Siri A. Meling (Høyre), 2001-12-07:
Vi har i alle generasjoner levd av og med havet. I tidligere tider var havet et spiskammer og representerte en god attåtnæring for mange husholdninger langs kysten, ofte i kombinasjon med jordbruk. I dagens foredlede utgave av vårt land fremstår Norge med sine store olje- og gassreserver som en av verdens fremste energileverandører. Vi er videre en av de største fiskerinasjoner, både gjennom fisk fanget i havet og gjennom en stadig økende havbruksaktivitet. I tillegg er vi ikke minst en av verdens dominerende sjøfartsnasjoner – alt dette med utgangspunkt i vår beliggenhet ved havet. Derfor er det viktig og riktig at Samarbeidsregjeringen fokuserer sterkt på et rent og rikt havmiljø. Spesielt er Norge som fiskerinasjon avhengig av både renhet og rikdom i havmassene. Norsk sjømat har renhet som et av sine viktigste kjennetegn og et varemerke i konkurranse med andre lands produkter. Som følge av bl.a. dyresykdommer i Europa er forbrukernes bevissthet rundt renhet og matsikkerhet økt kraftig. Dette tjener interessene til oss som fiskerinasjon. I dag er renheten og vårt biologiske mangfold i havet truet fra flere hold. Skipsuhell langs kysten minner oss stadig om vår egen sårbarhet. Navn som «Green Ålesund» og «John R.» gir påminnelser om dette, for ikke å snakke om den russiske tankeren «Kaliningrad», som i begynnelsen av juli i år drev relativt ukontrollert utenfor kysten av Troms med 17 500 tonn råolje om bord. Sårbarheten vises også i vår egen avhengighet av andre lands politikk. Deres beslutninger får innflytelse på våre havområder – på vårt biologiske mangfold og renheten. Kikker vi mot nord, kan nevnes den russiske statsdumaen som har gitt klarsignal for import av atomavfall til sitt behandlingsanlegg i Majak. Sannsynligvis vil denne ruten for import av atomavfall gå langs norskekysten. Om relativt kort tid kan Barentshavet møte en ny miljøtrussel, nemlig skytteltrafikk av isgående tankskip som frakter olje fra de rike feltene i Timan Pechora til en omlastningsterminal tett ved norskegrensen. Oljen vil trolig bli lastet over på supertankere før den går videre langs norskekysten. Vender vi blikket mot sør, ser vi trusselen fra atomgjenvinningsanlegget i Sellafield og utslipp av technetium fra disse anleggene. Dessverre er det vitenskapelig påvist en sterk økning i radioaktiviteten i sjøvann, tang og skalldyr langs norskekysten. Konsentrasjonen av radioaktive stoffer øker oppover i næringskjeden, og på lang sikt kan denne utviklingen være svært ødeleggende for fiskerinæringen i Norge. Samarbeidsregjeringen viser i sitt budsjett at de tar arbeidet med en større fokusering på et rent og rikt havmiljø på alvor. Det vises bl.a. gjennom økt bevilgning til miljøovervåking og miljødata i forhold til radioaktiv forurensingøkt bevilgning til konsekvensutredning av petroleumsvirksomhet i de nordlige havområderøkt bevilgning til oljevernberedskapen I tillegg er det et viktig og sterkt signal Samarbeidsregjeringen gir når de klart uttrykker at sjøkartsiden skal skjermes for kuttene innenfor Statens kartverk – nettopp for ikke å forsinke prosessen med å digitalisere sjøkart, med tanke på sikkerheten langs norskekysten. Til slutt kan nevnes den varslede havmeldingen, hvor konfliktlinjene mellom olje og fisk blir en hovedsak. Med en slik melding blir Norge det første landet som noen gang foretar en helhetlig gjennomgang av havmiljøet. Samarbeidsregjeringen har uttrykt at det skal satses på arbeidet for et rent og rikt havmiljø. Dette års budsjett viser ikke bare vilje, men også aktiv handling i forhold til å arbeide mot disse målene.