Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Under finanskrisen har det, som vi har vært inne på en rekke ganger, vært satt inn kraftige tiltak i dette landet for å sikre oss mot høy arbeidsledighet og tap av kompetanse og konkurransekraft. Tiltakene har virket, og selv om usikkerheten fremdeles er der, er Norge på vei ut av finanskrisen. Saken vi behandler i dag, omfatter bl.a. ordninger som har hatt og har stor betydning for industri og annet eksportrettet næringsliv, med tanke på hvordan de har greid seg under finanskrisen. Vi behandler også virkemidler som skal være med på å trygge verdiskaping og utvikling i framtidens Norge. Jeg vil omtale noen av virkemidlene. Dette gjelder spesielt områder der opposisjonen har lagt inn merknader. Garanti-instituttet for eksportkreditt, GIEK, har hatt en stor aktivitetsøkning i 2008 og 2009. Dette er et av de mest sentrale tiltakene i Regjeringens politikk for å motvirke finanskrisens innvirkninger på eksportrettet næringsliv. Det er derfor positivt at det foreslås å videreføre den utvidede garantirammen under ordningen. Det er fremdeles stor usikkerhet knyttet til verftsindustrien og offshore- og leverandørindustrien, og dette gjør det helt nødvendig fremdeles å opprettholde høy beredskap. Innenfor GIEKs virkeområde er det foreslått en garantiordning for langsiktige kraftavtaler til kraftkrevende industri. Denne ordningen innebærer at GIEK innenfor EØS-avtalens rammer skal kunne gi garantier på kommersielle vilkår for kraftintensiv industris kjøp av kraft. Dette er til erstatning for de myndighetsbestemte avtalene vi ikke lenger har anledning til å anvende. Arbeidet med denne ordningen har pågått over lang tid og har vært komplisert å få til. Nå har det kommet på plass en ordning som både industri og fagbevegelse er tilfreds med. Ordningen omfatter virksomheter innenfor trelast, trevare og treforedling, kjemiske produkter og metaller og vil være med på å sikre at kraftkrevende industri fortsetter sin utvikling i Norge. I deler av landet utgjør denne industrien tilnærmet hele det eksportrettede næringslivet. Derfor er jeg tilfreds med den garantiordningen som nå kommer på plass, og jeg må si at jeg med en viss undring leser merknadene fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i sakens anledning. Et annet område jeg vil omtale, er Fondet for forskning og nyskaping. Når vi snakker om utvikling innenfor næringsliv og samfunnsliv, er forskning og utvikling noe av det mest sentrale elementet. Vi har de siste årene satset kraftig på nettopp dette området. I vår behandlet vi forskningsmeldingen, Klima for forskning, som la føringer for prioriteringene innenfor forskningsfeltet. Til neste år øker fondskapitalen i Forskningsfondet med 5 milliarder kr, og fondet er nå på 77 milliarder kr. Det betyr at fondet kan bidra til økt innsats innenfor forskning og utvikling. Innenfor forskningsmiljøene har mangelen på nytt og oppdatert vitenskapelig utstyr vært etterlyst. For å sikre dette øremerkes to tredjedeler av den økte avkastningen til formålet. Det er bra. Forskning og utvikling vil være helt sentralt i utviklingen av Norge som kunnskapsnasjon, og det er ingen tvil om at dette fortsatt vil være et satsingsområde for oss. Jeg er tilfreds med at vi har opprettet regionale forskningsfond. I motsetning til Fremskrittspartiet tror ikke jeg at opprettingen av disse fondene vil føre til en ytterligere fragmentering av forskningsinnsatsen i Norge. Tvert imot tror jeg det er helt nødvendig at også forsknings- og utviklingsarbeid blir mer sentralt i hele landet. Vi er avhengig av utvikling i både næringslivet og samfunnslivet uansett hvor vi bor, ikke minst er det et savn at vi ikke har mer praksisnær forskning innenfor sentrale områder som helse, omsorg, barnehage og skole. Ved å få mer forskning også regionalt vil det kunne bidra til utvikling innenfor velferdstjenestene våre. Regionalt initierte forskningsprosjekter kan også gjøre det mulig i neste omgang å delta i nasjonale og internasjonale forskningsprosjekter. Det regionale nivået – om det så er fylkeskommunen, regionale høyskoler eller andre forsknings- og utviklingsmiljøer – har større oversikt over det som foregår i det lokale og regionale næringslivet, enn et sentralt forskningsmiljø vil ha. På den måten tror jeg at de regionale forskningsfondene kan bidra til at også næringslivet i distriktene driver mer med forsknings- og utviklingsarbeid. Det er nødvendig om vi skal nå den langsiktige målsettingen om at 3 pst. av BNP skal gå til forskning og utvikling. Det er jo noe som opposisjonen også fremholder som viktig. Regjeringspartiene slutter seg til forslagene i proposisjonen og mener at de satsingene som gjøres til neste år er med på å støtte opp under utvikling i næringsliv og i samfunnsliv. Vi er tilfreds med at det fremdeles er stort fokus på finanskrisen og oppfølgingen av den, slik at vi unngår stigende arbeidsledighet og tap av kompetanse og konkurranseevne.