Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-12-06:
Ifølge St.prp. nr. 1 for 2007-2008 er andelen sysselsatte blant personer med nedsatt funksjonsevne på 45,3 pst. i andre kvartal av 2007. Det er samme nivå som i fjor. Til tross for et stort fokus og engasjement rundt dette tema er det liten framgang å spore i forhold til utviklingen. Mange opplever å bli funksjonshemmet på grunn av de løsninger som velges for utforming av bygninger, utemiljø, produkter, tjenester og ikke minst transportløsninger. Komiteen har arbeidet mye med spørsmålene rundt tilgjengelighet og har også hatt fokus på dette i forbindelse med sine reiser. Det er ingen tvil: Vi har en fryktelig lang vei å gå. Mangel på tilgjengelighet og tilrettelegging må ta deler av skylden for at arbeidet med å få flere personer med funksjonsnedsettelse ut i arbeid ikke gir de resultater som vi ønsker oss. Når vi vet at personer med funksjonsnedsettelse har en samlet gjennomsnittsinntekt på om lag 75 pst. av inntekten til befolkningen og samtidig ofte har store utgifter til medisiner og helse- og sosialtjenester, vil målet om å avskaffe fattigdom i stor grad omhandle denne gruppen mennesker. Da handler det om å ha en trygd det går an å leve av og lavere egenandeler. Fremskrittspartiet har fremmet forslag om og bevilget penger i sitt alternative statsbudsjett både til unge uføre og til alle dem som lever på minstepensjon, enten som alderspensjonist eller som uføretrygdet. Videre har Fremskrittspartiet fremmet forslag om og bevilget penger til lavere egenandeler ved sykdom. Skal barn med funksjonsnedsettelser ha de samme rettigheter og muligheter for et godt og verdig liv, samt mulighet til å arbeide i voksen alder, er det avgjørende at tiltak blir satt inn allerede i barndommen. Fremskrittspartiet har derfor også foreslått og bevilget penger til skoler som tar inn elever med særskilte behov, ekstratilskudd til skoler med blinde og svaksynte og tilskudd til elever med dysleksi. I tillegg har vi foreslått og bevilget midler til bedrifter som tar inn lærlinger med spesielle behov. Det handler om å gi denne gruppen all mulig drahjelp som er nødvendig for at flest mulig av dem kan være i arbeid i større eller mindre grad. Både NAV og norske virksomheter mangler kunnskap om funksjonshemmede, rapporterer unge arbeidssøkere med nedsatt funksjonsevne. Dette framgår av en kunnskapsstatus om IA-avtalens delmål 2. Forskerne finner at det ikke er samsvar mellom ressursbruk og antall nyansettelser. Hjelpeapparatet er standardisert og lite fleksibelt. Arbeidssøkere blir gående i tiltakskjeden uten formål, og funksjonshemmede opplever at hjelpeapparatet retter oppmerksomheten mot funksjonsnedsettelse og hindringer i stedet for muligheter. I arbeidskraftundersøkelsen om funksjonshemmede 2. kvartal 2007 oppgir 17 pst. av 271 000 ikke-sysselsatte funksjonshemmede at de ønsker å jobbe. Dette utgjør en arbeidsstokk på svimlende 46 000 personer. Av dem som tilhører gruppen personer med funksjonsnedsettelse, og som var i arbeid, oppgav 24 pst. at de ikke hadde fått arbeidsplassen tilrettelagt, men at de faktisk hadde behov for det. 17 pst. oppgav at de hadde fått noe tilrettelegging, men hadde behov for ytterligere tilrettelegging. Dersom vi legger til andelen som ennå ikke er i arbeid, viser dette at behovet for tilrettelegging er enormt, og at dette arbeidet kanskje er det viktigste å prioritere først. Ifølge en artikkel i Dagsavisen den 23. oktober har Danmark 10 pst. høyere yrkesdeltagelse blant personer med funksjonsnedsettelse enn Norge. Den danske regjering satte som mål å få 2 000 flere funksjonshemmede ut i arbeid i løpet av 2005. Det ble i stedet 25 000. Den rød-grønne regjeringen i Norge satte seg et mål i 2006 om at 5 pst. av alle nyansatte i staten skulle ha nedsatt funksjonsevne. De oppnådde 1,2 pst. I stedet for å øke andelen, greide Regjeringen å halvere den. Dette viser at Regjeringen ikke gjør nok, eller gjør de riktige tingene, for å nå de mål de setter seg. I budsjettdebatt etter budsjettdebatt i denne salen skryter de rød-grønne stortingsrepresentantene uhemmet av sin egen regjerings innsats. Litt ydmykhet i forhold til mangler bør man kanskje ha. Innenfor vårt fagfelt blir det sagt mye fint, men det er først når den enkelte opplever en forskjell, at det er grunn til å slå seg på brystet. Der er vi ikke. Fattigdommen er ikke avskaffet, egenandelene går ikke ned, andelen personer med funksjonsnedsettelser i arbeid i stat og i arbeid generelt er ikke nådd, og informasjonen om hjelpemidler i arbeid og utdanning er ikke blitt bedre.