trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-10-08:
Jeg la merke til at finansministeren ikke svarte på akkurat det med den sosiale profilen, så da regner jeg med at det er videresendt til de konstruktive forhandlingene som jeg skjønner skal finne sted, og det imøteser vi, for det er det behov for. Så til klima: Ja, jeg er helt enig, man skal ikke stirre seg blind på ett budsjettområde. Er det noe som trenger gjennomgående satsing og målsettinger ikke bare utenlands, men også innenlands, er det klima. Så det skal vi absolutt sørge for å sette på dagsordenen i den runden som nå kommer. Vi ser fram til viktige forhandlinger. Jeg tror ikke de blir bare lette. Det er mye å ta fatt i. Mye er positivt, men det er klare utfordringer, som jeg har nevnt i mitt innlegg. Men vi går til forhandlinger med Høyre og Fremskrittspartiet for å nå et resultat, og et resultat som vi skal bidra til får et solid stempel også fra vårt parti. Det er vårt mål, og jeg ser fram til den runden. Da er det klart at vi også er avhengige av å se en balanse i budsjettet hvor skatt skal ses på. Ja, vi er enig i at å trygge norsk næringsliv og norske arbeidsplasser er viktig, men i samarbeidsavtalen er dette én del av det det skal satses på. En annen del er velferd og at vi har en sosial sikkerhet i bunnen som gjør at vi har et solid velferdssamfunn som vi kan vise fram også i 2015.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-10-08:
Jeg vil begynne med å gratulere statsminister Erna Solberg, for her har man virkelig klart å prioritere Høyres kjernevelgere. Vinnerne i dette budsjettet er de som bor i de største husene i de beste boligområdene i de største byene. Det er en veldig målrettet skattepolitikk for å treffe Oslo vest og Bærum, for å bidra til ytterligere vekst og utvikling i de områdene. Det er ikke et budsjett for folk flest, og det er ikke et budsjett for hele landet. Dårlige eksempler er hvordan man kutter i dagpenger for dem som er syke, og når de skal ha feriepenger, kutter man ut det. Vi ser det i kutt når det gjelder dem som har barn og er uføretrygdet, vi ser det i kutt i tiltak for dem som har nedsatt arbeidsevne og trenger hjelp til å ha en bil, for å nevne noe. Når det gjelder distriktene, ser vi igjen at Høyre og Fremskrittspartiet kutter i de distriktspolitiske virkemidlene som har vært en suksess for å få fram nye arbeidsplasser blant dem som har nye ideer og bedre løsninger rundt i hele landet. Akkurat som i fjor kutter man i de virkemidlene. Man kutter i forskning og utvikling til landbruk og næringsmiddelindustri. Siv Jensen løftet fram Borregaard som et godt eksempel, nettopp en bedrift som har fått glede av den typen forsknings- og utviklingsvirkemidler som har gått over Landbruksdepartementets budsjett. Det har vært en suksess. Nå kutter regjeringen ytterligere i det, man kutter i forskning og utvikling. Samferdselssatsingen er skuffende. Mange av oss husker debattene med Fremskrittspartiet i fjor sommer i valgkampen. De lovet at man skulle plusse på 45 mrd. kr utover det som lå i NTP. I fjor la den rød-grønne regjeringen på 6,4 mrd. kr. Denne regjeringen legger på 5 mrd. kr mer. Det er langt under det som er lovet, det er langt under forventningene. Så er det interessant å høre Fremskrittspartiet fra i fjor. I fjor sa Fremskrittspartiet: Jo, det er smart å fjerne bompenger. I år er politikken til Fremskrittspartiet: Vi skal kreve inn bompenger smartere. Jeg tror ikke det var det folk stemte på, men det er det de har fått: smartere bompengeinnkreving – Fremskrittspartiets nye valgmotto! Dette kommuneopplegget kommer til å føre til massive kutt i mange kommuner, for det har vært en sviktende skatteinngang på rundt 2 mrd. kr i år, og med den rammen på frie inntekter vil det bli kutt i pleie og omsorg, det vil bli kutt til de minste barna. Så på Fremskrittspartiets kjerneområder vil det i stedet for satsinger bli kutt. Det er trist og det er vemodig at man ikke prioriterer lokal velferd rundt i hele landet, sørger for at vi har en verdig eldreomsorg, sørger for at vi har en god skole, sørger for at vi har ekstra ressurser til de barna som trenger det. Men det har ikke denne regjeringen tatt seg råd til. De prioriterer dem som bor i de største husene i de beste bydelene i de største byene, og det er en feil prioritering.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-10-08:
I de mange budsjettbehandlingene i landets kommuner nå i høst kommer vi til å se veldig mange «Erna-kutt» og «Siv-kutt». Det kommer til å bli et nytt begrep. Man kommer til å legge ned mange tilbud, man kommer til å kutte i kvaliteten i tilbudene med det kommuneopplegget som ligger her, hvis ikke Kristelig Folkeparti og Venstre klarer å få til et reelt løft. Så forstår jeg godt at Siv Jensen ikke snakker mer om eldreomsorg. Siv Jensens modell var jo at man skulle ha en statlig merfinansiering, men det som ligger i budsjettet, er 20 mill. kr, og det er ingenting, men det er et symbol – noe godteri som Frp-ere kan kose seg med. Så til det som gjør at vi reagerer så kraftig på dette skatteopplegget: Vi satte ned et utvalg, Scheel-utvalget, som skulle se på hvordan vi kan bedre beskatningen for norske bedrifter, hvordan vi kan øke konkurransekraften i Norge, og der er selvfølgelig formuesskatten en av diskusjonene. Men her har jo regjeringen forskuttert hele utvalget, når man gir så massive lettelser på den delen av formuesbeskatningen som man her gjør. Det vi vet når vi ser på tabellene, er at hoveddelen av de skattelettene kommer til å komme til noen postadresser – Snarøya og Nesøya og Jar. Dette er en politikk for de områdene. Det er ikke en politikk for verdiskapning i hele landet, for der er det mange andre virkemidler, avskrivningsregler og andre typer tiltak, som vi kan ta i bruk for å skape verdier langs hele kysten, i hele innlandet – og ikke bare konsentrere skattelettene for noen få. Så til det jeg sier om samferdsel: Hva er det vi kan måle Fremskrittspartiet på? Jo, på det de lovte. Det en nå gjør, er å følge opp den NTP-en som den rød-grønne regjeringen la fram. Dette er ingen ny satsing, det er en videreføring av politikken, og det er ingen fjerning av bompengeprosjekter i dette opplegget selv om en har sagt det – det er bare en smartere måte å kreve det inn på. Så det er et mageplask: Det er en politikk for dem som har mest fra før, de som bor i de største husene i de største byene. Det er ikke en politikk for hele landet.
Terje Breivik (Venstre), 2014-10-08:
Skal 2015 verta eit viktig år for klimaet, slik det står i trontalen, må statsbudsjettet i 2015 verta eit viktig budsjett for klimaet. Grøn vekst er fullt mogleg, men det hastar med grøn omstilling. Noreg kan ikkje berre bidra tungt for å utgjera ein forskjell. Me kan sikra Noregs posisjon som energinasjon, ny industriell vekst og verdiskaping gjennom å forsterka eksisterande ordningar og prosessar og ikkje minst gjennom å ta i bruk nye tiltak og incitament. Budsjettforslaget er eit godt utgangspunkt for foredling og forsterking av jernbanen. For kollektiv svarar ikkje forslaget på noko vis på utfordringane me står overfor. Marknadskreftene må systematisk takast i bruk i klimaets teneste. Folk ynskjer å stilla opp for miljøet. Då er jobben politisk å gjera det gjevande og attraktivt å ta klimavennlege val i kvardagen. Utover betre avskrivingsreglar for vindkraft, enøkfrådrag og vidareføring av elbilordningane, i tråd med klimaforliket, er det lite nytt i retning av eit grønt skatteskifte – heller tvert imot. Skuffande er eit litt for slite uttrykk i sånne samanhengar. I fare for å seia noko i «nuets» indre kjenslestorm som eg angrar i ettertid, skal eg likevel nøya meg med å slå fast at det budsjettet Venstre kjem til å røysta på til slutt, vil ha ein heilt annan klimaprofil, både i format og omfang. Vissa om at 78 000 ungar veks opp i fattigdom i Noreg anno 2014, er direkte hjarteskjerande å tenkja på. Difor er eit tiltak som differensiering av barnehagebetalinga viktig. Venstre støttar prinsippet. Innrettinga stiller ikkje Venstre seg bak. Ho vert tema rundt forhandlingsbordet saman med andre fattigdomstiltak, som gratis kjernetid i barnehagen og differensiert barnetrygd. Når det gjeld næringsliv og innovasjon og særleg gründerar og nyskaping, er dessverre budsjettforslaget rimeleg fritt for nye, heilt nødvendige tiltak for å redusera kapitalturken og sikra betre sosiale rettar for sjølvstendig næringsdrivande. Det er direkte overraskande. Eg kan forsikra alle som veit kor viktig innovasjon er for verdiskaping og framtidig velferd, at Venstre kjem til å gjera ein jobb for å betra dette gjennom forhandlingane i Stortinget; forhandlingar som vert ei krevjande, men ikkje umogleg øving. Venstre vil før den tid fremja eit eige, alternativt statsbudsjett: eit budsjett som vil visa ein heilt annan, tydeleg kurs inn i den nye, grøne, fornybare og nyskapande retninga Noreg må førast.
Terje Breivik (Venstre), 2014-10-08:
Grøn skattekommisjon er sjølvsagt positivt. Fridomen og moglegheitene framtidige generasjonar, ungane og barnebarna våre, skal ha til å nyta og nytta naturen på same måte som me nyt godt av han, kan ikkje venta på nye utgreiingar. Det må handlast no. Så er det sjølvsagt slik som finansministeren seier: Det er ei rekkje tiltak i eit statsbudsjett på 1 200 mrd. kr som er positive og bra, og fleire av prioriteringane er Venstre glad for, ikkje minst innanfor kunnskapsfeltet. Der skal Venstre bidra til å gjera eit godt utgangspunkt betre. Jernbanesatsinga gjev eit godt grunnlag for rundane rundt forhandlingsbordet. Det er òg hyggeleg å konstatera, som finansministeren seier i sin hovudtale, at regjeringa no kjem Venstre i forkjøpet og set ned eit utval for å gjennomgå og vurdera handlingsregelen, og den i overkant ekspansive bruken av oljepengar, nøyaktig 3 pst. i det budsjettet som no er presentert, og igjen ny, suveren verdsrekord i kroner og øre, viser jo til fulle kor nødvendig ein slik gjennomgang er. Skuffelsen min – eg er dessverre nøydd til å bruka det ordet – kjem av den manglande viljen til faktisk å styrkja klimaforliket og for dermed å nå klimamåla innanlands i 2020. Eg ser med ein smule undring på at både finansministeren og statsministeren har eit så avslappa forhold til dei måla regjeringa faktisk har forplikta seg til i samarbeidsavtalen med Venstre og Kristeleg Folkeparti. Regjeringa gjer ikkje akkurat jobben til forhandlarane sine her på huset lettare med eit sånt utgangspunkt. Eg skal vera klinkande klar: Det endelege statsbudsjettet må ha ein miljøprofil av eit heilt anna format og omfang enn dagens forslag.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-08:
I dag blir Norge mindre. I dag kunne alle her i landet som etter mange år i hardt arbeid, og som etter hvert har slitt ut kroppene sine som sykepleiere og sjåfører og butikkansatte og kokker og fiskere, fått en gladmelding fra regjeringen: Vi skal ikke ta fra deg tryggheten, du skal få lønn for strevet. Men de har ikke fått noen gladmelding. I stedet har de fått beskjed om at det blir mindre penger til julegaver og klær til barna deres. Ved å snu opp ned på begrepet om at det skal lønne seg å jobbe, har regjeringen bestemt at de som har jobbet hardest, skal få mindre, mens de som lever på renter etter arv, skal få mest. Dette budsjettet er et systematisk angrep på sliterne og på de fattigste i samfunnet. Ikke tar regjeringen seg råd til jernbane, ikke har vi råd til skogvern og miljø og klima, ikke har vi råd til 1 pst. bistand, ikke har vi råd til sykepenger til dem med de laveste inntektene, sier regjeringen. Men regjeringen ser dem som står regjeringen nærmest, og dem som raust har bidratt til regjeringspartienes valgkamp. Den desidert største prioriteringen til Siv Jensen er i år kutt i formuesskatten. Det finnes visst ikke det problem som ikke kan løses av kutt i formuesskatten. Har du mistet jobben fordi regjeringen ikke lenger lar deg bli permittert? Frykt ikke, formuesskattens dynamiske metafysiske virkning vil få deg i jobb, stikk i strid med all empiri. Forkast vitenskapen, stol på finansminister Siv Jensen! Er du kronisk syk og mister 56 000 kr i året fordi du har to barn? Frykt ikke, fattigdommen gjør deg nemlig i stand til å løfte deg selv opp etter nakkeskinnet, og kuttene i formuesskatt vil gi deg en rausere eierklasse som kanskje da får rom til å ta deg inn i varmen. Regjeringen snakker mye om tillit til enkeltmennesket, men det de har, er tillit til enkelte mennesker, og jo mer du har i lommeboka, jo større tillit får du. Norge er fortsatt ikke et likestilt land. I dag kunne regjeringen sagt: Vi skal tette gapene mellom menn og kvinner. Men det skjer ikke. I stedet ydmykes barne- og familieministeren med et budsjett helt uten satsing på likestilling. Vi snakker ikke retorikk her; det er null satsing. Etter å ha svekket barnehagene, økt kontantstøtten og kuttet i pappapermen lener regjeringen seg fornøyd tilbake – og det er før Kristelig Folkeparti igjen skal få sette i gang med sine krav til verdier. Dette budsjettet hviler på den antakelsen at forsørgere med MS, revmatisme eller parkinson på magisk vis blir friskere av å bli fattigere, og den antakelsen at enorm rikdom for eliten drypper ned på alle andre. Historien har tilbakevist begge disse ideologiske blindsporene – blindspor som mest av alt minner om finansministerens største politiske forbilde, ifølge henne selv, Margaret Thatcher.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-10-08:
Det å investere i dem som lever på nedarvet rikdom, er ikke å investere i framtiden, det er å investere i fortiden og å investere feil. Fine ord om skaperkraft og folks hverdag har lite å si målt opp mot realiteten i det statsbudsjettet finansministeren nettopp har lagt fram. Hvordan kan f.eks. finansministeren med rimelighet hevde at folk får beholde mer av pengene sine når de økte barnehageprisene fram til høsten neste år alene spiser opp hele skattekuttet for vanlige lønnsmottakere? Hva har finansministeren å si til de fattigste kronisk syke foreldrene som mister 28 000 kr i året per barn – 28 000 kr i året? De fattigste barna i landet får det største kuttet av alle grupper i statsbudsjettet. De straffes fordi foreldrene er fattige og ute av stand til å jobbe – og det samtidig som man kutter i tiltaksplassene. Det blir ikke flere arbeidsplasser av det. Vi vet fra forskning at det å gi anstendig støtte til aleneforsørgere ikke fører til lavere yrkesdeltakelse, tvert imot. Likevel må aleneforsørgere også betale i dette statsbudsjettet. Dette statsbudsjettet preges mest av alt av moralisme. Det er en pekefinger fra velstående politikere som sier at om du er syk eller har mistet jobben, kan du takke deg selv. Det er stygt å se på. Finansministeren sier at hun har gått svanger med dette statsbudsjettet i ni måneder. Vel, det viser seg å være et statsbudsjett som bare en mor kan elske(munterhet i salen) (munterhet i salen)
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-10-08:
Før sommeren sa regjeringen at hver dråpe skulle opp. De lovet full gass i oljevirksomheten. Derfor var det veldig inspirerende å høre statsministeren i går si i trontaledebatten at oljevirksomheten ikke lenger skulle være bærebjelken i norsk økonomi, og at det grønne skiftet må komme nå. Det haster, sa statsministeren – akutt. «Akutt» – det er hastverk, det. Norge skal bli karbonnøytralt i 2050. Det er bare 35 år til. Det betyr en kursendring, varslet av statsministeren, som er så kraftig at den ligner veldig på Miljøpartiet De Grønnes politikk. Så er spørsmålet: Hvordan kan et sånt grønt skifte faktisk skje? Da er to ting sikre: Det ene er at regjeringen må skape tillit til at dette er politikken som faktisk vil bli ført, og det andre er at den må skaffe en forutsigbarhet som gjør at næringslivet tror det er lurt å satse på det grønne skiftet. Dette statsbudsjettet går dessverre baklengs i tid, til vårens politikk. Dette er et statsbudsjett som er gjennomtrukket av olje, det er et forbruks- og utslippsfremmende budsjett. Tre eksempler kan vise hvordan regjeringen bruker et handlingsrom på 20 mrd. kr til å øke forbruk og utslipp. Av skatte- og avgiftslettelser på 8,3 mrd. kr går 1,3 mrd. kr til lavere bilavgifter, statlige oljeinvesteringer øker med 8 mrd. kr, og veiinvesteringene øker med 3 mrd. kr. Dette er det stikk motsatte av å vri statens investeringer over mot et grønt næringsliv og bærekraftig samferdsel og energi. I år investeres det ifølge Statistisk sentralbyrå ca. 225 mrd. kr i norsk oljesektor og 20,5 mrd. kr i fastlandsindustrien. Det skjer fordi investeringer i oljesektoren premieres med fordeler som ingen andre næringer får – enorme skattefradrag, avskrivningsregler og garantier. Røde og blå regjeringer forteller et språk som investorene stoler på, at dette – olja – er næringen å satse på. Finansministeren har i dag lagt fram et 2015-budsjett med bra tiltak enkeltvis for teknologi, forskning osv. Men budsjettet gjør ikke engang et forsøk på å dokumentere hvilken klima- og miljøeffekt dette skal ha. Budsjettet kutter f.eks. Miljøverndepartementets budsjett med hele 9 pst. akkurat på arbeidet med klima, naturmangfold og forurensning. Dette er et budsjett som ikke skaper et grønt skifte. Det skaper tvert imot maksimal usikkerhet om hvor denne regjeringen egentlig vil, maksimal konflikt om hver eneste oljearbeidsplass som trues av ny teknologi, marked og klima, og maksimal usikkerhet for næringslivet om hva de skal satse på.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-10-08:
Farten på skiftet var det statsministeren som definerte – full karbonnøytralitet i 2050. Det er ikke småtteri til endring. Hvis vi er enige om at oljevirksomheten er på vei over toppen, og at vi skal gjennomføre et grønt skifte, er spørsmålet: Hvor setter vi inn innsatsmidlene? En rapport der man sjekket norske oljeinvesteringer og oljesubsidier i 2012, konkluderte med at Norge subsidierer oljevirksomhet med anslagsvis 25 mrd. kr. Det er interessant at Fremskrittspartiet står for en sånn politikk, når målet er å utvikle et annet næringsliv. Det går an å gjøre noe med innsatsmidlene. Det går an å øke – som Miljøpartiet De Grønne foreslår – særskatten på oljevirksomhet fra 51 pst. til 53 pst. Det vil øke statens inntekter på kort sikt. Man kan fjerne ordningen med refusjon av leteutgifter. Det vil kutte statlige utgifter med 10 mrd. kr. Man kan fjerne subsidieordningen som innebærer friinntekt for investeringer. Det vil øke skatteinntektene med et par milliarder. Man kan øke prisen på CO2-utslipp til 1 000 kr. per tonn, som mange har foreslått. Det vil også gi økte inntekter. Dette er store, tunge virkemidler i norsk næringsliv som brukes til å holde liv i en næring som statsministeren sier vi skal bevege oss ut av. Vårt forslag er å begynne å bruke disse virkemidlene til å utvikle det næringslivet som vi er enige om at vi trenger i framtida.
Pål Farstad (Venstre), 2014-05-23:
Jeg takker for svaret fra statsråd Eriksson. I likhet med statsråden er jeg – og Venstre – opptatt av at vi ikke stempler hele bransjer. Det var jeg opptatt av i mitt forrige innlegg også. Det er et dilemma når man tar opp en sak som dette. Jeg er også glad for at det er dialog med partene i arbeidslivet. Et bransjesamarbeid som det blir vist til, tror jeg kan være særdeles viktig å følge opp. Det er klart at spørsmålene knyttet til kontroll, til tilsyn, til det å følge opp den harde vei, selvfølgelig er særdeles viktige. Men jeg har et tilleggsspørsmål, og det er: Kan det være aktuelt for statsråden og departementet å sette i gang holdningskampanjer og ta det også den veien – selvfølgelig i tillegg til å være stram på kontroll og tilsyn?
Pål Farstad (Venstre), 2014-05-23:
Om det ikke ble veldig mange innlegg i debatten, er jeg glad for de innleggene som har vært, og for at man tverrpolitisk ser alvoret i situasjonen. Det synes jeg også er en styrke for det videre arbeid, og det burde også være det med tanke på departementet og statsrådens videre arbeid, naturligvis. Jeg er glad for signalet fra statsråden om at et holdningsskapende arbeid – gjerne som holdningskampanjer, en må gjerne forstå det slik – blir satt i gang og forsterket i forhold til slik det blir jobbet i dag, og at partene, bedriftene, ikke bare tilsynet, selvfølgelig blir involvert i et slikt holdningsskapende arbeid. Samtidig vil jeg understreke veldig sterkt det som har vært sagt av flere – og som gjør det vanskelig å ta opp slike saker – at det store flertall, som jo er seriøse aktører som følger boka, ikke blir stigmatisert i en sak som denne, og at det videre arbeid med dette også avspeiler det. Jeg vil avslutte med å ønske statsråden lykke til med arbeidet og at vi kan ha en god dialog om disse spørsmålene også i tiden framover.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Det kan jeg svare både raskt og effektivt på. For det første gjøres det veldig mye holdningsskapende arbeid i Arbeidstilsynet allerede i dag. Arbeidstilsynet er veldig opptatt av å drive godt opplysningsarbeid, godt forebyggende arbeid og godt veiledningsarbeid overfor bedrifter, men også av å legge til rette for gode holdninger. Det er et viktig arbeid og kanskje like viktig – om ikke viktigere, så i alle fall like viktig – som det å drive kontroll, for hele hovedmålsettingen må jo være at man unngår at alvorlig arbeidskriminalitet inntreffer. Klarer man å komme tidlig inn i bransjen med holdningsskapende arbeid, med forebygging, med god innsats – sånn som Arbeidstilsynet på en rekke områder gjør – er det også med på å få ned bruddene, få ned arbeidskriminaliteten, og man får flere seriøse, og det blir lettere å være seriøs bedrift. Det er viktig, og det er viktig for meg som statsråd å sørge for at Arbeidstilsynet fortsetter det arbeidet. Jeg føler meg trygg på at de vil fortsette det, og jeg utelukker heller ikke at man blir enda tydeligere i det holdningsskapende arbeidet rettet mot en del av disse bransjene.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Takk nok en gang til interpellanten for å reise en viktig debatt om en viktig sektor – en viktig bransje – i vårt næringsliv og arbeidsliv. Takk også for de innleggene som har vært holdt her. Jeg har lyst til bare å opplyse om en ting som jeg glemte i sted. Når det gjelder holdningsskapende arbeid, minner jeg om den brosjyren som ble utgitt i samarbeid med Fellesforbundet, Arbeidstilsynet og Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening i 2011, samtidig som tilsynet også i dag deltar i Fiskeriforvaltningens analysenettverk, et prosjekt som skal sikre tett samarbeid mellom departementer og etater for å bekjempe arbeidskriminalitet i næringen. Det betyr at her foregår det nå et fremoverlent arbeid på tvers, for å sikre økt kompetanse og forståelse for det utfordringsbildet og den realitet som er innenfor næringen. Det er helt avgjørende og utrolig viktig at man har den kompetansen når man målrettet skal gå inn i de bedriftene som synder mot norsk lovgivning, mot arbeidsmiljøloven.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Det er et meget godt spørsmål som kommer fra representanten Vågslid, og hun skal få et meget uvanlig, ærlig svar på spørsmålet. Det er rett og slett at det aldri var vår hensikt å redusere til 16 år. Det var rett og slett en glipp som skjedde, som jeg tar det hele og fulle ansvaret for. Og når det skjer en glipp i en sak som leveres til Stortinget, mener jeg også det er min plikt å rette opp den glippen. Det ble gjort. Det brevet ble sendt over til komiteen, og komiteen – og et samlet storting – har forholdt seg til det og rettet opp dette. Jeg er svært glad og fornøyd med den opprettingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Mitt svar er ja, og jeg skal begrunne det. Mitt svar er ja fordi det var ikke fullgodt, da man kunne komme i en situasjon der man skulle vurdere om man kunne stanse bidrag, der man kunne få ulike resultater i ulike deler av landet, og der man ikke hadde en klar hovedregel for hvordan man skulle håndtere dette. Jeg mener Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen la frem er en bedre lovproposisjon, en bedre lovtekst, som dette Stortinget i dag vedtar, ved at hovedregelen nå er at bidraget skal stoppes ved barnebortføring. Man har lagt til grunn at man også får mer lik behandling rundt omkring i landet, og man slipper den store skjønnsvurderingen som kan skape ulikheter. Så jeg mener – ja, det er en vesentlig innstramming. Det er en vesentlig forskjell på ordene «kan» og «skal».
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Jeg synes det er ganske interessant å høre debatten, spesielt med tanke på det første innlegget fra saksordføreren. La oss legge bort retorikken og kranglingen om de små tingene og se på hva vi egentlig gjør, og at det er gjort mye viktig og bra arbeid fra denne salen for å forhindre barnebortføring. Men hvem er det som fortsetter retorikken, som i innlegg etter innlegg er opptatt av 121 dager? Det er i hvert fall ikke regjeringspartiene. I tillegg kan jeg ikke la være å ta følgende digresjon: Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, har jeg ikke brukt 121 dager til å tenke på ett ord. Jeg sa også at vi vurderte hvordan vi kan stramme inn på andre ting, men kom til at det krevdes mer og lengre utredninger, samtidig som det er en klar forskjell i loven med tanke på hovedregelen om at barnebidrag nå skal stoppes. Så var representanten Andersen selv inne på at fordi det kreves mange og vanskelige vurderinger i sånne saker, skal en da ta seg tid til de mange og vanskelige vurderingene. Det var også begrunnelsen til de forrige regjeringspartiene for at det tok fire år – over 1 400 dager – fra høringssvarene kom, til proposisjonen ble levert. Så får man kritikk for at man også vurderte andre sider på 121 dager. Det blir for meg å drive retorikken og det spillet som saksordføreren i utgangspunktet sa man ikke skulle gjøre, videre. Og det blir for meg litt uforståelig å skjønne den kritikken, og jeg klarer heller ikke å ta den alvorlig inn over meg. Det jeg derimot synes vi skal glede oss over i dag, er at Stortinget gjør et viktig vedtak, at vi er det første landet i verden med et samlet storting som vedtar klare lovmessige regler for hvordan man skal håndtere velferdsytelser og barnebidrag ved bortføring av barn fra Norge. Vi er det første landet i verden der et enstemmig storting forsøker å legge til rette for et klarere lovverk for å sikre at flere barn kan komme tilbake dit de rettmessig hører hjemme. La oss ha fokus på dem som er de største taperne – nemlig barna – i denne saken, og ikke vilkårene i en forskrift.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-23:
Til interpellanten vil jeg bare si at det er veldig bra at dette blir satt lys på fra denne salen, og at næringen får se og høre at Stortinget er opptatt av dette, og også at statsråden er engasjert i dette – som jeg oppfatter det. Det er helt tydelig at vi vel alle sammen er helt enige om dette – det er bare at vi har fokus på problemet. De som driver med det, de få som driver med det – vi er tydelige på det, og det tror jeg også er riktig, at det er noen som gjør det, de fleste gjør det ikke – skal vi røyke ut, og vi skal luke dem ut. De som ikke gjør det, kommer til meg med tallene når jeg reiser rundt og leverer fangsten på de forskjellige brukene. Når vi hører tallene for hvor mye billigere lønningene er for dem som gjør dette ulovlige, er det tydelig at dette er en veldig stor konkurransevridning. I likhet med det vi ser i andre næringer, må vi ikke la kriminelle – for å henge bjella på katten – overta arbeidslivet vårt. Det er en del penger å tjene for dem som har lyst til å gå den ulovlige veien. Så er det en del ting man kan gjøre, det er en del tiltak for å få bukt med dette, og da er det bra at vi snakker i lag om det. Stabile betingelser for bedriftene og arbeiderne i denne næringen er veldig viktig – gode rammebetingelser, og ikke skiftende. Jeg tror også det er helt riktig at vi har bevilget de ekstra pengene til Arbeidstilsynet. De må komme seg ut i marka, de må komme seg på kaia, de må komme seg ut i bedriftene og snakke med arbeiderne og ha en god dialog med både bedriftseier og arbeidstaker. Det er veldig viktig oppi dette. Én del av det vil også være at vi på Stortinget får forståelse for det og lærer om det. Arbeids- og sosialkomiteen, som har med en del av disse sakene å gjøre, har skjønt det, så komiteen skal på komitéreise til Finnmark 2. og 3. juni. Da skal vi møte to slike bedrifter, én i Nordkapp kommune og én i Hammerfest kommune, nettopp fordi komiteen har lyst til å få mer innsikt i hva som skjer ute i marka. Men dette er en sak som vi alle sammen er enige om. Vi må bare komme så langt at vi intensiverer kontrollen og får luket ut dem som strekker strikken for langt. Og vi må ha kraftige reaksjoner på slikt – det skal ikke lønne seg.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Til forskjell frå forslaget frå dåverande arbeidsminister Anniken Huitfeldt var arbeidsminister Erikssons forslag til Stortinget opphavleg at barn skulle miste bidragspengar etter fylte 16 år i dei tilfella der bortføringssituasjonen ikkje var løyst. No har heldigvis alle partia, inkludert Høgre og Framstegspartiet, sagt nei til denne svekkinga av barns rettar som det hadde vore. Eg lurer på kva som var statsråden si opphavlege vurdering. Kan statsråden forklare kva som var hans fyrste vurdering som førte til at han i proposisjonen faktisk føreslo at barna skal miste bidragspengar når dei er mellom 16 og 18 år? Såg ikkje statsråden òg ved den fyrste vurderinga at eit slikt forslag ville straffe barna?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Eg set stor pris på det ærlege svaret frå statsråden. Då blir mitt oppfølgingsspørsmål: Meiner statsråden at Prop. 200 L for 2012–2013 «langt fra var fullgod», slik han uttalte til Dagbladet i går, mens den proposisjonen me behandlar i dag, er god?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Eg ynskjer òg berre å kommentere nokon av innspela som er komne i debatten. Det er mogleg at representanten Wiborg ikkje var i salen under mitt innlegg. Eg starta saksordførarinnlegget mitt med å vise til ein del av dei tiltaka som ein har sett i verk dei seinare åra for å forhindre og førebyggje barnebortføring. Det har òg vore tiltak som det har vore tverrpolitisk einigheit om, og som eg meiner har vore viktige. Eg sa òg at då Stoltenberg II-regjeringa fremja Prop. 200 L for 2012–2013, meiner eg òg at det var på tide. Så vil eg understreke det representanten Karin Andersen seier om at dei endringane som ein no viser til, som me er heilt einige i, kunne ha vore løyste fint på ein annan måte. Eg er veldig einig i det statsråd Eriksson sa i starten på innlegget sitt – i forhold til kor alvorleg denne saken er, i forhold til kven saken handlar om, og når Høgre og Framstegspartiet i opposisjon faktisk meinte at me bruka lang tid på å fremme den proposisjonen me fremma. Då hadde eg kanskje heller sett at ein hadde funne ein annan måte å endre det ordet på i den proposisjonen me behandlar i dag, enn å utsetje saken i nesten eit halvt år. Eg er òg litt spørjande til diskusjonen om «bør» og «kan». Det er jo slik i proposisjonen som ligg i dag òg, at det er ein del unntak frå hovudregelen. Det var det òg i den førre proposisjonen. Eg trur ikkje statsråden meiner at det ikkje skal vere individuelle vurderingar. Det er eg heilt sikker på at han meiner, for det står òg i proposisjonen. Så mi oppfatning er at den nyansen ikkje har spesielt stor betyding, i alle fall ikkje stor nok betyding til at komiteens medlemer frå Høgre og Framstegspartiet har bruka tid på å skrive merknadar om det, for det står ikkje ein plass i merknadane at dette er ei vesentleg endring. Det hadde eg i så fall forventa at det hadde gjort. Det som står, som heile komiteen er samla om, er at proposisjonen i dag i det vesentlege svarar til proposisjonen frå Stoltenberg II-regjeringa. Det er eg glad for, for eg meiner det var ein god proposisjon. Eg er heilt einig med statsråden i at det me behandlar i dag, er veldig viktig. Eg synest som sagt berre det er synd at me måtte vente til no med å gjere det.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Eg skal gjere eit forsøk til på å grunngje kritikken min og kvifor eg på det sterkaste vil understreke at dette ikkje handlar om retorikk. For å gjenta: Det regjeringa oppnådde med å trekkje proposisjonen og fremje han på nytt, var m.a. at ein måtte trekkje eit forslag. Eg meiner det er flott at statsråden innrømmer at det som låg i saka, var ein glipp. Men det var ein alvorleg glipp. Så når statsråden seier at me skal bry oss om barna og ikkje om vilkår i ei forskrift, er eg som saksordførar for denne innstillinga ueinig i at me kan seie det så enkelt. For den glippen som komiteen oppdaga, ville fått praktiske konsekvensar for barna. Derfor er komitéarbeid viktig. Men det blir understreka i merknadane frå ein samla justiskomité til regjeringa at tilgjengelegheita i saka var for dårleg, og eg meiner at det var ein alvorleg glipp. Så vil eg gje statsråden ros for at han seier det akkurat som det er. Men i mitt saksordførarinnlegg peika eg spesielt på det faktum at komiteen bruka ganske lang tid på å oppdage glippen som ville fått økonomiske konsekvensar for dei barna som me alle bryr oss om og snakkar om. Derfor meiner eg at det er viktig å få fram i Stortinget for meg som saksordførar. Så er me tverrpolitisk glade for at saka blir vedteken. Eg vil be alle som eventuelt måtte vere interesserte, om å lese referatet etter denne debatten – det er ikkje Arbeidarpartiet som har snakka om talet på dagar, me er berre skuffa over at då ein trekte ein proposisjon med brask og bram, burde ein kanskje sett at det skulle kome meir enn det gjorde. Men la det liggje, me gjer gode vedtak i dag. Me er einige i saka, men eg meiner at ein bør merke seg kritikken, som òg kjem frå komiteen, om den såkalla glippen. For det er slik at forskrifter og paragrafar får betyding i folk sitt liv.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-05-23:
Jeg er helt enig med foregående taler i at det er en viktig proposisjon som nå fremmes fra regjeringens side. Økt internasjonalisering innebærer bl.a. at tallet på internasjonale familier med barn øker, og i noen av disse familiene blir konflikten så stor at en av foreldrene velger å ta med seg barnet eller barna til utlandet, da ofte til sitt eget hjemland. Til tross for at det finnes internasjonale avtaler som skal sikre at barna føres tilbake til landet de bodde i før bortføringen, og at konflikter mellom foreldrene skal løses i rettsapparatet i dette landet, har det dessverre vist seg at det internasjonale samarbeidet ikke har vært nok til å sikre at slike saker løses innen rimelig tid. Regjeringen trakk Prop. 200 L tilbake for å vurdere om det var mulig å få med andre og flere tiltak som kunne framskynde tilbakeføring av barn som ble bortført. Blant annet ville regjeringen vurdere om en kunne ta beslag i bortførerens formue her i Norge. Regjeringen ønsket med andre ord å signalisere at vi vil om mulig gå enda lenger for å ivareta en svært sårbar gruppes interesser på best mulig måte. Regjeringspartiene mener det er en god investering å vurdere dette grundig og godt, slik at vi får med oss alle elementene. Etter dagens regler har barnebortføring i seg selv ikke noe å si for utbetaling av offentlige ytelser eller innkreving og utbetaling av barnebidrag. Utbetaling av ytelser og bidrag til den av foreldrene som har tatt med seg barn til utlandet i strid med foreldreansvaret, blir opplevd som offentlig finansiering og legitimering av den ulovlige handlingen. Derfor er det viktig å få synliggjort at det er det motsatte Stortinget i dag ønsker. Jeg vil også peke på den mulige forebyggende effekten Høyre – og jeg er helt sikker på alle partier – håper vi får til ved å vedta denne proposisjonen her i dag. De foreldrene som er i en så opprivende situasjon som vi her snakker om, handler slett ikke alltid rasjonelt, men da vil jeg påpeke at det er grunn til å kunne håpe at i noen tilfeller, iallfall, kan de lovvedtakene vi fatter i dag, bidra til å redusere antall barnebortføringer. Jeg merker meg med betydelig interesse og vil også peke spesielt på det som ligger i saken om evaluering av effektene etter tre år, slik at Stortinget på nytt kan komme tilbake og se om vi kan iverksette ytterligere tiltak for disse barna og – jeg vil si – hele familiene som er berørt av disse følsomme sakene.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-05-23:
Jeg merker meg at det er et forsøk på historieskriving fra talerstolen her i dag. Det synes jeg er sterkt beklagelig. Det er altså ikke slik at dette temaet ble satt på dagsordenen i 2005 eller i 2009 eller i 2013 eller i 2014. Vi som har fulgt med på dette temaet med sterk interesse, vet at dette har vært på dagsordenen i flere tiår og med økende intensitet. Så begynner man å telle dager. Jeg synes det er trist, og jeg trenger ikke å minne de rød-grønne på at de hadde makten i under 3 000 dager uten at det kom noen ting fram til endelig vedtak her i salen. Saken startet ikke i 2005. Da var det tverrpolitisk engasjement i denne saken. Hvis man ser i protokollene, ser man at det er presentert representantforslag med representanter fra Høyre, Kristelig Folkeparti, SV og flere partier sammen som har prøvd å løse denne saken for over ti år siden. Så står vi her i dag, ved mål. Vi har samlet oss om et vedtak som løser – løser er nok å ta i for mye – men det er et bidrag til å kunne dempe et virkelig alvorlig problem for dem som rammes og får det vanskelig. La oss legge polemikken til side. Jeg støtter statsråden – la oss heller glede oss. Jeg er også enig i veldig mye av det representanten Andersen sier, på den samme linjen – la oss heller nå se framover. Hvis man er opptatt av historieskriving, ja, så skal vi fra Høyre bidra til den og virkelig nyansere det inntrykket noen forsøker å skape fra talerstolen her i dag. Men jeg synes ikke verken stedet, tiden eller saken berettiger det.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-05-23:
Jeg skal bare kommentere et par ting som har blitt sagt. Det har jo blitt sagt fra flere rød-grønne her i dag at alle er enig. Og, ja: I dag er alle enig, og vi får et samlet vedtak i dag. Representanten Tajik var også, helt på slutten, innom det at regjeringen nå brukte 121 dager på å gå gjennom dette for å stramme det ytterligere inn, og at man i den perioden kunne ha hjulpet flere barn. Ja, det er jo også derfor regjeringen viser sin utålmodighet, for som statsråden var innom, er det flere områder vi ønsker å se på, bl.a. akkurat det med å beslaglegge formue. Men da det krever mer tid å få gått grundig gjennom, mente vi det var viktig i hvert fall å få gjennomført det vi kan gjennomføre nå med en gang. Så har man hatt den debatten, som også har vært i media, med «kan» og «skal». Jeg tror de fleste ser at det er en vesensforskjell på om man kan stoppe en utbetaling eller om man skal stoppe en utbetaling. Hvis det er sånn at alle er enige i det, lurer jeg litt på hvorfor man ikke rett og slett, da Stoltenberg-regjeringen la frem forslaget, var helt klar på at man skal stoppe utbetalingene, noe man ikke valgte å foreslå. Jeg betviler ikke at det er mange – også her i dag – som har et bredt og brennende engasjement for denne saken. Men hvis man har et brennende engasjement for denne saken, synes jeg det er meget underlig at man satt åtte år i regjering uten å gjøre noe med disse pengeutbetalingene. Det er spesielt underlig at man, da saken var på høring i 2009, ventet fire år – helt til valgåret – med å fremme et forslag som man heller ikke rakk å få behandlet. Så handlekraften synes jeg ikke har vært mye å skryte av, og da er jeg glad for at vi nå etter 121 dager får gjennomført dette og holder det vi lover, og også det vi kjempet for i opposisjon.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-23:
Jeg synes nesten det er direkte pinlig å høre innleggene fra Fremskrittspartiet som kun er opptatt av hvem som gjorde hva når. Poenget er at vi nå har en lov som juridisk sett, praktisk, ikke er annerledes enn den vi la fram. For vurderingstemaene er de samme. Det som er forandret, er at det er en paragraf som regjeringen nå har lagt fram, som vi har vært nødt til å forandre i Stortinget. Statsråden skal ha all ære for at han er helt ærlig og sier at den ikke ble bra nok. Så poenget her er ikke hva vi fra de rød-grønne partiene gjør, det er hva Fremskrittspartiet velger å legge vekt på i denne saken. Og det er å være bare opptatt av seg sjøl og at de skulle være handlekraftige når de kom i regjering. Handlekraften gikk jo ut på å forsinke saken og å legge fram en sak som måtte forandres i Stortinget. Nå synes jeg man kan slutte med dette gnålet, for å si det rett ut. Det er sikkert ikke er parlamentarisk uttrykk, men jeg begynner å bli lei. Så var representanten Vågslid oppe og sa noe som var uhyre viktig, og som jeg også tror at statsråden er enig i og ser nytten av. Vi som har jobbet med saker med vanskeligstilte barn, enten det er barnevern eller barnebortføring – og ofte er jo dette samme saker – har etter hvert sett og blitt klar over hvor lite opplæring det er i de ulike fagprofesjonene i å snakke med barn i krise og med foreldre i krise. Noen av dem som har hatt best opplæring i dette, er faktisk helsepersonell. Men når det gjelder opplæring for lærere, barnehagelærere, barnevern, politi, alle de faginstansene som kommer i kontakt med familier i krise, bør de også få god opplæring i å snakke med barnet. For ofte kan barnet gi noen signaler som det er uhyre viktig å fange opp, som foreldrene sjøl ikke vil gi, og som kan gjøre at man kan komme barnet til unnsetning i tide, men også kanskje klare å være mer – for å si det sånn – i nærheten av det som er problemet når de fagpersonene dette gjelder, skal samtale med foreldrene. Derfor er det uhyre viktig at vi nå kan se på utdanningen til alle fagprofesjonene – grunnutdanningen, men også tilby god etterutdanning og skolering i hvordan man skal snakke med barn. Nå har vi også grunnlovfestet barns rettigheter til å bli hørt i saker som angår dem, og saker som berører dem. For å si det sånn: I noen saker kan dette faktisk praktisk bety at man kan løse disse sakene til barnets beste på et langt tidligere tidspunkt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-23:
Dette siste innlegget viste jo at representanten Johnsen ikke har forstått proposisjonen – at vurderingstemaene nå er helt nøyaktig like, og at min kritikk gjaldt argumentasjonen her i salen og ikke saken. Saken er nøyaktig slik som den rød-grønne regjeringen la den fram, og vi kunne ha vedtatt den for lenge siden, hvis ikke regjeringen hadde trukket saken tilbake. Så dette er en sak som kommer fra den rød-grønne regjeringen. Den kom tilbake med to ord endret, men vurderingstemaene er helt like. Juridisk vil det stå helt likt, med en paragraf som Stortinget hadde måttet endre, fordi den ikke var gjennomarbeidet nok av statsråden fra Fremskrittspartiet. Jeg syns at kritikken her i salen fra Fremskrittspartiet blir helt urimelig. Tvert imot er dette en sak SV har kjempet for i regjering og fått fram. Jeg er veldig glad for at vi vedtar den nå. Men det var ingen grunn til å ha denne ekstrarunden vi har måttet ha nå, for å få på plass en så viktig lov.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Eg vil gjerne respondera på nokre av dei tinga som er sagde i debatten. Representanten Werp og statsråden sa at regjeringa trakk tilbake den førre regjeringa sin proposisjon for å vurdera fleire tiltak, og då vil eg påpeika at det ikkje er noko i vegen for å fremja ein eigen proposisjon med ytterlegare tiltak, t.d. knytt til det med å ta beslag i bortføraren sin formue og andre ting ein meiner kunne ha vore fornuftig. Men i staden sette ein på vent dei endringane som kunne ha tredd i kraft allereie frå 1. januar i år, sånn at dei tidlegast kan setjast i kraft nesten eit halvt år seinare. Representanten Wiborg seier at den førre regjeringa snakka og lovde, men ikkje gjorde nokon ting. Det er ikkje riktig. Det vart tatt ei rekkje initiativ, m.a. at påtalestyresmakta har fått ei styrkt rolle med å rettleia dei det gjeld. Ein har sørgt for å kursa både politifolk, dommarar og advokatar til å jobba særskilt med internasjonal barnebortføring. Det er nokre eksempel. Fleire finnast. Eg er sikker på at representanten Wiborg kan orientera seg i det viss han vil. Så har det vore ein del diskusjon knytt til omgrepa «skal» og «kan» i § 7. I det den førre regjeringa la fram, hadde ein altså ein kan-regel som hadde vilkår knytt til seg – vilkår for at vurderinga skal verta oppfylt. Den regjeringa me har no, har lovteknisk endra § 7, sånn at me no har ein hovudregel først, og så har ein unntaka oppstilt etterpå. Unntaka knyter seg til at det ikkje skal vera ei etter måten stor belastning i ein konkret situasjon, og at ein del av vurderinga av storleiken på belastninga skal vera barnet sin moglegheit til tilbakeføring og risiko for skade på barn og bortførar. Då vil eg understreka at dei unntaka som dei her stiller opp etter skal-regelen, er dei same vilkåra som var der for kan-regelen. Det er det som er interessante her, for det betyr at ein då lovteknisk har endra innrettinga på paragrafen, men realiteten i vurderinga er akkurat den same. Det er vanskeleg å tenkja seg nokon praktiske eksempel der resultatet av ei sånn juridisk vurdering vil vera annleis frå det eine forslaget til det andre. Eg vil gjerne utfordra både representanten Werp, representanten Wiborg og statsråden sjølv til å gje eksempel, der dei kan tenkja seg at den reelle avgjerda vil verta annleis. Det er ein lovteknisk forskjell, det er ingen realitetsforskjell. Eg håpar at statsråden tek innover seg at dei 121 dagane hans, då han har tenkt på dette eine ordet og lovteknisk endra innrettinga på denne paragrafen, har hatt store konsekvensar for ungar som har vorte bortførte, fordi det har vorte utsett at loven skal ta til å gjelda. Eg er overraska over at statsråden er villig til å gjera dette berre for å stå fram som handlekraftig.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-05-23:
Representanten Wiborg spurde i sitt innlegg om kvifor Stoltenberg-regjeringa ikkje gjorde noko med kan- og skal-regelen, viss det ikkje er nokon forskjell på dei. Svaret gjev seg eigentleg i utforminga av spørsmålet, nemlig at denne endringa ikkje utgjer nokon praktisk forskjell. Representanten Wiborg sa òg i sitt innlegg at den nye regjeringa har stramma ytterlegare inn. Eg har bedt om dokumentasjon på at dei har stramma ytterlegare inn. Den dokumentasjonen har eg ikkje fått – dokumenter at denne endringa er ei reell innstramming. Representanten sa at det er vesensforskjell på kan og skal, og påpeikte at det må jo alle forstå. Ja, språkleg sett er det vesensforskjell, og i daglegtalen er det vesensforskjell på desse omgrepa, men kva det betyr juridisk, avheng jo òg av resten av paragrafen. Det er veldig vanskeleg å sjå for seg at ein kan-regel med klare kriterium og ein skal-regel med klare unntak ikkje skal gje det same resultatet når resten av vurderingstemaet i paragrafen er akkurat det same. Så vil eg understreka at eg ikkje er oppteken av historieskriving. Eg trur ikkje det er interessant i det heile teke. Det einaste som er interessant, og som er viktig, er verkelegheita til desse ungane, som har opplevd å verta bortførte, eller som måtte stå i fare for å verta bortførte. Eg meiner det er viktig at ein òg i framtida har eit veldig tydeleg politisk fokus på å utforma fleire tiltak som kan styrkja situasjonen til desse ungane, og hjelpa dei ut av den ekstreme og sårbare situasjonen som dei er sette i, heilt utan eiga skuld. Men eg registrerer no at når me har ein diskusjon rundt om dei tiltaka som vert fremja, har nokon reell effekt eller ei, vert det av posisjonspartia karakterisert som retorikk. Me frå Arbeidarpartiet kjem likevel òg i framtida til å ha fokus på situasjonen til ungane, og fortsetja å fremja politiske tiltak på dette feltet.