Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-16:
Det er veldig positivt at Riksrevisjonen fokuserer på Norges arbeid med å overholde internasjonale miljøforpliktelser. Jeg imøteser flere slike granskinger fra Riksrevisjonens side. Det vil være en spore til forsterket og forbedret innsats. Så vi ønsker denne undersøkelsen velkommen. Rapporten gir god innsikt i hvor krevende det er å få fram de nødvendige politiske beslutningene på et område hvor mange hensyn må veies mot hverandre. NOx-forpliktelsene i Göteborgprotokollen gjelder fra 2010. Den rød-grønne regjeringen arvet fra Bondevik II-regjeringen høsten 2005 det vi vil kunne kalle «en del løse betraktninger» om spørsmålet, men ingen politiske beslutninger av betydning. Før jeg går inn på realitetene, må jeg si at jeg har opplevd opposisjonen i Stortinget mer imponerende enn i en sak hvor de selv har bestyrt huset og latt det forfalle i mange år, og så, i ettertid, kritiserer dem som går inn og begynner å renovere det huset. Selvsagt ville det ha vært en langt sterkere situasjon hvis arbeidet med å oppfylle Göteborgprotokollen hadde startet da det skulle, seint på 1990-tallet, eller iallfall rett etter århundreskiftet. Grunnen til at så ikke skjedde, er selvsagt at dette er en vanskelig sak, med negative virkninger for enkeltpersoner og for enkeltnæringer - ikke av ond vilje fra noen, men fordi det er en vanskelig avveining mellom ulike hensyn. Derfor lot man saken skure, og derfor er den blitt vanskelig for oss, fordi vi får veldig kort tid på å løse den. Vår regjering stod overfor en avveining mellom to alternativer, der det ene var det som økonomisk teori skulle tilsi, nemlig at en avgift er det beste. Jeg møtte seinest i slutten av forrige uke norske næringsdrivende som mente at en avgift ville vært det beste. Det ville gitt mer forutsigbarhet, sa de, og et helt rettferdig system. Det er selvsagt de som ville tjent på en slik løsning. Vi har isteden valgt noe som ikke - i hvert fall veldig sjelden - har vært forsøkt, verken i Norge eller i andre land, nemlig en spesifikk avtale mellom Miljøverndepartementet og 14 næringsorganisasjoner om reduksjon av NOx-utslippene. Bedrifter som forplikter seg etter avtalen, slipper å betale NOx-avgift fram til 2011. Den viktigste positive virkningen av dette, slik jeg ser det, er at det gir en klar spore til utvikling av mer NOx-teknologi i Norge. Et av de mest inspirerende møtene jeg har hatt det siste året, var med Rolls-Royce i Bergen, som la fram hvilke teknologiske muligheter man har for å forbedre teknologien på skip slik at NOx-utslippene reduseres drastisk. De sa at ved bare å endre kjølesystemet på en båt ville man kunne redusere NOx-utslippene med 40 pst - og ytterligere 30 pst., tror jeg det var, ved å få en bedre propell. Det var slik at de lurte på når de ville nå Saddam Hussein-nivå, nemlig passere 100 pst. reduksjon, altså at båten så å si suger opp NOx fra luften rundt når den går. Dette viser at det er enorme muligheter for teknologiforbedring på dette området. Denne avgiften og dette systemet er ment å skulle stimulere til utvikling av teknologi i Norge. Det kan i heldige tilfeller være en konkurransefordel for Norge. Uansett er det gunstig for verden at slik teknologi blir utviklet. Det at det har vært en reduksjon i NOx-utslippene i Norge over den siste tiårsperioden, skyldes nettopp teknologiforbedring, men den teknologiforbedringen har vi minst del av æren for, for det er teknologiforbedringen i verdens bilindustri som drastisk har redusert NOx-utslippene fra biler. De områdene hvor teknologien har stått stille inntil nylig, gjelder skip, fiskefartøy og en del industri, men på bilområdet har det vært en helt dramatisk reduksjon i NOx-utslippene. Jeg tror vi må gi Toyota og en rekke andre mer av æren for det, enn norske vedtak. Men det viser at potensialet er der, og at også vi, gjennom denne avtalen, som jeg håper skal være fornuftig, kan ta del i den teknologiutviklingen. Vi har nå fått en kombinasjon av NOx-avgift og en kollektiv avtale med alle berørte næringer. Det er en unik avtale, som representerer et nytt og nyskapende virkemiddel i miljøpolitikken. Næringslivet har med NOx-fondet fått en mekanisme som sikrer at de billigste tiltakene vil bli gjennomført først. Men jeg er enig med Riksrevisjonen i det som også er blitt antydet av flere andre her, at vi kan risikere å komme i en situasjon hvor vi ikke makter å innfri forpliktelsene, i henhold til Göteborgprotokollen fra 1. januar 2010, men forhåpentlig så kort tid som mulig etter denne datoen. Avtalen stiller store krav til næringslivet. Samtidig blir det økonomisk lettere for bedriftene å finansiere tiltakene. Jeg ser på avtalen som en prøvestein på om dette er en vei å gå på andre områder også. Skulle vi på denne måten lykkes med å redusere NOx-utslippene i henhold til planen, slik jeg håper og tror at vi vil, er dette selvsagt en mekanisme som det vil være interessant å vurdere også for andre miljøområder. Skulle vi ikke lykkes, antar jeg at dette vil bli en engangsaffære. Da må vi prøve andre og mer klassiske økonomiske virkemidler i andre situasjoner. Men jeg håper og tror at vi vil lykkes, både med å redusere NOx-utslippene og med å utvikle den nødvendige teknologien. Disse oppgavene er selvsagt tett sammenbundne. Vi ser at også andre land er nysgjerrige på den norske løsningen, noe jeg anser som et tegn på at dette er en positiv løsning, som vekker internasjonal interesse. Avgiftsfritak på grunnlag av avtalen med næringsorganisasjonene må godkjennes av ESA før dette kan iverksettes. Saken er nå til formell behandling i ESA. Avtalen vil gi de nødvendige utslippsreduksjonene fra de avgiftspliktige kildene og fra prosessindustrien, hvis den virker som den skal. I tillegg venter vi at nye avgasskrav vil gi ytterligere reduksjon i NOx -utslippene fra veitrafikken. Regjeringen vurderer også hvilke utslippsreduksjoner som kan gjennomføres for andre kilder som faller utenfor avtalen, som f.eks. mindre fartøy, arbeidsmaskiner og oppvarming av boliger og næringsbygg. Carl I. Hagen var opptatt av faren for konkurransevridning mellom dem som inngår i det norske systemet, og framfor alt fergetrafikken til Danmark og til Tyskland, som ikke blir belastet med NOx-avgift. Dette er tatt med i en merknad fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Konkurransevridning er en bekymring. Vi gjør hva vi kan for å unngå en slik konkurransevridning. Hvor stor den er, skal være usagt. Den vil iallfall gjelde bare en veldig liten del av dem som er omfattet av det norske systemet. Det er selvfølgelig ingen konkurransevridning i forhold til skipsfarten eller mesteparten av kysttrafikken, men det kan være konkurransevridning i forhold til noen veldig få av dem som blir omfattet. Det viktigste svaret på dette, i og med at Norge ikke kan diktere andre land, er å arbeide hardt innenfor verdens maritime organisasjon for å få globale systemer ikke bare for NOx-reduksjon, men selvsagt også for CO2 -reduksjon og reduksjon av andre utslipp. Vi skal allerede neste uke ha et møte i Oslo i verdens maritime organisasjon. Norge la i forrige uke fram synspunkter om dette i CO2-forhandlingene i Bonn og vil arbeide hardt både innenfor IMO, innenfor FNs klimakonvensjon og på andre områder for å få til globale avtaler for å redusere utslippene fra skipsfart. Jeg har tidligere erkjent overfor Riksrevisjonen at Norge ville vært i en bedre stilling i arbeidet med å redusere NOx-utslippene dersom vi hadde hatt mer fortgang i virkemiddelarbeidet. Hadde vi startet tidligere, hadde vi vært bedre stilt. Riksrevisjonens kritikk har vært et viktig incitament til at det nå blir fart på arbeidet.