Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-01-07:
Jeg er veldig glad for interpellasjonen, og det trengs flere interpellasjoner for å drøfte norsk politikk i en brytningstid hvor det internasjonalt stakes ut en ny kurs, vekk fra en friest mulig frihandel av mat til en verdenshandel som ivaretar de store utfordringene knyttet til klima og matvaresikkerhet. Næringsmiddelindustrien gjelder vår mat knyttet til korn, melk, kjøtt og grønnsaker, altså vårt daglige brød. Det er spørsmål om nok mat, trygg mat og sunn mat. Kvalitet er viktig i Norge, i et land med et svært høyt inntektsnivå. Det er viktig at vi får sunn mat, for de negative konsekvensene av usunn mat og tilsetningsstoffer ser vi først etter mange år. Det er veldig mange som jobber i denne industrien, som er dyktige bedriftsledere, dyktige fagarbeidere. Det er en industri som på grunn av sitt antall ansatte er mye, mye viktigere enn det folk flest er klar over. Som næringslivet ellers ber næringsmiddelindustrien om forutsigbare og robuste rammebetingelser, som Høyre pleier å si. Altså: Myndighetene må gi næringslivet – dette næringslivet består av eiere, ansatte og råvareleverandører – en akkord som det er mulig å oppfylle uten at det skjer gjennom en dårligere lønnsomhet for eierne, en dårligere arbeidsbetaling enn ellers i det norske samfunnet, samt råstoffpriser som er på nivå med vårt ekstremt høye internasjonale lønnsnivå. Med dagens offentlige pålegg og kostnadsnivå er denne akkorden allerede for stram. Det er altfor pressede marginer. Det ser en når en ser på hvem som holder fast på sitt eierskap i næringsmiddelindustrien. Det er i næringsmiddelindustrien, som foredler korn, melk, kjøtt og grønnsaker, enighet om at det er nødvendig å ha et sterkt importvern som er tett og ikke undermineres, for å sikre et nasjonalt marked med tilhørende prisnivå for mat. Parallelliteten til dette importvernsynet er i Regjeringas arbeid det som skjer overfor næringslivet ellers, hvor en ønsker å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for lønnsmottakerne generelt i Norge. Fremskrittspartiet sier her gjennom sine representanter Bredvold og Trældal at det er en dårlig utvikling, og at en må forandre. Det bør da være et tankekors at de som jobber i den industrien, de som er eiere av den industrien, ikke velger Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet er ellers opptatt av å ha kontakt med det virkelige liv. Her finnes ikke slik kontakt. Det ser en på oppslutningen i den bransjen vi her snakker om. En avviser forslagene, sjølsagt fordi politikken er til enda større ugunst for næringsmiddelindustrien. Næringsmiddelindustriens NHO-forening sier klart at det er en illusjon å tro at næringsmiddelindustrien kan konkurrere på verdensmarkedet. Jeg vil gjerne høre om det er noen her som tør å imøtegå det standpunktet og den påstanden fra min side som er forankret i NHOs egne foreninger. For disse eierne, som altså er i næringsmiddelindustrien, som Fremskrittspartiet, ja også Høyre og Venstre, sier de lytter til, er det verste som kan skje at det skapes politisk uforutsigbarhet gjennom bl.a. kvoteimport og hull i importvernet, fordi dette åpner for at handelsleddet, de monopoliserte matvarekjedene, importerer direkte fra utlandet – les: i hovedsak fra EU-land – og dermed er næringsmiddelindustrien enda mer sjakk matt. Derfor er Fremskrittspartiets, Høyres og Venstres politikk den største trussel mot den norske næringsmiddelindustrien. I tillegg til et nødvendig sterkere importvern er det viktigst at Regjeringa nå ser på maktforholdene mellom næringsmiddelindustrien kontra handelsleddet. Det er det stor oppslutning om i det produserende næringslivet, og Senterpartiet er svært glad for at Regjeringa har nedsatt det. Og vi registrerer med interesse at Høyre sjølsagt ikke er glad for dette. Senterpartiet ønsker å bedre lønnsomhetsmulighetene for produksjonslivet. De siste 20 år har det skjedd en dramatisk endring i produksjonslivets disfavør. Ingen land har en slik monopolutvikling i et uregelrett matvarehandelsledd som Norge. Det er så utbredt med hemmeligholdte avtaler som skviser produsent – enten det er såpe eller kjøtt – at ingen ser den urettferdige konkurransen og tør å stå fram med det offentlig. Derfor er Regjeringas gjennomgang av maktforholdene mellom industri og handelsledd svært viktig, men det er neppe mulig å gjøre noe med det uten at eierforholdet på handelssida endres, i tråd med eksempelvis amerikansk trustkontroll, hvor en ikke ville tillatt slike monopoler.