Bent Høie (Høyre), 2010-01-14:
Legemidler og medisinsk behandling redder liv og helse, det lindrer og helbreder. Helt siden Hippokrates innførte terapeutiske prinsipper 400 år f.Kr., har legemidler forandret samfunnet og også gitt oss nye muligheter. Utviklingen av nye legemidler har nesten utryddet sykdommer som tidligere la land øde. Medisinsk utvikling har gitt mennesker lengre liv og bedre livskvalitet. Det er i hovedsak legemiddelindustrien selv som har drevet denne utviklingen videre. Legemiddelindustrien framstilles ofte i et negativt lys. Det er et paradoks, siden vi er totalt avhengig av at noen tjener penger på å utvikle nye legemidler. Kan vi tenke oss et system der utviklingen av legemidler skjedde i statlig regi? Da er jeg overbevist om at de fleste av de legemidlene vi kjenner i dag, bare hadde vært framtidsscenarioer. Vi skal fortsatt ha et kritisk blikk på denne industriens virksomhet, men vi skal ikke bare ha et kritisk blikk. Sist Høyre var i regjering, ble det foretatt store endringer i legemiddelpolitikken. Dette presset prisene på legemidler i Norge ned. Legemiddelindustrien ble også utfordret på etikk og forholdet til helsevesenet. Den utfordringen tok industrien. Etter min oppfatning er det gjort mye for å rydde opp. Systemene er blitt mer transparente, og det er klarere retningslinjer for hvordan de markedsfører seg mot helsevesenet. Jeg mener derfor at legemiddelindustrien nå kan møte den norske offentligheten med et løftet hode. Sist Stortinget behandlet legemiddelpolitikken helhetlig, var i forbindelse med at den forrige borgerlige regjeringen la fram legemiddelmeldingen i 2005. Da sluttet Stortinget seg til tre mål med politikken: tilgjengelighet uavhengig av brukerens økonomi, riktig bruk – både faglig og økonomisk – og rimeligst mulig legemidler for samfunnet. Når det gjelder riktig bruk faglig, vil jeg vise til den interpellasjonsdebatten om dette som Høyres Elisabeth Røbekk Nørve reiste i Stortinget før jul. Den viktigste målsettingen for legemiddelpolitikken er å sikre at norske pasienter har god tilgang til effektiv behandling. Målet er først og fremst riktig bruk av legemidler, ikke minst mulig bruk av legemidler. Undersøkelser viser at Norge har et moderat forbruk av legemidler sammenliknet med andre land. På flere områder ser vi at norske pasienter ikke har like rask og god tilgang til nye behandlingsformer som pasienter i andre vestlige land. Stortinget sluttet seg i 2005 bl.a. til en etappevis overføring av enkelte legemidler fra individuell til forhåndsgodkjent refusjon, slik at pasienter får god tilgang til nødvendig behandling. Dessverre ser vi at utviklingen de siste årene har gått i motsatt retning, noe som både svekker tilbudet til pasientene og rammebetingelsene for industrien. Det er bred politisk enighet om at refusjon for medisiner er et prioriteringsspørsmål som i siste instans må avgjøres politisk. Det er imidlertid behov for en mer effektiv refusjonsordning for å sikre at pasienter får tilgang til medisinene raskere. Stortinget ba i 2005 om at den såkalte bagatellgrensen skulle heves. Det er ikke gjort, og dermed utsettes bruken av nye legemidler. Høyre ønsker også at saker som Statens legemiddelverk har anbefalt til refusjon, skal omtales i statsbudsjettet, uansett om Regjeringen har anbefalt å gi refusjon eller ikke. Skal legemidler settes i en politisk prioriteringssammenheng, må Stortinget vite hva man prioriterer mellom. Det gjør man ikke i dag. Vi må sørge for at nye behandlingsformer raskere omfattes av finansieringssystemene i sykehusene slik at helseforetakene får dekket kostnadene for slik behandling. Vi vet at det norske firmaet Photocure har utviklet en effektiv metode for diagnostikk av blærekreft, men at bruk av denne forhindres av manglende refusjon av kostnadene i helseforetakene – og det samtidig som metoden er tatt rett i bruk i våre naboland. Som nevnt er det viktigste å sikre pasienten god tilgang til nødvendige legemidler. Det er også viktig at prisene på legemidler holdes på et rimelig nivå, slik at vi får en mest mulig kostnadseffektiv bruk av legemidler. Det er mye som tyder på at vi er på god vei til å nå akkurat det målet fra 2005. Siden 2004 har totalutgiftene til legemidler på blå resept gått ned hvert eneste år. Det samme har de offentlige utgiftene til legemidler pr. person gjort. Selv om legemiddelbruken har gått opp, ligger vi nå på bunn i Norden. Vi har så vidt slått Danmark, som vi lå godt over i 2003. Med tanke på utviklingen ellers i de offentlige velferds- og helseutgiftene er dette egentlig utrolig. I 2009 brukte vi over 300 mill. kr mindre til legemidler enn det Stortinget hadde budsjettert med for dette året. Dette skyldes i all hovedsak at vi har fått mer konkurranse inn i legemiddelmarkedet som følge av politikken som ble innført under Bondevik II-regjeringen, og at systemet som sikrer overgang til kopipreparater, kom på et tidspunkt da store legemidler var i ferd med å gå ut på patent. Riksrevisjonens undersøkelse, Dokument nr. 3:7 for 2008–2009, viser at Norge er blant de land i Europa som har de laveste prisene på byttbare legemidler som er inkludert i trinnprissystemet. Samtidig viser gjennomgangen at det fortsatt er behov for tiltak som stimulerer til lavere priser. Det er en utfordring at fremforhandlede rabatter på innkjøpssiden ikke kommer pasientene i stor nok grad til gode. Dagens struktur med vertikal integrasjon mellom grossist- og detaljistleddet fører til svakere konkurranse i markedet, og det bør derfor innføres tiltak som stimulerer til økt konkurranse, og da med lavere priser på legemidler. Dagens krav til fullt sortiment i grossistleddet bør etter Høyres vurdering avskaffes for å bidra til mer effektive distribusjonsløsninger og etablering av nye grossister. Kravet om fullt sortiment i apotek må imidlertid opprettholdes for å sikre at pasientene fortsatt har god tilgang til nødvendige legemidler. I Høyres regjeringstid, under Samarbeidsregjeringen, innførte man forsøksordninger med salg av legemidler utenom apotek. Det er fortsatt nødvendig å forbedre og ikke minst utvide denne ordningen til flere legemidler. Oppsummert ser vi at mange av de tiltakene som skulle sikre lavere offentlige utgifter til legemidler, faktisk er gjennomført. Men i stortingsmeldingen fra 2005 var det også en tanke at dette skulle kombineres med at pasienten fikk raskere tilgang til nye legemidler. De tiltakene som skulle føre til det, er i liten grad gjennomført. På noen områder har det faktisk gått i feil retning. Vi har konkrete eksempler på at dette fører til manglende forebyggende arbeid – pasienter er sykere enn nødvendig, og pasienter er syke lenger enn nødvendig. Vi har nye legemidler som står på vent, og som kunne komme pasienten til gode, samtidig som staten bruker mindre penger på legemidler enn det Stortinget faktisk har bevilget. Det er derfor, etter min mening, behov for å gjennomføre den legemiddelpolitikken Stortinget tidligere har sluttet seg til, men samtidig sette i gang med en ny gjennomgang for å oppdatere virkemidlene. Spesielt er det behov for å løfte et fjerde aspekt inn i legemiddelpolitikken: rammebetingelsene for utvikling av en norsk legemiddelindustri og muligheten for forskning og utvikling når det gjelder legemidler – og nye legemidler – i Norge. Norge vil aldri kunne bli en stormakt innenfor medisin eller legemiddelindustri, men vi har mange gode forutsetninger for å utvikle en viktig rolle innenfor nisjer knyttet opp til ny medisin. Jeg kan f.eks. trekke fram Oslo Cancer Cluster og deres medlemmers arbeid innenfor kreftforskning og utvikling av medisin og diagnostikk når det gjelder kreft. Det vil være et område der Norge har alle forutsetninger for å kunne ta en ledende rolle. Vi har også et utgangspunkt, knyttet opp til våre medisinske og helsefaglige registre, som gjør at vi har gode muligheter for å prøve ut nye legemidler og teste bruken av nye diagnostikkmetoder. I dag krever dette andre rammebetingelser. Det krever en betydelig satsing på forskning og utvikling. Det krever en gjennomgang av de rammebetingelsene denne industrien har behov for, for at den skal kunne utvikle seg i Norge. Det krever bl.a. at man oppretter, som Stortinget har sagt tidligere, et senter for utprøving av ny medisin ved våre største sykehus, slik at man har muligheten til å prøve ut ny medisin i Norge. Jeg håper at denne debatten kan peke framover mot en ny og mer offensiv legemiddelpolitikk, og ikke minst at det fører til endringer som gjør at den reduksjonen i utgifter som vi har hatt til legemidler de siste årene, også kommer norske pasienter til gode. Jeg håper at man gjennom den reduksjonen vil få raskere tilgang på nye, og kanskje også i noen sammenhenger dyrere, legemidler enn det man har i dag.