Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-12-14:
Denne saken kan vi velge å behandle på flere måter. Den ene måten kan være at vi velger utelukkende å diskutere den overgangsordningen som vi nå har liggende til behandling, eller vi kan ta hele løpet fram til en ny permanent ordning skal være på plass. Jeg skal velge en slags mellomlanding her, og jeg skal si litt om prosess og ikke minst litt om forventninger og saksbehandlingstid. Dessverre må jeg få lov til å innlede med å si at denne saken vitner om dårlig politisk håndverk. Jeg skal begrunne det med saksmengden og måten vi har fått saken behandlet på. Først fikk man inntrykk av – eller det ble klart sagt fra om – at Norge ikke kunne få unntak fra kapitaldekningsdirektivet. Det fikk man vel ut i en høring på forsommeren eller på våren. Videre har man prøvd å få vite: Hvorfor kan ikke Norge få et unntak? Per dags dato kan jeg enda ikke se å ha fått dokumentert at det ikke var mulig for Norge eller for Eksportfinans å få et unntak fra direktivet. Når man har hørt senere begrunnelser, har man der gått fra å si at det ikke var mulig, til at man har fått en retorikk nå som nærmest går på at det ikke var ønskelig å ha den prosessen. Da begynner jeg å lure på hva som var den egentlige beveggrunnen til at vi står i den situasjonen vi gjør nå. Man vet at en rekke andre lands tilsvarende finansinstitusjoner har fått unntak. Da stiller jeg meg spørsmålet: Når EUs egne lands institusjoner har fått unntak fra dette direktivet, hva er det da som ligger til grunn i EØS-avtalen som gjør saken spesiell for Norge, men ikke for de selskapene i EU-landene som har fått unntak? Det er enda ikke godtgjort, og det er enda ikke dokumentert. Vi fikk oss først forelagt Prop. 34 S, og så kom endringsproposisjonen til den samme, gjennom Prop. 42 S. Så har vi hatt en rekke forskjellige brevvekslinger fram og tilbake for å prøve å få rede på hva som er den faktiske stoda. Hva er den faktiske situasjonen? Hvordan vil den nåværende ordningen komme på plass? Og hva vil innholdet i den bli? Hele komiteen har sluttet seg til og sagt at når vi først er kommet i denne ulykksalige situasjonen, må vi finne en løsning på det. Da er nok den ordningen som er varslet, knyttet til statliggjøringen – man har da et større spenn som man kan jobbe etter når det gjelder beløp – den beste. Men vi får se når vi får den endelige saken fremlagt for Stortinget, hvordan dette skal bli organisert. Så bare en liten visitt til statsråden, som sier at det ikke var mulig å få på plass et unntak. Det var det vi ble møtt med til å begynne med. Da er det interessant å se at bl.a. Norges Rederiforbund har fått foretatt en vurdering via et advokatkontor nettopp for å se på om det ville vært mulig å få et unntak. Der kom man til en annen konklusjon enn det regjeringen selv kom til. Det får vi bare ta til etterretning. Det viktigste er at vi får på plass en løsning for bedriftene. Jeg tror det var den 18. november det ble kalt inn til pressekonferanse. Da skulle man få på plass en ordning som skulle redde situasjonen. Jeg håper statsråden kan irettesette meg hvis det ikke var den 18. november, men det er i hvert fall det som fremkom i de dokumentene som jeg har fått tilsendt. Da fortalte man med brask og bram at nå har man fått på plass en overgangsordning, så nå har man reddet situasjonen. Så begynte kaoset – for det var ingen overgangsordning på plass. Man hadde ikke avklart situasjonen. Man hadde ikke rammene der, og man måtte selvfølgelig til Stortinget for å få pengene på plass. Det forbeholdet tok man, men man tok ikke forbehold der og da knyttet til hva som ville skje med de gamle lånene. Hvilken rentefastsettelse skulle man ha i denne overgangsordningen? Man hadde jo ikke sjekket det ut bl.a. med ESA. Man måtte i gang med en dialog for å se på hvordan disse tingene skulle forvaltes og komme på plass. Så skjer selvfølgelig det fatale: Når man ikke hadde klart å få på plass et system, går ratingen til Eksportfinans skikkelig i kjelleren. Og da står vi i en situasjon uten ordninger til å kunne fange opp den situasjonen hvis folk ville kontrahere skip i en periode. Nå snakker jeg om det langsiktige. Heldigvis hadde man i hvert fall forlenget den overgangstiden til ut 2012, slik at det er på plass, og slik at disse ordrene som kom i spill, kunne inngås – jeg tror bl.a. det var fem skip som kom litt i spill. Det kom heldigvis på plass fordi man forlenget unntakstiden med ett år til, og det ble vel ut 2012. Jeg håper statsråden kan få fortgang i prosessen med å få på plass den permanente ordningen. Det er viktig å få avklart en del spørsmål knyttet til hvordan den nye selskapsordningen blir opprettet. Vil det bli via et særlovsselskap, eller skal det inn i andre ordninger, andre bestemmelser? En annen ting som må avklares raskt, er hva som skjer med de ansatte og med den kompetansen de har. Videre har vi en ny problemstilling, og det gjelder fem selskap – tror jeg det er – som har lån som må opp til ny rentefastsettelse/finansiering etter 31. desember 2012. Fem selskap ligger da over grensen på 1,3 mrd. kr. Hva skjer med disse lånene? Problemstillingen knyttet bl.a. til ESA og rentefastsettelse har ikke vært et tema så lenge man har den ordningen med Eksportfinans som man har, for det er lån som er innhentet i det internasjonale markedet og prisfastsatt rentemessig ut fra den kapitalinnhentingen. Nå vil man møte andre problemstillinger, og derfor ber jeg i hvert fall om at statsråden raskt må avklare muligheten for at også den nye ordningen kan være med på å refinansiere en del av disse store som da går utover det beløpet som er der. Jeg skal ikke bruke så veldig mye mer tid enn jeg allerede har gjort, men jeg vil utfordre statsråden på følgende område: Når vil en permanent ordning komme på plass? Vil det vedtaket som Stortinget i dag fatter, være tilstrekkelig for at overgangsordningen kan tre i kraft? Så vil jeg be statsråden om å redegjøre for om det var mulig å få et unntak, eller om det bare ikke var ønskelig å få et unntak fra kapitaldekningsdirektivet. Det er faktisk vesentlig ut fra den situasjonen vi er kommet opp i, om det rett og slett var slik at man sov i timen – for å bruke et uttrykk – og ikke så hvilke konsekvenser dette direktivet ville få for norsk næringsliv, eller om det var ønskelig eller ikke mulig å få unntak. Jeg vil be om at statsråden redegjør for disse tingene fordi det vil måtte følge denne saken videre når den skal opp til ny behandling, for da tror jeg det må være helt andre frister som ligger til grunn. Da håper jeg vi må få et helt annet beslutningsgrunnlag enn det vi har fått per nå, slik at Stortinget kan fatte et vedtak, ikke som en framtidig permanent overgangsordning, men slik at vi får på plass en permanent ordning. Jeg regner med at det var en forsnakkelse fra komiteens leder at det skulle være en permanent overgangsordning. La oss håpe vi får en permanent ordning, og at vi ikke får flere av disse situasjonene her. Jeg tar opp det forslaget som Fremskrittspartiet har i innstillingen.