Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-01-18:
Burmas befolkning har i flere generasjoner måttet lide under okkupasjoner, undertrykkelse og uroligheter. Landet styres i dag av en militærjunta, som det har blitt siden 1962. Dagens regime er et regime som påfører sin egen befolkning enorme lidelser, menneskerettighetsbrudd og stor urettferdighet. Som ledd i en prosess med å få landets ledere til å framstå som mer sivile og demokratiske har juntaen nå vedtatt en grunnlov og avholdt nasjonale og lokale valg for første gang på 20 år. Vi registrerer at valg er avholdt, men det er overhodet ikke grunnlag for å regne det som legitimt, for det var ikke et fritt valg, det var ikke et demokratisk valg, og det var ikke et rettferdig valg. General Tan Shwe har et jerngrep om hele regimet og hele landet. Rett etter valget kom også løslatelsen av Aung San Suu Kyi, som også flere andre har vært inne på. Det er stor spenning knyttet til hvilken rolle hun kan spille og hvilken rolle hun får anledning til å spille. Jeg må bemerke til utenriksministeren også at vi ikke vet om hun er fri til å reise dit hun vil og utnytte friheten til å gjøre hva hun vil. Hun har klokelig nok holdt seg i ro og ikke reist rundt om i landet og holdt store folkemøter, nettopp for å få anledning til å bygge opp sin posisjon, og fordi hun ikke vet i hvilken grad regimet vil gi henne reell frihet. I november var oppmerksomheten rundt Burma, valget og løslatelsen stor. En av våre viktigste oppgaver nå er å holde søkelyset rettet mot Burma. Vi må ikke glemme Burma nå, fordi vi vet at uten medieomtalen vil juntaens handlingsrom øke. Derfor vil jeg også takke interpellanten, representanten Skovholt Gitmark, for at han setter situasjonen i Burma på Stortingets dagsorden. Som leder i Burma-nettverket på Stortinget er det også et initiativ som jeg setter stor pris på. Det er stor spenning knyttet til Aung San Suu Kyis situasjon og den dynamikken løslatelsen kan sette i gang. Juntaens svar på hennes invitasjon til dialog lar vente på seg. Det er i den sammenhengen viktig at man kan få i gang en inkluderende politisk prosess, som inkluderer både etniske grupper, opposisjonen, juntaen og også de delene av opposisjonen som ikke deltok i valget. Det er foreløpig lite som tyder på at juntaen og general Tan Shwe vil gi slipp på sitt jerngrep. Det er også viktig å ha in mente de humanitære utfordringene og ikke minst utfordringene med hiv og aids, som er et økende problem i Burma. Konfliktene i Burma inneholder også kompliserte etniske konfliktlinjer. Senest de siste dagene har det vært skyting med mange drepte. En demokratisk utvikling kan ikke finne sted uten at de etniske minoritetene blir aktive deltakere. Når det gjelder spørsmålet om sanksjonene, er det også en viktig debatt. Så vanstyrt som dette regimet er, er det klart at dette ikke må bli den altoverskyggende debatten, fordi det er mange faktorer som må på plass for å bidra til en god utvikling i Burma. Det som er viktig, er imidlertid at Norge bygger sin rolle gjennom å bidra til en mest mulig koordinert internasjonal holdning – og da særlig sett i forhold til andre vestlige land. Sanksjoner må vurderes i lys av den prosessen som nå foregår, og lettelser må knyttes nært til klare framskritt. Det er interessant å reflektere omkring valget og de prosessene som nå foregår, og det merker jeg at regjeringen er veldig interessert i å gjøre. Men det må ikke, og kan ikke, svekke vår utvetydige fordømmelse av ufrie valg og av grove brudd på menneskerettighetene som det regimet står bak. Valget er over, nyhetsverdien av løslatelsen er i ferd med å svinne hen. Oppmerksomheten om Burma må ikke svekkes, og det er gjennom å opprettholde vår oppmerksomhet og vårt fokus at vi kan legge press på regimet for å bidra til framgang og demokrati.