Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-24:
Denne rapporten omfatter mange selskaper. Det er foretatt ni utvidede kontroller. Det rettes en del kritikk mot en del departementer. Ingen av de statsrådene det gjelder, er til stede i salen, så jeg håper det er god formidlingsevne i byråkratiet og i den politiske ledelsen, for det er viktig at det som er av kritikk, følges opp. Hvis jeg skal uttale meg litt generelt om funnene, gir de inntrykk av at det fortsatt er mye å hente på at kontrollen med selskapene underlagt diverse departementer er profesjonell og konsekvent og langsiktig nok. Det er varierende grad av kontroll. Riksrevisjonen deler sin kritikk inn i svak oppfølging av sektorpolitiske mål, at eierskapsutøvelsen ikke er tilstrekkelig tilpasset selskapenes egenart, og at det er svak avkastning i flere selskaper som allikevel har forretningsmessige mål. Det er delvis sammenfallende kritikk her. Jeg kan ta som eksempel kritikken mot NSB for at de har opprettet – og stadig oppretter – Nettbuss-ruter, som allikevel ikke påvirker andelen av kollektivtrafikken og på toppen av det hele heller ikke tilfredsstiller NSBs krav til lønnsomhet. Hvorfor gjør man det da? Det er det grunn til å stille spørsmål om til samferdselsministeren. Men det skjer åpenbart med styrets godkjenning og uten at det er samsvar mellom de målsettinger som er satt av Stortinget, og de målsettinger som følges i selskapet. Det er også en kritikk for manglende lønnsomhet knyttet til Mesta. Etter flere år har det selskapet nå fått omstille seg, og nå er det på tide at selskapet viser lønnsomhet. Det har statsråden i høringen sagt at han vil følge opp. Det er en formulering som stadig gjentas i Stortinget, uten at vi alltid kan registrere at det følges opp året etter. Men i forhold til Mesta er det en samlet komité som uttrykker betydelig utålmodighet. Når det gjelder Statkraft, er det også uttrykt – og det ble samtidig tatt opp i høringen – at Statkraft har et mål om at inntektene fra selskapet, som er betydelige, skal komme fellesskapet til gode, altså formidles gjennom statsbudsjettet, og at det skal være en betydelig pengemaskin etter hvert. Det har vært kritisert at Statkraft har investert i ny virksomhet i andre land og i andre produksjonsformer enn vannkraft. Det er vel og bra hvis det hadde gitt et utbytte som sto i forhold til utbyttet for øvrig i selskapet. Det gjør det ikke, og det er også en kritikk fra Riksrevisjonen som understøttes av komiteen. Det er i det hele tatt en samlet komitéinnstilling som avleveres, bare med en liten dissens, som jeg skal komme tilbake til. Men på ett område har jeg lyst til å dvele litt ved komiteens enstemmige merknader: Komiteen sier at statsrådens oppfatning er at Statoil tar sitt samfunnsansvar på alvor, og at statsråden – i høringen – mente at selskapet på dette området er blant de ledende aktørene i sin bransje. Statsråden sa i høringen: «Man rapporterer på en frivillig, internasjonal standard. Den standarden forutsetter ikke at man skal rapportere på alle indikatorer(...) (...) Videre sa statsråden: «Vår vurdering er at Statoil presterer godt på sitt samfunnsansvar(...) (...) Komiteen uttalte seg om denne replikkvekslingen i høringen ved å si følgende: «Komiteen kan ikke se at det er samsvar mellom eierskapsmeldingens ambisjoner og statsrådens holdning.» Det er en relativt utilslørt kritikk. Om statsråden føler seg berørt, eller om Statoil er berørt, skal jeg la være ukommentert i den sammenhengen. Men det er politisk sett i alle fall en kritikk som retter seg mot statsråden. Det er én dissens, og det gjelder et tema som ikke er tatt opp i Riksrevisjonens rapport, fordi det skjedde etterpå, og det er helt naturlig. Det gjaldt konflikten mellom næringsministeren og Telenor, som i sin konsekvens førte til styrelederens avgang i Telenor. Det gjaldt Telenors eierskap i A-pressen og dermed indirekte deres påvirkning på muligheten for at TV 2 ble solgt til et dansk selskap. Med andre ord ble forkjøpsretten – som hadde ligget der i mange år – benyttet. Dette var en inngripen fra statsråden som flertallet i komiteen – som representerer mindretallet i Stortinget, altså opposisjonspartiene – sier følgende om: De sier at det er viktig at styringen skjer på en langsiktig og forutsigbar måte og ikke skjer på innskytelser fra eier. En samlet komité sier at Telenor skal styres etter prinsipper som er klart definert i eierskapsmeldingen, på forretningsmessig grunnlag, og at hovedkontoret og sentrale forsknings- og utviklingsaktiviteter forblir i Norge. Komiteen sier: «Komiteen understreker at departementets eierskapsutøvelse må skje innenfor disse rammer.» Så langt en enstemmig innstilling. Det er min oppfatning at statsrådens inngripen i denne konkrete saken skjedde uten dekning i eierskapsmeldingen. Det har aldri vært uttalt at et teleselskap i Norge – gjennom sitt eierskap i et annet selskap – indirekte skal sørge for at forkjøpsretten, som er inngått i selskapets avtaler, ikke kommer til anvendelse, og at selskapet skal sørge for at kulturinstitusjoner – i dette tilfellet en tv-kanal – forblir i norsk eie. Dette var heller ikke – så vidt jeg minnes – noe vesentlig tema da eierskapsmeldingen ble drøftet i Stortinget – ikke bare det, det var ikke et tema i det hele tatt. Men statsråden har uten videre tatt for gitt at Stortinget mener det han selv mener i denne saken. Jeg har dermed latt den kritikken ligge, som også flertallet i komiteen omtaler i sin innstilling, som går på at kommunikasjonsformene mellom selskapets styre og statsråden bør skje på kanskje andre måter enn gjennom SMS-meldinger og telefonsamtaler, etter at beslutninger er fattet i selskapet, og etter at avgjørelsene i realiteten var tatt. Det lar jeg ligge, siden statsråden har tatt en slags selvkritikk når det gjelder dette, om at kommunikasjonsformene kan være bedre, mer forutsigbare og mer langsiktige. Det er det verdt å følge opp. Jeg gjentar: Eierskapsmeldingen har ikke forutsatt at Telenor har særlige oppgaver innenfor norsk tv eller kulturpolitikk for øvrig.