trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-17:
Dette temaet er viktig, og det er også derfor bra at forslagsstillerne setter realfag på dagsordenen. Men debatten viser også en ganske stor grad av enighet om det og om ganske mye rundt realfag. Jeg har lyst til å komme med noen refleksjoner og ta fatt i det Aksel Hagen tok opp, nemlig den gang ungdom drømte om yrker med hjelm – gul hjelm – og kanskje også hvit frakk. Det er barn i Sørøst-Asia som drømmer om det i dag. Det er de som ser for seg at det er innen vitenskap og teknologi at deres framtid ligger. Der er deres drømmer. De vet de vil oppleve personlig velferd, personlig trygghet og også sosial anerkjennelse om de velger den retningen. I vårt land og i andre godt utviklede land er motivene annerledes. For hva bestemmer egentlig utdanningsvalget til barn og unge? Framtidig inntekt betyr selvfølgelig en del for noen. Det er opplagt at interesser og talent betyr mye, men også andre forhold som kjønnsroller, forventninger i familien, samfunnsutviklingen og de rammer den legger. Forskeren Camilla Schreiner ved Universitetet i Oslo har sett på hvordan valg og bortvalg av naturfag spiller en rolle i ungdoms identitetskonstruksjon. Interesser og også det motsatte – at man absolutt ikke interesserer seg for noe – blir en del av en strategi for å bygge og uttrykke egen identitet. Hun sier: «Vi er avhengige av andre for å skape bilder av oss selv. Jentenes utdanningsvalg er blant annet gjort med bakgrunn i hvem de tenker at de er.» Hun mener derfor at skal man særlig få jenter inn i realfag, må man spille på f.eks. det at kunnskap om realfagene kan redde verden. Miljøaspektet er vesentlig for mange unge, og mange jenter er idealister, og også mange gutter er det. Jeg har også lyst til å ta litt fatt i det som Anne Tingelstad Wøien sa om å tenne gløden på barneskolen. Jeg gjorde en liten uhøytidelig øvelse i går. Jeg gikk inn på Google og googlet «leselyst» og «mattelyst». «Leselyst» hadde 42 000 treff og «mattelyst» hadde 15 000 treff. Så googlet jeg «leseglede» og «matteglede». For «leseglede» var det 22 000 treff og for «matteglede» var det 72 treff. Bak de treffene ligger det et bredt spekter av private og offentlige aktører som har engasjert seg i å få fart på lesingen det siste tiåret. Vi trenger i og for seg det samme innen matematikk. Til slutt har jeg følgende betraktninger å komme med: Forslagene nr. 1 og 2 mener jeg det er såpass stor enighet om at jeg synes opposisjonen bør vurdere om disse skal gjøres om til oversendelsesforslag, for vi i regjeringspartiene er av den oppfatning at mye av det som står der, jobber vi allerede med, og det er allerede en del av den politikken som føres.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
Saksordføraren starta sitt innlegg her i dag med å seie at det er stor einigheit om viktigheita av å satse på realfag. Då synest eg det er synd at resten av innlegget ber preg av å fordele ansvaret alle andre plassar enn i denne salen. For det er jo slik at når ein er mest oppteken av kvifor ein ikkje kan setje i verk tiltak i staden for å sjå på kva slags tiltak ein kunne ha gjort som faktisk verkar, på bakgrunn av ansvarsfordeling, vert det ein fin måte å ro seg unna den verkelegheita vi andre ser. Saksordføraren har heilt rett i det ho seier om forslaget om fire nasjonale skular innan realfag. Der går det eit ideologisk skilje. Det er heilt rett oppfatta. Når ein høyrer på både saksordføraren og statsråden i dag, ber det dei seier, preg av tru på ei utvikling der Noreg som nasjon utviklar seg best ved å halde dei beste nede. Det er jo ei heilt meiningslaus problemstilling at vi trur at Noreg er best tent med at dei beste vert haldne nede i staden for at dei som er litt svakare, får noko å strekkje seg etter. Når ein hyllar Petter Northug og andre langrennsutøvarar, er det jo dei vi andre har som motivasjon. Når seks-, sju- og åtteåringar i desse dagar er ute i snøen og går på ski, er det jo som Petter Northug på veg over streken dei går. Det er jo det også ei realfagline vil gje – noko å strekkje seg etter. Då vil vi utvikle både realfagkompetansen, industrien og Noreg som nasjon. Ved å dyrke dei beste vil vi òg lyfte målet for dei av oss som kjem litt etter. Då er det skuffande at regjeringspartia er så avvisande til eit slikt forslag. Ved å samle kompetanse og ved å la òg dei beste ha noko å strekkje seg etter vil vi utvide tilbodet til sjuande og sist. Det betyr ikkje at ein utelukkande skal fokusere på ei rein dyrking av eliten, men det betyr at det er ein viktig føresetnad for å få opp ei breidd og eit mangfald og ein motivasjon for alle elevar til å velje realfag framfor alle andre studieretningar. Derfor håper eg at sjølv om regjeringspartia i dag er mest opptekne av å plassere ansvaret andre plassar enn i denne salen, vil dei i alle fall på bakrommet ta grep som bidreg til å styrkje realfaga på lengre sikt.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2011-02-17:
Først til de forslagene vi ber om blir vurdert omgjort til oversendelsesforslag: Det skal være forslagene nr. 1 og 3, slik som de står bakerst i innstillingen. Så har Arbeiderpartiet korrigert det. Så begynner jeg med å understreke det selvsagte. Alle fagfelt er viktige fordi vi er avhengig av kombinasjonen av mennesker som utfyller hverandre. Men nettopp derfor er det viktig at det utdannes tilstrekkelig mange på hvert fagområde, og med dagens etterspørsel, der kanskje åtte av ti realister får jobb før de er ferdig med studiene, er det behov for å rekruttere flere til realfag og teknologi. Egentlig lar jeg meg litt forundre over at det er så vanskelig som det er å rekruttere til fag som burde vekke interesse hos de fleste. Hvor stor er sjansen for at ingen av barna i klassen har bursdag på samme dag? Er det mulig å reise framover i tid? Hvordan kan barn bli født med blå øyne når begge foreldrene har brune? Så lenge mennesket er fylt av nysgjerrighet, finnes det også potensial for å rekruttere flere til realfagene. Men det kan være krevende å levendegjøre fag som i sin natur er teoretiske. Fjell Ungdomsskule er et lysende eksempel på realfagsatsing i praksis, med teknologifaggruppe, utefysikkskole og partnerskapsavtaler med industribedrifter. Utefysikkskolen har bl.a. gitt flere solur, en rampe for regning av kraft, masse og akselerasjon, og intet mindre enn et vannkraftverk. Heldigvis finnes det mange engasjerte realfaglærere. Min egen fysikklærer var en ener til å inspirere elevene sine ved å plante ideen om realfagstudier i oss, og ivre for at vi en dag kunne starte vår egen bedrift. Ikke minst ivret han for at fysikk ikke bare skulle være et guttefag og lot de færreste metoder være uprøvd for å påvirke jentene til å velge realfag. Jeg glemmer aldri den gangen han prøvde å provosere dem ved å vise til at nesten alle store oppfinnelser er gjort av menn. Bare se da oppvaskmaskinen ble oppfunnet, terget han dem: Oppvaskmaskinen kom da vi fikk likestilling og mennene måtte bli hjemme og vaske opp. Jeg vet ikke om det var fordi han lyktes i å provosere dem, men flere av jentene i klassen valgte i hvert fall realfag på universitetet. Jeg tror regjeringen treffer spikeren på hodet med den realfagstrategien man har. For det første er ett av hovedmålene nettopp å øke interessen for realfag og teknologi – og det er interesse det til sjuende og sist handler om. For det andre er det også et hovedmål å øke rekrutteringen av jenter, der potensialet kanskje er aller størst. Og for det tredje skal det være en økt satsing på realfag i hele utdanningsløpet. Det tror jeg er viktig, for det er nødvendig å så realfaginteressen så tidlig som mulig hvis vi skal kunne høste denne type kompetanse i framtiden.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-17:
Realfagene er selve drivkraften i olje- og gassnæringen. Da er det et alvorlig tankekors at det knapt finnes norske studenter blant dem som nå tar doktorgrad innenfor petroleumsrelaterte fag. Så vidt jeg vet, er det bare utenlandske studenter på doktorgradsnivå i petroleumsfag ved Universitetet i Stavanger, og ved NTNU er det ganske få norske studenter, med utenlandske studenter i stort flertall. Dette er definitivt bekymringsfullt og et klart uttrykk for at realfagene ikke har nødvendig appell hos dagens unge. Derfor er det viktigere enn noensinne at myndighetene og næringslivet går sammen om å markedsføre de store mulighetene som foreligger, ved å satse nettopp på realfag. Vi har i dag hørt fiskeri- og kystministeren redegjøre for fiskeri- og havbruksnæringen, en annen realfagintensiv næring, som er en av våre største eksportnæringer, og som står for en betydelig verdiskaping langs hele norskekysten. Også den næringen er avhengig av påfyll av ny kompetanse i årene framover. Den første realfagstrategien, «Realfag, naturligvis», så dagens lys i 2002 og inneholdt et bredt spekter av tiltak for å høyne bevisstheten om nytteverdien av realfagene for å videreutvikle velferdssamfunnet, men også for å styrke kompetansen i realfag hos elever, lærere, i arbeidslivet og hos allmennheten. Daværende utdanningsminister Kristin Clemet så faresignalene og ønsket å mobilisere hele det norske samfunnet for å bedre motivasjonen hos elever og lærere for å øke rekrutteringen til utdanning i realfag. Dagens rekruttering i realfag gir grunn til uro. Nobelprisvinner i fysikk, André Geim, uttalte nylig til Teknisk Ukeblad at rike nordmenn er så dekadente at de ikke vil studere krevende fag som fysikk og kjemi. Jeg håper Geim tar feil, og at søkning til disse fagene vil ta seg opp, ellers kan det gå riktig dårlig med oss framover. Satsing på etter- og videreutdanning av lærere i realfag og Lektor 2-ordningen i videregående opplæring er viktige grep for å høyne kvaliteten på realfagundervisningen i grunnopplæringen. Høyre etterlyser derfor større innsats for å heve kompetansen i skolen. Samtidig må det også arbeides for å synliggjøre realfagenes betydning i hverdagen, og det må gis enda større prioritet til tiltak som vitensentre og Newton-rom, der elevene får komme og dukke ned i spennende måter å nærme seg fagene på og dermed få inspirasjon til å satse videre på denne type utdanninger. Det er helt rett som det har vært sagt, at vi for så vidt er inne på et bedre spor når det gjelder PISA- og TIMSS-undersøkelsene. Men når det er sagt, er det langt fram til de beste, og det er jo dem vi må sammenligne oss med, hvis vi skal henge med i den globale konkurransen.
Svein Harberg (Høyre), 2011-02-17:
Representanten Dagrun Eriksen og jeg har god kontakt med noen kompetansemiljøer og kompetanseklynger på Sørlandet som gir oss god input. Sist fredag var vi på møte med norsk industri, Norwegian Centers of Expertise NODE, som har 51 virksomheter med særdeles sterk og unik kompetanse innen både tradisjonelle og etter hvert nye energinæringer. Ofte blir det jo sånn når vi politikere har dialog med næringslivet, at det går på hva som er den største bekymringen framover. Dagrun Eriksen fortalte om den store økningen som har vært i denne næringen, og en kunne jo tro at de kanskje var bekymret for hvordan omsetningen kunne utvikle seg videre, eller hvordan rammene for øvrig skulle være. Ja, det er viktig. Men den største bekymringen er faktisk hvordan de skal greie å skaffe kompetanse framover. I løpet av de fem siste årene har økningen i antall ansatte vært dobbelt så stor som for en mannsalder siden, og de ser ikke bort fra at dette skal doble seg igjen i løpet av de fem neste årene. Det kreves kompetanse. Det er kompetansen som er unik, og som gjør at de er der. Posisjonen viser i dag til mange eksisterende tilbud. Jeg synes det var konstruktivt da man nå på slutten kom med forslag om å gjøre om på noen av forslagene. Det har undret meg litt at en har vært så såre fornøyd med det som er, når vi ser at vi tross alt ikke får nok fokus på og nok rekruttering til de viktige fagene. Vi har ikke råd til å være defensive her, for vi må få hele løpet til å fungere, fra å vekke interessen hos de minste og helt opp til de største. Det er viktig at vi, som den forsamlingen vi er, tar initiativ og løfter dette. Derfor er det veldig bra at denne saken er løftet, og så kan vi støtte opp om den, og det haster, for det tar tid å få folk gjennom utdanningsløpet. Så må jeg svare litt på Tord Liens utfordring når det gjelder forslag nr. 4. Jeg tror for så vidt at svaret er gitt tidligere. Høyre mener det er lov å satse på spesialkompetanse når det gjelder skoler og linjer og å styrke lærerne, og uttaler at dette er en satsing vi vil være best på. Men vi mener nok også at å begrense det til fire skoler, blir for lite. Det er viktig å understreke det. Vi vil ha slike satsinger, men å begrense det på denne måten blir feil. Derfor er vi enig i at det skal legges til rette for slike satsinger. Ellers har jeg bare lyst til å støtte opp under Marianne Aasens påpekning på lyst og glede. Jeg har en ingeniør som ligger hjemme. Hver kveld når han legger seg, konstruerer han i tankene, og han står opp og bygger det før han går på skolen om morgenen – en ingeniør som er ti år!
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
La meg først takke for svaret fra statsråden. Det var en del positivt i svaret, og så var det selvfølgelig en del som jeg kunne tenkt meg hadde vært enda mer positivt. Sånn er det vel ofte. Men la meg utfordre statsråden videre. For det statsråden sier, som jeg synes er positivt, er at man har gjennomgått regelverket, og man ser på og skal spre kunnskap om dette gjennom en informasjonsbrosjyre. Alt det er vel og bra. Som statsråden selv sier fra talerstolen: De utviklingshemmede skal ha samme rettsvern og samme vern som alle de andre, ikke særregler. Det høres også veldig bra ut. Men når vi vet at dagens lovgivning ikke fungerer, når vi vet at hverdagen utenom dette huset er slik at nye overgrep skjer – og de skjer ofte – er det etter mitt skjønn ikke godt nok at man bare går gjennom regelverk eller forsøker å sende ut noe informasjonsmateriell til kommunene. Jeg tror man må gå et skritt videre og gjøre nettopp det som ble anbefalt i 2008: Se på levekårene til de utviklingshemmede og gå grundig gjennom det. Fagpersonell etterlyser jo akkurat det samme: å få nedsatt et utvalg med felles varslingsrutiner. Man har troen på det nettopp fordi dette er såpass komplekst, dette er såpass ømfintlig på mange måter, og man ser at det ikke varsles. Det hjelper ikke om straffeloven sier det ene, og andre lover slår fast ting, såfremt ikke forholdene blir varslet. Da er man like langt. Da går det ut over den svakeste part, som her er overgrepsofre. Det har iallfall ikke jeg hjerte til å sitte stille og se på, og det er ingenting som provoserer meg mer enn å høre om overgrep mot utviklingshemmede eller mot barn. Det opprører meg sånn at man nesten får en sånn aggresjon, et sånt sinne inni seg at man nesten blir redd seg selv og redd for at man skal gjøre noe voldelig selv, hvis man kommer over noen slike ting. Derfor synes jeg det er helt avgjørende at man går gjennom disse rutinene, sørger for gode rutiner, og at man får trygghet rundt omkring i kommunene for hvordan man skal håndtere det. For problemet i dag er at det ikke blir varslet, og dermed kommer ikke alle de andre lovgivningene til benyttelse heller, for det er ikke noen saker.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-02-17:
La meg aller først få lov til å takke både statsråden og alle som har bidratt i debatten. Jeg synes det har vært en god debatt med gode innfallsvinkler. Jeg håper bare at den debatten vi har hatt i dag, er starten på å bedre rettssikkerheten og levekårene for de utviklingshemmede, og at det ikke bare blir en debatt som føyer seg inn i rekken av mange debatter der vi alle sammen er enige om at forholdene ikke er ønskelige, og så fortsetter overgrepene utenfor dette husets fire vegger. Jeg startet mitt innlegg med å vise til en av Dagbladets historier, om Ina. Dagbladet skal ha all ros og ære for å sette dette temaet på dagsordenen. Men historien viste at ingen kunne hjelpe Ina, og ingen hadde ansvaret for å følge henne opp. Jeg håper at statsråden og regjeringen tar med seg dette og ser på samhandlingen mellom de ulike offentlige etatene og mellom kommunene på tvers av fylkesgrenser, for det det i bunn og grunn handler om, er ikke om en bor eller befinner seg innenfor en grense geografisk, men om mennesker som blir utsatt for overgrep, overgrep som vi ikke kan tolerere i det norske samfunnet. Derfor håper jeg at vi kan ha mer smidighet knyttet til det. Så er jeg også glad for at statsråden peker på at en skal gjennomføre regionale møter. Representanten Bekkevold fra Kristelig Folkeparti sa noe meget fornuftig, nemlig at man må ha noen forventninger til disse møtene. Jeg har forventninger, og da blir mitt spørsmål til statsråden: På hvilken måte skal man sørge for at kommunene følger opp dette, hvordan skal man sørge for at kommunene etablerer gode varslingsrutiner? For det må ikke bli slik at man har reist rundt, hatt et dialogmøte regionalt med en rekke kommuner, spist en god lefse og drukket et par kopper kaffe og hatt en veldig hyggelig samtale og blitt enig om alle de gode intensjonene, og så skjer det ikke noe mer. Det må følges opp, og man må ha et system på hvordan det skal følges opp. Jeg vil avslutningsvis få lov til å utfordre statsråden i forhold til finansieringsordningen. Hun sier at kvalitet er et av Husbankens kriterier. Mener statsråden at det er kvalitet det man i dag ser ved bygging av institusjonslignende boligkompleks? Hvis ikke statsråden mener at det er kvalitet – som i alle fall ikke jeg mener – hvordan ønsker da regjeringen å følge opp dette overfor kommunene, slik at det blir slutt på den typen bygging?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-10-26:
På vegne av Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg framsette to forslag. Det er forslag om umiddelbar oppfølging av tiltakene for bekjempelse av voldtekt, slik de er skissert i NOU 2008:4, Voldtektsutvalget, og det er forslag om regularisering av papirløse innvandrere i Norge.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-10-26:
Klima var ikke et stort tema i valgkampen. Vi kan si det sånn at de eneste gangene vi hørte diskusjon om klimapolitikken, var mellom statsråd Borten Moe og statsråd Solheim. Jeg bekymrer meg kanskje litt for at statsministeren var på Borten Mos parti i den diskusjonen som egentlig var. Men så har vi fått beskjed av miljøvernministeren at på grunn av de grusomme handlingene den 22. juli har vi fått utsatt klimameldinga. I en radiodebatt med meg sa miljøvernministeren at den kommer i januar 2012. Mitt spørsmål er: Kan statsministeren love meg at en melding som haster så mye som klimameldinga faktisk gjør, kommer når miljøvernministeren lovet – i januar 2012?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-10-26:
Jeg deler i og for seg statsministerens holdning når det gjelder at det også var mange virkemidler i klimaforliket. Jeg deler nok ikke statsministerens holdning om at det er oppfylt i alle grader – i hvert fall ikke når det gjelder det han nå slår seg på brystet med. Flere punkter kunne jeg ha tilbakevist, f.eks. når det gjelder forskningsbudsjettet og klima. Men det jeg har lyst til å spørre om, dreier seg om at for oss er det viktig at man fortsatt holder fast ved de ambisjonene som lå i klimaforliket. Ambisjonene om at vi faktisk skal gjøre hovedtyngden av jobben vår hjemme, er en veldig viktig del av dette klimaforliket, en veldig viktig del som gjør at Venstre støtter opp under det, og Venstre imøteser en oppfølging av det. Spørsmålet mitt er: Står statsministeren ved det som sto i klimaforliket? Og har han de samme ambisjonene når han nå skal følge opp klimaforliket med en melding, at hovedtyngden av kuttene må tas hjemme, slik at vi ikke sakker akterut i forhold til det internasjonale samfunnet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
På vegne av Mette Hanekamhaug, Åse Michaelsen, Bente Thorsen, Solveig Horne, Kari Kjønaas Kjos, Karin S. Woldseth, Siv Aida Rui Skattem, Åshild Karoline Haugland, Laila Marie Reiertsen og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om et opprør mot voldtektsbølgen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
På NRKs nettsider kan vi lese i dag om at Oslo er voldtektshovedstaden i Skandinavia. Det er i grunnen ikke en statistikk det er særlig ønskelig å toppe. Vi er kommet i en situasjon hvor stadig flere kvinner føler betydelig utrygghet. Mange melder om at de ikke lenger ønsker å gå alene etter mørkets frembrudd. Det er en fallitterklæring for et samfunn som har fokus på likestilling. Det er en fallitterklæring for et samfunn som ønsker å ha fokus på trygghet, når vi nå ser en bølge av overfallsvoldtekter særlig inn over hovedstaden. Det har vært mye fokus på tiltak for å bekjempe voldtekt. Men det er veldig vanskelig å se at regjeringen faktisk har fulgt dette opp. Jeg registrerer også at justisminister Storberget i grunnen fnyser av alle som nå har deltatt i denne debatten de siste par dagene og pekt på utfordringer, pekt på manglende oppfølging. Da synes jeg det er på sin plass å utfordre statsministeren på dette – rett og slett fordi når så mange kvinner uttrykker betydelig grad av utrygghet, er det politikernes ansvar å bidra til at den tryggheten kommer tilbake. Da handler det om å iverksette tiltak, det handler om mer synlig politi – selvsagt – det handler om bedre bruk av DNA-analyser for raskere å kunne finne frem til gjerningsmenn. Det handler selvfølgelig også om det faktum at det dessverre er asylsøkere som er overrepresentert på denne statistikken. Da må man også sette inn tiltak mot denne gruppen. Mitt spørsmål er: Når har regjeringen tenkt å iverksette disse tiltakene, slik at kvinner kan føle større trygghet på gatene, i hovedstaden og i resten av landet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Fremskrittspartiet er veldig glad for at politiet tar denne voldtektsbølgen på alvor, og ut fra den ressurssituasjonen de har, forsøker å gjøre mest mulig. Men det er jo ikke helt presist når statsministeren hevder at regjeringen nå styrker politibemanningen. Det er riktig at politiet har fått tilført midler i neste års statsbudsjett, men det er primært til alle andre formål enn bemanning. Vi er altså i en situasjon hvor sammenliknbare hovedsteder i Skandinavia har betydelig høyere politidekning enn Oslo og Norge. Her går politidekningen ned. Når vi også ser den omvendte utviklingen i forhold til antall gjennomførte voldtekter, er det et tydelig tegn på en sammenheng mellom politidekning og voldsutøvelse. Da er det på tide at regjeringen tar dette inn over seg og erkjenner at politidekningen i Norge er for lav. Det må føre til flere øremerkede midler til å styrke bemanningen, ikke til å styrke alle andre formål.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Nå er det sånn at omstilling gir jo ikke mer vei – investeringer gir mer vei. Det er i grunnen det det handler om – hvorvidt regjeringen er villig til å se på veibygging som en investering, og ikke som en utgift som er tapt for alltid. Når jeg har hørt Liv Signe Navarsete i dag, har hun hørt ut som et ekko av meg og Fremskrittspartiet. Problemet er bare at når Fremskrittspartiet gang på gang har sagt at det går an å tenke annerledes om handlingsregelen og investeringer i oljepenger, har statsministeren kalt det uansvarlig. Når Liv Signe Navarsete er så tydelig i dag på at dette er en nødvendig debatt å ta, dette er en nødvendig endring å gjøre i statsbudsjettet og i synet på investeringer i infrastruktur, er mitt enkle spørsmål til statsministeren: Synes statsministeren at hans statsråd Navarsete er uansvarlig, eller er han interessert i å ta den debatten på litt nye premisser?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg vil først takke representanten Jensen for at hun tar opp et veldig viktig spørsmål. Slik vi nå har det, spesielt i Oslo, skal vi ikke ha det. Voldtekt er en av de mest alvorlige former for vold, for kriminalitet. Det er alvorlig for dem som rammes, for ofrene, men det er også alvorlig for veldig mange andre mennesker, som opplever frykt. Frykt er i seg selv et stort problem for mange, mange mennesker som opplever det ved å bevege seg rundt, f.eks. i denne byen. Derfor er det viktig at vi både diskuterer hva storting, regjering, politikere kan gjøre, hva vi kan gjøre i samarbeid med lokale myndigheter og hva vi kan gjøre samlet, som samfunn for å bekjempe voldtekt. Regjeringen nedsatte for en tid siden et eget offentlig utvalg for å se på tiltak. Det har kommet med sin innstilling, og vi følger nå opp tiltak i tråd med mange av de forslagene, men også i tråd med noen andre forslag. Det ene vi har gjort, er at vi har etablert en egen etterforskningsgruppe for voldtektskriminalitet. Den er knyttet til Kripos, for da får vi også trukket på de ressursene som er der. Den vil bli styrket i budsjettet for 2012, slik at den øker fra åtte til 16 ansatte fra 2010 til 2012. Det andre vi gjør, er å øke politibemanningen i Oslo med flere stillinger. Det tredje som er gjort, er å øke straffenivåene, både maksimumsstraff og minimumsstraff. Oslo politikammer har i tillegg meldt i dag at de vil skjerme sedelighets- og voldsavsnittet for andre oppgaver, slik at de kan konsentrere seg om disse voldtektsforbrytelsene, og i tillegg styrke bemanningen ved det avsnittet. Vi har også gjennomført en DNA-reform som gjør at vi nå samler inn mange flere DNA-prøver, som dermed gir bedre grunnlag for bevisførsel.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Regjeringen mener at politidekningen, antall polititjenestemenn i Norge, er for lav. Derfor har vi over flere år trappet opp innsatsen. Det første vi måtte gjøre noe med, var det at det ble utdannet altfor få politifolk – det var en viktig begrensning for hvor mange politifolk vi kunne ansette. Nå har vi doblet opptaket ved Politihøgskolen, og det betyr at det nå utdannes flere politifolk enn noen gang før. Vi har også økt bemanningen i politiet og vil øke bemanningen ytterligere i 2012, også utover det som kreves for å følge opp f.eks. etterforskningen etter 22. juli. Så der kommer det mer i tillegg til økt etterforskningskapasitet rettet mot voldtektsforbrytelser. Så mener vi at i tillegg til det vi gjør når det gjelder politiet, som er viktig, er det viktig at vi etablerer et samarbeid med lokale myndigheter. Vi ser at noen andre byer har lyktes godt, vi må se hva vi kan gjøre i forhold til samarbeid med utelivsbransje, taxinæring og andre. Jeg er også av den oppfatning at vi må være veldig åpne og ærlige på at selv om det store flertallet av mennesker med utenlandsk statsborgerskap i Norge er lovlydige, er de overrepresentert blant voldtektskriminelle, og det må vi også iverksette tiltak i forhold til.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
For det første er det slik at vi har iverksatt tiltak i år, men vi har også varslet nye tiltak neste år. Det ligger i budsjettet som nå behandles i Stortinget, bl.a. flere stillinger til etterforskning av voldtektsforbrytelser i den egne etterforskningsenheten som er opprettet. Da må Stortinget gjøre de vedtakene for at de pengene kommer på plass. Det er iverksatt tiltak, og det vil bli iverksatt flere tiltak når Stortinget har vedtatt budsjettene. Når det gjelder asylsøkere, er det viktig å understreke følgende: Det store flertallet av asylsøkere følger norsk lov, og det er lov til å søke asyl i Norge. Men det er samtidig helt riktig at i hvert fall når det gjelder overfallsvoldtekter i Oslo, er det en stor overrepresentasjon av folk med utenlandsk statsborgerskap. Det er én av flere grunner til at denne regjeringen har trappet kraftig opp tvangsretur. Tvangsretur har økt kraftig, med over 4 000 tvangsreturnerte. Det øker også antallet frivillige returer. Av dem som er tvangsreturnert, er det en stor andel som har begått straffbare handlinger. Det er ett av mange bidrag for å gjøre noe med dette problemet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg er også helt enig i at vi trenger flere politifolk. Et av de første hindrene vi møtte da vi overtok i 2005, var at den forrige regjeringen hadde satset altfor lite på utdanning av politifolk. Derfor har vi doblet opptaket ved Politihøgskolen. Da tar det noen år å få utdannet nye politifolk. Nå begynner vi å få store nye kull ut, og vi ansetter flere politifolk. I tillegg har vi inngått en avtale med politiet som gjør at det frigjøres nye årsverk. Så ligger det et budsjett i Stortinget nå, som Stortinget har til behandling, der vi øker ytterligere bevilgningene til politiet og bevilgningene til den spesielle enheten som er opprettet for å håndtere voldtektskriminalitet. Så mer politi trenger vi, og mer politi kommer. I tillegg til det må vi følge opp samarbeidet med lokale myndigheter – det bør inspirere oss at noen byer greier det, da må vi også se hva vi kan få til i Oslo. Vi må følge opp i forhold til tvangsretur av folk som ikke har lovlig opphold her i landet – en kraftig økning – og vi skal også følge opp i forhold til etterforskningsmetoder.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg er helt enig i at voldtekt er en veldig alvorlig form for kriminalitet, at det skaper store problemer for dem som utsettes for det, men også for veldig mange andre mennesker som opplever frykt. Derfor mener jeg også at vi skal tenke nøye igjennom om vi kan gjøre enda mer enn det som nå ligger inne i budsjettet for å trappe opp innsatsen mot voldtekt. Én slik mulighet er selvfølgelig å formulere en felles visjon om nulltoleranse. Men nettopp fordi det er et så viktig spørsmål, tror jeg det er lurt at jeg og regjeringen tenker igjennom om det er den måten vi skal formulere det på. Jeg har gjerne en dialog med Stortinget om hvordan vi best formulerer en felles innsats mot voldtekt. Nulltoleranse har vi på andre områder, f.eks. når det gjelder trafikkskadde og mobbing. Derfor er det ikke en fremmed tanke for meg også å ha det når det gjelder voldtekt.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Regjeringens strategi er å fortsette å føre en politikk som sikrer verdiskaping, nyskaping, lønnsomme norske bedrifter og mange arbeidsplasser i Norge. Det at vi har lyktes godt med det så langt, er selvsagt ingen garanti for at vi kommer til å lykkes godt med det i årene som kommer, for det kommer nye utfordringer. Men det er et uttrykk for at denne regjeringen har vist i praksis i seks år at dette er et område som den tar på høyeste alvor og får gode resultater. Det er blitt nesten 300 000 flere sysselsatte i Norge siden vi overtok i 2005. Det er rundt ti ganger så sterk vekst i sysselsettingen under denne regjeringen som under den forrige regjeringen. To tredjedeler av de nye arbeidsplassene er kommet i private norske bedrifter. Så går det opp, og det går ned, men samlet sett er det altså en formidabel utvikling i sysselsetting. Vi har lav ledighet sammenlignet med så godt som alle andre land, og vi har lavere ledighet nå i norsk økonomi med finanskrise ute i verdensøkonomien enn vi hadde under den forrige regjeringen uten finanskrise. Vi skal fortsette å holde orden i norsk økonomi. Det er helt avgjørende for rente, kronekurs og konkurransekraften til norske bedrifter. Vi skal fortsette å føre en pengepolitikk som tar hensyn til stabiliteten i norsk økonomi, og vi skal fortsette å føre en inntektspolitikk med et trepartssamarbeid som bidrar til å trygge konkurransekraften til norske bedrifter. I tillegg til det har vi økt innsatsen kraftig på forskning og innovasjon. Det gir nye bedrifter i Norge, og det gir også omstilling, idet vi nedlegger noe gammelt og skaper noe nytt. Vi har økt investeringene i samferdsel med rundt 100 mrd. kr i denne planperioden sammenlignet med hva den forrige regjeringen la opp til. Så vi gjør mye og legger bl.a. til rette for en enorm økning i antall nyetableringer av små og mellomstore bedrifter, bl.a. gjennom at vi nå setter i verk omfattende tiltak for forenkling, bl.a. avskaffing av revisjonsplikten, som er et viktig forenklingstiltak for små og mellomstore bedrifter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg mener at målet for god konkurransekraft er å ha konkurransedyktige bedrifter og lønnsomme arbeidsplasser, og det har vi. Vi har 300 000 flere av dem nå enn da Høyre styrte. Det er mange ulike måter å måle konkurransekraft på, men hensikten – formålet – med konkurransekraft er at du har lønnsomme bedrifter. Vi har flere lønnsomme bedrifter nå, flere private bedrifter – flere private arbeidsplasser – og vi har hatt en sterkere vekst enn under den forrige regjeringen. Jeg har ikke sagt at det er noen garanti for at vi automatisk får det også i årene som kommer, men det viser i hvert fall at det å holde orden i økonomien, det å investere i nyskaping og forskning, det å fortsette denne regjeringens formidable satsing på forenkling for næringslivet, er tiltak som bidrar til å gjøre det lettere å starte lønnsomme bedrifter – private bedrifter – i Norge. Det har gitt gode resultater, og vi skal fortsette den satsingen. Jeg vil også si at det helt sikkert er land som har lavere lønnsvekst enn Norge, men de har vesentlig høyere arbeidsløshet og vesentlig lavere sysselsetting. Et uttrykk for at norsk økonomi har tålt et høyt lønnsnivå er altså at vi har høy produktivitet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Det korte svaret på det er nasjonalbudsjettet. Der har vi lagt fram en økonomisk politikk som legger til rette for økonomisk vekst, vekst i sysselsetting, også i privat virksomhet i 2012. Hvis Stortinget vedtar statsbudsjettet, nasjonalbudsjettet, vil vi legge fram en politikk – vedta en politikk – som legger til rette for vekst i norsk næringsliv også neste år, også i privat virksomhet. For å utdype det litt handler det f.eks. om å holde orden i økonomien. Det er et veldig viktig spørsmål. Denne regjeringen er enig om hvordan dette skal gjøres, mens opposisjonen er helt uenig om hvordan det skal gjøres. Det handler om å fortsette tidenes opptrapping i satsing på samferdsel, det handler om å fortsette å satse på innovasjon og nyskaping, og det handler om forenkling. Det er ting som ligger inne i våre budsjettdokumenter, det er ting som vi gjennomfører, og som viderefører en politikk som har gitt lav ledighet, høy sysselsetting og god vekst i private bedrifter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg har stor respekt for Statistisk sentralbyrå – jeg har selv vært med på å skrive økonomiske analyser i sin tid, med ansvar for konjunkturtjenestene på Island – og jeg har stor tiltro til deres analyser av konjunktursvingningene i norsk økonomi i dag. Det er helt åpenbart at konjunkturutsatte næringer har hatt en nedgang. Det var jo hele virkningen av finanskrisen og tilbakeslaget i internasjonal økonomi. Nå er konjunkturutsatte næringer noe annet enn privat virksomhet. Det har vært vekst i annen privat virksomhet, selv om det har det vært nedgang i en del konjunkturutsatte næringer. Vi må håpe og tro at internasjonale konjunkturer snur. Vi har lagt fram en økonomisk politikk som gjør at vi kan få til økte investeringer i privat næringsvirksomhet i Norge, slik at det vil føre til ytterligere vekst i privat næringsvirksomhet – både konjunkturutsatt og ikke-konjunkturutsatt privat næringsvirksomhet. Poenget med å vise til de historiske tallene er at denne regjeringen i seks år har vært ansvarlig for en økonomisk politikk som bidrar til å trygge arbeidsplassene, mens opposisjonen sa at vi ville bygge ned privat sektor før valget i 2005.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Kommuner som rammes av ekstra stor nedgang i sysselsettingen, har vi egne retningslinjer for, bl.a. bruk av egne omstillingsmidler. Da får vi sette oss ned og se på om det er aktuelt i disse sakene. Det er jeg helt sikker på at både Kommunaldepartementet og Næringsdepartementet er beredt til, forutsatt at nedgangen i sysselsettingen er så stor at de retningslinjene vi skal anvende, er relevante. For øvrig vil jeg si at det er veldig alvorlig det vi står overfor i internasjonal økonomi, og det kan lett slå inn i norsk økonomi. Det kan ramme oss på tre måter, dels ved at norske bedrifter selger mindre varer og tjenester til utlandet fordi utlendinger kjøper færre varer og tjenester. Kjøper de færre varer og tjenester i utlandet, blir det også færre arbeidsplasser i mange norske bedrifter. Det andre vi ser, er at prisen på det vi selger, kan gå ned. Vi har allerede sett det når det gjelder aluminium, laks og noen andre produkter. Det vil også ramme lønnsomheten i norske bedrifter og true norske arbeidsplasser. Det tredje vi ser, er at hvis det europeiske bankvesenet ikke raskt trygges, kan det også slå inn i det norske bankvesenet. Det er en veldig alvorlig situasjon og fare også for norske arbeidsplasser.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Jeg mener det er helt nødvendig å gjennomføre modernisering og fornyelse i norske sykehus. Det er av hensyn til pasientene. Så skal vi selvfølgelig hele tiden tilstrebe å gjøre det på en måte som er mest mulig i dialog med de ansatte, men jeg tror aldri det er mulig å garantere at omstilling skjer uten noen form for strid og konflikt. Grunnen til at vi trenger det, er at denne regjeringen har satset betydelig på helse. Det er 1,3 millioner flere mennesker som nå utredes og behandles ved norske sykehus enn i 2005. Flere får behandling og flere overlever – det er bra! Vi er det landet i Europa som bruker mest på helse per innbygger, og vi bruker nesten dobbelt så mye penger på helse i Norge som gjennomsnittet i Europa. Vi har den høyeste legedekningen i Norden og ligger blant dem i verden som har aller mest. Likevel har vi ikke et så godt helsevesen som vi ønsker, og det understreker behovet for fornyelse. Det vi gjør i Oslo-området, er en konsekvens av bl.a. at det ikke var fornuftig å ha to helseregioner som dekket sykehusene i dette området. Det førte til en dårlig arbeidsdeling, overlapping av oppgaver og dårlig bruk av ressursene våre til pasientene. Vi fikk et dårligere tilbud enn det vi kan få med en ny organisering, som vi nå altså er i ferd med å gjennomføre. Den andre grunnen til at den omstillingen skjer, er at et enstemmig storting, eller i hvert fall et bredt flertall på Stortinget, vedtok å bygge Ahus. Dermed overfører vi 160 000 mennesker/pasienter til Ahus. Det er klart at det har konsekvenser for Oslo universitetssykehus. Der skal det bli færre pasienter, mens det skal bli flere pasienter på Ahus. Det er alltid krevende å ta ned bemanningen, men det er altså slik at bemanningsnedgangen i Oslo er mindre en bemanningsøkningen på Ahus. Samlet sett er det flere leger, flere sykepleiere og mer behandlingskapasitet for befolkningen i Oslo-området nå enn før omstillingen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Fylkeslegen har tatt opp enkelte forhold og stilt noen spørsmål. Det er klart at hvis det påpekes forhold som bl.a. går på sikkerheten løs, skal det iverksettes tiltak for å håndtere det. Det er sykehusenes ansvar, og det forutsetter jeg at skjer. Men derimot å stanse omstillingen mener jeg er feil fordi det vil føre til at det tar lengre tid før vi lykkes med å gi et bedre tilbud til befolkningen i Oslo-området. Det vil føre til at det tar lengre tid før vi får de resultatene vi er ute etter: Vi gjennomfører det som er konsekvensene av at vi nå ser sykehusene i Oslo-området i sammenheng, og konsekvensene av at vi har bygd et stort, nytt sykehus i Lørenskog, som nødvendigvis får mange nye pasienter bl.a. fra de områdene som før hadde Ullevål, Oslo universitetssykehus, som lokalsykehus.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Svaret på det spørsmålet er nei, og derfor er det viktig at vi gjør to ting. Det ene er at vi bevilger mer penger til sykehusene. Det har denne regjeringen gjort, og det vil regjeringen også gjøre neste år dersom Stortinget vedtar budsjettet. Så vi må ha mer penger til helse – og det er vi i gang med. Men det andre er at vi må bruke pengene bedre. Når Norge er et land som bruker dobbelt så mye på helse som gjennomsnittet i Europa, når vi ligger på topp i Norden i legedekning og har økt kraftig de senere årene, mener jeg også det er viktig å gjennomføre omorganiseringer. Det vi gjør i Oslo, er å få til en bedre arbeidsdeling mellom sykehus. Det er å ta konsekvensene av at vi bygger et stort nytt sykehus, der Stortinget mente at vi skulle overføre 160 000 pasienter. Da må det bli mindre å gjøre ved noen sykehus for at det skal bli mer å gjøre ved andre, der vi altså har økt investeringene. Da mener jeg de omstillingene skal gjennomføres. Men vi skal selvsagt lytte. Vi skal selvsagt høre på innsigelser og ha dialog, men det er noe annet enn å ta en pause eller å stanse omstillingene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Det er fylkeslegens jobb å følge med bl.a. når det gjelder pasientsikkerhet. Hvis han mener det er nødvendig å stille spørsmål, er det også riktig at han stiller spørsmål. Hvis det da ikke er gode svar, skal det iverksettes tiltak. Det er den type tilsynsfunksjoner vi har i norsk helsevesen. Det trenger vi, for selv om totaltallene og totalresultatene i norsk helsevesen er gode, finnes det dessverre altfor mange enkelteksempler på at pasienter ikke får den behandlingen de har krav på. Det er bl.a. grunnen til at denne regjeringen nå har gjort mye mer for å offentliggjøre kvalitetstall når det gjelder sykehusene. Å få mer offentlighet rundt det er en forutsetning for å iverksette tiltak rundt manglende kvalitet og pasientsikkerhet ved norske sykehus. Det gjør vi for nettopp å slå ned på det, enten det er sykehus der det er omstilling, eller sykehus der det ikke er omstilling. Og det er altså slik at selv om vi har enkelteksempler på at ting ikke fungerer, og som vi må gjøre noe med, er hovedbildet det at vi behandler flere pasienter enn noen gang, og at overlevelse og resultatene av behandlingene er bedre enn før.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Det at det er strid rundt en omstilling, betyr ikke nødvendigvis at det er galt å gjennomføre den. Ofte er det slik at omstillinger preges av strid, men i ettertid viser det seg at det var riktig. Så skal vi lytte til fylkeslegen og andre hvis det kan påpekes konkrete feil, og iverksette tiltak mot det. Det er sykehusenes ansvar. Men igjen: Én av grunnene til at vi gjennomfører en omstilling, er at vi har bygget et nytt, fint sykehus på Lørenskog. Det har betydd at det blir mindre behandling ved Oslo universitetssykehus. Antallet døgnopphold ved Oslo universitetssykehus har gått ned med 20 pst. fra i fjor til i år og antallet leger har gått ned med 4 pst. Så det er 20 pst. færre som behandles ved disse sykehusene, mens det er 4 pst. færre ansatte. Det er et uttrykk for at her er det noe kapasitet som bør benyttes på en annen måte. Det er grunnen til at vi kommer til å fortsette overflytting av ressurser, slik at vi får den omstillingen vi er opptatt av å gjennomføre, av hensyn til pasientene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Den meldingen er varslet neste halvår. Jeg tør ikke si akkurat hvilken måned – jeg skal undersøke hvilken måned den er varslet – men den er i hvert fall varslet på nyåret, og da får Stortinget den til behandling. Men jeg har lyst til å understreke at det er en utbredt misforståelse at klimaforliket var et forlik om mål, og så skulle virkemidlene komme i den neste klimameldingen. Det er feil, og det er veldig bra at det er feil, for hele poenget med klimaforliket var at det var et forlik både om mål og om virkemidler, og vi følger opp når det gjelder virkemidlene. For det første har vi gjort det som jeg mener kanskje er noe av det viktigste, og som gir størst klimaeffekt, nemlig at Norge overoppfyller sin Kyoto-målsetting med 10 pst. Det er reelle reduksjoner, og det fører til mindre utslipp av klimagasser – mer enn vi er forpliktet til i Kyoto-avtalen. For det andre har vi økt innsatsen på fornybar energi kraftig, både gjennom det vi gjør gjennom Enova, og også nå gjennom grønne sertifikater. Det kan diskuteres hvor mye reduksjon av utslipp det vil føre til i Norge, men det fører i hvert fall til mer fornybar energi, i tråd med klimaforliket. For det tredje har vi økt investeringene i jernbane kraftig. Vi snakker om nesten en dobling siden vi overtok, og en kraftig økning siden klimaforliket. For det fjerde har vi økt innsatsen når det gjelder klimaforskning, betydelig, også det i tråd med klimaforliket. For det femte har vi gjennomført en omlegging i bilavgiftene, som gjør at vi nå har en klar nedgang i CO2-utslipp når det gjelder kjøp av nye biler. Vi har også innført et påbud om bruk av biodrivstoff, osv. Poenget med dette er at det inntrykket som er søkt skapt – nemlig at det forrige forliket bare var noen mål, og så skulle virkemidlene komme senere – er feil. Vi er i gang med omfattende virkemidler, vi gjennomfører omfattende tiltak, og i tillegg følger vi opp klimaforlikets enighet om tiltak når det gjelder avskoging i utviklingsland og støtte til klimatiltak i utviklingsland.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
For det første er jeg glad for at representanten er enig med meg i at klimaforliket inneholdt mange virkemidler. Jeg er glad for at hun er enig i at vi gjennomfører i hvert fall mange av virkemidlene. Hun mente at vi ikke følger opp når det gjelder klimaforskning. Det er feil, vi har også økt innsatsen på klimaforskning. Det som skaper litt forvirring der, er at det er noen øremerkede midler, og så er det Forskningsrådets frie midler, som brukes til klimaforskning. Samlet sett er det en økning i innsatsen også når det gjelder klimaforskning. Så virkemidlene er fulgt opp. Det betyr at vi også har respektert og gjennomført det forliket vi hadde. Så vil vi komme med en ny melding. Der vil vi – akkurat som det står i klimaforliket – foreta en gjennomgang av virkemidler og det hele for å se hvordan vi kan gå videre. Istedenfor å være veldig opptatt av en regjering som faktisk følger opp klimaforliket, burde kanskje opposisjonen begynne å tenke litt på hva som er deres samlede syn, for nå ser jeg at Venstre åpner for å sitte i regjering med partier som er uenig i klimaforliket. Det er en stor utfordring.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Det er mange tiltak i det budsjettet som bidrar til å redusere utslippene. For det første er det slik at det kommer ytterligere en mer miljøvennlig innretning av bilavgiftene, det har vært et veldig effektivt og godt tiltak for å redusere utslippene av CO2 fra nye biler. For det andre fortsetter vi en betydelig opptrapping på jernbane, som er et virkemiddel for mer miljøvennlig transport. For det tredje har vi lagt til rette for økte investeringer på miljøvennlig teknologi med ulike virkemidler. Og for det fjerde vil jeg si at det vi nå gjør med hensyn til både å fortsette å overoppfylle Kyoto-avtalen og å satse på tiltak mot avskoging av regnskog, er viktige tiltak som vil føre til store reduksjoner i utslippene av klimagasser.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Først til hva klimameldingen var: Det var en melding og et forlik om både mål og virkemidler. Jeg viste til mange konkrete virkemidler. Vi satt og forhandlet om en del av virkemidlene. Enten det er økt satsing på forskning, jernbane, grønne sertifikater, er det også mange andre tiltak, konkrete tiltak og virkemidler, som lå i klimaforliket. Det er – hva skal vi si – uomtvistelig riktig, for det er bare å sjekke i klimaforliket. Når det så gjelder de utslippsframskrivningene som legges fram både i nasjonalbudsjettet og i petroleumsmeldingen, er det helt riktig at de viser økte utslipp. Det er jo nettopp det vi kaller referansebane, som det heter. Det er den banen vi har i utslippene, forutsatt at det ikke kommer ytterligere tiltak. Det er jo grunnen til at vi må diskutere flere tiltak for å få utslippene ytterligere ned. Da kan det bli interessante diskusjoner i mange leirer om det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Virkelighetsbeskrivelsen i spørsmålet er fullstendig feil. Denne regjeringen har iverksatt omfattende tiltak for å redusere utslippene av klimagasser, og da tenker jeg både på dem vi gjennomfører hjemme, og dem vi gjennomfører ute. Det er altså slik at for klimaet spiller det ingen rolle om vi kutter hjemme eller ute. Det avgjørende er de totale utslippskuttene. Når vi overoppfyller Kyoto-avtalen ved å kjøpe kvoter og destruere dem, blir det mindre utslipp, og det blir betydelige reduksjoner. Det er kanskje det enkelttiltaket som gir de største reduksjonene. Når vi satser på å hindre avskoging i utviklingsland, som er et krevende og vanskelig prosjekt – vi kommer helt sikkert til å møte skuffelser der – er det det tiltaket som kan få de største, de raskeste og de billigste reduksjonene i utslippet av klimagasser, dersom vi lykkes med disse skogtiltakene. Nå samarbeider vi også med USA når det gjelder tiltak, f.eks. i Indonesia. Det er svære tiltak, dyre tiltak, som kan gi store reduksjoner raskt. I tillegg jobber vi med ting som vil kunne ta lengre tid, f.eks. innsats på forskning, jernbane og andre ting her hjemme.