Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-01-06:
Skole og utdanning er en av de beste fellesgodene i samfunnet vårt. Skolen er den viktigste arenaen for barn og unge fordi store deler av deres hverdag tilbringes på skolen. Her tilegner de unge seg kunnskap og ferdigheter, men skolen er også i høyeste grad en sosial arena ettersom barn og unge møter jevnaldrende elever og skaffer seg venner og sosialt nettverk gjennom skolen. Det er helt avgjørende at barna trives på skolen, både for deres velvære i dag og for barnets utvikling i framtiden. I internasjonal sammenheng presterer den norske skolen ganske godt hva gjelder elevenes psykososiale miljø. Likevel er det ikke alle elever som trives på skolen. Hver eneste dag er det mange elever som gruer seg til å gå på skolen. Den årlige Elevundersøkelsen er et godt verktøy for å kartlegge elevenes trivsel og hvor utbredt mobbing er i den norske skolen. Undersøkelsen kan gjennomføres alle skoleår fra 5. trinn i grunnskolen til 3. trinn i videregående skole, men det er bare obligatorisk å gjennomføre den på 7. og 10. trinn i grunnskolen og på 1. trinn i den videregående skolen. Likevel viser det seg at skolene ofte gjennomfører undersøkelsen også på de trinnene hvor det ikke er obligatorisk. Blant annet gjennomførte 65 pst. av elevene på 8. trinn Elevundersøkelsen i 2013. Det er positivt at mange av skolene velger å prioritere dette for å kartlegge trivselen på sin skole. I Elevundersøkelsen 2013 ble det avdekket at 4,2 pst. av elevene ble utsatt for mobbing to-tre ganger i måneden eller oftere. Det er en nedgang på 2,5 prosentpoeng i forhold til Elevundersøkelsens tall fra 2012. Likevel kan ikke forskerne konkludere med at dette representerer en reell nedgang i mobbetallene. I analysen av Elevundersøkelsen for 2013, som ble utarbeidet av NTNU Samfunnsforskning, trekkes det fram at det bare har vært marginale forskjeller i mobbetallene fra 2007 til 2012, mens det fra 2012 til 2013 var en signifikant forskjell i antall elever som oppgir at de har blitt mobbet på skolen. Forskerne bak analysen peker på flere grunner til denne markante forskjellen i mobbetallene fra 2012 til 2013, bl.a. at undersøkelsen er flyttet fra vårsemesteret til høstsemesteret, at det var færre spørsmål i undersøkelsen, at færre elever svarer useriøst og andre endringer i spørsmålene som ble stilt i undersøkelsen. Likevel var det i Elevundersøkelsen 2012 en liten nedgang i antall elever som oppgir å ha blitt mobbet, sammenlignet med tidligere år. Det antyder en nedgang og er selvfølgelig svært gledelig. Som sagt sier 4,2 pst. av elevene i Elevundersøkelsen 2013 at de har blitt mobbet to–tre ganger i måneden eller oftere. Det tilsvarer drøyt 30 000 elever, og det er veldig mange enkeltskjebner og enkeltindivider. Det er med andre ord titalls tusen elever i Norge som hver dag gruer seg til å gå på skolen. Vi kan trygt kalle mobbing et samfunnsproblem, og status quo er ikke et alternativ. Jeg har fremmet denne interpellasjonen av flere grunner. Vi så høsten 2014 en rekke groteske eksempler på svært alvorlige mobbesaker, hvor elever har blitt utsatt for systematisk mobbing over lang, lang tid. Elevene vi for noen måneder siden ble kjent med gjennom media, hadde ikke blitt fulgt opp av skolen og skoleledelsen på en forsvarlig måte, selv om skoleledelsen kjente til den pågående mobbingen. Dette var – og er – svært alvorlige mobbesaker, og historiene rørte en hel nasjon. Odin Olsen Andersgård var en av de elevene som ble mobbet på skolen. Foreldrene fant det best – selv om det er et stort skritt å ta – å flytte til en annen kommune og begynne på nytt. Odin ble utsatt for systematisk mobbing også på den nye skolen. Selv om skoleledelsen ved begge skolene var kjent med mobbingen, ble dessverre ikke Odin fulgt opp slik at mobbingen stoppet. Som 13-åring så ikke lenger Odin noe håp og tok sitt eget liv på grunn av mobbingen han ble utsatt for på skolen og på veien til og fra skolen. Dette er en av mange skjebner som har fått sitt liv ødelagt som følge av systematisk mobbing i skolehverdagen. Den kanskje største grunnen til at denne interpellasjonen fremmes, er noe Odin sa flere ganger: «Det hjelper ikke å si ifra, de gjør ikke noe uansett.» Ut fra hans ord finner jeg det rimelig å trekke den konklusjonen at ett eller annet sted har skolen og andre som er tilknyttet skolen, feilet – ikke overalt, men på mange steder. Forebygging og bekjempelse av mobbing er et kontinuerlig arbeid, det er et evighetsprosjekt. Det er noe som Stortinget, foreldre, skoleeiere og skoleledere og andre har prøvd å finne en løsning på i mange, mange år, og det er noe vi også kommer til å diskutere i mange år framover. Det store spørsmålet er hvem som har ansvaret for mobbingen. En stor del av mobbekampen tas av voksne i nærmiljøene. På den andre siden har vi et lovverk som tydeliggjør et ansvar: Skoleeier skal i henhold til forskrift i opplæringsloven og privatskoleloven sørge for at nasjonale undersøkelser om motivasjon, trivsel, mobbing, elevmedvirkning, elevdemokrati og det fysiske skolemiljøet blir gjennomført. I henhold til de samme forskriftene er skoleeiere pliktige til å følge opp disse undersøkelsene lokalt. Opplæringsloven § 9a slår fast at alle elever i grunnskole og videregående skole har rett til et godt fysisk og psykososialt miljø som fremmer helse, trivsel og læring. Den samme paragrafen slår også fast at dersom en ansatt ved skolen får kunnskap eller mistanke om at en elev er blitt utsatt for krenkende ord eller handlinger, som mobbing, diskriminering, vold eller rasisme, skal vedkommende snarest undersøke saken og varsle skoleledelsen og dersom nødvendig – og mulig – selv gripe direkte inn. Skoleeiere, skoleledere, KS, arbeidstakerorganisasjonene og flere har et særlig ansvar for å iverksette tiltak for å stanse mobbingen. Spørsmålet mitt til statsråden blir derfor hvordan han kan sikre at dette ivaretar elevenes rett til et mobbefritt skolemiljø.