Erna Solberg (Høyre), 2004-05-14:
Jeg har vært så lenge på Stortinget at jeg var med på etableringen av tiltakssonen. Jeg husker også bakgrunnen for etableringen av tiltakssonen. Når noen sier at det er sjelden at en fylkesmann skriver et slikt brev, må jeg minne om at tiltakssonen bl.a. kom på bakgrunn av en folkeaksjon mot den daværende arbeiderpartiregjeringens politikk i forhold til Finnmark – og det førte til at en fylkesmann kom inn på Stortinget med egen liste. Det som nå er definert som tiltakssonen, og hele pakken med virkemidler, er knyttet til samarbeidet mellom ham og Syse-regjeringen og til impulser nettopp fra det samarbeidet. Jeg synes man skal gi kreditt for det. Jeg var litt forbauset over Karl Eirik Schjøtt-Pedersens innlegg, for det var ikke helt i samsvar med det som faktisk var bakgrunnen for etableringen av tiltakssonen. Så kan man samtidig si at ja, i tiltakssonen finnes det tiltak som fantes fra før av – og det finnes mange gode tiltak som virker, men det er også viktig å huske at det var to forskjellige utfordringer man skulle forsøke å adressere med tiltakssonen. Den ene var den tradisjonelle og meget sterke distriktsutfordringen som fantes i Finnmark, knyttet til mangel på kompetent arbeidskraft i mange offentlige stillinger. Gjennomstrømningen var hurtig. Det var mange som forsvant raskt ut av jobbene. Så var det var en næringsutviklingsutfordring: å skape nye jobber også utenfor offentlig sektor. Når man har vurdert tiltakene i tiltakssonen, har de vært særlig vellykket i forhold til det å skape en annen utvikling i offentlig sektor. Finnmark kommer i dag bedre ut enn mange andre distriktsområder når det gjelder dekningen av høyt kompetente fagfolk, og det er faktisk en meget bra utvikling i offentlig sektor i Finnmark, som også er lærdomsskapende for resten av Distrikts-Norge. Fortsatt er det en hovedutfordring å sørge for å skape større grad av nye typer arbeidsplasser i privat sektor, bl.a. fordi Finnmark har vært, tradisjonelt sett, meget sårbart i forhold til ressurssvingninger i fiskeriene og i forhold til finansiseringssvingninger i fiskeriene. Jeg har lyst til å minne om at vi har refinansiert og reddet – så har det gått fem år, og vi har fått en ny krise. Så har vi refinansiert og reddet, og så har det gått fem år, og det har kommet en ny krise. Nå holder jeg på med å sørge for at vi skal betale for de refinansieringene som ble gjort på midten av 1990-tallet, og det er ganske mange penger som nå er tapt for det offentlige i en ny refinansiering av den fiskeristrukturen vi har pr. dags dato. Og det er ikke vilje fra det politiske Norge til å si at hovedproblemet er noe annet, nemlig at Distrikts-Norge har mesteparten av det konkurranseutsatte næringslivet i dette landet – i Finnmark gjelder det særlig fiskerisektoren. Og det er først og fremst vår evne til å være konkurransedyktige som er utslagsgivende for om vi klarer dette eller ikke. Det er ikke statlige tiltakspakker, det er ikke nye refinansieringspakker, men det er vår evne til å kunne holde hele vårt lands økonomi konkurransedyktig som også er den største utfordringen for Finnmark. I tiltakssonen er det mange virkemidler som gir færre konkurranseulemper, og som gjør kostnadsnivået lavere – og det bør være lavere. Man har lavere skatter, og man har null arbeidsgiveravgift, noe som skulle gjøre det mer interessant å investere. Og der synes nok ikke jeg – det har jeg sagt ofte – at Finnmark har vært flink nok til å markedsføre tiltakssonen, til å overbevise investorer om at dette er bra. Det er stort sett Porsanger kommune som har gjort en jobb når det gjelder å nå ut med det. Jeg synes det har vært store forventninger til at ting skulle komme av seg selv. De har altså ikke kommet av seg selv. Her må man til med aktiv markedsføring, aktiv jobbing, og sannheten er at det vi ikke liker med endringen i differensiert arbeidsgiveravgift, faktisk er en fordel for Finnmark. Relativt sett blir det enda mer gunstig å plassere og bygge nye arbeidsplasser i Finnmark etter denne endringen. I tillegg til det har altså denne regjeringen gjort det sannsynligvis største og viktigste grepet i forhold til Finnmark, nemlig åpnet for leting i Barentshavet igjen, noe som vil gjøre at flere områder i Finnmark – ikke bare Hammerfest-området – får sterkere impulser fra letevirksomhet og senere utvinning av naturressurser i Barentshavet. Jeg er derfor veldig opptatt av at det verste vi kan gjøre med tanke på Finnmarks fremtid, er å lage et bilde av at i Finnmark er alt vondt og vanskelig, og det er umulig å gjøre noe der. Det er faktisk ganske viktig for Finnmark ut fra et markedsføringshensyn å si at ja, vi har bra offentlige tjenester i Finnmark, det skjer mye bra her oppe, det er gode vilkår, og det bør være interessant å flytte dit. Det er først da vi får noe som gir bedre balanse i Finnmarks økonomi, også ved etablering av private arbeidsplasser.