Erna Solberg (Høyre), 2001-06-13:
Etter hvert er denne debatten blitt svært fragmentert. Det er enkeltforslag og enkeltomstillinger som har dominert, og i mindre grad de store linjene. På en måte er kanskje det viktigste faktumet som denne debatten burde ha dreid seg om, blitt noe overdøvet, nemlig det at vi har en alvorlig ubalanse i forhold til vårt forsvar, og at Stortingets atferd de siste ti årene har bidratt til dette – sammen med den teknologiske utviklingen. Den største utfordringen som vi skulle ha diskutert her i dag, er hvordan vi igjen kan oppnå balanse mellom behovet for et forsvar i Norge og de pengene vi er villig til å bruke på det. Mange bruker av og til forsikringspremie som eksempel på hvorfor vi skal satse på et forsvar. Jeg er egentlig ikke enig i det eksempelet, fordi en forsikringspremie er noe man passivt betaler, og så får man penger igjen først etter at det har brent. Forskjellen mellom dette og det å satse på et forsvar er det som Tom Thoresen glemte i sin opplisting av hva som er viktig å satse på, nemlig det faktumet at et forsvar i seg selv gir en avskrekkingseffekt som gjør det mindre trolig at en konflikt oppstår. Det er egentlig det vi har bygd de siste 50 års forsvarspolitikk på, og det er det vi fortsatt burde bygge forsvarspolitikken vår på – at vi har et forsvar som er avskrekkende nok, som setter grenser, slik at et eventuelt begrenset eller større angrep på norsk territorium aldri blir aktuelt, fordi kombinasjonen av egeninnsats og alliansetilknytning gjør at vi oppfattes som et for vanskelig angrepsmål. Det er nemlig ikke slik at den kalde krigen har gjort at vi nødvendigvis har fått mindre behov for et forsvar. Det vi faktisk har fått behov for, er et annet forsvar på noen områder enn det vi hadde tidligere. Det må være et tankekors for flertallet i Norge at vi snakker om at vi kanskje har en mindre spent situasjon, samtidig som vi altså har flere menn under aktiv tjeneste i konfliktsituasjoner nå enn vi noen gang tidligere har hatt. Det at vi har fått fred, betyr ikke at vi har fått mindre behov for forsvar. Derfor har det for Høyre vært viktig at vi har bygd vår krigsstruktur på to vesentlige elementer. Det er at vi skal ta hensyn til at vi må ha et forsvar som kan fungere sammen med våre allierte. Det setter krav til hvordan vi bemanner, hvordan vi oppruster, og at vi skal kunne fungere sammen teknologisk. Men vi må også legge vekt på at norsk geografi stiller noen ekstra krav i forhold til hvordan krigsstrukturen skal se ut. For oss har krigsstrukturen vært avgjørende, og det har den vært hele tiden. Vi mener at utgangspunktet for forsvarsstudien, nemlig det at Arbeiderpartiet ikke har vært villig til å bevilge mer enn ca. 25 milliarder kr de senere årene, ikke kan være styrende for hvordan vi skal dimensjonere Forsvaret, men behovene og hva som skal til for å få det forsvaret som vi mener skal dekke også et avskrekkingsperspektiv. Derfor har vi foreslått en balansert økning på alle våpengrenene. Vi har sikret MTB-er, et mobilt og kystnært forsvar, vi ønsker mer fly, større transportkapasitet, og vi ønsker fire brigader, fordi vi mener det blir et knekkpunkt i forhold til å bygge opp kompetansen hvis vi går under akkurat dette nivået. Vi har adressert den doble ubalansen. Vi mener at vi har lagt opp til en struktur som vil gi troverdighet til vårt forsvar, også blant folk utenfor dette hus, fordi vi har adressert spørsmålet om krigsstruktur, spørsmålet om behovene, og ikke bare spørsmålet om hvilken budsjettramme man skal ha. Vi har følt at fokus har vært flyttet for langt vekk fra de norske utfordringene, selv om vi er enig i at alliansetilknytningen vår gjør at vi må ha et aktivt samarbeid når det gjelder internasjonale operasjoner. Det er blitt verre ved at man fra Arbeiderpartiets side i innstillingen ønsker at internasjonale operasjoner skal løses innenfor rammen av det som nå bevilges. Det betyr igjen at vi kommer i en situasjon hvor vi det enkelte året må kutte ned på viktige investeringer og materiellagrene og de prioriteringene vi har i Norge, for så å si at dette skal vi øke neste år. Hver gang vi har gjort det, så har ikke økningen kommet i budsjettene senere. Jeg er lei for at vi ikke har klart å komme til enighet om en budsjettramme som er tilpasset den krigsstrukturen som flertallet vil ha. Jeg synes det hadde vært viktig at vi iallfall hadde fastsatt et minste mulig terskelnivå ut fra det Arbeiderpartiets hovedtalskvinne sa tidligere, at de ville respektere et flertall. Den utfordringen ligger etter hvert hos Fremskrittspartiet, ved at man her kan etablere et flertall som iallfall ifølge representanten Fossli vil være et flertall de vil respektere.