trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-21:
Eg har lyst til å seia at det vi no gjer, er å revidera eit budsjett. Representanten Lysbakken seier at Venstre ikkje har fått gjennomslag for sine saker. For det første hadde vi ingen som helst ambisjonar om å gjennomføra Sem-erklæringa på eitt år. Men i det budsjettet som vi no berre reviderer, ligg det meir til miljø, det ligg meir til behandlingstiltak for våre tunge rusmisbrukarar, meir til forsking, utdanning og bistand, meir til kampen mot fattigdom og meir til Kommune-Noreg. Det er gode Venstresaker. Når det gjeld studentrabattane, har eg lyst til å minna representanten Lysbakken om at då vi behandla budsjettet, var det ikkje noko parti som fremma forslag om å slå tilbake det kuttet som låg der. Det kom fram etterpå. I staden for å konsentrera oss om det kuttet har vi heller hatt lyst til å gi opp imot 40 pst. i rabattar til studentar og skuleelevar generelt, og heller prioritera det, og meir satsing på jernbaneutbygging til det etterslepet som vi er nøydde til å ta igjen for å sikra jernbanenettet, framfor desse rabattane.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Det kan visst ikkje gjentakast for ofte at Arbeidarpartiet bruker mindre pengar i dette reviderte budsjettet enn regjeringspartia. Og dersom det er så ille å inngå forlik, korleis stiller då Venstre seg til forliket om Forsvaret, som er ganske mykje større enn alle dei forslaga til saman som representanten viste til? Eg har fleire gonger denne veka høyrt på representanten May Britt Vihovde. Stort sett er det slik at ho angrip heile tida – som regel Arbeidarpartiet, men i dag fekk SV òg sitt. Alt er visst galt med opposisjonen. Nokon seier at angrep er det beste forsvar, og det brukast oftast når ein sjølv har ein dårleg sak. Det tykkjer nok Venstre dei har. Eg trudde faktisk ei mindretalsregjering ville ha nytte av å ha fleire å spela på lag med for å få fleirtal her på Stortinget, og eg lurer på om representanten Vihovde er nøgd med bare å lena seg til Framstegspartiet for å få fleirtal i saker. Arbeidarpartiet og Venstre stod nyleg i hop om auka satsing på kollektivtransport, særleg i og rundt storbyane. Venstre har lovt auka innsats og reduserte prisar, ikkje minst under siste valkamp gjorde dei det. Trass i nye milliardar har ikkje Venstre funne rom for å auka innsatsen i revidert nasjonalbudsjett, slik politikarane i dei største byane, bl.a. Bergen, krev. Skattelette for dei rikaste er viktigare. Er representanten Vihovde nøgd med det? I Bergen lovde representanten og hennar parti reduserte prisar. Resultatet der er no, som på mange andre plassar – etter revidert budsjett og vonbrot over ikkje å ha fått pengar – auka prisar på 10 pst. Er representanten nøgd med det?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
Først kort til barnehagesaken: Det er ikke riktig at Kristelig Folkeparti har skapt uklarhet om hvorvidt vi vil gjøre det som vi sa i valgkampen. Uttalelsen fra partiets sentralstyre sier nøyaktig det vi sa i valgkampen. Det må være lov for et parti å mene det samme i dag som vi sa i valgkampen: full barnehagedekning og barnehagepriser ned til 20 pst. av kostnadene for foreldrene, dvs. om lag 1 500 kr i 2001-priser – nøyaktig det Kristelig Folkeparti sa i valgkampen. Vi står ved det. Så har vi hatt en egen diskusjon om maksimalpris er det rette instrumentet når det gjelder prisen. Det kommer stortingsflertallet til å vedta, og det kommer vi til å følge opp. Det er selvsagt lov til å ha meninger om det er det beste instrumentet. Når det så gjelder ansvar, tar denne regjering ansvar for alt vi har ansvar for – også den økonomiske utvikling, herunder renteutviklingen, som – riktig som Stoltenberg sa – er et resultat av ulike element av internasjonal økonomi, av lønnsoppgjør, av kredittpolitikk, men selvsagt også av finanspolitikken som regjering og storting vedtar. Da er det for det første interessant å minne om at renten i dag er lavere enn da Stoltenberg forlot Statsministerens kontor. Den gikk ned med 0,5 pst. etter at Samarbeidsregjeringen overtok. I Stoltenbergs regjeringstid gikk den ikke ned overhodet. For det annet fører vi en finanspolitikk som er tilpasset situasjonen for å søke å motvirke presset på renten. Det er jo ikke slik at Arbeiderpartiet har lagt opp til et opplegg som skaper mindre press i finanspolitikken. Vi har lagt inn betydelige beløp under den såkalte streken i budsjettet, som har virkning rett inn i norsk økonomi. Det er Arbeiderpartiets hensikt med de pengene. Det vil virke pressende. I tillegg skyver Arbeiderpartiet en rekke store utgiftskrevende reformer foran seg til neste år, som vil gjøre den budsjettbehandlingen enda vanskeligere og øke presset på renten ytterligere.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
Carl I. Hagen startet med å snakke om noe som «kalles presset i økonomien». Jeg tror nok dessverre ikke det er noe som bare kalles presset i økonomien. Jeg tror det er en beinhard realitet at det i dag er et betydelig press i økonomien. Kapasiteten i norsk økonomi er fullt utnyttet. Vi har fortsatt en høy sysselsetting – heldigvis – og en lav arbeidsledighet, men dermed også mangel på arbeidskraft i en del viktige samfunnssektorer, noe som gjør at det er grenser for hvor mye mer en kan presse kapasiteten, uten at det slår ut i inflasjon og deretter økt rente. Men det er også riktig, som Hagen var inne på, at i noen bransjer opplever en nå tendenser til permitteringer og oppsigelser, og det gjelder jo, som kjent, først og fremst de i den konkurranseutsatte, og særlig den eksportrettede, delen av norsk næringsliv. Det henger først og fremst sammen med en veldig sterk kronekurs, og til dels også med et rentenivå som på tross av fallet med 0,5 pst. i fjor høst, er for høyt i forhold til de land vi konkurrerer med. Når det så gjelder diskusjonen om et såkalt utenlandsbudsjett, har det jo vært oppe her flere ganger. Det har vært vurdert av skiftende regjeringer, også denne. Når en ikke har funnet å kunne gå inn på det, er det fordi i den såkalte stramhetsindikatoren i budsjettet er de ulike utgiftstypene vektet ulikt. De som virker sterkt inn på norsk økonomi og forbruk, er vektet høyt, og de som virker lite inn – som f.eks. slike eksempler som Carl I. Hagen nå nevnte, hvor virksomheten stort sett skjer i utlandet – er vektet mindre. Hvis en skulle trekke dette helt ut av vurderingen av presset i økonomien, ja da måtte vi nok vekte opp en del andre utgiftsfaktorer som da ville slå sterkere ut på indikatoren for press i norsk økonomi. Det er det derfor så vidt jeg vet, ingen andre land som har gjort, og det kan også ha den negative effekten at det unødig bidrar til å skyve investeringer ut av Norge, til andre land. Det er klart at hvis en tar enkelte, isolerte eksempler, kan det Carl I. Hagen sier, høres fornuftig ut, men det bidrar altså til en del problemer. Vi er gjerne med i en videre diskusjon, drøftinger og vurderinger av dette.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
De nederlag denne Regjeringen har hatt, er faktisk færre og mindre omfattende enn det tidligere regjeringer har hatt. Vi skulle selvsagt hatt enda mer av vår politikk gjennom. Det vi ser alvorlig på, er når stortingsflertallet går sammen om ting som regjeringspartiene ikke er med på. Det har jeg sagt det kommer til å gå en grense for. Men den går ikke ved barnehagesaken, for der er vi enig i målene. Det er helt feil det Kristin Halvorsen nå sier, at stortingsflertallet skal gjennomføre det som var Kristelig Folkepartis program. I det hun siterte, stod det ingenting om å bruke makspris som instrument for det. Når det gjelder barnehagedekningen, er det vel flere partier her i Stortinget som har sagt at det skulle være full barnehagedekning i 2003. Det ble dessverre, for å bruke et tidligere uttrykk fra hr. Stoltenberg, bråstopp i barnehageutbyggingen under Stoltenberg-regjeringen i fjor. Tallet på nye plasser ble skremmende lavt da Arbeiderpartiet styrte. Det er ikke realistisk i det hele tatt å få dette til i 2003, men nå står vi sammen om at det skal skje innen 2005. Vi står også sammen om at prisen skal ned til 1 500 kr. Vi utreder det flertallet nå har bedt om, nemlig en makspris. Den utredningen foreligger ikke, selv om det fra arbeiderpartihold er blitt sagt så. Så er det andre interessante ting som også blir stående igjen etter denne vårsesjonen, ikke minst når det gjelder SVs opptreden i salen. I trontaledebatten i fjor høst sa hr. Djupedal at her er det flertall for en annen politikk, som ikke gir Carl I. Hagen innflytelse overhodet, mens han i «Politisk kvarter» nå 5. juni sa at Fremskrittspartiet kunne oppnådd mer i samarbeid med SV og Arbeiderpartiet. Da ville han plutselig ha Fremskrittspartiet med i en budsjettavtale. Snakk om snuoperasjon! Det vi så på TV 2 her en kveld, var ganske illustrerende: Da stod Kristin Halvorsen og Carl I. Hagen, ikke bare symbolsk, men konkret, og tok hverandre i hånden og leide hverandre, som hun visstnok hadde sett fram til at vi skulle gjøre ned Løvebakken hvis jeg ikke gjorde det jeg hadde lovet. Den seansen blir det altså ikke noe av. Men at Kristin Halvorsen og Carl I. Hagen står og holder hverandre hyggelig i hånden, er et ganske talende bilde på det som har skjedd i Stortingets vårsesjon. Kom i hvert fall ikke tilbake og kritiser oss hvis vi gjør en avtale med Fremskrittspartiet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
Først må jeg minne Senterpartiets parlamentariske leder om at hans parti var med i det flertallet som gikk inn for den handlingsregelen vi har. Det skulle man nesten ikke tro når en ser Senterpartiets budsjettopplegg i dag, for der sprenger jo Senterpartiet handlingsregelen fullstendig. Det er helt riktig at det skal være en viss fleksibilitet i bruken av den, fordi den også skal kombineres med en vurdering av den økonomiske situasjonen, presset i økonomien og den såkalte stramhetsindikatoren i budsjettet. Så hvis det er det Enoksen mener med en mer fleksibel bruk av handlingsregelen, så er jeg enig. Men hans fleksibilitet består tydeligvis bare av én ting, og det er å bruke mye mer penger. Og er det noe som ikke er tilpasset situasjonen nå, så er det det. Med det presset vi har i økonomien, og med den frykten mange har for renteøkning, da å pøse på med flere milliarder kroner slik som Senterpartiets opplegg innebærer, er i hvert fall ikke en fornuftig, fleksibel bruk av handlingsregelen. Hva ville vi ha gjort hvis skatteinntektene enten var 10 milliarder kr lavere eller 10 milliarder kr høyere? Ja, var de 10 milliarder kr lavere, måtte vi sannsynligvis ha strammet til for å tilpasse budsjettet den lavere inntektsveksten vi da ville få. Hadde de vært 10 milliarder kr høyere, tror jeg ikke vi ville ha brukt de ti milliardene, fordi det ikke ville ha passet inn i den økonomiske situasjonen slik den er nå, med det presset en har. Det er helt riktig som noen har sagt, som bl.a. Stoltenberg var inne på når han brukte uttrykket «autopilot», at man ikke slavisk skal følge handlingsregelen. Det skal også kombineres med en vurdering av presset i økonomien. Men da må en ikke gjøre det slik Senterpartiet nå legger opp til, nemlig å legge inn langt flere milliarder, som selvsagt bare ville ført til økt press, økte priser og sannsynligvis økt rente, bl.a. med en beklagelig konsekvens for Kommune-Norge.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
Ja, jeg vet ikke hvor mye mer vi skal diskutere makspris, men det er jo som kjent noe annet enn garantert pris, og da må det offentlige betale alt som er over den, med de konsekvenser det også kan ha for svekket kostnadseffektivitet. Men den debatten har jeg ikke egentlig tenkt å dra videre, for den har vi nå avsluttet. Regjeringen skal følge dette opp, og vi skal utrede det Stoltenberg-regjeringen ikke utredet når det gjelder makspris, og så skal vi legge til rette for at Stortinget kan følge opp sitt eget vedtak. Når det gjelder budsjett og stramhet: Det var ingen negative reaksjoner i markedet da Regjeringen la fram sitt budsjett i fjor høst, og heller ikke i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i år. I så måte var markedsreaksjonen i forhold til renten helt nøytral. Det er ganske godt gjort å få seg til å si at Arbeiderpartiet har et strammere budsjettopplegg. De legger altså milliarder inn under den såkalte streken som skal slå ut i aktiviteter, bl.a. fond og statsbanksbevilgninger, og hensikten fra Arbeiderpartiet er jo selvsagt å øke aktiviteten på disse områdene, og dermed er det en økt aktivitet i økonomien. I tillegg – for å ha et litt mindre forbruk over streken – gjør Arbeiderpartiet den operasjonen at selv om de er enige med regjeringspartiene i at det skal være 118 milliarder kr til Forsvaret i løpet av fire år, skal vi ikke begynne opptrappingen nå. Det betyr at Arbeiderpartiet må begynne neste år med 1 milliard kr mer, hvis de skal holde noenlunde samme takten som oss andre. Det er å skyve problemene foran seg og øke presset i neste års budsjett. Dette har dessverre Arbeiderpartiet også gjort på en del andre områder, fattet en del vedtak som først begynner å virke i slutten av år 2002, med full virkning og regning i 2003. Dette må vi nå søke å dekke inn. Arbeiderpartiet har vært et foregangsparti for å gjøre det på denne måten. Jeg synes ikke det er en god måte å holde orden på økonomien og presset under bedre kontroll på.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Det er en grei, men strengt tatt helt unødvendig avklaring Bondevik nå kommer med når han sier at Regjeringen selvsagt vil følge opp Stortingets vedtak om barnehager. Når den avklaringen var nødvendig, er det fordi Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene selv har skapt usikkerhet og forvirring om hvorvidt man ville gjennomføre det de selv gav løfter om i valgkampen, nemlig lavere barnehagetakster og full barnehagedekning. Mitt spørsmål er knyttet til et annet forhold, nemlig at en regjering har som hovedoppgave å ta ansvar. Den sittende regjeringen gjør det motsatte på mange områder. Den fraskriver seg ansvar. Det ser vi tydelig i debatten om de høye rentene, som rammer alle med boliggjeld, og som rammer bedriftene, spesielt de som konkurrerer med utlandet. I stedet for å ta ansvaret for å legge fram et økonomisk opplegg som kan bidra til å få ned det norske rentenivået, som nå er det dobbelte av det det er i våre naboland, legger Regjeringen skylden på alle andre, på lønnsoppgjøret, på opposisjonen og på alle andre faktorer. Det er riktig at det er mange faktorer som påvirker rentenivået, men det fraskriver ikke Regjeringen det helhetlige ansvaret for den økonomiske politikken, for å bidra til et inntektspolitisk samarbeid og for å legge fram et budsjett som bidrar til å dempe presset på renten. Regjeringen gjør istedenfor det motsatte. Den bruker handlingsregelen som en autopilot og legger opp til økt pengebruk og økt press på renten. Mitt spørsmål er: Hva gjør egentlig Regjeringen for å få ned rentene?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Statsministeren har helt rett i at handlingsregelen for bruk av oljeinntekter aldri var ment som en autopilot, og at det aldri var ment at man slavisk uansett skulle bruke avkastningen av oljefondet, tvert imot stod det veldig tydelig at det var i en normal konjunktursituasjon. Hvis det er fare for renteøkning, skal man bruke mindre penger. Regjeringen gjør det motsatte, tøyer handlingsregelen til det ytterste og fordobler utgiftsveksten på statsbudsjettet. Dermed bruker Regjeringen handlingsregelen feil. Den gjør ikke slik meningen var, nemlig at det nærmest skulle være som en fartsgrense: Hvis det er 80 km/t fartsgrense, er ikke det et påbud om å kjøre i 80 km/t uansett. Man skal avpasse farten etter kjøreforholdene. Det gjør ikke Regjeringen når den tøyer handlingsregelen til det ytterste. Arbeiderpartiet har lagt fram et strammere og mer ansvarlig økonomisk opplegg målt med alle de mål Regjeringen selv har i nasjonalbudsjettet. Så kommer regjeringspartiene og snakker om at fordi vi har utvidet lånerammene, skal det regnes mot våre utgifter. Da er det et spørsmål om Regjeringen nå er i ferd med å legge om hele opplegget for hvordan vi måler stramhet, og da bør i tilfelle Regjeringen komme tilbake med det i nasjonalbudsjettet til høsten. Det kan være interessant hvis Arbeiderpartiet til høsten øker utgiftene og finansierer det gjennom reduserte lånerammer. Det er jeg helt sikker på at Regjeringen ikke vil godta. Jeg tror vi skal holde oss til de vanlige målene, og med de vanlige målene for stramhet har vi et strammere og mer ansvarlig opplegg – som bidrar til redusert rente – enn det Regjeringen har. Så kort om historien, som Bondevik også var inne på. Da Bondevik var statsminister første gang, økte rentene. Da vi tok over, la vi fram et statsbudsjett for 2001. Det la grunnlaget for reduserte renter, og før budsjettåret var omme, gikk rentene ned. Nå er det ikke noen utsikter til lavere rente, tvert imot er det en risiko for økt rente. Og det siste, når det gjelder barnehager: Vel, statsministeren sier at man ikke har lovet makspris. Men det er altså diverse pressemeldinger hvor man sier at en barnehageplass skal koste under 1 500 kr, og i en egen sluttappell før valget sier man at man skal stemme på Kristelig Folkeparti, for da får man en barnehageplass til under 1 500 kr måneden. Det lyder veldig som makspris.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Norge er verdens rikeste land, og den norske stat er, hvis vi ser den i forhold til folketallet, den rikeste stat. Slik jeg forstår det, er begrensningen for hva vi kan gjøre her hjemme i Norge for å skape et bedre tjenestetilbud og lavere skatter og avgifter til befolkningen, det som kalles presset i økonomien. Nå setter vi et stort spørsmålstegn ved dette presset. Det er stadig flere signaler fra næringslivet om at det er mange som sliter, at det er oppsigelser og permitteringer på gang, og at det er 70 000 arbeidsledige. Det er betydelige reserver i en del av vårt samfunn, så vi har muligheter på enkelte områder hvor det er ledige ressurser. Men én ting burde være klart, og det er at når Norge kjøper tjenester, varer, maskiner eller utstyr i andre land, så medfører ikke det noe press på norsk økonomi. Vil derfor Regjeringen nå utrede og vurdere å få et utenlandsbudsjett hvor vi skiller ut penger som brukes i utlandet, f.eks. bistand? Det har ingen direkte virkning for norsk økonomi. Kjøp av utstyr til Forsvaret, utstyr til politiet og utstyr til sykehusene og kjøp av PC-er til skolene fra utlandet har ingen direkte innvirkning på norsk økonomi. Og særlig hvis man også ønsker å redusere presset, er det mange kommuner som gjerne vil bygge og drive omsorgsboliger, sykehjem og rehabiliteringsplasser i andre land. Der vil det være en begrenset norsk mannskapsressurs med veldig mye lokal arbeidskraft. Man reduserer jo da presset på norsk økonomi, hvis vi får etablert et meget godt og omfangsrikt tilbud på sykehjemsplasser og omsorgsboliger for de eldre i andre land. Det ville vi kunne gjøre hvis vi hadde hatt et eget utenlandsbudsjett og gitt Husbanken en egen pott for tilskudd til etablering av slike institusjoner. Vil Regjeringen få dette vurdert, og helst fremme forslag om det i forbindelse med budsjettet neste år, slik at flere kan nyte godt av at vi er verdens rikeste land?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
Jeg vil ta opp forslag nr. 78, vedrørende det å gi fullmakt til Regjeringen til å utbetale den omstridte støtten til Fosen Mekaniske Verksteder AS. Forslaget er omdelt i salen. Jeg forstår av media at det er inngått et forlik i denne saken mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, og det hilser jeg velkommen. Jeg skulle gjerne ha fått avklart den situasjonen som Fosen Mekaniske Verksteder nå er oppe i, hvor det er en uenighet mellom staten og Fosen Mekaniske Verksteder om disse båtene som er bygd – om det til punkt og prikke har vært gjort i henhold til regelverket. Det er en strid om tolkningen av regelverket. Da synes jeg det ville vært rimelig – inntil eventuelt rettsapparatet har avklart hvem som har rett i sin fortolkning – at disse pengene befant seg i Fosen Mekaniske Verksteders kasse, i stedet for i statskassen. Mange ganger kan tolkningen av et regelverk være omstridt, og det kan være uenighet om den. Da synes jeg at tvilen bør komme den private bedriften eller privatpersonen til gode. Selvsagt skal man passe på at det er likebehandling av forskjellige mottakere av støtteordninger. Det vil man få gjennom en eventuell behandling i rettsapparatet, eller gjennom en minnelig ordning mellom bedriften og staten. Får man ikke det, får rettsapparatet avklare det. Men spørsmålet er hvor pengene de facto skal befinne seg. Når en bedrift i sine budsjetter, i sine regnskaper og i sin virksomhet, kanskje har regnet med – og hevder at støtten er korrekt utregnet av dem selv – tilgang til disse likvide midler, kan det få betydelige skadevirkninger for bedriften når staten holder dem tilbake. Det kan få ringvirkninger som kanskje i en annen sammenheng blir dyrere for staten – i form av utbetaling av arbeidsledighetstrygd, permitteringsstøtte, betaling av lønn ved konkurs osv. Her bør staten kunne foreta en helhetsvurdering og gjøre det som er samfunnsmessig mest fornuftig. Særlig en stat som er styrtrik, bør kunne greie seg uten disse midlene inntil rettsapparatet eventuelt avgjør hvem som er berettiget til midlene. Det at staten har slike saker, er ikke uvanlig. Vi har derfor hele tiden hatt denne holdningen. Jeg synes det er trist at man ikke kan få flertall for en full løsning på det omstridte støttebeløpet. Jeg vet ikke hva som ligger til grunn for forslaget fra regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Det inneholder jo ikke noe nytt. Næringsministeren har alltid rett til å foreta en revurdering av et regelverk. Det skal ikke noe stortingsvedtak til. Men hvis dette er en form der man har inngått en avtale om at et visst beløp for visse byggenummer skal utbetales, er det i hvert fall et steg i riktig retning, som vi hilser velkommen. Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets gruppe også å stemme for det forslaget, og for forslaget fra Morten Lund. En tvist mellom to parter egner seg ikke for politianmeldelse, men for en sivilrettslig løsning i rettsapparatet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Det er to ting som kommer til å plage denne regjeringen. Det ene er de nederlag som opposisjonen påfører den, og det andre er hvor mye høyrepolitikk Kristelig Folkeparti selv tåler. Når det gjelder det første, må jeg si jeg er ganske forundret, fordi man selvvalgt påfører seg nederlag på egen politikk. Det er jo ikke slik som statsministeren sier, at Kristelig Folkeparti har gått inn for en gjennomsnittspris på 1 500 kr og full barnehagedekning. Det som står i en pressemelding fra Kristelig Folkeparti den 6. august 2001, er følgende: «En barnehageplass bør koste under 1500 kr i måneden. KrFs mål er at det innen 2003 skal være barnehageplass til alle som ønsker det.» Det opposisjonen altså har gjort, er å si at vi tror ikke vi klarer det innen 2003, vi tror vi må ha tiden til 2005 for å klare å få full barnehagedekning til alle. Og så opplever vi altså i Stortinget at regjeringspartiene, som får en utstrakt hånd fra opposisjonen, lukker boken selv, fordi de protesterer mot å gjennomføre Kristelig Folkepartis egen politikk. Snakk om å påføre seg nederlag! Og det når statsministeren selvsagt vet at han har valget mellom ett av to – enten å si: jeg går fordi opposisjonen vil gjennomføre Kristelig Folkepartis politikk, eller å si slik som han gjør her i dag: jeg gjennomfører selvsagt stortingsflertallets vilje. Det er et annet nederlag som også forundrer oss i SV veldig, og det er: Det ble et flertall i forbindelse med finansinnstillingen for å innføre etiske retningslinjer for oljefondet – fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV – mens regjeringspartiene er imot! Kristelig Folkeparti med sine store etiske standarder er imot. Og så snur man i salen, fordi det blir så pinlig at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV er mer etiske enn Kristelig Folkeparti. Hvordan i all verden kan Regjeringen håndtere nederlag på denne måten og gjøre sin egen politikk til sine egne nederlag?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-06-21:
Jeg skal holde meg unna nye «samboerskap» som er inngått, og spørre litt om bruken av oljepenger. Det er jo riktig som statsministeren sier, at ekstra skatteinntekter i år gir muligheter til økte utgifter. I revidert nasjonalbudsjett tar Senterpartiet til orde for en mer fleksibel handlingsregel for bruk av oljepenger. Også vi mener at man skal være nøktern og streng med hensyn til bruk av oljepenger, slik at man holder økonomien under kontroll. Men vi mener faktisk at det på områder der det er ledig kapasitet og ledige hender, må det være viktig å få dem i arbeid og bruke litt ekstra oljeinntekter. Regjeringen har jo selv fraveket prinsipper som man tidligere har fulgt i flere år, når man bruker hver krone av de ekstra skatteinntektene inn i økonomien. Mitt spørsmål til statsministeren blir da: Hva ville Regjeringen ha gjort dersom skatteinntektene hadde blitt 10 milliarder kr lavere? Ville man ha kuttet med 10 milliarder kr i revidert nasjonalbudsjett, eller ville man ha brukt litt mer skattepenger? Hva ville Regjeringen ha gjort dersom skatteinntektene hadde blitt 10 milliarder kr høyere? Ville man da brukt de ekstra skatteinntektene til høyere utgifter, eller ville man ha tatt hensyn til presset i økonomien? Hvordan ville Regjeringen håndtert denne situasjonen på bakgrunn av at man nå faktisk ikke først og fremst legger presset i økonomien til grunn for hvor mye penger man bruker, men de ekstra skatteinntektene som går til økte utgifter?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-06-21:
Det er riktig som det blir sagt, det er ikke først og fremst et distriktsproblem at kommuneøkonomien er svak. Det er et problem over hele landet, og det er et problem som må rettes opp. Når Senterpartiet, i motsetning til de andre partiene, velger å bevilge penger til å dekke pensjonskostnadene, er det faktisk ikke så veldig stor forskjell på det og å skyve problemene framfor seg for å se om man kanskje skal dekke det et annet år. Resultatet blir det samme. Det er faktisk heller ikke slik at det å satse såpass mye ekstra midler på samferdsel og gjøre det mulig å få de som går ledige i anleggssektoren, inn i arbeid, vil føre til et sterkt press i økonomien. Tvert imot vil det faktisk være med på å senke kostnadene for næringslivet, slik at man får redusert sine transportkostnader, som er en vesentlig kostnadsulempe for store deler av distriktsnæringslivet. Jeg er selv styreleder i en eksportrettet bedrift, som selger halvparten av eksportvolumene i euro og den andre halvparten i britiske pund. På hjemmemarkedet konkurrerer vi med svenske bedrifter. De svenske bedriftene har gjennom styrking av den norske kronen fått styrket sin konkurranseevne i forhold til Norge med 20 pst. det siste året, mens vi har tapt 20 pst. konkurranseevne til de utenlandske bedriftene. Så jeg kjenner dette på kroppen hver eneste dag, og vet betydningen av å ha en god konkurranseevne i forhold til utlandet. Derfor har altså heller ikke Senterpartiet gått inn for å gi 30, 40 eller 47 milliarder kr i skattelette, slik som Høyre legger opp til, eller ca. 30 milliarder kr, slik som Regjeringen legger opp til. For vi erkjenner at vi må ha en god offentlig sektor, vi må ha gode barnehager og en god skole hvis det skal være attraktivt for folk å bosette seg rundt om i det ganske land, og dermed gi tilgang på arbeidskraft til det konkurranseutsatte næringsliv. Det er en viktig del av helheten i oppbyggingen av samfunnet som man må se også i sammenheng med den økonomiske politikken. Det gjør dessverre ikke Regjeringen. De styrker det private forbruk på bekostning av det offentlige forbruk, og de legger heller ikke til rette for å styrke konkurranseevnen til næringslivet.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-06-21:
Å legge forholdene bedre til rette for frivillige organisasjoner er viktig og har alltid vært viktig og en kampsak for Kristelig Folkeparti, fordi det frivillige arbeidet gir mye til den enkelte, som får brukt sine evner og interesser, og fordi det utøves mye godt arbeid, f.eks. blant barn og ungdom. For ytterligere å styrke dette arbeidet er det viktig å gi de frivillige organisasjonene bedre økonomiske vilkår. Som Kristelig Folkeparti tidligere har lovet, vil det fra neste år bli et skattefritak på gaver opp til 6 000 kr til frivillige organisasjoner. Innen 2005 skal skattefradraget opp til 12 000 kr. Det skal være enkelt for givere å trekke fra beløpet på skatten. Derfor vil organisasjonene som satser på å motta slike gaver, selv sende opplysninger om gaven til likningskontoret. Dette gjør det enklere for alle som ønsker å gi. I dag kan fagforeningskontingent og gaver til frivillige organisasjoner trekkes fra på inntekten med inntil 900 kr. Jeg er glad for at det nå skal være to uavhengige poster. Det er lite heldig med en motsetning mellom faglige rettigheter og veldedighet. I fjor bevilget vi 200 mill. kr til momskompensasjon til de frivillige organisasjonene. Det er nå lagt fram en god modell for hvordan vi skal anvende disse midlene. Organisasjonene, som skal få refundert sine nye momskostnader, har svært ulik økonomi. Derfor skal refusjon gis etter konkret innrapportering fra hver enkelt organisasjon. Dette er en treffsikker ordning. For Kristelig Folkeparti er det gledelig at det såkalte arealtilskuddet til privateide kirkebygg er kommet på plass etter at det ble strøket ved budsjettbehandlingen i høst. Dette tilskuddet er kjærkomment for de trossamfunn eller menigheter som har finansiert bygg gjennom stor grad av dugnadsinnsats og gaveinntekter. Det er nå blitt flertall for å ta bort skatt og arbeidsgiveravgift på kjøregodtgjørelse. Dette betyr svært mye for frivillige lag og organisasjoner, spesielt for organisasjoner som har ansatte i distriktene. I debatten i dag har flere omtalt fjerning av beskatning av kjøregodtgjørelse som en skattelette til de rike. Dette er en helt fullstendig feil framstilling. Kjøregodtgjørelse gis til dekning av utgifter til de som må bruke egen bil i arbeidet. En kjøregodtgjørelse på vel 3 kr gir ingen fortjeneste. Mange av mottakerne av kjøregodtgjørelse er ansatte i omsorgsyrker, ofte i lavlønnsyrker. Beskatning av kjøregodtgjørelse er en belastning for pendlere og for arbeidstakere i distriktene og i tillegg ansatte i frivillig sektor. Beskatningen av kjøregodtgjørelse ble oppfattet som urimelig fordi en rett og slett betaler skatt på en fortjeneste som ikke er reell. Arbeidet med denne beskatningen er også en belastning for de mange frivillige organisasjonene. Kort oppsummert: Kristelig Folkeparti er meget godt fornøyd med de løft de frivillige organisasjoner og lag har fått i revidert budsjett.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Jeg burde kanskje ha lagt ut mitt innlegg på forhånd, for jeg mener faktisk at jeg i første del av mitt innlegg svarte ganske grundig på forventninger om kronekurs og sammenhengen mellom handlingsregelen og utviklingen av den konkurranseutsatte industri. De analyser vi har, baserer seg på at å følge handlingsregelen er det av alternativene i den økonomiske politikken i forhold til de alternativer som ble trukket opp i Arbeiderpartiets langtidsprogram, som gir minst negativ effekt for den konkurranseutsatte industri. Dess mer man av uttaket av petroleumsformuen bruker på skatte- og avgiftslettelser, dess mindre man bruker på å øke offentlig sektor, dess mer positivt vil det være for den konkurranseutsatte industri. Det viser analysene meget tydelig. Derfor gjør vi også det – derfor holder vi også igjen. Jeg viser til bl.a. uttalelser i dagens aviser, hvor direktøren i NHO, Finn Bergesen, peker på nettopp denne faktor. Kronekursen vil variere, det må vi leve med, den vil kunne gå opp og ned så lenge vi har et inflasjonsmål, slik det er bredt flertall bak i Stortinget, men det som er viktig, er at Regjeringen makter å holde igjen også på veksten i offentlig sektor og makter å modernisere. Så til spørsmålet om rentenivået. Jeg holder meg til de uttalelsene Norges Bank har gitt, som jeg synes er dekkende, og som det også ligger innenfor deres ansvarsområde å analysere, nemlig at hovedforklaringen på at de etter sitt siste rentemøte har antydet mulighetene for et noe større press på inflasjonen, og dermed mulighetene for en renteøkning, ligger i et lønnsoppgjør som har blitt vesentlig dyrere enn Norges Bank mente og mener var fornuftig. Det er ikke en bortforklaring, det er en forklaring i forhold til hva Norges Bank selv har ment. Og det kan man jo da holde seg til, tatt i betraktning at det også var den foregående regjerings holdning at det er Norges Bank som har dette hovedansvaret.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Moderniseringsarbeidet er godt i gang, og jeg er glad for den støtte vi har fått fra Fremskrittspartiet i flere konkrete saker til å bidra til det – og mer kommer. Så til spørsmålene. Det å ta utbytte av statsbedrifter er ikke i strid med noen handlingsregel. Det har Stortinget aldri uttalt, heller ikke Fremskrittspartiet. Når man bruker uttrykket i samme «sving», vet jeg ikke helt hva det betyr, men hvis det da skulle bety i samme budsjett eller år etter hverandre både å styrke Statkrafts egenkapital og å ta utbytte, så er det ingen motsetning mellom det. Man kunne vel heller si at det ene forutsetter det andre. Det var vel også uenighet om tilførselen av egenkapital til Statkraft, så vidt jeg husker. Jeg tror at statsbedriftene i vesentlig grad bør være meget frittstående, men styres gjennom en krevende utbyttepolitikk. Det har de ellers rimelig rett til, for statsbedrifter blir jo ikke tilført penger i markedet, men ved å appellere om politiske beslutninger. Det er som oftest lettere enn å hente penger i markedet, særlig for tiden. Statsministeren snakket ikke om noen pressindikator, men om en stramhetsindikator, som jeg også omtalte i mitt innlegg. At stramhetsindikatoren er en måte å svare på press i økonomien på, tror jeg burde være relativt kjent stoff for dette storting, i særdeleshet for finanskomiteens medlemmer. At det er press i økonomien i dag, tror jeg ikke det er noen særlig tvil om, men jeg skjønner jo at Fremskrittspartiet på dette området har en analyse som skiller seg fra alle økonomer som er i Norge, eller som uttaler seg om Norge. Man behøver ikke å stole på bankøkonomer, man kunne f.eks. gå til OECD, IMF eller andre som uavhengig analyserer norsk økonomi. Man finner ikke et fnugg av medhold for en analyse som den Fremskrittspartiet fremfører, i disse rapportene, og de kommer stadig vekk.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Det er vel kanskje noe sært å betegne en beskrivelse av lønnsoppgjøret som ennå ikke er avsluttet, som historieskrivning. Men at lønnsoppgjøret er en del av det som har realøkonomiske virkninger når Norges Bank fastsetter renten, burde være elementært. Derfor skal jeg ikke utdype det videre. Jeg har ikke sagt at vi skal inngå forlik med Fremskrittspartiet om budsjettet for 2003. Jeg formulerte meg slik at det er naturlig å gå dit først. Men jeg skjønner at der blir det folksomt. Skal man følge hr. Djupedals uttalelser, vil også SV delta i arbeidet for å få Fremskrittspartiet som budsjettpartner. Så jeg skjønner at Siv Jensen blir en populær person til høsten. Jeg er litt overrasket over at SV har den frimodighet i det hele tatt å ta opp temaet, et parti som i løpet av kort tid har hatt en slags omdreining i sin ideologiske skrue som faktisk savner historisk sidestykke. Så vil jeg svare på det spørsmålet i replikken fra Siv Jensen som jeg ikke svarte på. Når vi har et inflasjonsmål som for pengepolitikken, og vi har en ganske uavhengig sentralbank, slik også Fremskrittspartiet ønsker, skal ikke og kan ikke en finansminister stå og fastsette renten fra Stortingets talerstol. Jeg kan derfor ikke gi slike eksakte svar, men det jeg har sagt, og som jeg fastholder, er at det budsjett som ble lagt frem i fjor høst, og den revisjon som nå er foretatt, legger et godt grunnlag for fortsatt rentenivå uten økninger. Men jeg har pekt på at sentralbanksjefen selv har vært bekymret for effekten av lønnsoppgjøret.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Nedtrapping av tolltariffer er det redegjort grundig for i den forrige regjeringens langtidsprogram. Det møtte ingen motforestillinger fra representanten Lund eller andre den gang. Det er 900 tolltariffer igjen. Vi tar nå ca. to tredjedeler. Det har vært hevdet i en del avisinnlegg at dette skulle gi virkninger for nett og garn, på 1 000 arbeidsplasser. Det er en udokumentert påstand. Nett og garn har i dag en tolltariff på 5 pst. De har tidligere, inntil for to år siden, klart seg uten en slik tolltariff. Det er lite som tyder på de effekter som er beskrevet i en del slike innlegg. Jeg synes også det er en drøy påstand av representanten Lund å hevde at vi ikke har en næringsvennlig regjering. Ingen regjering har faktisk foretatt så omfattende skatte- og avgiftsreduksjoner, bl.a. for bedriftene, som denne regjering. Det er også en dristig påstand fra et parti som vil bruke milliarder mer av oljepengene inn i økonomien, noe som helt åpenbart vil forsterke de negative effekter som er knyttet til kronekurs og rentenivå.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Jeg har nå etter hvert skjønt hva autopilot er for noe. Det er uavhengig av hvilken posisjon man er i, og hvilken situasjon økonomien er i, å gjøre det man sa man skulle gjøre i fjor, slik Schjøtt-Pedersen nå holdt en glimrende oppvisning i. Jeg forstår det slik at uavhengig av økonomien mente Arbeiderpartiet at det var nødvendig å bruke 2 milliarder kr mer på utlån til forbrukerne. Det gjør man fortsatt. Da tar jeg til etterretning at Arbeiderpartiet er enig med Regjeringen i at det er ikke grunn for å stramme til i økonomien. Hadde Arbeiderpartiet ønsket å stramme til i økonomien, hadde de ikke økt utlånsrammene. Så til avtaler og prinsipper for avtaler. Jeg må vel si at det er litt forskjell på å inngå avtaler med regjeringspartier. Da har man på en måte en slags felles forpliktelse til å følge opp. I forhold til kontantstøtten gikk jo det meget bra. Vår avtalepartner for Høyres del, Fremskrittspartiet og den daværende regjering, holdt dette meget godt gjennom hele perioden, og Arbeiderpartiet gav seg jo også til slutt, for alle praktiske formål. Skattefradragsordningen FoU ble jo aldri gjennomført under den foregående regjering, men er gjennomført nå under denne regjering. Så det er jo av og til at man må vente litt. Jeg har sagt det samme som statsministeren har sagt ved utallige anledninger, at vi skal følge opp barnehageforliket, utrede det. Alt som ikke er utredet, som man ber Regjeringen utrede, skal vi utrede og konsekvensanalysere. Men da må vi også vise virkningene av det. Jeg tror vi skal få en interessant debatt når Arbeiderpartiet ser de sosiale og fordelingsmessige virkninger av en maksprisordning f.eks. De skal lojalt utredes på skikkelig og åpen måte og legges frem, men ingen skal hindre Regjeringen i også å peke på andre muligheter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Dette var ingen misforståelse, men en gjentakelse. Jeg skal bare peke på ett viktig forhold. Norges Bank advarte mot den utlånsøkning som Arbeiderpartiet la inn i sitt budsjett for Husbanken i fjor. Vi fulgte det rådet. Arbeiderpartiet har ikke fulgt det. Nå i ettertid å hevde at utviklingen har blitt slik at man må ha større stramhet, henger ikke på greip når man faktisk mot Norges Banks råd opprettholder en sterk utlånsvekst på dette området.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Det er liten tvil om at når Regjeringen velger å bruke 6 milliarder kr mer på å doble utgiftsveksten i budsjettet, betyr det et høyere press enn om Regjeringen hadde valgt ikke å bruke disse, selv om det samsvarer med handlingsregelen. Når finansministeren skal foreta revidering av budsjettet, foretar han en samlet vurdering av den økonomiske situasjonen og legger fram et forslag som etter hans mening samsvarer med den, inklusive lønnsoppgjøret. Dersom han hadde ment at det var et behov for tilstramminger, hadde han selvsagt plikt til å foreta det. Så registrerer jeg spørsmål om forslag fra Arbeiderpartiet. Ja, Arbeiderpartiet har sagt i sitt program at vi vil øke bevilgningene til kultur hvert eneste år i denne perioden. Det følger vi opp. Vi sa i fjorårets budsjett at vi ville øke bevilgningene til barnehager med rundt 1 milliard kr hvert år i årene framover. Det følger vi selvsagt opp. Vi foreslo i fjor en økning i kommunesektorens frie inntekter på 1,75 milliarder kr. Det gjør vi også i år, vi følger det opp. Vi foreslo i fjor en økning i utlånsrammen i Husbanken på 2 milliarder kr. Det gjør vi også nå, det følger vi opp. Dette er ganske forutsigbart, og det er i samsvar med Arbeiderpartiets politikk. Det er ikke slik at enighet om de økonomiske retningslinjene betyr at man pr. definisjon har de samme prioriteringene som Regjeringen. Tvert imot, her må partiene foreta sine politiske valg. Så registrerer jeg at Per-Kristian Foss nå plutselig har fått bekymring for at det etableres flertall som ikke har felles budsjettinndekning. Det har vi aldri hørt før. Hadde Høyre et etablert flertall for inndekning da de inngikk avtalen om kontantstøtte? Hadde Høyre et flertall for inndekning da de etablerte flertall for å fjerne formuesskatten for arbeidende kapital, da de endret takseringsreglene for boliger, da de bestemte bevilgning til forskning på OECD-nivå, da de skapte flertall for skattefradrag for forskning? Og for å bevege oss til i dag: Arbeiderpartiet og Regjeringen har inngått en avtale om 118 milliarder kr til Forsvaret. Jeg har ikke sett noen enighet om hvordan det skal dekkes inn. Er det slik at dette bare gjelder for avtaler hvor regjeringspartiene ikke er part?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Til en åpenbar misforståelse!
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Jeg går ut fra at det er en misforståelse og i beste fall en forglemmelse når statsråd Foss ikke erindrer at han faktisk ikke satt i regjering og heller ikke sentrumspartiene satt i regjering da man inngikk enighet om å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital. Tilsvarende var heller ingen av partene i regjering da man etablerte flertall for skattefradrag for forskning. Dette ble fulgt opp av regjeringen Stoltenberg i budsjettet. Når det gjelder de 2 milliardene, var de altså inne i fjorårets budsjett. Jeg registrerer at Norges Bank endret sin vurdering av den økonomiske situasjonen etter at regjeringen Stoltenberg faktisk la fram sitt budsjett, endret sin vurdering av renteutsiktene og fullførte den rentereduksjonen noe senere. Men det var altså inne 2 milliarder kr. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet i sitt alternative opplegg for revidert budsjett har et strammere opplegg i forhold til de tradisjonelle budsjettindikatorene. Jeg ville finne det interessant dersom statsråd Foss kom med et annet svar til representanten Solberg på det brev som han har fått spørsmål om i dag, enn at man faktisk følger de budsjettindikatorer som man alltid fulgt. Hvis Finansdepartementet har innført en ny praksis, finner jeg det ganske oppsiktsvekkende.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Jeg vil også si litt om forslag nr. 75, fra Olav Gunnar Ballo, som representanten Bjarne Håkon Hanssen kommenterte i sted. Bakgrunnen for at disse tre partiene ønsker forsøk med sprøyterom igangsatt, er at dette dreier seg om tiltak rettet mot en av de mest utsatte gruppene i vårt samfunn, som lever under de kanskje mest uverdige forholdene. Vi vil at det skal settes i gang tidsavgrenset forsøk, at det blir lagt til rette for det, på helt klare premisser og forutsetninger. Vi ønsker, som Bjarne Håkon Hanssen også sa, å vinne erfaringer med hvilken effekt dette vil ha sammen med andre lavterskeltilbud til rusmiddelmisbrukere. Slike forsøk må så i neste omgang evalueres. Man må vurdere de erfaringene man har fått, og så ta stilling til om dette er et velegnet virkemiddel i rusmiddelomsorgen, eller om det eventuelt har uheldige effekter. Når det gjelder de erfaringene man skal prøve å vinne, dreier det seg f.eks. om hvorvidt det er slik at dette gir en økt opplevelse av verdighet blant sprøytebrukerne, om det blir reduksjon i antall overdosedødsfall og reduksjon i antall sprøyter satt under lite betryggende omstendigheter, og om det vil bedre den generelle helsetilstanden blant misbrukere. Jeg vil sterkt understreke at slike forsøk må og skal gjennomføres som ett tiltak blant flere andre, og at det skal settes inn i en sammenheng med andre lavterskeltiltak og i de omgivelser og miljøer der andre helse- og sosialtilbud til rusmiddelmisbrukere blir gitt. Det er altså på helt klare premisser at forsøkene skal gjennomføres. Dersom det er slik at Regjeringa er i tvil om hva dette stortingsflertallet ønsker, er sjølsagt vi beredt til å gå i en dialog med departement og regjering omkring det. Jeg vil også gjerne sterkt understreke at det å åpne for slike forsøk ikke er et ledd i en liberalisering av norsk narkotikapolitikk. Så kort til forslag nr. 82, om tak 2-ordningen for egenandeler, som skal skjerme kronikere og andre storforbrukere av helsetjenester, som har store utgifter til helsetjenester og medisiner. Dette var et enstemmig vedtak i årets statsbudsjett, og Regjeringa blir nå bedt om å sette tak 2-ordningen i verk fra 1. januar 2003. At vi allerede nå får fastsatt virkningsdatoen for denne ordningen, har sjølsagt SV ikke noe imot, og vi støtter derfor det forslaget.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Høyskolen i Østfold fikk i budsjettet for 2002 en startbevilgning på 7 mill. kr. Dette lå inne i Stoltenberg-regjeringens budsjett og ble videreført av Bondevik-regjeringen. At dette var en startbevilgning, har statsråd Clemet bekreftet fra Stortingets talerstol 27. februar i år. Det er derfor ingen tvil om det. Likevel sier statssekretæren i Utdannings- og forskningsdepartementet til Halden Arbeiderblad 8. mai at dette må være en misforståelse, at det ennå ikke er gitt startbevilgning og dermed heller ikke gitt endelig klarsignal. I budsjettet varslet også Regjeringen at den ville komme tilbake til Stortinget med en endelig kostnadsramme i revidert nasjonalbudsjett. Prosjektet var sikret framdrift. Detaljprosjekteringen ble satt i gang, er nå kommet meget langt og er nesten ferdig. Anbudspapirene kan sendes ut i høst og spaden settes i jorda over nyttår. Et 30-talls personer er involvert i prosjektet. Men hva er det vi opplever i forbindelse med revidert budsjett? En bråstopp på hele prosjektet. I revidert budsjett ligger det ikke inne en eneste krone, og det er ganske sjokkerende. Fremskrittspartiet går ut i haldenavisen og sier at dette skal vi ordne opp i. Men etter at avtalen mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene er på plass, er det fortsatt ingen penger til høyskolen i Halden. En stopp nå – slik som det ser ut i forhold til det Stortinget vedtar i dag – vil gi svært uheldige virkninger og er helt uforståelig. Dette er et politisk løftebrudd, sier ordføreren i Halden fra Kristelig Folkeparti. Arbeiderpartiet er enig og har lagt inn penger til videre framdrift i sitt forslag til revidert budsjett. Det går ikke an å fatte vedtak om å gi marsjordre til et så stort prosjekt, og så komme et halvt år etterpå og si at det var ikke egentlig det vi mente. Det er tross alt brukt ganske mye penger. Dette skaper betydelig usikkerhet om høyskolens framtid, som har betydning for kunnskapsmiljøet i Halden og i fylket. Spørsmålet er om det egentlig er vilje i Regjeringen til hele prosjektet. Jeg minner om at dette – sammen med høyskolen i Rogaland – har hatt førsteprioritet fra Stortingets side i mange år. Men etter det som nå har skjedd, er det grunn til å spørre om Bondevik-regjeringen mener noe helt annet.