Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-12-03:
Senterpartiet har i mange sammenhenger påpekt den veldig sentraliserende politikken som denne regjeringen fører. Nå har vi opplevd fem år der distriktspolitiske virkemidler i budsjettene har systematisk blitt bygd ned og fjernet. Mye av sentraliseringen har vært strukturendringer som – hvis en vil at tjenester skal finnes nær folk, og hvis en vil ha bred folkevalgt styring i samfunnet – har ført oss i feil retning. Mye av sentraliseringen er også budsjettbeslutninger i Stortinget, ved omlegging av inntektssystemer for kommunene, ved nedprioritering av samferdsel i distriktene og ved at viktige distriktspolitiske virkemidler er blitt systematisk redusert og tatt vekk. Årets budsjettforlik endrer ikke på bildet av den mest sentraliserende regjeringen vi noen gang har hatt. Men nytt er det jeg vil kalle den stille sentraliseringen – det som regjeringen velger å outsource til etater og direktorater, som de ikke sjøl tar noe ansvar for, og som de ikke ønsker noen åpen politisk debatt om – rett og slett den sentraliseringen de prøver å holde unna Stortinget. Vi fikk et eksempel på det i replikkordvekslingen akkurat nå. Det har altså kommet skarpe reaksjoner fra veldig mange lokalsamfunn på det som skjer i politiet, og mange kommuner nekter å underskrive samarbeidsavtaler med politiet nå, men det er en debatt vi helst ikke skal føre. Det er en debatt stortingsflertallet helst vil holde unna Stortinget. Det er også sentraliseringen av akuttberedskap som mange fylker opplever i dag. Regjeringen har valgt å la helseforetakene sjøl bestemme antallet ambulansestasjoner og har ikke lagt noen ramme rundt beredskapen i form av en forpliktende responstid. Vi ser det i Nord-Norge, vi ser det i Trøndelag, vi ser det i Innlandet. Helseforetakene lager scenarioer der de endrer hele strukturen på ambulansetjenesten. Stasjoner i distriktene blir lagt ned, og omkretsen for de gjenværende ambulansene blir større. Et annet tema for stille sentralisering er høyskoler og universiteter. Etter strukturreformen skal alle høyskoler og universiteter nå presses gjennom den samme kverna, men finansieringen er skjev og til ulempe for de høyskolene som slo seg sammen. Det problemet overlater regjeringen til institusjonene sjøl, og resultatet er nå at flere styrer ved nye universiteter sitter og drøfter rene nedlegginger av studiesteder. Flere sider ved denne stille sentraliseringen kan nevnes: nedleggingen av passkontorer som politiet nå gjennomfører, nedleggingen av trafikkstasjoner i Biltilsynet, nedleggingen av skattekontorer og nedleggingen av statlige arbeidsplasser, f.eks. gjennom Helfo. Alle har én ting til felles: Det betyr enten at viktige statlige arbeidsplasser forsvinner i mange distrikt, eller det betyr at innbyggerne får lengre reiseveg for å få utført offentlige tjenester. Senterpartiet vil fortsette kampen mot denne typen forslag, men vi kjemper også for at denne typen debatter ikke skal gjemmes vekk og holdes unna folkevalgt debatt. Det er ikke styrene i foretak og institusjoner som skal avgjøre beredskap, utdanningstilbud og velferd i dette landet. Senterpartiet har i dette budsjettet påpekt den usosiale avgiftspolitikken som denne regjeringen står for. Det har blitt slik med denne regjeringen at en år etter år har brukt alskens improviserte avgiftsøkninger for å få saldert budsjettene sine. Til sammen er avgiftene økt med 6,6 mrd. kr under Høyre og Fremskrittspartiet. I vårt alternative budsjett foreslår vi å redusere avgiftene med om lag 1 mrd. kr. Grunnen til det er for det første at de som skaper verdier i samfunnet vårt, ikke fortjener denne typen improviserte avgiftsøkninger fra ett år til et annet, enten det er snakk om taxisjåfører og drosjeeiere, næringsmiddelindustrien eller andre verdiskapere. De fortjener ikke å bli behandlet på denne måten. Den andre grunnen er sjølsagt at avgiftsøkninger er grunnleggende usosialt. Beskatning i et samfunn bør først og fremst skje gjennom et skattesystem der de som har mest, må bidra mest. Avgifter rammer dem som har lave inntekter, og næringslivet, svært hardt. Å bruke avgifter på denne måten er også et problem i klimapolitikken. Det må jeg ærlig innrømme, særlig når jeg i dag hører representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet påstå at denne taxiavgiften er en grønn avgift. Å bruke avgifter på denne måten ødelegger troverdigheten og legitimiteten til en god klimapolitikk. Skal klimatiltak få en fortjent oppslutning blant folk, må tiltakene være effektive og faktisk ha virkning. Folk kommer ikke til å la seg lure til å akseptere grønne skatter som i realiteten bare oppstår for å få saldert et statsbudsjett.