Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Siden vi behandler tre saker, begynner jeg med den saken som jeg er ordfører for, og så kommer jeg til å si noen ord om de andre sakene samtidig. Når det gjelder Dokument nr. 8:104 for 2006-2007, er det fremmet av Gunhild Woie Duesund, Laila Dåvøy og Dagfinn Høybråten, og de har kalt forslaget for en verdighetsgaranti. Ulike undersøkelser og medieoppslag viser at eldre i mange tilfeller ikke får den hjelpen, pleien og omsorgen som de har rett til å få. Det er bakgrunnen for de tre sakene vi nå behandler samlet. Forslaget om en såkalt verdighetsgaranti tar opp en del punkter som allerede i dag burde vært en selvfølge, men som dessverre ikke er det. Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ser at det er nødvendig å sikre retten til en trygg og verdig alderdom ved å hjemle rettigheter i lov som gir reell klagemulighet, da kvalitetsforskriftene som ble vedtatt i 2003, ikke er blitt fulgt opp på en tilfredsstillende måte. Disse partiene er kjent med at flere tusen eldre ikke mottar de tjenestene de har behov for, og at kommunene ikke har klart å sørge for at antallet sykehjemsplasser er tilpasset behovet for institusjonsopphold. Medlemmene i Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti mener at pleietrengende eldre gjennom en lovfesting må sikres retten til opphold på sykehjem når behovet er stadfestet, og Fremskrittspartiet synes det er hyggelig at man ikke står alene om å etterlyse en lovfesting på det området. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti vil innføre fritt sykehjemsvalg, da dette vil gi eldre en bedre mulighet til å søke om opphold på sykehjem også utenfor egen bydel og kommunegrense. Komiteens flertall, regjeringspartienes medlemmer og Venstre, påpeker at alle eldre bør kunne tilbys en boform som er riktig og forsvarlig ut fra den enkeltes behov og medisinske tilstand, og støtter derfor at Regjeringen ønsker å stimulere til utbygging av nye sykehjem og boliger med heldøgns pleie. Regjeringspartiene framhever at alle eldre skal få mulighet til å bevare eller øke sin mulighet til å fungere godt i hverdagen, og framhever strategien med å sikre den enkeltes rett til nødvendig habilitering og rehabilitering. Den saken hadde vi jo nettopp oppe, og det er vel ikke alle som er like trygge på at den retten blir sikret. En samlet komite vil at den enkelte skal få mulighet til å motta tjenestene i eget hjem så lenge det er tilrådelig og mulig, og at alle eldre skal tilbys en boform som er riktig og forsvarlig ut fra den enkeltes behov og medisinske tilstand. Komiteen mener også at terskelen for å få sykehjemsplass ofte er avhengig av kommunens kapasitet og prioriteringer, og påpeker at kommunen også har et ansvar overfor dem som har et udekket pleiebehov, men som av ulike årsaker ikke selv oppsøker hjelpeapparatet. De fleste av punktene i representantforslaget er allerede i eksisterende kvalitetsforskrift, noe også regjeringspartiene påpeker, men Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre viser til gjentatte medieopplag og henvendelser fra enkeltpersoner og foreninger som viser at forskriften ikke følges opp tilstrekkelig. Fremskrittspartiet vil på sin side støtte forslaget, men vil samtidig presisere at dette på ingen måte er noen verdighetsgaranti, men kun enkeltforslag til forbedringer innenfor eldreomsorgen. Jeg vil derfor i tillegg også ta opp Fremskrittspartiets forslag i den saken. Når det gjelder Dokument nr. 8:114 for 2006-2007 om et kunnskapsløft for omsorgstjenesten, støtter Fremskrittspartiet også dette forslaget. Vi ser også flere uløste oppgaver og store utfordringer når det gjelder å rekruttere flere som ønsker å jobbe innen denne sektoren, men også når det gjelder omskolering, etterutdanning og kompetanseoverføring. Fremskrittspartiet mener det er et stort behov for å øke innsatsen knyttet til fagutdanning, og jeg viser i denne sammenheng til partiets alternative budsjett for 2008, hvor dette området er styrket med 100 mill. kr. Vi mener at dette vil være et viktig bidrag til en kvalitativ forbedring av utdanningstilbudet innen eldreomsorg, psykisk helsearbeid samt områder som kreftomsorg og miljørettet rusarbeid. Vi er også kjent med at det i år er 40 søkere til fagskoleutdanning innen barsel og barnepleie i Østfold, og uten denne bevilgningen må disse studentene nå betale hele utdanningen fra egen lomme. Vi har registrert at regjeringspartiene i forbindelse med det såkalte eldreforliket har lovet å gjøre noe med forskjellsbehandlingen av teknisk fagutdanning og helsefagutdanningen fra 2009, men Fremskrittspartiet ser ingen grunn til å videreføre denne forskjellsbehandlingen i 2008, da vi ønsker flere studenter til disse yrkene nå. Det er også viktig å sikre gode overgangsordninger for dem som omskolerer og etterutdanner seg, og i dag er ikke dette på plass. Fremskrittspartiet er enig i at det er behov for å øke antall legeårsverk, sykepleierårsverk og annet fagpersonell i den institusjonsbaserte eldreomsorgen, og mener at det bør innføres en nasjonal minimumsnorm for legedekningen i sykehjemmene. Vi vil følge Legeforeningens anbefaling om å øke legedekningen i sykehjemmene med minimum 100 pst., og ikke med 50 pst., som de andre partiene går inn for. Fremskrittspartiet kan heller ikke se at den foreslåtte obligatoriske turnustjenesten for legene ved sykehjem er forsvarlig, med mindre det blir tilført ekstraressurser med tilstrekkelig veiledningskapasitet som kan ta ansvar for unge medisinerkandidaters arbeid i sykehjemmene. Så vidt Fremskrittspartiet har registrert, har ikke Regjeringen foreslått tiltak som kan bedre veiledningskapasiteten. Kompetanseoverføring fra spesialisthelsetjenesten må også økes og tilføres etter behov. Denne typen kompetanseoverføring kan ikke være avhengig av prosjektmidler, og det bør derfor vurderes en egen finansieringsordning. Veldig mange av dem som oppholder seg på sykehjemmene kortere eller lengre tid, er alvorlig syke og døende, og det er derfor et stort udekket behov i sykehjemmene for kvalifiserte allmennlegespesialister og geriatere. Fremskrittspartiet mener at det bør innføres en nasjonal minimums bemanningsnorm ved sykehjemmene som sikrer riktig pleiefaktor og rett faglig kompetanse. Når det gjelder Dokument nr. 8:83 for 2006-2007, som representanten Bøhler snakket om, er det et forslag som er fremmet av Siv Jensen, Carl I. Hagen og Harald Nesvik. Det er et forslag som ikke bare stykkevis og delt, men samlet tar for seg mange av dagens utfordringer innenfor eldreomsorgen og de utfordringene vi vil stå overfor i årene som kommer. Det er ikke merkelig at man har sett disse enkeltforslagene flere ganger tidligere. De har vært gjentatt ved mange, mange anledninger, og har bare forsterket seg ettersom årene har gått. Det har ikke blitt noen løsning på problemene. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet ser at det i tidsrommet fra 1997 til 2006 har vært en økning i antallet eldre over 80 år på 33 762, og at det i det samme tidsrommet kun har vært en økning på 4 118 sykehjemsplasser. Vi hører nå at mange av sykehjemsplassene blir brukt til rehabiliteringsplasser – vi har fått en økning av spesielle dementplasser, og det er mange psykisk syke som bor i sykehjemmene. Samtidig er det ikke økning i antallet sykehjemsplasser, en økning som ville ha kommet de eldre til gode. Dette er en svekkelse av tilbudet, når det i det samme tidsrommet har vært en sterk økning av de eldste over 90 år. Ulike og uklare tolkninger av ordene «heldøgns omsorg og pleie» har ført til at omsorgsboliger som rapporteres inn som boliger med heldøgns omsorg og pleie, i stor utstrekning ikke har noen fast døgnbemanning, men at beboerne kun mottar tjenester fra hjemmetjenesten på lik linje med andre hjemmeboende pleietrengende. Dekningsgraden for heldøgnsbemannede boformer og sykehjemsplasser som framkommer i ulike sammenhenger og i regjeringspartienes merknad, er derfor svært misvisende. Det er også disse tallene som dannet grunnlaget for Regjeringens lave satsing, som vi vil se følgene av i årene som kommer. I denne saken fremmes det derfor et forslag om å «sørge for at det utarbeides en klar definisjon for hva som skal betegnes som heldøgns pleie- og omsorgstilbud». Regjeringen har nå kun beregnet investeringstilskudd til ca. 6 000 sykehjemsplasser og ca. 6 000 omsorgsboliger til ulike grupper, som rusmisbrukere, personer med psykiske lidelser, psykisk utviklingshemmede og eldre med behov for slike boliger, fram til 2015. Innunder disse boligene skal det også være sykehjemsplasser eller plasser til palliativ pleie. Det skal i tillegg dekkes opp spesielle dementavdelinger til alle med demens innen 2015. Jeg må si at det skal godt gjøres å få de pengene til å strekke til, slik at dette behovet blir dekket. Det er en lite ambisiøs satsing som vil føre til fortsatt stor mangel på sykehjemsplasser og plasser i skjermede enheter, og dette vil forsterke seg ytterligere etter hvert som antallet eldre øker. Med en så lav målsetting vil ikke behovet for bygging av tilrettelagte sykehjemsplasser til mennesker med demens og alderspsykiatriske lidelser eller intermediære avdelinger eller hospice sikres. Fremskrittspartiet vil øke tilskuddene til bygging av sykehjemsplasser for å oppnå 25 pst. dekningsgrad og foreslår i denne saken å be «Regjeringen utrede det organisatoriske og finansielle ansvaret for driften av intermediære avdelinger og hospice.» Regjeringens opplegg for kommunesektoren i 2008 innebærer reelt sett en nedgang i de frie inntektene i forhold til situasjonen ved utgangen av 2007. Det innebærer at mange kommuner i 2008 enten vil bli nødt til å redusere tilbudet eller drive mer effektivt. Tilskuddet og inntektene til kommunene varierer og vil selvsagt ha stor betydning for utviklingen av omsorgstjenestene. Gjentatte ganger har vi hørt at rammetilskuddet skal sikre likeverdige tjenester i hele landet. Dette begrunnes også med noe så underlig som at vettet er likt fordelt, og da skal kommunene klare å tilpasse tjenestene etter behovet. Det er ikke vettet som er ulikt fordelt, men pengene som kommunene har til rådighet. Det er ofte pengene en benytter til å utvikle gode tjenester. Det viser seg at de kommunene som har høye rammetilskudd og god økonomi, har bedre tjenester. Det skal mye vett til å få det samme ut av 600 kr som ut av 6 000 kr. Finansieringen er derfor et viktig moment for å sikre likeverdige tjenester. Forslagsstillerne ber derfor «Regjeringen foreta en gjennomgang av finansieringsmodellen for eldreomsorgen med sikte på statlig overtagelse av finansieringsansvaret.» Når jeg hører Jan Bøhler forsvare dagens modell med at de lokale politikerne skal stilles til ansvar hvert fjerde år, bør vel også stortingspolitikerne stilles til ansvar hvert fjerde år. Akkurat der er det ikke den store forskjellen. Når det gjelder kommuneøkonomien, uansett hvilket parti som styrer – jeg kan også ta eksempler fra Jan Bøhlers innlegg – viser det seg at enkelte kommuner har veldig vanskelig for å kunne oppfylle de behovene som de eldre i kommunen eller de pleietrengende har. Det er med bakgrunn i dette Fremskrittspartiet ønsker en annen finansiering som sikrer likeverdige tilbud i hele landet. Det handler ikke om mer eller mindre vett. Det handler om å ha like muligheter til å kunne gi tjenester til sine innbyggere. Når regjeringspartiene sammen med Høyre og Venstre mener at brukerne av omsorgstjenester har mange rettigheter i dagens lovgivning, og fortsatt vil vise til kommunens plikt til å yte nødvendige helsetjenester og faglig forsvarlige sosialtjenester til dem som har behov for det, må det være tillatt å undre seg over hva som er årsaken til at forholdene mange steder ikke er bedre enn det de er i dag. Det kan umulig være uvilje eller politikere som ikke ønsker det beste for sine folk. Det virker som om flere av partiene ikke helt får bestemt seg for om det er behov for å sikre eldres tjenester bedre, eller om det er bra nok som det er. Fremskrittspartiet er i hvert fall sikker på at ord og ønsker så langt ikke viser seg å være klare nok signaler om hva tjenestene skal inneholde, og at kvalitetssikringen av tjenestene ikke er god nok. Forslagsstillerne viser til at mange har et udekket hjelpebehov, men av ulike årsaker tar de ikke selv kontakt med hjelpetjenesten. De fremmer derfor forslag om å implementere oppsøkende og forebyggende hjemmesykepleie i lov om helsetjenesten i kommunen for å fange opp dem som ikke selv tar kontakt for å få hjelp. I Dokument nr. 8:83 for 2006-2007 fremmes hele 23 gjennomtenkte og viktige enkeltforslag som samlet vil være en garanti for en varm, valgfri og verdig eldreomsorg, en verdighetsgaranti, som bl.a. ville følges opp av lovbestemte rettigheter, nasjonale minimumsnormer når det gjelder legedekning og bemanningsnormer i sykehjem samt økonomisk oppfølging både når det gjelder bygging av sykehjemsplasser og omsorgsboliger, og når det gjelder statlig finansiering av tjenestene som sikrer et likeverdig tilbud uavhengig av bosted. De som virkelig mener noe med å sikre de eldre en verdig og trygg alderdom, har nå muligheten til å støtte disse 23 forslagene som ligger i saken, og som jeg hermed tar opp.