Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg vil takke komiteen for en god innstilling, og jeg kan forsikre representanten fra Fremskrittspartiet om at mindretallets merknader er lest. Jeg er enig med andre representanter som har sagt at det er en helhet i dette, og i representanten Høybråtens påpekning av at det har vært en bred norsk enighet om politikken overfor disse landene over tid, og at den står seg. Jeg tror dette er et av de eksemplene hvor den brede enigheten om utenrikspolitikken faktisk kan måles i hvordan politikk blir gjennomført, fordi vi har vært i stand til å gjennomføre lange linjer i prosjektsamarbeid, vi har vektlagt visse områder, og vi har hatt dyktige folk blant parlamentarikere og diplomater i regjering som har hatt langvarig erfaring og nettverk. Det tror jeg gjør at vi spiller en større rolle i denne regionen enn vi med vår størrelse og plassering ellers skulle gjort. Det er også interessant at denne debatten finner sted parallelt med et historisk besøk til Norge. Det er det første besøk til Norge av en statsminister fra Kosovo, som om kort tid undertegner en samarbeidsavtale med den norske statsministeren, og som gir uttrykk for at dette samarbeidet også finner en mer normal gjenge. Ellers er det slik at når vi vurderer den arabiske våren, som nå er blitt høst og er på vei inn i kald vinter, stiller noen spørsmål om hvor lang tid dette vil ta. Da kan det være verdt å minne om at det som nå ennå er på Vest-Balkan, er en etterdønning av Sovjetunionens sammenbrudd, de store endringene i Europa og Jugoslavias oppløsning. Om 1990-tallets isolasjon er over – jernteppet som skilte naboer, er borte, og begrepet «Vest-Balkan» kanskje også er på vei mot parentesen – så har vi med denne meldingen forsøkt å vise langsiktige utviklingstrekk som vi vil bygge videre på i vår politikk. Jeg er glad for at komiteen har gitt bred støtte til de hovedgrepene. Vi har også forsøkt nå etter disse årene med erfaring å gjøre et skille mellom land der det er naturlig å trappe ned tradisjonelt utviklingssamarbeid, og land hvor vi ønsker å opprettholde det. Jeg er også glad for at det har møtt forståelse i komiteen. Jeg mener at det er et godt tegn at vi har vært i stand til å nedprioritere pengebruken i denne regionen. Det viser at vi kan flytte ressurser over til andre områder. Samtidig er utfordringene mange – meldingen er tydelig og åpen på det, og merknadene bygger også opp under det – fra Slovenia, som i dag er integrert, til Kroatia, som er på vei mot EU, og andre land som blir stående igjen. Dette er høyt på EUs dagsorden. Utenriksministermøtene nå utover i desember – utenriksministermøtet 5. desember og rådsmøtet 9. desember – skal ta viktige beslutninger om holdninger til bl.a. Serbia og Kosovo. Det viser etter mitt skjønn at EUs rolle på Vest-Balkan kanskje er en av hovedsakene for EUs utenrikspolitikk, og på det området står det veldig store oppgaver igjen å gjennomføre. Det er interessant å høre statsministeren fra Kosovo omtale betydningen av et rammeverk for utvikling av lovgivning i sitt land opp mot en europeisk standard. Under middagen med norske parlamentarikere og diplomater i går understreket han forskjellen på hvor Kosovo sto i forhold til land sør for Middelhavet som gikk gjennom forandringer, ved at de ikke hadde denne malen å sammenligne seg med. Bistanden i 2011 er på ca. en halv milliard kroner, og det er samlet sett en nedtrapping som også vil gå videre. Jeg merker meg den vektleggingen som komiteen understreker for hvor vi bør satse videre fremover, og det er da stikkord som kapasitetsbygging, rettsstat, kamp mot korrupsjon og denne veldig, veldig alvorlige utviklingen med internasjonal kriminalitet. La meg si det slik at hvis det er ett område hvor meldingen ikke klarer å være tydelig nok, fordi vi beskriver fenomener som vi normalt ikke omtaler i regjeringsdokumenter, så er det den internasjonale kriminalitetens ringvirkninger og hvordan den perverterer nesten alle deler av et samfunns virkemåte. Én ting er hva man kan lese fra åpne kilder, en annen ting er hvordan samfunnssystemene ellers fungerer. Det minner oss vel på betydningen av å være på vakt mot det også i vårt eget land, men også i disse landene som nå går gjennom store forandringer. Jeg er enig med komiteen og saksordføreren i at Bosnia-Hercegovina er i en særstilling når det gjelder bekymring. Hvorvidt Norge skal ta initiativ til å lage et nytt Dayton, har ikke meldingen gått inn for. Representanten peker på et viktig forhold, at det var vel en avtale som sluttet krigen, men ikke skapte freden, og at det er en stillstand i den politiske utviklingen der som er urovekkende. Norge var pådriver for at Bosnia-Hercegovina skulle få PfP-status i NATO. Det var en vanskelig diskusjon. Vårt syn var at det var bedre å få det vedtaket fattet, slik at man kunne gå i gang, men først når de hadde oppfylt standarder for å kunne delta, snarere enn å si at de først måte oppfylle standardene før de kunne få komme på innsiden. Realiteten er vel at de har kommet på innsiden, men ikke har oppfylt standardene, og derfor står dette samarbeidet ganske stille. Det er ikke vår vurdering at vi her står overfor en umiddelbar krigsfare, men det er allikevel en sterkt urovekkende situasjon. Representanten Høybråten var opptatt av det diplomatiske nærværet. Jeg kan forsikre om at vi er opptatt av å ha god kapasitet til å følge alle landene, særlig dem vi følger opp aktivt. Det kan hende han da også indirekte siktet til at vi nå avvikler vår ambassade i Makedonia. Det vil vi gjøre i trygg visshet om at vi har kapasitet til å følge opp den porteføljen vi har i det landet. Fortsatt er det slik at Norge, så vidt jeg har brakt på det rene, er tyngre representert i denne regionen enn våre nordiske naboland. Jeg tror vi kan klare å innrette oss på en måte som gjør at vi dekker godt landene med én stasjon mindre der. Så altså: Utvikling av rettsstat, kamp mot korrupsjon, styrking av uavhengige kontrollorganer, forsvarsreform, forsvarssamarbeid og stimulering til innovasjon og sysselsetting, styrking av det sivile samfunn, er stikkord, og det gjennomgående temaet er kapasitetsbygging. Jeg er glad for at dette har fått tilslutning fra komiteen. Til sist er det naturlig å nevne det temaet som nå diskuteres i EU, og også her i Oslo i disse dager, nemlig forholdet mellom Serbia og Kosovo – et av de uløste temaene. Jeg syntes det var interessant å merke meg at den kosoviske statsminister la vekt på at løsningen på det over tid ligger i den europeiske og atlantiske integrasjonen. Det gjør det altså mulig å se på grenser, ikke som sperrer, men som noe som kan åpne, hvor de europeiske rettighetene som både individer og stater får, kan bygge ned mange av de motsetningene som ligger der. Det er en prosess Norge vil støtte, selv om vi ikke er medlem av EU. Realiteten er at land som Slovenia og Kroatia er kommet til å stå oss nær, fordi vi er partnere i EØS, og sånn sett vil vi følge denne utviklingen nøye, også i nært samarbeid med Den europeiske union.