Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Jeg skal ikke være veldig konkret eller presis på hva som er rettferdig lønn eller honorar for en stortingsrepresentant. Noen kan ærlig og oppriktig mene at 700 000 kr er altfor mye, og jeg synes at Sponheim hadde et meget godt innlegg, han var innom at 700 000 kr også var for lite. Så kan man gjerne snakke om gjennomsnittlig stortingslønn, at det kanskje treffer litt riktig allikevel. Men jeg registrerer at også i år når debatten kommer, er debatten fraværende omkring de som stiller til valg, blir valgt og bruker veldig mye av sin tid og sin karriere på å jobbe som stortingsrepresentanter eller i regjering. De er glemt. For jeg tror nok helt sikkert at det finnes representanter blant oss som hadde hatt en markedsverdi langt utover 700 000 kr – og da er jeg forsiktig – hvis de hadde valgt annerledes, som kanskje, hvis de hadde hoppet av karrieren som politiker og gått inn i andre næringer utenfor dette hus og utenfor regjeringskvartalet, hadde hentet inn langt høyere lønn, ja kanskje så mye som både 2, 3 og 4 mill. kr, men som av helt andre årsaker velger å ta imot et honorar på 700 000 kr, med bakgrunn i entusiasme, idealisme, med bakgrunn i lysten til å jobbe med politikk, forandre systemer og kanskje forbedre samfunnet. De velger et langt lavere lønnsnivå, velger å forsake veldig mye av familien, forsake venner, forsake andre interesser, gjennom 16, 17, 18 timer i døgnet hver eneste dag gjennom hele året. De er glemt også i årets debatt. Det virker på meg som om noen nå sterkt ønsker å signalisere at kriteriet for å bli valgt til stortingsrepresentant er at du under nominasjonsprosessen skriver under på at du ikke skal ha mer enn gjennomsnittlig industriarbeiderlønn for å stille deg på valglistene. Ja, hva er gjennomsnittlig industriarbeiderlønn? Jeg har jobbet som industriarbeider i 20 år før jeg kom inn på Stortinget, og ikke et eneste av disse 20 årene har jeg hatt gjennomsnittlig industriarbeiderlønn. Jeg har ligget langt over gjennomsnittlig industriarbeiderlønn, selv om jeg har jobbet som industriarbeider i 20 år. Betyr dette også at industriarbeiderne, alle sammen, skal senke seg ned på gjennomsnittlig industriarbeiderlønn? For det må jo være det man mener når man prinsipielt er så opptatt av det. Hvis en industriarbeider i dag hadde lagt ned så mange timer som enkelte representanter i dette hus gjør gjennom sitt arbeid, hadde sannsynligvis en industriarbeiderlønn også passert 700 000 kr i året – hvis man ikke hadde begrensningene på overtidsarbeid. Men jeg vet at jeg som industriarbeider gjennom 20 år kunne tjent langt over det som en stortingsrepresentant kan tjene i dag, hvis jeg la en innsats i det og jobbet mer enn 7 ½ timer hver eneste dag. Det er det ingen som diskuterer. Det burde vi kanskje ha gjort. Noen mener nå altså at 700 000 kr er et akseptabelt nivå for en stortingsrepresentant. Jeg synes det er litt merkelig, for det har man jo ikke ment før – man har år etter år etter år sagt at justeringen av stortingshonoraret skulle vært gjennomsnittlig kronebeløp. Hvis disse som mener det, hadde fått gjennomslag, hadde honoraret for en stortingsrepresentant i dag kanskje så vidt passert 500 000 kr. Det betyr for meg at de som nå mener at honoraret er akseptabelt i dag, aksepterer et betydelig høyere lønnsnivå i forhold til det man har ment tidligere og gjennom mange år. Derfor bør man være litt prinsipiell i forhold til det også. Nå er det jo litt vanskelig å finne et gjennomsnittlig kronebeløp. Jeg tror det er helt umulig å finne det, for man vet jo ikke hvilke grupper man skal sammenligne seg med. Jeg, som kom inn på Stortinget som 37-åring og hadde jobbet i 22 år innenfor industri og andre områder før det, vet i hvert fall at det var helt umulig å sammenligne seg med andre. Men det er klart at hvis det er gjennomsnittlig kronebeløp man skal operere med, og man skal se det i forhold til at man har en lønn på 700 000 kr, vil skattebeløpet man måtte innfri, spise opp mer av det gjennomsnittlige kronebeløpet for en som tjener 700 000 kr, enn det ville gjøre for dem som tjener langt mindre. Så det betyr at man ønsker et lavere oppgjør for dem med høyere inntekter enn for dem med lavere inntekter. Jeg tror nok helt sikkert at vi vil få denne debatten senere også, men jeg synes det er greit å få den. Det som er problemet med en slik debatt, er at mindretallet her alltid vil komme bedre ut. Det er jo fordi de som sitter i losjen ved siden av her, vil spille på det som er så veldig viktig – misunnelse. De vil ikke være reflekterte eller objektive når de presenterer denne typen debatter. De vil selvfølgelig sammenligne en stortingsrepresentant eller en statsråd eller en statsminister med gjennomsnittet for folk flest, uten å ta hensyn til antall arbeidstimer gjennom et helt år, belastningen med å være i offentligheten, og alle disse timene som blir lagt ned både natt og dag i dette huset. Det sier jeg, som ærlig må innrømme at jeg skulle ha klart meg med langt lavere honorar enn det jeg har i dag. Men det er jo derfor jeg har tillit til at det er noen utenfor dette hus som innstiller på hva som bør være en stortingsrepresentants honorar. Det aksepterer jeg. Det gjorde jeg også den gangen kommisjonen sa at stortingsrepresentantene ikke skal ha noe. Og hadde kommisjonen sagt det samme som SV, at vi skal redusere honoraret vårt, hadde jeg sannsynligvis stilltiende samtykket i det også. Jeg synes man bør være litt mer innsiktsfull og litt mer objektiv når man diskuterer honorar til stortingsrepresentanter. La meg også få lov til å si at da vi diskuterte dette i vår stortingsgruppe, var det en fylkespolitiker hos oss som sa at han ville gå imot lønnskommisjonens innstilling fordi han syntes det var bekymringsfullt at stortingsrepresentantene nå begynte å nærme seg lønnen til fylkespolitikerne. Jeg tror at hvis vi skal ha en debatt om honorar eller lønn til politikere, uansett på hvilket nivå det er, skal vi ikke bare henge ut stortingsrepresentanter. For det er det det handler om. Det handler om å henge ut stortingsrepresentanter, skape så stor misunnelse ute i det norske samfunn at man nærmest føler seg ille til mote fordi man har stilt til valg for å representere parti og velgere i sitt eget fylke i en tid da det blir tøffere og tøffere å representere gjennom nasjonalforsamlingen vår.