trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg gjentar at jeg er klar over at dette er en alvorlig situasjon. Vi trenger disse sjukehusene som gjør en stor innsats for mange pasienter. Jeg er klar over at det også for en del av dem er en ganske prekær situasjon. Det ligger i det at vi sjølsagt jobber med det, med det som utgangspunkt. Vi jobber hurtig, men jeg kan ikke i dag si noe annet enn det jeg har sagt, og som Regjeringa har varslet i den proposisjonen som kom forrige fredag: Vi kommer tilbake til Stortinget når vi har forslag til en løsning, og det er senest i revidert nasjonalbudsjett.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg tar sterk avstand fra at våre sjukehus skal være uten økonomisk styring. Vi snakker altså her om beløp på over 80 milliarder kr. Så er det ingen tvil om at det er noen utfordringer knyttet til å komme i balanse, slik Stortinget har bestemt. For neste år vil det dreie seg om om lag 1 milliard kr. Regjeringa har foreslått et av historiens aller beste sjukehusbudsjett for neste år. Vi snakker altså om om lag 1 pst. av det totale budsjettet som sjukehusene har, som da er, kan vi si, underskudd som de må gjøre noe med neste år. Men det tar vi på alvor, og det vil også by på en del utfordringer. Når det så gjelder pensjonskostnadene, er dette noe som ligger utenfor vårt herredømme, fordi det handler om at sjukehusene må følge regnskapsloven – på lik linje med andre. Vi presenterte dette for Stortinget så fort vi hadde oversikt nok til å kunne gjøre det, i en åpen høring forrige torsdag, og la fram proposisjonen på fredag. De 3,2 milliarder kr i økte utgifter for inneværende år har vi foreslått holdes utenfor. Det er ikke mulig å ta inn det fra nå og til jul. Når det gjelder de 2,2 milliarder kr som det er snakk om for neste år, har vi sagt at det jobber vi med, og det kommer vi tilbake til senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Sjølsagt er det hensynet til brukerne og pasientene som teller mest innafor helsepolitikken. Det skulle bare mangle. Så til representanten Lønnings utsagn om at køene vokser. Ja, det er riktig at flere står i kø, men det er jo ikke hovedproblemet. Den tida de står i kø, er faktisk kortere nå enn da vi overtok regjeringsmakta etter den regjeringa Høyre satt i. En grunn til at flere står i kø, er jo at vi stadig får flere behandlingsmuligheter, som gjør at ting vi ikke kunne behandle før, kan vi behandle i dag. Utfordringa er at mennesker skal stå der i kortest mulig tid. Så er det ikke riktig, det bildet som representanten Lønning og andre representanter fra det samme partiet prøver å skape om at vi skal ha en allergi eller noe liknende mot private. Nei, vi har et utstrakt samarbeid – og et godt samarbeid, vil jeg si – med private ideelle. Det gjelder sjukehus – vi har nettopp hatt en runde om det – og det gjelder også private rehabiliteringsinstitusjoner, som jeg er en iherdig tilhenger av. Ikke minst vil ordninga Raskere tilbake føre til at vi greier å fylle opp mange flere av dem også. Det vi derimot har sagt, er at når det gjelder private kommersielle, som vi også har et godt samarbeid med, og som vi nå utnytter enda mer, ikke minst gjennom ordninga Raskere tilbake, er det viktig at vi også utnytter kapasiteten i det offentlige. I Hedmark har vi nå et forsøk med noe vi kaller pasienthjelpere. Det er rett og slett folk som i fire utvalgte kommuner er ansatt for å hjelpe folk med å komme fortere inn på sjukehus. Bare ved det grepet kommer folk raskere inn. Det er først og fremst i offentlige sjukehus. Det viser, sammen med mye annen dokumentasjon, at det i deler av landet fortsatt er ledig kapasitet, også ved en del offentlige sjukehus. Det må vi utnytte. Så skal vi i tillegg ha et godt samarbeid, et utstrakt samarbeid, med private ideelle – det har vi mye av – men også med private kommersielle. Der kjører vi også noe mer på nå, ikke minst i forhold til ordninga Raskere tilbake.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg hører at representanten Lønning nå sier at jeg skal ha påstått at det er det siste kalenderåret at teknologien har skutt fart. Det har jeg da aldri noensinne sagt. Jeg har sagt at i løpet av veldig kort tid går teknologien framover. Jeg skjønner at det er leit for representanten Lønning å høre at ventetida nå er kortere enn da vi overtok etter at Høyre satt i regjering. Det er faktisk også slik at ventetida innafor svært mange områder fra andre tertial i fjor til andre tertial i år også er gått ned. Men vi er ikke fornøyd med det, for vi skal videre. Så igjen: Problemet er ikke at folk står i kø, for vi kan behandle enda flere. Utfordringa er at de skal stå der i kortest mulig tid. Så vil jeg si: Vi har ikke gitt noe styringsbudskap om at en ikke skal bruke private rehabiliteringsinstitusjoner. Det står det ikke noe sted. Det vi har gitt et styringsbudskap om, er at en når det gjelder sjukehus, først og fremst skal utnytte de offentlige sjukehusene. I det ligger også de frivillige, de ideelle, for der er det i deler av landet ledig kapasitet. Så har vi sagt at når det er gjort, skal en sjølsagt også benytte private, kommersielle i den grad det er nødvendig av hensyn til at pasientene skal komme raskest mulig til. Det er det som ligger i det. Men det er kapasitet i det offentlige, og den bør med respekt brukes, slik at vi utnytter de offentlige midlene på best mulig måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
La meg først gjøre oppmerksom på at 66 pst. av alle pasienter kommer inn på øyeblikkelig hjelp, altså de kommer inn på dagen og på timen hvis det er nødvendig. De som står i kø, er gjerne pasienter som venter på planlagte operasjoner. Hvor lenge det er akseptabelt å vente, vil sjølsagt avhenge av hvilken lidelse det er. Det som er gledelig, er at oversikten nå viser at det er de sjukeste menneskene – og det skulle bare mangle – som nå kommer raskest til. Det er jo slik vi ønsker at det skal være. Så kan jeg gjerne, som representanten Nesvik sier, holde meg til tallene fra 2006 til 2007. Da er det faktisk galt det som representanten Nesvik her sier, at ventetidene øker, for det gjør de ikke. Ventetidene har gått ned for de fleste, men køene øker. Men igjen: Det kan da ikke være slik at vi gjør det til et problem at når teknologien går framover, kan vi behandle flere sjukdommer! Det er mange som ikke hadde stått i køen hvis vi ikke hadde hatt behandlingsmuligheter, og her kan jeg vise til mange områder. Men ventetidene skal ytterligere ned. Ikke minst har Regjeringa nå fremmet et nytt forslag om å få til en særskilt ventelistegaranti for barn og unge innenfor psykisk helsevern, for å nevne ett eksempel.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg er helt enig med representanten Dåvøy i at vi trenger mer rehabilitering, vi er ikke i mål når det gjelder det. Men det er også viktig å understreke at det aller meste av rehabiliteringen i Norge i dag skjer i våre sjukehus. Så skjer det i kommunene, og mye mer må sannsynligvis også skje i kommunene, for det er der folk bor. Og så har vi de private rehabiliteringsinstitusjonene. Vi mener at de spiller en viktig rolle. Så er det riktig at det har vært noen endringer. Det handler bl.a. om at det er mer oppmerksomhet omkring kvalitet, og jeg går ut fra at vi er enige om at det er et poeng at de som er i rehabiliteringsinstitusjoner, faktisk blir rehabilitert. Det er dessverre litt varierende kvalitet på noe av det tilbudet som har vært. Jeg undrer meg over at representanten Dåvøy nå feller en så negativ dom over ordninga Raskere tilbake, for gjennom den er det en god del mennesker som er rehabilitert. Det som også viser seg, er at det er mennesker som ofte har mer sammensatte lidelser, som en ikke kan knipse i fingrene av og gi ett tilbud. Det er ofte et tverrfaglig tilbud, som krever en mye større innsats både på sjukehus og i rehabiliteringsinstitusjoner. Men rehabiliteringsinstitusjonene er nå i ferd med å fylles mer opp, ikke minst gjennom den ordninga.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg kan ikke gå inn på hva som er grunnen til at rehabiliteringspengene ble stanset i den konkrete saken som representanten Robert Eriksson refererer til, da dette er informasjon underlagt reglene for taushetsplikt. Jeg kan imidlertid på generelt grunnlag informere om at det er et vilkår for rett til rehabiliteringspenger at mottakeren får aktiv behandling med utsikt til å bedre arbeidsevnen. Dersom behandlende lege blir sjuk, vil Arbeids- og velferdsetaten vurdere om vedkommende kan få annen behandling. I tilfelle annen aktiv behandling iverksettes, vil personen kunne opprettholde mottak av rehabiliteringspengene. Arbeids- og inkluderingsdepartementet vil i sin styringsdialog med Arbeids- og velferdsetaten forsikre seg om at etaten har rutiner som fanger opp slike tilfeller som nevnt av representanten Eriksson, og sørge for at den enkelte får vurdert sitt behov for videre behandling. Det er Arbeids- og velferdsetaten som vurderer om vilkårene for rett til rehabiliteringspenger er oppfylt. Dersom en stønadsmottaker er uenig i den vurderinga som Arbeids- og velferdsetaten gjør, kan vedtaket påklages NAV Klage og anke. Til informasjon vil Regjeringa i nær framtid sende ut et høringsnotat om en ny midlertidig folketrygdytelse som skal erstatte dagens rehabiliteringspenger, attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad. Dagens oppdeling av inntektssikringssystemet i mange ulike ytelser som hver for seg har en klar tidsbegrensning, er ressurskrevende, og tiltak og oppfølging har blitt nær koblet opp mot livsoppholdsytelsen. Ved å utforme et enklere regelverk, slik Regjeringa legger opp til, kan etatens ressurser og oppmerksomhet i langt større grad rettes mot oppfølgingsarbeidet framfor administrative rutiner som beregninger, utbetalinger og vedtaksfatting. Det vil gi bedre muligheter til en god oppfølging basert på mottakernes behov.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg beklager at jeg ikke kan gå nærmere inn på hva som er grunnen til at rehabiliteringspengene er stoppet i den konkrete saken som representanten Eriksson tar opp her, da dette er basert på taushetsbelagte opplysninger. Jeg vil bare igjen presisere at Arbeids- og inkluderingsdepartementet vil overfor Arbeids- og velferdsetaten forsikre seg om at de på generelt grunnlag har rutiner som fanger opp slike tilfeller som nevnt av representanten Eriksson. Slik loven er i dag, er vilkåret for rett til rehabiliteringspenger at medlemmet får aktiv behandling med utsikt til å bedre arbeidsevnen. En situasjon der legen blir sjuk, skal ikke automatisk føre til at rehabiliteringspengene stanses. Jeg vil ellers ta med meg de signalene som representanten Eriksson her frambringer, til arbeids- og inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg skal sjølsagt bringe det videre. Uten å gå inn i den aktuelle saken, som sagt, er det klart at vi fra Regjeringas side er opptatt av at det som blir vedtatt i denne salen, og de lover som trer i kraft, blir praktisert på en måte som sikrer likeverdighet. I enkelte saker, som vi ikke har innsyn i, kan det være flere grunner til at det kan bli ulike avgjørelser likevel. Jeg mener klart at like tilfeller i utgangspunktet skal behandles noenlunde likt, med mindre det er andre grunner som tilsier noe annet. Men jeg tar som sagt med meg de signaler som representanten her sender.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
La det være helt klart at det skal være et godt fungerende lokalsjukehus i Kirkenes! Et godt og forsvarlig spesialisthelsetjenestetilbud skal opprettholdes og videreutvikles for hele befolkninga i Øst-Finnmark. Å opprettholde bosettinga i Finnmark står sentralt i Regjeringas nordområdepolitikk, og tilgjengelighet til spesialisthelsetjenester av god kvalitet er et viktig virkemiddel i denne sammenheng. Den endringa som nå er gjennomført ved sjukehuset i Kirkenes, innebærer – og representanten kjenner sjølsagt til det – at det ikke er spesialist i ortopedi på vakt fra fredag morgen til mandag morgen. Grunnen til det er at det er vanskelig å rekruttere ortopeder til Finnmark. Virksomheten er derfor basert på «vikarstafett» fra Sverige. Jeg vil presisere at Helse Nord RHF har som mål å rekruttere ortoped til en fast overlegestilling/ortopedstilling ved sjukehuset i Kirkenes. Jeg har i brev til Helse Nord RHF lagt til grunn at det skal opprettholdes en generell kirurgisk vaktberedskap ved sjukehuset i Kirkenes, slik at sjukehuset kan vurdere og håndtere akutte ortopediske tilfeller også når det ikke er ortopedisk vakt til stede. Ifølge Helse Nord berører omlegginga bare et fåtall pasienter. Det har i gjennomsnitt vært 20–30 ortopediske operasjoner pr. år i helgene, dvs. én pasient annenhver helg i snitt. I løpet av ett år er det ca. 100 henvendelser i helgene, men omkring 80 pst. av disse pasientene skal ikke opereres. Pasienter som må ha behandling av ortoped i helgen, blir transportert til Hammerfest eller Tromsø i fly eller ambulanse. Enkelte pasienter må uansett transporteres fordi de har skader som må behandles ved Universitetssykehuset i Nord-Norge. Ved flere av helseforetakene i Helse Nord er den ortopediske virksomheten samlet på ett sted, som representanten helt sikkert kjenner til. Ved Helgelandssykehuset er det spesialisert ortopedisk vakt i Mo i Rana, ved Nordlandssykehuset er det Bodø som har spesialisert ortopedisk vakt, samtidig som det drives planlagt virksomhet i Lofoten og Stokmarknes. Ved Universitetssykehuset i Nord-Norge er det planlagt virksomhet både i Narvik, Harstad og Tromsø, mens ortopedisk vakt er samlet i Harstad og Tromsø. De vanligste akutte ortopediske lidelsene, dvs. beinbrudd, kan oftest behandles uten at spesialist i ortopedi er til stede, og uten operasjon. I Soria Moria-erklæringa står det at ingen lokalsjukehus skal legges ned. Men det betyr ikke at alt skal være som før overalt. Det skjer store endringer innenfor medisin og teknologi, og befolkningas behov for tjenester endrer seg. Vi må derfor hele tida arbeide med å fornye sjukehusene våre, slik at pasientene får et best mulig behandlingstilbud tilpasset utviklinga. Skal vi klare det, må vi også gjøre endringer i oppgavefordelinga mellom sjukehusene, slik at fagressursene hele tida utnyttes på en best mulig måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Det må jo vurderes i hvert enkelt tilfelle. Hvis det f.eks. ikke er mulig å få utført en operasjon ved Kirkenes i helgen, må jo vedkommende pasient sendes til et av de andre sjukehusene. Jeg er klar over at det er stort engasjement i Kirkenes, i Finnmark, når det gjelder flere helsesaker. Det er også bakgrunnen for at jeg har sendt brev til Helse Nord der jeg har bedt om enda bedre prosesser der både ansatte, brukere og lokalmiljø er involvert. Jeg vil også gjenta at jeg i brev til Helse Nord har sagt at det skal opprettholdes en generell kirurgisk vaktberedskap ved sjukehuset i Kirkenes, slik at sjukehuset både kan vurdere og håndtere akutte ortopediske tilfeller. Jeg gjentar igjen: Helse Nord og Helse Finnmark jobber nå med å få en fast ortoped dit, for det er en utfordring å være nødt til å kjøre med så mange «vikarstafetter» fra Sverige.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Hva som er faglig forsvarlig, er det ikke min jobb som politiker å mene noe om. Det må legene mene noe om og gjøre noe med. Det ansvaret har de, og det ansvaret tar de. Jeg går ut fra at de ikke lar folk ligge i flere dager hvis det ikke er faglig forsvarlig, men sender dem til andre steder. Blant annet har jeg skjønt at flere har vært sendt til Hammerfest. Jeg er veldig godt kjent med avstandene i Finnmark. Jeg har reist mye også i det fylket gjennom mange år. Sjølsagt er det annerledes enn i andre deler av landet, hvor det er kortere avstander. Jeg har gitt beskjed til Helse Nord om at de må sørge for å videreutvikle sjukehuset i Kirkenes. Jeg har også sagt veldig klart fra, særlig i lys av denne prosessen, om at Helse Nord og Helse Finnmark må etablere og formalisere gode samarbeidsrelasjoner og rutiner, ikke minst med berørte kommuner, de ansatte og brukerne. Det vi her snakker om, er mellom 20 og 30 ortopediske operasjoner som så langt pr. år har blitt foretatt i helgene. Det er et mål å få en fast ortoped dit så fort som mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Jeg er opptatt av at alle alvorlig sjuke pasienter skal få et best mulig helsetilbud, og at pasientene opplever at de blir tatt på alvor i vårt helsevesen. Det er den aktuelle sjukehusavdeling eller ansvarlig lege ved sjukehuset som må vurdere hvilke behandlingstilbud som er best egnet for den enkelte pasient. Sjukehuset må også vurdere om det er nødvendig med ytterligere vurdering før det tas stilling til behandlingstilbud. Dersom en pasient ikke er fornøyd med det tilbudet eller den behandlinga han eller hun får ved et sjukehus, har, som representanten kjenner godt til, pasienten rett til å få fornyet vurdering av spesialisthelsetjenesten. Retten gjelder én gang for samme tilstand. Representanten er også veldig godt kjent med at klage på vurdering og vedtak om rett til behandling skal rettes til Helsetilsynet i fylket. Jeg mener også at pasientombudene har en viktig rolle å spille her, bl.a. ved å hjelpe pasientene når det er snakk om klagebehandling. Som helse- og omsorgsminister kan jeg ikke gripe inn i eller ta stilling til faglige vurderinger som et sjukehus gjør i behandling av enkeltpasienter. Jeg kan heller ikke gripe inn i klagesaker. Pasientrettighetsloven § 2-1 femte ledd angir vilkårene for når en pasient har rett til behandling i utlandet. Det stilles som kjent bl.a. krav til tilstandens alvorlighetsgrad, forventet nytte av behandlinga, at kostnaden ved behandlinga må stå i rimelig forhold til behandlingas nytteeffekt, og at det ikke finnes et tilpasset medisinsk behandlingstilbud i Norge. Det skal foreligge uttalelse fra spesialavdeling innafor sjukdommens fagfelt. I Helse Sør-Øst RHF er det to helseforetak som har ansvar for felles søknadsvurdering for denne type behandlingsreiser. Det er enhetene for utenlandsbehandling ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet og Ullevål universitetssykehus. Helse Sør-Øst har opplyst at dersom pasienten blir henvist til enhet for utenlandsbehandling, blir det vurdert om pasienten oppfyller kriteriene for å ha rett til behandling i utlandet. Hvis pasienten vurderes å ha en rett til behandling i utlandet, vil det bli foretatt søk etter sjukehus som har kompetanse i å behandle pasientens tilstand. Pasienten vil bli henvist til behandling i utlandet dersom slik behandlingskompetanse finnes. Det er som kjent en egen klagenemnd for klager på avslag på behandling i utlandet. Det er helheten i dette systemet som skal gi den nødvendige sikkerhet for at den enkelte pasient tas på alvor og følges opp på en god måte. Både helseforetak, pasientombud og helsetilsyn kan gi nærmere orientering om pasientenes rettigheter. Dersom det er aktuelt med utenlandsbehandling, legger jeg til grunn at henvendelse om dette følger det etablerte regelverket.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
La meg først si at det sjølsagt alltid er trist når pasienter føler og mener, og mange ganger med rette, uten at jeg kjenner denne konkrete pasienten, at de ikke blir møtt på ordentlig, ikke blir tatt på alvor eller føler seg oppgitt av helsevesenet. Det er ikke sånn vi skal ha det. Men igjen: Jeg kjenner ikke denne spesielle saken, men hvis en ikke er fornøyd med den behandlinga en har fått – og jeg forstår at det er slik – må jeg bare oppfordre til at det tas fornyet kontakt med det aktuelle sjukehuset/helseforetaket. Eventuelt kan også pasientombud og helsetilsyn hjelpe til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-21:
Igjen: Det er trist når folk ikke får den behandling de mener de bør ha. Men det er vanskelig for meg som helseminister å gripe inn i de i løpet av et år ganske mange saker hvor pasienter føler det på den måten, med rette eller urette – mange med rette. Det er derfor vi har organer for å hjelpe til med det. Om vedkommende ikke greier det sjøl – jeg forstår det slik – er det viktig at den legen som en forholder seg til, eller andre leger tar den oppgaven, at Pasientombudet hjelper til, og at Helsetilsynet hjelper til. Jeg ber om forståelse for at jeg som helseminister ikke kan gripe inn i alle enkeltsaker. Jeg er heller ikke fagperson på området. Det er derfor vi har etablert de systemer vi har. Det betyr ikke at jeg ikke har medfølelse – det har jeg i høyeste grad – med både denne pasienten og mange andre som har det vanskelig. Men det ville være en nesten umulig oppgave for en helseminister å gripe inn i alle enkeltsakene, som det dessverre er mange av i løpet av et år.
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Jeg vil anta at diskusjonen om kommuneøkonomi, skattepolitikk og finansieringssystemer er til liten glede for de eldste blant de eldre som har akutte behov her og nå. Derfor vil jeg gjerne stille et helt konkret spørsmål. Vi vet at det er én lege pr. 180 sykehjemspasienter i Norge. Det er én lege for annenhver pasient i alminnelige sykehus. Hittil har ikke statsråden kommet opp med noe annet svar på dette enn å sette de aller yngste og mest uerfarne legene til å ta ansvaret for de eldste og aller mest vanskeligstilte pasientene. Vil statsråden ta et initiativ i forhold til Kommunenes Sentralforbund når det gjelder å tilrettelegge lønns- og arbeidsvilkår for leger i sykehjem, slik at det blir tilnærmet det samme som den karrieren man kan regne med hvis man velger å jobbe i høyspesialiserte sykehus? Egentlig burde man gå mye lenger og gjøre det mer attraktivt, men det kan jo være en begynnelse å likestille de to.
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Hvis presidenten tillater meg å gi et godt råd når det gjelder å få statsråder til å holde taletiden, kunne presidenten overveie å ta i bruk samme språkbruk som den spanske kongen pleier å bruke ved slike anledninger! Jeg hadde egentlig tenkt å rette oppfølgingsspørsmålet til helseministeren, men skal la nåde gå for rett og rette det til finansministeren. Jeg la merke til at finansministeren nevnte barnehagene som eksempel på offentlig sektor. Det forbløffet meg litt. Dette er det eneste området hvor både SV og hele Regjeringen har oppgitt sin allergi mot private og satser alt remmer og tøy kan holde, på private utbyggere og drivere av barnehager. Det er muligens fordi finansministeren har gjort sitt politiske liv avhengig av akkurat det. Hvorfor fortsetter man da med allergien når det gjelder f.eks. – for å ta et nærliggende eksempel – de 600 mill. kr som skal bringe folk raskere tilbake i arbeid? I går hørte vi en krangel mellom NAV-sjefen og NHO-sjefen om hvem som har skylden for at de pengene ikke blir brukt. Skylden har ganske enkelt Regjeringens allergi mot å bruke den private kapasitet i helsevesenet.
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Det var det siste!
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Det hadde nå vært fristende å stille oppfølgingsspørsmålet til bistandsministeren, men det blir nok til helseministeren. Helse- og omsorgskomiteen var i fjor på besøk ved Lovisenberg Diakonale Sykehus. Det er et sykehus som har meget god orden i sin økonomi, og som har klart også å finansiere sin egen utbygging på en forbilledlig måte. Et av komitemedlemmene stilte direktøren spørsmålet: Hvordan henger det sammen at dette privatdrevne sykehuset, som formelt er et heleid aksjeselskap med en stiftelse bak, alltid klarer å holde orden på økonomien, mens de offentlige sykehusene nesten aldri klarer det? Han svarte: Det har en meget enkel forklaring: Vi kan gå konkurs – det kan ikke de. Nå er situasjonen meget prekær, slik som Laila Dåvøy skisserte, for noen av de store private sykehusene. Derfor er mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden – jeg hadde nær sagt – kunne garantere at hun vil avklare dette spørsmålet overfor disse sykehusene tidligere enn mai måned til neste år, altså i revidert nasjonalbudsjett? Hun sa «senest i revidert nasjonalbudsjett», og jeg håper at hun kan bekrefte at avklaringen vil skje tidligere.
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren. Etter min virkelighetsoppfatning er helse- og omsorgstjenester, og det gjelder også velferdstjenester, til for brukernes skyld. Den overordnede forpliktelse for oss politikere er å sørge for at brukerne får kvalitativt gode tjenester på det tidspunkt de har bruk for tjenestene. Tidligere i dagens spørretime hørte vi finansministeren levere et glitrende forsvar for det private initiativ og for markedsmekanismen når det gjelder omsorg for barn. Det satte jeg meget stor pris på. Men da er det gåtefullt hvorfor den regjering finansministeren er finansminister i, har skrevet inn i sin Soria Moria-erklæring at når det gjelder helse- og omsorgssektoren, ønsker man å bygge ned bruken av private tilbydere. Da må man jo spørre: Hva er grunnen til det? Er det hensynet til brukerne? Det kan det umulig være. Det må være hensynet til noen ganske bestemte ideologiske prinsipper, nemlig at disse tjenestene er til så å si for offentlig sektors egen skyld og for det byråkratiske system som administrerer offentlig sektor. Vi har det siste året sett tallrike eksempler på at innenfor rehabiliteringsområdet arbeider private rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner tyngre og tyngre fordi de ikke får lov til å bruke kapasiteten sin. Vi har sett at helsekøene det siste året øker for første gang siden sykehusreformen, med 20 000 der hvor de de foregående årene i snitt har minket med 20 000 – altså i realiteten en differanse på 40 000 i løpet av ett kalenderår. Vil helse- og omsorgsministeren ta konsekvensen av den tallenes tale som nå er overtydelig, og begynne å legge til grunn at også innenfor helse- og omsorgssektoren er det hensynet til brukerne som skal veie tyngst?
Inge Lønning (Høyre), 2007-11-21:
Det skulle bare mangle, sa statsråden, og det er jeg hjertens enig i, men da må man jo spørre nok en gang: Hvorfor har man da skrevet inn den setningen man har skrevet inn i Soria Moria-erklæringen, og sagt i påleggs form til de regionale helseforetakene, at de skal trappe ned bruken av den kapasitet som faktisk finnes både i private helseinstitusjoner og rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner? Er dette budskapet Regjeringens budskap fremdeles, eller har Regjeringen nå skiftet budskap, noe jeg mener å kunne høre ut av statsrådens svar, hvor hun nærmest omfavnet både private ideelle og private kommersielle tjenesteytere? Regjeringen må bestemme seg: Mener den alvor med å pålegge nedtrapping av bruken av privat kapasitet, ja, så kommer sykehuskøene til å fortsette å øke. Det er bombesikkert, og det har statsrådens egen fagetat sagt offentlig. Det er ikke troverdig å påstå at det er det siste kalenderåret den medisinske vitenskap har gjort så enorme fremskritt. Det fremskrittet har pågått i alle år.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-21:
Jeg har også i de senere ukene fått flere henvendelser fra ulike kommuner om reduksjon i helsetilbudet til eldre, og om reduksjoner på en del sykehjem. Det bekymrer meg, for det er de sykeste syke eldre dette vil gå ut over. De sykeste eldre har mellom seks og syv diagnoser hver, og de har behov for kompetansepersonell i stor grad. Like fullt er det 300 kommuner i Norges land som mangler kompetanseplaner med hensyn til hvordan de skal løse problemet med kvalifiserte ansatte. Og kun én av fem kommuner har i det hele tatt noen som helst tanker om hvordan dette skal gjøres. Det må settes konkrete mål, etter min mening, for hvordan kompetanseproblemet skal løses i sykehjemmene og i hjemmetjenesten. Statsråden viser til nye årsverk i kommunene. Hvor mange av disse vil bli kvalifiserte, og hvordan vil statsråden sikre at disse nye kompetansepersonellstillingene treffer de sykeste syke eldre?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-21:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. De private ideelle sykehusene står i fare for å gå konkurs på grunn av en pensjonsbombe. Ett eksempel blant mange nevner jeg: For Haraldsplass Diakonale Sykehus i Bergen vil kostnadene bli så uhåndterlige at styret for sykehuset vil måtte reise spørsmål om det er grunnlag for videre drift. 120 000 innbyggere som dette sykehuset betjener, kan miste sitt helsetilbud. De offentlige sykehusene kan drive videre ved å unnta uforutsette pensjonskostnader fra resultatkravet, noe de private ideelle sykehusene ikke kan gjøre. Bondevik II-regjeringen fant en løsning for 2003 da tilsvarende problemer oppstod, nemlig en ordning med likviditetslån fra regionale helseforetak til de private ideelle sykehusene. Løsningen den gangen ble godt mottatt av sykehusene. Men det har vist seg at disse lånene som sykehus fortsatt betaler på, er meget tunge å håndtere innenfor driftsbudsjettet. Å gjenta dette nå blir helt feilslått. Som aksjeselskaper må private ideelle sykehus drive ansvarlig. Å ta opp ytterligere likviditetslån, slik Regjeringen foreslår i salderingsproposisjonen, er rett og slett ikke mulig. Sykehusene har heller ikke egenkapital nok til å håndtere dette selv, og konkursfaren er altså overhengende. Hva vil statsråden gjøre for å forhindre konkurser i 2007?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-21:
Statsråden svarer egentlig ikke på hvordan hun har tenkt å løse dette. Den økonomiske situasjonen for de private ideelle sykehusene er helt annerledes i 2007 enn den var tidligere, da man fant denne løsningen første gang. Det er helt avgjørende at denne saken nå løses på kort sikt. At de må ta opp uhåndterlige likviditetslån i 2007 og så gå inn i 2008 uten å vite hvordan de økte utgiftene skal håndteres videre, er etter min mening en svært dårlig behandling av sykehus som gjør en offentlig tjeneste. De kan ikke vente til revidert nasjonalbudsjett, slik jeg har forstått det, før de finner en løsning. Og det Regjeringen foreslår i salderingsproposisjonen, er absolutt ingen løsning. Mitt spørsmål til oppfølging er: Er Regjeringen, på bakgrunn av de møtene man har hatt og skal ha, villig til å finne en reell løsning for de private ideelle sykehusene ved behandlingen av salderingsproposisjonen, som nå ligger i Stortinget?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-21:
Det er faktisk en realitet at Regjeringen med sin politikk sørger for at private rehabiliteringsinstitusjoner enten må avvikle eller redusere antall plasser. Hvis vi henter tall fra Regjeringens egen strategiplan for rehabilitering, står det der at det har blitt 4 500 færre opphold på disse institusjonene fra 2005 til 2006. Så viser Regjeringen til – og statsråden har også gjort det her i sitt første svar – at ideelle private rehabiliteringsinstitusjoner har fått avtaler gjennom ordningen Raskere tilbake. Ja, det har de, men det kommer jo ingen pasienter der. Vi kjenner til rehabiliteringsinstitusjoner som har fått avtaler, men Raskere tilbake har ikke akkurat vært noen suksess. Så de står der med tomme senger. Vi trenger mye mer rehabilitering. Og om ikke pasienter som trenger rehabilitering, står i kø – det er mulig at ikke køene vokser – får de faktisk ikke rehabilitering, for den rettigheten som de har etter loven, er veldig dårlig ivaretatt, og det kjenner statsråden til. Hva skal vi gjøre, statsråd, med dette store problemet?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-11-21:
Krisa i eldreomsorga har vi jo blitt mint på til stadigheit i den siste tida, og statsråden var sjølv inne på det tidlegare. Ekstra ille er det når vi nokre stader eigentleg ikkje manglar pasientrom, men kommunane har ikkje råd til å ta dei i bruk, og det finst ikkje folk. Det er ei utfordring å skaffe nok personell til dei stadig fleire eldre. Eg vil berre slå fast at Venstre ikkje trur på at øyremerking og lovfesting er saliggjerande for å få ei skinande eldreomsorg. Vi har øyremerkt barnehagesatsinga, noko eg trur er eit godt eksempel på at det kan bli for mykje øyremerking, og då ender det med, som vi har sett no, at eldreomsorga taper. Det er slik at sjukehusa er pressa økonomisk, og ofte skriv dei ut pasientar, ikkje minst eldre, for tidleg, vi får altså for tidlege utskrivingar og for raske returar – vi får skytteltrafikk mellom statleg og kommunalt omsorgsnivå. Så eldreomsorg er eit samansett problem – noko er kommunens ansvar og noko er statens. Kor er det statsråden vil bruke den moglegheita ho har til styring, for å gjere situasjonen betre?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-11-21:
Vi er jo vane til store tal når det gjeld sjukehussektoren, og vi er etter kvart blitt vel vane med stadige meldingar om enorme underskot i helseføretaka. Vi har fått ein rapport frå Riksrevisjonen for 2006 som slår fast at det er milevis mellom dei politiske signala frå statsråd Brustad og departementets evne til å styre økonomien i dei statsåtte helseføretaka. Sist torsdag opplyste helse- og omsorgsministeren i ei opa høyring at helseføretaka, inklusiv dei private ideelle institusjonane med avtale med helseføretaka, ville gå på ein kjempesmell på 3,2 milliardar kr i år og 2,2 milliardar kr neste år i auka pensjonskostnader. Opplysningane blei altså gitt den 5. november, ein og ein halv månad før året 2007 ebbar ut. Dessutan veit vi at driftsbudsjetta til helseføretaka vil sprekke med minst 1 milliard kr i forhold til balansekravet i år. Spørsmålet til statsråd Brustad er: Betyr desse milliardoverskridingane i 2007 at helseføretaka framleis er utan økonomisk styring?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-11-21:
Vi hører nok en gang statsråden forsvare den målsettingen som Regjeringen har om kun å bevilge rammeoverføringer til kommunene. Vi hører nok engang at hun snakker om at det skal bygges 12 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger til eldre. Det er helt feil. Regjeringen har sagt at tilskuddet til sykehjemsplasser og boliger skal gå til eldre, men det skal også gå til psykisk utviklingshemmede, til boliger innen psykiatrien og rusomsorgen og til andre typer boliger. Det er kun 6 000 av de 12 000 plassene som er beregnet på eldre. Når det snakkes om 10 000 nye stillinger til eldreomsorgen i kommunene, er det også direkte feil. En veldig stor andel av de stillingene går til helt andre brukere enn eldre. Det er en kjensgjerning at eldre i dag har ganske alvorlige problemer med å få den hjelpen de skal ha av kommunene . Hvordan vil statsråden sørge for å skille ut det som går til eldre, og det som går til andre pleietrengende, så vi kan se hvor stort behovet er for sykehjemsplasser og mer omsorgstjenester til de eldre?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-11-21:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Det er mye som går bra i Norge, også innenfor det økonomiske området. Samtidig vet vi at innenfor mange sektorer står det norske samfunn overfor store utfordringer. Vi har akkurat hørt om svikt og mangler innen eldreomsorgen. Vi vet at helsekøene nå har begynt å vokse. Det er utfordringer innen barnevernet, veibyggingen og også skole- og kunnskapssektoren. Oppgavene er så store at det er viktig å mobilisere både offentlig sektor, privat sektor og frivillige og ideelle organisasjoner. Dette er innenfor finansministerens ansvarsområde, fordi det dreier seg om hvordan vi utnytter ressursene i samfunnet vårt. Nå skal jeg ikke anklage finansministeren for å bryte sine løfter, for på dette området ser vi at Regjeringen og de rød-grønne partiene gjør akkurat hva de har lovt, nemlig konsekvent å velge offentlige løsninger og langt på vei velge bort private løsninger og frivillige og ideelle organisasjoner. Dette gir brukerne et dårligere tilbud. Vi ser at Regjeringens ideologiske briller, eller ideologiske skylapper, gjør at brukerne må betale en pris. Helsekøene vokser, bl.a., ifølge Helsedirektoratet, fordi Regjeringen velger bort private løsninger. Vi ser innen barnevernet at barnevernsinstitusjoner er truet av nedleggelser eller må legge ned, fordi Regjeringen konsekvent velger å prioritere offentlige løsninger. Vi ser at Regjeringen øker skatten på privat kapital, samtidig kommer de løpende med et statlig fond. Er det slik at Regjeringens ideologiske skylapper og dogmatiske holdning på dette området gjør at man er villig til å betale en pris, nemlig et dårligere tilbud til pasientene, til dem som trenger omsorg og et bedre tilbud?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-11-21:
Selvsagt er det slik at også en rød-grønn regjering gir noe plass til frivillige og ideelle organisasjoner. Men mitt poeng er at plassen blir mindre fordi Regjeringen har gått fra den mer pragmatiske holdningen Høyre har til samarbeid mellom offentlig og privat sektor. Høyre ønsker ikke en storstilt privatisering verken innenfor kunnskap, helse eller omsorg. Vi ønsker et samarbeid mellom offentlig og privat sektor for å mobilisere alle gode krefter. Det er der vi ser at Regjeringen har tatt på seg sine ideologiske skylapper. La meg ta to helt konkrete eksempler. Innenfor helsevesenet ser vi nå at helsekøene vokser, bl.a. fordi Regjeringen velger bort private alternativer. Dette er ikke mine ord, men det sier en direktør i Helse- og sosialdirektoratet. Vi ser at veibygging har gått raskere der man satser på OPS, Offentlig Privat Samarbeid. Men også det har Regjeringen lagt på is fordi man ikke ønsker å trekke private inn. Man ønsker utelukkende å satse på offentlige løsninger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Det er riktig, som representanten Sanner sier, at vi har tro på at de viktigste både velferds- og utdanningsoppgavene skal skje i regi av offentlig sektor. Det er fordi vi mener vi har bedre styring med og bedre tilgang til den type tjenester hvis de ikke privatiseres. Det er et klart skille mellom den forrige regjeringen og vår regjering på det. Men det betyr ikke at vi mener at f.eks. frivillige organisasjoner og ideelle organisasjoner ikke har en plass i forhold til det tilbudet som skal gis. Tvert imot tror vi at veldig mange kommuner har mye mer å hente ved å samarbeide mer med frivillige organisasjoner enn det de har gjort, og at – la meg ikke kalle det anbudshysteri – det ideologiske valget av anbudsløsninger i mange kommuner nettopp har ført til at den type samarbeid har blitt skviset. Men den viktigste utfordringen vi har, er arbeidskraft. Uansett hvordan vi snur og vender oss, er det det som er den største utfordringen når det gjelder oppgavene i både offentlig sektor og privat sektor. Derfor er det en veldig viktig del av dette årets statsbudsjett, og det vi må bestrebe oss på å få til enda bedre framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
La meg gå til det siste først. Vi har en stor mulighet til å gjennomføre veiutbygging og store infrastrukturprosjekter mer effektivt enn det som har vært gjort, bl.a. under tidligere regjering, og det er samferdselsminister Navarsete klart i gang med. Men vi har ikke behov for å lage privatiserte låneprosjekter i forbindelse med samferdsel, fordi det i utgangspunktet ikke er penger vi mangler. Det er i utgangspunktet arbeidskraft vi mangler for å få gjennomført de prosjektene vi gjerne vil, og det betyr også at kostnadene blir betydelig høyere. Når det gjelder helsesektoren, er det også der kamp om arbeidskraften. Nå er jo lengden på køene ett spørsmål, et annet spørsmål er hvor lenge folk står i de køene. Det viktige for oss er å sikre at vi har et offentlig helsevesen som har den arbeidskraften man trenger, og som kan tilby de tjenestene som pasientene har behov for, så raskt som mulig. Det er ingen tvil om at en storstilt oppmuntring til flere private løsninger vil bety at mye av den kompetansen som vi trenger for å få et offentlig helsevesen til å gå rundt, går andre steder.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Jeg synes dette er en veldig ensporet måte å se offentlige ansatte på. Nå la jeg jo merke til hva som var Fremskrittspartiets angrep på Regjeringen i forrige spørsmål, der det dreide seg om å få nok hender til å gjøre jobben innenfor eldreomsorgen. Hva er det? Det er offentlig ansatte. Det er folk vi trenger. Det er ikke byråkrati – det er nettopp folk vi trenger for å gi de eldre i Norge et skikkelig tilbud. Jeg er helt uenig i Fremskrittspartiets inngangsport her, nemlig at man ser det slik at det er privat sektor som bærer resten av Norge. Privat sektor er avhengig av å ha en offentlig sektor som fungerer. Den er avhengig av barnehageplasser, den er avhengig av folk som kan være på jobb uten å være bekymret for foreldre som ikke får den pleien de trenger. Vi har et sterkt ønske om å bygge ut den delen av tjenestetilbudet. Så er det selvfølgelig sånn at vi hele veien skal se på om det er ting vi kan gjøre på lurere måter, og om det er unødvendig byråkrati. Men å ha som en overskrift at man ønsker å redusere antall ansatte i offentlig sektor, er jeg helt uenig i. Det er dårlig for næringslivet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Vi har jo kommet denne problemstilling som Sørfonn tar opp her, noe i møte, fordi vi har laget en gunstig ordning for hvordan man ved overtakelse av familiebedrifter skal få betalt arveavgiften. Det er en ordning med rentefrihet over sju år – en mulighet som vår regjering har gjennomført. Så ser jeg at Kristelig Folkeparti ønsker å gå lenger. For oss har det vært viktig å få til en mye mer rettferdig innretning av formuesskatten. Det er bl.a. derfor vi i neste års statsbudsjett foreslår at aksjer skal verdsettes 100 pst. og ikke ha den rabatten som vi har nå. Så bruker vi de pengene vi får inn der, til å lette formuesskatten i bunnen. Det betyr at 180 000 personer slipper å betale formuesskatt neste år – i forhold til dem som betalte i år. Halvparten av dem er pensjonister. Det synes vi er en fornuftig framgangsmåte når det gjelder den generelle overskriften over formuesskatten, en mye mer rettferdig fordeling. Så jeg mener vi har kommet denne problemstillingen med å overta familiebedrifter godt i møte.(Presidenten klubber.) Jeg tror det kan ha veldig uheldige fordelingsvirkninger om vi skulle gå videre etter det som Kristelig Folkeparti foreslår.(Presidenten klubber igjen.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber igjen.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Ikke hvis man er engasjert, president, men jeg skal skjerpe meg!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Jeg lover å slukke engasjementet!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Jeg skinner som en sol! Det har aldri vært SVs politikk at staten og det offentlige skal overta alt – og alt eierskap. Det har vært SVs politikk at vi skal ha en balanse, men at vi selvfølgelig skal bruke den muligheten vi har som statlig eierskap gir, til å sørge for at vi har nasjonal forankring av viktig verdiskaping i Norge. I en stadig mer globalisert og internasjonalisert økonomi er eierskapet nøkkelen. Derfor er det bra at vi har et stort innslag av offentlig og statlig eierskap i norsk næringsliv, men det har aldri vært SVs politikk at all næringsvirksomhet skal eies av det offentlige. Så vi er veldig godt fornøyd med denne balansen. Sponheim kan føle seg helt trygg på at det fortsetter å være en balanse i dette!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Jeg vet ikke om Inge Lønning vil være spanskekongen eller anbefaler presidenten å være spanskekongen, og at jeg skal være Chavez …
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Ja, jeg kan prøve å komme i samme oppildnede stemning! For det første må jeg si om barnehagesektoren: Privat og privat – det er ikke et ideologisk korstog for å privatisere barnehagene. Det er rett og slett slik at man gjennom statlige bevilgninger også har benyttet seg av privat sektor for å få til full barnehagedekning. Jeg har selv vært med på å sette i gang en privat barnehage – ikke av ideologiske grunner, men fordi kommunen aldri var i stand til å tilby meg den plassen som mine unger trengte. Så vi har ikke noen allergi mot dette, men vi mener at det ikke er spesielt hensiktsmessig. Vi mener at det viktigste er at vi klarer å få til en opprusting av den offentlige velferden. Kommunene bruker ca. 58 milliarder kr av sine penger til eldreomsorg. Det er veldig bra. Den økningen vi har hatt i omsorgen, har stor betydning. Det betyr også at vi må fortsette med dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Grunnen til at Stortinget ikke tidligere er orientert om denne situasjonen, er at denne kunnskapen og disse opplysningene har kommet til oss nå, og vi har orientert Stortinget så fort vi hadde oversikt over situasjonen, nemlig i forbindelse med nysalderingsproposisjonen. Nå er dette en situasjon som er utløst av hvordan regnskapsloven er å forstå i forhold til Stortinget, sånn at det i utgangspunktet ikke påvirker driften av sykehusene, men det er selvfølgelig noe som vi må løse i forhold til hvordan vi håndterer sykehusenes regnskapsmessige situasjon. Dette har vi nå lagt fram i forbindelse med nysalderingsproposisjonen, og vi kommer til å følge opp den situasjonen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Hvis vi først skal si noen ord om strømprisen, vil det jo være slik at de som ønsker å bygge ut småkraftverk, som en virkning av det som tidligere spørsmål gikk inn på, er i nærheten av prosjekter som kan gi enda bedre avkastning enn det de så for seg tidligere. Så til det forslaget som ligger i statsbudsjettet. Nå legger finanskomiteen fram sin innstilling i dag, og jeg vet at flertallet der ber om at man skal se nærmere på rammebetingelsene for ny og fornybar energi. Men det er altså ikke slik at disse forslagene til beskatning når det gjelder småkraftverk, gjør at tidligere lønnsomme investeringer blir ulønnsomme. Grunnrentebeskatningen er innrettet mot en ekstraordinær høy avkastning, fordi man benytter en felles naturressurs, nemlig vannkraft. Og det er jo slik en grunnrentebeskatning skal innrettes.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Ordningen med en nedre grense for skatteplikt i veldedige og allmennyttige organisasjoner har til hensikt å komme små, lokale lag til gode gjennom å forenkle arbeidsvilkårene for denne typen organisasjoner. Målet er bl.a. å skape bedre vilkår for inntektsskaping og lønnet arbeid, f.eks. trenere, instruktører, dirigenter osv. Grensen for skatteplikt i veldedige og allmennyttige organisasjoner ble sist endret i 1998, da den ble hevet fra 70 000 til 140 000 kr. Representanten Kvassheim har altså vært i posisjon ved tidligere korsveier til å gjøre noe med dette sjøl. Gjennom den gjeldende beløpsgrensen er frivillige organisasjoner gitt et konkurransefortrinn i forhold til ordinære næringsdrivende. En heving av beløpsgrensen vil forsterke denne konkurransevridningen. Jeg viser også til at frivillige organisasjoner allerede er gitt en rekke lettelser i forhold til de ordinære skattereglene, f.eks. knyttet til merverdiavgiften. Samtidig minner jeg om at Regjeringen i årets statsbudsjett har foreslått en betydelig økning av grensene for betaling av arbeidsgiveravgift og lønnsoppgaveplikt i frivillige organisasjoner. Grensene for betaling av arbeidsgiveravgift er foreslått økt fra 300 000 kr til 450 000 kr for organisasjonens samlede lønnsutgifter, og fra 30 000 kr til 45 000 kr for lønnsutbetalinger til den enkelte ansatte når organisasjonens samlede utbetalinger er under 450 000 kr. Disse grensene ble sist endret i 1997. Grensen for lønnsoppgaveplikt er foreslått fordoblet i årets budsjett, fra 2 000 kr til 4 000 kr. Denne grensen ble sist endret i 1992. Regjeringens forslag bidrar til å bedre rammevilkårene for denne typen organisasjoner. Uansett må spørsmål om endringer knyttet til skatte- og avgiftsopplegget vurderes opp mot andre tiltak og budsjettets utgiftsside i forbindelse med den ordinære budsjettprosessen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-21:
Som representanten Kvassheim har lagt merke til, har vi gjort diverse forbedringer når det gjelder frivillige organisasjoner, og endret beløpsgrenser som ikke har vært endret på veldig mange år, over 10–15 år. Det betyr at dagens regjering er positivt innstilt på å finne gode rammebetingelser for frivillig arbeid. Jeg pleier å si at det er kassereren som er den virkelige helten i det frivillige Norge, for det er kanskje det arbeidet som synes minst, som er mest trælete, og som foregår rundt kjøkkenbordene, ofte etter Kveldsnytt! Så det er viktig at en lager så enkle, oversiktlige og romslige regler som mulig. Man har, som Kvassheim sier, også hensynet til dem som driver næringsvirksomhet, og som kan utkonkurreres av store og kanskje mer profesjonelle idrettslag. Jeg ser hele veien på om det finnes mer fornuftige avgrensninger i forhold til hvor disse konkurranseflatene går, og det kommer jeg til å fortsette å gjøre. Det er denne avveiningen vi må finne ut av hele veien.