trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-30:
For det første er det en viss sammenheng mellom kilometer fylkesveg og de tildelinger som gis, så det er ikke noe misforhold mellom de fylkene som har mye veg, og de som har lite veg. Det er det ene. Det andre er at vi nok blir fort enige, representanten Arnesen og jeg, om at veg er et av de absolutt viktigste distriktspolitiske satsingsområdene. I mine tolv år på Stortinget for Troms Høyre har dette vært en sak jeg har brukt mye tid på. Dessverre var det ikke alltid like mye støtte å få fra visse andre partier. Jeg minner om at i stortingsmeldingen «Kommune, fylke og stat – en bedre oppgavefordeling» varslet Regjeringen om at man skulle ha en utredning om en todelt klassifisering av vegnettet. Nå foreligger det en slik utredning, og den er sendt ut på høring. I rapporten anbefaler Vegdirektoratet et todelt vegnett med kommunale veger som omfatter dagens kommunale veger og en del av dagens fylkesveger, og riksveger som omfatter resten av det øvrige vegnettet. Når man har sett på og gjennomgått dette og fått svar på høringen, vil departementet komme tilbake til Stortinget i en egen sak om dette. Jeg tror at det vil være her at det eventuelt kan være mulighet for en større ressurstilgang, men igjen er jo dette avhengig av de fremtidige budsjetter, og der skal ikke jeg foregripe begivenhetene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-30:
Denne Regjeringen har absolutt en ambisjon om å satse på distriktene, nettopp fordi en stor del av verdiskapingen vår foregår der. Vi ønsker å bruke kommunikasjoner som et sterkt distriktspolitisk virkemiddel. Når man nå har utredet en todeling av vegnettet, er altså løsningen, slik Vegdirektoratet ser det, at kommunale veger skal omfatte dagens kommunale veger og deler av dagens fylkesvegnett. Her vil jeg skyte inn at det jo ikke er ukjent for kommunene å ende opp med fylkesveger, og det er ikke ukjent for fylkene å ende opp med veger som de helst hadde sett at de ikke skulle ha. Men det er altså en fordelingsnøkkel når det gjelder tildelinger knyttet til antall kilometer fylkesveger. Når det så gjelder den andre delen, riksveger i fylket, skal den omfatte resten av vegnettet som ikke går inn i det fylkeskommunale. Det er på en måte for tidlig nå å gå opp denne grensegangen, hvilke veger som skal være, og hvilke veger som ikke skal være, i en eventuell slik todeling. Fordelen med en slik todeling er etter mitt skjønn en bedre samordning over fylkesgrensene med hensyn til et velfungerende transportnett, og det er det som må være retningsgivende.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-30:
EU vedtok i 1998 et nytt direktiv – det såkalte EU-direktiv 98/18 – for bygging og besiktigelse av eksisterende passasjerskip i innenriksfart. Direktivet gjelder innenfor EØS-området. Norge er gjennom EØS-avtalen forpliktet til å følge dette direktivet for passasjerskip i norske farvann. Med virkning fra 1. mai 2000 fastsatte Sjøfartsdirektoratet direktivet i sin helhelt som norsk forskrift. Forskriften er gjort gjeldende for ferjer som opererer i kystnære områder, mens ferjer i beskyttet farvann ikke er omfattet. De aller fleste ferjene i riksvegferjedriften trafikkerer i beskyttet farvann. Forskriften stiller krav til innfasing av forskjellige tiltak om bord i de ferjene forskriften gjelder. Det er satt tidsfrister for gjennomføring av tiltakene. Fristene strekker seg fra 2001 fram til 2010. Investeringer i riksvegferjedriften de senere årene har prioritert nybygg til de sambandene som omfattes av forskriften. I lys av det og sett på bakgrunn av fristene for gjennomføring av tiltakene vil ikke gjennomføringen av forskriften isolert sett ha dramatiske konsekvenser for riksvegferjedriften. Statens vegvesen opplyser at Sjøfartsdirektoratet tidligere har beregnet at de økonomiske og administrative konsekvensene av å gjennomføre direktivet samlet vil utgjøre et sted mellom 500 og 600 mill. kr. Bare en mindre del av dette var knyttet til riksvegferjer, så her er det dramatiske forskjeller i de beregningene og det som antydes i spørsmålet. Det er uklart om direktivet vil få – og eventuelt hvilke – konsekvenser for de gjenværende ferjene dersom kravene i direktivet også gjøres gjeldende for passasjerskip i beskyttet farvann. Statens vegvesen opplyser imidlertid at direktoratet derfor har satt i gang et arbeid for å kartlegge konsekvensene for norske bilferjer generelt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-30:
Jeg understreker det jeg allerede har sagt, nemlig at Norge gjennom EØS-avtalen er forpliktet til å følge dette direktivet. Men vi har også lagt opp til at gjennomføringen av tiltakene skal kunne strekke seg fra 2001 fram til 2010. Det viser at det er vilje til å ha en tilpasningstid. I Norge har vi et komplett nasjonalt regelverk som dekker de samme områdene og de samme fartøyene som direktivet dekker. Men jeg understreker at det norske regelverket må endres til strengere krav på de fleste områdene for å oppfylle EU-direktivet. Vi må også huske på at en viss harmonisering og oppgradering av sikkerhetskravene jo bør være i norsk interesse. Dette dreier seg om sikkerheten for vegfarende og ferjefarende. Mannskap og passasjerer vil få økt sikkerhet i forbindelse med transport med de aktuelle skipene, også med de to ferjene som det er referert til. Rederiene og verftene vil i tiden fremover få en mer enhetlig standard å operere ut fra innenfor EØS-området. Det bør være til fordel også når det gjelder kjøp og salg av brukt tonnasje over landegrensene. Så man må ikke fremstille dette bare som noe negativt. Ikke minst er det positivt sett fra de reisendes side hva angår sikkerhet, og sikkerhet på ferjer har vært i fokus i de senere år.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-01-30:
Jeg legger ikke skjul på at jeg er litt overrasket over at man kan trekke den konklusjonen at dette skulle være et tiltak iverksatt for å utarme distriktene. Jeg må minne om at jeg sa i mitt første svar at Statens vegvesen har satt direktoratet i arbeid med å kartlegge konsekvensene av dette, også konsekvenser av økonomisk karakter. Jeg synes at spørreren overser det særdeles viktige her, nemlig at vi ønsker å øke sikkerheten, nettopp fordi dette er et transportmiddel som det ikke finnes alternativer til. Det skal være like trygt å reise med ferjer i Norge som i andre land. Det er hensikten med dette direktivet. Vi må ikke nå fremstille dette som om det skulle ha en negativ konsekvens. Jeg understreker at hensikten med dette er å sikre de vegfarende når det gjelder transport på ferjer. Det synes jeg spørreren overser eller tar for lett på.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Eg vil tillate meg å stille følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Ifølgje avisa Fiskaren har skotske fiskarar vedgått at dei har dumpa store mengder hyse og sei fiska på norsk side i Nordsjøen grunna at dei ikkje har kvote. Kva tiltak aktar statsråden å setje i verk overfor EU-landa slik at ein får ein stopp på denne galskapen, som ikkje på nokon måte kan kallast berekraftig hausting?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Eg stilte spørsmål om kva fiskeriministeren aktar å gjere. Slik eg tolkar svaret – eg takkar forresten for svaret – så aktar statsråden i grunnen ikkje å gjere noko meir enn det han har gjort så langt, og det synest eg er for passivt. Vi er i ein situasjon der fleire fiskeartar i Nordsjøen no er trua, fordi ein kanskje ikkje har hausta berekraftig ut frå kvotetildeling osv. Om ein ikkje er villig til å ta eit krafttak no – og det trur eg faktisk ein bør når skotske fiskarar ifølgje avisoppslaget har innrømt at dei har dumpa – burde ein i alle fall i første omgang frå norske styresmakters side prøve å få verifisert om det er korrekt, eller om det ikkje er korrekt. Det burde i alle fall vere eit hovudmål for norske styresmakter å få undersøkt dette. Dessutan synest eg det blir for passivt når ein liksom berre skal seie til EU at no må dei slutte, og det seier ein då år etter år, og så blir det ikkje gjort noko. Vil statsråden prøve å få verifisert det som no står i avisene om at skotske fiskarar har innrømt å ha dumpa store mengder fisk?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Eg takkar igjen for svaret. Det får så vere at statsråden og eg ikkje deler synet på kva som er å vere aktiv og passiv. Eg synest framleis dei norske styresmaktene er for passive i dette, for dette er viktig. Eg trur at Noreg og Island, som burde vere ein samarbeidspartnar i denne saka, faktisk har makt her. Vi er så store, vi har så store ressursar, og vi har gyteområda for dei aller fleste fiskeslaga i området der EU, Noreg og Island har forhandla fram avtalar, og kanskje burde vi tenkje tanken å true EU, kanskje kan vi få med oss Island, med at om vi ikkje no tek tak i dette som er så skadeleg for ressursane, så blir det ikkje inngått nokon avtale. Kan statsråden tenkje seg å bruke det maktmidlet, for det maktmidlet trur eg kanskje EU ville forstå?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
«Mange lærlinger har en svært anstrengt økonomi. En elev har kontaktet Fremskrittspartiet og oppgir å tjene 40,40 kr i timen og 6 500 kr i måneden. For å greie seg økonomisk må eleven arbeide minst 10 timer overtid i uken. Med overtid får eleven utbetalt 10 000 kr brutto pr. måned og betaler 27 pst. i skatt. Er dette en politikk som Regjeringen støtter, og som vil fremme rekrutteringen til praktisk faglig utdanning?»
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Rekrutteringen kan kanskje lide, men det blir en litt søkt debatt. Det som imidlertid er viktig, er at lærlinger med en ordinær arbeidstid i bedriftsfasen får en bruttolønn på 6 500 kr i måneden. Lærlinger som bor i sentrale strøk hvor leve- og boomkostnadene er absolutt høyest, kommer i store problemer på grunn av dette når også skatt blir trukket fra. Og det man da står igjen med, er 10 timer pr. uke i overtid eller sosialkontoret, og det blir noe merkelig for Fremskrittspartiet og meg når en for å bli fagarbeider, også må få en opptrening på ett år som sosialklient. Kan ministeren tenke seg å se på denne problemstillingen i forhold til skattetrekk, i forhold til Lånekassen og i forhold til dette med sosialkontor, som er helt aktuelt for veldig mange.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg regner med at vi møtes på nettopp denne banen ved en senere anledning.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-30:
Det er ikke vanskelig å ha sympati med at lærlinger og andre under utdanning som er i en vanskelig økonomisk situasjon, men vi må se litt på hva lærlingordningen faktisk er, og også se litt på hva som styrer reglene rundt den. I opplæringsloven heter det: «Fagopplæringa omfattar normalt to års opplæring i skole og eitt års opplæring i bedrift. Når opplæring i bedrift blir kombinert med verdiskaping i bedrifta, kan opplæringa strekkje seg over to år.» Og et annet sted i loven sies det: «Lærlingen er arbeidstakar i lærebedrifta, med dei rettane og pliktene som følgjer av lover og tariffavtalar … » Rent prinsipielt er det altså slik at den tiden lærlingen er i en bedrift, normalt kan deles i to: en opplæringsperiode og en verdiskapningsperiode. Lønn mottar lærlingen bare for verdiskapningsperioden. Tiden for opplæring og tiden for verdiskapning kan variere for de forskjellige fagene, men er normalt fordelt med ett år på hver. Lønns- og arbeidsvilkår for lærlingen under verdiskapningsperioden er regulert gjennom tariffavtaler i de ulike bransjer og sektorer. Lærlingordningen er som kjent en del av den videregående opplæring. Fordelingen av elever mellom yrkesfagene og allmennfagene har de siste årene vært om lag like stor, og er stort sett tilfredsstillende, selv om enkelte grunnkurs og videregående kurs med fordel kunne ha hatt flere søkere. Også det antall læreplasser som er til disposisjon, er stort sett tilfredsstillende, selv om det for enkelte fag kan være en «mismatch» mellom tilbud og etterspørsel av læreplasser. I den forbindelse har jeg registrert at enkelte bransjer har problemer med rekruttering av lærlinger. I den grad lønn er årsaken til disse problemene, er det altså tariffpartene i vedkommende bransje eller sektor som er ansvarlig for å gjøre noe med dette. I statsforvaltningen er lønns- og arbeidsvilkårene regulert gjennom en «Særavtale for lærlinger i staten» som er inngått med hovedsammenslutningene og staten ved Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Denne særavtalen følger den vanlige tariffperioden, og skal reforhandles nå til våren. Lønnsnivået for de statlige lærlingene har til nå – stort sett – ligget på samme nivå som lærlinglønnen i andre tariffområder. Det er derfor ikke uten videre noen grunn til å tro at disse lønnsvilkårene hemmer rekrutteringen av lærlinger til statsforvaltningen. La meg for ordens skyld også gjøre oppmerksom på at Statens lånekasse for utdanning har egne regler for lån og stipend for lærlinger.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-30:
Jeg kan for så vidt ikke gjøre noe mer enn det som er hjemlet i opplæringsloven, og der står det uttrykkelig at rettigheter og plikter for lærlingen som arbeidstaker følger av lover og tariffavtaler. Jeg kan selvfølgelig ha stor sympati med lærlinger som, som mange andre, kanskje gjennom tariffavtalene ikke har fått lønn som fortjent. Det er mange som ikke får det. Men jeg kan ikke gjøre noe mer med det enn å si at dette er forhold som partene i arbeidslivet må være oppmerksom på.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-30:
Takk for det.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-30:
Tolkningen er slik som representanten håper, for å si det slik. Hensikten her har ikke vært å gjøre reglene strengere eller annerledes enn de har vært før, men det har vært å utforme forskriften på en annen måte ut fra et annet hovedprinsipp. Det er ikke meningen at det skal være noen netto innskjerping. Men la meg samtidig presisere at kravet om at arbeidsgiver skal sørge for at bruk av disse farlige redskapene av ungdom under 18 år skal skje på betryggende måte, har vært der og er der fortsatt. Det er veldig viktig at det kravet opprettholdes, og at det faktisk også observeres. Men det har altså ikke vært meningen å få noen innskjerping av kravene i seg selv.
Victor Norman (Høyre), 2002-01-30:
Jeg kan slutte meg til det siste. Når det er sagt, tror jeg nok at den måten den nye forskriften er utformet på, faktisk er bedre for brukerne og myndighetene enn den gamle. Men det er klart at enhver endring av et prinsipp for måten en forskrift utformes på, kan skape usikkerhet om det også er en endring i innhold. Og det er vel det som kanskje er noe av det viktigste: Etter hvert som vi skal tilpasse forskriftsverket til en internasjonal standard for forskrifter, blir det behov for å legge et stort arbeid i informasjon om hva som er endringer i form, og hva som er endringer i realitet. Dette informasjonsarbeidet legger vi stor vekt på.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
«Forskrift om arbeid av barn og ungdom ble endret med virkning fra 1. januar i år. Arbeidstilsynet tolker forskriftens § 8 som et forbud mot at ungdom under 18 år kan bruke motorsag, motorryddesag, øks og ryddekniver. Etter min mening er en slik praktisering av forskriften unødvendig streng. Konsekvensen av praksisen er at ungdom under 18 år hindres i å arbeide med skogrydding og annet skogbruksarbeid hvor nevnte redskaper er nødvendige. Vil statsråden ta initiativ til å oppmyke Arbeidstilsynets praksis?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
Eg takkar arbeids- og administrasjonsministeren for eit godt svar. Eg trur det var ei nødvendig oppklaring i den ordvekslinga som har funne stad. Det er skapt eit inntrykk i distrikta av at denne nye ordninga gjorde det umogleg for ungdom å delta i slike aktivitetar som er beskrivne i spørsmålet. Det svaret som blei gjeve, var avklarande, og eg tolkar det slik at det ikkje er eit generelt forbod mot bruk av nemnde utstyr og arbeidsreiskapar, men at dette må brukast skjønnsamt under arbeidsgjevars ansvar. Dersom dette er ei korrekt tolking, synest eg det er tilfredsstillande. Elles vil det vera beklageleg dersom ungdom i den nemnde aldersgruppa, som er ei veldig viktig rekrutteringsgruppe for landbruket, skal fråtakast moglegheita for ein normal ferdsel og arbeidsinnsats både under utdanning og – ikkje minst – under ferie.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
Eg takkar igjen for eit avklarande svar. Iallfall eg på mi side – og eg reknar med at det gjeld mange rundt om i landet – vil med stor interesse leggja meg denne tolkinga på minne. Mi forståing var at det begynte å bli ei oppfatning om at dette skulle bli vanskeleg eller nærmast uaktuelt og forbode. Så eg er veldig glad for dette svaret, og eg håpar at Arbeidstilsynet og andre organ som er tilknytte departementet i denne sektoren, vil gjera sitt til å spreia ein slik korrekt informasjon. Elles vil eg gjerne nytta anledninga til ein generell merknad om dei mange skriva me får frå EU, at Norman som ein krumtapp i Regjeringa vil syta for at me får ei folkeleg, ei romsleg og ei grei tilpassing av desse når dei skal inn i det norske regelverket. Elles risikerer me å få ein straum av nye forbod og forskrifter som vil verka hemmande i staden for sitt eigenlege formål: å passa på den enkelte og fremja effektivitet og trivsel i samfunnet.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-01-30:
Eg vil stille følgjande spørsmål til samferdselsministeren/fiskeriministeren: «Kyststamvegnettet i dei tre fylka sør for Møre og Romsdal har nattope rutenett i form av nattferjer. Når ein kjem over grensa til Møre og Romsdal, vert det bråstopp i seks timar når ein kjem til ferjeleiet på Folkestad, som er det første av fire stamruter som er nattstengde. Kva vil statsråden gjere for at stamvegnettet i Møre og Romsdal også skal bli nattope med standardar og rutetilbod som gjeld for resten av kysten?»
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-01-30:
Eg takkar statsråden for svaret, og er glad for at han også nemnde Nordland, som er i den same situasjonen som Møre og Romsdal. Innan dei ulike fylka, som statsråden var inne på, er det opp til den enkelte når det gjeld prioriteringar. Men når vi skal få i hop det kompliserte rutenettet vårt, er det jo staten ved Vegdirektoratet som forhandlar når det gjeld tilbod. I sambandet Molde–Vestnes var det i 2001 11 400 køyretøy som måtte stå igjen. Det er høgst uakseptabelt, det er høge tal. Eg er glad for det som statsråden seier, at både han og samferdselsministeren meiner at eit viktige tiltak er å få auka frekvensen her. Men skal vi ha auka frekvens, trengst det fleire ferjer, gjerne gassferjer, og til det er ein avhengig av auka løyvingar. Kan vi vente at det kan kome noko allereie i revidert når det gjeld tiltak for å få opna desse sambanda våre? Eller vil statsråden vente til budsjettet til hausten?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-01-30:
Den harde realiteten som vi opplever i ferjefylket Møre og Romsdal, er at når den nye rutekatalogen kjem, er det heller snakk om reduksjonar i avgangar og ikkje auke. Så er det ei anna utfordring som eg ber ministeren ta med seg. Og det er det som nå skjer i arbeidet med det nye ferjeregulativet som Vegdirektoratet arbeider med, der vi ser eit nytt prinsipp der takstane skal bereknast ut frå kva ferjedrifta kostar på den enkelte strekninga, og dessutan skal prisen mellom køyretøygruppene fordelast ut frå den plassen dei tar på ferjedekket. Rimeleg skjønn blir erstatta med matematikk, og det vil få dramatiske og negative konsekvensar for distrikta. Eg ventar ikkje at statsråden kan gi meg noko svar på det. Men eg vil gjerne gjere han merksam på problemstillinga. Dette er ting eg håpar departementet vil sjå på når det skal behandlast politisk.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål, som da vil bli besvart av fiskeriministeren: «I Hamar Arbeiderblad av 17. januar 2002 kan vi lese om irriterte kunder av postverket som må betale leie for postboks etter at postkontoret er nedlagt og tilbudet opphørt. Beløpet er lite, men saken er prinsipiell. Kan statsråden vurdere å la kunder som får tjenesten nedlagt, få tilbakebetalt ubrukt leiebeløp hvis de ikke ønsker annet tjenestetilbud?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Jeg takker statsråden for svaret, som nettopp var det svaret jeg ønsket meg. Som statsråden sikkert skjønner, var spørsmålet ikke så mye av økonomisk karakter, men mer prinsipielt, selvfølgelig. Og når statsråden sier at Posten umiddelbart vil gjennomgå og revidere sine rutiner og avtalevilkår, er jeg svært tilfreds med svaret.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-30:
Det er umulig ikke å være enig med statsråden i det. Det var snakk om kanskje manglende tillit i forrige spørsmål, men i hvert fall har Posten og statsråden min fulle tillit hva gjelder denne saken!
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Jeg har følgende spørsmål: «I mange distrikter er fylkesvegene avgjørende for bosetting og næringsliv. Fylkeskommunene har ansvaret for disse vegene, men det er meget stor forskjell på omfanget av denne oppgaven. De fylkene som har de fleste kilometer fylkesveg, har ikke økonomiske muligheter til å kunne utføre et tilfredsstillende vedlikehold. Dette har ført til at mange fylkesveger nå har en så dårlig standard at dette hemmer bosetting og næringsliv. Vil statsråden gå inn for ekstra statlig hjelp til de fylkene dette gjelder?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Jeg er godt kjent med oppgavefordelingen mellom stat og fylkeskommuner, men folk utover i landet som ikke bare har dårlig veg, men som nesten mangler veg, av den grunn som jeg har skissert i spørsmålet, skjønner ikke at det skal være slik. I Troms, hvor både statsråden og jeg kommer fra, har vi 18 000 km fylkesveg. Herav er 500 km fortsatt uten fast dekke, og 70 pst. av alle disse vegene har en bæreevne som er langt under det som er standard i landet vårt, og som kreves av den transporten som går der i dag. Det er ingen tvil om at dette hemmer både fiskerinæringen, landbruket og andre næringer i dette fylket og i en tre-fire fylker til i dette landet. Og da vil jeg igjen spørre: Er det ikke mulig å finne en måte å hjelpe disse få fylkene det gjelder, på, de som har dette etterslepet, og som har så enormt mange fylkesvegkilometer, til å få et løft, slik at de kan få en vegstandard som gjør at ikke distriktene i disse fylkene avfolkes?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Jeg vil heller ikke foregripe en ny runde om hva som skal være kommunenes, fylkeskommunenes eller statens oppgaver. Det har vi jo nettopp hatt, og det trodde jeg faktisk vi for en stund var ferdige med. Er det slik at disse dårlige fylkesvegene skal legges over til kommunene, og at kommunene pålegges enda flere nye oppgaver? Vil det da følge penger med, slik at kommunene etter Regjeringens mening kan klare denne oppgaven? Eller er det en uttalt politikk at man ikke skal satse på de distriktene som har disse dårlige fylkesvegene?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Seks kommuner i Indre Namdal har hatt en tidsbegrenset forsøksordning for ettergivelse av studielån i tre år med siste opptjeningsår 2001. Målet var å fremme tilflytting til regionen. Statens lånekasse for utdanning opplyser at denne ordningen ikke blir videreført i 2002. Er denne ordningen evaluert ut fra målsettingen om å fremme tilflyttingen til regionen, og hvilke erfaringer legger statsråden til grunn i sin vurdering av nedskriving av studielån som regionalpolitisk virkemiddel?»
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
Jeg takker statsråden for svaret. Indre Namdal ble jo av regjering og storting utpekt som et slikt tiltaksområde for å stoppe fraflyttingen. En rekke prosjekter er satt i gang, deriblant nedskriving av studielån. Jeg konstaterer at ordningen avvikles, eller ikke føres videre, både før evalueringen er gjennomført og før vurdering av tiltaket er foretattt. Da dette tiltaket ble satt i gang, var det med utgangspunkt i erfaringene fra Finnmark og Nord-Troms. Der ser vi jo tydelig at nedskriving av studielån har vært viktig for å rekruttere folk med høyere utdanning til regionen. Skal forsøk være adekvate, må de kunne fungere over tid. En periode på tre år kan synes å være for kort tid for å gi gode svar. Dessuten må Stortinget få tilbakemelding om virkningene av forsøkene for å kunne ha noen formening om de virker.Vil en i en evaluering av dette forsøket også drøfte erfaringene med forsøkets varighet? Og: Hvordan vil evalueringen av forsøket bli meldt tilbake til Stortinget?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-01-30:
Jeg er glad for at statsråden er lærevillig. Men skal vi finne fram til målrettede tiltak, må vi også være villige til å drive forsøksvirksomhet. Det er klart at en del av forsøksvirksomheten kan oppfattes som politiske markeringer, men slik virksomhet er jo nettopp for å teste om virkemidlene fungerer. Og det var grunn til å tro ut fra erfaringene i Nord-Troms og Finnmark at dette var et virkemiddel som kunne fungere. Men det er et problem at kvaliteten på forsøkene og satsingene kan bli litt tvilsom når forsøksperiodene er for korte, og fordi en har problemer med erfaringsoverføringer og læringseffekt, og kanskje også fordi en bare ser på pengepungen og ressursene i stedet for å se at dette også henger sammen med regelverk. Statsministeren varslet i helgen at fylkeskommunen skulle få mer ansvar for de regionalpolitiske virkemidlene, og det ser jeg som positivt. Men det må være samsvar både mellom penger og regelverk. Mitt spørsmål til statsråden blir: Er statsråden villig til i større grad å bruke forsøksloven og dispensasjonsmuligheter som virkemidler i regionalpolitikken?
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-30:
Som et ledd i Kommunal- og regionaldepartementets satsing på utkantkommuner ble det startet et begrenset forsøk med delvis ettergivelse av studielån for låntakere som er bosatt og utøver et yrke i seks kommuner i Indre Namdal. Prøveordningen er treårig, og siste opptjeningsår var 2001. Dette sammenfaller med avslutningen av utkantprosjektet, som fra 2002 erstattes av småsamfunnssatsing. Først nå etter at opptjeningsperioden er over, vil det være mulig å si noe om resultatene av forsøket med nedskriving av studielån i Indre Namdal. Sluttevalueringen av utkantprogrammet skal startes opp nå, bl.a. skal resultatet av programmet vurderes. Detaljene i hva som skal evalueres, er i ferd med å bli klarlagt. Evalueringen vil først foreligge i løpet av sommeren 2002. Nedskriving av studielån inngår også som et av tiltakene i tiltakssonen for Nord-Troms og Finnmark. Kommunal- og regionaldepartementet har satt i gang en strategisk analyse av tiltakssonen, som også vil foreligge i løpet av sommeren 2002. Her vil en se på alle tiltakene i sonen, bl.a. nedskriving av studielån. La meg i tillegg nevne at Regjeringen har satt i gang en gjennomgang av alle de offentlig finansierte virkemidlene rettet mot næringslivet. Hensikten er å vurdere innretning og omfang. Denne gjennomgangen skal foreligge sommeren 2002 og er en oppfølging av den omlegging av virkemidlene som ble varslet i Regjeringens tiltredelseserklæring. Det er videre nedsatt et ekspertutvalg som skal se på virkningen av alle de ulike typer statlig politikk for regional utvikling og distriktspolitiske mål. Utvalget skal så langt som mulig både gi en vurdering og sammenligning av virkninger av ulike typer tiltak. Utvalget skal etter planen legge fram en rapport innen utgangen av 2003, samt en undervegsrapport høsten 2002 om innsats som påvirker næringsliv og arbeidsmarked. Jeg forventer at disse undersøkelsene og gjennomgangene vil kunne gi et godt grunnlag for å svare på de spørsmålene som representanten Lyngstad stiller. Jeg ønsker ikke nå å gi uttrykk for noen konkret mening om enkeltvirkemidler før vi har foretatt den samlede vurderingen. For å si det slik: Det er et godt spørsmål representanten Lyngstad stiller, men vi har altså ikke noe grunnlag for å gi et svar, annet enn en generell synsing. Da vil jeg heller ikke gå grundigere inn i hva jeg selv mener om studielånet som sådant. Vi venter nå på evalueringen av denne ordningen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-30:
Jeg synes det er helt naturlig at man har en kritisk holdning til det faktum at man avslutter forsøk før evalueringen er gjort. Nå er det slik at premissene for dette prosjektet var lagt da man igangsatte det for tre år siden. Premissene var da at hele satsingen skulle evalueres etter avslutningen av dette treårige forsøket. I ettertid kan man kanskje spørre seg om klokskapen i at man ikke la opp til en midtveis evaluering og så hvordan tingene fungerte, og hadde en annen varighet på selve forsøket. Samtidig har jeg lyst til å si at det ofte dreier seg om en politisk markering når vi gjør slike ting, og av og til koster evalueringer nesten mer enn tiltakene. Generelt synes jeg kanskje at man skal tenke seg litt om før man bare bruker forsøk som en markeringssak uten at man har tenkt igjennom hvordan de skal videreføres. Det er en lærdom jeg mener vi skal kunne ta av disse prosjektene, og som vi skal ha med oss når vi eventuelt igangsetter nye forsøk senere. Men premissene og rammene i forhold til videreføring av arbeidet var altså lagt av den forrige regjering. Jeg er nå opptatt av å få frem erfaringene og virkningene i denne evalueringen, og så får vi se om dette er et tiltak som kan nyttes i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-30:
Statsråden er opptatt av å bruke forsøksloven både i distriktspolitikken og i forhold til modernisering og effektivisering av offentlig sektor, med ansvar ned til den enkelte kommune. Vi har fra Høyres side tidligere fått et enstemmig storting med på at vi burde ha mange forsøk innenfor delegering av myndighet og få ulike deler av sektorregelverket oppmyket. Dessverre har listen over kommuner som har søkt, vært svært liten. Så her er det på mange måter et ønske om at man lokalt finner frem til flere forsøk som man ønsker å gjennomføre. Vi er innstilt på at hvis man klarer å oppfylle forsøkslovens krav, bør vi kunne innrømme de fleste typer forsøk, også i en periode hvor det kanskje bare pågår et forsøk som går på å kunne få oppmyket loven fremover. Jeg synes distriktspolitikk her står jevnført med denne delegeringen, for delegeringen er en del av moderniseringsprogrammet til Regjeringen. Jeg er enig i at vi kan bruke forsøk i dette arbeidet, men da må vi også vite hvordan vi skal bruke erfaringer fra det forsøket. Og det er klart at når man avslutter sitt forsøk uten at det var evaluert, burde man kanskje tenkt gjennom den prosessen ved forsøkets start.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Jeg vil rette følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Reiselivsnæringen er fortvilet over å bli fratatt muligheten til ytterligere satsing på vinterturisme etter at miljøvernministeren utsatte gjennomføring av endring i lov om motorferdsel slik at reiselivsnæringen ikke har muligheter til å søke om næringskjøring med turister også utenfor regulære scooterløyper. Hva vil statsråden gjøre for å bedre forholdene slik at norsk reiseliv gis samme konkurransefortrinn som eksempelvis Finland?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Jeg synes det er veldig trist at miljøvernministeren ikke vil ta innover seg at mens gresset gror, dør kua. Det er for sent å vente tre år til prosjektet er gjennomført, for så skal det evalueres, og så skal det på en ny høringsrunde. Det er ikke godt nok. Konkurransen mellom reiselivsbedriftene på Nordkalotten er meget tøff. Ulike rammevilkår, spesielt mellom Norge og Finland, har ført til at reiselivsbedrifter har flyttet sin virksomhet ut fra Nord-Norge, ut fra Finnmark og fire mil over til Finland. I dag ligger arbeidsplasser og overnattingssteder i Finland, mens bedriftene som driver med reiseliv, har tilhørighet bl.a. i Kautokeino, som har 15 pst. arbeidsledighet. Mener ministeren at dette er riktig næringspolitikk? Og: Hvordan harmonerer dette med statsministerens hundredagerskronikk i Dagbladet, med at Regjeringen kommer til oss og sier at dere i distriktene må være kreative og utnytte naturens fortrinn? I denne saken gis man ikke mulighet til å utnytte de særlige lokale fortrinn, bl.a. med besøk av turister til reinflokker mv.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Stortingsrepresentant Raymond Robertsen fra Høyre sier torsdag 17. januar 2002 til bladet Finnmarken at Brende «er ikke i takt med utviklingen når han også vil begrense nødvendig nærings- og nyttekjøring». Ja, det er slik at Arbeiderpartiet og et flertall på Stortinget har sagt ja til denne typen reiselivsvirksomhet, næringsvirksomhet, bl.a. i Distrikts-Norge. Hvordan vil miljøvernministeren forsvare det faktum at ministeren i denne saken ikke følger opp Høyres eget forslag i forbindelse med Innst. O. nr. 56 for 1999-2000 om lov om endringer i lov om motorferdsel i utmark og vassdrag? Høyre har i den forbindelse sjøl foreslått nøyaktig det samme som det ministeren nå avviser. Høyre gikk faktisk lenger enn Arbeiderpartiet i akkurat den innstillinga, bl.a. om reindriftsnæringas muligheter for guidede snøscooterturer. Mitt spørsmål er: Er det mulig å vurdere en særskilt tilrettelegging for reiselivsnæringa i disse nevnte konkurranseutsatte områdene?
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Jeg vil først kort orientere om hvilke regler som gjelder for bruk av snøscooter i reiselivet i dag. I visse sammenhenger er snøscooter tillatt brukt i forbindelse med reiselivsnæringen, f.eks. kan snøscooter uten nærmere søknad nyttes til transport av varer, gods og personale som er nødvendig for drift av turistanlegg som ikke ligger til brøytet bilveg. Videre er det tillatt med transport av gjester til overnattingssteder langt unna veg dersom det er nødvendig for å opprettholde driften av stedet. Motorkjøretøy kan også nyttes til opparbeiding og preparering av skiløyper og skibakker. Det er bruk av snøscooter til fornøyelseskjøring uten et selvstendig nytteformål som ikke er tillatt. Snøscootersafari er således ikke tillatt etter gjeldende ret med unntak av i Finnmark og Nord-Troms, der slik kjøring kan foregå i særskilte rekreasjonsløyper. I mitt brev av 11. januar 2002 til Stortingets presidentskap orienterte jeg om min beslutning om ikke å foreta endringer i den nasjonale forskriften for motorferdsel i utmark og vassdrag nå. Det endringsforslaget som har vært på høring, har blitt møtt med en rekke motforestillinger. Det er viktig at den høringsrunden som er gjennomført, blir tatt på alvor. Når det er kommet viktige innvendinger, må det være riktig å ta hensyn til disse. Særlig pekes det på en del problemer som forslaget kunne medføre i forhold til håndheving av regelverket. I brevet til Stortinget er det lagt vekt på at det under den forrige regjeringen ble igangsatt en forsøksordning med planstyrt motorferdselsforvaltning i åtte kommuner. Gjennom forsøket vil det bli utprøvd om denne modellen kan gi bedre forutsigbarhet, mindre arbeidsmengde og mindre ulovlig ferdsel. Forsøket har en ramme på tre år og vil bli evaluert av Norsk institutt for naturforskning. Det er riktig å få frem erfaringer fra forsøket før man går inn for endringer i den nasjonale forskriften. Beslutningen om ikke å endre forskriften nå vil ikke bli revurdert før forsøket er gjennomført. Når det ellers gjelder Finnmark, gir någjeldende forskrift muligheter for å legge rekreasjonsløyper slik at de også kan være av interesse ut fra turisthensyn. Det må imidlertid tas hensyn til sårbare områder, og det kan ikke opprettes løyper som forbeholdes reiselivskjøring. I fylkesplansammenheng har Finnmark tidligere gitt uttrykk for at dette løypenettet er stort nok, og at dersom nye løyper skal legges ut, bør tidligere løyper legges ned. Mange legger faktisk veldig stor vekt på at uberørt natur er en viktig del av turistopplevelsen i Norge, og at det kan være et fortrinn i seg selv. Jeg viser i den forbindelse til hva en arbeidsgruppe oppnevnt av det daværende Nærings- og energidepartementet uttalte i rapporten «Reiseliv, natur og miljø» i 1996: «Motorisert ferdsel i utmark bør normalt ikke være en del av et miljøbasert reiseliv. Gruppen mener derfor en bør unngå reiselivsvirksomhet som genererer unødig motorferdsel i utmark.» Det er en uttalelse som vi også bør kunne legge til grunn i Økoturismens år 2002.
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Når Norge bruker titalls millioner på å markedsføre oss som turistnasjon bl.a. til utlandet, legges det stor vekt på stillheten og den uberørte naturen. For 100 år siden var 50 pst. av norsk natur villmark, i dag er det 10 pst. Jeg tror at vi skal gjøre mye fremover for å verne om de perlene vi har. Det er med stor forundring jeg ser at Arbeiderpartiet her nå går sammen med Fremskrittspartiet i et forsøk på å liberalisere for fulle mugger i forhold til motorferdsel i utmark. Er det slik at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har funnet hverandre i miljøpolitikken også på dette området? Er det slik at Arbeiderpartiet ønsker brølende scootere rundt omkring i utmarka vår? Det er også et relevant spørsmål å ta opp. For meg har det vært helt avgjørende at man først nå gjennomgår erfaringene med prøveprosjektet i de åtte kommunene før man trekker en endelig konklusjon. Det er vel naturlig at man ser hva dette har ført til, før man eventuelt endrer på forskriften? Det blir jo meningsløst å sette i gang med et sånt prøveprosjekt hvis man trekker konklusjonene i forkant.
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Representanten tar opp spørsmålet om nødvendig næringskjøring. Som jeg redegjorde for i mitt første svar, er nødvendig næringskjøring tillatt i dag. Det er også slik at det finnes et stort løypenett, bl.a. i Finnmark, der det er gitt anledning til rekreasjonskjøring. Etter hva jeg er kjent med, er det enkelte kommuner som har et løypenett på 800 km allerede, hvor det kan foretas rekreasjonskjøring. Dette kan også brukes i turistøyemed. Men det interessante for meg er jo å få vite om det representanten gir uttrykk for, er Arbeiderpartiets offisielle standpunkt. Er det slik at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har funnet hverandre i denne saken og vil ha fritt frem på tross av alle de motforestillingene som har kommet i høringsrunden når det gjelder snøscooterkjøring i den norske fjellheimen? Høyre har ikke endret standpunkt. Det vi har sagt, er at vi vil evaluere prosjektet i de åtte kommunene som skal prøve det ut, og så skal vi trekke konklusjonene i etterkant. Ville ikke det naturlige vært at man gjennomfører prøveprosjektet før man trekker en konklusjon i forhold til en total utglidning her som ingen ønsker? 85 pst. av den norske befolkning ønsker ingen utglidning på dette punktet.
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Som representanten Rudihagen viser til, er det siste år registrert ulv og skader forvoldt av ulv, flere steder i Oppland fylke. Siste skadetilfellet skjedde 20. januar i Heidal i Sel kommune. Det er også senere påvist aktivitet av ulv nær utegående sau lenger vest i Otta-dalen. Det er også riktig som Rudihagen påpeker, at vi her er utenfor forvaltningsområdet der det skal aksepteres familiegrupper av ulv. På grunn av de registreringer som er gjort, følges situasjonen i området nå opp med særskilt sporingsinnsats. Med bakgrunn i dagens sporingsdata er det ennå for tidlig å fastslå om det er etablert et stasjonært og revirmarkerende par i dette området. Videre er det ingen sikre holdepunkter for å anta at det dreier seg om samme skadevolder som i fjor. Selv om disse delene av Oppland ligger utenfor forvaltningsområdet for familiegrupper av ulv, er det ikke slik at de aktuelle områdene til enhver tid skal være fri for ulv. Ulven har en slik atferd at det må påregnes utvandringer av ungdyr fra familiegrupper. Utenfor forvaltningssonen legger den differensierte forvaltningsmodellen opp til at det ikke skal tillates etablering av par eller familiegrupper, mens streifdyr skal kunne bevege seg også utenfor sonen forutsatt at tap og skader ikke blir for store.
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Som nevnt er det så langt ingen sikre indikasjoner på at det dreier seg om en begynnende pardannelse eller revirmarkering utenfor forvaltningssonen for familiegrupper av ulv. I løpet av neste måned vil sporingen bli intensivert i dette området med sikte på å fastslå om det dreier seg om streifdyr eller en ny pardannelse. Så politikken er ikke endret på dette området i forhold til den politikken den regjeringen som stod Rudihagen nær, også hadde på dette punktet, nemlig at streifdyr som er utenfor forvaltningssonen, forholder man seg til, og hvis det ender i pardannelser, vil man konkret vurdere tiltak forutsatt at det er en bærekraftig stamme innenfor forvaltningsområdet.
Børge Brende (Høyre), 2002-01-30:
Jeg er enig med representanten Rudihagen i at dette er et av de vanskeligste områdene som man er gitt forvaltningen av. Stortinget har jo vedtatt at vi skal ha en bærekraftig rovdyrstamme, men samtidig skal man ha aktiv virksomhet i utmarka, bl.a. med sau. I kjerneområdene, hvor man skal kombinere sau og rovdyr, er dette fryktelig vanskelig. Det er en utfordring. Norge har sine internasjonale forpliktelser å forholde seg til, og jeg må også forholde meg til Stortingets vedtak. Men vi har lovet en egen stortingsmelding om rovdyrforvaltningen, der vi ser på hvilke skadebøtende tiltak vi kan komme med. Jeg forstår godt bøndene i Oppland som er fortvilet når de finner dyrene skadet eller drept. Når det gjelder de konkrete eksemplene i Oppland, er det slik at hvis det blir etablert et revirmarkerende par, må vi gå inn og se nærmere på saken, og da, som sagt, også vurdere aktuelle tiltak. Men som også representanten er kjent med, har jeg en konkret sak til behandling, så jeg kan ikke gå noe nærmere inn på det nå.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til miljøvernministeren: «I Gudbrandsdalen har det nå vært påvist mer eller mindre kontinuerlig aktivitet av ulv i flere kommuner siden 18. april 2001. Dette området ligger utenfor forvaltningsområdet for ulv. Situasjonen er nå blitt tilspisset ved at ulv den 20. januar d.å. drepte og skadet flere sauer. Fylkesmannen i Oppland har gitt fellingstillatelse, men dette er blitt overprøvd av Direktoratet for naturforvaltning. Hvordan vurderer statsråden forvaltningen av ulv utenfor forvaltningsområdet, herunder regelverket og fortolkningen?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Eg takkar for svaret, men eg trur at vi på bakgrunn av det miljøvernministeren seier her nå, bør fokusere litt på forvaltninga av ulv utanfor forvaltningsområdet. For skal vi oppnå forståing og respekt for det forvaltningsregimet vi har, trur eg vi må ha ei restriktiv haldning til å tillate ulv utanfor forvaltningsområdet. Utgangspunktet burde eigentleg vere at her skal det ikkje vere ulv, og det var jo òg på ein måte intensjonen bak heile forvaltningsregimet for å unngå konfliktar, spesielt i forhold til beitedyr. Etter mitt syn – og det er kanskje litt meir ytterleggåande enn det som ligg i regimet – burde ein nærmast hatt eit ståande fellingsløyve utanfor forvaltningsområdet. Men problemet her, og det peikte òg miljøvernministeren sjølv på, er at det er dokumentert observasjon og skadar både i Valdres og i Gudbrandsdalen sidan i vår, og det er òg gitt fleire løyve til felling, men ulv er ikkje felt. Meiner da miljøvernministeren at det er ein logikk i ikkje å gi løyve nå? Eg ber om at miljøvernministeren presiserer sitt syn med omsyn til om dette blir forvalta i samsvar med dei politiske intensjonane som ligg bak det, om regelverket er godt nok, eller om han finn at det er grunn til å gå inn og sjå på det.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2002-01-30:
Det er mogleg at politikken ikkje er forandra, men eg vil utfordre statsråden litt på korleis politikken blir forvalta. Mellom anna har det lokale rovviltutvalet sagt ja til felling av ulv. Fylkesmannen har òg på grunnlag av dei avgrensa fellingsløyva som han har, etter ei samla vurdering sagt ja. Er miljøvernministeren da einig i at ein i større grad må leggje vekt på lokal vurdering og lokal forvaltning? Dette må òg sjåast i lys av at bygdene for tida kjenner seg pressa og er pressa i høve til fråflytting og det at overføringane til landbruket skal reduserast. Landbruksministeren sa frå Stortingets talarstol at jordbruket i framtida ikkje kan baserast på mjølkebruk med 13–14 mjølkekyr eller mindre. Reaksjonen blir derfor sterk når ulven nå skal få lov å operere i desse bygdene og skade ei frå før pressa næring. Bør ikkje rovdyrforvaltninga òg vere slik at den ikkje øydelegg all optimisme og alt pågangsmot i denne utsette landbruksnæringa?
Afshan Rafiq (Høyre), 2002-02-12:
I dette Dokument nr. 8-forslaget foreslår forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet endringer i lov 8. april 1981 nr. 7 om barn og foreldre og i lov 13. august 1915 nr. 6 om rettergangsmåten for tvistemål. Slik som loven i dag er utformet på dette området, gir den ikke rettferdighet og likhet mellom mor og far, fordi alle fedre som ønsker å få en bekreftelse på om de er far eller ikke, etter dagens lovverk er avhengige av om moren samtykker i en DNA-test. Det største og viktigste problemet i den sammenheng er at barnet ikke får vite hvem som er dets biologiske far, og at biologiske fedre ikke får vite om de er far eller ikke, dersom det er noen tvil. Barne- og familiedepartementet har informert komiteen om at de for tiden arbeider med en gjennomgang av regelverket angående fastsettelse og endring av farskap i barneloven og i tvistemålsloven kapittel 26 om gjenopptakelse. Departementets vurdering er å følge utredningsinstruksen fastsatt i kgl. resolusjon 16. desember 1994 om at alle offentlige utredninger, forskrifter, reformer, tiltak, proposisjoner og meldinger til Stortinget skal på en alminnelig høring til berørte offentlige og private institusjoner og organisasjoner. Departementet har også i den forbindelse varslet komiteen om at det vil bli sendt ut et høringsnotat med forslag til endringer i regelverket i løpet av februar 2002, og departementet tar sikte på å fremme et forslag om lovendring for Stortinget i løpet av denne våren. Komiteen er enig med forslagsstillerne og departementet i at det er behov for en lovendring på dette området. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, støtter derfor departementets vurdering om å foreta en høringsrunde og mener dette er viktig for å sikre at saken blir best mulig belyst før en lovendring vedtas. Dette flertallet anbefaler derfor at forslaget vedlegges protokollen, uten at disse partiene i denne omgang tar stilling til de konkrete forslagene. Når det gjelder Fremskrittspartiet, har de noen særstandpunkter når det gjelder behandlingen av denne saken, som jeg tror de selv vil redegjøre for.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-02-12:
Det temaet som er oppe i dag, er alvorlig og berører svært mange mennesker. Mange kommer med enkle løsninger. Men det finnes ingen enkle løsninger når man har flere hensyn å ta, og spesielt når det er snakk om barns beste. Vi som er voksne, har lett for å overse barna når disse sakene diskuteres, og det er ikke så rart, i og med at vi er voksne, og det er lenge siden vi var barn. Uansett vil jeg si at problemstillingen som er tatt opp i Dokument nr. 8-forslaget, er viktig, ja dette er så viktig at vi må ta en runde på det. Dagens lov har noen svakheter, og de regner jeg med at vi får rik anledning til å diskutere skikkelig når vi får barneloven til behandling på et senere tidspunkt. Jeg vil allikevel si noe generelt i denne sammenheng. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å understreke at barnelovens utgangspunkt er barnets beste. Barnets rettssikkerhet, rett til en mor og en far og rett til trygghet settes først. Det er viktig at når barnets beste er ivaretatt, bør rettighetene for mor og far, som hovedregel, være lik. Det er derfor også viktig at vi når Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en ny gjennomgang av barneloven, sikrer likebehandling av mor og far, samtidig som barnets beste blir ivaretatt. For øvrig slutter jeg meg helt til saksordførerens fremstilling.