moraloppfatninger som hele vår samfunnstradisjon har bygd på i 1 000 år. Det positive ved komiteens innstilling er at den definitivt har skrelt av hastverkspoenget, som var selve det bærende poeng i det forslaget som representantene Alvheim og Nesvik fremmet. Det er gledelig, for om det er noe område som ikke egner seg for hastverksarbeid i lovgiverrollen, er det dette området. Det at komiteflertallet helt klart fastslår dette og sier at det skal skje en normal, grundig forberedelse før Stortinget på ny behandler bioteknologiloven, vel, det burde være selvinnlysende. Men når det ikke er selvinnlysende, er det nyttig at komiteflertallet slår det fast. Etter å ha lyttet til debatten vil jeg også slå fast at representanten John I. Alvheim er alene i denne sal om å forstå komiteinnstillingen slik at den er en bestilling om «å endre loven på alle vesentlige punkter». Det er ikke det som står i innstillingen. Ja, strengt tatt er jo den ene del av det forslaget flertallet fremmer, egentlig feilformulert, fordi man bestiller en åpning som allerede er der i loven. I realiteten er ulikhetene i oppfatning i det flertallet som står bak forslaget, like store som de var forrige gang Stortinget behandlet saken, nemlig den gang man laget den unntaksbestemmelsen som står i dagens lov. Jeg er glad for at representanten Ballo fastholder den reflekterte tilnærming som har preget SVs standpunkt i saker av dette slag. Det er en positiv ting til ved innstillingen, og det er at den vil bidra til å ta bort den unntaksbestemmelsen som nå er skrevet inn i loven, og som er en meget uklar unntaksbestemmelse, og som nettopp bekrefter mitt poeng: Dette er et område som aldeles ikke egner seg for hastverksarbeid.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-09:
Representanten Nesvik var så vennlig å spørre meg om jeg har lest det forslaget han er medforslagsstiller til. Svaret på det er ja. Og i det forslaget står det en helt presis tidsfrist: senest innen utgangen av 2005. Det er relativt uvanlig å bestille lovgivning med en slik tidsfrist. Det var det jeg konstaterte. Og jeg konstaterte med tilfredshet at det ikke er noe flertall i komiteen som ønsker å stille seg bak en slik bestilling. Jeg pekte også på at den utvidede tolkning som representanten Alvheim gjorde av det forslag som han og representanten Nesvik står bak, nemlig at det dreier seg om en totalrevisjon av loven, og om å endre loven på alle vesentlige punkter, er det heller ingen andre i salen, heller ikke Arbeiderpartiet, som støtter. Det synes jeg er gledelig. Da står man tilbake med en bestilling til Regjeringen som er relativt avgrenset, og som på det ene punktet, om preimplantasjonsdiagnostikken, egentlig heller ikke er spesielt presist formulert, fordi den forutsetter at vi i dag har en lov som vi faktisk ikke har. Men dette er av underordnet betydning. Det som er av overordnet betydning, er at Stortinget har fastslått at lovgivningsarbeid i dette felt skal foregå på en seriøs måte, og ikke etter hopp og sprett-metoden. La meg så til sist, siden flere, bl.a. representanten Hildeng, har uttrykt seg som om sorteringssamfunnet ikke er en aktuell opsjon, få lov til å peke på at en meget sentral aktør i norsk debatt på dette området gjennom flere tiår, professor Berthold Grünfeld, i innlegg så vel i Aftenposten som i Vårt Land for en måned tid siden omfavnet begrepet sorteringssamfunn med begeistring og forlangte full åpning for preimplantasjonsdiagnostikk, med den begrunnelse at naturen – eller Vårherre, hvis man foretrekker det navnet – ikke gjør en god nok jobb når det gjelder å sortere bort det som ikke har livets rett. Dét er altså faktisk en måte å tenke på som finnes til og med hos meget sentrale premissleverandører når det gjelder biomedisinsk lovgivning i dette land.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-09:
Siden representanten Alvheim gjentok sin meget vidtgående tolkning av hva vedtaksforslaget går ut på, og til og med hevdet at dette er soleklart, må jeg få konstatere at det som er soleklart etter forløpet av denne debatt, er at ingen, absolutt ingen, har støttet Alvheims fortolkning av hva forslaget går ut på.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Representanten Ola D. Gløtvold avsluttet sitt innlegg med å si at vi sjølsagt må ha en fortløpende evaluering og vurdering av disse viktige spørsmålene. Det er jeg enig med representanten Gløtvold i. Det er slik at vi i disse spørsmålene stadig vekk og i økende grad, sannsynligvis, i takt med den medisinske utviklingen vil møte situasjoner der ett viktig hensyn, f.eks. behandling av alvorlige sykdomstilstander, vil kunne møte etisk problematiske hensyn som vi også må ta. Denne debatten har vi hatt, og den har vi, og den kommer vi til å ha i SV. Jeg regner også med at andre politiske partier fortløpende har denne debatten. Debatten i vårt parti har altså munnet ut i at landsmøtet ønsket en revisjon av enkelte elementer i bioteknologiloven. Men det betyr sjølsagt ikke at SV har forlatt føre var-prinsippet, eller ikke lenger har den samme respekt for menneskeverd og menneskeliv som før, slik representanten Woie Duesunds innlegg kunne antyde. Både våre merknader i innstillingen og representanten Olav Gunnar Ballos innlegg i debatten her i dag gjør det klinkende klart for dem som vil lese, og for dem som vil høre. Det arbeidet som skal gjøres i forbindelse med gjennomgangen, skal skje på et forsvarlig medisinsk og etisk grunnlag og med omfattende høringsrunder, der sjølsagt også de funksjonshemmedes organisasjoner skal få si sin mening, og skal bli lyttet til, slik det har vært referert her i salen. Så framstiller Osmundnes det slik at Kristelig Folkeparti er imot enhver bruk av preimplantasjonsdiagnostikk. Dette er jo ikke riktig. Spørsmålet blir hva slags lovgivning vi skal ha på dette området, ikke slik Osmundnes var inne på, om vi skal ha en lovgivning eller ikke. Det er det denne debatten dreier seg om, og skal dreie seg om, også i neste periode.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-06-09:
Dette er en sak som faktisk er full av paradokser. Det største paradokset ser en selvfølgelig når Kristelig Folkepartis representanter begynner å snakke om sine egne høyverdige verdier og rakke ned på andres, eller antyde at andre ikke har de verdiene. Da skal man sitte stille og lytte. Det begynner å bli ganske underlig når det samme partiet sier følgende: Ja, vi skal kunne bruke teknikker som framkommer i andre land som følge av forskning, bl.a. når det gjelder preimplantasjonsdiagnostikk og forskning på befruktede egg, men i Norge, nei, der synes vi det er mer høyverdig å kaste den samme type overtallige egg, istedenfor å forske på dem og kunne bruke dem i behandling av mennesker i framtiden. Hvor høyverdig er det da? Man bruker som argument at befruktede egg er spiren til et liv. Da er det jo pussig at de samme folkene sier at den spiren til liv skal vi kaste, hvis den er overtallig. Vi skal ikke bruke den til å forske på teknikker for å kunne behandle mennesker i framtiden. Det å kunne behandle mennesker, er ikke det også høyverdig? Er ikke en av grunnene til at vi jobber innenfor dette fagfeltet, nettopp at vi skal kunne være til hjelp for menneskeheten i framtiden ved å åpne for forskning, slik at vi kan finne nye teknikker? Hadde vi fulgt dette standpunktet for en del år tilbake, framkom det også når man begynte å snakke om transplantasjon av organ, og når det gjaldt å sette inn implantat. Bruk av framtidige teknikker må vi være åpne for. Det er viktig. Så en kommentar til representanten Lønning, som hadde ordet her i sted, som viste til at Fremskrittspartiet hadde det travelt. Nei, da må representanten faktisk lese Fremskrittspartiets forslag, for det åpner for to ting. Det var ikke en fullstendig evaluering av hele bioteknologiloven som skulle gjøres innen utgangen av 2005, forslaget dreide seg om å åpne for det som gikk på forskning på overtallige befruktede egg og begrenset bruk av preimplantasjonsdiagnostikk. Det var ikke en fullstendig evaluering innen 2005. Så der tror jeg representanten Lønning må lese forslaget. Og så til Kristelig Folkeparti: Når var dere imot alt som har med preimplantasjonsdiagnostikk å gjøre? Jeg har ikke sett noe forslag som går imot det. Da blir det jo litt underlig at representanten Osmundnes i sitt innlegg her argumenterer med at hele systemet med preimplantasjonsdiagnostikk er galt, og så står han altså for et syn der han selv åpner for en viss bruk av det. Dette henger ikke på greip.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-06-09:
Til representanten Lønning: Det er åpenbart at han har hatt problemer med ikke bare leseforståelsen, men også fortolkningen av den debatten som har vært her i dag. Når man klarer å hevde at Fremskrittspartiets forslag ikke blir imøtekommet på noen som helst måte, er det interessant at de to spesifikke tingene som det står om i forslaget til vedtak fra komiteen, skal følges opp: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag til revidert bioteknologilov og i den forbindelse åpne for begrenset bruk av preimplantasjonsdiagnostikk og forskning på overtallige befruktede egg.» Dette er en veldig klar og tydelig bestilling, så den kan helseministeren iallfall ikke fortolke seg ut av.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-09:
Formålet med forslaget fra SV er å gi irakiske kurdere som tidligere hadde midlertidig og begrenset arbeids- og oppholdstillatelse, enda en ny vurdering med sikte på å gi alle i denne gruppen opphold i Norge. Forslagsstillerne mener at lang botid i landet skal vektlegges. Arbeiderpartiet mener at det er riktig å starte med begynnelsen i denne saken når vi skal vurdere den. Gruppen kom i 2000 og 2001. 2069 personer fikk innvilget midlertidig oppholdstillatelse uten rett til familiegjenforening eller bosettingstillatelse. Det var et ekstraordinært vedtak, med begrensede rettigheter. Arbeiderpartiet har konkludert med at vi vil gå imot forslaget til SV. Begrunnelsen for det er at alle som kom, fikk en individuell vurdering da de søkte om asyl i Norge etter at de var kommet hit, men både UDI og klageinstansen konkluderte med at det ikke var behov for beskyttelse etter FNs flyktningkonvensjon, og at de således verken var flyktninger eller hadde rett til asyl i Norge. Det andre viktige punktet i vår politiske vurdering er på hvilket grunnlag de kurdiske irakerne ble gitt midlertidig oppholdstillatelse. Arbeiderpartiet er uenig med SV i at gruppen som kom på slutten av 1990-tallet, kom som flyktninger uten mulighet til retur da de ble gitt kollektiv beskyttelse. Dette er ikke i tråd med de faktiske forhold, som er at Regjeringen etter en helhetsvurdering gav midlertidig oppholdstillatelse på helt spesielle vilkår, fordi det på den tiden ikke var mulig med tvangsretur til Irak. Derfor ble det gitt midlertidige tillatelser av ett års varighet i 2000 og 2001. At gruppen har vært her i fire år og etter hvert har fått tilknytning til riket, er vi ikke uenig i. Men at det skal være grunnlaget for å gi et kollektivt opphold til alle, er det ikke like lett å være enig i. Det ville i så fall bety at vi gir varige tillatelser til en gruppe personer fordi disse ikke har ønsket å rette seg etter lovlig fattede vedtak. Arbeiderpartiet mener at manglende samarbeid og vilje til å rette seg etter pålegg ikke bør belønnes. Og hva slags rettferdighet eller rettferdig samfunn blir det ved en slik avgjørelse? Hva med alle dem som har søkt og fått avslag, og som har rettet seg etter det og forlatt landet, fordi de har akseptert vedtaket og norsk lov og rett? Vi må være ytterst forsiktig med ikke å undergrave en regulert innvandring og troverdigheten til asylinstituttet vårt. Vi må også henlede oppmerksomheten på det siste brevet komiteen fikk fra statsråden, datert 1. juni, om at samarbeidet mellom den irakiske ambassaden i Stockholm og politiet er god, og at politiet nå forutsetter at nødvendige reisedokumenter i stor grad vil kunne utstedes der politiet kan framlegge tilstrekkelig dokumentasjon som grunnlag for sikker identitetsfastsettelse. Med andre ord, retur kan gjennomføres i betydelig større grad enn tidligere. I tillegg til det har statsråden sendt ut på høring en forskrift der man også vil kunne få arbeidstillatelse og fortsette å bo her i landet, dersom man i dag har et arbeid og kan forsørge seg selv. Derfor støtter Arbeiderpartiet flertallsinnstillingen i saken.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-09:
Arbeiderpartiet er enig med statsråden i denne saken, men vi kan ikke underslå at det er et problem at mange av de irakiske kurderne vi i dag snakker om, har vært her lenge. I brev av 6. juni i år viser statsråden til at det nå skjer endringer i forhold til retur. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden bekrefte at det nå er god grunn til å tro at samarbeidet mellom den irakiske ambassaden i Stockholm og politiet kommer til å gi resultater?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-09:
Jeg tror det er grunnlag for å spørre forslagsstillerne om de har vurdert konsekvensene av et slikt forslag hvis det skulle få flertall. Denne gruppen kom altså til Norge i 2000 og 2001. Vi er nå inne i 2005. Vi får nesten ukentlig tilbakemeldinger til Stortinget om mennesker som sitter i mottak, og som har flyktningstatus, som har oppholdt seg i Norge i lengre tid enn denne gruppen her. Hvis det er slik at vi nå skal åpne for en særbehandling av denne gruppen, vil jo det medføre en endret praksis, og det vil si at vi må gi automatisk opphold til flere hundre, kanskje flere tusen andre som er i noenlunde samme situasjon. Det er Fremskrittspartiet imot. Så vil jeg også forsiktig få lov til å si at årsaken til at vi er oppe i denne situasjonen, og årsaken til at det fremmes denne type forslag, er jo i vesentlig grad den innvandringspolitikk og den integreringspolitikk som har vært ført i Norge. Der har da også forslagsstillerne hatt medinnflytelse. Jeg ville bare nevne det også. Det er selvfølgelig slik, som også representanten Øye var inne på: Vi kan ikke endre praksis for vår innvandringspolitikk slik at det gis signaler om en premiering i forhold til det å gi opphold og annen status i Norge, når vi vet at enkelte ikke følger opp det som er regulert i lov. Vi i Fremskrittspartiet har faktisk prøvd i denne innstillingen å tilnærme oss og få flertall for en annen praksis, der det kanskje kan være mulig å vurdere å gi opphold til enkelte, men ut fra at det enkelte menneske gir uttrykk for å ha gjort en innsats selv i forhold til å ha lært seg språket, vist innsatsvilje i forhold til integrering, osv. Dette ligger i Fremskrittspartiets forslag nå. Det er klart at etter så mange år i Norge skulle en kanskje tro og forvente at denne gruppen mennesker – når SV og andre har gitt dem forhåpninger, falske forhåpninger – hadde brukt noen ressurser på å integrere seg i det norske samfunnet. Det mangler litt fokusering på det. Jeg skal ikke uttale meg generelt om alle i denne gruppen, men vi vet at mange i den gruppen som vi omtaler her, ikke har vist den største interessen for å integrere seg i det norske samfunnet. Jeg har ikke noe mer å tilføye i debatten, annet enn at jeg vil fremme det forslaget i innstillingen som Fremskrittspartiet står bak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-09:
Jeg syntes faktisk det var noe interessant i det som statsråden nå sa i replikksvaret sitt. Men utgangspunktet for min replikk var det statsråden sa i forhold til å bruke asylinstituttet for å gi arbeidstillatelse. Jeg mener at statsråden møtte seg selv litt i døra her, for statsråden og Regjeringen har jo selv åpnet for den type praksis når det gjelder denne gruppen. Jeg vil gjerne få statsråden til å utdype hva som gjør det spesielt i forhold til å åpne for at disse i enkelte tilfeller skal få arbeidstillatelse. Samtidig vil jeg utfordre statsråden når det gjelder det som ble sagt i siste runde her med hensyn til forholdene i Nord-Irak. Er det nå slik at vi kan starte tilbakesending også ved bruk av tvang, og ligger forholdene til rette for det?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-09:
Jeg skal ikke bruke mer tid enn det som er tiden for en replikk. Men jeg synes det er å belaste statsråden for mye å ta en replikk på statsråden når det er innlegget til representanten Heikki Holmås jeg gjerne vil kommentere, for jeg synes det var litt morsomt. Én ting er at Heikki Holmås legger ansvaret for krigen mot Irak i hendene på Fremskrittspartiet i det norske stortinget. Det skal jeg nok akseptere. Men det Heikki Holmås glemmer i forhold til sin retorikk og sitt spill for galleriet, i ordets rette forstand, er at Saddam nå er fjernet. Da er det åpnet for at det kan bli litt mer demokratiske forhold, og dermed er det også enklere for disse menneskene å returnere. Så hvis Heikki Holmås ville kritisere Fremskrittspartiet for å støtte krigen mot Irak, så vil jeg si at det har bidratt til – forhåpentligvis – å skape forhold i Irak og Nord-Irak som gjør at det er blitt bedre å bo i Irak og å returnere til Irak.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Jeg tar opp forslaget fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
For meg er det sentrale i denne saken at noen mennesker har kommet som asylsøkere til Norge i en periode der det ikke har vært mulig å returnere dem, fordi FNs anbefalinger har vært at man ikke skal returnere folk ufrivillig. De har vært i landet i en lang periode, en del av dem er godt integrert her, og en del av dem har hatt jobber og har mistet dem på grunn av at man har mistet arbeidstillatelsen sin, bl.a. Flere av dem som er her nå, har risikert å ikke engang ha midlertidig arbeidstillatelse i den perioden man måtte ha jobb, for å få lov til å bli. Da er det grunnleggende spørsmålet som står igjen til statsråden: Mener statsråden at når man har gitt midlertidig opphold til folk, og hvis FN fortsatt ikke anbefaler ufrivillig retur, så kan man likevel aldri sette foten ned og si: OK, nå er det faktisk sånn at du skal få bli? Dette dreier seg også om mange barn som er på disse mottakene nå.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Det er to ting jeg vil kommentere i denne saken. For det første har jeg aldri brukt ordet «amnesti», og det mener jeg. For meg er det viktig å skille mellom det å gi et generelt amnesti og det å foreta en fornyet vurdering, på bakgrunn av det som Utlendingsdirektoratet sier. Foretar man en fornyet vurdering, skal man selvfølgelig vektlegge det som går på kriminalitet, på andre ting, som går på om man er barn, f.eks. – som jeg mener er viktig å vektlegge i hele denne saken. Det er en kjent sak at det går et grunnleggende skille mellom de menneskene her i salen som mener at man skal ha rom for å foreta en fornyet vurdering i en del tilfeller, og de som mener at det ikke skal være rom for det. Over til Per Sandberg: Jeg vet ikke om Per Sandberg følger med i avisene og nyhetene, og jeg vet ikke om han ser det som alle andre som følger med, ser, nemlig at det fortsatt foregår dramatisk store mengder voldshandlinger i hele Irak. Det sprenges bomber i hele Irak, mer sentrert enkelte steder. Det kan ikke på noen som helst måte sies at det er fred i Irak. Mitt grunnleggende argument i denne saken er at når mennesker er på flukt, og vi ser at FNs anbefalinger går ut på at mennesker ikke ufrivillig skal tilbakesendes, da må det være noe som vi legger vekt på, og som vi vurderer når vi skal treffe en beslutning om hvorvidt folk skal få bli her i landet eller ikke. Hvis ikke, havner man i en situasjon der mennesker som FN anbefaler at vi ikke skal tvangsmessig returnere, kan bli sittende i lang, lang tid i norske asylmottak og blir i Norge. Det er her Arbeiderpartiet har foretatt en kursendring på sitt landsmøte, det er jeg veldig glad for. Men jeg er veldig lei meg for at det ikke kommer til uttrykk i denne saken, for her mener jeg at det virkelig ville være mulig å gjøre et annet vedtak enn det flertallet gjør i dag. Jeg er skuffet over Arbeiderpartiet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Jeg må innrømme at jeg blir litt provosert når statsråden kommer med dette, og det er to grunner til det. Den ene er at i forbindelse med det vedtaket vi fattet for ett år siden, der det aldri har vært tvil om at jeg og SV mener at det burde være sånn at barn ikke skal sitte lenger enn tre år i mottak, må vi skjære igjennom i forhold til barn hvis vi ikke klarer å få til tvangsmessig retur. Det mener vi, for barn skal ikke være underlagt sine foreldres valg. De skal ikke bli tvunget til å lide for sine foreldres valg. Jeg mener det er riktig i forhold til Barnekonvensjonen. Men det vi vedtok i den samme forbindelse, var at statsråd Erna Solberg skulle komme tilbake til Stortinget med en sak der hun skulle gjennomgå hvordan hun har tenkt å sørge for at vi unngår å havne i lignende situasjoner senere. Statsråd Erna Solberg har altså tidligere i dag på TV 2 kalt meg for løgner fordi jeg sa at dette ikke er fulgt opp. Den gjennomgangen har vi aldri fått, og statsråden har sågar sagt at det har hun heller ingen intensjoner om at vi skal få.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-09:
2 069 irakiske kurdarar fekk mellombels opphald utan rett til familiesameining eller busetjingsløyve i Noreg i 2001. Retur til Irak har tidvis vore umogleg. FN har åtvara mot ufrivillig retur. Retur til Irak kan òg bli vanskeleg framover. Senterpartiet meiner at SV gjennom Dokument nr. 8:65 har teke eit prisverdig initiativ. Vi tok opp spørsmålet om ei nærmare vurdering av framtida til denne gruppa i samband med behandlinga av St.meld. nr. 21 for 2003-2004 om styringsforhold på utlendingsfeltet. Den gongen ynskte fleirtalet ikkje å gjera noko. Seinare har departementet komme på andre tankar. Departementet har erkjent at denne gruppa vi her snakkar om, har budd her i over fire år. Mange av dei har hatt arbeid, har teke utdanning og har fått tilknyting til Noreg. Difor er det no ei forskrift på høyring som gir dei som har arbeid, moglegheit til å søkja arbeids- og opphaldsløyve. Det er bra så langt. Men Senterpartiet meiner at alle i denne gruppa bør få ein rett til ei individuell vurdering av si sak på nytt. Vi meiner det er grunn til å stilla spørsmål ved denne sorteringa. Kanskje er det slik at nokre av dei som ikkje har arbeid, nettopp er dei som meir enn nokon treng å få tryggleik omkring sin kvardag og omkring framtida. I ei tid med så mykje fokusering på integrering er det heller ikkje tvil om at ein ville fått ei langt større moglegheit til det, noko som ville vera ein fordel både for styresmaktene sentralt og lokalt og for den enkelte dette gjeld, fordi kommunane då hadde fått integreringstilskott og kunne tilrettelagt for introduksjonsprogram. For ei tid tilbake var menneskerettsministeren frå Nord-Irak her på Stortinget og møtte representantar frå fleire parti. Han understreka kor vanskeleg det var for dei som ikkje sjølv returnerte frivillig, men at det òg er kurdarar som har returnert frivillig, og som er med på å byggja opp den delen av landet sitt. Difor er talet mindre no. Senterpartiet legg vekt på det som er sagt her i innstillinga om at ein skal vera forsiktig i forhold til mellombels opphald. Det har vore vektlagt både internasjonalt og nasjonalt, i teori og praksis, stort måtehald med bruk av mellombels opphald. Eit direktiv frå EU understrekar òg dette, altså at mellombels opphald gjeld i krisesituasjonar, i massefluktsituasjonar. Vi er einige i det som vart gjort i 2001, men det er heilt klårt at det forpliktar i forhold til ei gruppe som altså har budd her i minst fire år. Vi legg òg vekt på at det forslaget som SV i dag fremmar, er i tråd med eit forslag som departementet si eiga fagmyndigheit UDI har tilrådd. Vi kjem altså til å støtta SV sitt forslag.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Ja, det er riktig at det fra politiets side rapporteres om bedre samarbeid, og at man har fått til enkelte tvangsmessige returer. Det forutsetter at man kan legge frem dokumentasjon på personlige opplysninger som også gjør at den irakiske ambassaden utsteder dokumenter. Jeg har lyst til å være så ærlig overfor Stortinget å si at det er nok i denne gruppen litt mye doble identiteter som av og til dukker opp, som vi også har sett i enkelte saker i media, hvor det viser seg at det kan ta litt tid å rydde opp i forhold til den identiteten som tidligere er oppgitt i de sakene som er blitt behandlet i utlendingsforvaltningen, fordi det har vært forskjellige identiteter som har vært på bordet. Men vi opplever at samarbeidet blir bedre. Situasjonen i Nord-Irak er fortsatt bra og stabil. Det er enkelte områder hvor det er problemstillinger, selvfølgelig, men dette er også den vurderingen som gjøres av utlendingsforvaltningen i den individuelle vurderingen av om man trenger beskyttelse eller ikke.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Det som er spesielt med denne gruppen, er at det er en avgrenset gruppe som på en måte kan isoleres fra effektene på andre, og at man dermed ikke vil få den effekten at asylinstituttet blir et arbeidssøkerinstitutt i fremtiden ved at man nå gjør denne enkeltoperasjonen knyttet til denne gruppen. Men det er ingen tvil om at dette også er problematisk i forhold til prinsippene. Men av og til er det slik at da får man trekke en linje, og så må man finne ut hvordan man kan finne en løsning som er god, og som skaper gode resultater. Så er det litt interessant at det som må være den beste indikasjonen på det som er Fremskrittspartiets forslag, er at de som er godt integrert, skal få lov til å bli. Arbeidstilknytning er kanskje det enkleste eksemplet på at man på en eller annen måte er integrert i vårt samfunn, og at man har klart å gjennomføre det. Bare til slutt når det gjelder tvangsreturer: Gradvis har vi fått til noen. Det er ikke slik at vi har en avtale om at flyplassene åpnes for stor retur, men politiet rapporterer at de mener at de kan iverksette flere av dem fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
En av de største politiske skillelinjene som for øyeblikket er i asyl- og innvandringspolitikken i Norge, går mellom SV og Senterpartiet på den ene siden og de øvrige partiene på den andre. SV og Senterpartiet mener at man gjennom en haug med enkeltformer for amnesti skal gjennomføre regler som innebærer at hvis man bare holder ut lenge nok i Norge og ikke samarbeider, får man opphold. Det er disse enkeltsakene som Heikki Holmås er representant for, og han tar opp til stadighet saker om enkeltgrupper – det være seg voksne eller barn – og han har tidligere også hatt lovforslag om at man skal innføre den typen regler. Det ville undergrave asylinstituttet fullstendig som et institutt for beskyttelse og åpnet det som et immigrasjonsinstitutt fordi vi ikke klarer å returnere tvangsmessig. Når man gav denne ettårige, midlertidige tillatelsen til opphold uten rett til familiegjenforening, var det et eksperiment som jeg ikke tror noen regjering kommer til å gjøre på nytt, for det var ikke noen god løsning. Det er bedre å gi avslag. Men det har ikke vært slik at det ikke har vært mulig å reise hjem i denne perioden.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Representanten Heikki Holmås sier at han ikke sier «amnesti». Det skjønner jeg godt, for det ville jo vært veldig klargjørende for folk med hensyn til å oppfatte hva som egentlig er konsekvensen. Men i enhver debatt jeg deltar i om spørsmålet ureturnerbare asylsøkere eller andre, stiller han meg følgende retoriske spørsmål: Mener ikke statsråden at det går en grense for hvor lenge folk som vi ikke klarer å returnere, kan oppholde seg i dette landet uten at de får opphold? Det er et ladet spørsmål. Hvis man svarer ja på det, er det i substans det samme som at man skal gi et amnesti – at så lenge du kan motarbeide en retur, så lenge du ikke samarbeider om identitet med norske myndigheter, og så lenge du unndrar deg effektuering av en tvangsutsendelse, kan du reelt sett på et tidspunkt bli her. Gevinsten, etter de årene som representanten Heikki Holmås måtte ha satt opp til slutt – for å svare på sitt eget retoriske spørsmål i samtlige av disse debattene – ville ha vært den grensen for hvor det alltid ville ha inntrådt et amnesti. Når jeg bruker ordet «amnesti», er det fordi jeg trekker ut det som faktisk er retorikken til representanten Heikki Holmås. I fjor «reparerte» Stortinget dette med noe stortingsflertallet sa klart fra om var et engangsvedtak, at barn som hadde sittet i mottak i tre år, og hvorav hovedtyngden for lengst hadde fått ferdigbehandlet sakene sine, skulle få en human behandling, noe som i realiteten var en oppskrift på at alle skulle få opphold. Kritikken når det gjelder de få som ikke har fått opphold, har jo vist at det var intensjonen for representanten Heikki Holmås. Nå har han de siste to dagene igjen startet en debatt, ett år etter, for det vil jo komme nye sånne saker. Det betyr jo det samme som at Heikki Holmås mener at barnefamilier bør gis amnesti etter tre år. Da blir det store spørsmålet: Hvor går grensen når det gjelder amnesti for de andre, altså de voksne, som ikke-barnefamilier i SVs politikk?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2005-06-09:
Voteringsanlegget virker ikke.
Brit I. H. Andreassen (Høyre), 2005-06-10:
Regjeringens forslag til ny barnehagelov er tidsriktig og setter sektoren i stand til å møte nye samfunnsmessige utfordringer. Barnehagene er i dag veletablerte, viktige samfunnsinstitusjoner, og det er derfor av stor viktighet at lovverket legger til rette for god omsorg, pedagogisk kvalitet og lokalt initiativ. Dagens og morgendagens foreldre vil stille store krav til kvalitet i barnehagene, og barnehagens hovedoppgave blir derfor å bistå foreldrene i barnas oppdragelse, gi omsorg og læring. Da departementet sendte forslaget til ny barnehagelov ut på høring, var engasjementet prisverdig stort både fra foreldre, ansatte og ansattes organisasjoner. Høringsnotatet la opp til en bred og allsidig belysning bl.a. av spørsmålene om utdanningskrav til personalet, pedagogtetthet pr. barn og norm for uteareal, med flere alternative modeller. Når mandatet var å skape en lov som er bedre tilpasset dagens og morgendagens krav til barnehager, så Høyre det som meget positivt at det i høringsutkastet ble lagt fram modeller som i noen grad utfordret de bestående normer. Dette gjorde sitt til at både høringsrunden og høringsuttalelsene ble spesielt interessante og viktige for departementets endelige arbeid med loven. Høyre er opptatt av at kommunene må få økt innflytelse over sine egne ansvarsområder, og den nye loven ivaretar en nødvendig tydeliggjøring av kommunenes myndighetsrolle når det gjelder barnehager. Dette er, ikke minst, viktig for å kunne legge til rette for lokal tilpasning og variasjon. Det er bred enighet om at barnehager er viktig, og alle partier har en politikk som setter barn og barnehagesektoren i fokus. Likevel skaper temaet alltid en debatt som synliggjør at partiene har forskjellig tilnærmingsmåte til å skape en barnehage for framtiden. Takket være et godt samspill mellom private og offentlige eiere og utbyggere kan målet om full barnehagedekning bli nådd innen utgangen av 2006. Samspillet mellom offentlige og private barnehager gir også et verdifullt mangfold som gir småbarnsforeldrene valgfrihet. Det er derfor både ønskelig og nødvendig med et godt samarbeid mellom kommunene og de private barnehagene. For Høyre er det viktig at en slik samordning ikke må undergrave mangfoldet i barnehagesektoren, men bidra til konstruktiv konkurranse. Det vil sikre mangfoldet i tilbudet, gi nyskaping, kvalitet for barna og en effektiv drift. Høyre er fornøyd med at loven åpner for at også andre enn førskolelærere kan være relevante for styrerstilling i barnehagene. Kompetansekravene til en barnehagestyrer og til en pedagogisk leder er ikke nødvendigvis sammenfallende. Barnehager er organisert på ulike måter, og derfor kan det i noen barnehager være riktig å ansette andre høyskoleutdannede med barnefaglig kompetanse enn kun førskoleutdanning. Høyre har tillit til at alle barnehageeiere, offentlige som private, driver sin virksomhet på en måte som skaper kvalitetstilbud til barna og trygge arbeidsplasser for de ansatte. Den nye barnehageloven viser at regjeringspartiene setter høye krav til kvalitet i barnehagene. Vi ønsker at barnehagene skal gi barna både omsorg og et godt pedagogisk tilbud.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-10:
Det gjelder kravet om at styrer skal være førskolelærer. Det finnes mange ulike barnehager i dette landet, og det har flere vært inne på her. Det er noen enavdelingsbarnehager og noen toavdelingsbarnehager. Det som kan bli resultatet av lovendringen som nå foreligger, er at en enavdelingsbarnehage ikke vil ha den kompetanse som en førskolelærer har, i sin barnehage hvis man ansetter annet pedagogisk personale. Jeg synes dette er bekymringsfullt, for vi har en spesialkompetanse i dette landet, nemlig førskolelærere som har tre års utdanning med etterutdanning, småbarnspedagogikk og ulike kompetansefelt. Det er kjempeviktig at denne kompetansen finnes i enhver barnehage. Er ikke statsråden bekymret for at den lovendringen som nå foreligger, vil medføre at vi får dårligere kompetanse i enkelte barnehager i dette landet?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-10:
Driften av private barnehager har vært rimeligere fordi man ikke har hatt skikkelige lønns- og pensjonsavtaler for de ansatte. Vi har et mål om at vi ønsker flere menn inn i barnehagene, og det er helt klart at man faktisk må ha lønns- og arbeidsvilkår som er bra og likestilt med dem i kommunale barnehager, hvis man i det hele tatt skal tro at menn vil gå inn i disse stillingene. Det vet vi godt også fra andre yrker, f.eks. fra det yrket som statsråden og jeg har, sykepleieryrket. Jeg lurer faktisk på om ikke statsråden bør ha en plan for hvordan vi skal greie å rekruttere menn til barnehager på et helt annet nivå enn pr. i dag. Har statsråden noen tanker rundt det?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-10:
Jeg måtte ta ordet for å få mulighet til å svare statsråden. Jeg er selvfølgelig klar over at vi har en handlingsplan for å få menn inn i barnehagene. Men jeg sier at det er viktig at vi får likeverdige lønns- og arbeidsforhold både i private og kommunale barnehager, hvis vi skal få den ønskede utviklingen i barnehagene. Jeg syns det er ganske trist at man i et så viktig yrke som det en førskolelærer har, har ganske lav lønn. I over 60 pst. av private barnehager tilbyr man dem ikke skikkelige lønns- og pensjonsavtaler. Det er urimelig når man gjør en så viktig jobb. Jeg vil også utfordre statsråden litt i forhold til de private barnehagene som tar ut store millionoverskudd, mens andre barnehager så vidt greier driften sin. SV har lagt inn et forslag der vi ber Regjeringa vurdere begrensninger i muligheten til å ta ut utbytte på barnehagedrift. Det jeg lurer på, er om statsråden, når vi får full barnehagedekning, tenker seg at man da burde vurdere å få de samme regler som for friskoler. Til slutt vil jeg si at SV ønsker at alle barn skal ha lovhjemlet rett til barnehageplass. Vi ønsker å innføre det fra 1. august 2007. Da regner vi med at vi har tilnærmelsesvis full dekning. Vi ønsker at barn skal få en barnehageplass på lik linje med en skoleplass, for vi mener at barnehager er en del av barns utdanningsløp. Vi har også signalisert at vi faktisk ønsker å flytte barnehagene over til et annet departement, slik at vi får utdanning og barnehager i det samme departementet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-06-10:
Den nye barnehageloven skal styrke forutsetningen for at barnehagen kan gi barna omsorg og et godt pedagogisk tilbud. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak støtter lovforslaget. Barnehagen må utformes med tanke på barns livsutfoldelse og behov for lek, læring og omsorg. Barnehagens virksomhet bestemmes i stor grad av det rådende synet på barn og barndom. Nettopp derfor er det viktig å sikre tilstrekkelig kompetanse i barnehagen. Personalet er barnehagens viktigste ressurs. Utdanningskrav til styrer og pedagogisk leder skal sikre kunnskap om barn og barns utvikling. De ansattes personlige og pedagogiske kompetanse er avgjørende for å skape gode barnehager og for å utvikle barnehagetilbudet i tråd med brukernes behov. Kompetanse er både kunnskaper og ferdigheter og evnen til å bruke dette i praksis. Kompetanse på alle nivåer er en forutsetning også for kvalitetsutvikling. I arbeidet med sikring og utvikling av barnehagens kvalitet står derfor spørsmål om kompetanseheving sentralt. Jeg er også glad for støtten til forslaget om en ny og utvidet innholdsbestemmelse. Bestemmelsen redegjør nærmere for hva et barnehagetilbud skal innebære, og skal bidra til å sikre at alle barn får et fullverdig pedagogisk tilbud uavhengig av bosted. Innholdsbestemmelsen forteller foreldrene hva de kan forvente, og angir nærmere vurderingstemaer for godkjenning og tilsyn. Innholdsbestemmelsen understreker barnehagens forpliktelse til å bidra til den gode barndommen og støtte og ta hensyn til det enkelte barnets personlige og kulturelle bakgrunn i et stadig mer globalisert og multietnisk samfunn. Regjeringen ønsker å videreføre dagens kristne formålsparagraf for å sikre en verdimessig ubrutt linje mellom barnehage og skole. Den kristne formålsparagrafen må praktiseres slik at foreldrenes oppdragerrett respekteres og barna ikke kommer i noen lojalitetskonflikt mellom hjem og barnehage. Den kristne formålsbestemmelsen må ses i sammenheng med lovens øvrige bestemmelser, bl.a. innholdsbestemmelsen. Regjeringen ønsker at barnas stemme skal høres. Vi foreslår derfor at barnets rett til medvirkning i forhold til FNs barnekonvensjon nedfelles i barnehageloven. For å sikre noen av de mest utsatte barna plass i barnehagen foreslår Regjeringen at retten til prioritet ved opptak utvides til også å gjelde barn som barnevernet har fattet vedtak om, i tillegg til barn med nedsatt funksjonsevne. For ytterligere å bidra til å sikre kvaliteten i barnehagene, har Regjeringen også foreslått å innføre et forvaltningstilsyn. Fylkesmannen får ansvar for å føre tilsyn med at kommunen utfører de oppgaver den er pålagt som barnehagemyndighet. Et aktivt og velfungerende tilsynssystem er også viktig for kvaliteten på tilbudet, og ikke minst for tilliten til sektoren. Nasjonale standarder kan virke forenklende på saksbehandling, på godkjenning og på tilsyn. Regjeringen foreslår derfor å videreføre pedagognormen og en veiledende arealnorm. Til sist: Kvaliteten på tilbudet til barnehagebarna må være et mål alle kan enes om. Vi mener forslaget til ny barnehagelov vil styrke småbarns rett til trygge, gode og utfordrende barnehagetilbud.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-06-10:
Jeg er veldig enig med representanten i at personalet er utrolig viktig i barnehagene. Vi skal ha et godt og faglig kompetent personale. Når det så gjelder det som også noen av partiene tok opp i forbindelse med at vi inngikk barnehageforliket, nemlig gode lønns- og arbeidsforhold for de ansatte, har vi også nettopp gjennom innfasingen av den likeverdige behandlingen i barnehagene lagt til rette for – litt etter litt, som det heter – at man skal sette private barnehager bedre i stand til å tilby gode lønns- og arbeidsvilkår for sine ansatte. Det forutsetter selvfølgelig at de private barnehagene stadig får bedre økonomi, hvilket de også har fått. Det er gledelig å se at man i større og større grad i de private barnehagene innfører tariffavtaler med de ansatte. Når vi fra 1. august i år ytterligere øker overføringene til de private, vil også flere bli i stand til å gjøre dette.