trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-07:
Matvaresikkerhet og produkter fra landbruket av høy kvalitet har med rette fått økt fokus den siste tiden. Det er registrert økt etterspørsel fra forbrukernes side etter trygge kvalitetsprodukter med særpreg. Denne etterspørselen vil øke under forutsetning av at de rette grepene og de rette initiativene blir tatt. Maten som omsettes i Norge, skal være trygg. Kravet om stadig billigere mat må ikke imøtekommes på bekostning av kravet til trygg mat som produseres på en miljømessig og bærekraftig måte. Dette innbefatter også strenge krav til dyrevelferd. Både tradisjonelt landbruk og økologisk landbruk må selvfølgelig tilfredsstille disse kravene. Dyresykdommer i en rekke land på kontinentet har ført til en dreining av fokus i landbrukspolitikken fra lavest mulig pris til sunn og god mat som forbrukerne har tillit til. Dette bør også være en påminnelse for norsk landbrukspolitikk, med det som konsekvens at fokuset på billigst mulig mat bør tones noe ned. For sterkt fokus på billigst mulig mat lar seg vanskelig kombinere med produksjon av mat av høy kvalitet som er helsemessig sunn, og en god dyrehelse. Vi har en god situasjon med hensyn til matvaresikkerhet i norsk landbruk i dag, og vi må legge til rette for og ta vare på og sikre den også i framtiden. «Den noe negative beskrivelsen» som forslagsstillerne har i sin innledning, kan tolkes på ulike måter, men det er vel mer et signal om at en skal være føre var enn en beskrivelse av nåværende situasjon. Et godt tiltak som det er store forventninger til, er verdiskapingsprogrammet. Dette skal være med og bidra til at det utvikles spesialiserte matvarer av høy kvalitet for salg i markeder med høy betalingsvillighet, som bidrar til økt verdiskaping for primærprodusentene. Jeg er glad for at flertallet i komiteen er enig med forslagsstillerne i at det er viktig med økt nisjeproduksjon, at politikken må fremme en slik produksjon, og at det er viktig med samarbeid mellom forsknings- og utviklingsinstitusjonene og landbrukets egne bedrifter. I den forbindelse er det også viktig med god samkjøring av de ressursene som i dag er øremerket utvikling av konkurransedyktige landbruksprodukter, norsk matkultur og matvaresikkerhet. Flertallet er enig i at det er viktig med samordning av ressursene til de ulike aktørene. Dette er forslagsstillerne godt fornøyd med. Flertallet ber også Regjeringen informere Stortinget på en hensiktsmessig måte om framdriften av samordningen, og det har jeg tillit til vil bli gjort på en god måte, som et reelt grunnlag for diskusjon i disse sakene. Dermed er intensjonene i forslaget ivaretatt. Til slutt tillater jeg meg å fremme det mindretallsforslaget som står i innstillingen, og ber om støtte til det. Etter det jeg har registrert ved signal til meg, vil også SV støtte forslaget. Flere er velkommen etter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
I forslaget fra representantene Terje Johansen og Leif Helge Kongshaug er det satt et kritisk lys på utviklingen av norsk matkultur, og det hevdes at fokus på pris og volum har ført til svekket norsk matkultur og dårligere produktkvalitet. Jeg er ikke enig i denne beskrivelsen, og kan heller ikke se at det er grunnlag for å si at utviklingen de siste årene har svekket garantien for at den maten vi spiser, er ren og trygg. Tvert imot vil jeg hevde at Norge er et foregangsland når det gjelder ren og sikker kvalitetsmat. Det er med tilfredshet jeg registrerer at flertallet i næringskomiteen deler mitt syn på dette. Når forslagsstillerne etterlyser et nytt program for å bidra til å utvikle norske konkurransedyktige landbruksprodukter med særpreg og høy kvalitet, vil jeg peke på at det er nettopp det Regjeringen har gjort. Verdiskapingsprogrammet for norsk matproduksjon ble etablert ved årsskiftet, og hovedmålet med programmet er å bidra til høyere verdiskaping både innen primærproduksjon og foredling gjennom å utnytte markedsmulighetene bedre. Hovedstrategien i programmets første fase er følgende: «Verdiskapingsprogrammet skal legge til rette for primærprodusenter og næringsmiddelbedrifter som utvikler spesialiserte matvarer av høy kvalitet for salg i markeder med høy betalingsvillighet og som bidrar til økt verdiskaping for primærprodusentene.» Ved etableringen av verdiskapingsprogrammet for norsk matproduksjon ble også programmene/aktørene innenfor Konkurransestrategier for norsk mat en del av dette programmet. Konkurransestrategiene skal tilpasses verdiskapingsprogrammets strategi, og det legges opp til en evaluering av konkurransestrategiene i forkant av jordbruksforhandlingene 2002. Med denne satsingen legger Regjeringen til grunn at virkemiddelapparatet skal ha en felles forståelse og strategi for hvordan den norske landbruksproduksjonen i større grad kan gjøres konkurransedyktig med utgangspunkt i en differensiert markedsstrategi. Etableringen av verdiskapingsprogrammet og samordningen med konkurransestrategiene bør bidra til positive synergieffekter, og det er noe av det som blir kontinuerlig vurdert i forbindelse med den videre utviklingen av en mer konkurransedyktig norsk landbruksproduksjon. Jeg registrerer at flertallet i næringskomiteen er enig i dette, og Regjeringen vil i det videre arbeidet informere Stortinget på en hensiktsmessig måte om framdriften.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-06-07:
Jeg skal bare varsle stemmegivningen fra Kystpartiet. Vi skal stemme for forslag nr. 1, mot forslag nr. 2, mot forslag nr. 3, for forslag nr. 4 og mot forslag nr. 5.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Eg stemde feil. Eg skulle ha stemt for innstillinga.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg foreslår Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-02-07:
Jeg tillater meg å fremme et Dokument nr. 8-forslag om etter- og videreutdanning av håndverkere innen bygningsbevaring.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-02-07:
Det er med glede jeg konstaterer at mange skoler står i kø for å ta i bruk nye læringsmetoder og søker midler for å prøve ut andre måter å organisere klasser og grupper på. Jeg viser her til Norsk Skoleblad, som i sitt siste nummer har en større reportasje om emnet. Det var sentrumsregjeringen som tok tak i og løste opp de strenge og sentralistiske læreplanene, slik at det nå er gitt rom for et mer fleksibelt valg av lærestoff og å kunne se flere trinn under ett med hensyn til måloppnåelse m.v. Læreplan 97 var for stram i forhold til lærernes selvstendige vurderinger og profesjonalitet. Mange følte seg i en pedagogisk tvangstrøye. Dette ble heldigvis myket opp i ny forskrift til læreplan og lov. Sentrumsregjeringen la i fjor inn midler i skolepakka for å stimulere til nytenking i måten å organisere læringsprosessen på. Det er bra at statsråd Giske følger opp dette. Ifølge Norsk Skoleblad er det en rekke interessante søknader om forsøk, alt for å bedre opplæringen slik at den enkelte elev kan få mer individuelt tilpasset opplæring. Det er jo hele hensikten, bedre læring for den enkelte. Interpellanten vinkler sitt spørsmål om organisering av læringsopplegget mot nye vurderingsformer i tråd med læreplanene. Det er prisverdig, men dette er det allerede gitt åpning for i en egen paragraf i opplæringsloven. En oversikt fra Lærerforbundet viser mange gode eksempler på relevante søknader. Det forhindrer selvsagt ikke at en kan utfordre statsråden på hvilke initiativ han kan ta for å stimulere til bedre og mer relevante vurderingsformer enn det som er vanlig i dag, og vi har jo hørt noen av svarene derfra nå. Elevene trenger tilbakemelding på ulike måter for å stimuleres til ny læring og utvikling. Ikke minst er prosjektorientert undervisning et viktig ledd i å få fram elevenes nysgjerrighet og fantasi i læringsprosessen. Her står evaluering undervegs i prosessen sentralt. Det er en utfordring å få flere lærere til å ta i bruk prosjektarbeid. I dag er det nok ofte temaundervisning som blir betegnet som prosjektarbeid. Jeg utfordrer statsråden til å si litt om dette, og om hvor langt etterutdanningen har kommet på dette området. Det viktigste er nå å gi lærerne tillit slik at de kan frigjøre sin pedagogiske kreativitet og få rammevilkår og pedagogisk mot til å ta i bruk det handlingsrommet som vitterlig allerede finnes. Mitt ønske er at alle kommuner nå vil sette pedagogisk utviklingsarbeid mer sentralt på den politiske dagsordenen. Skolen kan ikke sammenliknes direkte med annen tjenesteyting. Læring kan ikke produktivitetsmåles slik antall kilometer vegutbygging kan. Læring er så mye mer enn hva elever oppnår rent faglig. Det er snakk om å utvikle det hele mennesket, slik generell del av læreplanen sier. Dette krever nye og varierte vurderingsformer. Jeg drister meg til et spørsmål litt på siden av emnet, om ikke skolesjefen, som mange kommuner har kuttet ut, burde gjenreises som pedagogisk leder og inspirator for å sikre mer skoleutviklingsdebatt i kommunene. Det innebærer som kjent mye mer enn å telle penger på ulike budsjettposter og diskusjon om nedlegging av skoler.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Eg har eit spørsmål til barne- og familieministeren: Universitets- og høgskulerådet protesterer kraftig mot at høgskulane er bedne om å legge ned 590 plassar innan førskulelærarutdanninga frå hausten av. Det er «en jo-jo-politikk vi tar sterkt avstand fra», seier leiar i rådet og rektor ved Universitetet i Tromsø, Tove Bull, til norske førskulelærarar sitt blad. Det er viktig å ha godt kvalifiserte personar til barnehagane, og førskulelærarutdanninga er viktig for å sikre nok personar, slik at vi kan nå målet om også 6 000 nye barnehageplassar i år. Men når ein no plutseleg får beskjed om å legge ned mange studieplassar, gjev det mangel på kontinuitet. Kva vil barne- og familieministeren gjere for at moglegheita for å kunne utdanne seg til førskulelærar blir meir føreseieleg? Og vil det å legge ned 590 plassar føre til at vi greier å nå målet om 6 000 nye barnehageplassar for inneverande år?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Eg takkar for svaret. Eg lèt kontantstøttedebatten ligge. Det er ei viktig reform, som gir foreldra valfridom. Men tilbake til det å fylle opp studieplassane. Eg skal ta eit eksempel som statsråden kjenner veldig godt frå Møre og Romsdal. I Volda har dei fått beskjed om å kutte 39 studieplassar. Tidlegare har dei fått beskjed om å vere kreative. Dei har lagt opp til ei desentralisert utdaning i Kristiansund, med ein skuleklasse på ca. 30 elevar. Det er stor mangel på førskulelærarar. Vi høyrer om barnehagar der dei er frustrerte fordi dei ikkje får tak i kvalifisert personale. Og her er høgskulen kreativ og finn nye løysingar for å skaffe nok personar som vil ta denne utdaninga, som vi treng. Garanterer statsråden – med den planen som Regjeringa no har, ut frå talet på studieplassar – at vi vil ha nok kvalifiserte personar i barnehagane?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg har lyst til å si at skal vi klare å ha en god og fullt utbygd barnehagesektor i framtiden, er vi helt avhengige av at vi har et kompetent og godt personale i barnehagene. Sammen med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har vi foretatt en gjennomgang og kartlegging av hva som er situasjonen i forhold til behovet for å få nok førskolelærere i de kommende årene. Etter de undersøkelsene som vi har gjort, viser det seg at med de opptrappingsplanene som foreligger, vil vi komme til å få nok førskolelærere. Vi vet at det er redusert søkning til dette yrket i år, og jeg tror nok også at vi er nødt til å se på lønnsspørsmål i den sammenheng. Vi vet også at innføringen av kontantstøtte har ført til at mange ikke har følt trygghet med hensyn til å søke seg til barnehagene. Jeg tror derfor at vi er nødt til å sette inn mange ulike virkemidler. Men etter de undersøkelsene vi har gjort sammen med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet, mener departementet at de tallene vi har når det gjelder antall plasser, skal være tilfredsstillende.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Alle de signal vi har fått så langt, tilsier det. Men det er klart at hvis det bildet skulle endre seg, vil Regjeringen selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med nye tiltak. Vi vet også at det er mange førskolelærere som søker seg vekk fra barnehagen og over til grunnskolen. Jeg tror derfor at vi også er nødt til å se på innholdet i barnehagen. Vi vet at arbeidsmiljøet betyr mye, vi vet at presset på den enkelte ansatte i barnehagen har økt den siste tiden, så jeg tror nok vi er nødt til å se på ulike virkemidler for å få førskolelærere til å bli i barnehagene i fremtiden. Men som sagt: Jeg kan love at jeg følger dette nøye og tett, og hvis det skulle vise seg at utviklingen går i feil retning, vil vi komme tilbake med konkrete tiltak til oppfølging.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg vil si at jeg deler fullt ut Valgerd Svarstad Hauglands synspunkt. Det er ingen tvil om at vi er nødt til å ha en dialog med miljøene og med lærerorganisasjonene. Det har vi hatt, og det vil vi fortløpende komme til å ha i tiden som kommer, slik at vi kan få innspill og ha muligheten til å komme med konkrete tiltak til oppfølging hvis vi ser at den målsettingen vi har, ikke kommer til å stå ved lag. Men jeg har lyst til å si igjen at jeg tror at noe av det viktigste på dette feltet faktisk er lønnsspørsmål. Og da vet vi som sitter her i salen, at det er et forhold som i første omgang gjelder partene i arbeidslivet, og som verken storting eller regjering legger seg opp i.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Nå skal jeg være forsiktig med å bevege meg for mye inn på en annen statsråds felt, men jeg tror nok at statsråd Trond Giske ville ha svart at vi selvfølgelig vil være imøtekommende når det gjelder forslag fra de ulike høgskolene. Dette vil jeg overbringe til kirke-, utdannings- og forskningsministeren.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Først vil jeg si at jeg tror det er viktig at vi hever statusen litt for dem som jobber i barnehagene. Om det er førskolelærere eller vanlige assistenter – jeg får kalle dem det – så vet alle vi som har nærhet og kjennskap til barnehagene i det daglige, at de gjør en uvurderlig og svært viktig jobb. Vi vet også at kvinneyrker ikke har den lønnen som mange av oss mener de burde hatt. Her tror jeg at vi er nødt til å komme med mange ulike tiltak. Jeg tror faktisk at arbeidsmiljøet, presset i det daglige, blir oppfattet som veldig hardt av mange ansatte. Jeg tror at muligheten for egenutvikling, kompetanseheving, som representanten var inne på, vil være viktig, og Stortinget har da også vedtatt å bevilge i underkant av 6 mill. kr for inneværende år til kompetanseheving. Dette er et første skritt i en opptrappingsplan. Vi vet at behovet nettopp for etterutdanning for dette personalet er veldig stort, og det vil være noe som vi fortløpende ser på.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Denne framstillingen vil jeg på det aller sterkeste ta avstand fra. Det er ikke riktig at vi ikke ser på hvilket behov det vil være for personale i barnehagene i framtiden, det har jeg nå sagt flere ganger. Vi har gjort et kartleggingsarbeid på dette punktet sammen med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Situasjonen er jo at heller ikke en regjering kan gå ut og diktere enkeltmennesker hvilket yrkesvalg de skal gjøre. Vi er da på et vis avhengig av å gjøre en del yrker attraktive. Det blir helt feil når representanten Sandberg sier at vi ikke vil kunne nå målet om 6 000 nye barnehageplasser i 2001 med den inntaksmengden vi har i forhold til denne gruppen i dag. Det blir helt feil. Men som sagt, hvis det skulle vise seg at det blir dramatiske endringer i de kommende årene, må jo også Stortinget gå inn med særskilte tiltak slik at vi kan ha en barnehage med god kvalitet i framtiden.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det partileder Thorbjørn Jagland har tatt til orde for, er at vi, som også statsministeren har sagt, står ved et veiskille i Norge med det vi har opplevd den siste tiden. Og jeg må si at jeg er veldig glad for at vi har en partileder i Det norske Arbeiderparti som er opptatt av det forebyggende arbeidet rettet mot barn og unge. Jeg tror nok også at vi som politikere på mange måter er nødt til å erkjenne at vi ikke har klart å tilrettelegge for et godt nok forebyggende arbeid i vårt samfunn. Representanten Helleland spør om hva Regjeringen konkret vil gjøre. Vi jobber med å legge fram en egen ungdomsmelding for Stortinget. Den vil være klar i juni. Jeg vil også nevne at statsministeren nå førstkommende fredag skal ha et møte med ulike organisasjoner og enkeltpersoner om hvordan vi kan følge opp det vi har opplevd den siste tiden. Det jeg på et vis føler at partilederen har sagt, er at det hjelper ikke om vi har fine honnørord i våre taler hvis vi ikke klarer å følge det opp gjennom konkrete politiske handlinger. Og da er det et ansvar for dem som sitter her i salen, det er et ansvar for Regjeringen, og ikke minst er det et ansvar for våre kommunepolitikere at vi tar et felles løft for barn og unge. Derfor håper jeg at vi kan få til et tverrpolitisk samarbeid, slik at vi klarer å få en helt annen satsing på barn og unge i den tiden vi går inn i.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det Thorbjørn Jagland har påpekt, er den faktiske situasjonen i Oslo, som innebærer at det i en del skoler er en økning på 100 pst. når det gjelder skolefritidsordningen. Det er jo en politisk handling, og det kan ikke byrådet i Oslo se bort fra. Jeg tror nok også at alle de som har kjennskap til Oslo-skolen, på et vis deler Thorbjørn Jaglands oppfatning av at skolebyggene burde ha vært i en annen forfatning. Vi vet at innholdet i Oslo-skolen er bra mange steder. Men jeg tror nok at vi må erkjenne at vi burde hatt en helt annen offensiv når det gjelder tilbud til barn og unge, og jeg har lyst til å stille et spørsmål tilbake: Mener representanten Trond Helleland virkelig at det tilbudet vi klarer å gi barn og unge i Oslo, er godt nok? Jeg vil ikke si at det er noen motstrid mellom det Thorbjørn Jagland har sagt, og den invitasjonen som jeg nå ber Høyre bli med på.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Eg vil følgja opp med eit tilleggsspørsmål som går på det å halda på dei tilsette i barnehagane og for så vidt også å utdanna nye. Noko av det siste eg dreiv på med som statsråd før eg gjekk av, var å ha møte mellom Førskulelærarlaget, Kyrkje, utdanings- og forskingsdepartementet og oss i Barne- og familiedepartementet. Vi ynskte å gå i dialog med Førskulelærarlaget, ikkje berre samarbeida med Kyrkje-, utdanings- og forskingsdepartementet. Vi ville få til ein handlingsplan, ein rekrutteringsplan, både for å få nye til å søkja på førskulelærarutdanninga og for å halda på dei i barnehagane, slik at det ikkje blir så veldig mange som sluttar i aktivt yrke. Eg reknar med at Førskulelærarlaget òg har tatt kontakt med den noverande ministeren når det gjeld dette. Det vil i alle fall vera rart dersom dei ikkje har gjort det. Då er spørsmålet mitt: Er det samarbeidet følgt opp, slik at ein her kan få ein rekrutteringsplan, der òg førskulelærarane og deira fagorganisasjon er med i arbeidet? Eg trur det er ganske viktig at vi har dei med i ein dialog, slik at vi får behalda det utdanna personalet i barnehagane. Det er ikkje berre til grunnskulen mange av dei går, dei går til heilt andre yrke, og det må vi gjera noko med.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-07:
Eg hadde gleda av å høyra på landbruksministeren under Nordisk Råd sin sesjon i København i går, der han snakka engasjert om folks behov for tryggleik når det gjeld matvarer osb. Det var eit interessant innlegg som vart halde der. Men det som blir eit paradoks for oss som lytta til landbruksministeren i går, og som også har følgt Regjeringas arbeid, er at på den eine sida seier ein at ein har eit stort engasjement for folkehelsa og tryggleik når det gjeld maten, men på den andre sida går ein ut og anbefaler nokre direktiv som til og med etter Regjeringas eigne vurderingar er ei svekking av folkehelsa, nemleg matsminkedirektiva. Det blir jo eit paradoks for oss at det eine argumentet slår det andre i hel. Eg ber landbruksministeren prøva å forklara korleis dei på den eine sida ynskjer å stå fram som varme forsvararar av trygg mat og trygg helse, mens dei på den andre sida altså anbefaler direktiv som dei veit kan svekka folkehelsa, og som òg faktisk Regjeringa sjølv seier i sine vurderingar vil vera ei svekking for enkelte menneskes helse.
Petter Løvik (Høyre), 2001-02-07:
Dette er ei sak som ligg i skjeringspunktet mellom fleire departement, og ingen er ueinig i at det er nødvendig å ha svært godt kvalifiserte barnehagelærarar. Eitt av problema her, er at dimensjonering er veldig vanskeleg. Det er veldig vanskeleg å sjå for seg mange år framover kor stort behovet vil bli. Då er mitt spørsmål: Kunne det ikkje vere ein idé å løyse litt opp på den statlege detaljstyringa overfor dei høgskulane som driv med slik utdaning, og la dei få finne nye måtar, slik dei har gjort både i Volda og andre stader når det gjeld t.d. desentralisering? Så kan ein la dei sjølve få bestemme i litt større grad enn i dag kor stor kapasiteten bør vere på dette området, i staden for at ein eller annan skal sitte sentralt og finne ut kor stort behovet vil bli. Dette klaffar nesten aldri, og då får vi den jojoeffekten, som er veldig uheldig.
Petter Løvik (Høyre), 2001-02-07:
Høgre har stor sans for Reikvam sitt ønske om å gi skulane større mulegheit til sjølve å organisere undervisninga og til sjølve å finne fram til dei undervisningsmetodane som måtte passe best i det enkelte tilfellet. Ei slik utviding av skulane sin handlefridom er ein viktig føresetnad dersom vi skal ha noko håp om å oppfylle det ambisiøse målet om å gi alle elevar eit tilpassa undervisningstilbod. Så langt er vi altså heilt einige. Derimot er Høgre ikkje einig med interpellanten i at evaluerings- og prøvesystemet representerer noka hindring i gjennomføringa av større handlefridom for den enkelte skulen. For det første er karakterar viktig for å kunne gi tilbakemelding til elevar og foreldre om elevane si faglege utvikling. Kor mange og kor hyppige prøver ein skal ha i den enkelte klasse og det enkelte fag, kan naturlegvis diskuterast – her er det neppe nokon som kan hevde å ha sanninga. Høgre er fullt ut villig til å overlate til kvar enkelt lærar å avgjere prøveomfanget i den enkelte klassen, men vi står fast på at det er nødvendig med landsomfattande og standardiserte prøver i norsk, matematikk, naturfag og engelsk på mellomtrinnet og ungdomstrinnet, samtidig som det bør gjennomførast obligatoriske diagnostiske prøver for å sjekke at elevane faktisk oppnår nødvendig dugleik i lesing og skriving. Eg vil her også nemne Høgre sitt ønske om eit uavhengig skuletilsyn, som kan vere ein nøytral, utanforståande hjelpar for å få ei betre undervisning. Ei lita åtvaring: Lat oss ikkje overdrive kva organisatoriske reformer åleine har å seie. Av den offentlege debatten kan det verke som om ein får ein betre skule dersom ein berre fjernar leksene. Det å ha ein leksefri skule er sjølvsagt ingen garanti for at vi får ein betre skule. Det viktigaste er at elevane lærer det dei skal lære, ikkje korleis dei lærer det. Det kunne vere interessant å høyre om Reikvam sitt ønske om nytenking går så langt at han er villig til å gi den enkelte lærar lov til å velje den pedagogiske differensieringa som passar best til den enkelte klasse, sjølv om dette skulle innebere m.a. gruppeinndeling etter fagleg nivå for kortare eller lengre tid. Eg tenkjer då ikkje på dei gamle kursplanane med inndeling i ulike klassar etter nivå, men på at når Per, Kari og Ola har eit spesielt problem, kan dei som gruppe få litt ekstra hjelp i ein periode med omsyn til akkurat dette temaet. Til slutt: Representanten Reikvam verkar ikkje heilt oppdatert på kva som skjer i norsk skule i dag. Læraren underviser i 45 minutt seks timar pr. dag i klasserommet, er gjennomgangstonen til Reikvam. Vi som har vore ute ein del i norsk skule, veit at det foregår mykje anna undervisning enn dette i skulen. Det skjer mykje spennande i norsk skule, her skjer mange spennande forsøk. Dei skal vi prøve å stimulere vidare, men den svartmålinga og den einsrettinga i undervisninga som Reikvam skildrar, er ikkje representativ for dagens norske skule – så det er sagt.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Eg vil tilbake til statsråden sitt eige område. Eg oppfattar Karita Bekkemellem Orheim som ein offensiv statsråd. Kanskje hovudproblemet her er at det er for få ungdomar som søkjer seg til førskulelæraryrket. Statsråden har sagt noko om løn, men eg kunne godt tenkja meg å utfordra henne og spørja om ikkje det er andre ting som har noko å seia for rekrutteringa. Eitt av tiltaka kan vera at ein får desentraliserte tilbod innafor utdaninga. Det har vist seg veldig effektivt. Noko anna kan vera kvalitetshevande tiltak i sjølve barnehagen, f.eks. høve til vidareutvikling, rettleiing i jobben og kanskje andre tiltak. Eg vil difor utfordra statsråden til å seia litt meir om det. Og så lurer eg på om det har vore noko samarbeid mellom Barne- og familiedepartementet og Kyrkje-, utdanings- og forskingsdepartementet når det gjeld tilhøvet mellom søknadsmassen og talet på studieplassar, for problemet dei siste åra har altså vore at det er for få som søkjer. Har ein no redusert talet på studieplassar tilsvarande reduksjonen i søknadsmassen, eller er det urimeleg stor reduksjon?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Eg vil gjerne få stilla arbeids- og administrasjonsministeren følgjande spørsmål: «Statsråden og Regjeringa har gitt uttrykk for store ambisjonar om omstilling av offentleg sektor. På kva måte har statsråden tenkt å involvera Stortinget i denne prosessen?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Eg er samd med statsråden i at det er behov for omstilling og fornying i offentleg sektor for å frigjera ressursar, slik at politiet kan patruljera meir og lærarane kan undervisa meir. Eg er glad for svaret, og for at Stortinget i så stor grad skal verta involvert. Men eg veit at fornying ikkje er så lett, slett ikkje når det går ut over einingar utover i landet, og det gjer det ofte. Då kjem motkreftene på banen sak for sak. Det kjem òg dette huset for øyra, og då kan det vera lett å vika, for tryggleik er ganske avgjerande for å få til omstilling. Då vert eg oppteken av om statsråden ser moglegheiter for at Stortinget får ei noko meir samla oversikt over kva som skjer kor i desse omstillingssakene.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Eg takkar igjen for svaret og er nøgd med det. Det er ei side ved dette som allereie er komen fram, og det er at det er nokre lokalsamfunn som kjem veldig dårleg ut i fleire av desse omstillingsprosessane. Har Regjeringa nokon planar om tiltak for å hjelpa desse lokalsamfunna, som kanskje får nedlagt statlege kontor på fleire forskjellige område?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-07:
Statsråden og Regjeringen har på en måte to områder innenfor barnehagesektoren som de har prioritert veldig høyt, det ene er det som kommer fram her, ønsket om å bygge 6 000 nye barnehageplasser – nå har det indirekte fra Arbeiderpartiets og statsrådens side også kommet ønske om å bygge mer enn 6 000 barnehageplasser. Det andre prioriterte området til Regjeringen og statsråden er å få billigere barnehager. Nå registrerer vi imidlertid at den samme regjeringen nedprioriterer førskolelærerutdanningen, samtidig som den har disse to hovedmålene. Mitt spørsmål til statsråden er hvordan man får dette til å henge sammen. Vi registrerer faktisk i dag at det blir mindre og mindre søkning til barnehagene, barnehagene blir dyrere og dyrere, og vi har mindre og mindre utdannet personale å ta inn i barnehagene. Jeg ser ikke at Regjeringen på noen slags måte har en sammenheng i sin barnehagepolitikk, så det vil jeg gjerne utfordre statsråden på.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-02-07:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Norske forbrukere har i de senere år hatt mange alternativer i kjøledisken når det gjelder melk, ost, is, yoghurt, osv., og det synes som om forbrukerne har satt pris på dette. Omsetningstallene kan tyde på at det er tilfellet. Nå er det slik at noen aktører i dette markedet synes å ha fått visse problemer. NILF-rapporter kan tyde på at dette skyldes det – skal en si – antikvariske systemet vi har innenfor melkeomsetningen. De som har tatt opp konkurransen, føler vel at man ikke har like vilkår, naturlig nok, fordi man har et system som er etablert med det formål ikke å ha konkurranse. Det var en historisk begrunnelse for dette som var forståelig, men som er vanskelig å forstå i 2001. Mener statsråden at det er viktig å beholde andre aktører i dette markedet, og hva vil og kan statsråden gjøre innenfor det eksisterende systemet?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-02-07:
Melkeområdet totalt sett innenfor landbruket legger beslag på ca. 5–6 milliarder kr i statsbudsjettet. Dette er et vesentlig element, selvfølgelig, i norsk landbruk, og det er et ikke ubetydelig beløp i statsbudsjettsammenheng. Statsråden nevnte dette med stordriftsfordeler. Det er vel vanskelig å forestille seg at det kan komme inn aktører som liksom fra dag én skal være en slik stor aktør som kan ta opp en reell konkurranse. Det betyr at hvis en skal få til denne konkurransen, må det nødvendigvis koste noen kroner i en innledende fase i en begrenset periode. Hvis målsettingen er mangfold for forbrukeren, som jeg forstår statsråden har som ledestjerne også på andre områder, og det kan tyde på at det for norske skattebetalere ikke vil være ugunstig å få dette til, og for norske bønder helt åpenbart vil være en fordel, vil ikke da en liten kostnad knyttet til dette framstå som en liten utgift til en mulig stor inntektservervelse på sikt, også i forhold til statsbudsjettet?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg skal gjerne innrømme at jeg synes det spørsmålet som Gabrielsen her tar opp, berører en vanskelig sak. Det er på den ene siden helt klart prinsipielt viktig og ønskelig med konkurranse, og det er ønskelig at det finnes alternativer til de markedsregulerende samvirkebedriftene. Det finnes klare eksempler innenfor denne bransjen på at det har vært gunstig at vi har hatt en slik konkurranse, f.eks. på kjøttsiden, der vi har såkalte private aktører som utgjør en viss størrelse i alle deler av kjøttbransjen. Min påstand er at det har vært bra for norsk kjøtt, det har vært bra for norske bønder og det har vært bra for – ikke minst – norske forbrukere. Vi har i og for seg gode alternative aktører både på kjøttsiden og fjørfesiden, og jeg tror også at vi vil få det med den nye markedsordningen for korn og kraftfôr. Vi må imidlertid innrømme at vi sliter med å få det på plass på melkesiden. Den akutte situasjonen nå går på Q-meieriene, som forsøker å etablere konkurranse til TINE på konsummelk. Det er en svært krevende øvelse, for det er nok ingen tvil om at akkurat konsummelk er den delen av melkesektoren hvor stordriftsfordeler absolutt er til stede. Det å skulle etablere seg i konkurranse med TINE, som har en svært rasjonell struktur på konsummelk, er en krevende øvelse. Mitt hovedsvar på spørsmålet må likevel være at jeg fortsatt mener at det er prinsipielt viktig med konkurranse. Derfor jobber jeg nå i disse dager aktivt med denne problemstillingen, er opptatt av problemstillingen, og vurderer nå nye tiltak for å sikre at målet om konkurranse kan nås.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Det er jo nettopp den type argumenter som spørreren nå bruker, som gjør at saken også ligger til vurdering på mitt bord, og som gjør at jeg i disse dager arbeider aktivt med problemstillingen. Men samtidig må vi også erkjenne at det finnes enkelte områder av forretningsliv hvor det å etablere småskalakonkurrerende virksomhet mot en bedrift som har etablert seg tungt og skikkelig i markedet, kanskje ikke er verdens klokeste forretningsstrategi. Det kan ikke være det offentliges oppgave til enhver tid, nærmest uansett hva slags forretningsstrategi konkurrentene til TINE har, å løfte dem fram. Og det er nettopp i det skismaet jeg synes denne vurderingen er vanskelig. Jeg går derfor noen ekstra runder nå, selvfølgelig med sikte på en ganske rask avklaring av Regjeringens holdning i spørsmålet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg har nå flere ganger allerede sagt at denne saken ligger til vurdering, og at en skal komme til en rask konklusjon. Men hva den konklusjonen blir, må jeg få lov til å komme med når den er klar. Den vil uansett måtte inneholde vurderinger både på kort og lang sikt, for her må man ikke bare ha fokus på eventuelle kortsiktige løsninger, men også ha mer langsiktig tenkning. Det jeg kan kommentere i forhold til det Ivar Kristiansen nå spør om, er at det opplegget vi har i dag i forhold til konsummelkmeieriene, har NILF, som også Gabrielsen refererte til, på mange måter sagt er konkurranse på likeverdige vilkår. Og det systemet er jo vedtatt med Høyres stemmer i Stortinget, så sånn sett er det altså ikke bare Arbeiderpartiet som har ansvar for den ordningen vi har, men også Høyre. Spørsmålet her er jo om vi rett og slett må etablere konkurransefordeler til fortrinn for nyetablerere og til ulempe for TINE, altså gå lenger enn dagens ordning.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg har lyst til bare å fastslå aller først at det ikke kan herske noen tvil om at det skal være en utjevningsavgift, både geografisk betinget og produktmessig betinget. Så det ligger fast, og er ikke til vurdering. Men det som er til vurdering, er rett og slett spørsmålet: Hvis man sier at man ønsker konkurranse, hvordan skal man da legge rammebetingelsene på plass slik at man faktisk kan ha mulighet til å etablere konkurransen? Det må ikke bare bli en politisk uttalelse som man kan gjemme seg bak og si: Jo, vi har politisk sagt vi ønsker det, men i praksis er det umulig å få det til. Og det er det spørsmålet som jeg nå vurderer ganske nøye, for å se på om den ordningen vi i dag har etablert, i praksis gjør det mulig å etablere konkurranse. Og, som sagt, det spørsmålet har jeg pr. i dag ikke konkludert på, men den konklusjonen vil snart foreligge.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Svaret på spørsmålet er nei. Det vil jeg ikke vurdere. Etter min mening er kvotesystemet i melkeordningen et av de aller viktigste elementene i norsk landbrukspolitikk. Men det er jo i og for seg ikke forbausende at representanten Hedstrøm og jeg vurderer det spørsmålet helt forskjellig, for vi har jo i utgangspunktet helt forskjellig oppfatning av hva som skal være norsk landbrukspolitikks rolle og oppgave. Og det er klart at når man ikke ønsker å bruke landbrukspolitikken som en del av det distriktspolitiske virkemiddelapparatet, kan man gjerne være imot kvoteordninger i melkesektoren. Men så lenge man ønsker et landbruk i hele landet, og så lenge man ønsker å bruke landbrukspolitikken som en del av distriktspolitikken, er det svært viktig at kvotesystemet i melkeordningen står fast. Og det vil det komme til å gjøre.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Svaret på det spørsmålet må være at jeg selvfølgelig er opptatt av å ta vare på dyre- og folkehelsen i Norge, og baserer de beslutninger som fattes, nettopp på klare faglige vurderinger i så måte. Det som er utgangspunktet for spørsmålet om import av levende dyr til Norge, er at vi i Norge har et institutt som har et klart ansvar i forhold til å foreta en risikovurdering av ulike faglige spørsmål. Det instituttet heter Veterinærinstituttet. Og jeg har spurt Veterinærinstituttet om import av levende storfe er en trussel mot dyre- eller folkehelsen. Til det har Veterinærinstituttet svart: Når vi importerer levende dyr til Norge fra land som har en lavere kugalskapsstatus enn oss, er det en økt risiko for at vi importerer smitten til Norge. Men det vil allikevel ikke utgjøre en trussel mot dyre- og folkehelsen, fordi kugalskap for det første ikke er en smittsom sykdom. Den vil altså ikke kunne overføres fra en ku til en annen ku i fjøset. Dette kan ikke utgjøre en trussel mot dyrehelsen, gitt at ikke den ene kua begynner å spise den andre kua – og det skjer neppe! Det er heller ikke en trussel mot folkehelsen, fordi vi har et spesielt system for å følge opp disse dyrene når de kommer til Norge. Derfor konkluderer Veterinærinstituttet med at når vi merker dem, fjerner risikoavfall når vi slakter dem, og tester alle importerte dyr før de eventuelt kommer på markedet, er det Veterinærinstituttets vurdering at dette kjøttet er trygt, på samme måte som norsk kjøtt er trygt. Og da har ikke jeg faglig grunnlag for å innføre importforbud.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jeg har ingen egne oppfatninger om testene. Jeg vil bare gjenta det jeg har sagt, at Veterinærinstituttet sier at kugalskap ikke er en smittsom sykdom. Det er det veldig bred enighet om i alle faglige miljøer som jobber med dette spørsmålet i Europa. Det er full enighet om det i Den vitenskapelige komité i EU-systemet, og Veterinærinstituttet har ingen annen vurdering av dette spørsmålet. Det er ingen smittsom dyresykdom. Veterinærinstituttet konkluderer også med at når vi følger dyret, fjerner risikomaterialet når vi slakter det og tester det, så er det kjøttet trygt for norske forbrukere, på samme måte som norsk kjøtt selvfølgelig er trygt for norske forbrukere. Og så lenge Veterinærinstituttet sier at vi her har kjøtt som er trygt, har vi intet faglig grunnlag for å kunne argumentere for et importforbud.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Også min vurdering av det er at spørsmålet også stilles i forhold til et direktiv som det ikke tilligger Landbruksdepartementet å ha noen holdning til. Men utgangspunktet er selvfølgelig at man i enhver sak – også i de sakene som var til behandling hos den forrige regjeringen, som f.eks. administrerte import av levende storfe fra land med kugalskap – hele tiden må foreta en vurdering av risikoen kontra de tiltak som iverksettes for å bøte på risikoen. Så er det da en samlet vurdering som må foretas for å finne ut hvordan man skal konkludere. Og da er det Regjeringens vurdering i forhold til både tilsetningsstoffproblematikken og i forhold til import av levende storfe at vi allikevel kan si til norske forbrukere at den maten som selges over disk i Norge, er trygg å spise.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
For det første er situasjonen i EU slik at flere av de landene som har gått til importforbud, nå er i ferd med å oppheve sine forbud, nettopp av samme grunn som at vi ikke kan innføre forbud, at EUs vitenskapelige komité klart har sagt at det ikke er faglig grunnlag for å innføre et importforbud. Så de landene som har iverksatt forbudsvedtak, er i ferd med å oppheve forbudet. Jeg vil bare veldig klart gi uttrykk for at Veterinærinstituttets uttalelse overfor meg – og det kan selvfølgelig enhver kontrollere ved å ringe dit når som helst – er at med de tiltakene som iverksettes i forhold til dette importerte levende storfeet, så er det kjøttet som selges og tilbys i Norge, trygt å spise. Det er et rent referat av direkte uttalelser som er gitt til meg i flere sammenhenger den siste tiden. Kjøttet er trygt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Først og fremst er det viktig for meg å understreke at det Djupedal sier om at det er en grunnleggende mistillit mellom forbrukere og myndigheter i Norge, er feil. Det er jo åpenbart at norske forbrukere har tillit til det myndighetene har gjort i forhold til kugalskapskrisen, for faktum i Norge er at forbruket av storfekjøtt har økt, mens det altså andre steder har gått dramatisk ned. Så norske forbrukere spiser mer storfekjøtt enn de noensinne har gjort, så vidt jeg husker statistikken, forbruket har i hvert fall økt etter at man begynte å fokusere på kugalskap. Så når man nå prøver å fremstille det som at jeg og Regjeringen opptrer på en slik måte at forbrukerne nærmest skjelver i usikkerhet, er det grunnleggende feil. Det gir seg i hvert fall ikke utslag i hvordan forbrukerne opptrer i butikkene, de kjøper mye storfekjøtt. Så til det andre spørsmålet. Jeg tror Djupedal vil ha stor forståelse for at det er statsministeren som til enhver tid organiserer sin regjering som han finner formålstjenlig. Men helt uavhengig av spørsmålet om hvordan statsministeren velger å organisere antallet departement, vil vi om en tid komme til Stortinget med et opplegg for en forenkling både på tilsyns- og lovområdet innenfor dette med mat – mattrygghet, matkontroll, mattilsyn i hele kjeden fra jord til bord. Vi tar sikte på å fremme én matlov som skal erstatte fem matlover. Vi jobber med en samordning av Landbrukstilsynet, Dyrehelsetilsynet og Næringsmiddeltilsynet, og skal altså komme til Stortinget med et forslag til opplegg på det området.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Jo, hvis Djupedal med det siste mener å spørre om jeg føler et ansvar for å jobbe offensivt med organiseringen av hele dette området, er svaret absolutt ja. Det er ikke behov for å ta opp det i Regjeringen, det har allerede vært på Regjeringens bord flere ganger. Men hvis Djupedal med spørsmålet mener at jeg skal ta opp i Regjeringen spørsmålet om endring av departementsstrukturen, er svaret nei. Det må statsministeren til enhver tid selvfølgelig stå fritt til å vurdere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-07:
Denne regjeringen og tidligere regjeringer utgått fra Arbeiderpartiet har hilst nyetableringene som har kommet innenfor meierisektoren, velkommen. Siden 1995 har det vært et klart mål å legge best mulig til rette for nyetableringer gjennom tilpasninger i de reguleringer vi har for melkesektoren innenfor landbrukspolitikken. I praksis har dette vært en tilpasning til et krav om at ordningene skal gi like konkurransevilkår for alle aktører – både samvirket og uavhengige aktører. Det bør ikke være overraskende at det så langt synes å være vanskelig å etablere konkurranse i melkemarkedet hvor vi har hatt én stor dominerende aktør i flere tiår. Innenfor melkeforedling er det betydelige stordriftsfordeler, og TINE har fordeler av en godt etablert produksjon innenfor et bredt spekter av produkter. Dette fører på mange måter til at det må stilles større krav til kreativitet og utradisjonell satsing hos de nye aktørene enn det vi har sett så langt. Q-meieriene, som spørreren helt konkret nevner, har i tillegg en klar kostnadsulempe gjennom småskaladrift. Dette har vi imidlertid fra 1. juli 2000 valgt å kompensere for gjennom etableringen av et tilskudd til små konsummelkmeierier. Jæren Gardsmeieri og Gausdalmeieriet får et årlig tilskudd på 3,75 mill. kr. Ved en produksjon på rundt 5 millioner liter årlig utgjør dette 75 øre pr. liter foredlet melk, noe som dekker en betydelig andel av kostnadsulempen. Tilskuddet finansieres gjennom prisutjevningsordningen ved en økt avgift for de øvrige aktørene. Etter noen år med erfaringer fra den nye markedsordningen for melk ser vi at flere av de uavhengige aktørene sliter økonomisk – først og fremst Q-meieriene. Det har framkommet påstander om at dette kan skyldes feil avgiftssatser i prisutjevningsordningen for melk, som er en delordning under markedsordningen. Dette er fremmet både i form av en stevning for retten og som klagesaker til landbruksforvaltningen. Videre framholdes det at de fastsatte rammevilkår ikke gir et tilstrekkelig grunnlag for nyetableringer i meierisektoren. Saken som ligger til behandling i Oslo byrett, er det ikke mulig for meg å kommentere. Klagene fra Q-meieriene ligger til førstegangsbehandling i Statens Landbruksforvaltning og er ennå ikke kommet til departementet. Når dette er sagt, har jeg også lyst til å si at det åpenbart er et problem at flere av TINEs konkurrenter synes å ha problemer med å få til lønnsom drift. Det er fortsatt et mål for Regjeringen at vi skal ha konkurrenter til de samvirkebaserte markedsregulatorbedriftene. Sett i lys av denne politiske målsettingen vil jeg da nok en gang vurdere ytterligere tiltak for å bidra til at denne målsettingen kan nås. Jeg jobber altså med saken nå. Jeg har ingen klar konklusjon på dette tidspunktet, men innser at en slik konklusjon må trekkes så raskt som mulig.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-07:
Statsråden sier at det ikke er det offentliges oppgave å hjelpe alternative selskaper fram. Da tror jeg utgangspunktet blir feil, for som representanten Gabrielsen var inne på, ligger det i bunnen en støtte på 5-6 milliarder kr til hovedaktøren i dag, som betales av den norske stat. Så dette handler faktisk om å utarbeide systemer som kan gi likeverdige tilbud til andre aktører, slik at de kan slippe til på denne sektoren – av hensyn til forbrukeren og ikke minst også av hensyn til den norske bonden, som på sikt vil kunne bli tjent med å få et alternativ på bordet. Vil statsråden nå ta initiativ til å få utredet alternative modeller som gjør at vi på sikt, og på kort sikt, kan få fram alternativer til TINE Norske Meierier?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-07:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «UDI vil ikke gi en polsk sykepleier bosatt i Bodø oppholdstillatelse mens hun venter på at fylkesmannen avgjør om utdannelsen i Polen kan godkjennes. Samtidig søker Aetat, bl.a. i Polen, etter sykepleiere som kan fylle de mange ledige stillingene i Norge. Vil statsråden sørge for at den polske sykepleieren får bli i Norge inntil spørsmålet om godkjenning av hennes utdanning er ferdigbehandlet?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Som statsråden sikkert er kjent med, finnes det mange slike eksempler. Men det illustrerer også at den ene offentlige hånden nesten ikke vet hva den andre foretar seg. Og her får vi anskueliggjort en situasjon hvor en annen offentlig hånd er i Polen og skal rekruttere sykepleiere. I dette enkelttilfellet har vi altså plassert i Norge en person med utdanning som tilfredsstiller kravene. Skal hun gjennom dette nåløyet, må hun altså hjem til Polen for å søke om å få komme tilbake til Norge. Jeg skulle ønske at statsråden ville ta et kraftigere initiativ for å få satt fortgang i dette arbeidet, slik at vi ikke fikk disse nærmest meningsløse eksemplene. Vi skal selvfølgelig ha en streng praksis. Men når man har satt i verk tiltak for å rekruttere sykepleiere til de mange ledige stillinger vi har rundt om i landet, må det gå an å vise skjønn og ha rom for å gå inn med enkelttiltak når det er grunn til det.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-07:
Jeg takker statsråden for en positiv innfallsvinkel til saken. Men det forutsettes at man fra Regjeringens side er villig til å ta fatt i de flaskehalsene man har, som ikke i noen form er av ny dato. Disse flaskehalsene har man bl.a. når det gjelder saksbehandlingstid i UDI. Her har man tidligere vært på banen og sagt at man vil gjøre noe med situasjonen. Jeg tror det er mange som vil følge etter i sporene for å se hva statsråden tar av initiativ på dette området. Det andre spørsmålet til statsråden er: Vil man ta høyde for dette ved å sørge for at det ikke bare er fylkesmannen i Oslo som skal sitte og behandle disse enkeltsakene? Vil man kunne vurdere å ta i bruk også andre fylkesmannsembeter for å sørge for at disse søknadene kan få en saksbehandlingstid som er innenfor rimelighetens grenser?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-07:
Utgangspunktet for Høyres spørsmål var at to–tre firmaer har fått problemer og endog kan gå konkurs, og det kunne bli veldig mange spørsmål i spørretimen hvis alle slike firmaproblem skulle tas opp. Men de firmaene det dreier seg om her, har tidligere også fått ekstra oppmerksomhet i alle høringer om landbrukspolitikk og jordbruksoppgjør, og når næringskomiteen har vært på reise, har de stått øverst på listen hver gang. Det har vært drøftet gang på gang i komiteen og i Stortinget hvordan vi skal få åpnet for den konkurransen som det er enighet om – alle er enige om at det skal være konkurranse – men disse firmaene må også kunne greie å stå på egne bein under de samme vilkår som dem de konkurrerer med. De må da finne seg i å betale en utjevningsavgift, fordi de tar fatt i de produktene som kanskje er de mest lønnsomme, og er i de beste områdene. Jeg synes det er veldig betenkelig hvis det er slik at det nå skal bli en politisk fastsettelse av konkurranseforholdene. Er det virkelig det Arbeiderpartiet nå legger opp til, etter at en tidligere har vært enige om at det er de faglige beregningene av utjevningsavgiften som skal bestemme dette?