Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Debatten i dag viser at det er bred enighet i denne sal om havbruksnæringens betydning og potensial, og også om bærekraftsutfordringene, som jeg i hovedsak pekte på er lakselus og rømming. Når man lytter til den nasjonale samtalen om havbruksnæringen, er det oftest utfordringene man hører om. Det er faktisk sjeldnere man hører om betydningen og potensialet. Derfor er debatten i dag viktig. Jeg vil benytte anledningen til å takke både for at jeg fikk holde redegjørelsen og for debatten i dag. Havbruksnæringen er en av våre største eksportnæringer og bidrar til å skape aktivitet og sysselsetting i om lag 150 kommuner langs kysten. Men næringen har også utfordringer på bærekraftsiden. Dette er utfordringer som regjeringen prioriterer høyt, gjennom oppfølgingen av tiltakene i regjeringens strategi for en bærekraftig havbruksnæring. Representanten Nesvik uttrykte skuffelse over at redegjørelsen manglet visjoner framover. I utarbeidelsen av denne redegjørelsen var jeg svært opptatt av vektingen, nettopp fordi det ikke er noen grunn til å bruke den bredeste penselen og den svarteste malingen. I redegjørelsen gjennomgikk jeg flere positive punkter på havbruksnæringens dagsorden, og jeg kan nevne: forsknings- og kunnskapsbasert næring, framtidsrettet teknologi og produksjonsmetoder, oppdrett av andre arter, en næring som selger til markeder over hele verden, Norges fremste merkevarer, økt sjømatkonsum i Norge, kostholdsråd, betydning for aktivitet og sysselsetting. Ja, mulighetene er absolutt til stede for at havbruksnæringen skal bidra til at Norge skal bli verdens fremste sjømatnasjon. Så har vi arbeidsdeling. Myndighetenes rolle er å bidra med rammebetingelser som gir disse mulighetene vekstkraft. Blant de viktigste i så måte er det å holde orden i norsk økonomi, begrense oljepengebruken, en av de rammebetingelsene som denne næringen er særdeles avhengig av. For noen av oss er handlingsregelen særdeles sentral i det arbeidet. Den videre arbeidsdelingen er at næringen kan materialisere mulighetene, omsatt i verdiskaping. Det jeg har pekt på, også fra denne talerstolen, er mulighetene som ligger i økt bearbeiding. Jeg konstaterer at det har blitt oppfattet som at jeg skal pålegge næringen økt bearbeiding. Nei, men vi skal legge til rette for at det er noe som næringen finner interessant. Det gleder meg stort når jeg reiser langs kysten og ser at det er flere og flere som ser på det som en stor vekstmulighet for næringen – altså ikke bare kvantumsvekst, men også økt verdiskaping. Så takker jeg også for representanten Nesviks invitasjon til å bli med til Møre. Det vil jeg svært gjerne. Jeg reiser veldig mye langs kysten allerede, av den enkle grunn at jeg tror de beste løsningene kommer fram i møter med dem som har skoen på. Representanten Nesvik var videre inne på hardangerfjordforskriften, som ble sendt på høring i forrige uke. Det er altså runde 2 når det gjelder den forskriften. Tidligere har maksimalt tillatt kvantum i Hardangerfjorden og den geografiske utstrekningen vært på høring. Det står fortsatt fast, og det som var på høring i forrige runde, å innlemme seks nye lokaliteter, er tatt inn. I det med høring ligger det å høre dem som blir berørt. Hva man da kaller det, om man kaller det en konsekvensutredning – det er i hvert fall å gå inn og spørre: Hva betyr dette faktisk for dem som møter dette? Det jeg nå sender på høring, dreier seg nettopp om hvordan man skal fordele maksimalt tillatt biomasse blant dem som er i den fjorden. Da er det ingen tvil om at det er forskjell på stor og liten. Det som ble sendt på høring i forrige uke, ivaretar etter mitt syn de minste på en langt bedre måte. Men her som ellers er jeg absolutt åpen for innspill og gode råd, og jeg regner med å få gode innspill i høringsrunden. Rømming har selvfølgelig vært et tema her i dag, og det har vært høyt på dagsordenen den siste tiden. Parallelt med at vi har diskutert lus og luseutfordringer i lang tid, har jeg pekt på at det også er et område som vi fortsatt må ha høyt på dagsordenen. Ja, regjeringen tar rømmingsproblemet på største alvor, og vi vil fortsatt ha fokus på tiltak for å hindre rømming, gjennom bl.a. et strengere regelverk. Arbeidsdelingen her er også slik at vi lager reglene, vi får vedtatt lovene i denne sal, og så er det næringens ansvar å følge regelverket og ha en tilstrekkelig sikkerhetskultur som bidrar til at arbeidsrutinene på anleggene blir fulgt. Kort sagt: Det er oppdretterne som er ansvarlige for at fisken holder seg innenfor merdene og ikke utenfor. Et eksempel på dette er NYTEK-forskriften som stiller krav til teknisk standard for flytende oppdrettsanlegg. Her sendte jeg så sent som i januar i år nye og strengere regler for teknisk standard på høring. Fiskeridirektoratet har styrket havbrukstilsynet vesentlig det siste året og vil framover ha særlig fokus på rømming i forbindelse med arbeidsoperasjoner som f.eks. lusebehandling og teknisk tilstand på anleggene. Den hendelsen som var på Hitra i forrige uke, har blitt omtalt. Vi skal selvfølgelig avvente det som skjer der. Fiskeridirektoratet vil avgjøre hva reaksjonsforløpet skal bli når åstedsrapporten er ferdig i løpet av neste uke – så da får vi høre nærmere om det. Så var representanten Bakke-Jensen innom dette med konsesjonspolitikken. Da vil jeg bare minne om at akvakulturloven som vi i dag har, ble vedtatt av Stortinget så sent som våren 2005, etter forslag fra regjeringen Bondevik II. Det er den loven vi har i dag. Den ble vedtatt av et bredt flertall i Stortinget og gir etter min og regjeringens oppfatning et godt grunnlag for næringen. Det er viktig at havbruksnæringen har stabile forutsetninger og langsiktige rammevilkår. Akvakulturloven videreførte systemet med antallsbegrensing for tillatelser til oppdrett av laks og regnbueørret, med mulighet for politisk styring av nytildelinger gjennom regional fordeling og andre virkemidler. Hver tillatelse er i tillegg avgrenset ved maksimalt tillatt biomasse. Dette systemet – MTB-systemet – ble innført fra 1. januar 2005. Den rød-grønne regjeringen har vært opptatt av å sikre at norsk havbruksnæring har konkurransedyktige rammevilkår, og la derfor i 2007 fram en egen konkurransestrategi. Som en oppfølging av den la regjeringen i 2009 fram bærekraftstrategien, som jeg omtalte i mer detalj i redegjørelsen. Så er det slik at akvakulturloven gir alternative muligheter for å øke produksjonskapasiteten. Vår regjering har gjort dette på tre forskjellige måter: i 2006 ble det tildelt ti tillatelser i Finnmark ved lukket budrunde, dvs. markedsprising i 2009 ble det tildelt 65 tillatelser, der halvparten gikk til Nord-Norge, ved fast pris og prioriteringskriterier, og i 2011 vil det bli gitt 5 pst. økt MTB for tillatelsene i Troms og Finnmark Dette viser at vi ikke har lagt oss på én bestemt tildelingsmåte, men at regjeringen har valgt å øke produksjonskapasiteten på den måten som har vært ansett mest hensiktsmessig. Havbruksnæringen bidrar til eksportinntekter, den bidrar til aktivitet, og den bidrar til sysselsetting, spesielt i mange lokalsamfunn langs kysten. Jeg har besøkt flere av disse, der havbruksbedrifter er hjørnesteinsbedrifter. Det skal vi sette pris på. Det skal vi snakke mer om, og vi skal snakke mer om mulighetene. Men vi må også ha fortsatt stort fokus på utfordringene på bærekraftsiden, særlig knyttet til lakselus og rømming. Regjeringens utgangspunkt er at det innenfor bærekraftige rammer skal legges til rette for videre vekst. Både myndighetene og næringen selv må bidra til at dette målet kan realiseres. Så merker jeg meg at representanten Bakke-Jensen ikke finner glede i å lese Soria Moria II. Jeg må vel si at det kan jeg ha en viss forståelse for, og det lever jeg også veldig godt med. Personlig finner jeg både glede og engasjement i å jobbe for Norge, verdens fremste sjømatnasjon.