Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-02-05:
Ja, både sikkerhet og styresett er avgjørende for Afghanistan. Jeg vil i mitt innlegg vektlegge den sivile innsatsen som må til i Afghanistan. Det er en vital del av den internasjonale innsatsen i landet. Uten at det gjøres betydelige framskritt på dette området, vil utsiktene til å lykkes i Afghanistan svekkes betydelig. Helsesituasjonen i Afghanistan var blant de dårligste i verden selv før den sovjetiske invasjonen i 1979. Afghanistan er nå et av verdens fattigste land, og behovet for primær og sekundær helsehjelp er fortsatt kritisk. De store helseproblemene og mangelen på kyndig helsepersonell og et tilfredsstillende helsetilbud er en av grunnene til at forventet levealder er på bare 42 år. Jeg er derfor glad for at Norge trapper opp den sivile innsatsen, til 750 mill. kr i år. Den vil da være på samme nivå som den militære innsatsen, noe som bør sende et viktig signal. I dag yter det internasjonale samfunn totalt sett elleve ganger mer til den militære innsatsen enn til den sivile, noe jeg mener er en gal prioritering. Jeg støtter derfor Regjeringens arbeid for å få andre land til å gi mer til den sivile innsatsen. Jeg er ikke blant dem som bare vil svartmale situasjonen i Afghanistan. Det er gjort betydelige framskritt på enkelte områder. Det er blitt nevnt tidligere: Om lag 5 millioner flyktninger er vendt hjem - et stort antall. Videre er skoledekningen blitt betydelig bedre, også for jenter. Over 80 pst. av befolkningen har nå tilgang på helsetjenester. Her kan nevnes at 90 pst. av alle barn har fått poliovaksine, og at barnedødeligheten har gått ned med 25 pst. siden 2001. Det hører også med å nevne at vi har sett framgang på utviklingsområdet, hvor prosjekter innen infrastruktur og utvikling på landsbygda har gitt gode resultater. Men mye gjenstår. For å komme videre kreves foruten økt satsing på sivile tiltak en betydelig sterkere koordinering av denne innsatsen enn det vi har sett fram til nå. Ulike donorland må i større grad samarbeide. I dag er det for mye av at de enkelte donorland kjører sine opplegg på sin måte i sine områder. En rekke ulike ikke-statlige bistandsaktører på bakken bidrar til å fragmentere dette bildet ytterligere. Dette medfører en omfattende ineffektivitet innen betydelige deler av den sivile innsatsen. Her er det et stort potensial for forbedring. Videre er det viktig at afghanske myndigheter får mer styring over den sivile innsatsen. I dag er det donorene som styrer ganske mye. De engasjerer mange konsulenter som i liten grad involverer afghanere eller trekker på deres kompetanse. Afghanere bør, som også ministeren har sagt, i større grad få eierskap til sin egen utvikling, og afghanske myndigheter bør i større grad få æren for de positive resultatene som oppnås. Dette vil bygge opp deres anseelse i befolkningen, noe som vil bidra til å fremme stabilitet. Jeg vil spesielt peke på nødvendigheten av å øke innsatsen for afghanske kvinner og at likestilling skal bedre deres deltakelse i økonomiske og politiske prosesser i Afghanistan. Jeg vil til slutt peke på en stor humanitær utfordring som Afghanistan og mange andre fattige land står overfor. Det gjelder økende matvarepriser på verdensmarkedet. Økt etterspørsel i bl.a. Kina, økt bruk at matplanter til biodrivstoff og en dårlig innhøsting har drevet prisene oppover. Prisen på hvete på verdensmarkedet har f.eks. økt med nesten 100 pst. det siste året. Dette rammer Afghanistan spesielt hardt, da brød er en viktig del av kostholdet for mange afghanere. Ifølge Verdens Matvareprogram står nå 1,3 millioner afghanere svært utsatt til med hensyn til matsikkerhet. Mange flere kan bli drevet inn i denne gruppen. Helt til slutt vil jeg understreke at den humanitære situasjonen er en av de virkelig kritiske faktorene i Afghanistan. Forverres den humanitære situasjonen, eller hvis det blir en humanitær krise, vil dette sende mange afghanere i armene på Taliban. Afghanere har levd med krig og uro i flere tiår. De må nå se og erfare at det internasjonale samfunn ikke bare er ute etter å knekke Taliban, men å lindre nød og gjenreise landet. For Venstre er dette en solidaritetsaksjon.