Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-06-09:
Behandlingen av denne barnehagemeldingen markerer fremfor alt at vi endelig har et viktig mål i sikte for hele vår nasjon, nemlig full barnehagedekning – for de minste, opp til tre år, allerede i løpet av dette året, og for de største, over tre år, innen utgangen av 2003. Dette bør være svært godt nytt for alle som ser en trygg og god barnehage som et ubetinget viktig samfunnsgode, og det selv om våre personlige erfaringer på dette området ligger en del år tilbake i tiden. Det er alltid slik at egne erfaringer bidrar til å prege våre holdninger. Og jeg tillater meg å være så personlig å si at for min families vedkommende var det naturlig da mulighetene åpnet seg, å overlate våre håpefulle til et dyktig og innsatsvillig barnehagepersonale. Jeg er overbevist om at dette gav dem en like god start som om de skulle tilbrakt tiden hjemme med en av foreldrene, og i enkelte henseender også en langt bedre. Samtidig gav dette oss som var foreldre en mulighet til å kunne fortsette i et yrkesliv vi begge var utdannet for. For oss var dette et riktig valg. Det er ikke vanskelig i ettertid å se at det kunne bli litt lite tid sammen med barna, og derfor kan jeg også godt forstå de mange foreldre som ønsker seg en annen løsning. Kristelig Folkeparti er glad for innføringen av både fødselspermisjon, fedrerettigheter og nå ikke minst også kontantstøtte. Dette har vært svært viktige familiepolitiske framskritt for å bedre barnefamilienes situasjon, gi dem mer tid sammen og øke deres valgfrihet. Når det gjelder det siste, valgfriheten, er også full barnehagedekning nettopp en viktig forutsetning. Det er positivt at statens andel av utgiftene skal trappes opp til 50 pst. i løpet av en femårsperiode. Til tross for dette vil full behovsdekning forutsette betydelig økt innsats fra kommunenes side om ikke foreldrebetalingen skal bli uakseptabelt høy i tiden som kommer. Det vil også bidra til å svekke valgfriheten. I de senere årene er det ikke kommunene som har bidratt mest til utbyggingen av barnehager i Norge, men private utbyggere, foreninger, organisasjoner, bedrifter osv., slik at disse i dag utgjør om lag halvparten av kapasiteten. Dette skyldes i første rekke det økonomiske press kommunene har vært satt under, over lang tid. Kommuneøkonomien skal drøftes senere i en annen debatt, men det må være tillatt også her å minne om det ansvar vi som rikspolitikere har for å sikre lokalforvaltningen nødvendige ressurser til å følge opp nasjonale målsettinger. Vi får stadig indikasjoner på at dette ofte ikke har vært tilfellet. Økonomien er nok én grunn til at mange kommuner har lukket øynene for ikke minst private barnehageeiere og deres muligheter, både til å holde foreldrebetalingen nede og til å holde igjen når det gjelder arbeidsvilkårene for de ansatte. De ansatte i barnehagen er en svært viktig familiepolitisk ressurs, og jeg er overbevist om at investering i både kompetanseutvikling og personalpolitiske tiltak ikke bare vil bedre rekrutteringen, men også betale seg for samfunnet på mange andre måter. Dessverre er det ikke flertall for forslaget i meldingen om å lovfeste kommunal plikt til å inngå samarbeidsavtale med private barnehager. Derimot ber flertallet om at det i samarbeid med involverte parter blir utarbeidet en mal for slike samarbeidsavtaler. Det er et håp om at dette kan være et viktig hjelpemiddel for å forbedre situasjonen for de private barnehagene. Det er også viktig at samarbeidsavtaler sikrer private barnehageeieres muligheter til å opprettholde eiendomsverdien på barnehagen. Vi har sett uheldige eksempler på at det offentlige har benyttet slike avtaler til noe som nærmest ligner ekspropriasjon av privateide verdier over tid. Til slutt: Partikollega Molvær Grimstad påpekte en feil i innstillingen. Kristelig Folkeparti er kommet med på en merknad om formålsparagrafen som vi ikke står inne for. Et flertall i komiteen viser til at barnehagens mål om å drive i nært samarbeid og i nær forståelse med heimene, kan komme i konflikt med den kristne formålsparagrafen. Flertallet ber så om at dette blir utredet og vurdert. Jeg vil i dette korte innlegget bare minne om at dette er et svært følsomt område. Jeg trodde det nå var skapt ro omkring formålsparagrafen i barnehagen. Sist dette spørsmålet var oppe, i 1995, uttalte et bredt flertall i komiteen – hvor også flere representanter fra Arbeiderpartiet og Høyre var med – at dagens formålsbestemmelse fungerte tilfredsstillende, og at det ikke var kommet signaler om problemer knyttet til praktiseringen av denne. Jeg tillater meg å spørre: Har det kommet slike signaler senere? Det er i så fall ikke dokumentert i innstillingen. Tvert imot synes jeg vi har signaler som tyder på at dagens formålsbestemmelse har minst like bred oppslutning i dag som for noen år siden. Det er en kjensgjerning at folk i dag er svært opptatt av verdier. Kristelig Folkeparti vil se det som uheldig om vi nå får en opprivende strid om selve verdigrunnlaget for den institusjonen som skal gi startgrunnlaget for den oppvoksende slekt inn i et nytt årtusen.