Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
Aller først vil jeg gi ros til saksordfører Jan Tore Sanner. Han har håndtert denne saken på en meget god måte. Jeg vil også gi honnør til de tre andre partiene som inngår i flertallet, og som har bidratt til en ryddig og konstruktiv prosess. Innst. S. nr. 198, som ble avgitt nå før påske, inneholder et historisk olje- og gasspolitisk kompromiss. Jeg tror at ettertiden vil karakterisere dette kompromisset på linje med det fra 1984, da bl.a. Statoil ble delt og SDØE etablert. Det framtidsrettede innholdet i innstillingen er meget viktig for norsk næringsliv generelt og norsk oljesektor spesielt, og for norske statsfinanser. Det var i august 2000 hele 73 647 personer ansatt i denne industrien. Totalformuen for det norske samfunn i 2001 var på 2 050 milliarder kr. Med andre ord er det betydelige ting innen norsk olje- og gassindustri og totalt for det norske samfunn vi her snakker om. Det må nå tas langsiktige grep i norsk næringspolitikk. Og det er det vi gjør. Vi må med andre ord i sterkere grad fokusere på fordeling og verdiskaping i bred forstand, noe som innebærer at vi må legge til rette for et framtidig eierskap til naturressursene bl.a. på sokkelen, som bidrar til mest mulig verdiskaping utover selve «gruvedriften» på sokkelen. Selv om Norge fortsatt er en av verdens ledende olje- og gasseksportører og en stor energinasjon i Europa, kan vi likevel være i ferd med å tape i konkurransen om de viktige markedsposisjonene dersom vi ikke foretar oss noe. La meg innledningsvis si noe om den internasjonale utviklingen i olje- og gassektoren, en utvikling som er preget av fusjoner og allianser. I løpet av få år har både den globale konkurransen og selskapsstrukturen i olje- og gassektoren endret seg kraftig. Globalisering, i form av åpne og konkurransepregede markeder, driver fram betydelige internasjonale strukturendringer i form av større enheter og ikke minst spesialisering. Denne industrien er i ferd med å domineres av store aktører som har kraft til å omdefinere spillereglene i energimarkedet. Det kan stilles spørsmål om de norske oljeselskapene i dag har finansiell ryggrad til å delta i denne restruktureringsprosessen – hvis vi ikke gjøre noe. Blant oljeselskapene ser vi sammenslåinger og fusjoner i høyt tempo og i stort omfang. Chevron har kjøpt opp Texaco. Elf, Total og Fina har slått seg sammen – for å nevne noen eksempler. Det betyr kort fortalt at Statoils og Norsk Hydros konkurrenter har blitt færre, de har blitt større og mye sterkere gjennom nye partnerskap og allianser. På midten av 1980-tallet var det hel- eller delstatlige oljeselskaper i om lag 80 land i den såkalte kapitalistiske del av verden. USA var ett av svært få unntak. Situasjonen har imidlertid endret seg fundamentalt. De siste 15 årene har det funnet sted en omfattende internasjonal privatisering av statlige selskaper. Norge er et av få land innenfor OECD-området som fortsatt har et 100 pst. statlig oljeselskap. Denne trenden viser at Regjeringens forslag om delprivatisering av Statoil ikke er unikt i internasjonal sammenheng. I dagens situasjon, med økt internasjonalisering av olje- og gassindustrien, er det meget viktig at Statoil gis muligheten til å kunne videreutvikle seg som et solid norsk energiselskap. Delprivatisering av Statoil er ikke et mål i seg selv. Statoil må ha rammer som setter selskapet i stand til å hevde seg internasjonalt og delta i alle deler av produksjon av olje og gass – oppstrøm – og raffinering, distribusjon og salg til sluttbruker – nedstrøm. Statoil må få økt konkurransekraft og størrelse og bedre muligheter til å inngå allianser for å møte sterkere konkurranse både hjemme og ute. Vi mener at en delprivatisering vil gi Statoil muligheter til vekst, utvikling, internasjonalt engasjement og alliansebygging. Et styrket Statoil vil gi positive ringvirkninger for hele olje- og gassektoren og for norsk næringsliv for øvrig. For Arbeiderpartiet er det viktig å sikre at virksomheten på norsk sokkel bidrar til industriell utvikling av Norge. Det gjelder både lete- og produksjonsvirksomhet, utbygginger, drift og vedlikehold, landbasert bearbeiding av olje og gass, og forskning og utvikling. Norsk leverandørindustri er en viktig del av det samlede norske oljemiljøet, og mye av den teknologiske utviklingen skjer nettopp i samspillet mellom leverandørindustrien og oljeselskapene. Proposisjonen inneholder en grundig beskrivelse av årsakene til at det nå var nødvendig å foreta nye grep i norsk olje- og gasspolitikk. Jeg vil kort nevne følgende: Norsk kontinentalsokkel er inne i en moden fase. «Teigblandingen», eller rettighetshaverstrukturen, på norsk sokkel er komplisert. Internasjonalisering og globalisering har åpnet nye petroleumsområder for konkurranse. En betydelig konsolidering har funnet sted i sektoren. Betydelige endringer har skjedd i det europeiske gassmarkedet. Det har så langt vært en styrke for norsk olje- og gasspolitikk at den har basert seg på en bredest mulig politisk enighet. Det har gitt troverdighet og forutsigbarhet til en meget viktig del av norsk politikk. Under behandlingen i komiteen av St.prp. nr. 36, Eierskap i Statoil og fremtidig forvaltning av SDØE, har Regjeringen og Arbeiderpartiet lyktes med å samle et bredt politisk flertall om framtidens oljepolitikk, basert på det hovedopplegget som Regjeringen la fram i proposisjonen. Dette flertallet består av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre, som til sammen utgjør 118 av 165 stortingsrepresentanter. Det er de tre største partiene på Stortinget som inngår i dette flertallet. Det er interessant å merke seg at sentrumspartiene nok en gang har skilt lag, og det i en så utrolig viktig og prinsipiell sak som denne. Senterpartiet har bokstavelig talt befunnet seg på en annen teig her enn Kristelig Folkeparti og Venstre. Komiteens innstilling er gjennomgående preget av et robust flertall. Flertallet står samlet bak alle deler av innstillingen. Ingen av de partiene som utgjør dette flertallet, fremmer egne forslag eller særmerknader, noe som innebærer forutsigbarhet og stabilitet for næringen framover. Flertallsinnstillingen avviker fra Regjeringens forslag på to punkter: SDØE-andelene som skal selges, er økt fra 20 pst. til 21,5 pst. Jeg mener at dette ikke kan karakteriseres som en dramatisk endring av Regjeringens forslag, selv om det er store kronebeløp det her er snakk om. Intervallet for det første nedsalget i Statoil er endret fra 10–25 pst. til 15–25 pst. av selskapets verdi. Dette er også udramatisk. Det totale nedsalget som det åpnes for, er begrenset til 1/3 av selskapets verdi. Dette er i tråd med Regjeringens forslag. Alle andre vedtak i saken vil være identisk med Regjeringens forslag i proposisjonen. Det betyr at Regjeringens forslag om nytt statsaksjeselskap for ivaretakelse av SDØE, nytt statsaksjeselskap for gasstransport, bytte av eierandeler i rørsystemer mellom staten og Statoil og Statoils betaling for SDØE-andeler blir vedtatt. Som følge av en delprivatisering av Statoil og endringer i organiseringen av gassalg er det nødvendig å justere på systemet for gasstransport. Regjeringen har foreslått å opprette et uavhengig transportselskap for naturgass, og det begrunnes med behovet for å sikre effektivitet, nøytralitet og videreutvikling av transportsystemet. Flertallet i komiteen støtter at operatøransvaret for gasstransportselskapet overføres fra nåværende operatør og forankres i et nytt statsaksjeselskap før delprivatisering av Statoil finner sted. Det er også åpnet for en eiersammensetning i transportselskapet hvor også produsentselskapene er med, men at staten skal beholde en eierandel på minst 51 pst. Flertallet i komiteen mener det er ønskelig at endringene i transportorganiseringen ikke får unødige skadevirkninger for Statoil. Derfor legges det opp til at alle tekniske driftsoppgaver fortsatt kan utføres av de organi-sasjonene som utfører dette i dag, slik at de har ansvaret for framtidig industriutvikling på Kårstø-området. Dette innebærer at arbeidsplassene i tilknytning til dagens driftsorganisasjon på Bygnes og Kårstø bevares. Flertallet i komiteen er fornøyd med at Regjeringen vil vurdere særskilte tiltak for å stimulere etterspørselen etter Statoil-aksjer fra småinvestorer. Flertallet understreker også viktigheten av å ha norske private aksjonærer i Statoil. For å stimulere småsparere til å kjøpe aksjer i Statoil, mener vi det er nødvendig med særskilte tiltak. Vi ber departementet om å legge til rette for det. Det er positivt at flertallet kom til enighet om dette punktet i innstillingen. Vi mener at både den norske stat og Statoil vil tjene på endringene som i dag blir vedtatt. I tillegg vil Norsk Hydro og andre selskaper kunne kjøpe betydelige SDØE-andeler, noe som selskapene har ivret for, og det er svært positivt. Etter mitt syn inneholder innstillingen en framtidsrettet og langsiktig olje- og gasspolitikk som vil stå seg godt framover. Avslutningsvis vil jeg legge til at dette bygger også i all hovedsak på det Arbeiderpartiets politikk har lagt til rette for nå.