Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-19:
De fleste debatter om sikkerhetspolitikk har det siste halvåret tatt utgangspunkt i datoen 11. september 2001, ikke fordi det forferdelige som skjedde denne dagen, forandret alt, men fordi det forandret helt klart vår måte å tenke på, delvis gjennom den frykten som ble skapt. I forsvarskretser og blant folk som har vært spesielt opptatt av sikkerhetspolitikk, har en lenge erkjent at vi lever i en tid med asymmetriske trusler og nye typer aktører på den internasjonale arena som skaper nye konfliktlinjer. Men etter 11. september fikk denne tankegangen gjennomslag i et bredere lag i samfunnet. Det norske forsvaret gjennomgår fremdeles en pinefull prosess for å riste av seg den for lengst avblåste kalde krigen. I dag lever vi i en tid hvor det er vanskelig å bedømme hvem som er fiender. Våpnene kan vel så gjerne være et passasjerfly eller en datamaskin med en dyktig «hacker». SV har lenge etterlyst en mer helhetlig sikkerhetspolitisk tenkning, hvor det blir lagt mer vekt på andre virkemidler enn de militære. Vi er derfor glad for at St.prp. nr. 55 slår fast at det i langt større grad enn før er rom for å anvende hele spekteret av sikkerhetspolitiske virkemidler, i første rekke politiske, lovmessige, politimessige, diplomatiske, økonomiske, informasjonsmessige, humanitære og militære. Og videre slår Regjeringen fast: «Bruk av militærmakt utgjør kun ett slikt virkemiddel og vil i de fleste situasjoner neppe være det dominerende sikkerhetspolitiske virkemidlet.» Dette er en svært viktig erkjennelse som vi i SV mener ikke avspeiles godt nok i den forsvars- og sikkerhetspolitiske debatten. Det avspeiles heller ikke i tilstrekkelig grad i den saken som vi nå behandler, gjennom de strukturvalg som nå gjøres. SV vil bruke maksimalt 100 milliarder kr på Forsvaret i denne langtidsperioden. Det er flere grunner til det. 100 milliarder kr er mer enn nok til å gi oss et militært forsvar som forsvarer oss mot de reelle utfordringer vi står overfor, som kan løses med militære virkemidler. De militære virkemidlene får dessverre for mye ressurser i budsjettene, sammenlignet med alle de andre redskaper for å bygge fred og stabilitet som finnes. SV vil fjerne elementer i Forsvaret som ikke bidrar til å trygge sikkerheten vår. SV fokuserer på de enorme ressursene vi har å forvalte langs kysten og i havområdene våre, og på den sårbarheten samfunnet vårt utvikler gjennom å bli stadig mer avhengig av teknologi, der sårbarheten økes ytterligere gjennom konkurransepress og privatisering. Dette vil vi gjøre noe med, heller enn å investere stadig mer penger i spesialisert krigsutstyr for å delta i skarpe militære operasjoner i Sentral-Asia, der en kan være fristet til en mistanke om at det underliggende målet er å sikre Vesten tilgang til klodens største gjenværende petroleumsressurser, i tillegg til å opprettholde vår goodwill. Vi har altså store utfordringer nasjonalt, og vi bør starte her. Så kan vi fortsette med de utfordringene naboskapet vårt gir oss. Russland kan vi bruke som eksempel. Russland truer ikke Norge militært, men de ekstreme sosiale problemene og miljøproblemene knyttet til atomindustri og atomforsvar kan utgjøre både direkte trusler mot oss og indirekte trusler ved faren for destabilisering av Russland. Utbygging av gass- og oljefelter på russisk side i nord vil innebære stadig mer risikofrakt langs norskekysten. Spissformulert kan vi si at det er greit å være redd for Russland, men vi må være redd for Russland på riktig måte. Dagens løsning er altså ikke et tungt invasjonsforsvar, men et sett av virkemidler for å møte disse ulike truslene. Etter SVs oppfatning er Norges vesentligste bidrag for å hindre framtidige konflikter ikke investeringer i vårt eget forsvar, men våre økonomiske og politiske valg i møte med bl.a. økende sosiale forskjeller og miljøkriser. Bidrag til freds- og demokratiprosesser er også investeringer i sikkerhet. Norge markerer seg internasjonalt, særlig på to områder – som energileverandør og som humanitær stormakt. Som energileverandør kan vi være sårbare i forhold til å trekkes inn i konflikter. Det kan være at noen ønsker å ramme energiforsyningen til et land som er mottaker av f.eks. norsk gass, eller våre oljeinstallasjoner kan peke seg ut som et spektakulært mål for terrorisme som har til hensikt å vekke oppsikt og skape usikkerhet. Når det gjelder rollen som humanitær stormakt, gir den oss først og fremst økt sikkerhet, etter SVs oppfatning. Vi er en stor bidragsyter til FN. Vi er en tung aktør innen internasjonal bistand og medspiller i en rekke fredsprosesser. Gjennom dette har Norge muligheten til å spille en større rolle internasjonalt enn vår størrelse skulle tilsi. Men dette gjør oss selvsagt utsatte, ikke alle er interessert i fred. SV er positiv til at norske soldater deltar i fredsbevarende operasjoner. Men vi er svært skeptiske dersom vi skal bygge opp et kostbart og avansert forsvar for å kunne vinne anerkjennelse og skaffe oss en utenrikspolitisk posisjon gjennom militær deltakelse i internasjonale operasjoner. Vi har i realiteten stått overfor dette valget en stund nå, og stortingsflertallet har gjort dette valget på enkleste måte. På mange måter har stortingsflertallet sagt ja takk, begge deler – uten en grundig debatt om hvilken rolle Norge bør spille, og uten å spørre hvorfor vi inntar den rolle vi måtte velge. Om kort tid til vi være ansvarlige for å bombe i Afghanistan og for å rydde eksplosiver for å bidra til fredelig utvikling. Det er ubegripelig at ikke flere partier enn SV bekymrer seg for denne dobbeltrollen. SV mener Norge bør rendyrke rollen som humanitær stormakt. Derfor stiller vi oss svært kritiske til at Norge er med på både å bygge fred og drive krig i Afghanistan. Vi stiller oss svært kritiske til de kravene som reises om opprustning for at land i Europa skal matche den amerikanske krigsmaskinen. Til sjuende og sist er det ikke til å komme bort fra at penger brukt på militær opprustning, går på bekostning av penger som kan brukes til å forebygge kriser og konflikter og skape sosial trygghet. Spørsmålet må være hvordan vi skal få mest fred for pengene, og ikke hvor mye penger vi kan klare å bruke på våpen. Flertallet kommer i dag til å fatte vedtak om at det skal brukes 118 milliarder kr til Forsvaret de kommende årene. Etter SVs oppfatning er dette bortimot 20 milliarder kr for mye, og det er også svært usikkert om flertallets rammer vil holde. Et tilbakeblikk på de siste fire–fem årene viser at Forsvaret har klart å sløse bort mange milliarder på meningsløse prosjekter. Jeg vil nevne f.eks. kystfortene Rødbergodden og Malangen, som ble opprustet rundt år 2000 for henholdsvis 50 mill. kr og 259 mill. kr, for deretter å bli nedlagt så å si umiddelbart. En rekke eksempler kunne dessverre nevnes. Et blikk framover viser at det er en rekke prosjekter under planlegging hvor sluttsummen i realiteten er ukjent, og hvor kostnadssprekker er sannsynlige. Dersom rammen på 118 milliarder kr skal holde, må i det minste stortingsflertallet manne seg opp til å si at dette er rammen, og at Forsvaret ved kostnadssprekker må holde seg innenfor denne rammen. I innstillingen fremmer SV flere forslag som har til hensikt å bidra til å få kontroll med ressursbruken i Forsvaret. Vi foreslår bl.a. at Regjeringen styrker det sivile innslaget i prosjekt- og logistikkorganisasjoner i Forsvaret. I tillegg fremmer SV forslag som innebærer skrinlegging av flere milliardprosjekter som har det til felles at nytten for det norske forsvaret synes usikker, og den endelige prislappen likeså. Det er gjort enkelte grep for å få bedre styring med ressursbruken til Forsvaret. Opprettelsen av Forsvarets logistikkorganisasjon er etter SVs oppfatning et viktig bidrag. Men vi stiller spørsmål ved om det verktøyet som FLO trenger for å imøtekomme forventningene om mer effektiv ressursbruk, IT-systemet GOLF, vil kunne bli levert i tide. Jeg vil også spørre forsvarsministeren om hvorfor i all verden en er nødt til å kjøpe det aller dyreste utstyret, når det allerede er utviklet et program som lett kan utbygges til et felles system. Fregattprosjektet seiler opp som et nytt omfattende skandaleprosjekt. Fregattprosjektets leder, kommandør Per Erik Göransson, uttalte til Dagens Næringsliv den 7. mai at den samlede kostnad nå ligger an til å bli «over 20 milliarder». SV sendte et skriftlig spørsmål til forsvarsministeren om dette og har fått til svar at hun forventer at en holder seg innenfor de vedtatte rammer. Det hadde vært interessant om forsvarsministeren i dag kunne bekrefte at hun ikke vil akseptere en slik dramatisk kostnadsvekst i fregattprosjektet. Forutsetningene for Stortingets vedtak i 1999 om etablering av Regionfelt Østlandet er vesentlig endret. Hæren er nå så sterkt redusert at det ikke er behov for flere skytefelt i landet. I kvalitet er de etablerte skytefeltene i nord like gode som Regionfelt Østlandet når vedtatte justeringsplaner er utført. De nordnorske øvingsområdene er kvalitetsmessig bedre, fordi Marinen, Hæren og Flyvåpenet kan drive samøvelser, noe som blir umulig i det nye regionfeltet. Det innebærer at avdelinger som utdannes på Østlandet, må sendes til Nord-Norge for videreutdanning for å oppnå nødvendig kvalitet. Den nye nordiske forsvarsavtalen av 23. april i år åpner for felles øvelser og utvikling av en nordisk brigade. Det vil si at svenske og nordnorske skytefelt blir åpne for alle nordiske land, og nye storfelt blir overflødige. Regjeringen har ikke forelagt for Stortinget noen orientering om konsekvensene av den nye nordiske avtalen. En ny behovsanalyse kan vise at Rødsmoen skytefelt ved Rena – eventuelt med små utvidelser – kan være nok for å dekke behovet på Østlandet. Utredninger utenfor Forsvaret har anslått at etableringskostnader for Regionfelt Østlandet kan komme til å overstige 5 milliarder kr. Forutsetningene for Regionfelt Østlandet er kraftig endret, så kraftig endret at det etter SVs mening er uforsvarlig å bygge ut feltet, og jeg tar med dette opp forslag nr. 8, fra Senterpartiet og SV. Det har vært en rekke fatale ulykker de siste årene der heimevernsvåpen har vært involvert, og Forsvaret har selv utredet og anbefalt at disse våpnene låses med kammerlåser. I forslag nr. 23 foreslår SV å be Regjeringen om å iverksette innføringen av kammerlåser på de HV-våpen som ligger i private hjem. Dette forslaget er likelydende med det regjeringspartiene selv foreslo i proposisjonen, og som de nå, som en konsekvens av forliket med Arbeiderpartiet, må stemme mot. Det er svært synd at dette forslaget, som er en billig forsikring mot nye tragiske ulykker, ikke ser ut til å bli vedtatt. SV støtter for øvrig en rekke av flertallets forslag, bl.a. andre måter å spare på i Heimevernet enn gjennom passiv rulleføring og fortsatt støtte til Det frivillige skyttervesen. Til slutt vil jeg ta opp SVs forslag og ber om at forslagene krediteres rett forslagsstiller.