Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-03-24:
Det har skjedd en radikal endring i arbeidslivet de siste tiåra. De av oss som har god utdanning, fast jobb og trenger god norskkunnskap som arbeidsspråk, har hatt en utrolig realinntektsøkning – om lag 50 pst. de siste 15 åra. Det er nærmest uvirkelig. Vi på Stortinget, ansatte eller representanter, tjener på denne utviklinga i arbeidslivet. Vi tjener på kombinasjonen av å tjene bra og ha gode lønns- og arbeidsvilkår og ha tilgang på billige tjenester – tjenester laget av folk på lav lønn i utlandet, eller produsert i Norge av folk som arbeider for langt lavere inntekt enn tariff. Det er en akselererende utvikling med større forskjeller i arbeidsinntekt. Når vi i tillegg har økende forskjeller i arbeidsfrie inntekter mellom ulike grupper, blir det sjølsagt ulik formuesfordeling, det blir forskjeller i den økonomiske totalsituasjonen som folk er i. Dette bryter med jambyrdigheten, jambyrdigheten som er Norges historiske europeiske fortrinn. Det er utrolig viktig å være klar over det som skjer. EØS-avtalen har fungert i over 20 år, med fri bevegelse av arbeidskraft innen EU/EØS-landene. Fra 2004, med østutvidelsen, fikk vi en radikal økning i arbeidsinnvandringa. Per Rune Henriksen fra Arbeiderpartiet beskrev utviklinga innenfor sitt fag, tømrerfaget, og situasjonen til sine tidligere arbeidskollegaer på en god måte. Vi i Senterpartiet beskriver i våre generelle merknader styrken i det norske arbeidslivet. Vi beskriver styrken med høy sysselsettingsgrad, høy gjennomsnittlig arbeidstid per person i yrkesaktiv alder – viktige forutsetninger for finansiering av universelle offentlige rettigheter framover. I meldingsdelen av denne proposisjonen er det etter Senterpartiets vurdering underkommunisert at som følge av økt arbeidsinnvandring er vi nå inne i en utvikling med fallende sysselsettingsgrad og lavere gjennomsnittlig arbeidstid per person i yrkesaktiv alder. Senterpartiet mener at det bare gjør vondt verre hvis vi prøver å løse framtidas utfordringer knyttet til finansiering av våre felles velferdsordninger med arbeidsinnvandring, som følge av nettopp fallende sysselsetting fra den økte arbeidsinnvandrerandelen i befolkningen. Framfor å satse på arbeidsinnvandring for å løse oppgavene våre mener Senterpartiet vi må prioritere å få enda flere av våre innbyggere i arbeid. Folk må odles og skoleres, samtidig som det må legges til rette for at landets innbyggere skal kunne ta del i det norske arbeidslivet på norske lønns- og arbeidsvilkår. Dette er en formidabel politisk oppgave, som Senterpartiet vil prioritere svært høyt. Som mange her i dag har beskrevet ut fra erfaring, utfordrer EØS-innvandringa lønnsdannelsen i Norge negativt, spesielt i yrker der en ikke trenger å mestre norsk som arbeidsspråk. Senterpartiet mener at Stortinget for å unngå dette må vedta lovverk som regulerer tilbudet av utenlandsk arbeidskraft, og vi fremmer derfor forslag om at Stortinget ber regjeringa om å arbeide for reguleringer med formål å avgrense arbeidsinnvandringa fra EØS-området. Svake grupper i arbeidslivet i dag taper når tilgangen på billig, ung og flittig arbeidskraft – og jeg kan ikke få understreket nok dette med flittig arbeidskraft – som kommer gjennom arbeidsinnvandringa, er så stor som den er i dag. Dette må vi snakke høyt om. Det skulle vært gjort for lenge siden av flere partier. Senterpartiet mener at vi trenger langt sterkere virkemidler for å øke etterspørselen etter de gruppene av folk som taper i arbeidslivet. Her er ordningene med lønnstilskudd viktig. Jeg håper at de vage formuleringene som kommer i meldingsdelen, blir gitt et helt annet innhold, slik at det kan bli noe ut av det. Ellers: Når det gjelder ordningen med varig tilrettelagt arbeid, den såkalte VTA-ordninga, er det viktig at den fortsatt blir statlig delfinansiert og er en statlig ordning. Det er veldig sentralt, og en veldig kjær ordning for de mange som har glede av det. Det er en galopperende vekst i bemanningsselskapene, og stadig flere som har kontraktsformen fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag. Det viser nå at Stortinget må ta fatt i definisjonen av «fast ansettelse» og «midlertidig ansettelse», og en må også gjøre kontraktsformen fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag ulovlig. Det er svært viktig at vi gjør det, for vi kan ikke ha det uvesenet som utvikler seg nå, at folk får inntrykk av at det er en fast ansettelse, og så er realitetene noe helt annet. Det skulle vært unødvendig at vi skal definere fast ansettelse, men det er det nå behov for.