Abid Raja (Venstre), 2009-12-03:
Representanten Per-Willy Amundsen skal være svært glad for å ha trukket vinnerloddet, som de fleste av oss har trukket når vi er født i Norge – født i verdens beste, rikeste og tryggeste land. Dersom vi er bedre på noe, skal vi takke naturen for det. Vi er ikke bedre bare fordi vi er så flinke, men vi har også vært veldig heldige. Av slike som jeg ofte kaller nordmenn-nordmenn – jeg er jo såkalt norsk-pakistaner – har jeg lært å vise humanitet overfor andre mennesker. Av mine kristne venner har jeg lært at dette med nestekjærlighet og medmenneskelighet står sentralt. Det virker som om Per-Willy Amundsen har en stor oppgave i livet her på Stortinget, og det er å rakke ned på dem som kommer hit til landet, og som trenger hjelp. De kan være forfulgt, de kan bli utsatt for henrettelser – kanskje fordi de har konvertert til en annen religion – eller de kan kanskje ha en annen seksuell legning, og det kan være kvinner som kan risikere å bli voldtatt, æresdrept eller kjønnslemlestet. Disse menneskene som kommer til Norge, har representanten Per-Willy Amundsen gjort det til en stor oppgave å rakke ned på og bruke som et fiendebilde. Paradokset er jo at det nettopp er representanten Per-Willy Amundsens retorikk som gjør at flere asylsøkere kan tenke seg å komme nettopp til Norge. Signalet fra Fremskrittspartiet er at Norge er et fristed. Regjeringen gjør intet. Alle får bli, ingen blir straffet – her er det fritt fram. Dette er signaler som Fremskrittspartiet er med på å sende ut, og det er kanskje det som trekker ytterligere asylsøkere til Norge. Slik jeg ser det, er det særlig tre utfordringer Norge står overfor nå. Den første gjelder de 11 000 asylsøkere som sitter i mottak. De har sine saker liggende, og man har ikke startet behandlingen av dem. Venstre har foreslått 100 mill. kr mer til UDI for å få unna denne restansen. Det er noe av det som trengs etter Finansdepartementets beregninger. Det er i underkant av det som skal til, men det er i hvert fall langt mer enn det Regjeringen foreslår for å bli ferdig med disse restansene. Den andre utfordringen vi står overfor, er de 3 500 som har fått endelig avslag, og som ikke returnerer – som selv velger å ikke returnere, eller som Norge ikke klarer å returnere. Her er det viktig at vi klarer å få på plass returavtaler med de respektive landene. Noen andre land – f.eks. Sverige – har lyktes med å få til en returavtale med Irak. Det må også Norge gjennom sine diplomatiske forbindelser klare å få til, slik at vi kan lykkes med å få flere tilbake til de landene de kommer fra. Flere må gjennom andre virkemidler motiveres til å returnere frivillig. Den tredje utfordringen vi står overfor, er nye borgere som kommer, og som får en klientifisering i hverdagen – altså at vi klientifiserer nye borgere. De må sitte og vente på asylmottakene år etter år, mens det er staten som betaler for deres opphold. Det skulle bare mangle at vi ikke skulle gi dem trygge omgivelser, men vi tilrettelegger hele hverdagen uten at de samtidig får rett og plikt til å jobbe for oppholdet. Vi i Venstre har tatt til orde for at de skal ha rett og plikt til å jobbe. Det vil også bidra til at de få som får bli i Norge, gjennom den perioden de har vært her, lærer at de skal jobbe for å klare seg selv i Norge. Det er ikke slik at staten kommer til å ta vare på dem. I dag er det slik at når de har vært passive i to–tre år, sittet og glodd i veggen, så skal det veldig mye til for at de skal begynne å ta ansvar for sitt eget liv. Jeg er glad for at Regjeringen har nedsatt et utvalg, ledet av Gunnar Berge, som skal se på tilbudet i mottakene. Mennesker innenfor landets grenser skal behandles med respekt og få et verdig tilbud. Jeg er enig med justisministeren, og jeg er glad for at vi er enige om at alle skal få individuell behandling, ikke gruppebehandling, som man lett kan få inntrykk av når representanten Per-Willy Amundsen snakker. Nå trer også ny utlendingslov i kraft 1. januar. Vi vil kunne få en debatt – som vi kunne lese i Aftenposten i dag – om dette systemet med omgjøringsbegjæringer. Slik saken framkom i Aftenposten, er det et system hvor det er mange omgjøringsbegjæringer. Det er en debatt som også Stortinget må ta. Jeg håper også at justisministeren tar med seg dette – om vi skal se nærmere på denne omgjøringsbegjæringsadgangen. Så kan det tenkes at man får en ny debatt om hvorvidt man trenger en utlendingsnemnd, eller om man burde ha en utlendingsdomstol, slik man har i nabolandet vårt.