Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-03-27:
Statsminister Jens Stoltenberg varslet allerede i Regjeringens tiltredelseserklæring for et år siden at modernisering og fornyelse av offentlig sektor ville være et av Regjeringens viktigste prosjekt. I sin tale til landsmøtet i Arbeiderpartiet den 10. november i fjor høst sa statsministeren at sosialdemokratisk lederskap betyr å rydde opp, og tilføyde at det har det norske folk krav på. Av statsministeren ble fornyelse definert som flere og bedre tjenester, enklere regler, mindre administrasjon, og at tjenestene er der når vi trenger dem. Alt dette er godt sagt og gode intensjoner i forhold til den modernisering som Regjeringen mener det er nødvendig å gjennomføre. Regjeringen vil også ta sikte på å bli husket for å ha modernisert Norge. Mange lokalsamfunn vil komme til å bli berørt av den moderniseringen som Regjeringen legger opp til, i form av tapte arbeidsplasser når statlige etater som Forsvaret, helsevesen, post, tele, politi, by- og herredsrett skal reformeres. Vi vet ennå ikke hva Regjeringen tenker å gjøre i forhold til kommunene og fylkeskommunene. Men det vi vet, er at man bl.a. har til hensikt å avvikle tapskompensasjonen for kommunene, noe som vil bety at spesielt mange småkommuner vil få trangere økonomiske rammer. Det vil selvsagt også ha stor betydning for utviklingen i kommunesektoren. Vi vet også at mange av de samme kommunene som nå blir berørt av omleggingen av statlige virksomheter, også blir berørt av strukturendringer i næringslivet – strukturendringer som går svært fort. Vi ser at omstilling og fusjoner innenfor bank- og finansverdenen fører til at avdelingskontorer forsvinner, ansatte mister sine jobber og må flytte eller finne annen virksomhet å knytte seg til. Vi ser at innenfor oppdrett har vi hatt omfattende fusjoner med langt færre og større enheter enn det vi har hatt tidligere. Det fører til at både ledelsesfunksjoner, markedsfunksjoner, forskning og merkantile funksjoner blir sentralisert og forsvinner fra mange lokalsamfunn. Fiskeriministeren har lagt opp til at det skal innføres enhetskvoter innenfor fiskerinæringen, og han hevdet i media i Nord-Norge i forrige uke at vi har for mange industribedrifter, og at det er nødvendig å få til en restrukturering også av fiskerinæringen med tanke på å få færre enheter. Når man samtidig legger opp til at man skal ha enhetskvoter i kystflåten, får man altså både større fartøy og færre industribedrifter, noe som igjen vil føre til at mange lokalsamfunn blir rammet av mangel på råstoffleveranser, og man vil da også oppleve der at man vil få avskalling av arbeidsplasser. Vi ser kraftige strukturendringer innenfor landbruk og næringsmiddelindustri, som har gått over mange år. Vi ser i tillegg en sterk maktkonsentrasjon innenfor handel som både fører til at nærbutikker forsvinner og at små lokale leverandører og industribedrifter ikke når opp i konkurransen med de store kjedene og dermed heller ikke har et marked å levere til. Endringene i privat næringsliv er ikke i hovedsak et tema for denne interpellasjonen og er da heller ikke berørt av det vedtaket som Stortinget gjorde i 1995, men hører med i et helhetsbilde fordi det berører mange lokalsamfunn. Og endringer i privat næringsliv kan i aller høyeste grad påvirkes av oss politikere gjennom de rammebetingelser som vi legger i forhold til skattepolitikk, konsesjonsvilkår, hva slags landbruk vi vil ha i framtiden, for å ta noen eksempler. Men Regjeringens prosjekt om modernisering av offentlig sektor vil føre til at vi får større enheter, vi får større stat, vi får mindre folkestyre, vi får mer sentralisering, og på sikt tror jeg at vi kommer til å få mer privatisering. Og det er her de statlige myndighetene har et særlig ansvar for å ta tak i den utviklingen vi nå ser. Det distriktsopprøret vi nå opplever i Finnmark og i andre deler av landet, er ikke syting fra folk som føler at staten bidrar med for lite subsidier, men det er mennesker som er oppgitt, som føler at livsgrunnlaget forsvinner. Det er mennesker som har investert i bolig, hvor man ser at verdier blir borte, det er mennesker som har investert i bedrifter, hvor markedet forsvinner, og hvor dermed verdiene av de investeringene man har gjort over lang tid, blir borte. Og det er summen av de endringene vi ser her, som er viktige og ofte katastrofale for mange lokalsamfunn. I 1995 gjorde Stortinget følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen fastlegge rutiner som sikrer at konsekvensene for distriktspolitikken blir utredet som en del av beslutningsgrunnlaget, når Stortinget skal avgjøre om politikken på viktige samfunnsområder skal legges om.» Dette vedtaket ble gjort mot Arbeiderpartiets stemmer, men ikke desto mindre forplikter selvsagt det vedtaket Regjeringen i forhold til å følge opp når man har store omstillingsprosjekter på gang, sånn som vi nå ser på en rekke områder – og ikke minst i en sammenheng hvor disse omstillingene og den moderniseringen som Regjeringen har gjort til sin hovedoppgave, gjøres samtidig på veldig mange områder. Mange kommuner og lokalsamfunn har bygd opp en betydelig infrastruktur for å støtte opp om den statlige virksomheten som fins i kommunen. Dette gjelder i særlig grad i forhold til Forsvaret, som ofte representerer mange arbeidsplasser i små lokalsamfunn, men det gjelder også i forhold til annen stor statlig virksomhet. Det er bygd opp en infrastruktur rundt skoler, barnehager, musikkskoler, helsetjenester, for å betjene et befolkningsgrunnlag som ofte har utgangspunkt i et betydelig antall statlige arbeidsplasser. Og det er helt opplagt at den omstillingen det nå legges opp til, vil få alvorlige konsekvenser for disse kommunene. Jeg vil derfor i denne omgang ikke først og fremst diskutere fornuften i det moderniseringsprosjektet som Regjeringen har satt i gang, men den måten man håndterer det på, og håndteringen av Stortingets vedtak fra 1995, hvor det klart sies at det skal gjøres konsekvensutredning. Dersom man først ser det som nødvendig å foreta omstilling i det omfang som Regjeringen har lagt til grunn, så fins det også muligheter til å kompensere for tap av arbeidsplasser gjennom aktiv deltakelse i omstillingsarbeidet, gjennom desentralisering av statlige arbeidsoppgaver, slik som sentrumsregjeringen fikk utredet i sin tid gjennom en rapport som ble ferdigstilt i Arbeids- og administrasjonsdepartementet i februar 2000, hvor det framgår at et betydelig antall statlige arbeidsplasser kan desentraliseres ved hjelp av moderne teknologi og legges til områder som taper arbeidsplasser som følge av statlig omstilling. Det arbeidet bør gjøres uansett. Mitt spørsmål til statsministeren blir da til slutt: Hva vil Regjeringen gjøre for å vise de samlede konsekvensene av de nevnte forslag som Regjeringen nå jobber med?