trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
Som representanten Oppebøen Hansen sier, vedtok Regjeringen i desember i fjor et noe revidert mandat for Arbeidslivslovutvalget. Mandatet er nå tydeligere formulert når det gjelder målet om en lov som ivaretar både hensynet til verdiskaping og hensynet til arbeidstakernes helse, miljø og sikkerhet, og trygghet for arbeid og inntekt. Utvalget har frist til 1. desember 2003 og skal etter mandatet foreslå en ny lov for arbeidslivet. Både bestemmelsene om arbeidstid og stillingsvern ligger i mandatet for utvalget. Jeg har stor tillit til både utvalget og prosessen. Men jeg synes det er riktig å peke på at nedsettelse av et lovutvalg ikke kan bety at arbeidsmiljøloven er fredet i utvalgsperioden, dersom det er gode grunner som taler for å få på plass endringer tidligere. Tilsvarende har for øvrig skjedd også ved andre lovutvalg. For eksempel ble det på 1990-tallet gjort endringer i folketrygdloven parallelt med en større revisjon. Utvalgsprosessen innebærer at en ny lov tidligst kan vedtas av Stortinget i 2004. Jeg mener det vil bli for lenge å vente på nødvendig oppmykning i overtidsreglene og har derfor sendt forslag om dette ut på alminnelig høring nå. Grunnen til at Regjeringen har valgt å sende dette ut nå, er at det haster med å oppnå økt fleksibilitet i arbeidslivet, og at vi må gjøre det lettere for bedrifter å konkurrere om oppdrag som medfører arbeidstopper. I tillegg vil forslaget innebære at det frigjøres ressurser i Arbeidstilsynet. Dette er forhold Regjeringen er opptatt av, og det er da hensiktsmessig å la dette spørsmålet bli avklart separat, før lovutvalget ser på struktur og større grep i arbeidsmiljøloven. Vi har også sendt ut et forslag om å fjerne stillingsvernet for toppledere med etterlønnsavtaler. Formålet er først og fremst å motvirke utviklingen med hensyn til betydelige etterlønnsavtaler, fallskjermer o.l. Problemstillingen har kommet opp med jevne mellomrom, og den siste tidens eksempler i pressen har aktualisert behovet for å foreslå tiltak. Regjeringen er opptatt av at stillingsvernsreglene ikke skal kunne brukes som et pressmiddel og dermed bidra til å føre bedriftene inn i kostbare og langvarige prosesser.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
Det er klart at alle spørsmål som dreier seg om arbeidstid, i utgangspunktet har høy prioritet. Det vi følte behov for, var å få løst en del akutte problemer som gjaldt bruken av overtid, og spesielt spørsmål som henger sammen med at det nærmest er blitt normalt at man innvilger dispensasjonssøknader om overtidsarbeid, og vi derved i realiteten langt på vei har fått en byråkratiserende prosess. Vi mener det var nødvendig med en forenkling og en rask behandling av akkurat dette spørsmålet. Personlig skulle jeg gjerne ha ønsket at vi også kunne tatt opp de andre arbeidstidsspørsmålene tidligere enn det som er mulig med det utvalget som er nedsatt, men jeg har altså den respekt for den demokratiske prosessen – som representanten var inne på innledningsvis – at jeg er villig til å godta at vi må avvente lovutvalget når det gjelder de andre spørsmålene.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
Som jeg var inne på innledningsvis, er dette en praksis som har vært brukt tidligere. Det er ikke noe nytt i det. Det er ikke en praksis som i og for seg er ønskelig. Det har ingen ting med spørsmål om tillit til utvalg å gjøre, men det har å gjøre med hvor lang tid vi kan vente for å løse problemer som er relativt akutte. Arbeidstilsynet vet vi er i en presset ressurssituasjon. Det er lite hensiktsmessig å bruke tiden til å behandle dispensasjonssøknader på et område hvor det ikke burde være nødvendig å ha en ordning som innebærer at man stadig må søke dispensasjon.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
Ved salg av statlig fast eiendom følger det av avhendingsinstruksen at utgangspunktet er salg til markedspris etter en åpen budrunde. Stoltenberg-regjeringen ved daværende arbeids- og administrasjonsminister Jørgen Kosmo fremmet i St.prp. nr. 1 for 2001-2002 forslag om fullmakt til avhending av statlig fast eiendom til under markedspris der «særlige hensyn tilsier det». Fullmakten ble vedtatt av Stortinget i budsjettbehandlingen, selv om den sittende regjering fremmet forslag om å trekke tilbake fullmaktsforslaget i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4. Når Samarbeidsregjeringen ikke så behovet for en generell fullmakt for salg av eiendom til under markedspris, var det flere grunner til det. Den første var at en generell fullmakt til avhending til under markedspris der «særlige hensyn tilsier det», er uheldig, fordi det i konkrete sammenhenger vil være så vanskelig å fastslå hva som ligger i begrepet «særlige hensyn». I praksis vil en slik fullmakt derfor lett kunne bidra til å undergrave hele avhendingsinstruksen. I den forbindelse er det viktig å minne om at bakgrunnen for avhendingsinstruksen bl.a. er å rette oppmerksomheten mot kostnadssiden ved den statlige eiendomsmassen. Den andre grunnen er at bruk av fullmakten vil bidra til å kamuflere de reelle kostnadene knyttet til de formål som tilgodeses. Det er f.eks. ikke billigere for staten å gi støtte til boliger ved å selge tomter til underpris enn det er ved å gi direkte støtte til boligformål. Tvert imot vil det normale være at man får mer igjen for midlene ved å gi direkte støtte enn ved å gi billige tomter. Salg til underpris er derfor en samfunnsøkonomisk uheldig og forvaltningsmessig uryddig måte å tilgodese viktige formål på. Det tredje er at bruk av fullmakten gjør det vanskelig å organisere Statsbygg på en hensiktsmessig måte. Som forvaltningsbedrift må det stilles krav til avkastning på investert kapital og nettobudsjettering av driftsutgifter. Salg av eiendomsmasse til under markedspris er vanskelig forenlig med slike krav. Når Regjeringen allikevel er gitt fullmakt til å kunne avhende statlig eiendom til lavere pris enn markedspris, tar den det til etterretning. Regjeringen oppfatter at fullmakten kun bør benyttes i særtilfeller, og at fullmakten ikke er et pålegg fra Stortinget. På denne bakgrunn har Regjeringen ingen planer om systematisk salg av statlige tomter til under markedspris i områder med behov for billige utleieboliger. Dette utelukker ikke at Regjeringen i spesielle tilfeller, f.eks. for å sikre kultur- og friluftsinteresser, vil kunne ønske å benytte fullmakten.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
Jeg er ikke sikker på hva tilleggsspørsmålet var, men jeg merker meg representanten Holmås’ synspunkter. Jeg vil bare gjenta det jeg allerede har sagt, at når vi i utgangspunktet er skeptiske til å bruke fullmakten, er det sterke grunner til det. En av de viktige grunnene er at dette egentlig er en måte å kamuflere støtte til gode formål på. Jeg kan ikke se noe behov for at man skulle behøve å kamuflere støtte til boligsøkende, hvis man virkelig ønsker å tilgodese de boligsøkende, og derfor er vi veldig skeptiske til prinsippet om salg til under markedspris. Men vi setter pris på at vi har fullmakten, og som jeg sa, vil vi ikke utelukke at vi i spesielle tilfeller kan komme til å bruke den.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-27:
For det første setter jeg veldig pris på å konstatere at representanten Holmås er en lærevillig representant som har merket seg gode ting fra redegjørelsen om modernisering. Når det gjelder det siste spørsmålet, tror jeg jeg vil fastholde at prisene i markedet er bestemt av volum i tilbud og etterspørsmål. Flytter man en gjenstand ut av markedet ved å ta bort både tilbyder og etterspørrer, blir nettoeffekten at prisene i markedet blir akkurat som de hadde vært før. Men dette er et tema representanten Holmås og jeg kanskje kan diskutere andre steder enn her.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg tillèt meg å stille arbeids- og administrasjonsministeren følgjande spørsmål: «Mandatet til Arbeidslivslovutvalet blei revidert av Regjeringa i desember 2001. Utvalet skal gå gjennom arbeidstidsføresegnene, og mandatet blei utvida til å omfatte ein fullstendig gjennomgang av stillingsvernet. To månader etter revisjonen har Regjeringa varsla oppmjuking av overtidsramma i lova samt at stillingsvernet for toppleiarar blir fjerna. Har statsråden tillit til den prosessen som pågår, og kvifor kan statsråden ikkje vere avventande i høve til den demokratiske prosessen som går føre seg?»
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg viser til eit brev som statsråden har sendt til kommunalkomiteen den 11. februar i år, og som går på behandlinga av Dokument nr. 8:33. Der skriv statsråden: «Et regjeringsoppnevnt, partssammensatt utvalg(Arbeidslivslovutvalget) har fått i mandat å gjennomgå hele arbeidsmiljøloven med sikte på en revisjon. Et av punktene i mandatet handler om arbeidstid, hvor det bl.a. heter at «De enkelte rammer og vilkår for arbeidstidens lengde og plassering skal vurderes med sikte på å oppnå mer fleksibilitet både for den enkelte arbeidstaker og for virksomhetene.» Spørsmålet om en eventuell endring av bestemmelsene om nattarbeid er et av de temaene utvalget skal behandle i denne sammenhengen.De enkelte spørsmålene under temaet arbeidstid henger nøye sammen, og det er viktig at utvalget får anledning til å se mest mulig helhetlig på temaet.» (Arbeidslivslovutvalget) Mitt spørsmål blir: Kvifor er det så viktig å kome med endringsforslag når det gjeld ei forenkling av overtidsreglane, framfor andre spørsmål om arbeidstid?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg takkar nok ein gong for svaret. Eg må jo seie at eg er lite grann forundra over at departementet nå har sendt på høyring eit forslag om å forenkle lovverket når det gjeld rammar for tillaten overtid, så kort tid etter at dei sjølve har vore inne og endra på mandatet. Eg er klar over at Sem-erklæringa har i seg ei oppmjuking på dette området, men eg meiner at det vitnar om liten tillit til det utvalet som skal vurdere heilskapen i dette. Så mitt reint prinsipielle spørsmål blir: Er dette ein praksis som statsråden òg vil føre i framtida?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Da får jeg si tusen takk, president! Det gikk litt kjapt i svingene. Jeg har følgende spørsmål: «I årets budsjett fikk Regjeringen fullmakt til å selge statlige tomter «til lavere pris enn markedspris der særlige hensyn tilsier det». Forslagsstillers intensjon var at slike tomter skulle kunne selges til kommuner blant annet for å bygge billige utleieboliger, eller offentlige skoler der den subsidierte prisen blir liggende i prosjektet. Har statsråden laget en plan for et slikt statlig tomtesalg i områder der behovet for billige utleieboliger er størst?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Takk for svaret. Jeg var redd for det svaret, og det var egentlig derfor jeg spurte. Jeg husker at da jeg spurte om dette før jul, under behandlingen av budsjettet, ble det fra statsrådens side sagt at man ikke har bedt om denne fullmakten. Nå er det redegjort for en del av grunnene for hvorfor man ikke har planer om å bruke den. Men grunnen til at jeg spør nå, er at i forbindelse med fremlegging av innstillingen til Boligutvalget nevnte lederen at dette var en av de tingene de så på som viktig, der staten kunne ha en viktig rolle å spille. Et av de argumentene som ikke ble brukt i dag, men som er blitt brukt tidligere, er at det ikke er mulig å vite om denne subsidieringen blir i prosjektet, men etter min oppfatning vil det være fullt mulig å klare å få det til gjennom klausulering enten ved salg eller ved festing av en sånn tomt.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Jeg skal gi statsråden et godt argument for hvorfor det er smart å gjøre akkurat dette. Det er følgende: Det som ble brukt som argument her, er at man skal bruke pengene, og så skal man heller gi dem som direkte tilskudd, slik at kommunene eventuelt kan kjøpe disse tomtene av staten til markedspris, dersom man ønsker å bygge billige boliger. Det er slik det fungerer. Nå har statsråden ivret for å foreta totalkostnadsberegninger. Det er ingen ting i veien for at man kan bruke totalkostnadsvurderinger og -beregninger til å vise den subsidieringen man foretar, og på den måten synliggjøre akkurat den subsidieringen man foretar, dersom man selger en tomt på billig måte. Dersom man i et marked som er presset, går inn og bidrar ved å selge en tomt billigere til f.eks. en kommune, vil det ikke virke prisdrivende i et marked, men dersom man derimot spytter penger inn som tilskudd, vil det bidra til å presse prisene opp, i tillegg til at det ikke er politisk flertall for en slik tilskuddsøkning.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Samferdselsdepartementet har de siste årene vært med og finansiert organisasjonen Bilist 2000. Bilist 2000 har utviklet seg til en organisasjon med et bredt folkelig engasjement. 140 000 bilister har forpliktet seg til å følge organisasjonens trafikksikkerhetstiltak. Nå trenger organisasjonen Bilist 2000 hjelp til omorganisering for å kunne forsette. Vil statsråden ta initiativ slik at Bilist 2000 vil kunne forsette sitt arbeid med trafikksikkerhet?»
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Jeg takker for svaret. Det som opptar meg i denne saken, er at det er tatt et initiativ som har fått oppslutning fra 140 000 bilister, og det har fått oppslutning fra næringen. Jeg ber ikke om at man skal fortsette med å ha et så betydelig offentlig ansvar for denne organisasjonen, slik at den i seg blir en offentlig institusjon. Men det er et spørsmål om å skape holdninger i trafikken som kan bidra til at vi får muligheter til å oppnå den nullvisjonen som vi har formulert om dødsulykker på norske veier. Da kan man ikke la en god idé og et godt initiativ som Bilist 2000 ende i at de går konkurs. Det akkumulerte underskuddet som statsråden nevner, er det som er situasjonen for organisasjonen. Det avgjørende nå er om staten vil bidra med midler som gjør at man unngår skifteretten, og at organisasjonen kan fortsette i en annen form.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Igjen et konkret spørsmål: Vil statsråden bidra til at Bilist 2000 får tilskudd som gjør at de unngår skifteretten, og at de kan fortsette på et annet grunnlag enn fram til i dag, som sikrer initiativet og idéen?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Jeg viser til omtale av Bilist 2000 i St.prp. nr. 1 for 2001-2002, fremlagt av regjeringen Stoltenberg, samt mitt svar til samferdselskomiteen vedrørende Bilist 2000 i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2002. Stiftelsen Bilist 2000 ble opprettet våren 2000 etter initiativ fra Bilimportørenes Landsforening som ønsket å trekke i gang en landsomfattende dugnad for økt trafikksikkerhet. En rekke offentlige og private organisasjoner og institusjoner stilte seg bak initiativet. Bilist 2000 var opprinnelig planlagt å skulle løpe over tre år, med årlige evalueringer. Ved å avlegge et skriftlig løfte om å bruke bilbelte og respektere fartsgrensene kunne landets bilførere kvalifisere seg til medlemskap i Bilist 2000 og dermed også være med i trekningen av en rekke gevinster, bl.a. biler. Pr. i dag har 140 000 bilister sluttet seg til aksjonen. Samferdselsdepartementet bad Vegdirektoratet ivareta vegmyndighetenes deltakelse i Bilist 2000. Vegdirektoratet har siden starten sittet i styret for stiftelsen, og forutsatte at det offentliges bidrag ikke skulle overstige 40 pst. av inntektene, samt at Bilist 2000 ikke skulle være en offentlig drevet trafikksikkerhetsaksjon. Direktoratet bevilget 1 mill. kr til de forberedende arbeidene høsten 1999 og våren 2000, nye 5 mill. kr i år 2000 og 4 mill. kr i år 2001. Vegdirektoratet har aldri tidligere gått inn med så store midler i en enkelt trafikksikkerhetsaksjon. Stiftelsen har ved årsskiftet 2001/2002 et betydelig akkumulert underskudd, i størrelsesorden 2,5 mill. kr, og all kostnadsdrivende virksomhet har nå opphørt. Etter Vegdirektoratets vurdering er manglende oppfølging av styrets pålegg om å bringe balanse i regnskapene årsak til underskuddet. De økonomiske problemene har etter Vegdirektoratets syn også ført til at stiftelsens ideelle hensikt i noen grad er fortrengt til fordel for inntektsbringende aktiviteter. En foreløpig evaluering av aksjonen foretatt av TØI november 2000 viste så langt også usikkerhet om hvilken effekt aksjonen har hatt på trafikksikkerheten. Sett i forhold til andre oppgaver i trafikksikkerhetsarbeidet anser jeg det derfor ikke som ønskelig å fortsette det offentliges engasjement når det gjelder Bilist 2000 utover 2001. Vegdirektoratet har imidlertid satt av midler til en evaluering i 2002. Jeg viser i denne forbindelse til at samferdselskomiteen ikke hadde merknader til statens videre engasjement i sin innstilling til statsbudsjettet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Jeg tolker representantens spørsmål dit hen at trafikksikkerhet er viktig. Det tror jeg vi er veldig enige om. Nå er det slik at ethvert trafikksikkerhetstiltak må ses i forhold til gevinsten som man kan oppnå med tiltaket. Det å være med i en aksjon hvor man skriver under på at man vil følge norske lover når det gjelder trafikk, er jo ikke den mest ambisiøse måten å jobbe på når det gjelder trafikksikkerhetsarbeidet. Det er viktigere ting, mener jeg, som bør stå på dagsordenen når man snakker om trafikksikkerhet og holdninger. Det gjelder hvordan man legger inn trafikksikkerheten i undervisningen på skolene, innenfor føreropplæring osv. Det er ikke sikkert at en aksjon, som for enkelte kan virke mer som et lotteri, er veien å gå i så måte.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Som jeg sa i mitt første svar, legger Vegdirektoratet opp til at det skal gis midler til en evaluering av prosjektet i 2002, og det er den økonomiske støtten som det er snakk om å gå inn med for 2002.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Sjøfartsmyndighetene stiller krav om at rederiet skal ha kopi av landtransportens fraktbrev, slik at de til enhver tid skal kunne ha oversikt over hvilket farlig gods som blir fraktet med ferjene – dette for å ivareta sikkerheten for passasjerer og materiell på best mulige måte under overfarten. Rederiets ansvar opphører når transporten forlater ferjene. Etter henvendelse fra Statens vegvesen og Moss kommune rapporterter rederiet nå antall transporter med farlig gods til kommunen. Omfanget av transporten er på den måten kartlagt. For transport på land gjelder det egne regler. Det foreligger imidlertid ingen opplysningsplikt om hvilket farlig gods som blir fraktet fra sted til sted, så lenge transporten er godkjent. Statens vegvesen godkjenner biler og tilhengere for transport av farlig gods og foretar kontroller av slik transport. I noen sammenhenger er det ønskelig å få kunnskap om hva slags farlig gods som blir transportert, og Statens vegvesen foretar i den forbindelse enkelte registreringer av dette. Jeg har forståelse for at Moss kommune ønsker best mulig tilgang til informasjon for å kunne ha beredskap mot eventuelle krisesituasjoner. Jeg vil derfor ta initiativ til at Statens vegvesen, Direktoratet for brann- og elsikkerhet, rederiet og de berørte kommuner kartlegger problemet, slik at lokale myndigheter får utarbeidet best mulige kriseplaner.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Vi er nok her rimelig enige om at det er viktig å ivareta behovet for sikkerhet ved transport av farlig gods, så derfor vil jeg gjøre mitt og ta det initiativet som er nødvendig for at vi skal følge opp denne saken på en god måte.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Gjennom avtalen om statlig kjøp av persontransporttjenester kjøper Samferdselsdepartementet persontogtjenester fra NSB BA. Høsten 2000 ble togproduksjonen redusert på noen togavganger med liten trafikk som følge av en vanskelig lokomotivførersituasjon. På Gjøvikbanen medførte dette en reduksjon med én avgang i hver retning mandag til fredag, og én avgang lørdag og søndag. NSB BA søkte busskonsesjon for å erstatte disse togavgangene med buss. Søknaden ble innvilget av Samferdselsdepartementet. I dag utgjør bussavgangene et rent erstatningstilbud for de togavgangene som er tatt bort på Gjøvikbanen. Bussen stopper kun ved togstasjonene eller nærmeste bussholdeplass. NSB BAs togbillettpriser gjelder også på de bussavgangene som erstatter togavgangene, og avgangene er kun annonsert i selskapets togtabeller. Morselskapet NSB BA kjøper busstjenester fra sitt heleide datterselskap Nettbuss AS etter kontrakt for hver rutetermin. NSB betaler om lag 33 000 kr i uken for disse busstjenestene. Som en følge av at Nettbuss AS er et heleid datterselskap av morselskapet NSB BA, er det i henhold til lov om offentlige anskaffelser med tilhørende forskrifter ikke krav til NSB BA om å legge ut kjøpet av busstjenester hos Nettbuss AS på anbud. Jeg er opptatt av at staten ikke betaler mer enn nødvendig for disse tjenestene. Jeg vil derfor ta opp med NSB om det er andre måter å foreta disse kjøpene på, herunder bruk av anbud.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Reglene er nok rimelig klar, og som jeg viste til, er busselskapet som trafikkerer ruten, et heleid datterselskap under NSB BA. Det som er interessant i denne sammenhengen, er å få en effektiv bruk av midlene som går til kjøp av tjenester. I den sammenheng er det også viktig å se på at vi bruker pengene riktig. Det jeg ser som en viktig oppgave for oss framover i sånne tilfeller, er at vi ser til at NSB, i den grad NSB ikke kan kjøre ruten med tog, finner de rimeligste, mest effektive og beste løsninger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Det er et mål for meg å få en mest mulig effektiv bruk av de midlene vi setter inn, også i forhold til kollektivtransport. Det er ønskelig at vi skal få gode løsninger for alle trafikanter, og at vi skal finne de mest miljøvennlige løsningene totalt sett.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Post- og teletilsynet har i lengre tid arbeidet med å tilrettelegge for konkurranse på nummeropplysningstjenester. Arbeidet har omfattet utlysning av nye numre, tilbaketrekning av Telenors numre 180 og 181, samt de mer praktiske sidene rundt tilgang til den informasjonen som er grunnlag for tjenestene. Ved tilretteleggelse for virksom konkurranse er det viktig at markedsaktørene får like vilkår. Det betyr bl.a. at aktørene skal ha lik tilgang til samme type numre. Post- og teletilsynet har i første omgang satt av en firesifret nummerserie som skal brukes til disse tjenestene. Telenor har, sammen med fem andre aktører, fått tildelt nye firesifrede nummer til bruk for nummeropplysningstjenestene. Post- og teletilsynet bestemte at de nye numrene kunne tas i bruk fra og med 15. februar 2002. Tilbaketrekningen av de tresifrede numrene 180 og 181 ble gjort for ikke å gi Telenor et konkurransemessig fortrinn. Telenor ble for øvrig allerede i august 2000 varslet om at 180 og 181 kunne bli trukket tilbake. Når det gjelder tidspunktet for tilbaketrekningen av 180 og 181, ble dette gjort ut fra både konkurransemessige og forbrukermessige hensyn. Fra et konkurransemessig synspunkt vil det være uheldig om opplysningstjenesten på 180 og 181 skulle være operativ parallelt med at nye tilbydere av nummeropplysningstjenesten startet opp sine virksomheter. Dette vil gjøre det vanskelig for disse å ta markedsandeler før konkurransen er reell. Post- og teletilsynet har gitt uttrykk for at de av den grunn mente det kunne være gunstig å trekke tilbake 180 og 181 samtidig. På den andre siden vil en for rask tilbaketrekning av disse numrene kunne oppleves som negativt for forbrukerne. Derfor vil det være mulig å bruke disse numrene ennå en stund framover. Det vil ivareta ikke minst det forbrukervennlige aspektet og kunne ha positive konsekvenser for sluttbrukeren. En normal konsekvens av konkurranse er at tjenestene blir rimeligere og/eller bedre. Jeg forventer at dette vil skje også ved innføring av konkurranse på nummeropplysningstjenestene. En umiddelbar konsekvens av innføringen av konkurranse er at det nå tilrettelegges for opplysningstjeneste på samisk. Andre land i EØS-området har gjort de samme vurderingene. Blant annet i Storbritannia er det gjort undersøkelser som viser at publikum ikke har vesentlige problemer med å tilpasse seg nye numre for opplysningstjenestene ganske raskt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Telenor vil fortsatt ha en opplysningstjeneste, og man kan allerede i dag ringe til den eksisterende nummeropplysningstjenesten og få vite hvilke nummer både nye og eksisterende opplysningstjenester vil ha og har. Så det er rimelig forbrukervennlig allerede pr. i dag. Det vil også, som jeg sa i svaret mitt i sted, være sånn at 180- og 181-numrene fortsatt vil være i bruk. Dette er et forsøk på og en måte å sikre at vi vil kunne få konkurranse og dermed bedre og/eller billigere tilbud på opplysningstjenester. Som jeg også nevnte, finnes det erfaringer fra andre land som sier at dette er en nyttig veg å gå.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-27:
Det er fortsatt slik at eksisterende opplysningstjenste vil fortsette, slik at det er mulig å ringe Telenors opplysningstjeneste i fortsettelsen. Fordi det har blitt konkurranse, skulle ikke det tilsi at den eksisterende opplysningstjenesten blir dårligere enn den er i dag. Tvert imot, når vi får konkurranse, vil det i seg selv være motivasjon til å innskjerpe at man gir gode opplysninger, at man gir riktige opplysninger, og at man er forbrukervennlig i den måten man legger opp tjenestene på. Det vil være viktig for de nye aktørene å vise for allerede eksisterende operatør at de er gode. Dette vil markedet ivareta selv, og enhver forbruker som ønsker å bruke Telenors opplysningstjeneste, vil kunne gjøre det i fortsettelsen.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-27:
«Som en følge av fergetrafikken mellom Moss og Horten gikk det i fjor 131 000 vogntog gjennom Moss sentrum. En del av dette er farlig gods. Ifølge Moss Avis 16. februar 2002 vil Bastø Fosen ikke rapportere hva slag farlig gods som blir fraktet med fergene. Moss kommune er avhengig av å få denne informasjonen for å lage en god beredskapsplan og være forberedt på krisehåndtering. Vil statsråden ta initiativ for å pålegge fergeselskapet å gi disse opplysningene til kommunen?»
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-27:
Dette var jo et svært positivt svar. Det er vel egentlig slik å forstå at Moss kommune i stor grad nå kan nyte godt av den holdning som statsråden her gir uttrykk for. Det er ikke tvil om at sentrum i Moss, med små arealer, kronglete veisystemer med rundkjøringer, lyskryss, bakker og smale veier, er et lite veivillig strøk. Her er det altså store muligheter for at det kan oppstå alvorlige krisetilfeller. Og når statsråden nå sier at det er vilje til å få fram faktisk informasjon som kan føre til at kommunen til enhver tid vet hva som ferdes gjennom byen, må situasjonen i denne saken sies å være løst. Jeg håper derfor at statsråden snarest mulig tar dette initiativet.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-27:
Bare helt til slutt: Jeg må si at jeg ble litt forundret da jeg leste om dette i avisen, for det er ikke tvil om at det er åpenhet og dette med føre var-prinsippet som må ligge til grunn når det gjelder denne type saker. Et godt samarbeid mellom trafikkselskapet Bastø Fosen og Moss kommune må jo være selve grunnpilaren i denne saken. Så igjen: Takk for et positivt svar, og jeg forventer at dette skjer omgående.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg må få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «På Gjøvikbanen er tog erstattet med buss på noen avganger(NSB BAs eget busselskap) (NSB BAs eget busselskap) Vil statsråden redegjøre for hvorfor disse bussavgangene ikke er lagt ut på anbud, og for hvor mye de statlige overføringene til NSB BA på disse bussrutene utgjør?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg takker for svaret. Jeg er fornøyd med at statsråden vil ta opp dette, slik at det kan gå ut på anbud. Men så refererer hun til at de har lov til å kjøpe busstjenester av sitt eget selskap. Da vil jeg vise til reglene om offentlige anskaffelser, og der står det at man har plikt til å «konkurranseutsette kjøp av transporttjenester». Det er da satt forskjellige beløpsgrenser, og «kjøp av tjenester for mellom 200 000 kroner og 1,6 mill. kr skal også konkurranseutsettes». Så står det videre på side 13 i «Veileder til forskrift om offentlige anskaffelser»: «For å omfattes av reglene kreves det for det første at organet tjener «allmennhetens behov».» Videre står det at «AS Vinmonopolet, NSB BA og Posten BA omfattes. Derimot vil Postbanken eller DNB ASA ikke omfattes.» Jeg vet ikke om statsråden og jeg da leser to forskjellige regler – eller hvordan er det?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg takker for svaret. Jeg var jo veldig fornøyd med at dette skulle gjøres. Nå var dette bare et eksempel når det gjelder Gjøvikbanen. Liknende er gjort på Dovrebanen og en hel del andre steder. Vil statsråden sørge for at dette blir gjort over hele landet, på hele linjenettet til NSB, og ikke bare på Gjøvikbanen?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I en overgangsperiode fram til 1. mai 2002 blir 180- og 181-numrene besvart, men man får ikke uoppfordret opplyse om bedriftens nye numre. Etter denne dato blir det tilfeldig i hvilken rekkefølge numrene på de nye operatørene leses opp. Oppslagene i avisene de siste dagene viser at de nye operatørene ikke sikrer forbrukerne full service. Hvorfor har Post- og teletilsynet lagt et så forsert tempo i avviklingen av 180- og 181-numrene?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er vel slik at Norge er det første landet, hvis vi tar som eksempel de landene vi sammenlikner oss med, som har gått inn på en sånn metode som vi nå snakker om. Jeg vil også påpeke at når nye markedsaktører skal inn på markedet, er det rart at man må trekke tilbake disse numrene for at andre skal kunne komme inn. Jeg spør statsråden: Er det like vilkår? Nå skal dette inn på en telefonsvarer som skal gi opplysninger om alle disse numrene, og Telenors opplysningstjeneste kan ikke nås eksplisitt. Det vil bli en tilfeldig rekkefølge. Det er også sånn at dette er distriktsarbeidsplasser. Jeg spør statsråden: Går man nå bort fra at dette er viktige distriktsarbeidsplasser?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er ikke noen som er uenig i at vi skal ha rimeligere og bedre tjenester, men det er ikke sikkert at det er det vi får. Vi har allerede hørt at det er veldig store problemer med de nye aktørene for å kunne gi tilfredsstillende opplysninger. Dette kan føre til kvalitetspress og miskreditt for hele tjenesten. Nye operatører får markedsandeler på andre vilkår enn kvalitet, service og pris. Brukerne får ikke den tjenesten som de har etterspurt og betalt for. Nummerendring og lydbånd kan også medføre store problemer for folk som trenger hjelp. Da vil jeg spørre statsråden: Har statsråden vurdert mulige konsekvenser dette kan ha for brukerne? Og hva vil statsråden foreta seg for å sikre at forbrukerne fortsatt blir sikret full service og kvalitet på tjenesten?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg vil stille følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: ««Vi må gi økonomiske rammer som ikke gjør det mulig for de minste kommunene å være selvforsynte på alle områder», uttaler statsråd Norman ifølgje Bergens Tidende. Kva for tiltak er det som skal setjast i verk for å ramme kommunane?»
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg takkar statsråden for svaret, og konstaterer at statsråd Solberg i det minste har eit noko meir nyansert syn på rolla til dei minste kommunane enn det statsråd Norman har gitt uttrykk for. Statsråd Norman utdjupa synspunktet sitt i eit intervju i Nationen for 21. februar i år. Der står det: «Det jeg har sagt er at vi skal lage et inntektssystem som er slik at de minste kommunene ikke kan klare seg på egenhånd hvis de fortsatt tar sikte på å være selvforsynt med alle tjenester.» Spørsmålet mitt til statsråd Solberg blir derfor: Deler ho det synet som regjeringskollega Norman har gitt uttrykk for?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-02-27:
Eg takkar for svaret frå statsråden. Eg konstaterer at statsråd Solberg vil ha færre kommunar, men ikkje bruke tvang for å oppnå dette, mens regjeringskollega Norman vil bruke tunge økonomiske verkemiddel for å få dette til. Eg legg òg merke til at statsråd Solberg gjer så godt ho kan for å dempe verknadene av statsråd Norman sine utsegner. Eg vil seie det slik: Det statsråd Norman har sagt, kan ikkje bli forstått på annan måte enn at han vil tvinge kommunane til samanslåing ved hjelp av økonomiske verkemiddel.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Gjennom Sem-erklæringen har Regjeringen forpliktet seg til en styrking av kommuneøkonomien. Dette vil komme alle kommuner til gode. Inntektssystemet vil sørge for en rettferdig fordeling av midlene som blir tilført kommunesektoren. Forskjellene mellom landets kommuner er til dels store når det gjelder bl.a. befolkningssammensetning og størrelse. I dag får kommunene gjennom utgiftsutjevningen full kompensasjon for kostnader knyttet til kommunestørrelse. Gjennom basistillegget får små kommuner kompensert for at de har høyere administrasjonsutgifter pr. innbygger enn større kommuner. Oslo og Utsira representerer her hvert sitt ytterpunkt. Mens Oslo får 11 kr pr. innbygger i basistillegg, får Utsira 23 784 kr pr. innbygger. Inntektssystemutvalget pekte på at basistillegget kan svekke kommunenes insentiver til å utnytte stordriftsfordeler gjennom frivillige kommunesammenslutninger. Årsaken til dette er at deler av en eventuell kostnadsgevinst trekkes inn av staten i form av redusert utgiftsutjevnende tilskudd. For å motvirke at kommuner som slutter seg sammen skal få et inntektstap, er det fra og med i år innført et eget inndelingstilskudd i inntektssystemet. Kommuner som slutter seg sammen, vil motta inndelingstilskudd i ti år. Jeg mener kommunene generelt bør samarbeide mer, og at en del kommuner bør slutte seg sammen for at de i fremtiden skal være i stand til å tilby innbyggerne det tjenestetilbudet de etterspør. Bakgrunnen for dette er ikke først og fremst økonomisk, men et svar på de utfordringene mer krevende brukere har, og kommunenes evne til å tiltrekke seg kompetent arbeidskraft. Jeg har imidlertid ingen tro på at tvangssammenslutninger er veien å gå. Initiativet må komme fra lokalt hold. Det foreligger fra Regjeringens side ingen planer om å endre prinsippene for utgiftsutjevning. Regionaltilskuddet, som bidrar til å legge forutsetningen til rette for at utkantkommuner skal ha et høyt nivå på det kommunale tjenestetilbudet, skal dessuten videreføres. Distriktskommunene vil derfor også i fremtiden være økonomisk i stand til å utføre sine oppgaver. Kommunene må imidlertid være i stand til å omstille og utvikle seg for å kunne levere et bedre tjenestetilbud til brukerne. Kommuner som er kommet i en vanskelig økonomisk situasjon og ber om ekstra skjønnstilskudd, må stilles overfor sterkere krav om å vurdere nødvendige omstillingstiltak, herunder samarbeid med nabokommunene eller kommunesammenslåing, før det fra statens side blir aktuelt å gå inn med f.eks. ekstra skjønnstilskudd. Utviklingen i krav til arbeidsmiljø og utfordringer for de ansatte, samt kravene brukerne vil stille til bl.a. kompetanse og kvalitet i offentlig saksbehandling og tjenester, vil gjøre det vanskelig for små kommuner å være selvforsynte på alle områder. Derfor må de samarbeide. Vi kan ikke gjennom kommuneøkonomien kompensere for dette. Det settes ikke i verk nye tiltak overfor de minste kommunene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Mitt synspunkt er at vi skal ha et inntektssystem som er basert på objektive kriterier. Det betyr ikke at vi skal gjøre endringer i de elementene som eksisterer i dag, med unntak av det som fremgår av Sem-erklæringen, nemlig av vi skal gjøre noe med terskelvirkningene på regionaltilskuddet, som er et annet problemområde. Men det som understrekes, hvor jeg ville valgt en annen måte å formulere meg på enn det Victor Norman har gjort, er nemlig at det er drivkreftene på andre sider i forhold til kommuneøkonomi og kommunenes tjenestetilbud som kommer til å gjøre det vanskelig for en del av de mindre kommunene å løse oppgavene sine i fremtiden, og at det derfor er et behov for at de samarbeider. Det er ikke noe vi aktivt skal medvirke til gjennom endringer i inntektssystemet, men vi skal heller ikke motvirke det gjennom utformingen av inntektssystemet, for vi mener at kommunene må samarbeide for å gi best mulige løsninger til brukerne. Utfordringene for å få best mulige løsninger for brukerne vil i dag være vanskelig for små kommuner, for det dreier seg om å tiltrekke seg kompetent arbeidskraft.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Jeg tror ikke det er noen uenighet mellom meg og arbeids- og administrasjonsministeren om behovet for at vi får bedre samarbeid mellom kommunene. Vi har valgt en noe ulik måte å formulere på hva utfordringene er, og hvordan man skal løse dem. Men det er enighet i Regjeringen om at vi skal ha et inntektssystem som er objektivt, for det gir oss en best mulig drivkraft med hensyn til at både store og små kommuner skal drive all sin tjenesteproduksjon på en effektiv måte, for da sitter de igjen med gevinsten av den effektiviseringen de gjør. Det vil også de små kommunene gjøre, ved at de finner frem til bedre og mer effektive måter å samarbeide med andre kommuner på. Da får de rom til å løse andre oppgaver fordi man har en mer effektiv drift. Så er vi også enige om at vi skal ha tunge økonomiske virkemidler for å få det til. Det er faktisk sånn at Arbeiderpartiet og Høyre har vært enige om det tyngste økonomiske virkemidlet, nemlig inndelingstilskuddet, som gjør at man vil sitte med en langt større gevinst gjen-nom f.eks. en sammenslutning de ti første årene enn det man hadde med det tidligere økonomiske opplegget.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Et hovedprinsipp for Regjeringens modernisering av offentlig sektor er at oppgaver og ansvar skal legges nærmest mulig dem det gjelder. Det er viktig både av hensyn til lokaldemokratiet og for å fremme en effektiv oppgaveløsning. I tråd med Sem-erklæringen har Regjeringen derfor foretatt en grundig vurdering av de oppgaver som ved behandling av St.meld. nr. 31 for 2000-2001 ble planlagt lagt til fylkeskommunen. Etter Regjeringens vurdering viser denne gjennomgangen at det er rom for å desentralisere betydelig flere miljø- og landbruksoppgaver til kommunene. Oppgavene som ligger igjen hos fylkesmannen etter at kommunene har fått flere oppgaver, vil i stor grad være myndighetsutøving, f.eks. behandling av konsesjonssøknader, tilsyn og klage, tilskuddsforvaltning og oppgaver hvor nasjonale helhetsgrep er nødvendig. Oppgavenes karakter, hvor kravet til likhet og rettssikkerhet er stort, ville gi fylkeskommunene lite handlingsrom til å drive politikk. I stedet ville fylkeskommunen bli en forvalter av statlig myndighet og en overkommune overfor kommunene. Det ville kunne legge grunnlaget for konflikter mellom folkevalgte organer i kommuner og fylker, og dermed svekke det kommunale folkestyret. Regjeringen ønsker at fylkeskommunen skal være en partner og ressurs i det regionale utviklingsarbeidet. Regjeringen vil derfor gi fylkeskommunen økt ansvar for og myndighet over midler som har betydning for regional utvikling. I første omgang gis fylkeskommunen økt myndighet i forvaltningen av distrikts- og regionalpolitiske virkemidler. Samtidig vurderes ytterligere desentralisering av økonomiske virkemidler til fylkeskommunene på andre områder. Jeg mener en slik desentralisering av økonomiske virkemidler er langt viktigere for å styrke fylkeskommunen som utviklingsaktør enn å overføre ansvaret for regionale miljø- og landbruksoppgaver, hvor mulighetene til å gi fylkeskommunen handlingsrom er begrenset, dersom vi skal ha en nasjonal miljø- og landbrukspolitikk, noe jeg alltid har trodd Senterpartiet la stor vekt på. Med de økonomiske virkemidler som nå stilles til rådighet for fylkeskommunen og gjennom den rollen fylkeskommunen allerede har som planmyndighet, vil fylkeskommunen gis rammebetingelser til å bli en partner og en ressurs i regionalt utviklingsarbeid. Hvorvidt fylkeskommunene faktisk vil bli det fremover, avhenger imidlertid av at fylkeskommunen klarer å fylle partnerskapsrollen og bli en god og inkluderende samarbeidspartner for kommunene, næringslivet og virkemiddelapparatet. Jeg har en visjon ikke bare for fylkeskommunen, men for hele den offentlige sektor: Det er mer lokalt selvstyre, klarere rollefordeling mellom stat, fylke og kommune og ikke minst en offentlig sektor som er organisert rettet mot behovene til brukerne av tjenestene. De forslag Regjeringen vil komme til Stortinget med i april, vil bidra til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Den politikken jeg har redegjort for, er en politikk som hele Regjeringen står bak, som er en vurdering av ulike sider ved fylkeskommunens arbeid og oppgaver og vurdering av oppgaver innenfor miljø og landbruk. Det er fortsatt flere elementer knyttet til fylkeskommunene som ikke er avklart, og flere av disse elementene har Stortinget selv bedt om blir utredet. Det er spørsmål knyttet til rus, spørsmål knyttet til barnevern, og det er spørsmål knyttet til tannhelsetjeneste. Ved Stortingets behandling av flyttingen av den store helsereformen var Stortinget faktisk opptatt av disse tre temaene og av at man måtte foreta en vurdering av plasseringen. Dette jobber Regjeringen videre med. Så har Stortinget bedt om en vurdering av en todeling av veinettet. Her har man en utredning som er gjort av Vegdirektoratet, og som ikke har vært politisk behandlet i Regjeringen, men den er nå ute på en høringsrunde og vil komme til regjeringsbehandling på et gitt tidspunkt. Men jeg minner om at det er Stortinget som også på det området har bedt om at denne todelingen av veinettet faktisk skal foretas. Det eneste området som i og for seg har vært nytt, er at vi har følt behov for å gå grundigere gjennom miljø- og landbruksavdelingene og flyttingen av dem.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
For det første har vi ikke sagt at vi skal flytte ansvaret for kollektivtrafikken eller for den videregående skolen fra fylkeskommunene. Vi har et regjeringsarbeid knyttet til dette og vil om ca. en måned komme til Stortinget med en ny melding om oppgavefordeling. Som sagt ønsker vi at man åpner for forsøk med differensiert oppgaveløsning. I utgangspunktet bør alle parter være enig i forslagene om differensierte oppgaveløsninger, men det vil være interessant å vurdere enkeltstående andre organisasjonstyper. Blant annet vil jeg vise til det Kristin Clemet svarte tidligere i denne spørretimen på et spørsmål fra en annen senterpartist, at hvis det kan legges frem dokumentasjon på – eller forslag om – organiseringer som virkelig gir en bedre skole, eller som tenderer til det, burde vi ikke stenge for dette. Forvaltningsnivået er vel ikke viktigere enn å prøve ut en reform som kan gi oss en bedre skole – dersom vi samlet er enige om at vi skal ha bedre tjenester.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
SVs engasjement for prosessindustrien er av ny dato. Jeg vil si at de generelle rammebetingelsene som SV over mange år har foreslått å gi denne type næring, ville ha ført til at mange av disse arbeidsplassene allerede ville ha vært nedlagt. Vi har en stor utfordring når det gjelder deler av smelteverksindustrien i mange deler av Norge i dag. Vi har mange ensidige industriområder som har problemer knyttet til disse forholdene. Jeg har sagt i mitt svar at vi vurderer miljøgevinstene i forhold til spørsmålet om tiltak før 2005, og om gevinstene ved det vil være så store at det begrunner et offentlig engasjement for å få til denne omstillingen. Men det må være forholdsmessighet mellom hvor mye penger man setter inn på tiltak, og hva man får av en miljøgevinst. Og det trenger vi å gå nærmere gjennom. Så lenge vi ikke har noen spesiell ordning for å gi støtte til denne typen tiltak over statsbudsjettet, vil det også være en sak som vi må komme tilbake til Stortinget med, hvis Regjeringen skulle finne frem til at dette var et særlig tiltak.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Vi har tilført Indre Hardanger ca. 20 statlige arbeidsplasser ved at vi har sagt at panteregisteret skal etableres i Ullensvang, en ganske stor etablering av arbeidsplasser i forhold til hvor mange arbeidsplasser staten faktisk oppretter utenom Oslo-området. Når det gjelder spørsmålet om modellen og hele flyttingen av dette registeret, så var det basert på en modell som betød at meglerne og bankene skulle ta en del av arbeidet, noe de selv har gitt beskjed om i de innspillene som har kommet, ikke er aktuelt for dem. Derfor har Regjeringen på dette tidspunktet – selv om vi ikke har ferdigbehandlet alle delene av det – sett det som vanskelig å implementere hele den modellen som lå til grunn for Hardangerregisteret. Jeg synes det er vanskelig å si at en modell som er utformet, skal plasseres der, hvis det ikke blir en kostnadseffektiv løsning. Modellen, som opprinnelig var foreslått der, var en kostnadseffektiv løsning, men et ganske vesentlig element i modellen har ramlet ut, og da vil andre modeller å løse dette på fremstå som den riktige, kostnadseffektive løsningen. Derfor har vi sett at det er viktig å opprettholde noe av overføringen, bl.a. panteregisteret, til Ullensvang kommune.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Byggesaksgebyrer er i stor grad underlagt kommunenes egen myndighet. Plan- og bygningsloven § 109 gir kommunene hjemmel til å kreve gebyr for arbeid som det etter plan- og bygningsloven påhviler dem å utføre. En forutsetning for disse gebyrene er at de ikke skal overskride selvkost. Her kan det imidlertid legges inn administrative kostnader, men utenforliggende utgifter kan ikke regnes inn. Kommunene kan altså selv velge om de vil kreve gebyr eller ikke, og de kan selv bestemme størrelsen på gebyrene innenfor rammen av selvkost. Dette gjelder også godkjenning av de forskjellige ansvarlige foretak, som regnes som en del av byggesaksbehandlingen. Kommunaldepartementet har laget en veileder om beregning av selvkost, og Kommunenes Sentralforbund har utarbeidet et «normalregulativ» som utgangspunkt for hva kommunene kan ta gebyr for. Satsene må kommunene som nevnt bestemme selv. Dersom en utbygger mener at gebyret overskrider selvkost eller er ulovlig av andre grunner, kan han klage til fylkesmannen, på samme måte som han kan klage på andre kommunale vedtak etter plan- og bygningsloven. Fylkesmannen kan også vurdere regulativenes lovlighet i sin såkalte lovlighetskontroll etter kommuneloven § 59. Fra Kommunal- og regionaldepartementets side arbeider vi for tiden aktivt med forenkling og standardisering av den kommunale byggesaksbehandlingen. Det er f.eks. et forslag ute til høring akkurat nå om innføring av tidsfrister og en del andre forslag til forenkling. Det arbeides aktivt med forenkling av skjemaer og dokumentasjonskrav. Det arbeides også med innføring av elektronisk saksbehandling. I tillegg vil jeg i løpet av kort tid nedsette et lovutvalg som skal gå gjennom hele byggesaksdelen av plan- og bygningslovgivningen med sikte på forbedringer og forenklinger. Dette utvalget skal dessuten samarbeide med Planlovutvalget for å få et helhetlig grep. Meningen med det aktive utviklingsarbeidet som gjøres av departementet, kommuner, bransjer og standardiseringen er altså at kommunene gjennomfører en så enkel og rasjonell saksbehandling som mulig. På den måten vil også saksbehandlingen kunne bli billigere, og selvkost vil derfor kunne bli mindre enn det det er i dag. Fastsettelse av satsene innenfor denne rammen vil imidlertid fortsatt være kommunenes eget ansvar. Når det gjelder spørsmålets del om når det vil bli lagt frem forslag til endringer i plan- og bygningsloven, er som sagt et forslag til endringer ute på høring. Etter de meldinger vi har lagt frem for Stortinget, vil vi i juni måned kunne fremme en odelstingsproposisjon som gjennomgår de forenklingene som vi så langt har klarert. I tillegg vil det komme ytterligere forenklinger etter hvert. Men en del av den store gjennomgangen av evalueringen av plan- og bygningsloven, og spesielt byggesaksreformen, vil gjenstå til det utvalget som nå blir nedsatt, som også vil få i oppgave å se om det er større grep som må gjøres etter byggesaksreformen for å få et enklere lovverk.