trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2022-05-03:
Den allmenne stemmeretten er en av grunnpilarene i vårt liberale demokrati. Norge er en rettsstat, vi er ikke en politistat. Vi må holde fast ved prinsippene våre, også når ting er vanskelige. Terrorisme er et forsøk på å svekke demokratiet. Ved å la folk bruke stemmeretten sin styrker man demokratiet. Jeg vil starte med å påpeke det åpenbare: Det er ikke akkurat deltakelse i demokratiske prosesser man er bekymret for når det gjelder terrorisme. Tvert imot, demokratisk lovlig deltakelse er det vi vil at de skal bruke tiden sin på. I arbeidet med å forebygge terrorhandlinger må fokuset ligge på deradikalisering og på å forhindre utenforskap, ikke på å frata noen stemmeretten. Slik som jeg ser det, vil en realisasjon av dette forslaget ikke styrke demokratiet vårt, men derimot svekke det. I 1953 ble adgangen til å idømme stemmerettstap som tilleggsstraff tatt ut av straffeloven. Straffelovkommisjonen viste i forbindelse med utarbeidelsen av ny straffelov til at denne bestemmelsen ikke hadde blitt brukt siden rettsoppgjøret etter krigen. De viste også til at det under normale forhold neppe ville være behov for å kunne fradømme noen stemmeretten som straff. Jeg føler meg også nødt til å påpeke at det er svært lite trolig at den foreslåtte straffehjemmelen for tap av stemmerett vil ha noen preventiv effekt utover det reglene i straffeloven kapittel 18 allerede gir. Strafferammen for grove terrorhandlinger er fengsel inntil 30 år. Det må i seg selv antas å ha en betydelig avskrekkende effekt. Det er mange omfattende og reelle problemer knyttet til terrorisme, men stemmerett for terrordømte er ikke et av dem. Venstre kommer derfor ikke til å støtte forslaget fra Fremskrittspartiet.
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2022-05-03:
Varetektsfengsling må generelt benyttes med stor varsomhet, og det er klare vilkår for å kunne fengsle noen før det foreligger en rettskraftig dom. Dette tøtsjer borti noen av våre mest grunnleggende rettigheter, nemlig menneskerettighetene – retten til ikke å bli fengslet uten en rettskraftig dom. Ordinær varetektsfengsling etter straffeprosessloven § 171 innebærer forvaring i fengsel som gjøres av hensyn til etterforskningen, for å sikre at siktede ikke stikker av, påvirker bevis eller vitner eller på ny foretar en straffbar handling, altså «særlige fengslingsgrunner». Straffeprosessloven § 172, som er gjenstand for forslaget fra Fremskrittspartiet, skiller seg fra den ordinære fengslingsregelen ved at det ikke er fengsling med grunnlag i etterforskningshensyn, men av hensyn til allmennhetens rettsfølelse og trygghet. Derfor er også vilkårene for å kunne benytte seg av rettshåndhevelsesarrest vesentlig strengere. Høyesterett har også konstatert at bestemmelsen i lys av EMK, Den europeiske menneskerettskonvensjon, må anvendes med stor varsomhet. Jeg vil også tillate meg å minne komitélederen på at dette ikke er snakk om mennesker som har en rettskraftig dom, eller som er dømt for terrorvirksomhet, eller at det er varetektsfengsling med bakgrunn i en gjentakelsesfare. Det er ikke det vi diskuterer nå, med henvisning til samfunnets trygghet, som komitéleder viste til. Norge bruker varetekt oftere og over lengre perioder sammenlignet med flere andre land, noe vi også har fått kritikk for av internasjonale overvåkingsorganer. Det vi ikke trenger, er videre grenser for å benytte varetekt. En enda videre fullmakt for bruk av rettshåndhevelsesarrest kan føre til at uskyldspresumpsjonen utvannes. Rettshåndhevelsesarrest har karakter av framskutt soning, hvor mennesker berøves friheten uten at det foreligger en særlig fengslingsgrunn. Det skal vi være forsiktig med. Jeg vil også understreke viktigheten av at når det foretas en lovendring, bør det være for å løse et problem. Lovendringer på strafferettens område bør skje etter grundige utredninger og høringer, slik at regelverket ses i sammenheng, og at behovet for endringen blir vurdert på en tilstrekkelig god måte. På den bakgrunn kommer Venstre ikke til å støtte forslaget om å utvide adgangen til å benytte seg av rettshåndhevelsesarrest.
Odd Harald Hovland (Arbeiderpartiet), 2022-05-03:
Det er ingen tvil om at dette er ei sak som vekkjer følelsar, og det er ingen tvil om at det er svært vanskelege forhold i interneringsleirene i Syria, og at det dermed er all grunn til uro. Det er vel difor det vekkjer så sterke følelsar og difor så mange kjenner på ei maktesløyse. Maktesløyse er ingen god følelse, og det er heller inga enkel løysing på denne saka. Likevel ønskjer ein handling. Eg trur det er viktig å erkjenne at dette er ein situasjon som er kompleks. Tiltak utan inngåande kjennskap og forståing av kompleksiteten bør me unngå. Dette handlar i stor grad om kva vedtak Stortinget bør eller ikkje bør fatte i ei sak som dette. Det er ikkje slik at me har ei folkerettsleg plikt til å hente kvinner og barn frå Syria, men det betyr heller ikkje at me ikkje kan gjere det. Men staten må ha jurisdiksjon for at barnekonvensjonen skal verte anvendt og for at staten skal ha eit ansvar etter han. Barn av norske borgarar i Syria er ikkje innanfor norsk jurisdiksjon, dvs. at me ikkje har nokon tvangsmyndigheit. Då måtte dette løysast på eit anna grunnlag enn folkerettslege forpliktingar. Det er bl.a. dette som gjer at dette er ein kompleks situasjon. Norske statsborgarar i utlandet er privilegerte på den måten at me i stor grad kan rekne med å få god konsulær bistand frå vår utanriksteneste dersom me treng det. Det er bistand som vert gjeve etter individuelle vurderingar i kvar enkelt sak. Det er sjølvsagt frivillig å be om konsulær bistand og eventuelt å ta imot slik bistand. Det er òg slik at foreldre med foreldreansvar tek avgjerder for sine eigne barn. Som sagt er det mange omsyn som talar for at barna vert henta til Noreg, men det krev altså samtykke frå foreldra. Me har ei god utanriksteneste, med lang erfaring i å handtere vanskelege og krevjande konsulære saker. Som tidlegare nemnt handlar denne saka i stor grad om kva slags vedtak Stortinget bør eller ikkje bør gjere i ei sak som dette. Då tenkjer eg at me bør ta signalet i statsråden sitt svar til komiteen: «(…) det vil være uheldig dersom Stortinget skulle fatte vedtak om hvordan en eller flere eventuelle konsulære enkeltsaker skal håndteres.» (…) Det meiner eg er ei heilt rett og klok vurdering i denne saka. Difor innstiller fleirtalet i komiteen på at representantforslaget ikkje vert vedteke.
Odd Harald Hovland (Arbeiderpartiet), 2022-05-03:
Arbeidarparti–Senterparti-regjeringa la i Hurdalsplattforma stor vekt på beredskap, bl.a. med å setje ned både ein totalberedskapskommisjon og ein forsvarskommisjon. Det var neppe nokon som såg føre seg kor aktuelle og relevante desse kommisjonane skulle verte. I denne proposisjonen vert signala frå Hurdalsplattforma om å styrkje beredskapen følgde opp. Ukraina-situasjonen har ført til auka spenning og ein usikkerheit som gjer det nødvendig å gjennomføre tiltak raskt. Det vert i dag difor vedteke ei rekkje betydingsfulle tiltak som vil ha stor effekt både i fredstid og i krisetid, og eg vil spesielt peike på nokre. I ein krisesituasjon er tid ein kritisk faktor. Det vert difor løyvd midlar til etablering av befolkningsvarsling basert på Cell Broadcast-teknologien. Presise varsel om fare vil òg kunne sendast til alle med mobil i heile landet via mobilnetta i løpet av sekundar. Eit slikt system bidreg til å styrkje eigenberedskapen og er eit betydeleg løft for samfunnssikkerheita generelt. Når det gjeld Sivilforsvaret, vert den operative evna auka gjennom ei løyving på ytterlegare 41 mill. kr i 2022. Løyvinga skal bl.a. leggje til rette for at dei tenestepliktige i Sivilforsvaret kan øve meir, og at måltalet på 8 000 mannskap i Sivilforsvaret vert nådd. Det vert løyvd 48 mill. kr for å dekkje opp materielletterslepet i Sivilforsvaret. Breidda av militære og ikkje-militære verkemiddel som Russland har teke i bruk gjennom vinteren, er omfattande. Me styrkjer difor sivil beredskap innanfor cyberområdet. Det vert løyvd ytterlegare 200 mill. kr til auka digital sikkerheit i 2022. Det er viktig å styrkje innsatsen mot digitale angrep. Nasjonal sikkerheitsmyndigheit, NSM, driv nasjonal responsfunksjon for alvorlege digitale angrep. Nokre av tiltaka i satsinga på 200 mill. kr vil bl.a. styrkje NSMs evne til å koordinere og handtere oppståtte cyberangrep i både privat, offentleg og kommunal sektor. Me styrkjer òg NSM slik at talet på verksemder, både offentlege og private, som har installert digital innbrotsalarm frå NSM for å oppdage cyberangrep, vert auka. I tillegg er me veldig fornøgde med at det vert tildelt 10 mill. kr til dei frivillige organisasjonane i redningstenesta for å dekkje årleg drifts- og abonnementskostnad for 2 000 nye nødnetterminalar. Dei løfta den frivillige redningstenesta som ein viktig ressurs både i fredstid og i krisetid. Oppsummert inneber denne proposisjonen ei heilt nødvendig styrking av vesentlege sider ved norsk beredskap. Og det er veldig bra at det er brei politisk semje om desse tiltaka.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Jeg deler utenriksministerens vurdering om at det ville være svært spesielt og uheldig dersom Stortinget skulle gå inn og gjøre vurderinger i enkeltsaker som dette – derfor blir også saken avvist. Men det jeg fremdeles etterlyser, er å få mer innsikt i regjeringens håndtering av de sakene vi diskuterer her i dag. Utenriksministeren sier at det er gitt informasjon på egnet vis, men jeg mener at offentligheten fortjener å få vite hva regjeringen egentlig har fattet av vedtak – om det er riktig at man skal hente alle disse IS-kvinnene tilbake til Norge, om det er regjeringens politikk, selv om det ikke er tydelig kommunisert.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Det er forhold ved disse sakene som er av en slik karakter at det har offentlighetens interesse. Jeg registrerer at regjeringen gjemmer seg bak at det er personlige forhold som det ikke skal kommuniseres om i offentligheten, men Fremskrittspartiets syn er at det er helt åpenbart at med de diskusjonene, debattene og den striden som har vært rundt disse sakene, fortjener offentligheten mer informasjon om sakene. Man kan godt si at man har formidlet det på dertil egnet vis, dvs. til den utvidete utenriks- og forsvarskomité, osv., men det burde fortelles mer om hva disse sakene dreier seg om. Vi har en regjering som endret sin sammensetning på bakgrunn av beslutninger som regjeringen tok den gangen, og som aldri har blitt verifisert i ettertid. Når disse sakene har så store politiske konsekvenser, burde ikke regjeringen da bistå med mer informasjon til offentligheten?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
I forbindelse med den saken som utenriksministeren viser til, valgte jo Fremskrittspartiet å gå ut av regjering, nettopp på grunn av den saken. Det sier jo litt om alvorlighetsgraden i det. Fremskrittspartiet har i ettertid også vært svært kritiske til hva som har kommet ut til offentligheten om den saken. Men vi forholder oss selvfølgelig til kjørereglene. Vi gir ikke ut informasjon selv, noe vi for så vidt heller ikke satt på i den konkrete saken. Men det hadde vært en fordel om utenriksministeren var noe mer åpen om disse sakene, i og med at de får så stor politisk oppmerksomhet. Det jeg først og fremst ønsker å få svar på, er: Er det kun denne saken, som vi kjenner fra de siste ukene, som er relevant, eller er det også andre saker, som ikke har blitt omtalt i media, som kanskje Stortinget burde få innsikt i?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Jeg hadde tenkt å la debatten gå og gjøre oss ferdige med debatten, men jeg må si noe, og det er litt til statsråden, men også til det siste innlegget, fra representanten Aasen-Svensrud. Jeg føler et behov for å påpeke at man går svært langt – fra venstresiden, særlig, eller de som ikke støtter Fremskrittspartiets forslag – i å svøpe seg i gode ord, som om man står opp for noe svært viktig og svært prinsipielt. Det er jo ikke sånn at rettsstaten står og faller på om terrorister får delta i norske valg. Det er jo nesten absurd å hevde noe sånt. Det er mange stater, gode rettsstater, som har en tilsvarende type lovgivning. Ja, det er faktisk ganske vanlig. Men det er helt utrolig snevert dersom det er sånn at Arbeiderpartiet nå – og også Senterpartiet – på en måte trekker linjen for rettsstatens eksistens ut fra hvorvidt folk som har begått drap, ødeleggelser, destruktive handlinger, anslag mot samfunnet og drap på uskyldige, får lov til å stemme i norske valg, at staten står og faller på om disse folkene får stemme i norske valg. Det er vanskelig å forstå den type argumentasjon. Isåfall betyr det jo også at frem til 2006 – som følge av ny straffelov – var ikke Norge en rettsstat. Det høres jo nesten sånn ut fra denne argumentasjonen. En svøper seg inn med flotte begreper, flotte idealer, og holder det frem som den grunnleggende årsaken til at de ikke støtter Fremskrittspartiets forslag. Jeg tror alle – også de som står her fremme og hevder dette – forstår at dette selvfølgelig ikke er riktig. Det er åpenbart helt andre grunner til at man ikke velger å støtte Fremskrittspartiets forslag. Antakeligvis er det fordi det kommer fra opposisjonen. Antakeligvis er det at det kommer fra Fremskrittspartiet. Men det ville altså ikke vært urimelig om man i de ekstreme tilfellene, når personer som har begått så grusomme handlinger at man anvender 30 års fengsel, også i denne sammenhengen fradømte dem – tidsbegrenset eller for livet ut – retten til å delta i norske valg. Det ville i så fall vært innenfor rettsstatens prinsipper.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Som saksordfører har vært inne på, er det gode grunner til at Fremskrittspartiet har fremmet dette forslaget. Det handler om den allmenne rettsfølelse, folks oppfatning av rett og galt, men det handler først og fremst om allmennhetens trygghet. Personer som er i stand til å begå terrorhandlinger og involvere seg i den slags type virksomhet, er personer som potensielt er farlige for samfunnet. Det er personer som vi må verne oss mot. Det er klart at når man har eksempler på enkeltsaker hvor personer som har saker som skal komme for retten, er på frifot, så reagerer folk. De reagerer med god grunn. Man kan godt diskutere, i det vide og det brede, anvendelsen av rettshåndhevelsesarrest og varetektsfengsling generelt, men det viktige her er å ivareta det norske samfunnets interesser. Det handler om trygghet for folk flest, og det handler om den allmenne rettsfølelse. Jeg registrerer at i denne saken, som i den forrige, står Fremskrittspartiet ganske så alene. Det er kanskje grunn til, for de øvrige partiene i denne sal, å reflektere over at man velger å forholde seg på denne måten til Fremskrittspartiets forslag. Begge forslagene er svært godt begrunnet. Jeg registrerer at en del av de partiene som tidligere – i hvert fall i forrige stortingsperiode – kanskje ville ha valgt å støtte disse forslagene, velger ikke å gjøre det nå, fordi man sitter i regjering. Vi har en mindretallsregjering – det er jeg utmerket godt klar over – og regjeringer er ofte slik at de har noen ønsker om hva Stortinget skal vedta, og hva man ikke skal vedta. Det ligger i sakens natur, men Stortinget vedtar det som Stortinget ønsker å vedta. Jeg vil minne de øvrige partigruppene om at man forhåpentligvis kan gå inn og vurdere sakene på deres meritter og ikke på hva slags svar de får fra det enkelte departement. Stortinget bør vurdere sine egne saker på fritt grunnlag. La det være en anmodning. Jeg håper at vi kan ha reelle debatter, diskutere reelle saker, diskuteres reelt innhold, og at det faktum at departementet og statsråden vender tommelen ned, ikke nødvendigvis betyr at Stortinget ikke kan skaffe flertall for forslagene. Jeg ønsker bare å minne om det. Med det tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.
Sveinung Stensland (Høyre), 2022-05-03:
I denne saken stiller Høyre seg bak regjeringens vurderinger, for å gjøre det enkelt. Uavhengig av den delen av saken som komitélederen nå prøver å dra opp, kunne jeg ha sagt akkurat det samme som representanten Hovland sa i sitt innlegg. Det er en god begrunnelse for å stemme imot dette forslaget. Og det er uheldig dersom Stortinget skal fatte vedtak om hvordan en eller flere konsulære enkeltsaker skal håndteres. Det tilligger regjeringen å håndtere det. Høyre finner ingen grunn til å hjelpe personer som selv har valgt å knytte seg til internasjonale terroristorganisasjoner særskilt, men det er faktisk et sidespor i de prinsipielle sidene i denne saken, nemlig at vi ikke skal gå inn i enkeltsaker fra Stortingets side.
Sveinung Stensland (Høyre), 2022-05-03:
Etter forrige taler kan det være hyggelig å minne om at vi har samarbeidet godt om helsepolitikk i åtte år og laget åtte budsjetter sammen. Samtlige endringer som ble referert i innleggene fra Amundsen og Hoksrud, er endringer som har gått gjennom regjeringen som de selv har sittet i. Det er også litt på siden av det som egentlig er temaet i denne interpellasjonen, og jeg lurer litt på om man har lest Ukom-rapporten. Det dette handler om, er personer som er dømt til tvungent psykisk helsevern, som har gjort ting i psykose, og om hvordan man behandler dem. Vi er enige om at tvangslovverket er krevende. Når det gjelder den psykiatrireformen som førte til en massiv nedbygging av institusjonsplasser innenfor psykiatrien, er det prosesser fra godt tilbake til 1980-tallet, og det er klart man har mistet noe på veien. Derfor har jeg i dag tatt til orde for at vi kanskje trenger en ny særreaksjon. Kanskje vi skal se på sikkerhetshjem, kanskje vi skal se på andre løsninger – nettopp derfor. Jeg sa innledningsvis at jeg har jobbet med denne saken et par år. Jeg hadde et utmerket samarbeid med Solveig Horne i den perioden hun var justispolitisk talsperson i Fremskrittspartiet, men så skjedde det jo ting som gjorde at dette stoppet litt opp. Men Fremskrittspartiet skal ha takk for engasjementet, for i motsetning til alle andre partier stilte de opp, og det er veldig bra. Jeg vil takke statsrådene for gode svar. Det viser at de har tatt tak i dette. Så vil jeg komme med en påminnelse til. Statens undersøkelseskommisjonen for helse- og omsorgstjenesten ble opprettet for et par år siden i Stavanger, mot Senterpartiets og Arbeiderpartiets stemmer, men jeg håper statsrådene ser verdien av denne rapporten og andre rapporter og hvor viktig det er. Jeg håper at de ser verdien av denne kommisjonen. I deres alternative budsjetter har den så langt vært fjernet, men nå må den få lov å leve videre. Når det gjelder samhandling og samarbeid, kan vi flåsete si at ja, vi snakker om samarbeid, men det er faktisk det som er nøkkelen. Haugesunds Avis skrev, rett etter det mye omtalte drapet i 2019, at politiet sier de har 14 tikkende bomber som de ikke har kontroll på. Jeg var da ute i media og spurte hvorfor ikke politistasjonssjefen kan snakke med sjefen for psykiatrisk klinikk i Haugesund, sånn at de kan snakke om disse 14 personene som er tikkende bomber. Vi må faktisk samarbeide på det nivået, for det er ganske få det gjelder. Det er ikke sånn at samarbeid er å lage hver sine rapporter. Samarbeid er å lage en fellesrapport om temaet der man ser på utfordringene i en helhet. Jeg skal være med både Fremskrittspartiet og regjeringspartiene i å se på hele tvangsregisteret og hele lovverket rundt det. Det ligger en NOU på over 800 sider som fortsatt venter på sitt endelikt i departementet. Men spørsmålet om tvang er litt større enn dette. I mange tilfeller virker faktisk tvangsbehandling mot sin hensikt. Det vi må jobbe med, er å avveie samfunnets behov for beskyttelse mot den enkeltes behov og rettigheter.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2022-05-03:
La meg starte med å berømme forslagsstillerne for at de løfter denne saken på Stortinget. Dette er en sak som har pågått i flere år. Allerede i april 2019 fremmet vi i SV et forslag om å legge til rette for at alle norske barn av foreldre med IS-tilknytning kan komme til Norge, samt at vi sikrer dem god barnefaglig oppfølging etter hjemkomst til Norge. Vi har et folkerettslig, humanitært og moralsk ansvar for barn av norske borgere som befinner seg i vanskelige situasjoner. Fremskrittspartiet har allerede i denne debatten sagt at barna gjerne må komme, uten foreldrene. Det er ikke akseptabelt å sette som forutsetning at norske foreldre skal oppgi foreldreretten og bli igjen i flyktningleiren for at barn med gjenlevende foreldre skal kunne hentes til Norge. Det er å sette mennesker i en tvangssituasjon det er vanskelig å se at det er lovhjemmel eller nødvendige begrunnelser for. Barns rettigheter skal ikke tilsidesettes for politiske behov for å stenge statsborgere som har begått svært alvorlige handlinger, ute av landet. Det er ikke sånn moderne rettsstater fungerer. Det er domstolene som skal dømme, og Norge har et lovverk med straffebestemmelser som omfatter disse situasjonene. Vi mener det er viktig at barna kommer hjem til Norge så fort som overhodet mulig. Redd Barna har senest i dag vært ute og etterlyst at vi henter hjem disse ungene. Vi mener det er viktig at foreldrene blir utlevert til Norge sånn at vi får straffeforfulgt dem og ivaretatt barna. Det er et ønske fra lokalbefolkningen at land som Norge tar ansvar. Fremskrittspartiet har allerede argumentert med de alvorlige grusomhetene terrororganisasjonen IS har gjennomført, så kanskje vi nettopp derfor burde lytte til dem som gjennomlevde de forferdelige overgrepene mot befolkningen som IS gjorde. De ber oss om å ta ansvar og straffeforfølge, noe de ikke har kapasitet til å gjøre i nærområdene. De ber Norge ta ansvar i slike situasjoner. Dette er våre barn. De er få, de er norske, og det er vårt ansvar. Vi kan ikke la barn lide i interneringsleirer i visshet om at de ikke har tilstrekkelige sanitære forhold og i det hele tatt lever under ganske stor risiko for at deres helse kan bli alvorlig svekket. Jeg er ganske sikker på at historien kommer til å dømme oss om vi ikke gjør det vi kan for at disse barna kommer hjem. Jeg vil på bakgrunn av dette støtte representantforslaget og understreke at det haster å hente barna og mødrene hjem.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2022-05-03:
Stemmeretten er helt essensiell i vårt demokrati, og når land har lav terskel for å velge å frata sine borgere retten til å delta i demokratiet, er det noe jeg vil kritisere sterkt. Selv om mennesker begår kriminelle handlinger, må jo målet være at disse menneskene skal kunne delta i samfunnet. Det er ikke vanskelig å stille seg bak kritikken og fordømmelsen av folk som begår grov kriminalitet eller terrorhandlinger. Det er den letteste sak i verden å gjøre det. Men det er nettopp når vi står i krevende situasjoner at det er viktig at vi står opp for de grunnleggende rettighetene i demokratiet vårt. Da straffelovsbestemmelsen om tap av stemmerett ble opphevet, var begrunnelsen i hovedsak at det sjelden var behov for en slik reaksjon som ledd i en straffesak, og det var en enstemmig justiskomité som i Innst. O. nr. 72 for 2004–2005 stilte seg bak ikke å videreføre den tidligere bestemmelsen. I dag foreslår Fremskrittspartiet at vi går to skritt tilbake og innfører grunnlag for å frata mennesker stemmeretten. Det er en svært dårlig idé. Vi som representanter for demokratiet i Norge som sitter i denne salen, skal også være svært varsomme med å sitte her og ta til orde for at mennesker i samfunnet vårt ikke skal kunne delta i det demokratiet som gjør Norge til det gode landet å bo og leve i. Nettopp derfor kommer SV i dag til å stemme ned dette forslaget.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2022-05-03:
Jeg vil starte med å takke komiteen for sitt arbeid. Vi behandler et representantforslag om endring av straffeprosessloven og varetektsfengsling av terrormistenkte, fremmet av representantene Per-Willy Amundsen og Tor André Johnsen. Dette er et forslag som omhandler straffeprosessloven § 172, som er et hjemmelsgrunnlag for pågripelse og varetektsfengsling. Forslagsstillerne foreslår at bestemmelsen i straffeloven kapittel 18 om terrorlovbrudd som har en strafferamme på mindre enn ti års fengsel, inntas i straffeprosessloven § 172 b. Forslagsstillerne begrunner dette med at «det klart er egnet til å støte allmennhetens rettsfølelse og skape utrygghet i samfunnet at personer mistenkt for terrorrelaterte lovbrudd er på frifot i påvente av rettsbehandlingen av anklagen». I statsrådens svarbrev til komiteen understrekes: «Norge har allerede måttet tåle kritikk fra blant annet internasjonale overvåkingsorganer for vår varetektspraksis. Det er derfor grunn til å utvise forsiktighet med å utvide varetektsordningens anvendelsesområde ytterligere.» Komiteen peker på at statsrådens vurdering derfor er at det ikke er noen god løsning å utvide ordningen med rettshåndhevelsesarrest til å omfatte samtlige terrorlovbrudd, slik forslagsstillerne tar til orde for. For oss i SV er det viktig å understreke at man skal være svært varsom med å bruke rettshåndhevelsesarrest som ikke er fengsling med grunnlag i etterforskningshensyn, men av hensynet til allmennhetens rettsfølelse og trygghet. Vi har et sterkt uskyldspresumpsjonsprinsipp i Norge som vi skal være forsiktig med å utvanne. Det kan få svært dramatiske konsekvenser. Vi skal huske på at det å frihetsberøve mennesker er inngripende, og blant statens aller kraftigste maktmidler. Derfor kommer ikke SV til å støtte dette forslaget.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2022-05-03:
Jeg er nok ganske uenig med forrige representant om at problemet er mangel på åpenhet. Jeg vil minne om at vi har jobbet med denne saken i flere år, og det har helt fra starten vært ganske ubehagelig at Stortinget måtte inn, men det var fordi regjeringen ikke klarte å bli enige. At Fremskrittspartiet endte med å gå ut av regjering da Stortinget sa sitt, tror jeg sier mer om Fremskrittspartiet enn om saken. På generelt grunnlag, uten å gå inn i enkeltsakene, er det et faktum at det kan være nordmenn, inkludert barn, som nå sitter i de interneringsleirene, og som har vært utsatt for menneskehandel. Det vil kunne sette Norges rettsforpliktelser i et litt annet lys. Jeg ønsker gjerne at utenriksministeren kunne ha bydd litt på sine tanker om hva det vil bety for Norges forpliktelser dersom det hadde vært sånn at noen av de nordmennene som sitter i interneringsleirer i Syria, har vært utsatt for menneskehandel.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2022-05-03:
Grunnen til at jeg tar opp spørsmålet om menneskehandel, er at det finnes mange resolusjoner og rapporter, bl.a. fra Sikkerhetsrådet og andre FN-organer, om at det er stor sannsynlighet for at en del av de kvinnene og barna som er i familie med IS-krigere, det har vært utsatt for menneskehandel. Dette er det egentlig en ganske åpen og avklart kunnskap om. Og så er spørsmålet hvordan det påvirker oss, for vi vet jo ikke det. Der kan jo Norge foreta seg noe for å prøve å finne ut om de er utsatt for menneskehandel. Kanskje vil det også påvirke vår plikt til å repatriere kvinner og barn for å kunne rettsforfølge, men også kunne vite om vi har noen andre forpliktelser overfor dem.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Takk til utenriksministeren for det jeg vel må si er en grei vurdering eller betraktning og orientering. Jeg kan til og med driste meg til å si en god vurdering, i hvert fall en god konklusjon, for jeg synes det er en veldig klok konklusjon at vi absolutt ikke henter disse damene og barna til Norge. Så må jeg si at venstresidens naivitet egentlig aldri har stoppet å sjokkere meg. De har alltid vært for en naiv, liberal, litt dumsnill flyktning- og asylpolitikk. De har alltid hatt den holdningen at lille Norge liksom skal frelse og redde verden. Selv etter at vi ser resultater av en altfor liberal flyktning- og asylpolitikk gjennom altfor mange år, med store integreringsproblemer, hovedsakelig kanskje i de større byene – og vi ser også hvor store problemer det er i Sverige – fortsetter venstresiden den helt utrolig naive flyktning- og asylpolitikken sin og har den utrolig naive holdningen at det tydeligvis er veldig enkelt å integrere alle som kommer til Norge. Det topper seg av naivitet når en tror at terrorister og kyniske, brutale personer som har bodd i verdens verste terrorregime og støttet det og frivillig forlatt Norge – frivillig forlatt det fredelige, trygge og gode demokratiet de har vokst opp i og sluttet seg til et av de verste, mest brutale regimene i verden – skal komme tilbake hit og tydeligvis bli frelst av venstresiden og bli fredelige og lovlydige borgere. Og at det er bedre for sikkerhetsrisikoen for Norge og tryggere for Norge å frakte terrorister til Norge, damer som frivillig har vært med og bygd opp en islamistisk stat, synes jeg er helt utrolig naivt. Det er nesten imponerende at det går an å være så naiv. Trøsten er tydeligvis at de som kommer hit, skal straffeforfølges. De får kanskje noen få år i fengsel, hvis vi er heldige, det blir ikke noe særlig mer. Da er de ute på gata igjen, og da har de tydeligvis blitt lovlydige, fredelige og rolige borgere og har lagt sin fortid bak seg. Det er tydeligvis det verdensbildet venstresiden har. Jeg synes det er virkelig sjokkerende at det er mulig. Det er veldig bra, som jeg begynte med å si, at regjeringen, foreløpig i hvert fall, har lagt seg på den linja de har gjort. Vi håper at Arbeiderpartiet i regjering ikke lar seg påvirke av den grenseløse naiviteten til venstresiden.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Først vil jeg begynne med å ta opp Fremskrittspartiets tre forslag i denne saken. Forslagene nr. 1 og 2 er forslag som fremmes med Venstre. I 2001 gikk bare seks av ti barn i alderen 1–5 år i barnehage, og hele 30 000 barn ventet på barnehageplass. Det var store forskjeller på barnehagedekning og foreldrebetaling i kommunene. De private barnehagene hadde ikke krav på offentlige tilskudd. Barnehageforliket i 2003 kom på plass etter initiativ fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti og var en milepæl i norsk barnehagepolitikk. Vedtaket markerte starten på en tverrpolitisk barnehagesatsing som har vart i nesten 20 år. Forliket, som samtlige partier på Stortinget stemte for, sikret likebehandling av private og offentlige tilbydere og la til rette for en rask utbygging av barnehagekapasiteten i hele Norge. Barnehageforliket har i årene etter 2003 dannet grunnlaget for norsk barnehagepolitikk, og de sentrale målsettingene Stortinget har jobbet etter, stammer fra denne avtalen. Et av disse målene var full barnehagedekning, og den lovfestede retten til barnehageplass ble innført i 2009. I 2020 var andelen barn som hadde barnehageplass, økt til hele 92,8 pst. Retten til barnehageplass gjelder for barn som fyller ett år senest innen utgangen av november det året det blir søkt om barnehageplass. Dersom barnet fyller ett år i løpet av august det året de søker om plass, har barnet rett til å få plass innen utgangen av august. I dag har de aller fleste kommuner ett barnehageopptak. Med dagens ordning risikerer kvinner å måtte gå i ulønnet permisjon i opptil et halvt år dersom barnet er født i feil måned. Når på året man føder, skal ikke ha noe som helst å si for om og når man får barnehageplass. En nylig undersøkelse fra Nav viser at halvparten av alle kvinner tar ulønnet permisjon. Mangel på tilgjengelige barnehageplasser etter endt permisjon er en viktig årsak til at mange foreldre må ta ut ulønnet permisjon. Som vi nylig kunne se på TV 2, er det ofte den i forholdet med lavest inntekt, som dessverre ofte er mor, som blir nødt til å ta ut den ulønnede permisjonen. Fremskrittspartiet er et parti som er tuftet på handlekraft. Vi mener tiden er overmoden for å endre dagens barnehageopptak. Bare i reduksjon av kontantstøtten som følge av at flere får barnehageplass, anslår departementet en besparelse på hele 750 mill. kr, og det sier litt om omfanget og hvor mange som går i ulønnet permisjon fordi de venter på barnehageplass. Fremskrittspartiet tror på at det er familiene som vet best hva som er bra for deres familie. Noen velger av fri vilje å være hjemme med barnet, mens andre vil raskt ut igjen i jobb. Det er viktig at de som da vil ut igjen i jobb, skal kunne få en barnehageplass, og at den står klar når de er klare til å komme ut igjen i arbeidslivet.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2022-05-03:
Innledningsvis vil jeg understreke at terrorhandlinger er veldig alvorlige lovbrudd. Terrorhandlinger utgjør et angrep på rettsstaten og demokratiet, og det representerer også en betydelig fare for liv og alvorlig skade. Derfor er det viktig at straffenivået i disse sakene ligger høyt. Like fullt mener jeg det ikke er hensiktsmessig å innføre en straffebestemmelse som hjemler tap av stemmerett ved domfellelse for terrorhandlinger, og det er det flere grunner til. Den viktigste grunnen er at det ikke er behov for en slik lovregel. Tidligere inneholdt straffeloven en lovbestemmelse om fradømmelse av stemmerett for landssvik, valgfusk og visse andre forbrytelser, men regelen ble opphevet i 2006. Begrunnelsen var at det sjelden vil være behov for å idømme en sånn reaksjon som ledd i en straffesak. Det ble også trukket fram at en bestemmelse om tap av stemmerett neppe har noen preventiv betydning ved siden av straffetrusselen som uansett gjelder. Sist, men ikke minst vil det å miste stemmeretten bare være aktuelt for noen ganske få personer, og det vil sannsynligvis ikke påvirke utfallet av et valg. Jeg mener dette er argumenter som fortsatt er gyldige i dag. Forslagsstillernes hovedargument er at personer som dømmes for terrorhandlinger, har utvist en forakt for demokratiet som bør føre til at de mister stemmeretten for en periode, men forakt for demokratiet er ikke særegent for terrorhandlinger. Det kjennetegner også en rekke andre alvorlige lovbrudd. Også den tidligere bestemmelsen om tap av stemmerett ga hjemmel for tap av stemmerett ved domfellelse for handlinger som kunne sies å utgjøre en trussel for demokratiet, men det var ikke til hinder for at Stortinget opphevet den bestemmelsen i 2006. Jeg mener at begrunnelsen fra den gang fortsatt står ved lag i dag, og jeg er glad for at representantforslaget ligger an til ikke å bli vedtatt.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2022-05-03:
Jeg er glad for at et flertall i justiskomiteen deler mitt syn på saken. Det er verken behov for eller gode grunner til å utvide ordningen med rettshåndhevelsesarrest til å omfatte samtlige terrorlovbrudd. Varetektsfengsling er et inngripende tvangsmiddel som innebærer at siktede fengsles før retten har avsagt en fellende dom. Samtidig er det noen saker som er så alvorlige at det ikke vil være riktig at siktede er på frifot fram til domfellelse. Straffeprosessens regler må innrettes sånn at det er fornuftig balanse mellom allmennhetens tillit til systemet og behovet for trygghet, på den ene siden, og den enkeltes rettssikkerhet, på den andre siden. Terrorhandlinger er veldig alvorlig kriminalitet. Samtidig er jeg opptatt av at det er et stort spenn av ulike typer lovbrudd. Når det gjelder de mest alvorlige terrorhandlingene, er jeg helt enig i at mistanke om slike lovbrudd bør kunne gi grunnlag for rettshåndhevelsesarrest. Dette følger av gjeldende rett i dag. Spørsmålet er om dagens rettstilstand bør endres for de mindre alvorlige terrorbestemmelsene. Det er etter min vurdering flere vektige grunner til at det ikke er en god løsning. For det første er det allerede i dag hjemmel til å beslutte pågripelse og varetektsfengsling i slike saker når de alminnelige vilkårene for varetektsfengsling er oppfylt. For det andre har rettshåndhevelsesarrest betenkelige sider. Høyesterett har vært helt tydelig på at denne formen for varetektsfengsling må benyttes med stor varsomhet i lys av menneskerettighetene. Jeg vil vise til uskyldspresumpsjonen, som flere har vært inne på, og prinsippet om at ingen skal straffes uten dom. Ved at det kan besluttes rettshåndhevelsesarrest i de aller mest alvorlige terrorsakene og ellers varetekt etter lovens normalordning i andre terrorsaker, mener jeg at vi samlet sett har en god og tillitvekkende ordning i dag.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2022-05-03:
Jeg vil takke for debatten og igjen takke interpellanten, som har satt et viktig tema på dagsordenen. Det er veldig viktig at denne debatten og arbeidet med å bedre samhandlingen mellom helse og justis ikke bare kommer på dagsordenen rett etter at det har skjedd en alvorlig hendelse som preger nyhetsbildet, men at det er noe vi har med oss i den jobben vi gjør hver dag, og at vi jobber langsiktig med å gjøre endringer, for det kreves at vi ser nøye etter og ser på ulike deler av problematikken, både oppfølging av de syke, hvordan politiet best mulig kan bruke sine ressurser opp mot helse, og mange andre ting. Jeg er også veldig glad for at debatten har vist at det er bred enighet på Stortinget om at det er et helhetlig samfunnsansvar å følge opp alvorlig psykisk syke med voldsrisiko, og at det er et helhetlig samfunnsansvar å gi god behandling og sikkerhetsmessig forsvarlig oppfølging. Så vil jeg påpeke at det handler ikke bare om dem som er dømt til tvungent psykisk helsevern. Vi må også klare å fange opp de som er alvorlig psykisk syke, og som har voldsrisiko, og forebygge at de begår handlinger som setter liv og helse i fare. De alvorlige hendelsene vi har sett det siste året, eller i senere tid, har først og fremst tragiske konsekvenser for de fornærmede og deres pårørende, men de har også alvorlige konsekvenser for de domfelte eller pasientene som begår lovbruddene. Og når vi ikke lykkes med å forebygge og gi et tilstrekkelig behandlingstilbud og samfunnsvern, er det også veldig leit fordi det kan føre til et økt stigma mot psykisk sykdom generelt. Og vi må ikke glemme at det er et fåtall alvorlig psykisk syke som begår alvorlige lovbrudd. Det er mange personer med alvorlige psykiske lidelser, ofte med rusproblemer samtidig, med voldsrisiko, som har store problemer og utfordringer med å mestre tilværelsen, og som har behov for omfattende og koordinert innsats fra spesialisthelsetjenesten og kommunale tjenester. Som jeg sa i mitt første innlegg, vil jeg ta med meg erfaringene som beskrives i Ukom-rapporten, i det videre arbeidet med oppfølgingen av denne krevende gruppen. Det omfatter både å se etter forbedringspunkter i behandlingen av dem som er dømt til særreaksjon, men også hvordan vi best kan følge opp andre med liknende problematikk før det ender opp i en særreaksjonssak. Jeg også veldig opptatt av å ta med meg erfaringer fra dem som er ute og vet hvor skoen trykker, og som jobber med disse utfordringene hver dag, i politiet og i helsevesenet. For oss vil også innspill fra Politidirektoratet, PST og Riksadvokaten være viktige premisser i den videre dialogen med helsemyndighetene.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2022-05-03:
Som saksordføreren innledet med, tester vi ikke rettsstaten vår på solskinnsdager. Jeg har selv jobbet med undervisning i fengsel, også samfunnsfagundervisning, hvor et svært viktig område er demokrati og rettsstatsprinsippene. Jeg har brukt mye tid på å diskutere hvorfor våre rettsstatsprinsipper gjelder for alle. Grunnene er jo mange, og de er også sammenfallende med hvorfor vi har så mange universelle ordninger i samfunnet vårt. Her er det nok forskjeller mellom høyre- og venstresiden i hvordan vi ser på det, noe jeg selvsagt redegjorde godt for i min undervisning. Jeg er stolt av rettsstaten vår, og jeg er stolt over at vi i Norge ser at kriminalitet, også hatkriminalitet, ikke skjer i et vakuum. Snarere tvert imot bærer vårt fellesskap et ansvar for menneskers handlinger, slik de også bærer et ansvar selv. Også straffedømte i Norge har rettigheter, faktisk de samme rettighetene som vi har. Det de er dømt til, er frihetsberøvelse. Vi skal ikke med vitende og vilje legge til dobbelt straff. Å frata folk stemmeretten er nettopp en slik dobbeltstraff. Jeg tror at å straffe på en slik måte vil bidra til mer frustrasjon, mer hat og mer kriminalitet. Å holde fast ved prinsippene våre, våre grunnleggende verdier og vårt demokrati også når det er vanskelig – det er nettopp da vi testes i våre prinsipper. Derfor vil Arbeiderpartiet alltid stå fast ved disse grunnleggende rettighetene.
Sandra Bruflot (Høyre), 2022-05-03:
Min medinterpellant har vært inne på det samme – det blir en stor debatt der man blander mye inn. Det har vært en villet utvikling, på tvers av regjeringer og over lang tid, med færre døgnplasser på institusjon, til fordel for mer ambulerende hjelp. Det er i tråd med både internasjonale anbefalinger, menneskerettigheter, osv. Men mennesker som er en fare for seg selv og andre, har vi plass til. Det er egentlig ikke det dette dreier seg om. I disse tilfellene er det veldig klart hva som kan bli bedre. Det er snakk om personer som er dømt til tvungent psykisk helsevern. Det er samhandling og det som skjer etter utskriving eller mellom etater, dette dreier seg om. Så har vi sagt noe om det. Men jeg skal være enig med Hoksrud og andre i at det er noen eksempler her hvor Ukoms anbefalinger kan gjelde, f.eks. når det gjelder dette med begjæring fra politiet, der de også kan klage dersom personen blir løslatt etterpå. Det er en mulighet som de ikke benytter seg av, som finnes i dag, og som kan være en del av løsningen, både for dem som er farlige og psykotiske, og for andre, som kanskje ikke er like farlige, men der man mistenker det. Jeg tolker ministrene dit at det er et arbeid i gang både på samhandling og informasjonsflyt. Det er veldig bra at politidistrikter og andre får beskjed om disse mulighetene. Så vil jeg understreke hvor viktig det er at ikke debatten blir her på Stortinget, men at den blir tatt ut, både i politidistrikter og i helseforetak. Det er interessant med et ekspertutvalg på tvangslovgivning og samtykkekompetanse. Det er en litt annen sak, men bruken av tvang har gått opp etter endringen i 2016. Og det er vanskelig: Hvor mye tvang skal vi ha? Hvor går grensen mellom samfunnsvern og den enkeltes rettigheter? I hvilke tilfeller er tvang bra for den enkelte og for samfunnet, og i hvilke tilfeller er det ikke det? Så takk for svarene fra ministrene. Så vil jeg nok en gang bare understreke at nå har vi noen forslag om hvordan dette kan følges opp, og jeg ser fram til både oppfølgingen og en bredere debatt om virkemidlene og tvangslovgivning.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2022-05-03:
Jeg vil også takke for en viktig debatt. Interpellantene spør konkret om hvordan Ukom-rapporten vil følges opp. Den vil følges opp – det er det korte svaret på det – både fra min kollega justis- og beredskapsministeren og hennes underliggende etater og ut fra det som jeg har ansvaret for, som helse- og omsorgsminister. Det er viktig at vi også snakker om det aller viktigste vi kan gjøre for å hindre tragedier, og det er å sørge for at mennesker som sliter, blir fanget opp og får hjelp så tidlig som mulig. Justis- og beredskapsministeren og jeg er enige om at det er behov for å tydeliggjøre ansvar og oppgavedeling mellom politi og helse. Vi må bl.a. gå opp grensetilfellene mellom regelverkene våre, og så er det jo slik at ute i tjenesten samarbeider disse to ulike etatene hver eneste dag. Vi må også styrke samarbeidet mellom helsetjenesten og andre tjenester som pasienter med langvarige og sammensatte behov trenger. Dette er ofte personer som trenger hjelp fra en rekke ulike instanser i samfunnet vårt. Vi har prioritert og styrket arbeidet med oppsøkende tjenester gjennom etablering av flere oppsøkende og tverrfaglige team hvor både spesialisthelsetjenesten og kommunen samarbeider tett med brukeren, og hvor hjelpen også gis der brukeren bor. Det er en styrking som vi startet på i tilleggsnummeret til årets budsjett. I går besøkte jeg Lovisenberg, som har både brukerstyrte senger og forsterket botilbud, og det at spesialisthelsetjenesten også er med og etablerer botilbud for psykisk syke, er en del av den innovasjonen vi også ser. Så er det noen i debatten her som reiser en litt annen og større debatt, om vilkårene og rammene for konsekvensen av at mange flere dømmes til psykisk helsevern, og også til tvungen omsorg. Det er også utfordringer vi er nødt til å gå inn i, og se om de løsningene vi har i dag, står seg over tid. Vi må håndtere dette med sikker nok helsehjelp for dem som får en slik reaksjon på grunn av at de er syke når de begår handlingen. Så er jeg glad for at det ser ut til å være bred støtte for å evaluere vilkår for samtykke i psykisk helsevernloven – den lovendringen som kom i 2017. Det er et punkt i Hurdalsplattformen som kom på plass før disse enkelthendelsene, og det er en viktig evaluering å se på før vi behandler resten av forslagene til lovendringer på tvangsfeltet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Én ting er i hvert fall sikkert, og det er at finansministeren må få seg en ny kalkulator. Enten er det «hiccups» eller så er det noe steingærent med den kalkulatoren han bruker. Ingen vanlige folk der ute skjønner noe som helst med tanke på hva man sitter igjen med i lommeboken, slik som situasjonen er nå. Jeg hører mange historier fra vanlige folk og næringslivet, som sier at de er i ferd med å kjøre seg ut i grøfta, eller – kanskje enda verre – at de er på vei inn i kreditorenes klør fordi de ikke klarer å betale regningene sine, enten det gjelder strøm, drivstoff eller andre ting. Jeg hører at statsråden, som fra å ha vært med i et parti som sa at det var uaktuelt å sitte i en regjering hvis drivstoffprisen var over 20 kr, plutselig har snudd helt om og prater om helt andre ting, som f.eks. renten. Ja, renten er en utfordring, men det handler om de grepene man tar, og hvordan man tar dem. Da vil det å redusere avgifter bidra til å redusere kostnadsveksten, og på den måten bidra til å redusere faren for renteøkning, osv. Men det handler om vilje til å ta vanlige folk på alvor, som denne regjeringen har pratet om. Det gjør de definitivt ikke nå. Jeg kan ta et eksempel: en bedrift i Kragerø som driver innenfor transportnæringen. De bruker 1 million liter diesel i året. Med 5 kr høyere drivstoffpris blir det 5 mill. kr i året. I tillegg har man et lønnsoppgjør som koster ca. 1 mill. kr ekstra for bedriften, og strømutgifter som også betyr mye penger. Mange leverer tjenester til det offentlige, og er det noen som det er vanskelig å forhandle med for å få kompensert for økte utgifter som man ikke har noen som helst mulighet til å gjøre noe med, er det ofte det offentlige og staten. Det er en utfordring som mange står i. Det er ganske spesielt å høre på de representantene som har pratet imot dette forslaget fra Fremskrittspartiet. Hele argumentasjonen går på renter, men dette handler om at man kan ta grep hvis man vil. Staten flommer over av penger – det renner inn som aldri før. Men det er vanlige folk som får utfordringen og som må ta regningen. Nå er det mange vanlige folk med dårlig økonomi, som Fremskrittspartiet er bekymret for, og som vi er opptatt av, som får de store utfordringene. Men det viktige er at statsråden skifter ut kalkulatoren og går ut og treffer folk – ikke sitter i Finansdepartementet.