Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Gode oppvekst- og levekår for barn og ungdom er et familiepolitisk hovedmål for regjeringen. Som interpellanten på en god måte har belyst, er samfunnsstrukturene i stadig utvikling. Det påvirker familie- og samlivsmønstrene. Helt fram til vi fikk barneloven i 1981, var barn født utenfor ekteskap regulert i en egen lov. Først for to år siden fikk vi en kjønnsnøytral ekteskapslov. Homofile ektefeller kan nå bli vurdert som adopsjonsforeldre, og det ble åpnet for assistert befruktning for lesbiske par. Nå er mine, dine og våre barn en naturlig del av familiemønstrene. Barn forholder seg til både juridisk mor og sosial mor, juridisk far og stefar, de kan bo bare hos far, og de kan ha flere «sosiale» besteforeldre. Gifter de seg, kan det bli mange «svigermødre». Kvinner er omtrent like yrkesaktive som menn, og vi har familier med bakgrunn fra hele verden som vokser opp i Norge med ulike tradisjoner og ulike familiestrukturer. Dette er eksempler på at vi tenker annerledes på familiepolitikken enn det vi gjorde tidligere. Det som er likt, er at alle barn må sikres en best mulig og tryggest mulig oppvekst. Jeg er overbevist om at det er bra for barn å vokse opp med foreldre som er likestilte, likestilte både i familieliv og i arbeidsliv. Foreldrene må ikke bare ha like rettigheter som omsorgspersoner i arbeidslivet. Arbeidslivet må også ha et tydelig lovverk, ordnede former og sterkt vern av arbeidsfolk hvis det skal være familievennlig. Forskning viser at likestilt praksis i familien synes å gi mer robuste samliv og reduserer risikoen for samlivsbrudd. Likestilte par opplever en høyere livskvalitet – har bedre parforhold, lavere konfliktnivå og mer stabilitet. Likestilt foreldreskap og styrking av menns roller og funksjoner i samliv og omsorg for barn er derfor veldig viktige elementer i en helhetlig familiepolitikk. Et av de første virkemidlene som nybakte foreldre møter, er foreldrepengeordningen. Denne ordningen sikrer at barn kan ha en av foreldrene hjemme i første leveår, og legger til rette for at både kvinner og menn kan kombinere yrkesdeltakelse med det å få barn. Framtidens familiepolitikk må derfor ta fedre som omsorgspersoner på alvor. Fedrekvoten har gjort at norske menn er hjemme når ungene er små. Uten kvoten vet vi at langt færre fedre ville tatt ut permisjon, og de som tar ut, ville tatt ut færre uker. Stadig flere menn tar i dag mer enn kvoten. Det endrer Norge, og jeg tror det gir mer bærekraftige familiestrukturer. Foreldre flest ønsker at barnet skal begynne i barnehage ved ettårsalder. Et godt og rimelig barnehagetilbud er derfor en forutsetning for at foreldre kan gå tilbake i arbeid og være trygge for barnet. Regjeringens hovedmål er å sikre alle barn et barnehagetilbud av høy kvalitet. Et av hovedmålene i familiepolitikken er å arbeide videre for et ikke-diskriminerende samfunn for alle, uavhengig av kjønn, seksuell orientering, funksjonsevne og etnisitet. Det betyr at vi tenker på tvers for å bekjempe all slags diskriminering og sikrer alles deltakelse i velferdssamfunnet på like premisser. Den 1. januar 2009 fikk vi en ekteskapslov som likestiller homofile og heterofile par. Det var en historisk milepæl i arbeidet mot et ikke-diskriminerende samfunn. Et annet eksempel på endring er at flere barn nå vokser opp i fosterhjem framfor i institusjon. Jeg viser her til det viktige arbeidet som gjøres for å rekruttere både homofile og enslige som fosterforeldre. Det er også en endring i familiepolitikken. Alle som bor i Norge, skal ha de samme pliktene, rettighetene og mulighetene til å bidra til og delta i fellesskapet. Regjeringen bekjemper forskjellsbehandling og bygger ned barrierer mot deltakelse. Systemer som hindrer likestilling, må brytes ned. Vi må sikre arbeid, språkopplæring og samfunnsdeltakelse for innvandrerkvinner, og barn i innvandrerfamilier må sikres deltakelse i samfunnet på samme vilkår som andre. Satsingen på gratis kjernetid i barnehage og andre språkstimulerende tiltak er viktig på det området. Vi må forhindre et klassedelt samfunn der familier med innvandrerbakgrunn har dårligere levekår enn den øvrige befolkning. Alle familier må gis like muligheter til arbeid og sosiale aktiviteter. Introduksjonsprogrammet er et eksempel på hvordan vi gir informasjon om familiepolitiske normer og regler, familiemønstre, kjønnsroller og samlivsformer i Norge, med den klare intensjon at alle som skal bo og leve i vårt samfunn, skal tilpasse seg de idealene om likestilling som vi mener skal gjelde i Norge. På samme måten gjelder retten til selv å velge ektefelle i Norge. Regjeringen motarbeider tvangsekteskap gjennom holdningsskapende arbeid, gjennom hjelp til dem som blir utsatt for overgrep, og gjennom sanksjoner mot dem som utøver tvang. Et samfunn i endring kan fort bli møtt med konservative holdninger som ønsker å beholde de bestående normene og praksisene. Vi må aktivt imøtegå de kreftene som motsetter seg arbeidet for et likestilt og likeverdig samfunn, og som står i veien for en forandring til både barns, kvinners og menns beste. Arbeidet for gode og stabile samlivsforhold er et samfunnsanliggende. Det angår barns oppvekstvilkår. Samlivskonflikter har negative konsekvenser for samfunnet og betydelige psykiske, fysiske, økonomiske og sosiale konsekvenser for dem som er direkte berørt. Familievernkontorene er et viktig sted for å få hjelp til å løse samlivsvansker. Familievernet kan avhjelpe samlivskonflikter og redusere antall samlivsbrudd. Familievernet kan hjelpe til med å bedre foreldresamarbeidet etter et samlivsbrudd. Tidlig hjelp kan redusere pågangen til helsetjenestene, barnevernet, rettsvesenet og Nav. Familievernet har relasjonskompetanse som gjør det til en viktig samarbeidspartner for barnevernet i saker der det er høyt konfliktnivå mellom foreldrene. Departementet har gjennomført en helhetlig gjennomgang av familieverntjenesten for å vurdere tilpasning til det vi tror vil være framtidens behov. Jeg ser også med interesse på utviklingen av ulike modeller på lokalt nivå som arbeider for et mer helhetlig tilbud til barn, unge og familier, som f.eks. de kommunale familiesentrene. Ut fra et forebyggende helhetsperspektiv gjennom tverretatlig samarbeid og koordinering av ulike deler av tjenestetilbudet er det etablert foreldrekurs, selvhjelpsgrupper og tverrfaglige team med ansvar for veiledning og oppfølging av barn, unge og familier med særskilte behov. De fleste foreldre blir enige om ordninger for barna etter samlivsbrudd. Men i noen tilfeller er forskjellen på hva mor og far mener er best for barnet, så stor at det blir langvarig konflikt og maktkamp, der foreldre ofte setter egne interesser og behov først. Vedvarende konflikter etter samlivsbrudd er en vesentlig årsak til at barn får emosjonelle, atferdsmessige eller psykososiale vansker. Derfor prioriterer vi målrettede tiltak for å redusere konfliktnivået mellom foreldre etter samlivsbrudd. Tilbudet til barn som lever under høyt konfliktnivå etter foreldrenes brudd, er styrket. Det er et mål å bidra til at flere avtaleløsninger kommer til, uten bruk av domstolene. Avtaler kan motvirke eskalering av konfliktnivået, gi raskere ro og mer forutsigbarhet for barn. Vi satser på kompetanseheving av meklingskorpset, bedre markedsføring av meklingsordningen og bedre samarbeid på tvers av profesjoner for å nå dette målet. Meklingsordningen evalueres nå av SINTEF, og vil gi viktige innspill til videre arbeid på det området. Vi kommer til å ha særlig oppmerksomhet på kompetanseheving og andre tiltak som kan sikre en god behandling av barnelovsaker, der det er volds- og overgrepsproblematikk. Dagens familier er langt mer sammensatte enn f.eks. det 1950-årenes familieideal var. Det innebærer at familiepolitikken etter min oppfatning må være – og er – i pakt med utviklingen, slik at vi sikrer at den i tilstrekkelig grad ivaretar dagens og morgendagens behov. Skal vi klare det, vet vi at utbygging av velferdsordninger og en fortsatt politikk for likestilling er nødvendige forutsetninger for en god familiepolitikk. Småbarnsfamiliene er blant de store vinnerne hvis vi skal summere opp de endringer som den rød-grønne regjeringen har gjort i Norge siden 2005, både når det gjelder utbygging av velferdsordninger rettet inn mot familiene og når det gjelder tiltak for økt likestilling. Jeg er overbevist om at det kommer barn og småbarnsfamilier i Norge til gode.