Trond Helleland (Høyre), 2002-06-10:
Saksordfører Finn Kristian Marthinsen har på en glimrende måte redegjort for regjeringspartienes standpunkt. Jeg vil knytte noen kommentarer utover det. Det er alltid hyggelig å dele ut gaver, selv om det er lenge til jul – og kanskje enda viktigere her i Stortinget: lenge til høstens budsjettbehandling. Saken i dag har to komponenter: fjerning av egenandelen og heving av inntektsgrensen for å kunne få fri rettshjelp. Det er særlig forslaget om å fjerne egenandelen vi i Høyre reagerer mot. I debatten om fri rettshjelp 25. mai 2000 uttalte saksordføreren, Ane Sofie Tømmerås, fra Arbeiderpartiet: «Egenandelen vil først og fremst være et signal til brukerne om at det faktisk koster å benytte seg av rettshjelp, og er et forsøk på å hindre overforbruk fordi man selv til en viss grad blir økonomisk belastet.» Dette resonnementet kan jeg helt og fullt stille meg bak. Det gjorde også en samlet justiskomite for to år siden. Men noe har skjedd – Arbeiderpartiet er ute av regjeringskontorene, og lysten til å skåre billige poeng, som kan bli dyre penger for staten, er stadig økende. I debatter utenfor denne sal har Arbeiderpartiets talskvinne, Gunn Karin Gjul, poengtert at Arbeiderpartiet går inn for dette for å rette opp forskjeller i Norge, for å hjelpe de fattige – noe hun også poengterte i sitt innlegg i sted. Det er ifølge Justisdepartementet slik at 2 106 331 innbyggere over 18 år vil komme inn under inntektsgrensen på 250 000 kr, som Arbeiderpartiet og SV foreslår. Denne regjeringen tar Fattig-Norge på alvor, men da må en ikke ty til ytterligheter som å hevde at over halvparten av landets innbyggere er så fattige at de har krav på fri rettshjelp. Hvorfor tar ikke Arbeiderpartiet skrittet fullt ut og foreslår at alle som ikke betaler toppskatt, skal få fri rettshjelp? Det Regjeringen har gjort i denne saken, er å foreslå en moderat økning i egenandelen for fri rettshjelp, samtidig som det er foreslått betydelige forenklinger i systemet. Dette er i tråd med de anbefalinger en samlet justiskomite gjorde i Innst. S. 181 for 1999-2000, en innstilling som ble behandlet for to år siden. Etter vår mening har egenandelene en viss preventiv effekt. De kan virke som en terskel som kan hindre unødig gjentatt bruk av ordningen med fri rettshjelp, og samtidig hindre at saker blir mer omfattende enn nødvendig. For å si det enkelt: Nabokrangler bør søkes løst andre steder enn i rettssalen. Det andre punktet som er oppsiktsvekkende med dagens sak, er at flertallet foretar budsjettbehandling midt i året. Det begynner nesten å bli en vane i dette stortinget. Flertallet pålegger Regjeringen å øke inntektsgrensen til 230 000 kr. Arbeiderpartiet og SV foreslår til og med en økning til 250 000 kr. En økning til 230 000 kr vil med samme saksmengde som i dag, koste 28 mill. kr – og forslaget til Arbeiderpartiet og SV vil koste 57 mill. kr – mer enn i dag. Det er grunn til å legge til at det er med dagens saksmengde. Hvis man får et gratis gode, må man tro at det blir mer etterspurt og at antall rettssaker vil øke – noe Gunn Karin Gjul håpte ville bli en konsekvens av dette – med de konsekvenser det vil få for andre behov i justissektoren og for domstolskøene. Regjeringen har fulgt opp det oppdraget det forrige storting gav: forenkling av ordningen med egenandelen. Flertallet svarer med å innføre et nytt prinsipp: fri tilgang til rettshjelp for over halvparten av landets befolkning. Det blir interessant å følge utviklingen i antall nye saker. Det blir interessant å følge med på om lavt prioriterte saker nå blir dyttet inn i rettssystemet og dermed fortrenger viktige saker.