Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-10:
Det budsjettet som ble vedtatt i Stortinget i dag, innebærer at man i regi av staten kalkulerer utgifter til legemidler neste år på i overkant av 8 milliarder kr – 8 085 000 000 kr for å være nøyaktig. Det er naturligvis en betydelig sum. Det gjør jo at man med rette må være opptatt av at de midlene som bevilges over statlige budsjetter, brukes på en målrettet måte som gir mest mulig effekt overfor befolkningen. SV tror at det ikke er tilfellet i dag. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet er bekymret med hensyn til retningslinjer overfor legene når det gjelder forskrivningspraksis og økonomien i det. Jeg tror at det er riktig at man skal være bekymret i forhold til forskrivningspraksis, for mange legemidler har veldig høye kostnader og forskrives på relativt liberale vilkår. Det har vært spesialister som har trukket fram at legemiddelindustrien også tilrettelegger for at nye, dyrere legemidler kommer inn på markedet og forskyver gamle velprøvde preparater som har lav kostnad, og som patentrettighetene er gått ut på, og så stimulerer leger til å forskrive de nye preparatene for på den måten å øke sin egen inntjening. Det man ser, er jo hvilken enorm påvirkningskraft legemiddelindustrien har, også inn i dette huset, og hvordan vi som folkevalgte lar oss bruke av legemiddelindustrien til også å drive ren produktmarkedsføring fra talerstolen ved at man presenterer produktene med handelspreparatet, og man omtaler med indignasjon hvordan disse legemiddelprodusentene da ikke får den inntjeningen som de burde fått, som en konsekvens av at de innlemmes i blåreseptordningen. Det er en bekymring som SV ikke deler. Vi tror at legemiddelindustrien vil klare seg svært godt også om man innfører endrede ordninger som søker å bruke ressursene på en bedre måte enn i dag. Vi har imidlertid vært uenig i at tilnærmingen når det gjelder refusjonskontrakten, skal være slik at den ikke er basert på frivillighet. For vi tror at man oppnår mer med frivillighet enn med tvang, og at det også vil være en mulighet for å ansvarliggjøre legemiddelindustrien med tanke på markedsføring, ved at man da nødvendigvis må gi en beskrivelse som står i samsvar med de kontrakter man inngår, der målet ikke blir at flest mulig skal bruke et preparat, men at den gruppen av personer som har plager eller disposisjon for å utvikle plager, får preparatet, og ikke flest mulig, også de som ikke måtte ha nytte av det. I så henseende er de medieoppslagene som har vært i det siste, tankevekkende, der det dokumenteres at langt flere enn dem som har nytte av det, ofte bruker til dels svært dyre medikamenter, og mange av dem som får forskrevet disse medikamentene, har ikke bare manglende nytte av det, men har betydelige bivirkninger av preparatene som gjør at deres livskvalitet mange ganger reduseres. Derfor er dette et område SV vil være opptatt av å følge med på, både for å dempe kostnadsveksten der den framstår som helt unødig, og der hvor midlene kunne vært brukt på en mer rasjonell måte, men også for å få til et bedre samsvar mellom innsats og virkning. SV støtter de forslagene som foreligger her når det gjelder refusjonskontrakter, med utgangspunkt i de endringer som sosialkomiteen fikk til da vi behandlet saken. Takk for oppmerksomheten.