Grunde Almeland (Venstre), 2019-06-11:
Mediestøttemeldingen er et etterlengtet svar på noen av de største spørsmålene mediebransjen har måttet hanskes med de siste årene. I dag kan vi slå fast: Ja, lokalavisene er avgjørende for lokaldemokratiet, og derfor skal de prioriteres. Ja, NRK har fortsatt en viktig og samlende rolle i den offentlige debatten, og derfor må vi finansiere det på en mer moderne og sosialt rettferdig måte. Ja, presse- og redaktørfriheten er fremdeles absolutte prinsipper og skal ikke avhenge av hvem som styrer landet. Derfor sikrer vi armlengdes avstand mellom politikere og presse ved å opprette et eget mediestøtteråd. Basert på fireårige styringssignaler fra Stortinget er det dette som skal beslutte hvordan mediestøtten skal fordeles. Ja, vi trenger frie og kritiske medier som kikker makten i kortene på alle nivåer i Norge. Det er et demokratisk problem at seriøse nyhetsformidlere sliter med å få det til å gå rundt i en tid der flere og flere useriøse kommer på banen. Det er ikke sikkert at avisene vi har i dag, kommer til å bestå i sin nåværende form, og kanskje spiller det heller ikke en så stor rolle, men innholdet og kvalitetsjournalistikken må det hegnes om. Den offentlige samtalen er ikke like fokusert og allmenn som den en gang var. I internetts tidsalder har vi alle vårt eget ekkokammer – enten vi er klar over det eller ikke. Vi samles ikke rundt de samme programmene på samme tidspunkt hver kveld. Når vi kommer på jobb, har ikke alle sett eller hørt det samme dagen før. På mange måter har verden blitt rikere. Vi har umiddelbar tilgang til en ubegripelig informasjonsmengde, og det har aldri vært enklere å tilegne seg kunnskap. Samtidig har det blitt vanskeligere å orientere seg og sortere hvilke kilder som er til å stole på, og hvilke som ikke er til å stole på. Offentlig mediestøtte handler om å holde den offentlige samtalen i live. Når kulturministeren sier at det er de små lokalavisene som skal prioriteres, er det en livsforsikring til de mest sårbare, men kanskje også viktigste mediehusene våre. Når en lokalavis dør, er det få andre som kan ta over samfunnsoppdraget til den avisen. Nasjonale aviser vil sjelden ha kapasitet til å gå ethvert kommunestyre etter i sømmene. Folk vil ikke kunne lese om hvilke utfordringer som finnes i bygda eller byen sin, eller hvilken vei utviklingen tar. Man mister et felles referansepunkt og et objektivt og kritisk blikk på lokalsamfunnet man lever i. Jeg er glad for at det slås fast at mediestøtten skal holdes på dagens høye nivå, og at det også settes av ekstra penger i omstillingsperioden. Det ville vært mye dyrere for demokratiet å miste mediemangfoldet enn å beholde en raus finansieringsordning som vi står trygt bak. Jeg vil også kommentere kort at vi er enige om at prinsippet om armlengdes avstand ligger til grunn i Norge. Men når vi ser bakover i tid på de ulike budsjettrundene, kan det være fristende å stille spørsmål om politikere noen ganger har litt korte armer, for når mediestøtten vris og vendes på for å treffe enkeltaktører, synliggjør det også at det er adgang og mulighet til å bryte nettopp med dette prinsippet. Og akkurat her er det mediestøtterådet skal ha en viktig funksjon nettopp som den ekstra sikkerhetsventilen som forhindrer at vi bryter med armlengdes avstand-prinsippet. Medie-Norge er i omstilling. Det å legge om mediestøtten er ikke bare en del av dette, selv om det er viktig. Utviklingen går fort, og selv om vi med dagens vedtak vil rette opp mye i et utdatert regelverk, vil det være viktig å følge med videre. Vi må ikke være redde for å ta nye grep for å bevare rommet for de frie ytringene, den kritiske pressen og mediemangfoldet. Det er slik vi ruster oss til kamp mot populisme, propaganda og «fake news». Og det er slik vi bygger et opplyst og liberalt demokrati.