Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Statsråd Horne viste til at Høyre og Fremskrittspartiets velgere gikk til stemmeurnene og ønsket seg en ny kurs, og det er nok riktig. De gikk til stemmeurnene på bakgrunn av de politiske løftene som ble gitt før valget, løfter som danner grunnlaget for den kontrakten det nye flertallet og den nye regjeringen har med velgerne. Etter at Høyres leder mislyktes i å samle de fire borgerlige partiene til en flertallsregjering og valgte Fremskrittspartiet som partner i en mindretallsregjering, har vi altså en regjering med to partier – et godt grunnlag for at disse partiene skulle fremme de forslagene som de gikk til valg på, og innfri kontrakten med velgerne. Men etter at budsjettet ble lagt fram, kan vi fastslå følgende: Aldri har avstanden mellom de løftene som ble gitt før et valg, og de forslagene som blir fremmet når man faktisk sitter med makt til å foreslå ting, vært større enn ved dette valget. Det er alvorlig fordi det undergraver tillitsforholdet mellom velgere og tillitsvalgte, men det er også alvorlig fordi det ødelegger for de gode politiske ordskiftene om retningen for Norge. Det blir vanskelig å vite når disse partiene faktisk mener det de sier. I sin kontrakt med velgerne sa f.eks. Høyre at Norge måtte gjøres mindre oljeavhengig. I regjeringskontorene presser nå Høyre og Fremskrittspartiet gjennom i Stortinget en økt bruk av oljepenger. I sin kontrakt med velgerne sa Høyre at de skulle sørge for at kommunene gjennomfører kontinuerlig opptak i barnehagene, som det står i Høyres program. Nå fjerner man forslaget om to barnehageopptak i året. I sin kontrakt med velgerne lovet Høyre at det skulle lønne seg mer å jobbe. Nå gjeninnføres skatteklasse 2, kontantstøtten økes, og barnehagene svekkes. I sin kontrakt med velgerne sa vel både Høyre og Fremskrittspartiet at det var vanlige folk som skulle få nytte av skattekuttene. Nå får vanlige folk noen tiøringer per dag, mens folk med inntekter i mangemillionklassen får flere hundre tusen i året. I sin kontrakt med velgerne sa Fremskrittspartiet at man skulle øke studiefinansieringen til en ellevte måned. Det som lå i Stoltenberg-regjeringens forslag, om en ekstra måned, ble fjernet. I sin kontrakt med velgerne foreslo Fremskrittspartiet altså 45 mrd. kr mer til samferdsel hvert år. Resultatet ble en trettiendedel av dette. Glemte Fremskrittspartiet i sin kontrakt med velgerne å fortelle at det skulle ta en generasjon å gjennomføre løftet som de hadde på ett år? Og i sin kontrakt med velgerne – igjen – sa Fremskrittspartiet at bare de fikk samferdselsministeren, garanterte de at alle bompenger skulle fjernes. Resultatet i dette budsjettet er å fjerne 0,3 pst. av bompengene. Det betyr altså – igjen – med lett hoderegning, at det vil ta 300 år med det tempoet å få fjernet alle disse bompengene. Da er de borte for lengst. Men glemte Fremskrittspartiet å fortelle at det altså var våre tipptipptipptipptipptipptipptippoldebarn som skulle dra nytte av det løftet Fremskrittspartiet ga i sin valgkamp? Det verste er at det går ikke i den retningen heller, for selv om man fjerner bompengeprosjekter, øker man også, slik at det går i motsatt retning av det Fremskrittspartiet lovet. Konklusjonen er klar: Aldri før har så få brutt så mange og omfattende løfter til så mange velgere. Noe av det er helt greit, for vi er ikke opptatt av at man skal innfri løfter på 25–100 mrd. kr i skattekutt eller øke forskjellene i Norge. Vi skulle gjerne ha brukt 45 mrd. kr mer på samferdsel og gjerne bygd alle veier uten bompenger, men vi sa i valgkampen et dette går ikke i hop. Da sa Fremskrittspartiet: Jo da, det går i hop – stem på oss, så garanterer vi at det gjør det. Nå sitter man altså i regjeringskontorene og sier at man ikke har flertall. Man har en tredel av regjeringen, så man skulle tro at man i hvert fall hadde 33 pst. innflytelse over regjeringens forslag. Men man har altså, som Slagsvold Vedum sa i en radiodebatt, innflytelse på størrelse med Kristent Samlingsparti – i hvert fall når det gjelder bompenger. Resultatet er en enorm gjennomføringskraft i å bryte valgløfter og kontrakten med velgerne, økt oljepengebruk i en situasjon hvor næringslivet har varsellampene på og økte forskjeller hvor skattelettelsene går til de rikeste. Det siste er ikke så farlig, sier statsministeren – man må ikke se på makrobildet, man må se på mikrobildet. Nå forstår vi hva hun mener med mikrobildet. Det er at vanlige folk uten formue får 50 øre dagen i skattekutt – det er mikro. Makroen går til dem som har mest fra før.