Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-20:
Debatten i dag er ikke helt slutt, men jeg tillater meg likevel å prøve å si litt om hvordan jeg vurderer det som har skjedd i dag, og den politiske situasjonen nå ett og et halvt år før valget. Debatten har selvsagt hatt noe preg av at det skjer andre viktige ting i det politiske miljøet i Norge, men det gjør ikke debatten om revidert nasjonalbudsjett eller den politiske situasjonen her inne i stortingssalen noe mindre viktig av den grunn. Og jeg mener at debatten har gitt oss noen svar på hvor det politiske Norge nå står. Regjeringen fortsetter fellesskapspolitikken, hvor skattelettepolitikken fra den forrige regjeringen er avlyst. Vi bruker de store pengene på de viktigste tingene. For eksempel har vi i revidert nasjonalbudsjett bevilgningen til pensjonskostnader i helseforetakene. Det er milliardbeløp vi snakker om, og hvis de ikke var blitt bevilget, ville det fått store konsekvenser for helseforetakene og sykehusene våre. Når det gjelder situasjonen på politikksiden for opposisjonen, mener jeg at det er grunnlag for å si at den er mer splittet enn noen gang. Høyres Jan Tore Sanner etterlyste i sitt innlegg tidligere i dag en debatt om de reelle politiske forskjellene, og ikke om alt det vi er enige om. Ja, det er jeg enig i. Det skal vi prøve å strebe etter. Men sjelden har vi vel fått demonstrert klarere de store politiske forskjeller som er mellom de to partiene som sier de vil danne regjering, etter valget i 2009, som et alternativ til dagens regjering, enn det vi har fått i løpet av denne dagen og også tidligere i vår. Da snakker jeg om Høyre og Fremskrittspartiet og den økonomiske politikken, og om de dramatiske forskjellene i virkelighetsoppfatning, og hva slags type virkemidler man vil ta i bruk på det området. Utover det å diskutere det reviderte budsjettet her i dag mener jeg at vi nå nærmer oss et tidspunkt hvor det må være lov å forlange noe mer enn bare kritikk av den nåværende regjeringen, nemlig at man også presenterer sitt alternativ til den regjeringen som styrer i dag. Den rød-grønne politikken mener jeg har ligget fast. Jeg vil ta noen eksempler fra revidert nasjonalbudsjett, og mange har nevnt det før i dag: Disse milliardene til helseforetakene er et godt eksempel. Det er gjort en bra innsats - historisk innsats, vil mange si - for å få flere folk i jobb ved å opprettholde tiltaksplassene. Det er 225 mill. kr mer til skogsatsing. For mitt eget vedkommende er jeg veldig glad for at vi skal ruste opp Oslotunnelen, der mange av oss som pendler, kjører hver eneste dag. Og ikke minst er det 100 mill. kr til kollektivtrafikken, slik at den skal fungere godt omkring i Norge, selv om mange kostnader går opp. Det som det kanskje hadde vært enda mer spennende å diskutere i en samlet setting, er jo det historiske trygdeoppgjøret, med 16 000 kr mer til minstepensjonister og ca. 14 000 kr mer til unge uføre. Pensjonsforliket med AFP-ordningen har vi fått til, jordbruksoppgjøret osv. Det er mange store politiske saker vi bør bruke tid på å diskutere; vi bør ikke nødvendigvis bruke tid på saker av mindre karakter. Alt er ikke rosenrødt. Jeg mener det er en viktig ting å si at det er mange uløste oppgaver i Norge. Og jeg mener at det er opposisjonens både privilegium og plikt å være den som påpeker svakheter og mangler i det norske samfunnet. Men det må også være lov til, nå når det er tre måneder og ett år - en sommerferie og ett år - fram til neste valg, å forlange at de kommer med et mer helhetlig opplegg med hensyn til hva som er alternativet til dagens regjering, hvis man har det. Det er også helt uklart om det er Fremskrittspartiet som blir nødt til å avlyse sine tv-milliarder, sine milliardløfter, i samarbeid med Høyre i en framtidig regjering, eller om det er Høyre som nærmest vil bli tvunget til en historisk fraløping av eget program og egne løfter i den økonomiske politikken. Det er enorme forskjeller og virkelighetsoppfatninger mellom Siv Jensen, når man hører henne som leder av Fremskrittspartiet tale fra denne talerstolen i dag, og Høyre, når man hører hvordan de ordlegger seg. Jeg skulle ønske, hvis vi skulle diskutere reelle politiske forskjeller i tiden som kommer, og ikke minst i valgkampen neste år, at vi fikk en klargjøring fra vårt reelle alternativ på den borgerlige siden i den økonomiske politikken. Jeg tror ikke vi kommer til å få det i debatten om revidert nasjonalbudsjett i dag, men jeg kan love at vi kommer til å etterlyse dette videre i tiden som kommer.