Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-12-09:
Regjeringen la i februar 2000 fram handlingsplanen «Vold mot kvinner», hvor det bl.a. foreslås å utrede nærmere spørsmålet om økt personopplysningsvern for personer utsatt for alvorlig vold og trusler. Som en oppfølging av handlingsplanen og Ot.prp. nr. 40 for 1999-2000 om tiltak for å beskytte aktørene i straffesaker mot trusler og represalier, ble det av Justisdepartementet høsten 2000 – og da hadde vi en annen regjering, Stoltenberg-regjeringen, mens det først var Bondevik I – nedsatt en arbeidsgruppe til å utrede spørsmål om eventuelle endringer i reglene om vern av personopplysninger for å styrke beskyttelsen av trusselutsatte personer. Gruppen foreslo at det skulle etableres en adgang for personer i svært spesielle og utsatte situasjoner til å få tildelt nytt personnummer – en fiktiv identitet. Departementet foreslår i proposisjonen endringer i politiloven som kan bidra til å gi trusselutsatte personer et bedre vern. Det er imidlertid et paradoks at det er den truede som på denne måten må bære byrden ved å måtte tåle store inngrep i sitt dagligliv og sin faktiske bevegelsesfrihet, og ikke den eller de personene som faktisk forårsaker den uholdbare situasjonen. Forslaget går ut på at det i ekstraordinære tilfeller skal åpnes adgang for en truet person til å etablere fiktiv identitet, dvs. at vedkommende kan få tildelt et nytt fødselsnummer. Samtidig kan det innvilges navneendring og for øvrig foretas så omfattende endringer i de øvrige opplysninger som er registrert i folkeregisteret, som man finner påkrevd. Det vil ikke via folkeregisteret være mulig å koble de nye personopplysninger til vedkommendes reelle identitet. Det foreslås at rett til å benytte fingerte personopplysninger også kan gis andre som bor i samme husstand som den trusselutsatte. Dette innebærer i prinsippet at også barn kan benytte fingerte personopplysninger, og dette vil normalt være en nødvendighet dersom barna bor sammen med den trusselutsatte. Det er knyttet en lang rekke ulemper og praktiske problemer til et identitetsbytte. Departementet foreslår derfor at vilkårene for å benytte fingerte personopplysninger skal være at en person er utsatt for alvorlige trusler, og at andre beskyttelsestiltak ikke anses å kunne gi personen tilstrekkelig vern. Spesielt viktig er det imidlertid at et så vidtgående tiltak som dette benyttes i forståelse med den trusselutsatte, og slik at ulempene kan reduseres. Slike tiltak bør dessuten benyttes sammen med tiltak som begrenser handlingsfriheten til den som utøver vold og/eller framsetter trusler, f.eks. besøksforbud, og også i sammenheng med det som flere har tatt til orde for her tidligere i dag, rett behandlingstilbud på rett måte til personen som ikke kan mestre sin aggressivitet og sitt sinne. I forslaget legges det opp til at det er Politidirektoratet som skal avgjøre om en person skal gis tillatelse til å benytte fingerte personopplysninger. Politidirektoratet gis en rekke oppgaver og fullmakter i forbindelse med saksbehandlingen, og skal også bistå den som har fått ny identitet. Retten til bistand fra Politidirektoratet må være reell, dvs. lett tilgjengelig, adekvat og tilstrekkelig. Politidirektoratet skal også bistå offentlige myndigheter eller private rettssubjekter som har et rettmessig behov for å komme i kontakt med vedkommende. Før lovforslaget kan tre i kraft, er det flere praktiske spørsmål som må avklares med andre myndigheter. Dette gjelder ikke minst i forhold til skatte-, lignings- og trygdemyndighetene, hvor det kan være behov for regel- og rutineendringer. Ved tildeling av fiktiv identitet må det påses at fullbyrdelse av løpende og eventuelt framtidige rettskrav mot vedkommende kan gjennomføres til tross for identitetsbyttet. Det er også viktig at vedkommende oppebærer sine trygderettigheter, og at dobbeltutbetalinger unngås. Særskilte problemstillinger reiser seg ved tildeling av fiktiv identitet til personer som har barn med forfølgeren. Spørsmål om gjennomføring av bl.a. samværsrett og bidragsplikt må avklares. De samme problemstillingene gjør seg gjeldende dersom den trusselutsatte har omsorg for barn som hun har med andre enn forfølgeren, idet disse barnas far vil ha krav på informasjon og samvær med sine barn. Dette kan bety en trussel mot den sikkerheten den fiktive identiteten skulle ivareta. Jeg har merket meg at komiteen ønsker at Regjeringen skal komme tilbake med vurdering av forslag fra arbeidsgruppen, som jeg nevnte innledningsvis. Arbeidsgruppen har bl.a. foreslått at færre personer enn i dag skal ha tilgang til opplysninger under kode 6, og at beslutningsmyndigheten om adressesperre overføres fra registermyndigheten til politiet i saker hvor det er hensiktsmessig. Den foreslo også at adressesperring, som i dag kan besluttes for inntil ett år, utvides til en periode på inntil tre år når det er politiet som treffer beslutningen. Som det framgår av proposisjonen, er dette spørsmål som det arbeides videre med. Jeg ser svært positivt på gruppens arbeid og følgelig også på det som kommer fram ved komiteens forslag, som dekker de ulike sider ved gruppens arbeid, og som det er referert til tidligere i debatten. Jeg har også merket meg at komiteen ønsker at Regjeringen skal vurdere å nedsette et utvalg, eventuelt sette i gang et forskningsprosjekt for bl.a. å undersøke fellestrekk mellom personer underlagt adressesperring kode 6, hva som har vært de utløsende årsaker for å velge en slik løsning, og hvordan ordningen fungerer i praksis. La meg i tillegg avslutningsvis føye til at trusselutsatte personer kan være, som flere har pekt på, mennesker som er utsatt for brutal og organisert kriminalitet. Jeg synes det er et tankekors at vi ikke har en bredere debatt i landet vårt om også denne siden av kriminalitetsbildet. Vi har i dag med rette viet oppmerksomhet til kvinner som utsettes for vold, og det har også med rette vært hovedtemaet i denne debatten. Men den organiserte kriminaliteten som er usynlig for de fleste, som knapt nok finnes som tema i den rettspolitiske debatt, utfordrer mye av oss, fordi den representerer sosial brutalitet og kynisme. Vi vet at de som tør si fra, kan være i livsfare, eller i hvert fall bli utsatt for helseskade på en slik måte at de bringes til taushet. Vi har sett for mange rettssaker hvor folk plutselig akutt glemmer eller endrer forklaring der meget alvorlig kriminalitet har vært involvert. Derfor bør man se forslaget om fiktiv identitet, og også andre praktiske tiltak som har kommet, som en beskyttelse av vitner i slike sammenhenger. Man bør se på forslagene om fiktiv identitet i sammenheng med vitnebeskyttelsesprogram som Politidirektoratet har fått i oppdrag fra Justisdepartementet å iverksette. Man bør også se det i sammenheng med det nordiske samarbeid som er innledet for at vitner om nødvendig kan omplasseres mellom nordiske land. Jeg vil også gjøre oppmerksom på at det er innledet et vitnebeskyttelsesprogram også i en bredere sammenheng i Europa. Men det sier seg selv at hvis vitner skal flyttes på geografisk, må de flyttes på i en sammenheng hvor det er sosialt og kulturelt naturlig, og hvor man ikke stikker seg ut på en uvanlig måte. Derfor legger jeg stor vekt på disse vitnebeskyttelsesprogrammene. Jeg vil gjerne si på slutten av denne debatten at vi i tilknytning til de perspektivene vi har reist i debatten om kampen mot vold, kampen mot vold i samliv, kampen for å beskytte vitnene i innsatsen mot organisert kriminalitet, også nærmer oss det temaet som heter moderne slavehandel, eller som av en eller annen grunn kalles «trafficking». Denne moderne slavehandelen krever også at vi er åpne for på gitte vilkår å kunne gi beskyttelse til dem som tør å si fra, for å eksponere de kyniske bakmennene. For disse bakmennene har gått fri så lenge at det er på tide at vi retter søkelyset mot dem. Derfor er det heller ingen tilfeldighet at det i budsjettproposisjonen for neste år, det budsjettet som ble behandlet sist torsdag, står at de enhetene i Politiet som er opptatt av organisert kriminalitet, skal, i tillegg til kampen mot narkotikakriminalitet, i kampen mot alvorlig smugling av sprit og mot hvitvasking av penger også være opptatt av den moderne slavehandel, den slavehandelen som skjer med kvinner og barn. Temaet som har vært det tyngste i lovsaken, som komiteen med rette har utvidet når det gjelder arbeidsgruppens forslag, fiktiv identitet, vil altså også kunne være et viktig virkemiddel. Det er et virkemiddel som vil bringe Norge inn i en kamp mot den organiserte kriminaliteten og den sosiale råskapen som eksisterer, som vi må ta på største alvor, slik at mennesker som tør si fra, som tør bære vitneansvaret, har en sjanse. Vi som representerer justismyndighetene, enten vi sitter i min posisjon, representerer justiskomiteen i Stortinget eller representerer deler av den alminnelige offentlighet, må vite at uten vitner har vi ingen sak. Med tause mennesker kan overgriperne fortsette. Med tause mennesker kan de kriminelle fortsette. Med tause mennesker kan de organisert kriminelle fortsette. Jeg vil gjerne si det slik: I kampen mot disse kriminelle må man bruke harpun – for å låne et uttrykk fra representanten Bastesen. Man skal ikke bruke trålpose, men harpun. Fiktiv identitet er en mulighet for at de som skal hjelpe slik at harpunen treffer rett, får en sjanse til å bidra til at harpunen kan bli tatt i bruk mot denne kriminaliteten.