Svein Flåtten (Høyre), 2009-12-04:
Stikkordet for denne interpellasjonen er statsrådens uttalelse om en idédugnad. Blant dem som ikke helt eksplisitt var invitert, var Stortinget og opposisjonen. Derfor har vi tillatt oss å prøve å finne denne anledningen. Jeg skal ikke bruke altfor mye tid til å beskrive situasjonen innen verftsindustrien og leverandørnæringen, for den vet jeg at næringsministeren kjenner vel så godt. Det har vi kunnet registrere i den senere tid, hvor han reiser rundt og må se på en del tomme verkstedhaller og en del slunkne ordrebøker. Det er bra at statsråden reiser rundt, og at han konstaterer at situasjonen er vanskelig og antakelig også blir verre før den blir bedre. Det er viktig å stille en diagnose. Men det er enda viktigere å finne medisin. Noen ganger er det ikke viktigst å kurere, men kanskje til og med å skjære bort – «nytt liv av daude gror», som Elias Blix skriver i vårsalmen sin. Men når næringsministeren reiser rundt, vekker jo ikke det forhåpninger om død, men det vekker forhåpninger om liv i og etter en vanskelig tid for de kriserammede bedrifter. Vi har sett i avisene, senest i dag og flere ganger denne uken, statistikker som kommer fra Statistisk sentralbyrå, fra undersøkelser innen forskjellige bransjer om at investeringene går ned. SSB er ikke fullt så pessimistisk som bransjen selv, naturlig nok – bedriftsledere vil gjerne være forsiktige. Det som dette koker ned til, er hva som finnes av verktøy. Selv om vi har en lav ledighet, er det vanskelig å kommunisere det når vi vet at det er så mange som sliter, ikke bare i enkeltbedrifter, men i områder av industrien. Problemet for Regjeringen er jo at budsjettet for 2010 er lagt, at konjunkturene nå ikke endrer seg, og at vi får bølge nummer to etter finanskrisen, som slår inn i realøkonomien. Jeg har ikke noen forhåpninger om, og ikke vil jeg heller, at næringsministeren skal bidra til å skape noe nytt marked, men vi tenkte å spille inn noen av de tanker som vi har. Interpellasjonen er ikke ment for å plage statsråden med situasjonen, men for å være en konstruktiv medspiller for det tilfellet at Regjeringen skulle finne idéer og synspunkter om situasjonen fra Stortingets opposisjon interessant – for det første å få vite hva næringsministeren tenker, og for det annet å si litt fra vår side om hva vi synes er det viktige. Hvis denne utviklingen fortsetter, sier jeg ikke at det blir behov for spesielle krisepakker for de industriene vi snakker om, men jeg tror nok at revidert budsjett våren 2010 bør kunne bli en arena for å se hva man bør gjøre. Jeg tenker også å ta opp statens eierskap, som har vært oppe i debatten, og hvordan den styringen skal gjøres. Høyre var enig i alt som ble gjort i forbindelse med krisepakken i fjor høst og på ettervinteren i år. Men vi ville hatt tiltakene litt annerledes innrettet, ikke minst for å styrke bedriftene mer og ikke rette dem så ensidig inn mot det offentlige. Jeg tror det viser seg nå at dette var riktig. Mange bedrifter opplever nå at det er problemer med å lånefinansiere prosjekter på grunn av høye egenkapitalkrav – egenkapital som har vært svekket gjennom mange års skatteøkninger på eierne. Det er eierne og deres kapital som nå i høyeste grad trengs for å berge arbeidsplassene, og enda mer berge den kompetansen og knowhowen som finnes på viktige industriområder. I finansinnstillingen i november kom det innspill, og i den innstillingen som næringskomiteen skal avgi om noen få dager, kommer vi med flere innspill. Jeg er enig i det statsråden har sagt tidligere, om at det ikke er noe enkelttiltak som vil løse krisen. Det er summen av enkelttiltakene. Men for å få en høy sum trenger man mange tiltak. Egenkapital og finansiering er nå to stikkord som er viktige. Vi har foreslått å beholde den midlertidige økte avskrivningssatsen, som vi tror ble fjernet for raskt. Bedriftene fikk en beskjed i februar–mars om at den ble økt, og bare ville vare ut 2009. Man rakk nesten ikke å innrette seg før dette ble fjernet igjen. I tillegg, når det gjelder lånerammene i Innovasjon Norge for lavrisikolån og innovasjonslån, er det helt riktig at det her er en økning på 2010-budsjettet i forhold til 2009-budsjettet, men jeg tror vi burde fortsatt med tiltakene fra krisepakken noe lenger. I tillegg har vi fremmet forslag om den famøse rederibeskatningssaken, hvor man inndrog betydelig med egenkapital. Nå har Stortinget avgjort det. Det står for retten. Likevel vil Regjeringen ha en mulighet til å suspendere innbetalingene for å tilføre dette som egenkapital til selskapene. Vi har i vårt alternativ i år forbedret skattesiden for næringssiden med 8 milliarder kr. Det er tall som hjelper, selv om det smøres tynt utover til veldig mange bedrifter. Så har jeg registrert at statsråden legger et visst press på oljeselskapene for å kjøpe mer hos underleverandørene. Vi ønsker også at markedet skal øke, men helst på naturlig måte. Vi ønsker oss heller stimulanser overfor alle selskaper enn press. Jeg håper ikke – og jeg håper kanskje statsråden kan si noe om det her i dag – at han tenker i retning av politisk overstyring av selskapenes investeringsstrategier. Det tror jeg er en uheldig vei å gå. Jeg hører jo at LO er nokså sterk på det. Jeg hører også svarene fra et selskap som f.eks. Statoil, senest under olje- og energiministerens seminar i Stavanger, hvor de sier som så at de registrerer press for å investere mer. De mener selv at de investerer forsvarlig ut fra den lønnsomheten de har. Jeg regner med at det er styret i selskapet som mener dette. Selv om vi er oppe i en vanskelig situasjon, tror jeg det er viktig å holde tingene fra hverandre. Selskapene må styres etter de prinsippene som ligger der for styrene. De må ta hensyn til at de har en svekket konkurransekraft på kostnadssiden. De må ta hensyn til at oljeprisen er ganske annerledes enn den har vært, og de må ta hensyn til at det åpnes for mye mindre leting enn det det har vært gjort i de senere år. I den forbindelse må jeg også minne statsråden om at hans forgjenger, Brustad, i departementet i sin tid anklaget spanjolene for såkalt «tax-lease back» og proteksjonisme. Det er klart at Norge er sårbar i forhold til den type virksomhet, men vi må også passe oss. Vi må også tenke på at våre medieutspill om statseide bedrifters retning, at man ønsker en retning f.eks. i innkjøp fra norske bedrifter, vil reise den omvendte debatten i våre konkurrentland, som jo også er potensielle selgere og av og til kjøpere. I den forbindelse har det også vært reist en sak om arbeidstillatelser på norsk sokkel, om å ha færre utlendinger. Det har kommet opp fra fagforeningene, og jeg oppfattet at Regjeringen har vært, om ikke positiv, så har den i hvert fall sagt at den vil se på det. Det er klart at slike tiltak bærer også preg av proteksjonisme, som kan være vanskelig i forhold til de landene som en skal konkurrere med. Jeg vil til slutt bare si litt om et par forslag som vi i tillegg tenker å ta opp i næringsinnstillingen. Det er å be Regjeringen se på reglene for GIEK og Eksportfinans og om disse kan utvides. Mange mener at regelverket rett og slett ikke har fulgt med tiden – at vi nå har en annen type produksjon, vi har en annen type teknologi, vi har et annet marked, som gjør at vi burde se på regelverket, og at det kan utvides. Hva f.eks. med å vurdere fiskeflåten inn i dette? Så kan man si at dette ikke er eksport. Ja, det kan man jo diskutere. Det de fanger, blir jo i hvert fall eksportert. Så i det hele tatt å tenke litt videre slik, for det er først og fremst – og det har jeg oppfattet at også statsråden har fått meldinger om når han har vært ute og reist – finansieringssiden som er det problematiske. Får man finansiering, kan man hjelpe til på egenkapitalen. Så kommer også kjøperne, og så får gutta på gulvet på verftene mer jobb.