Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Det finnes barn som har bodd her i landet mesteparten av sitt liv, men som fortsatt ikke våger å kaste innpakningen på den bilen eller den dukken som de fikk til bursdagen sin, fordi usikkerheten med hensyn til om de blir sendt ut, fortsatt er stor. Det er best å ta vare på eskene. På Vestlandsheimen i Bergen startet noen barn gruppen «Se og hør oss» etter å ha bodd på mottaket i opptil fem år uten at det hadde kommet til noen løsning for dem, og der tilhørigheten til Norge ble sterkere for hver dag som gikk. Mottakene er ment å skulle være midlertidige botilbud, og er ikke lagt til rette for eller ment å skulle være permanente bosteder, spesielt ikke for barn. Barn i kirkeasyl er sannsynligvis i en enda vanskeligere situasjon. Spørsmålet er: Hva gjør dette med disse barna? Helt klart har dette negative virkninger på de barna dette gjelder, og over tid kan det utvikle seg til noe mye verre. Mange bekymringsmeldinger har kommet til alle oss som jobber med disse sakene, og sikkert til mange andre også. Det er folk som bor og jobber nær disse barna, som melder fra. De ser problemene på nært hold og opplever hva det er som skjer i hverdagen. Det er derfor de sier fra. Derfor er det en god dag når Stortinget i dag behandler Innst. S. nr. 210, om tiltak for de barna som har vært her i landet i mer enn tre år, men der situasjonen fremdeles er uløst. Slike saker er vanskelige. Det er mange grunner til at noen barn blir boende lenge i mottak, sitter i kirkeasyl i mange år eller bor andre steder uten å ha en lovlig oppholdstillatelse. Jeg vil ikke gå inn på de mange årsakene til at de har havnet i en slik situasjon, men det er nødvendig å gjøre noe nå. Her er det mange parter som har medvirket til at det har blitt slik. Men nå er det viktig å sette en strek over det som har skjedd. Nå er det barna som skal i førersetet. Derfor er det gledelig at en samlet kommunalkomite går inn for at disse barna skal få sin sak behandlet på nytt. Det er viktig å presisere at det ikke ligger i vedtaket at dette er et amnesti, men det er en ny saksbehandling, der man skal ta utgangspunkt i barnas situasjon, ikke foreldrenes. Barnets tilknytningstid til Norge skal vektlegges. Tre år i et lite barns liv er mye. Det skal gis en raus vurdering, der menneskelige hensyn sterkt vektlegges. Hovedbegrunnelsen må knyttes opp til barns behov og rettigheter i Barnekonvensjonen. Norge ratifiserte Barnekonvensjonen i januar 1991 og har siden vært forpliktet til å etterleve denne. Utlendingsloven har også en egen bestemmelse om at utlendingsloven skal anvendes i samsvar med internasjonale regler som Norge er bundet av. Statsråden har i brev til komiteen den 27. april 2004 uttalt seg om Dokument nr. 8:50 for 2003-2004 fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti. I brevet var viljen til å løse noe som helst svært liten, til tross for at UDI har anbefalt statsråden å gjøre noe med de barna som har vært lenge i mottak. Derfor er det positivt at representantene fra Høyre og Kristelig Folkeparti i Stortinget satte foten ned. Jeg vil gi ros til saksordføreren. Det vedtaket som blir fattet i dag, er en engangsforeteelse. Dokument nr. 8:50 fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti inneholder også et forslag om en generell foreldelsesordning. Det var å gå for langt og ville ha hatt mange uheldige sider, der barn kunne ha blitt brukt kynisk for å få oppholdstillatelse her i landet. Men komiteen vil likevel at Regjeringen skal utrede nærmere denne problemstillingen med at barn og barnefamilier blir sittende lenge i mottak, og komme tilbake til Stortinget med det som egen sak. I dag skal vi først og fremst glede oss på vegne av de barna som kan få en løsning på sine problemer, som de har hatt gjennom mange år.