Anne Enger (Senterpartiet), 2000-12-01:
Da den meldingen vi behandler i dag, Kjelder til kunnskap og oppleving, ble framlagt av den forrige regjering ved statsråd Åslaug Haga i desember i fjor, var det store forventninger knyttet til innholdet i denne viktige meldingen. Det er riktig som saksordføreren sa, at meldingen både er perspektivrik og banebrytende, og jeg vil si at den er ganske visjonær. Når jeg tillater meg det, er det også med bakgrunn i at den nye regjeringen lot meldingen bli liggende og bygde på den, og at komiteinnstillingen vi behandler i dag, viser at det er bred oppslutning om hovedtenkningen, visjonene i meldingen, også når det gjelder behovet for økonomisk satsing på dette området. For det er et forsømt område vi behandler i dag. Derfor var forventningene store, ikke minst fra de tusenvis av mennesker som arbeider med arkiv, bibliotek og museer i hele landet. Det er sagt at hvis en person mister sin hukommelse, mister vedkommende på mange måter sin identitet. Slik er det også med et samfunn. Arkiv, bibliotek og museer representerer vår kollektive hukommelse, og hvis vi ikke har vett og forstand til å ta vare på vår kollektive hukommelse, mister vi vår identitet, grunnlaget for vårt demokrati og vårt samfunn som kulturnasjon. Det er to hovedtrekk ved meldingen som jeg vil trekke fram. For det første er det en grundig gjennomgang av de tre områdene, både arkiv, bibliotek og museer, hvor man sektorvis har sett på hva som er behovene, hvordan man må satse, hvordan vi kan få mer ut av de ressursene som settes inn. Slik sett er det en spesiell behandling av hvert område som er viktig å understreke. Samtidig ser man også behovet for samordning mellom områdene. Her er det slik at det er sektorinteresser, det er ulik tradisjon som har skapt et noe broket bilde, og det er selvsagt en viss usikkerhet knyttet til samordning. Ikke desto mindre mener jeg at både meldingen og innstillingen legger føringer som vil være et meget godt arbeidsredskap for dem som skal følge opp meldingen. Jeg synes at meldingen går så langt som det er mulig, og samtidig ser man at her må vi bruke tid for å få til en utvikling hvor alle tre områdene føler de blir vel ivaretatt, og hvor man føler trygghet for framtiden, både for samordning og synergieffekt og for det enkelte område. Det har selvsagt også sammenheng med at det her er lagt inn penger. Det vil jeg understreke. Tre ganger viser komiteen til brev fra departementet av 16. november i år, hvor man presiserer behovet for 414 mill. kr til drift i de neste fem årene på disse områdene, i tillegg til at man har et oppdemmet behov på 3,8 milliarder kr til investeringer de neste ti årene. Dette slutter hele komiteen bortsett fra Fremskrittspartiet opp om. Det er et veldig godt signal til Kulturdepartementet og kulturministeren, som kan ta med seg dette i møte med Finansdepartementet og si at her har Stortinget faktisk sluttet opp om en kraftfull økonomisk satsing på disse områdene. Det ønsker jeg lykke til med. Jeg sa også at jeg mener denne meldingen er ganske visjonær. Det er klart at man her har avgrensningsoppgaver i forhold til andre departementsansvar osv. Men jeg vil ta et eksempel der jeg synes det var bra at man kom så langt som man faktisk gjorde. Det gjelder kunstmuseet i Oslo-området, hvor man legger opp til en samordning og samorganisering av nasjonale kunstmuseum med base på Tullinløkka, med Nasjonalgalleriet, Museet for samtidskunst, Riksutstillinger, Kunstindustrimuseet, Norsk Arkitekturmuseum og Henie-Onstad Kunstsenter, og så kombineres det med at man presiserer noe som KUF har ansvaret for, nemlig planer om å flytte Universitetets kulturhistoriske museum til Sørenga i Oslo. Dette er en visjon for noe som kanskje vil ta 25 år, men det er viktig å få lagt det fast i denne sammenhengen.