Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2002-10-24:
Det er sagt om det nordiske samarbeidet at det er så naturlig for oss nordboere at vi til daglig ikke tenker på det. Vi har en felles historie, en felles kulturarv og en felles språkforståelse som bidrar til dette. Vi tar det som en selvfølge at vi har nettverk over grensene, og vi tar det som en selvfølge at dette samarbeidet fungerer uten store formelle begrensninger. Det nordiske samarbeidet står sterkt i våre land, og det er et forbilde for andre regioner i Europa. Det vi kanskje ikke tenker på, er at dette samarbeidet i stor grad er et resultat av formelle avtaler som de nordiske landene har blitt enige om. Nordisk Råd har arbeidet med dette siden 1952 – altså i 50 år – men ethvert fellesskap må videreutvikles for at det skal fungere best mulig. Vi vinner på å opptre sammen, vi vinner på at vi ikke trenger å gjøre de samme tingene hver for oss, og vi vinner på å utveksle felles erfaringer. Spørsmålet er om vi er oss dette bevisst. Utnytter vi denne muligheten for samarbeid og fellesskap godt nok? Jeg tror ikke det. Norrback-rapporten konkluderer med at det er mange utfordringer som gjenstår, og at flere opplever at samarbeidet og utvekslingen mellom de nordiske landene i dag er både tungvint og vanskelig. Det finnes fortsatt for mange grensebarrierer mellom de nordiske land. Vi kan f.eks. fortsatt ikke se et utvalg av våre nordiske naboers fjernsynskanaler. Vi har et felles arbeidsmarked, men også her er det fortsatt problemer. De som er statsborgere i ett nordisk land, men jobber i et annet, har opplevd store problemer i forhold til ulike skatte- og avgiftsnivåer, pensjoner og forskjellige sosiale ordninger. Utenrikskomiteen har i denne sammenheng bedt Regjeringen om å vurdere å utvide det felles nordiske arbeidsmarkedet slik at det omfatter alle som bor i Norden, ikke bare landenes egne statsborgere. Kristelig Folkeparti mener dette vil kunne være et viktig tiltak med hensyn til integrering av innvandrere i arbeidsmarkedet. Vi ser også mange problemer i forhold til dette på utdanningssiden. Samlet sett utgjør antall elever og studenter i Norden mellom 5 og 6 millioner. Målsettingen for det nordiske samarbeidet består i å legge til rette for at flest mulig av disse barna og unge gjennom dialog, samarbeid og utveksling kan bli seg bevisst at de bor i Norden og kan utveksle felles identitet. Det er fine ord, men også dette har det vært vanskelig å følge godt nok opp i praksis. I bare liten grad godkjennes utdanning og praksis i de respektive naboland. Det er frustrerende når man har utdannet seg og arbeidet i flere tiår, f.eks. som kokk i Sverige, og man kommer til Norge og ikke får dette godkjent. Det finnes tusenvis av eksempler som viser at mange av avtalene må forbedres om de skal kunne få verdi i det praktiske liv. Det er på bakgrunn av dette utenrikskomiteen mener at Regjeringen bør arbeide videre med å fornye de nordiske avtalene, særlig med hensyn til utdanningsavtaler, for å lette studentutveksling og godkjenning av utdanninger. Her har vi også vist til vedtak i Stortinget, fattet 14. juni i år, om nettopp dette. Avtalene som fattes, må følges opp. Først da får vi konkrete resultater. Målet om et grenseløst Norden krever kontinuerlig søkelys på slike spørsmål. Som jeg sa innledningsvis, vinner vi på å stå sammen i Norden. Da tenker jeg ikke minst på i EØS- og EU-sammenheng. Her er det nordiske samarbeidet en plattform for å ivareta felles nordiske interesser. Kristelig Folkeparti understreker derfor viktigheten av fortsatt vekt på informasjonsutveksling og problemstillinger knyttet til EU- og EØS-spørsmål. Vi er kanskje små land i utkanten av Europa, men sammen kan vi utrette mye og få gjennomslag for vår politikk. Det er verdifullt at det finnes fora der Nordens politikere kan drøfte bakgrunnsspørsmål av felles interesse for land som har mye felles, der løsningene er sammensatte og ikke bestandig helt klare. Jeg vil også understreke den innsatsen som gjøres i forhold til våre nærområder, særlig Russland. Det er viktig å ha et felles nordisk perspektiv på fattigdom og tiltak som kan bedre levekårene for fattige barn og deres familier. Barne- og ungdomsarbeidet har fått en klar nærområdedimensjon, og innsatsen er rettet mot barns og unges levekår og helse i Nordvest-Russland og i Baltikum. De sliter med et stort antall gatebarn, økende selvmordsrate blant ungdom, flere søker seg til ekstreme organisasjoner i fascistiske og nazistiske miljøer, og det er økende prostitusjon og hivsmitte blant barn. På tross av voldsomme og deprimerende problemer for russiske barn er den russiske vilje til å gjøre noe med problemene stor. Det er derfor fornuftig og riktig at de nordiske landene hjelper Russland med dette. Vi kan selv også lære noe av det engasjementet og den viljen russerne viser til å skape et bedre samfunn. Jeg håper også at Nordisk Råd kan bidra til en styrking av samarbeidet i hele den nordiske/baltiske region. Sammen kan vi oppnå mer når det gjelder en av de største utfordringene vi står overfor, nemlig miljøproblemene, som er et resultat av forurensning over landegrenser. Arbeidet for å stanse radioaktive utslipp fra Sellafield, og også LeHague i Frankrike, er en særdeles viktig oppgave. Det kan være at vi må komme oss forbi stadiet hvor vi fokuserer på anbefalinger og oppfordringer alene, slik at vi må få et system hvor det medfører sanksjoner å forurense over landegrenser. Kanskje Nordisk Råd og den nordiske/baltiske region kan bidra til å fremme slike tanker internasjonalt. Jeg ønsker til slutt å understreke at selv om det gjenstår mye i forbindelse med oppfølging av avtaler og man har flere utfordringer i det nordiske samarbeidet, er mye oppnådd. Selv om det kan virke som om man går sakte frem, skal man ikke undervurdere betydningen av de små skritts samarbeid. Begynner man å så tvil om dette, svekker man samtidig det folkelig kulturelle og politiske nettverket som har stor betydning slik det fungerer i dag.