trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-03-21:
Når det gjelder de frie navn, er spørsmålet om man har mulighet til å ta navnet uten å ha noen som helst tilknytning overhodet, altså at man i utgangspunktet kan finne en familie som har et navn man anser som hyggelig eller greit, eller som, om nødvendig, gir status, og så velge å ta dette navnet som sitt eget. Statsråden sier at navn ikke er noe knapphetsgode, noe som ble vist på en veldig god måte i proposisjonen. Men noen mennesker føler et behov for og en tilknytning til et navn fordi det gir dem følelsen av å være en enhet. Er det da slik å forstå at statsråden mener at folks ønske om å ta et hvilket som helst navn uten at man har tilknytning til det – gjerne for å gi et skinn av tilknytning til en familie man ikke har tilknytning til – er viktigere enn å gi folk med familiesamhørighet slik beskyttelse som den nåværende lov gir dem?
Bernt Egil Torp (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Statsråden var oppe og redegjorde for sitt syn. I likhet med Fremskrittspartiet er vi i Arbeiderpartiet litt bekymret for at noen kan ta identiteten til «andre». Det er slik i dag at de fleste av oss har et navn som vi føler har med slektskap å gjøre, stedstilknytning eller på annen måte noe som binder vårt navn til andre rundt oss, familie spesielt eller stedet vi kommer fra. Når vi diskuterer antall frie navn, er jeg ikke sikker på om det er det som nødvendigvis er det viktigste i denne oppmykning av navneloven, for folk velger kanskje navn innenfor sitt eget slektskap når man ønsker å bytte navn. Det er ikke nødvendigvis slik at man ønsker et helt annet navn, man ønsker et navn med tilknytning. I så måte – hvis jeg har forstått navneloven riktig – gir det stor adgang til navnebytte, selv om man ikke nødvendigvis har et stort antall frie navn. Så for Arbeiderpartiet har det ikke vært det viktigste å avbyråkratisere – som statsråden var inne på – men det er vi kanskje heller ikke så kjent for at vi er opptatt av. Jeg har bare lyst til å spørre statsråden på hvilken måte han mener at det vil bli en stor avbyråkratisering, da tenker jeg mindre jobb for byråkratiet, ved at man setter grensen ved 200 bærere av et navn istedenfor 500 bærere.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-21:
Ja.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-21:
Jeg gav i innlegget mitt uttrykk for at vi bl.a. gjennom tiårsregelen må ha en avbalansering mellom hensynet til den enkeltes frihet og hensynet til stabiliteten i samfunnet. Det foreslås altså at beskyttelsen senkes fra etternavn med færre enn 500 bærere til navn med færre enn 200 bærere. Vi har, som jeg var inne på, 123 000 slektsnavn i Norge. Bare ca. 1 000 av disse er frie, så etter endringen vil antall frie navn bli i overkant av 3 000. Det vil da fortsatt være slik at svært mange vil få beskyttet navnet sitt. Og hva er det vi da gjør? Jo, vi går jo inn i situasjoner slik at vi unngår unødvendig saksbehandling. Vi vil lettere kunne finne antall bærere – vi kan taste inn navnet i folkeregisteret, som jo representanten selv er tilhenger av å gjøre, og sende en bekreftelse til vedkommende navnesøker på at navnet er innvilget. Slik ser det på den måten ut til at 200 bærere framfor 500 vil innebære en avbyråkratisering og en forenkling med hensyn til meldinger om etternavn. Dette resonnementet er også framført av andre talere tidligere. Det er da et standpunkt som jeg vedkjenner meg, og som jeg tok til orde for i mitt hovedinnlegg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-03-21:
Vi kan gjerne bore litt i byråkrati. Dersom grensen settes til 200 istedenfor 500, vil det ikke være behov for å vurdere om vedkommende navnesøker oppfyller lovens vilkår etter lovforslagets § 4 for å ta et beskyttet etternavn når antallet bærere av det ønskede navnet er færre enn 500, men flere enn 200. Det vil heller ikke være nødvendig at bærerne av navnet gir samtykke etter lovforslagets § 2 andre ledd. Eksempelvis vil det ikke være behov for å vurdere om det ønskede etternavnet var vedkommende oldefars etternavn – lovforslagets § 4 første ledd nr. 1 – om vedkommende oppfyller vilkårene for å ta navn på gårdsbruk som etternavn – lovforslagets § 4 første ledd nr. 8 – eller om vedkommende har en særlig tilknytning til etternavnet – lovforslagets § 4 første ledd nr. 9. Dette er noen eksempler. Og det er det som førte til at jeg trakk den konklusjonen jeg gjorde. Jeg er selv i den situasjonen at navnet Dørum – gitt at flertallet i komiteen blir Stortingets flertall – blir et fritt navn. Det ser jeg positivt på. Det er et godt, gammelt gårdsnavn, og jeg har etter hvert funnet ut at de som har det gårdsnavnet, slett ikke har noe til felles annet enn at man gjennom folkevandringenes historie i Norge har nærmet seg steder som har hatt gårdsnavnet, og tatt det med stor frimodighet. Så med denne frimodigheten, som da kan inkludere og utvides til flere, er jeg en av dem som – for å holde meg til innlegg fra Arbeiderpartiets representant – rammes, men jeg ser det da som en betydelig glede for andre at de kan få lov til å hete Dørum.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-17:
På vegne av representanten Olav Gunnar Ballo og meg selv vil jeg fremme et forslag om likestilling av ektefeller og samboere i forhold til arveloven.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-01-17:
Jeg vil foreslå Siri A. Meling.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-01-17:
Jeg foreslår May Britt Vihovde.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-17:
La meg takke statsråden for svaret, det var interessant – kanskje noe av det mest spennende jeg har hørt fra en statsråd i Utdanningsdepartementet på lang tid når det gjelder disse problemstillingene. Det skal statsråden ha ros for. Jeg tror at dette åpner for et spennende samarbeid mellom statsråden og Stortinget, komiteen, om utviklingen videre på viktige og sentrale områder når det gjelder det vi snakker om her i dag, så det har jeg lyst til å understreke. Når det gjelder den reformen vi skal gjennomføre for høyere utdanning, er jeg enig med statsråden i at det kanskje ikke akkurat er noe å hente der. Jeg føler at Stortinget og for så vidt også statsråden tidligere har vært klar på at vi skal få til en innholdsreform i høyere utdanning, og har understreket ulike vurderingsformer. Da vi vedtok denne, var vi opptatt av at skal vi få til innholdsendringer, må vi også gjøre noe med vurderingsformene, og vi understreket bl.a. dette med mappevurdering som et alternativ. Jeg tror at vi kan hente en del derfra som vi også kan bruke i grunnskolen og i den videregående skole. Jeg er enig med statsråden i at sannsynligvis vet ikke vi politikere alltid best – ofte gjør vi det, men ikke alltid. Derfor har vi også vært opptatt av at vi skal stimulere skoler til forsøk og legge til rette for forsøk, og det nye rundskrivet som departementet har sendt ut, delegerer adgangen til å avgjøre ulike forsøk. Det å få beslutningene ut, er en riktig vei å gå. Det gjør det lettere for de skolene som ønsker å prøve ut forskjellige forsøk, at de får anledning til dette, og det gjør det etter hvert enklere og mindre byråkratisk, så det skal også statsråden ha ros for å ha satt i gang. Samlet sett er jeg rimelig godt fornøyd med svaret. Jeg tror, som sagt, at vi kan få til en spennende utvikling. Vi kan nok ikke vente på dette kvalitetsutvalget som skal se på det trettenårige eller det tolvårige – eller hva det måtte være – utdanningsløp. Her må vi holde farten oppe, her må vi holde trykket oppe. Og det som er spesielt viktig for meg, er at vi her i Stortinget også klarer å være med å holde trykket oppe, slik at de skolene som gjerne vil – jeg ser at det er behov for å gjøre endringer, vi er nødt til å åpne for ulike forsøk – føler at det er et trykk, og at de også har støtte. Helt til slutt: Vi i SV har tidligere foreslått at vi også burde ha en gulrot av og til som kan stimulere til ulike forsøk i skolene. Vi hadde jo et forslag en gang om å ha en utviklingspott som skoler kunne søke på, og det er et forslag som jeg vil komme tilbake til igjen ved en senere anledning, for på den måten også å stimulere til ulike prosjekter. Men samlet sett tror jeg at vi kan gå en spennende framtid i møte.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-17:
Etter å ha hørt statsråden og også representanten Jan Olav Olsen var jeg rimelig oppstemt ganske lenge her, men etter det siste innlegget, fra Søren Fredrik Voie, var vi tilbake til gammel retorikk igjen. Og jeg vet ikke om verken Høyre eller SV kommer så veldig mye lenger hvis vi skal holde oss til gammel retorikk. Jeg følte derfor at jeg fra å være høyt oppe plutselig kom brått ned igjen, og det var ikke så veldig hyggelig. Så noen kommentarer til det som er sagt. Det er riktig at jeg konsekvent bruker begrepet «læringsarbeid». «Undervisning», føler jeg, setter oss litt tilbake til den situasjonen, det er i hvert fall knyttet til den, som jeg synes det er viktig at vi skal distansere oss fra. Språket er viktig, og det å finne ord som er dekkende for det vi prøver å si, er viktig, og derfor bruker jeg ganske bevisst stort sett ordet «læringsarbeid» og snakker i mindre grad om undervisning. Vi vet en god del om karakterenes rolle i forhold til undervisningen. Dette er det gjort studier på, dette er det gjort undersøkelser på, og jeg vil oppfordre representanten Voie til å lese evalueringen av Reform 94, der svaret er rimelig klart at eksamenssystemet, karaktersystemet, er styrende. Vi får ikke til de innholdsendringene som vi er opptatt av, og så prøver forskerne å peke på det som er årsaken, og her er karakterene én av årsakene. Det er et faktum, iallfall hvis vi skal tro på forskningen. Jeg synes ikke vi skal avvikle karaktersystemet; jeg sier ikke det. Men det som er viktig, som statsråden og også andre var inne på, er at bruk av karakterer skal bygge opp om læringen. Det er poenget med å bruke karaktersystemet. Å stimulere, hjelpe og veilede hele læringsprosessen, det er målet med karakterene. Vi kan bruke ulike former for karakterer, men når det gjelder evalueringssystemet, vet vi alle sammen at når vi er i en arbeidsprosess og har gjort et stykke arbeid hvor vi har vært med og definert målene osv, så synes vi det er ok, og når noen sier at dette gikk bra, dette fikk vi til, vi klarte det, vi har nådd de målene vi satte oss. På den måten kan vi godt ha et karaktersystem. Jeg tror at det er noe av det som vi har vært inne på her. Noen ønsker å gå lenger enn andre, men jeg føler at vi nå kan starte på en prosess, vi kan komme inn på en riktig vei. Og så helt til slutt dette med de komparative OECD- studiene. Jeg er enig med statsråden i at PISA-undersøkelsen virker veldig skikkelig og veldig grundig. Det var ikke det som var poenget mitt. Poenget mitt var at om ikke norske elever alltid ligger på topp i alle mulige internasjonale komparative studier, er det ikke sikkert vi gjør en dårlig jobb i norsk skole. Jeg synes det er ganske bra at vi stort sett ligger over gjennomsnittsnivå, og vi ligger bedre an enn mange som vi kan sammenlikne oss med. Det var poenget. Men så lenge det er noen elever som ikke får godt nok læringsmiljø, har vi et stykke arbeid å gjøre. Men det er på grunn av den enkelte elev og ikke på grunn av at de tilfeldigvis har havnet på gjennomsnittet eller litt over gjennomsnittet.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2002-01-17:
Det er et viktig saksområde representanten Reikvam tar opp i dagens interpellasjon. Høy kvalitet i skolen er viktig, og skal vi få det til, må vi være bevisste i forhold til undervisningsformer og i forhold til vurderingsformer. I grunnskolen, som er det skoleslag jeg kjenner best etter 27 år i skolen, skjer det mye kreativt og spennende utviklingsarbeid. Nye undervisningsformer prøves ut og evalueres. Siktemålet ved ethvert tiltak er å øke elevenes trivsel og å øke elevenes læring – læring forstått i ordet bredeste betydning. Uten dette målet ville utviklingsarbeidet være hensiktsløst. Skal den nødvendige motivasjon for utviklingsarbeid skapes, er det viktig at skolene gis større mulighet til selv å organisere sin undervisning og til selv å finne fram til metoder som måtte passe best for den enkelte skole. Skal vi oppfylle målet om å gi alle elever et tilpasset undervisningstilbud, er handlefrihet for skolene en forutsetning. Og det betyr at skolene også bør styre tilleggstimeressursene, B-time- eller T-timeressursene, som det heter. Det å beholde nåværende evaluerings- og prøvesystem er derimot etter Høyres syn ingen hindring for å gi skolene større handlefrihet. Vi mener at karakterer er viktig for å gi elever og foreldre tilbakemelding om elevenes faglige utvikling. Hvor mange og hvor hyppige prøver er diskutabelt. Her kan ingen påberope seg sannheten. Den enkelte lærer må avgjøre prøveomfanget i den enkelte klasse. Men Høyre står fast på at det er nødvendig med landsomfattende, standardiserte prøver i norsk, matematikk og engelsk på ungdomstrinnet, samtidig som det bør gjennomføres obligatoriske prøver for å sjekke om elevene faktisk oppnår den nødvendige ferdighet i lesing og skriving. Vi må imidlertid ikke overdrive betydningen av organisatoriske reformer alene. Det viktigste er at elevene lærer det de er forutsatt å lære, og det de har forutsetninger for å lære – ikke hvordan de lærer det. Skal dette lykkes, må kreativitet i undervisningsformene framelskes ved å gi skolene den nødvendige frihet, og det må gis stor adgang til pedagogisk differensiering i den enkelte klasse. Til slutt: Representanten Reikvam bruker ordet «læringsarbeid» for det som alltid før het undervisning. Jeg vil gjerne understreke at for meg er det ikke noe negativt i ordet «undervisning» – kanskje fordi jeg som lærer har stått for denne undervisningen. For meg betyr ikke undervisning at passive elever sitter og mottar visdom fra en doserende lærer, for så å reprodusere dette på en papegøyeaktig måte. Begrepet undervisning omfatter for meg i høy grad elevenes egenaktivitet, og det er veldig, veldig lenge siden vi hadde en skole hvor idealet var passive, lyttende, reproduserende elever. Vi har en skole hvor det er kreativitet i forhold til undervisningsmetoder, og denne kreativiteten må vi vedlikeholde og videreutvikle.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-01-17:
Statsrådens innlegg var god musikk i Fremskrittspartiets ører. Det er derfor med en viss undring jeg observerer at Sosialistisk Venstreparti tydeligvis er av samme oppfatning. Videre er jeg glad for at Arbeiderpartiet akkurat nå ikke ønsker å avvikle karakterene. Fremfor å gå inn i representanten Reikvams detaljrikdom vil jeg vise til at skolen, foreldrene, elevene og ikke minst lærerne har et berettiget krav om å få evalueringsformer som er objektive og målbare, og ikke minst forståelige og akseptable for alle som anser seg som brukere av skolen og skolens resultater. Jeg kan ikke late som om SVs representant i sin interpellasjonstekst oppfyller slike faglige kriterier. Er det virkelig slik at pedagogikk og rammebetingelser kan hindre kreativitet i den offentlige skolen? I innlegget roser han nemlig alle de kreative lærerne. Dette er motstridende. Representanten Reikvam viser videre til at lese- og skriveferdighetene samt norske barns matematikkferdigheter er over gjennomsnittet av resultatene i den fremlagte OECD-rapporten. Representanten Reikvam hevder at de norske resultatene er gode. Men når hver femte elev ikke har tilstrekkelige kunnskaper til å lese en avis med forståelse, er det etter Fremskrittspartiets oppfatning en systemfeil! Etter opplæringsloven har alle elever rett til en tilpasset opplæring – en individuell opplæring. Fremskrittspartiet er meget opptatt av evaluering av all opplæring, og vi har fremmet flere forslag basert på objektivitet og kvalitet som er blitt nedstemt av et overveldende flertall. Vi er også opptatt av brukernes rettssikkerhet, som er åpenbart mangelfull. Rettssakene som nå dukker opp i ganske stort tempo, og den økende analfabetismen er et klart signal om dette. Problemene knyttet til det å få sin rett via det ordinære rettsapparatet er også åpenbare, fordi evalueringskriteriene ikke kan anses som objektive og målbare. Som en avslutning: I mange år hadde jeg gleden av å følge Darwin P. Erlandsens muntre penn i Dagbladet når han på sin elegante måte avkledde og tydeliggjorde svulstigheter og tomme fraser. Dessverre for mange av oss har han lagt ned pennen, så vi får ikke lenger en kommentar til f.eks. representanten Reikvams innlegg i denne evalueringsdebatten. Vi får trøste oss med at Darwin P. Erlandsens etterfølgere åpenbart vil få travle dager.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-01-17:
Kvalitetsdebatten i skolen er viktig, og dagens tema er en del av denne debatten. I representanten Reikvams innlegg opplevde jeg at representanten satte sammenhengen mellom evalueringsformer og læringsformer sterkt i fokus. Jeg finner grunn til å advare mot å overvurdere evalueringsformenes styrende evne på læringsformene. I dag opplever jeg at evalueringsformene henger etter det som nå skjer i skolehverdagen når det gjelder læringsformer. Det skulle jo tilsi at evalueringsformene ikke styrer læringsformene. Vi trenger derfor å jobbe videre med disse. Jeg synes at statsråden her har en konstruktiv tilnærming, som jeg og Kristelig Folkeparti støtter. Jeg la merke til at også representanten Reikvam etter min mening uttrykte en viss overraskelse over statsrådens innlegg. Jeg er veldig godt fornøyd med det som statsråden har sagt. I Kristelig Folkeparti ønsker vi å fornye skolens innhold og organisering. Vi trenger læringsformer som støtter opp under den aktive eleven. Dette vil øke læringsutbyttet, og vi trenger et system som sikrer kvaliteten. Jeg er enig med statsråden når hun sier at spørsmålet ikke er et ja eller nei til karakterer eller eksamen i seg selv, men i hvilken sammenheng de inngår, hva de brukes til, og hvilken kompetanse som legges til grunn for utforming av eksamensprøver og kriterier for vurdering. Det kan reises spørsmål ved om ressursene i evalueringsarbeidet brukes riktig. Kristelig Folkeparti ønsker større fokusering på evalueringsarbeidet underveis framfor sluttevaluering. Derfor støtter jeg de tankene som statsråden hadde omkring mappeevaluering. Men vi trenger ressurser til evalueringsarbeidet, og derfor blir det budsjettkuttet flertallet gjorde for 2002, uten at man skisserer endringer i evalueringsarbeidet, litt overraskende og uforståelig for meg. Ja, dette er for meg uforståelig. Finland har i grunnskolen konsentrert sin vurdering om innlæringsferdigheter, innlæringsmotivasjon og kommunikasjonsferdigheter. Finland tenker etter min mening ganske spennende omkring vurderings- og evalueringsarbeidet. De er opptatt av å sjekke om det er måloppnåelse i morsmål og matematikk, mens de i øvrige fag kan ha nasjonale fagprøver, men også tverrfaglige oppgaver. Dette er en spennende tenkning som jeg synes det er verdt å tenke over om vi også kan utnytte bedre i Norge. Derfor er jeg veldig fornøyd når statsråden sier at vi har behov for å tenke mer differensiert om vurderingsarbeidet. Vi bør belønne skoler som driver bra. Vi bør ha en skolebasert vurdering, men med et nasjonalt system for innhenting og tilbakeføring av resultater. Vi trenger å spre informasjon om vurderingsarbeidet til andre skoler, men hvorvidt dette arbeidet må skje uavhengig av det departementale system, f.eks. i et eget skoletilsyn, stiller jeg meg i dag tvilende til.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-01-17:
Jeg er overbevist om at også SV, i likhet med Høyre, ønsker en god skole, hvor elevene trives, hvor de kan utvikle sine kreative evner og ferdigheter, og hvor de kan lære sine fag på en best mulig måte. Så langt tror jeg at Høyre og SV er rimelig enige. Men når det gjelder vektlegging av de ulike deler av skolens innhold, at skolen først og fremst skal være et sted å lære og ikke nødvendigvis bare et sted å være, og når det gjelder bruk av ulike pedagogiske virkemidler i denne sammenheng, karakterer, skilles våre veier. Det kan synes som om interpellanten mener at bare man innfører nok reformer i skolen, bare man gjennomfører nok forsøk, kaster vrak på gjennomprøvde og hevdvunne undervisningsformer og i særdeleshet fjerner karakterene som vurderingsform, så vil alt bli så meget bedre i skolen. Selvsagt er det ikke slik. For Høyre er det på dette området som på de aller fleste områder for øvrig i samfunnet, ikke et spørsmål om enten – eller, men om både – og. Det er ikke slik som interpellanten hevder, at karakterer som vurderingsform er styrende for all undervisningsaktivitet og et hinder for kreativitet og utvikling. Det er heller ikke slik at såkalt tradisjonell undervisning er gammeldags eller avleggs. I mange fag og i mange undervisningssammenhenger gir tradisjonell undervisning i samspill mellom den gode og engasjerte faglærer og elevene meget gode resultater, også med karakterer som evalueringsform. Derfor ønsker Høyre i større grad enn SV å beholde og utvikle karakterer som pedagogisk virkemiddel og objektivt vurderingskriterium i skolen. Karakterer gir både den enkelte elev, foreldrene, den enkelte lærer og skolen målbare og sammenliknbare resultater av innsats og arbeid, og bidrar også til å sikre rettssikkerheten for den enkelte elev. For Høyre er det et overordnet mål å høyne den faglige kvaliteten i skolen. Derfor må vi ha mest mulig objektive, målbare og sammenliknbare resultater. Dette hindrer selvfølgelig verken forsøk, kreativitet eller bruk av alternative pedagogiske virkemidler. Høyre har stor tillit til den enkelte lærer og til den enkelte skole, og vil gi større frihet til lokal forsøksvirksomhet og kreativitet i forhold til pedagogisk arbeid. Etter dagens debatt kan det se ut som om SV på dette området er rimelig enig med Høyre. For å utvikle kvaliteten i skolen enda bedre ønsker Høyre, slik statsråden så vidt var inne på, å innføre et nasjonalt skoletilsyn, som både kan gi råd og rettledning til den enkelte skole og skoleeier om nødvendige tiltak som bør iverksettes for å høyne kvalitet, samt være rådgivende organ for nasjonale myndigheter med hensyn til status og tilstand i de norske skolesamfunn. Jeg håper at også SV vil være med på å vurdere dette tiltaket for å gjøre skolen enda bedre.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
På vegne av Britt Hildeng og meg sjøl vil jeg framsette forslag om endringer i folketrygdens regler om sykepenger for langtidssykmeldte.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
På vegne av Jan Arild Ellingsen, Per Ove Width, Per Erik Monsen og meg selv vil jeg fremsette et forslag om flytting av Politihøgskolen i Oslo og dens aktiviteter i Kongsvinger og Nord-Odal til tidligere Luftforsvarets skolesenter i Stavern.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
På vegner av Thorbjørn Jagland, Jens Stoltenberg, Gunhild Øyangen og meg sjølv vil eg få leggje fram eit forslag om å opprette eit folkefond for palestinske flyktningar.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg vil minne representanten Gitmark om at da Arbeiderpartiet satt i regjering og Sylvia Brustad var kommunal- og regionalminister, startet den oppryddingen som det var behov for i UDI. Det ble satt i gang en rekke tiltak, som selvsagt ikke fikk full virkning mens Brustad satt som statsråd, men som jeg er veldig glad for at statsråd Solberg har fulgt opp. Etter hvert ser vi at tiltakene virker. Jeg er helt enig i at det var behov for veldig mange nye tiltak og for en opprydding i direktoratet. Vi ser nå at dette vil gjøre at vi får kortere saksbehandlingstid, og at vi også får kortere køer i mottakene våre, der vi nå har så lange køer at man har problemer med å kunne behandle og ta vare på dem som kommer hit. Så spør representanten om hva som har skjedd i Arbeiderpartiet. Jeg mener at Arbeiderpartiet har erkjent at vi må ha en bedre integreringspolitikk, og at vi ikke kan si oss fornøyd med at vi har klart å løse dette på en måte som både tjener det norske samfunnet og innvandrerne. Derfor mener vi at det er så viktig at vi nå starter i den enden der vi må starte, med å gi de innvandrerne som kommer hit til landet, en mulighet for å integreres. Da nytter det ikke med strengere strafferammer og andre tiltak, som vi vil stemme imot her i dag.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Det er riktig at en samlet komite verbalt er enig om hvordan et introduksjonsprogram skal være. Men det er også riktig, som jeg sa i innlegget mitt, at Fremskrittspartiet ikke støtter forslaget. Og vi vet alle at det er forslagene som virker når vi skal presse Regjeringen, og derfor er det utrolig rart at Fremskrittspartiet ikke vil støtte forslaget. Vi mener at dette nå må på banen, og det må skje fort, og det må skje senest i budsjettet for neste år. Derfor er det så viktig at vi nå får dette slått fast her i dag. Når det gjelder helsekontroller, sier representanten Sandberg at komiteen følger opp det som Fremskrittspartiet foreslår. Nei, det gjør vi ikke. Det er en vesentlig forskjell mellom det Fremskrittspartiet foreslår, om nærmest gynekologiske undersøkelser av jenter fra spesielle miljøer helt fra de er 1 år og opp til de er 18 år, og det som resten av komiteen foreslår. Jeg var i en debatt med Carl I. Hagen der han sammenliknet disse undersøkelsene med EU-kontroll av bil, og da kan man tenke seg hva slags syn man har i forhold til disse jentene, som obligatorisk måtte møte opp, og kanskje bli hentet, hvert år for å få foretatt en slik undersøkelse. Det vil ikke vi være med på. Når det gjelder spørsmålet om ekteskap mellom fetter og kusine, har det foregått en demokratisk prosess i Arbeiderpartiet der vi har landet på det standpunktet som står i innstillingen.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg skal ta det siste først. Jeg er helt enig med representanten fra SV i at vi må gi innvandrerne en sjanse til å kunne etablere seg i det norske samfunnet. De skal få et tilbud om introduksjonsprogram som gjør dem i stand til å kunne få en jobb og leve av sin egen inntekt. Vi vet at dersom man ikke gir et slikt løft, som kanskje koster noe i utgangspunktet, får det ofte den følge at man er nødt for å gå på sosialhjelp eller bli uføretrygdet og leve av det resten av livet. Her skal det være et tilbud, og vi skal kreve at de gjennomfører det innenfor rimelig tid. Tidsperspektivet er også veldig viktig i denne saken. Når det gjelder innstramming i forbindelse med familiegjenforening, mener Arbeiderpartiet at det er viktig at man også går gjennom det regelverket nå, for det er enkelte som får familiegjenforening med personer som ikke er i rett oppad- eller nedadstigende rekke. Vi bør her kunne stramme litt inn, men vi vil unnta mindreårige barn, for de skal ikke bli rammet av dette. Så mener representanten at det er rart at vi ikke vil øke aldersgrensen for familiegjenforening. Ja, det var en av de vanskelige sakene som vi vurderte nøye, men, som jeg sa i innlegget mitt, vi tror at de bare blir værende i det landet de er, og så kommer de hit når de blir 24 år.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Helt på tampen av debatten vil jeg si at jeg synes dette er en veldig god debatt om alvorlige temaer. Mange vanskelige områder har vært debattert, og det er mange dilemmaer i disse sakene. Den siste diskusjonen vi har hatt nå, om obligatorisk introduksjonsprogram, og statsrådens måte å vri dette til på, har forkludret debatten. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet støtter forslaget om et obligatorisk introduksjonsprogram. Det vet vi hva er for noe, for det har vi prøvd i 26 kommuner. Det virker, og det er det vi vil ha. Det skal være obligatorisk for kommunene, og det skal være obligatorisk for den enkelte, med noen unntak. Og staten må forplikte seg, ved at dette koster penger. Hvis kommunalministeren prøver å snakke dette bort og komme med andre løsninger om obligatorisk norskopplæring, er det ikke det Stortinget ber om. Det står helt klart i innstillingen hvem som skal komme inn under ordningen. Det skal gjelde flyktninger, dem som får oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, og dem som får familiegjenforening med disse. Og så står det noe i merknaden som ikke står i forslaget, om at man ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en utredning om avgrensinger i forhold til andre som kommer på familiegjenforening. Og når vedtaket nå blir fattet, må statsråden følge opp Stortingets vedtak. Det må være helt klart. Statsråden sier at det kommer 8 800 flyktninger i år, like mange neste år osv. Ja, det er derfor det er så viktig at dette nå blir obligatorisk. Vi trenger arbeidskraften. Kommunene sliter, ikke bare med å bosette flyktninger, men med at sosialhjelpsbudsjettene i kommunene blir veldig høye. Og kanskje nettopp derfor er de skeptiske til å ta imot flyktninger, men hvis de kommer i arbeid, er kommunene interessert i det, og det er en god ressursbruk. Det koster noen penger i første omgang, men på sikt vil dette være det beste for innvandrerne og for det norske samfunn. Gjør vi det obligatorisk, trenger ikke statsråden bekymre seg for dem som ikke får tilbudene, for da vil det gjelde for alle som kommer inn under disse tiltakene.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2002-04-18:
Arbeiderpartiet satt med regjeringsmakten i halvannet år – utlendingsfeltet inkludert. Det var en tid som var preget av dårlig effektivitet og lang saksbehandlingstid i UDI. Handlekraft syntes da å være et ukjent begrep for den politiske ledelse i Kommunal- og regionaldepartementet. Den nye ministeren er godt i gang med oppryddingen. Samtidig har Arbeiderpartiet blitt mer verbalt offensive, selv om en del av forslagene deres innebærer å sparke inn åpne dører, fordi Regjeringen nå enten arbeider med saken eller har fremmet tiltak. Hva er det som har skjedd det siste halve året som forklarer Arbeiderpartiets tilsynelatende vilje til handling? Er det det at man har kommet seg ut av regjeringskvartalet?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2002-04-18:
I likhet med SV ønsker Kristelig Folkeparti og Høyre et romslig, tolerant og mangfoldig samfunn. Jeg ønsker å gi SV ros for et konstruktivt samarbeid om innstillingen. Jeg vil understreke at det er et stort sammenfall mellom synspunkter. Det er likevel to punkter hvor jeg stusser over SV. Det virker som om SV er villig til å vurdere en aldersgrense for familiegjenforening gjennom ekteskap. Ser ikke SV det som problematisk at de som er myndige, ikke kan gifte seg med den de selv ønsker? Norske kommuner har lenge ikke vært spesielt entusiastiske i forhold til å motta flyktninger. Et obligatorisk introduksjonsprogram vil pålegge kommunene nye oppgaver. Høyre og Kristelig Folkeparti ønsker et introduksjonsprogram, men vi ønsker at norske kommuner frivillig skal motta flest mulig flyktninger. Mener SV at disse punktene lett lar seg forene? Eller ser ikke SV det problemet at norske kommuner selv må ha et ønske om å motta flere flyktninger?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Jeg vil først få lov til å rette opp en misforståelse. Hvis representanten Øye slår opp på side 11 i innstillingen, ser hun at komiteen står samlet når det gjelder introduksjonsprogram. Fremskrittspartiet støtter og har i mange år foreslått obligatorisk språk- og kunnskapsopplæring. Saksordfører Signe Øye var også inne på dette med helseundersøkelser. Der mente hun at komiteen har konkludert med at det ikke ville nytte, og at det ikke ville hjelpe. Da vil jeg igjen be saksordføreren slå opp i innstillingen på side 4, hvor det står: «Komiteen mener at flere helseundersøkelser kan øke risikoen for å bli avslørt dersom en utsetter noen for kjønnslemlestelse. Flere og grundigere undersøkelser kan derfor ha en forebyggende effekt.» Det betyr altså at komiteen støtter intensjonene i et forslag om hyppigere helseundersøkelser. Mitt spørsmål til Øye og Arbeiderpartiet er: Hva er da årsaken til at vi ikke kan samle oss om et slikt vedtak nå? Og et ytterligere spørsmål: Arbeiderpartiets holdning synes for meg litt merkelig, for i debatten etter det tragiske drapet i Sverige tidligere i vinter var det flere representanter fra Arbeiderpartiet som var ute på banen og fremmet forslag som de så som høyst nødvendige for å gjøre noe med integreringsproblematikken, bl.a. fremmet Karita Bekkemellem Orheim forslag når det gjaldt ekteskap mellom fetter og kusine. Er det slik at Arbeiderpartiet er splittet, eller er det andre ting som gjør at Arbeiderpartiet ikke kan slutte seg til Fremskrittspartiets forslag?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Høyre er nå det partiet som er mest innvandringsvennlig. Det har de selv slått fast. Men det som på en måte skuffer meg litt, er at representanten Holmberg viderefører det som var litt av innholdet i debatten i «Holmgang» i går, at enkeltsaker skaper debatt basert på at følelsene tar overhånd. Og da er mitt spørsmål til representanten Holmberg: Når ønsker Høyre å ta en debatt? Fremskrittspartiet har prøvd å holde denne debatten ved like konstant, uavhengig av enkeltepisoder, så det kan i hvert fall ikke skyldes følelser hos oss som tar overhånd. I den sammenhengen vil jeg utfordre representanten Holmberg i forhold til enkelte autoriteter som har stått fram og på en måte kritisert innvandrings- og integreringspolitikken, og vil gjerne utfordre representanten i forhold til noe politidirektør Ingelin Killengreen sa i går. Hun sa følgende: «Innvandrerne er mindre kriminelle enn nordmenn. Men de er overrepresenterte innenfor et område som er spesielt stygt og uakseptabelt, og det er et stort konfliktpotensial rundt dem. Det har alle samfunn med mange etniske grupper.» Mitt spørsmål til Holmberg er: Deler Holmberg det utsagnet fra politidirektøren? Og i tilfelle Holmberg deler det utsagnet: Er det stigmatiserende? Er det generaliserende? Eller er det en uttalelse som kommer på grunn av at følelsene har tatt overhånd?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Jeg vil bare minne representanten Schjøtt-Pedersen om én ting: Når det gjelder obligatorisk norskopplæring og obligatorisk samfunnsopplæring for innvandrere, foreslo Fremskrittspartiet det første gang for 11 år siden. Vi har foreslått det gjentatte ganger opp gjennom tiden, og Schjøtt-Pedersen og Arbeiderpartiet har hver eneste gang stemt imot – hver eneste gang. Men jeg er selvfølgelig glad for at en samlet komite i sine merknader nå støtter opp under det forslaget Fremskrittspartiet har prøvd å kjempe igjennom i ti år. I ti år har vi gjort det! Det er bare naturlig at vi støtter det forslaget, selvfølgelig. Når det gjelder private skoler, vil jeg igjen bare minne Schjøtt-Pedersen om at Fremskrittspartiet er det eneste partiet i Norge som har tatt til orde for å stoppe etableringen av muslimske skoler. I den forbindelse tror jeg nok at jeg kan dele litt av Schjøtt-Pedersens skepsis når det gjelder etablering av private skoler, ut fra den situasjonen vi har i dag, der både Schjøtt-Pedersens parti og alle de andre partiene innrømmer at integreringspolitikken og innvandringspolitikken har slått feil. Det innrømmes i innstillingen her, og det innrømmes i alle de andre innstillingene, at innvandringspolitikken og integreringspolitikken har slått feil. Da er det naturlig at vi må være litt forsiktige med etablering av private skoler når det gjelder de enkelte kulturer. Det er jeg enig i. Men når det gjelder etablering av private skoler generelt, står Fremskrittspartiet fast på programmet og det som vi har gjort i tidligere sammenhenger.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Jeg tror ikke representanten Andersen behøver å minne meg om noe når det gjelder SVs politikk. Men det er jo riktig, som representanten sier, at på enkelte felt møtes SV og Fremskrittspartiet. Da synes jeg det er litt synd at representanten Andersen fortsatt skal legge fram usanne påstander som om Fremskrittspartiet skulle ha en skjult agenda, en annen agenda enn alle andre. Men vi ser helt klart at den store tilstrømmingen av asylsøkere til Norge nå i år, i fjor og året før har en klar sammenheng med at vi ikke har lyktes i integreringspolitikken. Derfor har jeg sagt at vi må ta en pause. Vi må stramme inn på selve innvandringspolitikken. Og så har jeg sagt at Fremskrittspartiet gjerne bruker noen av de midlene som i dag brukes på asylinnvandring, til integreringsarbeid. Så vil jeg minne representanten Andersen om at Fremskrittspartiet og SV også har kommet hverandre i møte når det gjelder et forslag vedrørende barnehagepolitikken. Jeg håper representanten Andersen i hvert fall er fornøyd med det. Så vil jeg minne representanten Andersen om at vi i disse tider forhandler om fordeling av overskuddet fra Norsk Tipping, der problemet faktisk er SV. SV er faktisk det største problemet når det gjelder å få overført nesten 800 mill. kr til frivillige lag og organisasjoner, som faktisk kan ta den jobben som representanten Andersen etterlyser. Jeg håper at det representanten Andersen nå prøver å utfordre meg og Fremskrittspartiet på, vil resultere i at representanten Andersen senere i dag har en dialog med Øystein Djupedal, som er forhandlingspartner i akkurat det spørsmålet, og sørger for at vi greier å dele Norsk Tippings overskudd mellom norsk idrett og frivillige lag og organisasjoner – i særdeleshet norsk idrett, som påpeker at man mangler anlegg og tilbud til ungdom i Oslo. Det vil bli et godt resultat. Det er Fremskrittspartiets forslag, og det fremmet vi i mai-juni i fjor. Sørger vi for å få det forslaget vedtatt, vil det også bli midler til menneskene og støttekontaktene som representanten Andersen etterlyser.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Vi er selvfølgelig fornøyd med at komiteen ser at det er alvorlige problemstillinger Fremskrittspartiet tar opp. Men ja, jeg må bare svare representanten Østberg: Jeg føler fortsatt at det er Fremskrittspartiet som må dra lasset alene i forhold til å skape debatt og få fram konkrete forslag som virkelig gjør utslag. Representanten Østberg viser til et par enkelte forslag, men det er en rekke andre forslag her som han med stor sannsynlighet kunne ha sluttet seg til for å få gjennomført det som er intensjonen i de forslag som etter hans mening slår inn åpne dører. Poenget er jo at vi innbiller oss at dørene er åpne – men de er låst! Det viser bl.a. dette med kjønnslemlestelse. Selvfølgelig er det forbudt ved norsk lov. Så er det slik at dette er blitt avdekket i flere sammenhenger, men det er ikke blitt gjort noe med. Og både representanten Østberg og undertegnede vet at det i stor grad fortsatt inngås tvangsekteskap. Det er lovforbud mot det. Det skal ikke gi rett til familiegjenforening – men det skjer stadig vekk. Og da må vi finne noen nye grep. Vi må inn med noen nye tiltak for å stoppe dette. Uansett hvor stramt lovverk vi har, ser det ikke ut til å nytte. Og når det gjelder omsorg: Undertegnede satt i barne- og familiekomiteen i forrige periode og fremmet da konkrete forslag i forhold til barneloven om at slike ting, f.eks. foreldrenes ansvar her, skulle bety det samme som omsorgssvikt. Det var ingen av de andre partiene som den gang sluttet seg til det, men jeg ser at det i innstillingen nå faktisk påpekes at dette rett og slett er omsorgssvikt.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Representanten Apelthun Sæle avsluttet forrige replikkrunde med å si at vi trenger ikke vedtak på alt vi mener. Det er kanskje noe av det som er problemet når Kristelig Folkeparti slutter seg til en merknad på side 8 i innstillingen der man sier at man ikke støtter «forslag nå om innstramminger i hvem som kan få familiegjenforening.» Det er kanskje det som er et av problemene i integreringspolitikken, at vi hele tiden skyver problemene foran oss uten å slå fast hva vi ønsker, og hva vi mener. Da blir utviklingen slik som den er. Det jeg tenkte jeg skulle utfordre representanten Apelthun Sæle på, var dette med forsørgelsesplikt eller forsørgelsesbyrde og krav om bolig. Her ønsker heller ikke Kristelig Folkeparti å være med. Jeg hører at representanten antyder at det å vurdere skal være nok. Men ser ikke Apelthun Sæle at hvis vi bare vurderer dette med forsørgelsesplikt, blir det like enkelt å sende disse jentene ut av landet og få dem tvangsgiftet eller hva som helst i utlandet, og så ta dem tilbake når de er 24 år? Det er et av de grunnleggende problemene. Ser ikke Apelthun Sæle at de to områdene må gå sammen, plikten til forsørgelse og bolig og aldersgrense? Så vil jeg gjerne ha et svar fra representanten Apelthun Sæle i og med at de også går imot obligatorisk helseundersøkelse. Hva er verst av at disse jentene får en helseundersøkelse, eller at de blir utsatt for et overgrep? Hva er det virkelig vi ønsker? Ønsker vi ikke å stoppe den type overgrep? Det er mine enkle spørsmål til Apelthun Sæle. Jeg finner ikke noe argument som tilsier at man skal gå imot en slik helseundersøkelse hvis det kan stoppe den type forferdelige overgrep.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Inntil nå har debatten faktisk vært holdt på et saklig nivå – helt til representanten fra Venstre inntar talerstolen. Hun skrur debatten tilbake til den tiden da alle partier brukte all sin taletid og all sin replikkordveksling på å kritisere Fremskrittspartiet, beskylde Fremskrittspartiet for å ha en annen agenda, et annet menneskesyn og stå for noen holdninger som vi tar avstand fra. Det synes jeg er synd. Veloverveide forslag er det Fremskrittspartiet har. Det er ikke slik at dette er noe vi har funnet på en lørdagskveld. Disse forslagene har vi fremmet for mange år siden, og de er grundig utarbeidet. I tillegg er forslagene denne gangen kvalitetssikret av de menneskene som jobber tettest opp til problemene, og som faktisk slutter seg til forslagene. De jentene som representanten fra Venstre nå prøver å gi inntrykk av å skulle hjelpe, ønsker disse tiltakene. Jeg vil beskylde Venstres representant for totalt å overse de handlingene disse jentene har vært utsatt for. Representanten fra Venstre mistenkeliggjør de jentene som har stått fram. Representanten fra Venstre tar ikke disse jentene på alvor, og det er beklagelig. Det er presisjonsnivået til representanten fra Venstre det er noe galt med, og jeg synes det er beklagelig. Venstre har justisministeren, og det er det eneste positive. Derfor vil jeg utfordre representanten, for det er ikke så lenge siden justisministeren gikk ut i avisene og sa: Jeg tolererer ikke at det kommer mennesker til dette landet og herjer med våre kvinner. – Jeg er helt enig, og hvis dette er utgangspunktet, kan jeg gjerne samarbeide med Venstre også.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Jeg er litt glad for at presidenten stoppet utvekslingen her mellom representanten og statsråden, for jeg blir litt forvirret. Hvis det er slik at statsråden og representanten Schjøtt-Pedersen mener at alle de som kommer til Norge, skal ha et slikt introduksjonsprogram, så må jo Fremskrittspartiet hoppe av forslaget. For i merknadene står det klart og tydelig at introduksjonsprogrammet skal kjøres for dem som har fått permanent bosettingstillatelse i Norge. Dette er viktig å avklare. Slik jeg forstod statsråden, virket det mer som om alle som kommer til Norge, skulle ha dette programmet. Tilbake til statsrådens innlegg. Jeg må si at jeg ble litt skremt allerede innledningsvis, for det virket som om statsråden brukte kjærlighet mellom enkelte ektefeller – der det faktisk var kjærlighet med i bildet – som et argument for ikke å innføre noen sanksjoner eller tiltak mot tvangsekteskap. Jeg håper statsråden kan avklare det. Ellers ser jo Fremskrittspartiet 30-punktsplanen til Regjeringen som veldig positiv. Vi ser at det jobbes i Regjeringen med dette. Men stort sett består disse punktene av veldig mye opplysning og forebygging i den retningen. Veldig mange av punktene er reparasjonsarbeid, altså reparasjon av de skadene som allerede har oppstått. Min utfordring til statsråden er: Uansett opplysning i skolevesen og offentlig sektor er det kanskje nødvendig med noen tiltak for at vi i det hele tatt skal stoppe å bruke så mange ressurser på opplysning og reparasjon. Da er mitt spørsmål: Hvilke tiltak ser statsråden for seg som må prioriteres i den sammenhengen? For det er det vi mangler først og fremst nå. Og så mitt siste spørsmål: Ser statsråden en sammenheng mellom norsk integreringspolitikk og den store asyltilstrømningen som vi har nå?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Jeg vil åpne med å fremme fellesforslaget fra Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, altså forslag nr. 1, som står i innstillingen. Det forslaget er rett og slett fremmet fordi vi har sett konsekvensene av dette med privat bosetting i Sverige, slik representanten Øye var inne på. Og med alle de problemene som kommunene allerede nå har i forhold til bosetting av flyktninger og asylsøkere, syns jeg det er uansvarlig å åpne for et prøveprosjekt der asylsøkere privat skal gå inn i det eksisterende markedet og finne seg boliger. Jeg syns rett og slett det er uansvarlig. Det burde ikke være for mye forlangt at vi stoppet den type prosjekter, når vi lytter til hva både statsråden og alle de andre sier om de utfordringene vi står overfor når det gjelder asylproblematikken og flyktningproblemene rundt om i kommunene. Mange av forslagene fra Fremskrittspartiet blir på en måte latterliggjort. Selvfølgelig er det mulig å få justert ned antall asylsøkere som kommer til Norge hvis man har vilje til det, og ønske om det, men hvis man har den intensjonen som flertallet av de andre partiene på Stortinget har, at man skal ha flest mulig asylsøkere til Norge, blir selvfølgelig resultatet slik. Det aksepterer Fremskrittspartiet, men vi er av den formening at en reduksjon av antall asylsøkere inn til landet, vil løse problemene på flyktningområdet og integreringsproblemet i sin helhet. Vi står alene der. Men det aksepterer vi. Det vi ikke aksepterer, er at statsråden og alle de andre går rundt og innbiller den norske befolkningen at vi har kontroll. For vi har ikke kontroll! Slett ikke! Jeg får daglig brev og mailer fra folk som jobber innenfor næringer som har dette problemet. I går fikk jeg et omfattende brev fra en bussjåfør som kjører ekspressbuss mellom Stockholm og Oslo. Det er mulig statsråden nå etterpå kommer og sier at det er Regjeringen fullstendig klar over, og at det jobber de med, for det er standardsvaret vi får fra Regjeringen når det gjelder disse problemene. Men gjør i hvert fall noe med det! Det er tre avganger med ekspressbuss fra Oslo til Stockholm hver dag, og fem avganger i helgen, med 1–20 asylsøkere om bord hver eneste gang. De går av bussen i Askim og tar taxi til Trondheim. Da er mitt spørsmål til statsråden: Har vi kontroll på det, da? Nei. Og de aller fleste av dem snakker svensk eller dansk. Men alle de andre partiene sier altså at vi har kontroll. Langt derifra! La meg ta et enkelt regnestykke: Hvis to asylsøkere pr. dag på ulovlig vis kommer inn i Norge på denne bussen, så forstår vi at tallene blir som de blir. 85 pst. av dem som kommer til Norge, kommer uten ID. Likevel sier altså Regjeringen og de andre partiene: Vi har kontroll. Jeg sier: Lang derifra! Det er å lure det norske folk opp i stry. Det er heller ikke riktig at det kommer få flyktninger til Norge. Norge er det landet som i europeisk målestokk tar imot flest flyktninger i forhold til folketall, og det må vi ta innover oss. Til slutt vil jeg fremme forslag nr. 4, fra meg selv på vegne av Fremskrittspartiet, og forslag nr. 5, på vegne av Per Roar Bredvold og meg selv – begge forslagene er delt ut i salen.