Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-08:
Jeg vil takke representanten Hofstad Helleland for at hun tar opp et viktig spørsmål som jeg er veldig opptatt av. Det er en veldig styrke i dette arbeidet at det er så stor tverrpolitisk enighet om at barnehagen er sentral i å forebygge og varsle hvis barn utsettes for overgrep eller mishandling. Regjeringen har stor oppmerksomhet rettet mot hva vi kan gjøre for at ansatte i barnehage og skole skal bli bedre til å oppdage og hjelpe barn som er utsatt for vold og overgrep. Det er helt sentralt at de ansatte har nødvendig kompetanse til å kunne vurdere når det er grunn til å melde fra til barnevernstjenesten om bekymring for et barn. Alle ansatte i barnehager og skoler er i henhold til henholdsvis § 22 i barnehageloven, § 15-3 i opplæringsloven og § 7-4 i privatskoleloven pålagt opplysningsplikt til barnevernet, uten hinder av taushetsplikten, når det er grunn til å tro at et barn blir mishandlet i hjemmet, at det foreligger andre former for alvorlig omsorgssvikt, eller når et barn har vist vedvarende alvorlige atferdsvansker. Når det gjelder barnehagene, er det først og fremst barnehageeiernes, altså kommunenes, ansvar å sørge for at de ansatte har den nødvendige kompetanse for å etterleve gjeldende regelverk. De offisielle tallene fra Statistisk sentralbyrå for 2007 viste at barnehagene kun var meldeinstans for 4 pst. av påbegynte undersøkelsessaker hos barnevernet, noe som omfatter i overkant av 1 000 saker. Andelen gjelder for hele aldersgruppen 0–18 år og øker til om lag 15 pst. dersom kun barn i barnehagealder medregnes. Statistikk for 2010 viser at meldinger fra barnehager fortsatt bare utgjør rundt 4 pst. av meldingene som førte til undersøkelse, men antall saker har økt og omfatter nesten 1 500 saker. I saker som gjelder omsorgssvikt og mishandling, meldte barnehagene 305 saker, tilsvarende 5 pst., i 2007 og 588 saker, tilsvarende 7 pst., i 2010. Dette gjelder fortsatt for hele aldersgruppen 0–18 år, vi har ikke tall som viser andelen for barn i barnehagealder. Når det gjelder skolen, meldte den 13 pst. av sakene i 2010. En kartlegging foretatt av NOVA i 2009 viser imidlertid at det kan være grunn til å tro at barnehagene sender noen flere bekymringsmeldinger og har mer kontakt med barnevernet enn det som framkommer av den offisielle barnevernsstatistikken, som representanten Hofstad Helleland var innom. NOVA viser til at det ikke finnes oversikt over hvor mange anonyme drøftinger barnehagene har med barnevernet i løpet av et år, heller ikke hvor mange foreldre som veiledes til å ta kontakt med barnevernet fra barnehageansatte, eller om saken er kjent for barnevernet fra før, og en ny melding vil nødvendigvis bli registrert som ny sak eller bare lagt på den allerede eksisterende saken. Så antakelig står det litt bedre til enn de harde fakta viser, men det er dog en stor utfordring. I rammeplanen for barnehagens innhold og oppgaver påpekes det at det bør etableres et generelt og systematisk samarbeid mellom barnehage og barnevern, og at den enkelte kommune må finne hensiktsmessige løsninger på hvordan barnehage og barnevern skal samarbeide. Det bør tilstrebes et samarbeid basert på jevn og formalisert kontakt, på felles mål for barnet og på kunnskap om hverandres arbeidsoppgaver og arbeidsform. Fylkesmennene skal gi råd til og motivere kommunene til samarbeid mellom tjenester og ulike institusjoner som arbeider med barn og unge og deres familier. Jeg vil i denne forbindelse få sitere følgende fra Flatø-utvalgets NOU i 2009 om bedre samordning av tjenester for utsatte barn og unge: «Utvalget mener også at det bør sikres en tettere kontakt mellom fagfeltene som yter tjenester til barn utenom skole og barnehage, og dem som ivaretar barna i barnehagen og skolen. Det bør opprettes møteplasser for tverretatlig/tverrfaglig samarbeid, hvor PP-tjenesten, det psykiske helsevernet for barn og ung, kommunehelsetjenesten og barneverntjenesten kan bidra til kunnskapsheving ved informasjon om hva de ansatte i barnehage og skole skal være oppmerksomme på, hva det er viktig å observere, og hva som kan være tegn på avvikende utvikling.» Jeg vil nevne følgende tiltak som er gjennomført eller startet opp: Barnevernloven er blitt endret, og den nye bestemmelsen åpner for en bedre og mer åpen samhandling mellom barnevern, barnehage og skole. Det gamle regelverket var til hinder for at barnehagen og skolen fikk vite hvordan meldinger ble fulgt opp. Bakgrunnen for lovendringen er å styrke samarbeidet med og tilliten til barnevernstjenesten. I NOVA-undersøkelsen sa f.eks. ni av ti barnehagestyrere at terskelen for å melde fra til barnevernet ville være lavere hvis man hadde gode samarbeidserfaringer fra tidligere. Da er det også viktig at barnehagen får informasjon om hvordan det har gått med den bekymringsmeldingen de har sendt. Barnehagelovutvalget har foreslått å innføre mer presise krav i barnehageloven, som at barnehagen bør ha skriftlige retningslinjer for rutiner når man er bekymret for et barn, og det presiseres at alle ansatte har et ansvar, ikke bare styrer, og at kommunen skal utarbeide rutiner for samarbeid mellom barnehage og barnevern. Utvalgets utredning har vært på høring og vil bli en del av det som vurderes i forbindelse med forslagene. NOVA har vist at i 2008 hadde 61 pst. av barnehagene etablert kontakt med barnevernstjenesten, at 64 pst. hadde skriftlige rutiner for å håndtere mistanke om overgrep, mishandling og omsorgssvikt, og at 30 pst. hadde rutiner som ikke var skriftliggjort. Da gjensto det bare 6 pst. som ikke hadde rutiner i det hele tatt. Det er slik at det store flertallet av barnehagene er oppmerksomme på dette, har det som tema og har rutiner. Som et av oppfølgingstiltakene etter stortingsmeldingen om kvalitet i barnehagene har Kunnskapsdepartementet i samarbeid med Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet gitt ut en felles veileder for å styrke samarbeidet mellom barnevernet og barnehage. Veilederen kom i 2009, og den skal bidra til å heve kompetansen hos alle ansatte i barnehagene og i barnevernet. Veilederen tar spesielt for seg barnehagens plikt til å gi opplysninger ved alvorlig bekymring for et barn. Den tar også for seg barnevernstjenestens plikt til å gi tilbakemelding når barnehagen har meldt bekymring om samarbeid og kommunikasjon mellom barnevernstjeneste, barnehage og foreldre. I en planlagt oppfølgingsundersøkelse om ulike sider ved kvaliteten i norske barnehager sier vi eksplisitt at vi ønsker informasjon om barnehagenes kjennskap til, bruk av og vurdering av BLDs veileder om samarbeid mellom barnehagen og barnevernstjenesten. Jeg har også lyst til å understreke at ansatte i barnehager og skoler ikke selv skal vurdere om det er hold i en bekymring. De skal melde fra til barnevernet, og så er det barnevernet som skal vurdere den bekymringen de har. Det er en viktig påpekning. Jeg mener at det å satse på å styrke kompetansehevingen for alle barnehageansatte om utvikling og behov bidrar til økt bevissthet om det å fange opp og forstå hvordan barn har det. Kunnskapsdepartementet har fra 2005 og fram til i dag firedoblet bevilgningene til ulike kompetansetiltak for ansatte i barnehagene. Lederutdanning for styrere, veiledningstilbud for nyutdannede førskolelærere, kompetansetiltak for assistenter i alle fylker, etter- og videreutdanningstilbud for førskolelærere og deltidsutdanning for å rekruttere assistenter til førskolelæreryrket har bidratt til økt kunnskap om barns omsorgs- og livssituasjon. Flere av etter- og videreutdanningstiltakene har vektlagt forebygging og tidlig innsats. En ny, helhetlig kompetansestrategi for barnehageområdet vil bli lagt fram sammen med meldingen om framtidens barnehager i 2013. Den nye kompetansestrategien skal gjelde fra 2014, og departementet utreder nå innretning og innhold for kompetansetiltak for alle ansatte i barnehagene. Dagens førskolelærerutdanning skal sørge for at studentene får kunnskap om førskolebarn med behov for særskilt hjelp og støtte og deres familier. NOKUTs evaluering viste at det er behov for en utdanning som er mer i takt med samfunnsutviklingen og behovene i dagens barnehage. Vi etablerer derfor en ny og bedre førskolelærerutdanning fra høsten 2013. Den nye utdanningen skal bl.a. vektlegge det økte mangfoldet i barnehagen, særlig det at vi har hatt en økning av andelen barn under tre år, barn med særskilte behov og flerspråklige barn. Det vil bli lagt økt vekt på førskolelærernes kunnskap om barns ulike oppvekstvilkår og førskolelærernes evne til tverrprofesjonelt samarbeid. Førskolelærerne skal opparbeide seg ferdigheter til å identifisere særskilte behov hos enkeltbarn og på bakgrunn av faglige vurderinger raskt iverksette tiltak. I de nasjonale retningslinjene for den nye rammeplanen omtales bl.a. barnehagens samfunnsmandat, barns rettigheter samt personalets oppgaver og ansvar i møte med barn i vanskelige livssituasjoner. Kunnskapsdepartementet har i forskrift om rammeplan for de nye grunnskolelærerutdanningene følgende generelle formuleringer på dette området: Kandidaten skal ha kunnskap om barn i vanskelige situasjoner og om barns rettigheter i et nasjonalt og internasjonalt perspektiv. Kandidaten skal i samarbeid med foresatte og faglige instanser kunne identifisere behov hos elevene og iverksette nødvendige tiltak. Jeg takker representanten Hofstad Helleland for å ta opp denne problemstillingen. Det har vært en problemstilling som hun tidligere også har benyttet anledningen til å rette søkelyset mot. Det tror jeg er et viktig ansvar som vi fra Stortinget og regjeringens side kan ta, nemlig å snakke om problematikken i de sammenhengene vi er.