André Oktay Dahl (Høyre), 2012-12-04:
Da vi diskuterte justisbudsjettet i fjor, hadde det gått mindre enn fem måneder siden 22. juli. De fleste var da fortsatt i villrede og preget av usikkerhet. I fjor startet jeg derfor Høyres innlegg med å takke de ansatte i Justisdepartementet for å ha gjennomført en kjempejobb under veldig vanskelige forhold, både arbeidsmessig og følelsesmessig. Det er en honnør jeg har lyst å starte med også i dag. De ansatte har jobbet i et klima preget av et kritisk fokus som ikke har vært mindre enn i fjor, snarere tvert imot. Gjørv-rapporten måtte komme med sine funn og viste mange år med politiske forsømmelser, som før eller senere måtte bli synlige. Samtidig må vår sektor løse en lang rekke oppgaver som har svak eller ingen tilknytning til det kommisjonen diskuterer, f.eks. det å sikre balanse i straffesakskjeden, sikre balanse mellom beredskap og det som handler om dag-til-dag-jobb, eller hverdagsberedskap, som man også kan kalle det, sikre at man ikke løper av gårde ukritisk til ethvert forslag som kanskje kan forebygge terror, men som ikke vurderer forholdet til personvernet godt nok og sikre at vi ikke glemmer alt det viktige forebyggende arbeidet – ikke minst hos frivillige – som bidrar til mindre kriminalitet og bedre tilbakeføring. Alt det må vi huske på, slik at vi ikke utilsiktet beveger oss skrittvis mot mindre demokrati. Alt dette må skje innenfor rammen av det alle partier har som et felles politisk prosjekt: å bevare det beste av det beste i den norske modellen, rettsstaten og demokratiet vårt. Vi er enige om veldig mye i norsk politikk, ikke minst i justispolitikken, og vi skrøt alle av tingrettens håndtering av terrorrettssaken. Det er viktig å huske på hva det var vi i realiteten skrøt av, når vi skal møte fremtidige trusler fremover også, nemlig måten vi håndterer ting på i Norge, som det velutviklede demokratiet vi er. Om ikke Norge har vært det før, er vi i alle fall nå en liten øy av velstand og harmoni, i en verden som ikke preges av akkurat det samme. Det stiller oss overfor noen utfordringer. Den ene, og mest krevende, er at alle skjønner hva som skal til for at Norge skal fortsette å ha det slik også i fremtiden. Da er selvtilfredshet i oljenasjonen Norge og ignoranse overfor alle lands utfordringer problematisk. Tap av konkurransekraft og en stadig mer todelt økonomi er ting som på lengre sikt kan skape problemer med å beholde det vi har nå. Den andre, mest åpenbare justispolitiske utfordringen, er at vi, som et lite, rikt land med åpen økonomi, har hatt en litt naiv tilnærming, fra både folk og myndigheter, til hva det betyr for oss når det gjelder kriminalitetsutfordringer. Når vi diskuterer lav politidekning i Norge, er det grunn til å huske på at landene rundt oss, på grunn av deres økonomiske situasjon, vil bidra til å skape ytterligere kriminalitetspress. Én ting er asylpolitikken, men det er grunn til å se på hva som skjer når land som er svært nærme oss, kutter i sine velferdsgoder og kanskje også i sine politibudsjetter. Da får vi flere sinte og frustrerte personer, som vi i økende grad ser orienterer seg mot sterke menn eller autoritære tenkemåter, mens vi har færre politifolk å samarbeide med, når disse personene flytter på seg. Jeg håper at venstresiden i Norge, i sin iver – noen ganger – etter å stemple borgerlige partier som noe de ikke er, husker på det felles ansvaret vi har for å bekjempe deler av fremmedfrykten og hatet vi ser veldig nærme oss. Roper man ulv, ulv for mye om f.eks. Fremskrittspartiet eller Høyre, risikerer dere at deler av arsenalet er brukt opp når vi trenger å stå sammen med dere i kampen om noe som er viktigere. Flere personer forventes altså å komme til Norge for å få noe av vår rikdom – lovlig eller ulovlig, fredelig eller voldelig. Kanskje flytter de ikke på seg i det hele tatt, men tar pc-en i bruk og hacker bevisst f.eks. land som Norge, som mangler strategi og tankegang for å bekjempe «cyber crime», eller som ikke har gjort seg noen som helst vurderinger knyttet til måten man bygger ut 4G-nettet på og hvem man inviterer inn. Regjeringens invitasjonsstrategi på dette er omtrent som en 14-åring som holder hjemme-alene-fest for første gang og legger ut åpen invitasjon på Facebook. Høyre vil derfor i senere innlegg komme tilbake til våre forslag knyttet til bedre bekjempelse av «cyber crime», organisert kriminalitet og MC-kriminalitet. Internasjonalt og regionalt samarbeid blir enda viktigere, og målet om høyere politidekning blir mer prekært enn det noen gang har vært. Jeg har lyst til å berømme den sittende statsråden for å ikke dekke over at vi har for få politifolk. Den øvelsen behersket forgjengeren hennes til fingerspissene, men vi fikk en klar tilbakemelding i Gjørv-rapporten. Spørsmålet er nå om vi klarer å trekke lærdom av det fremover og se på hvilke resultater vi får for de pengene vi bruker. Politiet har fått mer penger, PST har fått mer penger, og nødnett har man også brukt penger på. Men hva er resultatene av det pengene har gått til? Den eksterne rapporten vi fikk om PST, viste også et PST som delvis er ute av stand til å levere, og ikke minst et departement som manglet kompetanse til å styre og gi signaler. Bunken med ubetalte regninger til en ny regjering etter valget neste år er stor. Vi må da i det minste nærme oss en politibemanning som alle har forutsatt at i det minste skal være på to politifolk per 1 000 innbyggere. De må jobbe når det skjer noe, ikke når det ikke skjer noe. Ikke minst må de jobbe med det vi trenger politifolk til, og det får vi behandlet under interpellasjonen senere i dag. Det var en overraskelse at budsjettet ikke innebærer det forventede løftet for sikkerhet og beredskap, og det er få nye, konkrete tiltak som er i tråd med anbefalingene fra Gjørv. Budsjettet legger ikke opp til en etterlengtet bemanningsøkning. Det er bra at det settes av penger til øvelse på strategisk nivå, men det er ingen signaler om mulighet til mer trening på operativt nivå blant politifolk. Høyre foreslår derfor økte midler til både IKT, til trening og til ansettelse av politifolk. Det er grunn til å merke seg at politiet, til dels som en protest, vedtok en tilslutning til generell bevæpning som en markering mot at POD og Justisdepartementet ikke har tatt inn over seg f.eks. treningsbehovet. Høyre kommer til å behandle spørsmålet om bevæpning på sitt landsmøte neste år. Det er et trist paradoks at det ikke nødvendigvis bare var kriminalitetsbildet, men manglende satsing fra regjeringens side som gjorde at politiet fattet det vedtaket, for det blir ikke bedre politiberedskap av at det i enkelte politidistrikt er en politidekning på én per tusen, og at disse ikke har tid til å trene. Det trengs mer penger til et politi som bør få færre oppgaver, sånn at de kan konsentrere seg om det de bør – skape mer trygghet. Mens Storberget i åpen høring var veldig klar og sa at man burde redusere politiets oppgaver, ser det ut til at man med nåværende minister ikke har tenkt i den retningen. Det gis motsatt signal. Det er uheldig. Vi burde i dag ha gitt signal til politiet om at de vil få ikke bare færre mål, men færre oppgaver, sånn at de kan konsentrere seg om det de bør være gode på i 2013. Høyre er glad for at regjeringen lager en miniutgave – jeg får kalle den det – av den politistudien vi har foreslått og blitt nedstemt på tidligere. Vi håper det blir et godt grunnlagsdokument, men vi er redd for at det kan bli hastverksarbeid. Det er topptungt, og vi håper man rekker å innhente ekstern og utenlandsk ekspertise. Ellers registrerer jeg at spørsmålet jeg stilte til representanten Bøhler om hvor mye som skal trekkes inn fra politiets driftsbudsjetter til IKT i 2013, forble ubesvart. Det betyr – hvis ikke statsråden klargjør det – at Stortinget heller ikke i år vil vite hvor mye penger politiet reelt sett vil ha til å ansette folk for neste år. Bunken med ubetalte regninger til en ny regjering er som sagt stor. Vi har alle stått sammen om en kriminalomsorg som bedre skal rehabilitere og tilbakeføre. Men de ansatte opplever ikke at det er mulig å gjennomføre St.meld. nr. 37. Det legges dessverre ikke frem en egen kapasitetsplan for Stortinget, og fengslene er overfylte. Høyre er åpen for å vurdere EK – elektronisk kontroll – også som varetektssurrogat, men det må skje på en betryggende måte og vil ikke alene kunne løse kapasitetsutfordringene. Det viktigste er at kriminalomsorgen får mulighet til å planlegge mer langsiktig enn det legges opp til. Domstolene og den høyere påtalemyndighet er som vanlig forsiktige i kravene sine, men det er helt tydelig at man ikke har funnet systemer for å skape varig balanse i straffesakskjeden når vi ser at henholdsvis Domstoladministrasjonen og Riksadvokaten uttrykker sin bekymring til Stortinget om sin arbeidssituasjon. Avslutningsvis: Representanten Bøhler var inne på det Høyre i sine merknader skriver om penger. Det er jo åpenbart at det også er en ressursutfordring når det ikke er nok politifolk på jobb til å kunne sikre f.eks. offentlige bygninger etter et terrorangrep. Flere tusen har ikke operativ evne. Da er det også et spørsmål om trening og ressurser.