Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2022-05-03:
Det er vel neppe en kioskvelter, som flere av innleggene har vært inne på, at det eksisterer et forbedringspotensial når det gjelder samhandling mellom justis- og helsesektoren. Det har vært tydelig svært lenge for mange av oss, men ingenting er bedre enn at man klarer å få til en bedre samhandling i fremtiden. Det er svært viktig, for det nettopp i det tverrsnittet, mellom personer som begår kriminelle handlinger og er psykisk syke, at vi har en del grunnleggende utfordringer som har gjort oss dårligere i stand til å håndtere denne materien og denne typen problemstillinger. Men det er langt fra nok dersom man skal få til en noe bedre samhandling mellom de to sektorene, for vi mangler de lovmessige reguleringene som skal til. Vi mangler de systemene som må være der for å kunne håndtere potensielt farlige, psykisk syke personer. Det er et problem man på mange måter har skapt med viten og vilje, all den tid man, skal vi si, på litt naivt ideologisk grunnlag ukritisk har nedbygd institusjonene som tidligere var løsningen på dette feltet. Så har man også, noe som selvfølgelig kan forsvares og er viktig nok i seg selv, vært opptatt av å ivareta dem som begår kriminalitet, men også psykisk sykes rettigheter, samtykkekrav, o.l. Det skaper en del problemstillinger som gjør at noen personer havner mellom to stoler, at noen personer er for syke til å sitte i fengsel, men for friske til å kunne plasseres i tvungent psykisk helsevern. Det er en realitet; det så man på TV 2 i løpet av helgen, der man hadde en reportasje om noen få personer som ble prøveløslatt fra forvaringsdom, ut fra nettopp det hensynet at de er for friske til å komme under tvungent psykisk helsevern og for syke til å sitte i fengsel, men samtidig veldig farlige for samfunnet, og som samfunnet må verne seg mot. Man har da valgt å lage et system som er svært, svært dyrt – det er det ene – og som også gjør at disse personene må fotfølges. Det er ingen perfekt løsning, men det er tross alt bedre at man har noe av løsningen for å møte disse utfordringene: potensielt farlige personer, i dette tilfellet voldskriminelle og drapspersoner, bl.a. en person som har begått overgrep mot et fem år gammelt barn – veldig farlige personer – som samfunnet må verne seg mot. Da må man også være villig til å vurdere den type forslag når det fremmes i Stortinget. Fremskrittspartiet fremmet i fjor forslag om å stramme inn nettopp på dette området, å sørge for å tette hullet med de personene som er farlige, og som vi må verne oss imot, som er psykisk syke, og som vi ikke kan putte i fengsel. Vi hadde til behandling forslag så sent som i februar i år, konkrete forslag som ville peke i riktig retning for å gjøre noe med denne typen problematikk. Det overrasker vel ingen om jeg sier at de kun fikk Fremskrittspartiets stemmer. Det er trist, for her tror jeg at alle gode krefter bør trekke sammen. Det første er at man tar inn over seg at vi ikke har et fullgodt system. Så kan det godt hende at vi kan løse dette på mange måter. Et eksempel er at man kunne si at dersom man ikke kan sitte i fengsel, bør det være tvungent psykisk helsevern som er løsningen. Det kunne være én variant, men også andre forslag har vært oppe i debatten. Poenget er at vi må løse systemproblemet. Det er det aller viktigste. Og så håper og tror jeg at man får til bedre samhandling mellom justis og helse. Man kan kanskje også lytte litt til de forslagene Fremskrittspartiet setter frem i Stortinget, og ikke bare stemme dem ned på impuls.