Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
I sitt alternative statsbudsjett for 2008 foreslår Høyre en økning av bistanden i forhold til saldert budsjett i 2007 på 1 milliard kr. Det tilsvarer 0,95 pst. av bruttonasjonalinntekt. Dette er altså 0,03 pst. mindre enn Regjeringens forslag. Vi ønsker også i år å utvide tollfrihetsordningen, og gikk derfor i finansinnstillingen inn for å utvide tollfritaket til å omfatte lavinntektsland med større befolkninger. Da ble India, Nigeria, Pakistan og Vietnam inkludert i tillegg til de mindre landene, som ligger i Regjeringens forslag. Høyre understreker at det er nødvendig å integrere fattige land i den globale økonomien for å bekjempe fattigdom på varig basis. Utfordringen er fortsatt stor for å sikre utviklingslandene sin andel av verdensmarkedene. La meg bare nevne en passant, at vi står også bak samme merknad om Swaziland, som representanten Høglund viste til. Høyres forslag i finansinnstillingen ble nedstemt. Vi forholder oss derfor til den vedtatte rammen og varsler allerede nå at vi under voteringene støtter forslaget fra Kristelig Folkeparti og deres omprioriteringer. Dette fremgår også av våre merknader under de enkelte kapitlene i innstillingen. Høyre er også med på de to mindretallsforslagene som ber Regjeringen revurdere å legge ned konsulatene i Minneapolis og i Edinburgh. I media har det siste uken fremkommet at Utenriksdepartementet er i ferd med å nyorientere norsk tilstedeværelse i utlandet, med bl.a. fokus på Midtøsten og Det fjerne østen. Det er prisverdig at en i en slik prosess vurderer om enkelte gamle tiltak kan avvikles, idet en ser ut til å ville gjennomføre omstillingen innenfor en uendret kostnadsramme. En må bare ikke helle barnet ut med badevannet! Globaliseringen berører alle samfunnsområder og er selvsagt i særlig grad merkbar i utenrikstjenesten. Vår gamle tripolare omverden der Norge forholdt seg til USA, Europa og Russland, fortrenges av en multipolar verden, der vi må ha vedvarende fokusering flere steder. Stilt overfor slike nye utfordringer kan det være at utenrikstjenesten faktisk ikke bare må ommøbleres, men også utvides. Dette er riktignok lettere å gjøre innenfor programområde 3 enn 2, så lenge kostnadene er ODA-relevante. Vi vil imidlertid være villige til å vurdere kostnadsnivået på en modernisert utenrikstjeneste, så fremt det fremkommer som del av en samlet fremstilling, som Stortinget får ta del i. I innstillingen påpeker et mindretall at budsjettstrukturen etter mange års endringer er blitt relativt uoversiktlig, og etterlyser en gjennomgang for å sikre Stortinget den nødvendige mulighet til styring og kontroll, uten å frata departementene deres legitime behov for en viss fleksibilitet. Stortingets forutsetning for å styre gjennom budsjettprosessen er ikke minst et aktuelt tema relatert til det foreliggende budsjettet. Her er det ymseposter som er svulmet opp fra tosifrete til tresifrete millionbeløp, og i mange kapitler angir en bare indikativt, som det står, hva en ønsker å bruke de bevilgede midlene til. Her er etter vår mening en nedtoning av betydningen av definerte samarbeidsland, og den verbale prioriteringen av Afrika gjenspeiles ikke i budsjettallene. Fremfor alt må en lete godt for å gjenfinne enkelte av de omforente tematiske satsingsområdene, hvor Stortinget til nå har vært enstemmig. En kan lett komme til å oppfatte fremgangsmåten som en noe arrogant ignorering av Stortingets vedtak. Et slikt eksempel er utdanning, som var et av de opplistede sentrale temaene i de senere års budsjetter og i Innst. S. nr. 93 for 2004-2005 fra utenrikskomiteen til St.meld. nr. 35 for 2003-2004 om en helhetlig utviklingspolitikk. For kort tid siden ble Innst. S. nr. 20 for 2007-2008 avgitt, og komiteen var enstemmig. Utdanning er fortsatt aktuelt. I en meddelelse fra FN så sent som 29. november i år vises det til at 25 land mangler mye på å oppfylle tusenårsmålet om utdanning for alle, og to tredjedeler av landene er syd for Sahara. I en kommentar fra UNESCO heter det at kvinners leseevne har særlig betydning for barns utdanning og helse, selvfølgelig også for kvinners helse, men at kvinner likevel utgjør 64 pst. av verdens voksne analfabeter, og videre at bistand til utdanning er langt knappere enn de nødvendige årlige 11 milliarder USD, som UNESCO har som mål. Statsråden har tidligere forklart at utdanning er integrert i mange andre formål. At det ikke nevnes eksplisitt, fører derimot etter vår mening til en nedprioritering, og vil gjøre det vanskeligere å søke om midler til rene utdanningsprosjekt f.eks. innenfor regionbevilgningene. Høyre har derfor stor forståelse for den bekymring som fremkom fra bl.a. Redd Barna under og etter høringene i år. Sist mandag fulgte jeg debatten om Dokument nr. 3:13 for 2006-2007 om Riksrevisjonens undersøkelse av Norfunds drift og forvaltning. I et innlegg gav statsråden uttrykk for at han syntes det var betimelig med en revisjonssak om Norfunds manglende oppfølging av Stortingets prioriteringer, og han ville følge det opp med en intensivert dialog mellom departementet og Norfund. Vel og bra, men er det troverdig når heller ikke statsrådens eget budsjettforslag synes å ta Stortinget helt på alvor? For Høyre er fattigdomsreduksjon og utviklingseffekt retningsgivende for bistanden. Vi erkjenner at utvikling tar tid, men stiller krav til en positiv utvikling mot demokrati og respekt for menneskerettigheter. Komiteens sterke fokusering på miljø og klima står også Høyre fullt bak. I løpet av de siste seks årene observerer vi at evalueringen av bistanden er blitt bedre. Revisjon og transparens skal ligge i bunnen, og gode beskrivelser av resultatmålene hører med. Det gledelige er at vi etter hvert får forståelse for at det er virkningen av tiltakene som til slutt teller, og at evaluering er noe som krever metodeutvikling, og som må planlegges prospektivt. På dette området vil Høyre fortsatt være krevende. For tre uker siden var jeg i Kambodsja med Verdensbankens parlamentarikernettverk og besøkte bl.a. jordbruksprosjekter som ledd i fattigdomsreduksjon. Noe var positivt, som at bedre rissorter og dyrkingsmåter gav sikrere og større matavlinger. Andre tiltak viste hvor feil virkningen blir når forutsetningene svikter. Svære områder – ja flere hundre tusen mål – i Laos, Kambodsja og i Thailand omplantes nå fra ris til maniok, som etterspørres som biobrensel til utslippsvennlige biler i Vesten. I et land med manglende lovgiving og eiendomsrettigheter fører verdiøkningen til oppkjøp, eller regelrett beslag av landeiendom, fortrenging av matrisen og fortrenging av fattige bønder, som blir enda fattigere, og til sist ender i storbyslummen. Verdien av landets landbruksproduksjon øker kraftig, men hovedintensjonen om fattigdomsreduksjon går i vasken når landet ikke har utviklet en fordelingspolitikk. Jordbruk er fortsatt en viktig del av utviklingspolitikken, men vi skal vite å kreve rammebetingelser som gir den tiltenkte slutteffekten – og det er den vi skal bli enda flinkere til å forutse på grunnlag av målrettet evaluering. Jeg viser til våre øvrige kommentarer i innstillingen, men avslutter med noen betraktninger om utenrikspolitiske utfordringer i 2008. Med den økende globaliseringen opplever Vesten at også andre verdenshjørner er med og legger premissene. For Norge blir det enda viktigere at internasjonale forpliktende avtaler trygger samkvemmet mellom de store og de små. FN og WTO er viktige arenaer for dette. NATO og EU er de viktigste samarbeidsorganisasjonene i vårt nærområde, og der hører Norge hjemme. Vi støtter vennskapspolitikken overfor Russland, samtidig som vi registrerer landets økende økonomiske og stadig mer synlige militære evne. Samarbeidet blir tryggere når russerne vet at vi er solid forankret i Europa og i NATO. Så gjenstår det å se om amerikanernes National Intelligence Estimate, som ble fremlagt for to dager siden, og som reviderte oppfatningen av Irans eventuelle atomvåpenprogram, kan bidra til å danne grunnlaget for en endret tilnærming til Iran fra stormaktene og fra Sikkerhetsrådet. I Midtøsten må en varig bedring bygge på en politisk løsning der alle parter er med. Derfor var det positivt at så mange land deltok på konferansen i Annapolis. Det trengs betydelig større ressurser til diplomatisk innsats i regionen, særlig fra USA og EU. Vesten har gjennom de siste 100 år gjort mange tvilsomme inngrep i dette området, ikke minst motivert av de rike naturressursene. Når man vikler seg inn i den ene konflikten etter den andre, gjør man feil om man tror at lokalbefolkningen ikke husker hva som skjedde i de forrige generasjonene. Her må en møysommelig bygge gjensidig respekt og gjennom politisk, interkulturell og interreligiøs dialog styrke moderate og reformvennlige krefter. Som en brobygger mellom Vesten og islam, blir det avgjørende at EU forstår å knytte til seg Tyrkia – et strengt sekulært land med en muslimsk befolkning. Her er en historisk utfordring; å vise at islam og demokrati er forenlig. Disse sakene og mange flere, om det gjelder Afghanistan eller Irak, borger for et spennende utenrikspolitisk år med mange utfordringer.