Børge Brende (Høyre), 1999-11-30:
Representanten Tore Nordtun hevdet i sitt innlegg og i replikkvekslingen med representanten Kenneth Svendsen at pensjonistene vil komme bedre ut med Regjeringens og sentrumspartienes opplegg til neste år enn de gjør i år. Han henviste til Arbeiderpartiets tabeller som de har fått utarbeidet av Statistisk sentralbyrå. Men det som representanten Nordtun selvsagt ikke sa ett ord om, er at Arbeiderpartiet ikke har bedt Statistisk sentralbyrå om å ta med de store avgiftsøkningene som ligger i forliket. Så når en ikke tar med økningen i elavgiften på 44 pst., og når en ikke tar med de andre avgiftsøkningene – jeg tenker på engangsavgift på bil, dieselavgift o.l. – kan det hende at en kommer ut med den typen regnestykke. Men det er faktisk slik at pensjonister varmer opp husene sine. Det er faktisk slik at pensjonister blir rammet av at man nå reelt sett kutter i særfradraget for alder. Representanten Nordtun innførte også i replikkordskiftet med Kenneth Svendsen en ny regnemåte, nemlig det at det ikke er en reduksjon i et fradrag, hvis det ikke prisjusteres. Det er med respekt å melde – jeg skal velge et parlamentarisk uttrykk – en ganske tvilsom måte å regne på og i strid med det som er vanlig. Poenget er at hvis man ikke prisjusterer et fradrag, har det, så langt iallfall, vært regnet som et kutt. Jeg lurer på om representanten Nordtun – jeg ser at han nå ber om en replikk – kan klarlegge litt hva som eventuelt ligger bak at prisjustering ikke lenger må oppfattes som et kutt. Representanten Nordtun var også i sitt innlegg inne på forskjellene mellom beskatning av arbeidsinntekt og kapitalinntekt. Så sa representanten at på dette området har vi mye å gjøre, og at vi skal komme tilbake til det i forbindelse med behandlingen av meldingen om flatere skatt når finansministeren kommer med den til Stortinget. At vi på dette området har mye å gjøre når det gjelder forskjellen mellom skatt på arbeidsinntekt og kapital, er jeg helt enig i. Det skal vi gjøre noe med gjennom å redusere skatten på arbeidsinntekt. Men hva Arbeiderpartiet ønsker i så måte, fremstår som meget uklart. Under Stortingets finansdebatt tok Arbeiderpartiets nestleder og tidligere finansminister, Jens Stoltenberg, ordet og sa at han var meget stolt over at han i forhandlingene med sentrum har greid å drive tilbake forslag om å øke skatten på alminnelig inntekt fra 28 pst. til 29 pst. Jeg er helt enig med representanten Stoltenberg i at å skjerpe bedriftsbeskatningen og øke skatten på kapital i en situasjon med sterk konkurranse mellom landene er et uheldig signal. Så der er vi på linje. Så er Arbeiderpartiets holdning at man ikke skal øke skatten på alminnelig inntekt. Da må det vel være skatten på arbeidsinntekt Arbeiderpartiet ønsker å sette ned, hvis man skal få mindre ulikhet i beskatningen av de to inntektsformene. Og da er det veldig ulogisk at man starter en reduksjon i forskjellen mellom de to skatteformene med å øke skatten på arbeidsinntekt. Nå bryter man altså i det skatteforliket som nå foreligger med intensjonene i skattekompromisset fra 1992, ved igjen å øke marginalskatten i Norge til 56 pst. Farskapet til den økningen av marginalskatten opp til 56 pst. er det ingen som vil påta seg. Under finansdebatten sa finansminister Gudmund Restad – og han stod ved sine tidligere uttalelser – at en kraftig økning og innføring av et nytt trinn i toppskatten lett ville føre til forsøk på skatteomgåelse. Han står også ved sitt brev fra i fjor, hvor han advarte mot denne omleggingen, ut fra at en så høy marginalskatt vil føre til et voldsomt press, til eventuelt å bli omfattet av delingsmodellen eller å få inntekter inn i et AS, slik at man da får en beskatning på 28 pst. Men noe må man jo gi i forhandlinger, mente finansministeren. Så lytter man også til flere representanter fra Arbeiderpartiet, bl.a. tidligere leder av finanskomiteen, Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, som overhodet ikke var villig til å ta innover seg ansvaret for det nye trinnet i toppskatten, og sa at Arbeiderpartiet vedstod seg det som også tidligere finansminister Sigbjørn Johnsen har uttalt, at dette var ingen god løsning. Så nå fremstår det faktisk som et stort mysterium hvem som i forhandlingene mellom sentrum og Arbeiderpartiet har presset frem et nytt trinn i toppskatten som ingen vil vedstå seg farskapet til. Man har også vært inne på de store inntektsforskjellene, forskjellene man har fått mellom vanlig arbeidsinntekt – det som defineres som alminnelig inntekt – og kapitalinntekt. Det var også representanten Nordtun inne på i sitt innlegg. Det er i og for seg riktig, for på begynnelsen av 1990-tallet, det vi sammenlikner med, var det ingen store overskudd i de norske bedriftene. Da gikk det dårlig i Norge, det var nedgangskonjunktur, og da var det også lite med aksjeutbytte som ble tatt ut. Så fikk vi redusert arbeidsledigheten, hjulene var i sving, og det oppstod overskudd i bedriftene. En premiss for skattekompromisset i 1992 var faktisk at vi ikke ville låse inn kapitalen i bedriftene, slik som tidligere, hvor kapital ble låst inn og ikke ble tatt ut og plassert i alternative investeringer som gav større avkastning. Derfor la man opp til et system der man skulle invitere til at en del av overskuddet ble tatt ut gjennom utbytte og reinvestert, og det har skjedd. Men så kommer Arbeiderpartiet og kritiserer og er bekymret for det i ettertid. Poenget er at helt siden skattekompromisset ble inngått i 1992, har det hvert år blitt reinvestert mer gjennom nyemisjoner i norsk næringsliv enn det som har blitt tatt ut i aksjeutbytte. Det tror jeg det er viktig å ha i bunnen når man diskuterer dette. Som jeg har nevnt innledningsvis, er det et merkelig vedtak vi i dag skal fatte i skatteloven, hvor vi vedtar noe som alle, med unntak av SV, er imot, nemlig et nytt trinn i toppskatten. Vi er også kritisk til en økning av boligskatten på 10 pst. som legges til grunn. Vi er også meget kritisk til den forverring som nå skjer av delingsmodellen. Jeg merket meg at representanten Sørfonn sa at sentrum var stolt av det resultat som man nå hadde fått til i forhandlinger med Arbeiderpartiet. Vi har også merket oss at statsministeren har vært ute og uttalt at det ikke er lagt opp til noen forverring av delingsmodellen i skattekompromisset. Det kunne jeg faktisk ha tenkt meg å få en liten utdypning av fra representanten Sørfonn. Hvordan kan det henge sammen at det ikke er noen forverring av delingsmodellen når kapitalavkastningsraten reduseres fra 11 til 10 pst.? Det foreligger faktisk et regnestykke, et eksempel fra en produksjonsbedrift i Østfold, der en far og to barn jobber, som viser at bare endringen av kapitalavkastningsraten vil kunne medføre en skatteskjerpelse på 84 700 kr. Næringsminister Sponheim sier også at det er ingen endringer i bedriftsbeskatningen som får noen betydning for de næringsdrivende. Vi har i innstillingen vedheftet et mer fullstendig regneeksempel, hvor reduksjon i avskrivningssatsene for bl.a. næringsbygg og forretningsbygg inngår. Summen av det som det legges opp til her, representerer for den bedriften som jeg nevnte i sted, en skatteskjerpelse på 222 373 kr. Så sies det fra sentrum at vi er fornøyd med at vi har sluppet vesentlige forverringer i beskatningen av næringslivet. Poenget er at hvis vi ser på landene rundt oss, har de lagt opp til ikke ubetydelige forbedringer. Når man da også er bekymret over filialiseringen i Norge og hovedkontorer som flytter ut, bør man ta innover seg at det norske skatte- og avgiftssystemet bør bli bedre, slik at vi greier å holde på de norske arbeidsplassene. Det bør være utgangspunktet for den type debatt. Vi ser i Danmark f.eks. at holdingselskapene nå har fått en helt annen type beskatning, og flere norske selskaper vurderer å flytte dit. Finansdepartementet har gjennomgått beskatningen i Norden, og der konkluderer man med at den norske beskatningen er omtrent på lik linje med de andre nordiske land. Men det finansministeren unnlater å ta med i denne vurderingen, er den særnorske formuesskatten. I Danmark har man ikke formuesskatt, og i Sverige har man nå ikke formuesskatt på aksjeandeler hvis en eier over 10 pst. i en bedrift. Da går det ikke an å snakke om viktigheten av norsk eierskap. Hvis man tar med seg 100 000 Hydro-aksjer til Danmark, slipper man formuesskatt. Eier man dem i Norge, får man formuesskatt på toppen. Jeg synes at hvis man skal foreta en sammenligning, må man også ta med formuesskatten i regnestykket, en formuesskatt som jeg for øvrig har forstått at finansministeren er imot, men som det ikke gjøres noe med i det opplegget som nå ligger i bunnen. Jeg tar da opp Høyres forslag som er inntatt i innstillingen.