Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Når det er snakk om pliktsystemet for torsketrålere, hersker det ofte misoppfatninger om hva pliktene er, og hva pliktene ikke er. Jeg vil derfor innledningsvis si noen ord om dem. Tilbudsplikten er plikt til å tilby fisk tilgodesett anlegg eller regioner i Nord-Norge. Hvilke bedrifter eller hvilke geografiske områder som er tilgodesett, framgår av de individuelle konsesjonsvilkårene. Det er tilbudsplikt knyttet til 46,5 av i alt 87,9 kvotefaktorer i torsketrålgruppen, altså om lag halvparten av faktorene i denne gruppen. Torsketrålgruppen er en del av de norske torskekvotene i fisket etter torsk nord for 62 grader nord og er litt mindre enn en tredjedel av de totale kvotene, og det er altså knyttet tilbudsplikt til omtrent en sjettedel av norske torskekvoter. Bearbeidingsplikten gir dem pålegg om å foredle fisk, fangst av torsk, som er kjøpt under tilbudsplikten. Denne plikten pålegger fiskeindustrien, fiskeribedrifter som kjøper fangst i medhold av tilbudsplikten, å bearbeide minst 70 pst. av torskefangstene før videresalg. Plikten ligger på anleggene som kjøper fisk tilbudt gjennom tilbudsplikten, og torsketrålrederne har altså ikke bearbeidingsplikt. Aktivitetsplikten derimot gir et pålegg om at bedrifter må opprettholde en viss foredlingsaktivitet ved bestemte fiskeindustrianlegg. Det er per i dag ett selskap, og det er Havfisk AS, som er pålagt vilkår om aktivitet gjennom ulike datterselskap. Selskapet disponerer om lag 30 kvotefaktorer i torsketrålgruppen, dvs. en tredjedel av torsketrålgruppens kvoteandeler. Representantenes forslag ville medføre en betydelig omfordeling fra torsketrålgruppen til kystflåten. En så omfattende omfordeling som representantforslaget legger opp til, er i strid med den brede fiskeripolitiske enigheten om å holde fast på en differensiert struktur på fiskeflåten. Jeg er derfor glad for at næringskomiteens flertall tilrår Stortinget å forkaste forslaget. Torsketrålflåten er blant de mest effektive og lønnsomme fartøygruppene i fiskeflåten og bidrar til gode og trygge arbeidsplasser både om bord i fartøy og i fiskeindustrien. Torsketrålerne fisker i all hovedsak utenfor hovedsesongen, og omfordeling til kystflåten vil sannsynligvis føre til en intensivering av sesongfisket, siden kystflåten ikke kan fiske så langt ute som havfiskeflåten, der fisken er utenfor hovedsesongen. I 2016 ble f.eks. nær 80 pst. av kystflåtens fangst av torsk landet i de fire første månedene av året. Den tilsvarende andelen for trålgruppen var 27 pst. Forsterkede sesongsvingninger vil utgjøre en ulempe for industrien, som er avhengig av leveranser for å sikre sysselsetting over en større del av året. Det kan også føre til en kraftigere beskatning av truede kysttorskebestander. Jeg mener at forslagene strider mot den brede fiskeripolitiske enigheten om å holde fast på en differensiert fiskeflåte. Det er viktig å ha en variert struktur i flåten, med både små fartøy, som fortrinnsvis fisker kystnært, og større fartøy, som kan fiske gjennom større deler av året og lenger ute. Spørsmålet om torsketrålernes plikter er en krevende sak som det knytter seg mye politisk oppmerksomhet rundt. Selv om de fleste er enige om at pliktene ikke fungerer etter hensikten, er det vanskelig å bli enige om hva som er en bedre løsning. I Granavolden-plattformen viser regjeringen til at vi vil rydde opp i uheldige sider ved pliktsystemet, og regjeringen legger opp til å komme tilbake til Stortinget på egnet måte for å følge opp dette punktet. Jeg er tilfreds med at næringskomiteen tilrår Stortinget å forkaste representantenes forslag, og slutter meg til komiteens råd.