Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-06-18:
Det er mange sider ved det norske samfunnet som det er fristende å korrigere i revidert budsjett. Imidlertid innser jeg at det å ta omkamp på alle punkter midt i året ikke er spesielt hensiktsmessig. Men på ett område er det både riktig og viktig – ja, faktisk livsviktig – at vi tar omkamp, da dette kan redde liv. Nærmere 5 000 rusmisbrukere står i behandlingskø. Det egentlige tallet er enda større i og med at systemet dytter ut av listen dem som selv har et spesielt ønske om behandlingssted. Valgfriheten er nemlig ikke reell for en rusmisbruker. Vårt Land skrev i går at en kjapp kartlegging av noen behandlingstilbydere viser at det står svært mange behandlingsplasser ledig. Enkelte steder betales det til og med arbeidsledighetstrygd til permittert personell fordi behandlingssenteret går for halv maskin, og i verste fall legges det ned, noe vi også har sett den siste tiden. Regjeringen er altså villig til å bruke penger på at noen skal gå på arbeidsledighetstrygd, mens andre går til grunne. Fremskrittspartiet bevilger i revidert budsjett 150 mill. kr ekstra til kjøp av behandlingsplasser. Dersom dette hadde blitt vedtatt i dag, kunne Jon og mange andre fått den hjelpen de så gjerne ønsker seg og trenger. Jeg har de siste ukene desperat forsøkt å hjelpe Jon, som er svært underernært og sliten etter å ha ruset seg fra 9-årsalderen. Etter mye mas fikk han plass på avrusing i to uker. Men etter avrusing ventet ingenting, bortsett fra en hospitsplass sammen med flere andre aktive rusmisbrukere. Alene, milevis fra hospitset, med abstinenser, flere døgn uten søvn og uten én krone i lomma – det var bare for meg å konstatere at Jon igjen har tapt kampen for å få hjelp. Tror virkelig regjeringspartiene at Jon vil greie å holde seg rusfri? Er det virkelig villet politikk at rusmisbrukerne skal avruses i ny og ne, men ikke hjelpes videre til et rusfritt liv? Kommunen sier at det ikke er enkelt å skaffe en behandlingsplass. Jo, sier jeg, det finnes masse ledige plasser. Jo da, innrømmer kommunen, men det er helseforetakene som bestemmer hvor og når det skal skje. Det handler altså om mangel på bevilgninger. Jeg er sint på kommunen, som overhodet ikke hjelper Jon, men til syvende og sist holder jeg regjeringen ansvarlig for at Jon og flere tusen andre hver eneste dag kjemper for livet. De går ikke i tog, de orker ikke å protestere, og deres rettigheter blir brutt hver eneste dag. Ut fra den situasjonen vi har i dag, og slik det har vært gjennom fem år med rød-grønn regjering, er det forståelig at forslag om utdeling av gratis heroin kommer. Folk flest mister enhver tiltro til den norske rusomsorgen. Men Jon tåler ikke heroin. Den gjør ham sykere og sykere, både fysisk og psykisk. Jon trenger behandling, og han trenger den nå! Det er rett og slett provoserende å sitte og høre på Torgeir Micaelsens innlegg der han understreker hvor viktig det er for regjeringen å legge fram et stramt revidert budsjett som tar inn over seg den økonomiske situasjonen i Europa. Regjeringen er altså stolt av at man ikke bevilger én eneste ekstra krone til rusomsorg, til tross for at man vet at flere tusen trenger hjelp, til tross for at man vet at det er ledig kapasitet, og til tross for at man vet at noen av disse vil dø mens de venter. Regjeringen salderer budsjettet på bekostning av dem som er syke og bostedsløse. Ifølge finansministeren er vi svært privilegert i Norge. For mange er dette riktig. Problemet er at dette ikke er korrekt for alle, og i stedet for å løfte disse opp velger man å overse dem. Jeg konstaterer at Torgeir Micaelsen i sin replikk til Hans Olav Syversen om nettopp dette overser fullstendig selve spørsmålet og bare viser til hva som er bevilget de siste årene. Det hjelper faktisk ikke de syke og bostedsløse nå. Det vet regjeringen, det vet Micaelsen, og det vet finansministeren.