trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Hensikten med dette lovforslaget er å fjerne usikkerheten i forhold til EØS-avtalens bestemmelser om fri bevegelighet for arbeidstakere og tjenester, som det heter i departemental terminologi. I klart språk betyr det at et nasjonalitetskrav erstattes med et bostedskrav i fiskeriforbudsloven. Loven krever at minst halvparten av mannskapet eller lottfiskerne og føreren eller høvedsmannen på norske fiskebåter enten skal være norske statsborgere eller være bosatt i Norge. Slik er det altså i dag. Lovendringsforslaget medfører at kravet til bosted blir opprettholdt og definert som krav om bosted i kystkommune eller nabokommune til kystkommune for fartøyfører og minst halvparten av mannskapet. Departementet har foreslått en dispensasjonsadgang for fartøyfører. Hele komiteen har etter anbefaling fra fiskeriministeren gått inn for å utvide dispensasjonsadgangen for fartøyfører til å gjelde fartøyførere fra EØS-området, Færøyene og Grønland. Dette fanger opp tilfeller der det er vanskelig å rekruttere kvalifisert fartøyfører i Norge. Bakgrunnen for lovendringen er at den norskregistrerte bomtråleren «Kvitsjøen» i år 2000 fisket utenfor territorialfarvannet med nederlandsk kaptein og mannskap som ikke oppfylte bostedskravet. Det norske rederiet ble bøtelagt, men gikk til sak for norske domstoler med påstand om at fiskeriforbudsloven strider mot EØS-avtalens regler om fri bevegelighet for arbeidstakere. Saksøker fikk medhold i byretten, men staten anket, og Agder lagmannsrett satte byrettens dom til side. Rederen klaget saken inn for EFTAs overvåkningsorgan, ESA. ESA har i en grunngitt uttalelse av 2. april 2004 konkludert med at det norske nasjonalitets- og bostedskravet strider mot EØS-avtalens artikkel 28 om fri bevegelighet for arbeidstakere og artiklene 1 og 4 i rådsdirektiv EØF/1612/68. Jeg skal ikke her og nå gå inn i en omtale og vurdering av EU-retten. Jeg konstaterer kort at vi nå får et lovverk som aksepteres av EØS. Departementet foreslår for øvrig at endringen i fiskeriforbudsloven skal gjelde fra 1. januar 2007, og komiteen bifaller dette.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Jeg må først minne statsråden om at han er statsråd nå, ikke partipolitiker og stortingsrepresentant fra Arbeiderpartiet, og kanskje derfor bør konsentrere seg mer i sine innlegg om å forklare saken og loven, istedenfor å angripe Fremskrittspartiet. Men det får nå så være. Jeg må bare minne om at det faktisk står i proposisjonen at det er gjennomført mange tiltak når det gjelder å få ned overfisket. Men felles for alle tiltakene som er iverksatt, er at de ikke har virket. Det står svart på hvitt i proposisjonen. Jeg er litt forundret over at man ikke kan vente til man behandler havressursloven før man går inn på konkrete lovforslag. Slik vi vurderer problemet, er det rett og slett slik at man gjerne kan innføre en rekke lover og paragrafer, men så lenge det ikke etterleves av andre land, kommer man ikke lenger. Bare ta «Elektron»-saken. Mener statsråden at russisk lovverk er likt det norske med hensyn til overfiske? Da tenker jeg spesielt på «Elektron»-saken.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Jeg må bare få lov til å vise til innstillingen, der vi gjør det helt klart at vi ønsker å gjøre det som er mulig for å stanse overfisket, og at lovtiltaket bør forankres i konkrete lovforslag. Det er derfor vi går imot denne loven, som er en rammelov. Jeg kan for så vidt på mange måter skjønne Høyres kritikk, for Høyre viderefører bare det de gjorde da de satt i regjering, nemlig ingenting, for å stoppe overfisket. Det er sikkert veldig behagelig for Høyre bare å lene seg tilbake og overlate dette til Regjeringen. Det hadde man gode rutiner for i den tiden man satt i regjering. Det er flott at Høyre ønsker å videreføre det. Det ønsker ikke vi, vi ønsker faktisk å være aktive og fremme forslag og komme med konkrete tiltak når det gjelder å stanse overfisket, fordi det er noe av det viktigste som er. Men å stole på Regjeringen i denne situasjonen, det gjør vi ikke. Vi har gitt Regjeringen skryt tidligere når de har jobbet med avtaler internasjonalt. Sist gang jeg var oppe på Stortingets talerstol og gjorde det, var da vi hadde trontaledebatten. Da gav jeg Regjeringen skryt fordi de hadde fått i stand en del avtaler. Men det viktigste med en avtale er at avtalen blir etterlevd. Har man en avtale og den ikke blir etterlevd, hjelper det ikke så veldig mye, hvor god den avtalen enn er. Når det gjelder næringslivet i Kirkenes, er vi selvsagt bekymret for det. Jeg synes det er trist at det kommer representanter opp på denne talerstolen og forteller at de ikke er bekymret for næringslivet i Kirkenes. Men det er ikke argumentasjonen for at vi går imot denne lovendringen. Man skal være klar over at det ikke er samtlige russiske fartøy som fisker ulovlig. Mange av dem fisker helt lovlig, og går til norske havner. Men hvordan viljen blir til å gå til norske havner med disse fartøyene, når man risikerer at norske myndigheter innfører et regelverk som er så strengt at alle nærmest blir mistenkt når de kommer hit, er faktisk noe som er med på å bekymre meg. Men jeg skal absolutt være med og debattere overfisket i alle andre sammenhenger, og da håper jeg at vi faktisk har konkrete lovendringsforslag. Jeg tror det viktigste i framtiden vil være å styrke Kystvakten og styrke det internasjonale samarbeidet med Russland. Stoltenberg tok i den nordområdestrategien han presenterte i Tromsø, til orde for en styrket dialog med Russland. Det håper jeg man får til også når det gjelder overfisket i framtiden.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg, men jeg vil bare peke på at her har man hatt et lovforslag til behandling i komiteen, et lovforslag vi har fått fra Regjeringen. Det har medført at komiteen, under komitearbeidet, har sørget for at dette lovforslaget har blitt bedre. Det viser, ikke minst med tanke på forrige sak, at det er viktig at man i Stortinget får anledning til å behandle konkrete lovforslag for å gjøre dem bedre – noe vi har gjort i denne saken.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2006-12-05:
Høyre er tilfreds med at Regjeringa nå oppdaterer gjeldende lovverk i forhold til EØS-avtalen og dermed fjerner usikkerheten i forhold til om Norge oppfyller sine forpliktelser som følge av EØS-avtalen med tanke på regelverket om fri bevegelighet for arbeidstakere og tjenester. Endringsforslaget innebærer at det ikke lenger skal stilles nasjonalitetskrav til de som skal være mannskap på norske fiskefartøy. Derimot opprettholdes kravet om bosted i Norge, og at minst halvparten av mannskapet skal ha bosted i en norsk kystkommune eller nabokommune til en kystkommune. Bostedskravet, slik det nå blir iverksatt, bidrar til at fiskeressursene først og fremst vil komme kystbefolkningen til gode, samtidig som endringene i lovforslaget bidrar til å sikre norske mannskapers rettigheter i fisket, og sikrer norske lønns- og arbeidsvilkår for mannskap og fiskere. Vi vet alle at rekrutteringssituasjonen i fiskeflåten er vanskelig på grunn av et stramt arbeidsmarked generelt, og nettolønnsordninga innen skipsfarten spesielt. Høyre er derfor tilfreds med at forslaget, slik det nå er formulert, kan fange opp uheldige utslag av bostedskrav. Vi lever i en globalisert verden. Bakgrunnen for å utvide dispensasjonsadgangen er at noen få norske fartøyførere er fast bosatt utenfor Norge. I visse tilfeller har det vist seg å være vanskelig å rekruttere kvalifiserte fartøyførere i Norge, særlig for spesialisert fiske. Høyre er fornøyd med at det nå gis adgang til å dispensere fra bostedskravet i særlige tilfeller. Vedtaket er framtidsrettet og et viktig steg i riktig retning for å sikre fleksible og gode rekrutteringsforhold for næringa i et stadig mer globalisert samfunn. Høyre er derfor tilfreds med at en samlet komite er enig i å utvide dispensasjonsadgangen til også å omfatte fartøyførere bosatt i EØS-området, færøyværinger og grønlendere, i tilfeller der det er vanskelig å rekruttere kvalifiserte fartøyførere i Norge.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-12-05:
Ei berekraftig utnytting av fiskeressursane er sjølve berebjelken i norsk fiskeripolitikk og eit nødvendig vilkår for levedyktige fiskeriavhengige lokalsamfunn langs kysten. Kampen mot skurkane i fiskeria må derfor ha ein høg prioritet på den politiske agendaen. Me må sikra oss at me har effektive verkemiddel både nasjonalt og internasjonalt, for å sørgja for at lausgjengarar ikkje truar den berekraftige forvaltinga gjennom sitt overfiske. Marknadsverdien av ulovleg, urapportert og uregulert fiske er rekna til 1,5 milliardar kr. Det er ein betydeleg trussel mot bestanden av bl.a. norsk arktisk torsk. Men det er òg ein trussel mot – og det gjeld dei aller fleste – aktørane i fiskeria som held seg lojalt til lovar og reglar. Det er derfor – og det er me i Kristeleg Folkeparti glade for – brei einigheit om og tilslutning til dei forslaga som er fremja i denne proposisjonen. Vedtaka i dag gjev heimel til å sikra tiltak, men det er jo ikkje ein automatikk i at dette skjer. Med det omfanget som er av ulovleg, urapportert og uregulert fiske, forventar me i Kristeleg Folkeparti at departementet følgjer nøye med og set i verk nødvendige tiltak dersom dagens situasjon fortset. Det må òg drivast eit aktivt informasjonsarbeid når det gjeld desse tiltaka, slik at ikkje uskuldig tredjemann vert uforvarande ramma av restriksjonar på enkeltfartøy. Samtidig må arbeidet i internasjonale fora fortsetja – spesielt tenkjer me på Den nordaust-atlantiske fiskerikommisjonen – for på den måten å sikra effektiv internasjonal merksemd og sanksjonar mot ulovleg fiske. For det er berre gjennom eit effektivt internasjonalt samarbeid me er sikra suksess. Noreg har eit hovudansvar for å sørgja for at det heile tida er stor merksemd og fokusering på arbeidet for å bevara ein berekraftig bestand av ulike fiskeartar, og me vil spesielt nemna tiltak for å ta vare på bestanden av norsk-arktisk torsk.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-12-05:
Fremskrittspartiet bruker som sitt nærmest eneste argument at tiltakene mot overfisket ikke har gitt resultat. Da har jeg lyst til å gå inn på akkurat den argumentasjonen. Jeg vil påstå at det ikke er riktig å hevde at gjeldende tiltak ikke har hatt effekt, selv om overfisket har ligget på et ganske konstant nivå. Det er stor sannsynlighet for at overfisket hadde vært større hvis ikke de tiltakene hadde blitt iverksatt. Det som er poenget, er at forhold som fiskens tilgjengelighet og bestandsstørrelse virker inn på nivået av overfisket, slik at overfisketallene for et enkelt år vil uansett kunne gi en indikasjon på om tiltakene er effektive. Det burde være ganske klart for oss alle. Men det vi vet, og som har skjedd, er at det er en rekke enkelttilfeller der fartøy som står på Den nordøstatlantiske kommisjons B-liste over fartøy fra andre land som har deltatt i ulovlig fiske, er tatt ut av fisket og ligger ved kai. Det er en konsekvens av de tiltakene. Iallfall ligger de midlertidig ved kai. Det er fartøy som mer eller mindre kontinuerlig engasjerer seg i ulovlige aktiviteter. Samtidig har det kommet mange henvendelser fra eiere av fartøy som prøver å komme ut av denne svartelista. De har flagget om til russisk flagg, eller de har foretatt direkte henvendelser til den samme kommisjonen, uten at det så langt har ført til at fartøyene er fjernet fra listene. Det er sannsynlig at markedsprisen på disse fartøyene har sunket, og at eierne av slike fartøy som driver ulovlig fiske, har lidd tap på grunn av de tiltakene som er innført. Så det å hevde at dette ikke har hatt en effekt, er antakelig en grov underdrivelse, hvis jeg skal få bruke det begrepet. Men jeg har også lyst til å si at de tiltakene som foreslås her, er bare en del av en kjede med kontrolltiltak. Havnekontroll er en del av vårt internasjonale kontrollsamarbeid. Man må også se på de tiltakene som gjennomføres i samarbeid med Russland, hvis man skal se på hele kjeden. Her er det viktig å påpeke at det er vedtatt en rekke tiltak med fokus på omlasting til havs, rapporteringsplikt ved omlasting og landing, satellittsporing, forbud mot omlasting til mottaksfartøy som fører bekvemmelighetsflagg, kontrollordning som gjennomføres, utveksling av informasjon mv. Mitt poeng er at det å bruke som argument for å gå imot ordningen, at den ikke har hatt effekt, er å bruke en argumentasjon som er feil. Tiltakene har hatt effekt, men en må se på utviklingen over tid før en kan få den endelige konklusjonen på det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Nei, jeg skal ikke påstå at russisk lovverk er likt det norske. Jeg prøver å følge Fremskrittspartiets alternativ i denne saken. Jeg må nok innrømme at det er politisk forskjell på partiene våre, og beklager hvis det er ubekvemt. Jeg mener det samme partipolitisk nå som da jeg var stortingsrepresentant, så det burde ikke være noe stort problem. Men det vil være slik at hvis vi ikke gir denne muligheten til å kontrollere – for her er det snakk om å kontrollere båter som fisker irregulært i internasjonale farvann, selv om de kan fiske lovlig i norske farvann; det er der kontrollen kommer inn i bildet – kan vi med Fremskrittspartiets standpunkt havne i en situasjon der båter som er uønsket i Russland, kan finne sin frihavn i Norge. Det synes jeg ville være en veldig uheldig situasjon. Dette lovforslaget er ment å skulle bygge opp under den store jobben som den egentlige fiskeriministeren har gjort, også for å få styrket og få på plass internasjonale avtaler. Men de skal håndheves nasjonalt, og dette er et bidrag i den retning.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-12-05:
Egentlig kunne faktisk både direktoratet og departementet ha gått enda lenger i skarpe forslag til tiltak. Når jeg ber om ordet i denne saken, er det for å kommentere den svært merkverdige tilnærming Fremskrittspartiet har til denne saken. Man kan ikke se bort fra at både det som er oppnådd nå i Den nordøst-atlantiske fiskerikommisjon, og summen av alle andre tiltak, på mange måter har gjort at en får disse spørsmålene fram i lyset. Det er ute i det internasjonale marked vi må få mer oppmerksomhet rundt disse spørsmålene. Vi snakker faktisk om noe av den største økonomiske kriminaliteten i Europa. Vi snakker om en ressurskriminalitet som er noe av det verste vi ser på den nordlige halvkule. At man har gjort det like ille i Østersjøen, Nordsjøen, Skagerrak og Kattegat, ser tydeligvis ikke ut til å ha gjort noe inntrykk på Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet synes å ha en tilnærming til disse spørsmålene i retning av at fordi andre handler tjuvegods, kan gjerne vi også gjøre det, av hensyn til oss selv. Hva i all verden slags tilnærming er dette til et spørsmål og en sak av denne alvorlighetsgrad? Fremskrittspartiet har en tilnærming der de sier at internasjonale spørsmål og problemer må løses internasjonalt. Ja, selvfølgelig skal og må de løses internasjonalt, når vi vet at fisken deler vi med andre land, og vi skal selge den norske produksjonen internasjonalt. Hvem er det som har mest å tjene på at vi rydder opp i disse forholdene? Det er nettopp Norge. Norge er den største taperen ved at vi har et system gående hvor ikke alle som deltar i det russiske fisket, er kriminelle, men det vil være et stort fremskritt for Norge om vi bidrar til at kriminelle russere blir tatt. Derfor burde alle som deltar i denne aktiviteten, og spesielt fra russisk side, vært offentliggjort. Vi har et hundretalls fartøyer som det kanskje burde vært satt spotlight på, slik at alle hadde visst når kriminelle kom med landinger, enten det var i Norge eller i et annet land. Derfor er det viktig at Norge ikke taper ansikt, at vi ikke deltar i den internasjonale debatten i en slags forlegenhet. Det er Norge som har mest å tjene på å kle på seg den ledertrøya vi må ha i disse spørsmålene, hvis vi skal oppnå resultater. Da kan vi ikke ha den tilnærming til disse spørsmålene at fordi de andre landene handler med tjuvfisk – sikkert med en slags mørk, sort fortjeneste – så kan også vi gjøre det. Det er ingen andre som har mer å tape på det enn nettopp Norge.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-05:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne debatten. Jeg synes Lars Peder Brekk, Høyre og statsråden, selvfølgelig, har redegjort for denne saken på en forbilledlig måte. Jeg er helt enig i det statsråden har sagt i sakens anledning. Men jeg må jo bare si at jeg blir litt fristet når jeg hører det Fremskrittspartiets Korsberg sier. Når han sier at han er enig i at overfisket er et stort internasjonalt problem som krever internasjonale løsninger, og sier at hvis man skal hindre kriminalitet i forhold til fisket, må man være til stede der det foregår, blir det litt merkelig for meg at de ikke velger å være med på denne løsningen som Regjeringen har kommet opp med. De sier at særnorske tiltak ikke vil være noe særlig bra. Nei, jeg vet at det er vanskelig og krevende å være bjelleku og gå først inn i nytt terreng. Men jeg mener at vi må tørre det i denne sammenheng. Man kan ikke la være å godta gode tiltak fordi de ikke er perfekte. På jakt etter det optimale er det mulig å ta ett skritt av gangen. Jeg tror at det som ligger her i dag, er konstruktivt. Det vil bringe oss nærmere målet, nemlig å unngå at vi får stadig mer ulovlig overfiske, og at vi får en utarming av ressursene, som både vil være en trussel mot fisken og for samfunnet langs kysten.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Det er med en viss grad av overraskelse jeg konstaterer at Høyre med stor velvilje i dag går inn for å vedta en rammelov som vil gi Regjeringen svært utvidet forskriftsrett. Mange talere har vært inne på at et internasjonalt regelverk må ligge til grunn. Det må ligge til grunn for veldig mye av den aktiviteten som Norge har og ønsker å ha, både økonomisk og på andre måter i nordområdene. Vi har i dag en diskusjon om Svalbardsonen, hvor Spania og Russland helt klart har meninger, og vi har en diskusjon om Barentshavet og sokkelen nordover under isen, hvor også Spania og Russland helt klart vil ha en mening. Jeg tror vi må spørre oss selv om ikke disse statene vil oppleve det som en mangel på samarbeid og samarbeidsvilje fra norske myndigheter, hvis man vedtar en lov som så ensidig vil stille krav – riktignok rettmessige krav – men uten å ha en dialog med Russland og Spania om dette. Jeg tror ikke det er klokt. Jeg konstaterer at det er tilstedeværelse i Barentshavet som er viktig. Det handler om avdelingshelikopter til Kystvakten. Det handler om at Kystvakten faktisk må være på havet, og det handler om at vi må ha fly for å overvåke norske og internasjonale havområder. Jeg skjønner ikke helt hvordan dette henger i hop med bl.a. SVs forslag om å kjøpe tog i stedet for å kjøpe fly til overvåkingen. Jeg tror ikke – det har vært nevnt tidligere fra denne talerstolen – at det går an å overvåke Barentshavet ved hjelp av tog. Det er i så fall den første regjeringen som noensinne har fått til det. Vi står fast på våre forslag.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Det er en samstemt næringskomite som legger frem denne innstillingen til lov om måleenheter, måling og normaltid for Stortinget. Lovforslaget er ment å skulle erstatte lov av 31. oktober 1946 om mål og vekt. Lovforslaget er en betydelig modernisering av loven, der man har lagt vekt på å sikre måleteknisk infrastruktur som kan nyte tillit både nasjonalt og internasjonalt, og som også er bedre tilpasset internasjonale avtaler og tekniske krav til måleredskaper. Komiteen er fornøyd med at lovforslaget legger opp til et fleksibelt tilsyn der flere enn fagmyndighetene kan føre tilsyn, selvfølgelig innenfor rammen av klare ansvarsforhold. En viktig forutsetning i det nye lovforslaget er at det bare skal føres tilsyn hvis det innebærer en mer effektiv bruk av samfunnets ressurser eller ivaretar beskyttelsesverdige interesser. Det betyr at det er viktig at Justervesenet som fagmyndighet har den kompetanse og kapasitet som er nødvendig for å foreta vurderinger av hensiktsmessig tilsyn og kontrollopplegg. Komiteen har også merket seg at lovforslaget innebærer at det må gjøres et betydelig arbeid videre med utarbeidelse av forskrifter for at loven skal få den virkning som lovforslaget legger opp til. Jeg vil på den bakgrunn vise til de enstemmige komitemerknadene som uttrykker en viss skepsis til utstrakt bruk av fullmaktslovgivning. Jeg vil derfor igjen vise til lovforslagets formålsparagraf, som legger vekt på en effektiv bruk av samfunnets ressurser, og til departementets vurdering av samme paragraf. Til slutt vil jeg bare understreke behovet for en utstrakt dialog og kontakt med de berørte parter ved utformingen av forskriftsregelverket i det videre arbeidet som vil følge av lovforslaget.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Jeg vil takke statsråden for de hyggelige ordene. Det er viktige bestemmelser om ekteskap inngått av mindreårige, bruk av stedfortreder, bigami og motvirkning av tvangsekteskap som i dag blir vedtatt. Fremskrittspartiet har merket seg disse innstrammingene og er selvfølgelig fornøyd med dem, men vi har også merket oss de unntaksbestemmelser som ligger bl.a. i § 1 og § 18. Der omtales det at når «sterke grunner» taler for det, skal man kunne innvilge unntak i henhold til loven. Da blir spørsmålet hvilken praksis man kommer til å legge seg på, og her er det Fremskrittspartiet er noe bekymret. Jeg vil be statsråden om å konkretisere hvilken linje hun mener at disse unntakene bør praktiseres etter, om hun ønsker en liberal linje eller en mer streng praksis av det lovverk som vedtas i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-12-05:
Det forslaget som foreligger her i dag, er det som kan kalles et godt, gammeldags gruppearbeid mellom to regjeringer. Dette var et forslag som Bondevik II-regjeringa sendte ut på høring, og som Stoltenberg II-regjeringa leverte til Stortinget. Derfor er det også naturlig at både de gamle regjeringspartiene og de nye er ganske enige om dette. Jeg syns saksordfører la fram saken på en god måte. Hun dro fram gode prinsipper, bl.a. at hvis vi skal lage slike regler, må det være regler som gjelder alle, ikke regler som gjelder for egne etniske grupper. For Venstre er det også viktig at hvis man skal bekjempe dette, må det først og fremst gjøres ved individuelle tiltak. Man gjør det først og fremst ved nasjonale tiltak og ikke ved grensene. Tvangsekteskap bekjempes i kulturer, i miljøer og i landet der vi er, ikke først og fremst ved grensen. Derfor er det viktig å ha et presisjonsnivå når det gjelder forslag for å bekjempe dette, som gjør at vi faktisk klarer å bekjempe problemet, og ikke kriminalisere grupper. Jeg vil bare få lov til å komme med noen bemerkninger om Fremskrittspartiets forslag. Fremskrittspartiets forslag er helt sikkert virkningsfulle, sikkert veldig virkningsfulle, ikke for å begrense tvangsekteskap, men for å begrense innvandring. Det er også det som hovedsakelig er begrunnelsen for de forslagene de kommer med. De sier også at de skal bekjempe enkeltindivider, men det gjør de ikke. Fremskrittspartiet snakker om henteekteskap, men det de gjør i stedet, er å lage «dytteekteskap», altså ekteskap der folk blir dyttet ut av landet. Folk blir holdt utenfor Norge inntil de når den riktige alderen, inntil de tilhører de riktige gruppene som Fremskrittspartiet ønsker. Derfor må jeg bare si at de tiltakene de legger fram, er gode tiltak hvis man ønsker å begrense innvandringa, men ikke gode tiltak hvis man ønsker å begrense tvangsekteskap.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Nå er det slik at Regjeringen legger seg på en linje som betyr klare innskjerpelser i forhold til det å motvirke tvangsekteskap. Med de bestemmelsene vi vedtar i dag, handler vi veldig klart for å beskytte barna som opplever denne situasjonen. Hvordan praktiseringen av disse unntakene, som vi også legger inn i loven nå, vil komme til å bli, må vi få komme tilbake til. Men det er viktig at de lovendringene vi foretar, blir respektert av rettssystemet vårt, og at det må være på helt særskilte vilkår vi går inn og gir unntak. Jeg ber om forståelse for at det må vi få komme tilbake til. Vårt engasjement er oppriktig når det gjelder det som er det avgjørende her, at vi skal beskytte barn og ungdom mot å bli utsatt for disse overgrepene som et tvangsekteskap faktisk er.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-02-08:
På vegne av stortingsrepresentantene Petter Løvik, Svein Flåtten, Kari Lise Holmberg, Peter Skovholt Gitmark og meg selv vil jeg fremme forslag om å styrke ansattes mulighet for medeierskap i egen bedrift.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-02-08:
På vegne av stortingsrepresentantene Siv Jensen, Per Roar Bredvold, Henning Skumsvoll og meg selv framsettes forslag om å opprette en forsvarskommisjon for å gjennomgå Forsvarets rolle og rammer i den nye sikkerhetspolitiske situasjonen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-02-08:
Det er lite å føye til fra min side etter å ha lyttet til disse innleggene fra de parlamentariske lederne. Derfor skal jeg nøye meg med et par korte betraktninger. Den ene er at jeg på vegne av Regjeringen gjerne vil takke for støtten fra et samlet storting. Det gir styrke i vårt arbeid med å håndtere den situasjonen vi nå står overfor. Jeg føler at det også er en klar støtte til kombinasjonen av å vise fasthet og bestemthet i avvisning av vold, trusler om vold, og samtidig et ønske om dialog, forsoning og å dempe gemyttene. Det er en styrke ved Norge at vi viser evne til samling, til enighet, når vi er prøvet internasjonalt slik vi nå er. Den andre betraktningen jeg har, er at jeg gjerne vil understreke det som flere av talerne har vært inne på på ulike måter, nemlig at dette ikke er en konflikt mellom religioner, men en konflikt mellom totalitære krefter og demokratiske krefter. Den konflikten foregår ikke minst innad i mange muslimske land der det er totalitære krefter, og der det er demokratiske krefter som slåss for de verdiene vi også tror på. Det gir meg anledning til å understreke at noen av dem som kanskje har de mest krevende oppgavene i kampen for demokrati og ytringsfrihet, er nettopp mennesker i muslimske land. De er de mest truete, og det er også de som står forrest i frontlinjen nettopp for de verdiene vi tror på – som ytringsfrihet og demokrati. Det gir meg også grunn til å understreke at ytringsfriheten er noe mer enn en vestlig verdi. Det er en menneskerettighet som omfatter alle mennesker på hele jorden. Derfor må vi være opptatt av å understreke at det ikke er noe som gjelder bare oss, men det gjelder alle, selvfølgelig også muslimer. Dette slåss muslimer for verden over. Jeg har møtt dem i Afghanistan, i Pakistan, i Indonesia og i andre land med stor muslimsk befolkning. Ytringsfriheten står veldig solid hos oss. Det vi ser, er at vi har store uløste oppgaver ikke minst i å utvikle det inkluderende fellesskapet – å lære oss til å leve med ulikheter, respektere ulike religioner i et mer flerkulturelt samfunn. Da er det også godt å vite at det er bred tilslutning til at vi skal gå videre og arbeide for å greie å skape det inkluderende fellesskapet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-08:
Mange av oss har opplevd den trygge følelsen det er å være nordmann i utlandet. Vi er vant til å bli hyllet for norsk utviklingspolitikk og for vår innsats for fred. Kanskje er det derfor ekstra opprørende å være vitne til de siste dagers dramatiske hendelser: demonstrasjoner mot Norge, flaggbrenning, angrep mot en norsk ambassade og mot en norsk militærbase. Jeg tror mange flere enn meg syns at dette er uvirkelig. Fra SVs side er vi opptatt av å komme ut av den situasjonen vi er kommet i. SV vil fortsatt arbeide for gjensidig respekt mellom mennesker med ulik tro og ulikt livssyn. Gjensidig respekt innebærer at vi forsøker å unngå en opptreden som andre føler er krenkende. Det gjelder både i forhold til tro og i forhold til grunnleggende menneskerettigheter. Jeg vil gi ros til statsministeren. Han gjør det helt klart at ytringsfriheten er en menneskerettighet vi alle nyter godt av. Samtidig må en vise forståelse for at enkelte ytringer kan virke krenkende på andre. Men vi må ikke begrense ytringsfriheten – sjøl om vi viser større varsomhet. Det står respekt av den måten norske muslimer har håndtert hendelsene på. De har tydelig markert hvor uakseptable reaksjonene mange steder har vært, og har understreket at dialog er løsningen. Det er kun gjennom dialog – kun det – vi kan legge det som har skjedd, bak oss og sammen arbeide for økt forståelse og gjensidig respekt. Vi må nå arbeide for å styrke båndene mellom mennesker i Norge med ulik bakgrunn og ulik religion, ikke minst blant ungdom. Vi vil derfor støtte opp om den siden ved det videre arbeidet, og ber Regjeringa prioritere deltakelse og dialog på en felles arena. Jeg vil berømme Regjeringa for den resolutte og bestemte måten de har håndtert det som har skjedd, på. Vi i SV har full tillit til at det vil fortsette. Det som nå har skjedd, må ikke få konsekvenser for vårt bidrag når det gjelder å forebygge, dempe og løse konflikter. Det som har skjedd, krever fortsatt norsk dialog, bl.a. i Midtøsten. SV vil understreke hvor viktig det er at Norge fortsatt skal være en tydelig og god fredsnasjon.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-02-08:
Eg vil takka statsministeren for ei ryddig orientering om den alvorlege situasjonen som har oppstått internasjonalt dei siste vekene. Det er godt å sjå at Regjeringa har handtert denne krevjande tida på ein så handlekraftig og klok måte. Situasjonen er alvorleg. Det er uverkeleg å sjå norske ambassadar og norske flagg brenna og gjennom media vera vitne til at norske soldatar i ISAF-teneste i Afghanistan blir angripne. Den valdsbruken vi har sett, er fullstendig uakseptabel. Det er viktig og nødvendig at Regjeringa både har vore og er krystallklår når det gjeld dette. Det er òg viktig at soldatar og pårørande får vår merksemd og oppfølging. Det er tydeleg at Regjeringa har gjort og gjer alt dei kan for å sikra tryggleiken for nordmenn i internasjonal teneste på ein best mogleg måte, og at det er tett kontakt med involverte land og med internasjonale organisasjonar. Vi i Senterpartiet er òg glade for at Regjeringa har sikra den nasjonale beredskapen, og at han er tilpassa den situasjonen vi er oppe i. Mange – frå ambassadar og hjelpepersonell ute til muslimske miljø i Noreg – gjer no ein stor innsats for å hindra ei eskalering av den stemningsbølgja som har oppstått i mange land. Det er bra at Regjeringa òg forsterkar vårt eige arbeid for inkludering. Det begynte med ei sak om ytringsfridom. Retten til å ytra seg må liggja fast. Det er eit prinsipp som har vore sjølvsagt i Noreg frå 1814, og som er blitt vidareutvikla i snart 200 år, seinast i Stortinget no i vinter. Ytringsfridom er eit prinsipp som har vore og skal vera ein viktig føresetnad for vårt demokrati. Open debatt og meiningskamp er avgjerande for samfunnsutviklinga, for framgang, for utvikling og for reformer. Tida no krev likevel òg anna fokusering enn fastslåing eller tøying av grenser. Det er tid for dialog. Nordmenn i internasjonal teneste for fred er ramma. Ambassadane våre, som jo er dei viktigaste lyttepostane ute, og som er i ei særstilling når det gjeld fremjing av kulturell forståing og dialog, er i fare. Når norske ambassadar blir angripne, treffer det så mykje, og det treffer òg norske muslimar. Uroa spreier seg òg i dei mest trygge og inkluderande lokalmiljøa våre. Faren for tilbakeslag i eit frå før skjørt integrerings- og inkluderingsarbeid er overhengande. Fordommar, som mange engasjerer seg for å få fjerna, blir i desse dagar forsterka. No er det om å gjera å styrkja det som heiter dialog. Det er nødvendig å dyrka fram meir av tverrkulturell kunnskap og kompetanse. Vi må læra oss å ta innover oss den krafta som kan liggja i symbol. Regjeringa og Stortinget har sin viktige del av oppgåva. Vi må ikkje svikta. Det er vårt felles ansvar ikkje berre å bruka store ord i dag, men å følgja opp i praksis og bidra til å riva ned murar og til ikkje å byggja opp nye.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-08:
Jeg tror representanten Lilletun og jeg ser veldig likt på mange av disse spørsmålene. I min redegjørelse understreket jeg betydningen av menneskerettigheter og det å arbeide langs flere spor. Også her tror jeg vi har felles syn. Hvorvidt deler av tiltakene som er foreslått, allerede er dekket, eller kan imøtekommes på andre måter, skal vi da med respekt vurdere. Jeg vil også si meg enig i det som er blitt sagt, og som egentlig har vært lite framme i offentligheten, nemlig hvordan Mellomkirkelig Råd og Islamsk Råd i flere uker har jobbet med denne saken som nå har eksplodert internasjonalt. I møte med begge de partene har jeg fått en innsikt i at det har vært arbeidet klokt, målrettet og ansvarlig med denne saken lenge før offentligheten ble kjent med den. Jeg tror de dialogene er noe av grunnen til, som også representanten Lilletun sier, at denne saken er blitt behandlet med klokskap i det norske samfunn. Dette er vi opptatt av også i den bredere utenrikspolitiske sammenhengen. Jeg vil imidlertid understreke betydningen av at vi ikke isolerer den religiøse dimensjonen i vår tilnærming til internasjonale konflikter og dialogprosesser, fordi den jo ofte henger sammen med det økonomiske, det sosiale osv., og også er på vakt mot den fare som ligger i at autoritære krefter utnytter religiøse strømninger og stemninger til å fremme autoritære politiske mål. Men det å ha økt kunnskap om hvordan religionen spiller inn på vårt fagfelt – utenrikspolitikken – har ligget til grunn for de tiltakene jeg nevnte, som opprettelse av et eget forum, økt forskning og økt kontakt med ulike nettverk. Jeg vil samtidig si at jeg er helt enig når det gjelder Oslokoalisjonens rolle, men det er også betenkelig, som vi i dag hørte på radioen, at Trond Bakkevik måtte meddele at et planlagt møte måtte utsettes på grunn av det som nå skjer i Midtøsten rundt disse spørsmålene. Det viser jo da også hvor sårbare slike positive tiltak er.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-08:
Jeg vil også takke for mange gode innlegg og interessante belysninger av dette store og viktige tema. Jeg vil egentlig ikke kommentere hvert og ett av dem, for jeg synes de står godt på egen fot. Jeg vil komme med tre kommentarer, den ene er til representanten Skei Grande. Jeg er helt enig i at det reiser seg noen dilemmaer – hva kommer istedenfor religion, hva kommer istedenfor et autoritært styresett, forhold til nasjonalisme. Det er et stort, sammensatt spørsmål, men jeg vil vektlegge betydningen av utviklingen av sivile samfunn. Det som jo manglet i de kommunistiske statene, var et sivilt samfunn med mangfold, pluralisme og evne til å kverne synspunkter rundt på en måte som gjør at vi kan leve med forskjeller. Der er jo mange av disse landene kommet langt, særlig de som er bærere av store europeiske kulturtradisjoner. Men også andre land i det som var det tidligere Sovjet-området, strever med det, så vi må i vårt samarbeid med disse landene også fokusere på det vi kan gjøre. Kanskje er det lite, men allikevel viktig for å stimulere samarbeid mellom de sivile samfunn. Så er det Habermas’ observasjon, at vi «har neglisjert den religiøse dimensjon». Det kan man gjøre seg mange tanker rundt, men jeg synes de siste dagers hendelser på mange måter illustrerer hvor fremmed begrepet «tro» er fra vårt ordskifte, og at tro i tråd med våre samfunnstradisjoner i stor grad er gjort til et privat anliggende. Det mener jeg er riktig, men det er samtidig et uttrykk for at vi blir fremmede og kanskje usikre i håndteringen av det. En jusprofessor er i dag sitert i Dagbladet, at man «Må kunne tulle med Muhammed». Ja, man kan det i henhold til vår ytringsfrihet. Men jeg mener at den uttalelsen i seg selv etterlater ettertanke om hvordan vi omgås den type begreper, som altså er viktige for andre. Det siste jeg så vil si, er at vi må se på oss selv. Det farlige i denne situasjonen er om vi henfaller til en slags idyllisk tanke om at alt er bra her, selv om, som representanten Skei Grande sier, det er bedre her enn mange andre steder. Jeg blir urolig av å høre flott ungdom med muslimsk tro si at de opplever daglig en type trykk, og at de bøyer nakken for sin tro. Vi kan ikke akseptere en tro som gir seg utslag i vold, intoleranse og brudd på norsk lov. Men som vi har fått gjentatt flere ganger, og ikke kan gjenta nok: De aller fleste muslimer har ikke den type trosmanifestasjon. Jeg mener det er historiske paralleller av meget betenkelig karakter av folk som med sin tro bøyer nakken. I stortingspresidentens artikkel forleden dag i avisen viser han til den israelske forfatteren Amos Oz, som i sin bok skriver om sin oppvekst, hvordan jødene måtte bøye nakken, holde en lav profil for ikke å bli tuktet for sin tro. Jeg blir urolig over at folk sier at de opplever det samme i vårt samfunn her, hvilket ytterligere understreker betydningen av dialog og å ta dette på alvor i vårt samfunn.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-08:
Eg vil takke utanriksministeren for svaret, eit svar eg oppfatta som stort sett positivt. Det er svært mange av dei tiltaka som det vart referert til og som har hatt ei lengre historie bak seg, og òg initiativ som utanriksministeren har teke, som eg synest er svært positive. I dagens Vårt Land uttrykkjer biskop Younan, den lutherske biskopen i Jerusalem, at det er behov for meir dialog mellom religionane og ikkje minst mellom islam og kristendommen. Han framhevar Oslokoalisjonens arbeid i forhold til akkurat den biten. Etter det som vart sagt i debatten etter statsministeren si utgreiing i dag, og at mange har gjeve ros til dei muslimske miljøa i Noreg, er det heilt opplagt at ein av grunnane til at ein har lukkast, er at dette ikkje kom heilt uforvarande på det norske miljøet. Oslokoalisjonen og andre krefter i Noreg har gjennom lang tid bygd tillit mellom desse miljøa, som det faktisk er viktig å vise til, og det er det arbeidet som biskop Younan ber om at ein òg i større grad fremmar internasjonalt. Difor helsar eg med glede at ei støtte til religiøs dialog mellom kyrkjeleiarar nasjonalt og internasjonalt vert sett i gang, og likeins at ein òg støttar eit folk til folk-samarbeid – eit menneske til menneske-samarbeid – mellom frivillige organisasjonar innanfor dei forskjellige religionane. Eg hadde i mitt tilleggsspørsmål tenkt å utfordre statsråden på dei konkrete forslaga som eg har fremma, men der har han allereie kvittert med at han skal sjå positivt på det med omsyn til ein gjennomgang, så då vil eg berre seie at eg ser med forventning fram til den tilbakemeldinga. Eg meiner at svaret frå utanriksministeren i dag bør vere grunnlag for at Noreg ytterlegare kan styrkje den posisjonen som vi har på dette feltet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-08:
Eg vil takke alle som har hatt ordet i denne debatten, for at det er dokumentert at det er eit sterkt samla politisk Noreg som vil slåss for religionsfridom, trusfridom og forsamlingsfridom. Så lever vi heilt klart med ein del dilemma. Eg starta innlegget mitt med å sitere Jürgen Habermas, ein av vår tids største filosofar, og det er ikkje tvil om at hans påpeiking av at vi i Vesten – men fyrst og fremst Europa – på ein måte har neglisjert den religiøse dimensjon, er ei veldig interessant og viktig påpeiking. Kanskje kan dei siste vekers hendingar, kanskje kan det at vi har vorte fleirkulturelle, og at dei som har busett seg i Noreg med andre religionar, òg er tydelegare i forhold til sin religion, bevisstgjere oss meir. Vi treng bevisstheit om vår eigen religion òg for å kunne ha ein skikkeleg dialog og kunne respektere dei andre. Så er det eit paradoks, slik som mange har sagt, at i det internasjonale samfunnet er det fyrst og fremst dei statane som framleis vedkjenner seg kommunismen, og dei som er muslimske, som har problem i forhold til det vi har diskutert i dag. Det varierer der òg, men dei har problem. Dei har samtidig skrive under på FNs menneskerettar totalt sett. Det er klart at det er ein observasjon vi kan gjere. Og så må vi i dei eigna fora arbeide for at dette faktisk vert lyfta fram, og at ein tør å lyfte det fram i lyset, diskutere det og forsøke å forbetre det. Det gjeld i forhold til ytringsfridom, det gjeld retten til å konvertere, og det gjeld retten til å utøve og praktisere si tru. Dei forslaga som eg hadde til kva vi kan gjere for ytterlegare å auke vår innsats, ser eg fram til at vi får ei tilbakemelding på. Så vil eg avslutte som representanten Johannes Østtveit frå Kristeleg Folkeparti gjorde i debatten i 1972. Han sa det slik: «ein vaken verdsopinion er den viktigaste støtte dei forfølgde kan få.» Eg er overtydd om at det at den norske regjeringa tek dette på alvor og er ein del av denne verdsopinionen, er den beste hjelpa som einskildmennesket som lever i dagleg undertrykking, kan få.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-02-08:
Jeg vil først av alt gi honnør til representanten Lilletun, som på denne måten fokuserer på et svært viktig tema og en svært viktig rettighet, nemlig retten til fritt å utøve sin religion, privat og offentlig, enten alene eller sammen med andre, en rettighet som i vår del av verden tas som en selvfølge, og som i disse dager er blitt svært så aktuell. Interpellanten viser til at man i Kina og Vietnam forfølger både kristne og muslimske ledere, og at dette også i mange tilfeller medfører dødsdom. Han viser videre til situasjonen i Turkmenistan, Pakistan, Egypt og Iran, hvor disse rettighetene ikke blir respektert. Også disse steder opplever man forfølgelser og brudd på menneskerettighetene ved enkelte former for religionsutøvelse. Jeg vil henlede oppmerksomheten også på andre steder i verden der religionsfriheten har trange kår. I Saudi-Arabia eksisterer heller ingen religionsfrihet. Alle innbyggere må være tilhengere av den offisielle religionen, og religionsfriheten er heller ikke beskyttet av noen lov. Det er forbudt å utøve noen annen form for religion, og overtredelse blir straffet svært hardt. Et annet sted der man ikke respekterer annen religion, er Sudan. Her diskrimineres alle som ikke bekjenner seg til den offisielt riktige tro. Også på Cuba opplever man i dag at det er vanskelig fritt å utøve sin tro. Det cubanske folk blir i dag nektet å importere religiøse symboler og litteratur. Det totalitære cubanske regimet nekter også kirkesamfunn å drive institusjoner som skoler, sykehus, helseklinikker og sykehjem for å hjelpe vanskeligstilte. Det kan imidlertid se ut som det ikke er religionsutøvelsen i seg selv som er problemet for cubanske myndigheter, men det faktum at det utøves aktiviteter som staten ikke selv har initiert, og som den ikke selv har den hele og fulle kontroll over. Jeg er i stor grad fornøyd med utenriksministerens tilbakemelding. Jeg vil imidlertid be ham ikke glemme de andre stedene i verden der disse rettigheter, som vi i Norge tar som en selvfølge, dessverre ikke gjelder, og der tros- og religionsfrihet ikke kan utøves fritt. Jeg ønsker utenriksministeren lykke til med oppfølgingen av dette i internasjonale fora.
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-08:
Interpellanten fortjener stor takk for at han har reist denne interpellasjonen – nær sagt uten å vite hva han gjorde på det tidspunkt da han leverte den. Men det vi har opplevd i de seneste ukene, har på mange måter vært en vekker for Ola Nordmann. Vi har lett for å leve i den tro at det som er selvsagt for oss, er selvsagt for hele verden – fordi det er selvsagt for oss. Realiteten er at flertallet i dagens verden lever i samfunn som enten ikke har religionsfrihet i det hele tatt eller praktiserer en meget begrenset form for religionsfrihet. Den del av menneskeheten som lever i samfunn hvor det er full religionsfrihet, utgjør en liten minoritet. Derfor er det viktig at vi minner hverandre om at av alle de definerte menneskerettigheter er det antakelig ingen som er mindre selvsagt enn retten til fri utøvelse av religion og livssyn. Vi sier i dagens debatt i en litt annen sammenheng gjerne at ytringsfriheten ikke er en plikt til å ytre seg. Det kan i noen sammenhenger være riktig, men i noen sammenhenger er det spinngalt, for når det gjelder å protestere mot overgrep mot fundamentale menneskerettigheter, er ikke bruk av ytringsfriheten en valgfri øvelse. Der foreligger det en moralsk plikt til å si fra i klartekst. Det er ikke akseptabelt at mennesker ikke har frihet til å forlate et religionsfellesskap for å slutte seg til et annet, dersom de personlig er blitt overbevist om det. Det finnes ikke noe argument som kan forsvare at noe politisk regime, uansett hvordan det ser ut, og uansett hvilken ideologi det bekjenner seg til, tvinger mennesker til å slutte opp om et bestemt religiøst fellesskap. I svært mange land i dagens verden er det forbundet med fare ikke bare for å miste sosiale rettigheter, men for liv og helse, å forsøke å forlate et majoritetsreligiøst fellesskap for å slutte seg til en minoritetsgruppe. La meg understreke at religionsfriheten i denne sammenheng selvfølgelig også inkluderer retten til ikke å slutte seg til noe religiøst fellesskap, retten til ikke å tro på noen gud og til å gi uttrykk for det offentlig – selvsagt. Det er grunnleggende viktig at vi steller oss slik i vår omgang med andre stater i norsk utenrikspolitikk at vi aldri av opportunistiske grunner, f.eks. norske handelsinteresser, lar være å bruke ytringsfriheten for å protestere på vegne av minoriteter som utsettes for trakassering. Tvang til tro er dårers tale, skrev Nikolai Frederik Severin Grundtvig i sin tid. Og det er så sant som det er sagt, men det tar forferdelig lang tid før det går opp for folk. Derfor er det dessverre fremdeles svært mange regimer i denne verden som tror at nettopp tvang er det riktige virkemiddel når det gjelder å regulere menneskers adferd på det mest følsomme av alle områder. La meg avslutte med å si at jeg tror mange av de tankene som interpellanten reiste i forslags form, kan ha noe for seg, uten at det er riktig å ta standpunkt til dem på strak arm. Men jeg tolker utenriksministerens svar slik at han vil se på dem og vurdere dem grundig og så komme med en tilbakemelding til Stortinget om hvorledes Regjeringen vil følge opp dette.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-02-08:
Interpellanten Lilletun har med rette fokusert på en viktig menneskerett, trosfrihet. De siste dagers hendelser viser at dette med tros- og livssynsfrihet står i nær sammenheng med ytringsfrihet, noe flere har påpekt. Mange av oss i den vestlige del av verden tar denne rettigheten som en selvfølge. Vi er blitt påmint at vi ikke har grunn til å gjøre det. Det er i tillegg et paradoks at mange land utenfor den kristne kultursirkel har grunnlovfestet trosfrihet. Likevel må vi konstatere at ivaretakelsen av denne rettigheten dessverre langt fra er god nok i mange av disse landene. Utenriksministeren har i dag redegjort for at Norge har en aktiv dialog med en rekke land hvor trosfrihet burde ha bedre vilkår enn den har i dag. Jeg tror vi må være ærlige nok til å innrømme at vi har et solid stykke arbeid framfor oss før de enkelte mennesker rundt omkring i verden har de demokratiske rettigheter som vi tar som en selvfølge. Men det gir oss ingen rett til å legge mindre vekt på det viktige arbeidet med å få demokratiske rettigheter på plass. Senterpartiet vil være en aktiv pådriver i arbeidet med å forankre trosfrihet i verdens forskjellige stater, og utenriksministeren har i dag bekreftet at det også er Regjeringens politiske mål å jobbe med dette. Men det må i tillegg være en felles oppgave for alle demokratiske krefter å videreføre og utvikle dette arbeidet for å nå et felles mål med å sikre viktige demokratiske rettigheter i en globalisert verden.