Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
La meg først få takke utenriksministeren for en grundig og ryddig redegjørelse, som er kommet nå på tampen av stortingsperioden. Det er riktig at Stortinget får denne redegjørelsen, slik at vi får anledning til å drøfte vårt langvarige engasjement i Afghanistan – vårt lengste og mest krigslignende engasjement etter annen verdenskrig – som forhåpentligvis snart går mot slutten. La meg samtidig takke alle de menn og kvinner som har deltatt i Afghanistan, og som har gjort en innsats i demokratiets tjeneste. Det er vi som storting – og dernest regjeringen – som har sendt dem dit. Mange av dem har opplevd store kriser mentalt. Noen har ofret det viktigste og mest dyrebare, nemlig sitt liv. Og det er etterlatte etter dem som har stort savn og store sår. La meg takke dem for den innsatsen de har gjort. Vi skal alle nå gjøre det vi kan for at den innsatsen de har gjort, og den prisen de har betalt, ikke er forgjeves, men at vi klarer å fullføre oppdraget – i hvert fall avslutte det – slik at vi kan se tilbake på det og si at ja, noe fikk vi ut av dette oppdraget. Det skal ikke legges skjul på hvor jeg personlig har stått i denne saken. Jeg hadde ønsket at vi aldri hadde deltatt i dette engasjementet i Afghanistan. Men når det først er gjort, og når vi nå er i ferd med å avslutte vårt engasjement, er tiden inne for å se tilbake på hva vi har oppnådd. Mange før meg har gått igjennom og påpekt mange positive trekk ved det afghanske samfunnet, der vi har vært med å bidra – det skal vi være stolt av. Det skal vi også verne om, hegne om og bygge videre på. Vi må likevel se på hva vi kan lære av dette. Jeg husker godt da generalmajor Robert Mood for seks måneder siden gikk ut og sa at vi må ha en debatt for å se om det var verdt det. Jeg mener det er riktig at det norske samfunnet og ikke minst Stortinget ser på om det var verdt det, hva prisen vi betalte, var, og hva vi har oppnådd. Jeg ser de positive tingene, jeg ser de positive bidragene, men jeg ser også at mange stortingsrepresentanter spør om det er bærekraftig. Skal man bli der når også vi har trukket oss ut? Og hva kan vi bidra med for at dette skal kunne holdes på det nivået det er i dag? Et viktig tema som SV er veldig opptatt av, er demokratiseringen av det afghanske samfunnet og det å fremme menneskerettigheter, særlig kvinners og barns rettigheter. Vi har også vært tungt inne i justissektoren – vi har bygd fengsler, vi har vært med på å bygge opp politiet, og vi er også med på de nødvendige lovendringene som skal til i det afghanske samfunnet. Det er viktig at det holdes fast ved disse tingene. Vi putter veldig mange penger inn i Afghanistan, både på militær og på sivil bistand. Den sivile bistanden skal forlenges, og det må til for å holde dialogen rundt menneskerettigheter gående med afghanske myndigheter. Så gjelder det spørsmålet om bekjempelse av terror. Det kommer vi igjen tilbake til. Hvor mye terror har vi bekjempet? Man kan si at vi er ikke på det nivået – vi er på et ganske mye lavere nivå – i Afghanistan i dag, men vi må holde øynene åpne for å se om terroren er bekjempet, eller om den er forflyttet til andre steder, til andre land, til andre kontinenter. I dag brukes det droner, både i Pakistan, i Jemen og andre steder i verden – der man mener at terroren har forflyttet seg. Det er et tegn på at terroren kanskje er forflyttet, men ikke helt er bekjempet. Så vil jeg problematisere litt det med bruken av droner. Det er et nytt redskap, et nytt verktøy. Det brukes i den nye verden, som ikke har det trygge lovverket, det trygge rammeverket, rundt seg. Dette er vi nødt til å se på, slik at krigens moral blir opprettholdt og krigens regler blir fulgt – også der.