trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arve Sigmundstad (Arbeiderpartiet), 2018-03-20:
Jeg vil først vise til merknadene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV og vårt forslag om å stoppe regjeringens arbeid med konkurranseutsetting av jernbanen vår. La meg deretter vise til hva regjeringen selv skriver i sine statsbudsjetter de siste årene, hvor regjeringen i forbindelse med sin avbyråkratiserings- og effektivitetsreform har vært opptatt av dette: «Regjeringen bygger sin politikk på en effektiv bruk av fellesskapets ressurser.» Etter min vurdering skjer nå det stikk motsatte. Det opprettes en rekke nye selskaper; et selskap for billetter, et selskap for drift av banenettet, et selskap for materiellet som skal rulle på skinnene, et annet selskap for reiseplanleggingen osv. NSB er et statlig operatørselskap, og på toppen av dette har vi fått et nytt direktorat som skal styre alle disse selskapene. Slik jeg forstår denne reformen, bygger man her opp et nytt byråkrati og fokuset flyttes fra selve tjenesteproduksjonen – det å sørge for at vi til enhver tid har nok tog som frakter folk dit de skal, når de skal dit – til nye administrative og byråkratiske strukturer. Dette må da være stikk i strid med hva regjeringen selv beskriver som deres målsetting, nemlig en effektiv bruk av fellesskapets ressurser. Etter vår oppfatning ville det vært mer hensiktsmessig, og sågar en styrke for norsk jernbanesektor, om vi hadde organisert dette mer helhetlig. For når jeg og mine medpassasjerer sitter på Østfoldbanen, er vi opptatt av én ting – at toget går når det skal, kommer fram når det skal, og at reisen gjennomføres på en trygg og forsvarlig måte. At mange selskaper er involvert, og at det ene selskapet kan skylde på det andre når toget ikke går når det skal, holder ikke. For ordens skyld: I Halden sitter vi fremdeles og lurer på om vi er en del av InterCity-utbyggingen, og i så fall når utbyggingen kommer til Halden og riksgrensen. I en tid hvor vi alle er opptatt av klare ansvarsforhold og mindre byråkrati, er det forstemmende å se at i denne saken går regjeringen stikk motsatt vei.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-20:
I EU-saken har Senterpartiet markert seg som et klart nei-parti hvor de faktisk står opp for Norge på en rimelig grei måte. Jeg må skryte litt av Senterpartiet der. Men det blir et problem når nei-holdningen til Senterpartiet blir utpreget og ikke bare retter seg mot et nei til å bli overstyrt fra Brussel, men også blir et generelt nei til alt og alle, inkludert det å få et bedre togtilbud for hele landet. Senterpartiet – men også Arbeiderpartiet og SV – tar ikke inn over seg at konkurranse er sunt, og at samfunnet er i konstant endring. Vi kan ikke protestere mot alle endringer og all utvikling og gå baklengs inn i framtiden, slik det virker som at Senterpartiet ønsker. Konkurranse bidrar til økt mangfold, nytenkning, innovasjon og bedre tilbud for forbrukeren og kundene. Konkurranse fungerer også på områder hvor Senterpartiet tror det ikke fungerer, slik som innen landbruk eller samferdsel. Innen meierisektoren har f.eks. Synnøve Finden og Q-Meieriene bidratt til økt produktutvalg og valgfrihet for forbrukeren. Innen samferdsel har f.eks. Nye Veier bidratt til nytenkning: Ikke bare sparer Nye Veier isolert sett samfunnet for ca. 30 mrd. kr på de 53 milene de skal bygge, men de bidrar også til økt kostnadsfokus og nytenkning hos Statens vegvesen, og de vil også kunne bidra positivt når det gjelder å påvirke Bane NOR. Målet med å konkurranseutsette togtilbudet er selvfølgelig å sørge for et bedre togtilbud for passasjerene. I Norge har vi konkurranse på andre kollektivområder, men ikke på tog, og det er ulogisk. Vi har riktignok konkurranseutsatt Gjøvikbanen, og det fungerer meget bra. Det fungerer så bra at Jernbanedirektoratet har forlenget avtalen som NSB vant i 2005, helt fram til 2024. Det NSB gjør på Gjøvikbanen, er faktisk ikke unikt i forhold til andre områder, som f.eks. flysektoren. På flyet kan man kose seg og slappe av med både øl og vin til maten, og det kan man nå også på Gjøvikbanen, og på utvalgte lørdager er det faktisk gratis kinderegg til barna. NSB ser at belegget på de togene som har et slikt ekstratilbud, er høyere, så tilbudet er beviselig populært. Så Gjøvikbanen har ført til et bedre tilbud, i tillegg til at staten har spart penger. Det er gledelig at vi nå har en Høyre–Fremskrittspartiet–Venstre-regjering, med støtte fra Kristelig Folkeparti, som også sørger for konkurranse på andre togstrekninger, slik at folk flest kan få et bedre togtilbud. I Sverige har det vært konkurranse siden 1980-tallet, og selv om noen hevder at det var noen barnesykdommer, så fungerer det bra i Sverige, og det er ingen grunn til at det ikke skal fungere like bra i Norge.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-20:
Jeg vil kommentere litt rundt de forskjellige innleggene som har vært holdt i dag. Jeg vil begynne med Arbeiderpartiets innlegg. Ut fra et rent generelt jernbanepolitisk ståsted, en generell debatt og opposisjonens virkelighetsoppfatning, hvor man ønsker monopol og mest mulig statlig styring, regulering og kontroll, var sikkert Sverre Myrlis innlegg interessant. Men jeg kan ikke helt se at det har noe konkret med denne saken å gjøre. Jeg opplever at Sverre Myrli blander kortene litt der. Når det gjelder Senterpartiet og Ivar Odnes, er det sikkert hyggelig for Senterpartiet at de har funnet ut at i England fungerer ikke alt like bra når det gjelder konkurranseutsetting av tog, men hva tilsier at Norge skal kopiere England? Det er det som er litt av fordelen ved at Norge har ventet i mange år før en har startet med disse reformene. Vi er vant til å se til Sverige – det har vi gjort med hensyn til Nye Veier, og det er ingenting som tilsier at vi ikke kan gjøre det også når det gjelder tog. Hvis en ser på Svenska Järnvägar, ønsker de seg ikke tilbake til den tiden da det var monopol. Så min klare påstand er at i løpet av noen år vil nok også NSB være der Svenska Järnvägar er i dag, at de er glad for at vi har reformert jernbanesektoren. Når det gjelder SV, er de opptatt av at det er vår reform som er årsaken til at det blir innstilte tog, at det er konkurranseutsetting som er problemet, og at det derfor blir innstilte tog. Det er heller motsatt – det er et bevis på at en trenger konkurranse, det er et bevis på at NSB kanskje trenger noen alternative konkurrenter, slik at aktørene vil skjerpe seg. Når det gjelder Rødt: Det er typisk retorikk langt ute på venstresiden om knallharde effektiviseringskrav. Det er tydelig at representanten fra Rødt ikke har noen erfaring med hvordan næringslivet i Norge fungerer, og hvordan det private næringslivet har det hver eneste dag. Hver eneste dag må en tenke kostnader, og en må ha et knallhardt kostnadsfokus. Spesielt eksportindustrien sliter enormt i en internasjonal konkurranse og konkurrerer med lavkostnadsland, Kina eller hvilket som helst land. Det er knallharde effektiviseringskrav, som Rødt ser på som et problem. Det er hverdagen for de fleste virksomheter i Norge – eller egentlig alle virksomheter – og det er ingen grunn til å skjerme det offentlige, at ikke også de skal stå overfor konkurranse og effektiviseringskrav. I det siste argumentet til Rødt var de bekymret for at norske skattepenger skal forsvinne ut av landet. Jeg ser ikke helt problemet til Rødt. Hva er det som er viktig her? Er det å sørge for et best mulig togtilbud, slik at flest mulig reiser kollektivt, eller er det å henge seg opp i hvem som skal tilby tjenesten? Det synes jeg er en overraskende snever vinkling i debatten fra Rødt, men kanskje egentlig ikke helt uvant.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2018-03-20:
Miljøpartiet De Grønne ved Per Espen Stoknes har levert et Dokument 8-forslag hvor de ber transportkomiteen behandle et forslag om at det utarbeides en mulighetsstudie knyttet til bruk av hyperloopteknologien ved frakting av fisk og personer, og at regjeringen bes om å opprette et eget sekretariat for å ivareta norske industri- og kunnskapsinteresser i et nordisk samarbeid om hyperlooputvikling. Hyperloop er en ny høyhastighets transportteknologi som bruker rør med et svært lavt lufttrykk til å transportere varer og personer. Det lave lufttrykket i røret gjør at det ved hjelp av en elektrisk motor er mulig å forflytte seg svært energieffektivt og friksjonsfritt. Dette er ikke en ferdigutviklet teknologi, men jeg vil takke forslagsstilleren og Miljøpartiet De Grønne for et meget interessant seminar partiet inviterte til, med hyperloop som tema. I Finland, i byen Salo, er det et interessant utviklingsprosjekt med hyperloop. Det er videre bygget en testbane utenfor Las Vegas i USA, hvor det har vært delegasjoner fra både Finland og Norge for å se på dette. Det er også interesse for dette feltet ved SINTEF i Trondheim. Hyperloop er ikke en ferdigutviklet teknologi, men det er en spennende og svært interessant teknologi å følge utviklingen til. Dersom denne teknologien lykkes og er mulig å kommersialisere, vil den kunne revolusjonere både person- og godstransport slik vi kjenner den i dag. Det vil også være et bidrag til reduksjon av utslipp, da denne teknologien krever lite energiforbruk. Forslagsstilleren ønsker både en mulighetsstudie og at det opprettes et sekretariat til dette feltet. I statsrådens svarbrev til komiteen sies det bl.a.: «Hyperloopteknologien synes å være spennende, og dersom en lykkes med å utvikle denne til en trygg og pålitelig transportform, med forsvarlige utbyggingskostnader, vil denne teknologien kunne revolusjonere både person- og godstransporten slik vi kjenner den i dag. Transportetatene og Avinor har i arbeidet med neste Nasjonal transportplan utpekt bruk og utvikling av teknologi som ett av flere satsingsområder. Det vil være naturlig å vurdere hyperloop i denne forbindelsen. Jernbanedirektoratet opplyser at etatene er kjent med den internasjonale satsingen og følger utviklingen nøye.» Statsråden konkluderer imidlertid slik: «Min vurdering er derfor at det ikke er aktuelt å sette i gang en mulighetsstudie nå.» Flertallet i komiteen, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre, deler det synspunktet. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti mener at det kan bidra til å utvikle teknologien ytterligere ved at man vedtar å igangsette en mulighetsstudie, og har levert et forslag som jeg tar opp på vegne av de to partiene. Komiteens tilråding fremmes av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Senterpartiet og er at forslaget fra Per Espen Stoknes ikke vedtas.
Helge Orten (Høyre), 2018-03-20:
Utvikling av ny teknologi er helt avgjørende for at vi skal få ned utslippene i transportsektoren og skape et enda bedre tilbud til de reisende. Det må skje i nært samspill mellom private aktører når det gjelder gode ideer, og staten som tilrettelegger og eier av infrastrukturen og som viktig oppdragsgiver og bestiller. I de siste årene har vi økt forskningsbudsjettet betydelig. Det gjør det mulig for personer og bedrifter med gode ideer å få støtte til utvikling av ny teknologi. Samtidig har Enova fått økt sine rammer og overtatt ansvaret for transportsektoren. Det har gitt helt nye muligheter for tilrettelegging for ny teknologi, noe som vi også begynner å se gode resultater av. Hyperloop, «hayperloop» – eller om det skal være hyperloop, jeg ble litt usikker på uttalen her i farten – er en ny og spennende teknologi. Så langt er det i forsknings- og utviklingsfasen, og det er behov for både utprøving og testing. Det er viktig, slik at vi kan få en oversikt over hvordan denne teknologien kan fungere til både person- og varebefordring. Samtidig vil det gi mer informasjon om både investerings- og driftskostnader, driftsstabilitet, sikkerhet og andre viktige sider ved bruk av denne typen teknologi. Det opprinnelige forslaget til Miljøpartiet De Grønne går ut på å gjennomføre en mulighetsstudie for bruk av hyperloop til frakt av personer og fisk mellom Oslo og København. Det samme forslaget er fremmet av Arbeiderpartiet og SV. Som sagt, vi er positive til det arbeidet som pågår med å prøve ut hyperloop-teknologien, men etter vår oppfatning vil det ikke være formålstjenlig å starte en mulighetsstudie for en konkret strekning før vi har mer erfaring med hvorledes denne teknologien fungerer. Med alle de utfordringer vi har innenfor transportsektoren, vil vi prioritere gjennomføring av Nasjonal transportplan. Blant annet er det nå viktig at vi fullfører satsingen på jernbane både for å korte ned reiseavstandene for innbyggerne og for å legge til rette for at mer gods kan bruke jernbanen. En nærmere vurdering av hyperloop og hvordan denne teknologien kan brukes i norsk samferdselssatsing vil være relevant når teknologien er tilstrekkelig utprøvd, og i forbindelse med behandling av Nasjonal transportplan.
Helge Orten (Høyre), 2018-03-20:
Jeg skal være ganske kort. Jeg vil bare knytte en liten kommentar til representanten Stoknes og innlegget fra Miljøpartiet De Grønne. For meg er ikke dette en diskusjon for eller mot teknologien hyperloop, for den er utrolig spennende. Jeg er stort sett nysgjerrig på alt som er av ny teknologi innenfor transportsektoren og ellers, for det kan både bety at vi kan ha en mer miljøvennlig og bedre transportsektor, og det kan bidra til å skape arbeidsplasser i Norge. Det jeg kommenterte tidligere, som det ble referert til i innlegget til representanten Stoknes, handler om det konkrete forslaget om en mulighetsstudie mellom Oslo og København. Jeg synes det er prematurt å begynne med en mulighetsstudie før vi har fått forsket nok, og før vi har fått prøvd ut denne teknologien nok. Dessuten synes jeg den typen avveininger hører best hjemme i arbeidet med Nasjonal transportplan. Det var bakgrunnen for den kommentaren, og jeg tenker at både statsråden og andre her har vært ganske framoverlente med hensyn til å ta i bruk ny teknologi i transportsektoren. Det betyr også at det er god vilje til å være med på å legge til rette for FoU-aktiviteter og bidra til at ny teknologi blir forsket fram og prøvd ut, og at vi kan ta i bruk ny teknologi i transportsektoren når den er klar til det. Men å starte en mulighetsstudie basert på en såpass uprøvd teknologi som dette synes jeg er for tidlig.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2018-03-20:
Vi behandler i dag et representantforslag fra SV om å gi fylkeskommunale politikere mulighet til å stille miljøkrav i kommersielle bussruteanbud. Forslagsstillerne mener en sånn adgang for lokale politikere til å stille miljøkrav i transportsektoren er viktig for at de store byene skal kunne nå sine klimamål. NHO Transport og næringen uttrykker imidlertid stor bekymring for konsekvensene av å stille miljøkrav. I likhet med næringen er jeg bekymret for at forslaget kan virke mot sin hensikt og føre til at det totale kollektivtilbudet svekkes. Ekspressbusser og flybusser er et markedsbasert kollektivtilbud uten offentlige tilskudd. Bussene kjører over lengre strekninger og binder regioner og byer sammen, enten som eneste fylkeskryssende tilbud i distriktet, eller som et viktig supplement til toget. Det fleksible og kostnadseffektive busstilbudet finansieres i praksis gjennom billettinntekter fra de reisende. Miljøkrav for kommersielle bussruter gjennom yrkestransportloven vil være nok et fordyrende element for selskapene og redusere muligheten for et markedsbasert tilbud. Det blir i så fall et tap for distriktene og for innbyggerne uten personbil som benytter dette kollektivtilbudet til ferie- og fritidsreiser og jobb – og som da må benytte personbil i stedet. Forslaget fra SV kan altså være både miljøfiendtlig og distriktsfiendtlig og ikke gjøre annet enn å pålegge en næring preget av marginal lønnsomhet ytterligere økonomiske byrder. Jeg mener tiltaket forslagsstillerne her ønsker å gjennomføre, er feil, og at et sånt tiltak vil være lite tjenlig og virke mot sin hensikt. Det er dessverre ofte en konsekvens av SVs politikk, at tiltakene virker mot sin hensikt og kan føre til reduserte kollektivtilbud i distriktene og til at personbiltrafikken øker. Jeg savner at SV hadde evnet å se det store bildet og ikke ensidig påfører en næring økte kostnader uten vesentlig effekt. Miljøegenskapene ved de enkelte kjøretøyene har betydning, og busselskapene følger med utviklingen. Euro 6-motorteknologi har i praksis løst NOx-utslippene for tunge kjøretøy. Når det gjelder CO2, er ekspressbussenes utslipp redusert grunnet både mindre transport og lavere drivstofforbruk. De står i dag for rundt 4 pst. av utslippene fra busstrafikken og er på god vei i riktig retning – helt frivillig og ved bruk av ny teknologi. Jeg har tillit til den framtidsrettede holdningen bussnæringen har, og er overbevist om at markedet med stadig forbedret teknologi og nye og mer miljøvennlige løsninger gjør det mulig å opprettholde et miljøvennlig og godt kollektivtilbud for innbyggerne, uten å påføre distriktene dårligere kollektivtilbud som følge av ytterligere kostnad.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-15:
Jeg har den glede å legge fram et forslag som skal løse situasjonen for de alvorlig psykisk syke som blir isolert i norske fengsler. Det kommer fra representantene Freddy André Øvstegård, Karin Andersen og undertegnede.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-15:
På vegne av representantene Solfrid Lerbrekk, Freddy André Øvstegård og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om å stanse privatiseringen av drift og vedlikehold på Østfoldbanen. Saken skal behandles i Bane NORs styre i september, så jeg ber presidentskapet og komiteen om en rask behandling i vårsesjonen.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-15:
Dette er egentlig til representanten Jegstad: Jeg vet ikke om det er en særlig god politisk kvalifikasjon å være værhaner, hvis vi snur om og ikke følger den ideologien vi har, de meningene vi har, og som vi har hatt helt fra lokal behandling og fram til salen her. Jeg synes vi skal være konsistente. Vi skal ha noen meninger, og vi skal stå for de meningene. Det viktigste er å få vekk køen. Det tror jeg alle er enige om. Men så er spørsmålet: Hvordan skal vi få vekk køen på disse veiene, som ofte er flaskehalser? Skal vi gjøre det ved å fjerne noen privatbiler, kanskje, slik at bussen kommer lettere fram, eller skal vi få et felt til, slik at vi får flere biler inn på veien? Dette er helt sentrale spørsmål, og dette er spørsmål vi må ta hensyn til på sted etter sted etter sted. Vi må ta noen valg. Vi må være tøffe i fletta hvis vi skal gjøre noe med disse miljøspørsmålene vi står overfor. Vi er nødt til det! Jeg er helt sikker på at de som trenger bilen, fra distriktene og inn – jeg har selv bodd i distriktet i mange år – kan få adgang til den veien hvis alle de som ikke behøver å ta bilen, kan ta kollektive transportmidler. Da blir de fjernet fra den veien. Hvis vi legger til rette for mer og mer biltrafikk og gjør det lettere og lettere for bilistene, er vi i den gamle, gode fella igjen. Det er lett å ha et standpunkt som representanten Johnsen har, det er deilig. Hadde jeg stått her da, hadde jeg kanskje fått lokal støtte – det er fantastisk det han sier – og jeg kunne brukt fargerike ord om flere felt, slik som også Johnsen gjør. Men han tenker ikke langsiktig. Skal vi ta noe ansvar for denne kloden, må vi se hver sak for seg, men også samlet. Det er den samlede belastningen, den samlede tankegangen som staker ut en ny retning for Norge – når det gjelder transport, og når det gjelder klimagassutslipp. De siste alarmerende meldingene fra Arktis kom i dag og i går, om hvordan det ser ut rundt Svalbard. Det er en sammenheng mellom byvekstavtaler, hvordan vi løser Sotrasambandet, hvordan vi løser transportproblemene i Drammen, og hvordan isbjørnen har det på Svalbard. Det høres fjernt ut, det høres kanskje naivt ut, men det er faktisk ikke det. Det er et samband – og da tenker jeg ikke på Sotrasambandet – mellom alle disse enkeltsakene og den klimatrusselen vi står overfor. Jeg ber om at alle disse enkeltsakene ses i sammenheng, og jeg ber også om respekt for et slikt syn. Det er så lett å sette noen merkelapper på oss – og på hverandre i denne salen, som at vi ikke er ansvarlige nok, eller at vi er naive, litt virkelighetsfjerne representanter. Det er jeg ikke!
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-15:
Først takk til forslagsstillerne fra representanten Gunnes’ parti. Det er et veldig viktig forslag. At det kom på dagsordenen, var kanskje på tide, for selv om blokkjedeteknologien er i en veldig tidlig fase – som mange har sagt – har det en del år vært en anvendt teknologi på noen felt. Men vi må vel også si – som mange har sagt – at det er en teknologi som selvfølgelig har gått under radaren til de aller fleste her i landet. Det er ikke akkurat blokkjede vi snakker om i lunsjpausen eller eventuelt over et glass kald hvitvin i sommervarmen, vil jeg si. Det er fortsatt stor usikkerhet knyttet til utviklingen av og potensialet til denne teknologien. Det er vel også sunt – det skal være litt skepsis til såpass ukjente teknologier. Da er det godt at vi fikk utredningen fra Deloitte – som flere har vist til – og at teknologien kan ha et stort potensial for innsparing og effektivisering i offentlig sektor. Når det ble antydet rundt 15 mrd. kr årlig – om ti års tid – vet vi ikke hvor mye det på en måte er tatt ut av luften, og hva slags grunnlag de har for å si det, men i alle fall forteller det noe om potensialet til denne teknologien. Utredningen fant over 100 eksempler internasjonalt der forsøk på bruk eller utvikling av denne teknologien i offentlig sektor er igangsatt, forsøk i bl.a. Sverige. Det er klart at offentlig sektor har et særlig ansvar for å være i forkant når det gjelder digitalisering og effektivisering. Dersom det offentlige ikke er offensive i å ta i bruk ny og kostnadsbesparende teknologi der det er mulig og fornuftig, vil det føre til unødig høye kostnader og et større gap mellom teknologiske løsninger i privat og i offentlig sektor. Det sier seg selv. Det kan også svekke legitimiteten til offentlige tjenester. Det ville være direkte uklokt ikke å være med på den videre utviklingen av denne teknologien, være med på videre utredning, forskning og testområder i Norge der det er naturlig. Regjeringen bør lære av erfaringene fra utlandet og følge opp rådene som kom fram i den nevnte utredningen. Det er derfor fornuftig å sette i gang mindre forsøksprosjekter med bruk av blokkjedeteknologi for offentlige databaser, som forslagsstillerne tar til orde for i forslaget. Det interessante er også at blokkjedeteknologien er langt mindre avansert og mer energikrevende enn andre eksisterende databaseteknologier. Derfor ønsker vi å understreke at blokkjedeteknologi ikke trenger å være til erstatning for offentlige databaser, men kan brukes som et supplement til ulike former for blandingsløsninger, altså hybridløsninger. Da er det viktig å gjøre en grundig og overordnet vurdering av hvilke typer databaser som kan egne seg best for denne typen forsøk. Elementer som bør inngå i en sånn vurdering, er mulighetene for å øke sikkerheten – som har vært nevnt – muligheten til å bedre brukerinvolveringen og mulighetene for kostnadsbesparelse. Det er jo dette vi hele tiden er ute etter.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Debatten om eggdonasjon har jeg tatt både i det offentlige rom og i mitt eget parti, og jeg har tapt begge steder. Det respekterer jeg. Jeg vil selvfølgelig se veldig nøye på hva som står i innstillingen, og føringene i merknadene der. Det er nok også en del av spørsmål som ikke er avklart i innstillingen, og som vi må utrede og få synspunkter på gjennom høringsprosessen. Men når vi nå skal jobbe videre med denne saken, legger vi arbeidet her i Stortinget til grunn for det.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Dette er en metode som er helt ny, og Bioteknologirådet har, ut fra et føre var-hensyn, sagt at en ikke bør ta denne i bruk. Her vil en kunne komme opp i situasjoner der de endringene en gjør i genmaterialet, også vil kunne gå i arv til kommende generasjoner. Det betyr at en her står overfor en helt ny situasjon. Vi er selvfølgelig nødt til å utrede de faglige spørsmålene rundt dette. Så er jeg helt sikker på at de norske fagmiljøene, helt uavhengig av hva en vedtar politisk, følger med på det som skjer på dette fagområdet også internasjonalt. Ny kunnskap kan gi nye vurderinger. Men når det gjelder spørsmål som handler om å endre menneskets arveanlegg for kommende generasjoner, mener jeg det er viktig at en legger føre var-hensynet til grunn.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Jeg mener det som hele denne stortingsmeldingen og den norske bioteknologiloven bygger på, nemlig en idé om at Norge bør gjøre sine selvstendige vurderinger av denne typen spørsmål. Det mener jeg vi bør gjøre også i denne saken. Vi vet at dette er et spørsmål der det nødvendigvis ikke er mulig å sette to streker under et svar. Da må vi gjøre våre egne avveininger før vi trekker en konklusjon.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
På dette området opplever jeg at det vil være slik at enslige vil bli vurdert på lik linje med andre ut frå de kriteriene som blir laget. Hvis en har rett på donasjon, vil en få det tilbudet. Da vil en, som i dag, bli satt i en kø. Det er da ventetiden som vil være avgjørende. Jeg tror ikke det vil bli gjort en rangering av de to gruppene. Det finnes argumenter for og imot dette. Selv stemte jeg imot på vårt eget landsmøte, men tapte også den saken. Men ut fra hensynet til barnets rett til å kjenne sitt biologiske opphav, vil det åpenbart bli en fordel for barnet at dette tilbys i Norge, for da vil en få dette tilbudet med en kjent donor. En vil ikke måtte gjøre det som mange enslige gjør i dag – reise til utlandet og få donasjon av ukjent donor, noe som også fratar barnet mulighet til å kjenne sitt biologiske opphav. Så ut fra et barneperspektiv vil dette være en forbedring.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Jeg tror ikke det er noen tvil om – og mitt inntrykk er – at alle partier i Norge er opptatt av den problemstillingen, at dette er et område som har store utfordringer, og at en ikke bør legge til rette for bruk av surrogati. Det som jo veldig fort blir en diskusjon, er om det skal gjøres straffbart i Norge å benytte seg av surrogati i utlandet. Der er regjeringen i meldingen og også Høyre veldig tydelige på at det mener vi ikke er riktig. Det å starte et foreldreskap, det å starte et liv med at foreldrene skal straffes for det som gjorde at en ble født, tror vi ikke er riktig. Alle barn er velkomne, helt uavhengig av på hvilken måte de har kommet til. Vi er opptatt av å gi barn en best mulig start på livet, og det er ikke ved å straffe foreldrene for metoden de har benyttet for å få barn.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Som sagt tror jeg det er tverrpolitisk enighet om det, og Norges standpunkt internasjonalt er vel kjent. Jeg tror også at representanten ser at det er begrensninger i vår mulighet til å gå inn og styre andre lands reguleringer. Da vil en fort ende opp i en diskusjon om hvilke typer reaksjoner en skal ha i Norge mot dem som benytter seg av dette tilbudet. Det svarte jeg på i forrige spørsmål.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Som jeg har svart, legger vi til grunn at de som er aktører i Norge, forholder seg til norsk lov, at det er det vi legger til grunn. Det å ha særskilte kontrollsystemer for dette mener vi ikke er hensiktsmessig. Jeg er heller ikke kjent med at det har dukket opp problemstillinger knyttet til dette.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Bakgrunnen for det er at det argumenteres med at det at ingen av foreldrene har en biologisk tilknytning til barnet, ikke er et problem, og så viser en til adopsjon. Da mener jeg at man sammenligner to helt ulike situasjoner. Adopsjon er noe som gjennomføres fordi et født barn skal få voksne og trygge rammer rundt seg. Assistert befruktning er noe som samfunnet nå tilbyr par, i framtiden også enslige, som ønsker barn som ennå ikke er født. Hvis en da ser på det som er lovens formål, mener jeg det er grunn til å stille spørsmål ved om det er riktig å gjøre det i en situasjon der ingen av foreldrene vil ha en biologisk tilknytning til barnet.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Statens retningslinjer ble fastsatt av Nærings- og fiskeridepartementet med virkning fra 13. februar 2015. Jeg har i foretaksmøte fastslått at retningslinjene skal gjelde både for de regionale helseforetakene og for helseforetakene. Dagens retningslinjer erstatter retningslinjene fastsatt 31. mars 2011. De videreførte prinsippet om at lederlønninger skal være konkurransedyktige, men ikke lønnsledende. Et annet viktig grep som ble gjort i samme foretaksmøte, var å vedta endringene i vedtektene. Det ble presisert at helseregionene skal utarbeide en årlig erklæring om fastsettelse av lønn og annen godtgjørelse til daglig leder og andre ledende ansatte. Erklæringen skal tas inn i årsregnskapet og dermed også være offentlig tilgjengelig. Det er styrets ansvar å ansette daglig leder og å fastsette foretakets rammer for godtgjørelsene til ledende ansatte. Avtalen som inngås, skal være i tråd med statens retningslinjer, konkurransedyktige, men ikke lønnsledende. Det skal vises moderasjon. Prinsippene i statens retningslinjer gir ingen fasit på hva som er riktig lønnsnivå. Sammenligner man lønnene til daglige ledere i helseregionene med tilsvarende andre statlig eide selskap, såkalt kategori 3 og 4, er de ikke lønnsledende på noen måte. Ifølge retningslinjene kan det avtales rimelige sluttvederlag for ledende ansatte. Sluttvederlaget bør ikke benyttes når lederen selv har tatt initiativ til oppsigelsen. Sluttvederlag og lønn i oppsigelsestiden bør heller ikke overstige tolv månedslønner. I praksis ser man imidlertid at mange avtaler i helseforetakene legger seg på grensen på tolv måneder. Retrettstillinger er ikke direkte omtalt i statens retningslinjer. Når styrene i helseforetakene rekrutterer ledere internt, må disse lederne ofte avbryte kliniske karrierer. Deres nærmest eneste alternativ for arbeidsplass lokalt er nettopp det samme helseforetaket. De trenger da en garanti for å kunne gå tilbake til klinisk arbeid hvis de ikke lykkes som ledere. Det er viktig at styrene får tilstrekkelig handlingsrom til å rekruttere gode ledere. Gode ledere er en viktig forutsetning for å lykkes – både overfor egne ansatte og når det gjelder det å gi tjenester til befolkningen. Jeg vil på bakgrunn av sakene som har kommet fram de siste månedene, be de regionale helseforetakene gjennomgå sin praksis rundt sluttavtaler og bruk av retrettstillinger.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Jeg er noe usikker på hva representanten mener med at det ikke har skjedd noe, for i det ligger det en antydning om at det er inngått avtaler etter innføringen av de nye retningslinjene som er i strid med retningslinjene. Jeg er ikke kjent med at så er tilfellet.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Det som er retningslinjene, er at lønningene skal være konkurransedyktige, men ikke lønnsledende, og hvis en sammenligner statlige, heleide selskaper – som helseforetakene er, i kategori 3 og 4 – er det definitivt sånn at helseforetakene ikke er lønnsledende. Representanten vet også godt at ledere som rekrutteres i helsetjenesten, ofte kommer fra klinisk praksis. Et stort antall av våre klinikere i sykehusene har lønninger som er over det lederne har. Skal vi også kunne rekruttere dyktige leger til å ta denne typen lederstillinger, noe som jeg mener er klokt, mener jeg det ville vært uklokt å ha en lønnsstruktur som gjorde at vi utelukket gode klinikere fra å bli ledere i sykehusene. Det hadde betydd at de hadde gått betydelig ned i lønn, i tillegg til at de hadde satt sin kliniske utvikling i ro i den perioden, noe som også skaper utfordringer når de skal tilbake igjen i klinisk praksis.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Jeg aksepterer ikke representantens premiss om at det ikke er kontroll på dette. Som jeg også sa til representanten Toppe, er jeg ikke kjent med at det er inngått avtaler som er i strid med de nye retningslinjene . Når det gjelder spørsmålet om etterlønn over ett år, er jeg heller ikke kjent med at det har blitt gitt det. Noen av de spørsmålene som jeg ønsker å se på, er om det er behov for ytterligere føringer, for jeg ser at det har dannet seg en praksis der alle legger seg på maksgrensen på 12 måneder. Det mener jeg ikke nødvendigvis er i tråd med intensjonen, og derfor jobber jeg med det spørsmålet. Når det gjelder retrettstillinger på eget initiativ, ser jeg at flertallet i komiteen legger opp til at vi skal ha en strengere praksis for helseforetakene enn for resten av staten. Jeg er usikker på om det er klokt. I mange tilfeller vil det ikke være så enkelt å definere hvem som egentlig tok initiativ til at en skulle slutte. Vi har et sterkt stillingsvern i Norge, og det gjør også at en ofte er nødt til å komme fram til god enighet i sånne situasjoner.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Det er fordi de statlige retningslinjene sier «bør» og ikke «skal». Det er rett og slett fordi en skal ha et rom for å vurdere den enkelte situasjonen. Det kan godt være at i Wilkinsons verden er det så enkelt at enten får man sparken, eller så får man det ikke. I den virkelige verden er det ikke så enkelt. I den virkelige verden er det sånn at det kan være gode grunner til at en leder skal gå, men det er ikke nødvendigvis sånn at de gode grunnene er gode nok til at de vil stå seg i en arbeidsrettssak, nettopp fordi vi i Norge har valgt å ha et ganske sterkt stillingsvern – heldigvis. Det betyr at en ofte står i en situasjon der selv om det er godt grunnlag for å si opp en person, f.eks. i en vurdering fra styrets side, er det ikke nødvendigvis sånn at de juridiske vurderingene tilsier at foretakene vil ha en god sak i en rettssak. Da er det ofte sånn at en må komme fram til en løsning. Derfor bør en også ha retningslinjer som gir grunnlag for det, sånn at en ikke tvinges til å måtte bruke store ressurser på advokater og rettssaker i situasjoner der en kunne brukt mindre ressurser og kommet fram til en minnelig løsning.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-15:
Ja, fagfolkene er med i alle disse planleggingsprosessene, alt fra utarbeidelse av de nye utviklingsplanene, som også vil ende opp i en ny nasjonal helse- og sykehusplan. Dette er satt i system på en helt annen måte nå, nettopp for å gi bedre planleggingsverktøy og bedre mulighet for også å forutse hva som blir behovene framover. Jeg har også etablert Sykehusbygg HF som et felleseid helseforetak, nettopp for ikke å bygge sykehus i Norge som om en hver gang gjør det for første gang. En må høste erfaringer, sånn at når en har både positive og negative erfaringer fra Østfold sykehus, blir de tatt videre med i planleggingen av f.eks. det nye sykehuset i Vestre Viken. Det er den måten vi må jobbe på. Det er alltid behov for korrigeringer, f.eks. at vi ser at denne nye måten å jobbe på krever bedre kapasitet på akuttmottakene. Det er interessant at representanten velger å trekke fram de gamle oppslagene om korridorpasienter på St. Olavs hospital, og det illustrerer mitt poeng på en veldig god måte: Alle spådommer den gangen var veldig kritiske til at St. Olavs ble bygd for lite. Vi ser nå at sengebruken på St. Olavs er langt under det laveste anslaget da sykehuset ble planlagt. Samtidig er St. Olavs et av de sykehusene med lavest antall korridorpasienter. Hvis jeg ikke husker helt feil, var de nede i 0,1 i store perioder i fjor. Ahus er et godt eksempel på det samme, et sykehus som etter åpningen hadde kontinuerlige oppslag – på samme måte som Østfold har i dag – om et stort antall korridorpasienter. På tross av en betydelig befolkningsvekst i regionen som tilhører Ahus, er de nå i en helt annen situasjon. Det viser oss veldig godt at det å bygge sykehus i dag, ikke er å telle senger, sånn som det kanskje var for 30–40 år siden. Det å bygge sykehus i dag handler om å ta i bruk helt ny teknologi, helt nye måter å jobbe på, helt nye måter å organisere arbeidet på. Det er vanskelig. Det er vanskelig fordi det gir helt andre utfordringer knyttet til at det ikke bare er et byggeprosjekt, det er et organisatorisk prosjekt, og det er et omstillingsprosjekt. Vi må erkjenne at det å jobbe på nye måter, det å ta i bruk ny teknologi, det å organisere arbeidet nytt, ikke er noe som er gjort over natten. Selv om Østfold sykehus la mye arbeid ned i f.eks. å gi de ansatte muligheten til å trene i forkant, ser vi at det tar tid. Det tok tid på Ahus, det tok tid på St. Olavs hospital, men forhåpentligvis, gjennom den nye måten å jobbe på, vil også denne omstillingstiden bli kortere for de nye sykehusene fordi en i mye større grad enn tidligere har muligheten til å lære av tidligere erfaringer, nettopp fordi det er satt bedre i system nå.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Arbeiderpartiet har diskutert dette spørsmålet grundig. Jeg deler kanskje den implisitte beskrivelsen til representanten Stensland om at det ikke har vært en stor offentlig debatt om dette i Norge. Arbeiderpartiet har prøvd å reise den debatten. Helse- og omsorgskomiteen var i London for to år siden. Da fulgte vi denne diskusjonen i Storbritannia, som nå har gjort dette lovlig. Jeg mener beskrivelsen av at disse barna får tre foreldre, er en misforståelse, da det er veldig få gener som går videre, og at man også hindrer det, i måten man har valgt å innrette dette på i Storbritannia, ved at guttebarn ikke fører dette videre i arv. For oss er den etiske vurderingen her at disse barna fødes i Norge i dag, med utsikter til korte liv fylt av lidelse, smerte og alt det fører med seg. For oss vil den etiske vurderingen ved å si nei til et håp og en mulighet for behandling til disse familiene være det som veier tyngst.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Jeg synes sammenligningene som representanten Toppe gjør, ikke er relevant for vårt standpunkt om ikke å endre denne aldersgrensen nå. I spørsmålet om juridisk kjønn er det en prosess som skjer sammen med barn og deres foreldre, i en tid da kjønnsuttrykkene kommer fram i sin fulle blomst, og da er det naturlig at det er en aldersgrense knyttet til når man utvikler kjønnsuttrykk. Vi mener for det første at det ikke er godt utredet og begrunnet hvorfor dette er i barnets interesse. Vi mener at dette er en brytningstid for barn, og at det er naturlig å koble dette til vanlig myndighetsalder, som er 18 år, og synes at det er godt begrunnet i våre merknader. Vi synes heller ikke representanten Toppe har grunnlag for å hevde at vi argumenterer med at barn er umodne når de er 16 år.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Det som er viktig for Arbeiderpartiet, er å sikre god helsehjelp når den er tilgjengelig. For min del vil jeg bare si at møtet med det fostermedisinske fagmiljøet ved Nasjonalt senter for fostermedisin ved St. Olavs hospital var det som tippet mitt standpunkt når det gjelder tidlig ultralyd. Vi har for tvillinger i dag en tilstand som kan behandles, det som kalles transfusjonssyndrom – Olaug V. Bollestad er fagperson, hun vet hva jeg snakker om. Hvis man ikke oppdager det i uke 12, er det for sent å sette i verk behandling, en behandling som norske tvillingforeldre i dag får via Tyskland. Det er 24 tvillingaborter hvert år som følge av denne lidelsen. Det er en hel skoleklasse. Det alene er nok til å «backe» mitt standpunkt. Så lenge dette er tilbud som brukes, og som foreldre oppsøker i privat regi, mener vi at det skal være for alle.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Helseministeren velger å kritisere den foregående regjeringen for at han selv brukte hele den forrige perioden på å legge fram en evaluering av bioteknologiloven, uten også å ta stilling til viktige spørsmål – men la det ligge. En av de endringene som nå følger som en konsekvens av innstillingen, er at eggdonasjon kommer til å bli lovlig. Jeg har stått i debatter med statsråden om det spørsmålet og vet at han ikke er en av dem som mener at det bør bli lovlig. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan vil han i det videre lovarbeidet følge opp at forbudet oppheves, og hvilken innramming mener han er den riktige i vår felles helsetjeneste når dette skal bli en mulighet for barnløse par?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Jeg hører også at statsråden er veldig skeptisk til at et flertall nå går inn for at norske fagfolk skal følge utviklingen i Storbritannia, hvor den riktignok eksperimentelle behandlingen mitokondriedonasjon blir en virkelighet. Hva vil statsråden tenke om akkurat det når han får ansvaret for å gjennomføre det i vår felles helsetjeneste? Hvordan vil han sikre at norske fagfolk følger den medisinske utviklingen i Storbritannia, når vi – forhåpentligvis – i løpet av 2018 våkner til nyheten om at et friskt barn er født som følge av denne metoden i Storbritannia?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Storbritannias helsemyndigheter har gjort en vurdering av denne metoden og konkludert med at det ikke er en genterapeutisk metode, fordi genene som doneres bort, er så få at det ikke gir påvirkning på arvelige egenskaper hos kjønnsceller. Mener statsråden at helsemyndighetene i Storbritannia har gjort en uriktig vurdering av denne metoden?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
I Stavanger bor Anne Hansen. Hun er mammaen til Magnus på 13 år. Anne og familien lever med en brutal visshet om at sønnen deres kanskje ikke får et veldig langt liv. Det vil også være forbundet med smerte og en vanskelig helse. Magnus er født med en alvorlig terapiresistent form for epilepsi, men familien har likevel veldig mye å glede seg over. De ser det som en seier, og legene ser det som et under, at Magnus fortsatt lever og til og med kan gå selv. Men familien vet også at Magnus når som helst kan rammes av et kraftig epilepsianfall som gjør ham sengeliggende, eller kan ta livet av ham. Anne er leder for Mitokondrieforeningen i Norge og kjemper for at andre kvinner skal få slippe å overføre så alvorlige sykdommer til sine framtidige barn. Mitokondriene arves fra mor, men nå har forskerne funnet en måte for å bytte ut disse mitokondriene som ikke fungerer, i eggeskallet til mor og erstatte dem med friske celler fra et donoregg. Arbeiderpartiet ønsker, sammen med Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, at en sånn behandling skal bli lovlig i Norge, og at våre fagfolk skal kunne følge utviklingen i de landene som er i gang med denne behandlingen. Vi har kommet til at det fortsatt å skulle si at dette skal være ulovlig i Norge, innebærer å forsvare at barn fødes med kjent, alvorlig sykdom når vi vet at det er mulig å gjøre noe med det. Mitokondriene kalles for cellenes kraftverk. Når de ikke virker som de skal, oppstår det alvorlig svikt i energikrevende organer som hjerte, nervesystem og muskler. Jo tidligere man utvikler sykdommen, desto verre blir symptomene for dem som er rammet. Det er svært lite man bruker fra dette donoreggets skall ved en mitokondriedonasjon. Selve cellekjernen forblir urørt. Det er i cellekjernen at 99,99 pst. av menneskets DNA ligger, altså alle arvelige egenskaper. Barnet arver fortsatt mammas fregner og pappas krøller. Det å hevde at dette gir barn tre foreldre, er en misforståelse. Storbritannia har, som det er omtalt i debatten, grundig debattert dette og åpnet for metoden fordi den trygt hindrer genetisk sykdom som kan påføre barn smerte, lidelse og tidlig død. De første barna som blir til ved mitokondriedonasjon, forventes å bli født i England senere i år. Dette er en utvikling norske fagmiljø bør følge med på og bidra til i Norge. I Arbeiderpartiet er vi glad for at også Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet bidrar til et flertall for å utforske muligheten for å hjelpe disse familiene.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Ledere i helsetjenesten har krevende oppgaver og stort ansvar. Sykehusene våre er komplekse organisasjoner, og helsetjenesten er i konstant utvikling. I statens retningslinjer for statlige lønninger står det bl.a. at lederlønninger skal være konkurransedyktige, men ikke lønnsledende, og at det skal legges vekt på moderasjon. Det er en enstemmig komité enig i, og det er bra, for det er disse reglene som gjelder. Dette er som sagt utsatte stillinger, med svakt stillingsvern og stort ansvar. Det må vi selvsagt også vurdere. Det har også etter hvert blitt en ekstra dimensjon knyttet til den store eksponeringen som ledere i norske sykehus må regne med – en merbelastning som bare ser ut til å vokse. Men utviklingen viser at lederlønningene i helseforetakene har økt mer enn betydelig. Lederlønningene i Helse Nord økte med 24 pst. fra 2010 til 2015, og slik kan det ikke fortsette. Det er vi glade for at en enstemmig komité slår fast. Sluttvederlag og etterlønn, altså det som handler om fallskjermer og store etterlønnsavtaler, skal vi heller ikke ha noe av i vår felles helsetjeneste. Det er urimelig, og det kan ikke utvikle seg store ulikheter mellom dem som leder, og dem som utfører tjenesten overfor pasientene. Da vil lederne miste legitimitet, og det å lede vil bli vanskelig. Vi tjener ikke på en sånn utvikling. Vi taper på den. Derfor er det noen ekstra signaler til helseministeren i denne innstillingen. Så har representanten fra SV tatt opp det forslaget som vi i Arbeiderpartiet står inne i, om å stoppe honorar.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Medisinsk utvikling, bedre pasientbehandling og en stadig mer treffsikker helsetjeneste kommer ikke av seg selv og er uttalte helsepolitiske mål. Det krever at vi hele tiden utvikler ny kunnskap, og da er våre helseregistre viktige kunnskapskilder. Gjennom bedre praksis og gjennom forskning bedrer vi helsetjenesten, og vi ønsker jo at resultatet av forskningen skal bidra til en bedre helse i befolkningen, både på kort og på lang sikt. Evaluering som er gjennomført av Norges forskningsråd, konkluderer med at flere norske forskningsmiljøer er verdensledende, men at forskningsmiljøene ikke får utnyttet sitt komparative fortrinn i forskning, som går ut fra både norske biobanker og ikke minst våre helseregistre, både kvalitetsregistrene og medisinregistrene. Det ligger store muligheter i Norges enhetlige helsetjeneste gjennom populasjonsstudier, biobanker og helseregisterdata. Dataene i våre mange helseregistre benyttes i all hovedsak i dag til helseforskning av universiteter og høyskoler og innenfor helsetjenesten selv. Hvis materialet også skal kunne brukes til utvikling av bedre diagnostiske tester og nye og bedre medisiner, som også er helsepolitiske mål, er det også nødvendig å ha samarbeid med industrien. Dette har Stortinget løftet fram som initiativ: å bedre tilgjengeliggjøre våre helseregistre på en sånn måte. Regjeringen er også blant dem som har pekt på at våre helseregistre er den nye oljen. Det er det mange som har gjort. Helseministeren har også sagt at dette er muligheter som bør utnyttes. Rammene for å få til dette i dag er dessverre for lite effektive, og mye administrasjon og regeletterforskning påligger hver enkelt forsker. Vi i Arbeiderpartiet mener at vi må gjøre disse dataene tilgjengelige gjennom en nasjonal infrastruktur og et lovverk man kan manøvrere i på en etisk forsvarlig og effektiv måte. Riksrevisjonen påpeker en god del av det samme. Derfor er det litt nedslående å lese innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, der man eksplisitt vurderer de helsepolitiske målene å bli nådd i altfor liten grad gjennom å bruke disse effektive og presise helseregistrene. Man påpeker at noen av registrene holder for dårlig kvalitet, og man påpeker en rekke forbedringer. Her vil jeg bare si som helsepolitiker at jeg håper helseministeren følger opp Stortingets ambisjoner på en bedre måte i framtiden, og at man tar kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling på alvor og gjør de anbefalte forbedringer.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-15:
Siden vedtaket til I i innstillingen til sak nr. 2 ikke reflekterer flertallet i salen, ber jeg om at det blir satt opp som en sak igjen. Jeg har forstått at dette skal gjøres sånn. Det er mulig det er feil.