Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-04-26:
Mattilsynet har et utrolig vidtfavnende spekter av arbeidsoppgaver, alt fra plantesjukdommer på prydvekster, innhold og vekstvilkår for matplanter, dyr, dyrs velferd og dyrs produksjonsmiljøer til innholdet i de ferdige produktene som selges i forretningene, og som vi som innbyggere lever av og skal ha trygghet for er sunt og godt, slik at en kan ha en god helse. Det er altså et utrolig omfattende arbeid fra jord til bord, og Mattilsynet har et bredt spekter av virkemidler. Jeg har lyst til å starte med behovet for at Mattilsynet hele tida foretar en veldig sterk prioritering, at en hele tida har en overhøyde over situasjonen som en er satt til å forvalte, og at en greier å kraftsamle, for å bruke et konkret billedlig uttrykk, på de områder som det er viktigst å få gjort noe med. For uansett hvor omfattende en bygger ut et mattilsyn i hele den bredden som jeg kort skisserte, vil det til sjuende og sist være spørsmål om de enkelte menneskers ansvar, altså frihet under ansvar, og hvordan en følger opp det i forhold til hva som vil skje. Vi har en del eksempler på at Mattilsynet er ganske «kjære» i tjenesten, for å bruke det forsiktige uttrykket, og går på områder som nok har liten betydning, mens en vegrer seg for å gå inn i kanskje vanskelige temaer, som jeg skal komme inn på senere. Som flere har vært inne på, er det vesentlig variasjon i Mattilsynets saksbehandling av like tilsyns- og klagesaker, og det er sjølsagt avgjørende viktig at en får en forbedring på dette området. Landbruksdepartementet er i dialog med Mattilsynet om tiltak for mest mulig hensiktsmessig å legge til rette for en mer enhetlig saksbehandling. Det er interessant det som blir sagt her angående fokuset på organisasjonsmodellen. Statsråden bør ha et fokus på organisasjonsmodellen og om den treledda organisasjonsmodellen er hensiktsmessig framover. Det kan være sterke argumenter for at man i større grad satser på lokalkontorene, eller de såkalte distriktskontorene, som arbeider ute i marka på dette store området, kombinert med et hovedkontor som har overblikk og evne til å samle kreftene på de områder som er viktigst. Dermed vil en ikke se et slikt behov for regionkontor, som man gjorde ved etableringa av det hele. Når det gjelder området med tilsynssystemet MATS, er det nok et eksempel på at det er brukt utrolig mye penger – i dette tilfellet 322 mill. kr – på å utvikle et slikt system som var ment å skulle sikre bl.a. nødvendig styringsinformasjon. Når det har ført til lengre saksbehandlingstid, og kvaliteten i tilsynsapparatet er forringet ved at det har blitt mer uoversiktlige rapporter, er det et stort tankekors. Statsråden merker seg sjølsagt at en samlet komité har bedt om at Stortinget blir orientert om disse spørsmålene i statsbudsjettet for 2013. Kostnadsutviklinga i Mattilsynet er også et viktig tema. I perioden 2004–2008 var det forutsatt en reduksjon i kostnadene, og Riksrevisjonen har satt spørsmålstegn ved om den rapporterte kostnadsreduksjonen er i tråd med Stortingets forutsetninger. Men poenget når det gjelder kostnadsreduksjoner, er hele tida at etaten har fokus på det som det er viktigst å gjøre noe med. Dersom en gjør det på en effektiv måte, tror jeg de folkevalgte har stor forståelse for at det brukes penger på dette området. Dyrevelferd – som flere har vært inne på – er et utrolig viktig og sentralt tema, og det er veldig gledelig at mange mennesker er opptatt av det. Dyrevelferd er knyttet til husdyr, kjæledyr og ville dyr. Husdyr og kjæledyr er kanskje det som Mattilsynet kommer mest borti. Vi har mange eksempler på situasjoner som er veldig umenneskelige – i betydninga lite dyrevennlige – for både husdyr og kjæledyr. Jeg vil ta opp noe knyttet til husdyr. Husdyra skal ha det godt, for å si det enkelt. Vi skal ha en produksjon, gjennom våre husdyr, som gir trygg mat. Her kommer man, i en god del tilfeller, opp i et veldig krevende dilemma mellom hensynet til god dyrevelferd og hensynet til billig mat. Det beste eksemplet i Norge gjelder produksjonen av kylling. Det hadde vært gledelig for mange miljøer dersom Mattilsynet, som den etaten det er, på et faglig grunnlag – og jeg vil understreke, på et faglig grunnlag – kunne deltatt i diskusjonen om dyrevelferd, f.eks. når det gjelder kyllingproduksjonen. Slik kunne vi greid å få tilsynet – gjennom den faglige kunnskapen det har som kontrollorganet i alle deler av denne produksjonsprosessen – til å delta i debatten, slik at de som har ansvar for produksjonen av kylling, kan få de nødvendige, faglige innspill som ville forbedre produksjonen. Jeg skal ikke gå nærmere inn på produksjonen, men det er rom for store forbedringer. Jeg må si at måten veterinærstudentene engasjerer seg på i dag på dette området, er etter min vurdering forbilledlig. Det skulle vært flere slike veterinærstudentmiljøer som går inn på ulike områder, og som gjennom sin fagkunnskap arbeider for forbedringer. Det er et annet område jeg også vil henlede oppmerksomheten på. Det er Mattilsynet og de ferdige produktene, slik vi finner dem i kjøledisken eller på annen måte oppbevart i våre matvarebutikker. Det gjelder både produktinformasjonen på produktene og ikke minst kontrollen med innholdet i produktene. Vi så seinest for noen få dager siden et oppslag om at kylling nå blir kombinert med saltvann. Det er sjølsagt en lukrativ geskjeft å ha større innslag av saltvann i kylling, for saltvann er veldig billig. Da er det vesentlig at Mattilsynet har både regelverk og kontrollrutiner som er slik at forbrukerne kan få en mest mulig objektiv informasjon om hva dette produktet er – og hvis vi ikke ønsker dette produktet, hva som er nødvendige regelverksendringer, slik at vi får trygg mat. Dersom maten – på ulike måter – ikke er trygg, trenger ikke konsekvensene av det å komme før mange år senere. Da vil det være for seint. Mennesket er, som sagt, på toppen av næringskjeden, og dermed akkumuleres svineriet i organer hos menneskene. Noen organer kan skiftes ut, men de fleste kan ikke skiftes ut. Dette gjelder i høyeste grad folkehelsen.