Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-10-05:
For noen år siden problematiserte NRK Kulturnytt trailersjåførenes manglende tilgang på biblioteker langs landeveien. Konklusjonen var at staten ikke tar ansvar, og at her måtte det årlige driftsmidler inn. For meg illustrerer dette en særnorsk holdning, der staten skal være altomgripende: alt for alle – ikke mye for dem som trenger det mest, og mindre for oss som kan og bør klare oss selv. Det reduserer reell omfordeling fra dem som har, til dem som ikke har. Når alle skal få, får alle litt mindre. Gjennom denne høsten har vi hørt kritikk fra Arbeiderpartiet om at Høyre og Fremskrittspartiet gjør for lite, for sent, når det gjelder omstilling og arbeidsledighet. Det er, for å si det forsiktig, spennende fra et parti som for under et år siden ikke engang anerkjente behovet for omstilling. Så sent som i desember i fjor gikk Arbeiderpartiets finanspolitiske talsperson til angrep på Høyre og Fremskrittspartiet med at regjeringen spilte «upopulært, men nødvendig»-kortet når det «overhodet ikke var grunnlag for det». I sitt alternative statsbudsjett for 2015 skriver Arbeiderpartiet endog at regjeringen har lagt fram de mest ekspansive budsjettene i nyere tid. Regjeringen gjorde altså for mye, for tidlig. Og regjeringen gjør helt riktig mye, men ikke et øyeblikk for tidlig. Den rød-grønne arven var en velferdsstat som ikke er bærekraftig på sikt. Mangel på omstilling og prioriteringer bidro til økt oljeavhengighet. Todelingen av økonomien vises bl.a. gjennom at det i 2012 ble investert 200 mrd. kr årlig i petroleumsnæringen, mot 20 mrd. kr på fastlandet. Høyre og Fremskrittspartiet er i gang med nærpolitireform, kommunereform, jernbanereform, modernisering av offentlig sektor, strukturreform innen universitets- og høyskolesektoren, har gitt et historisk lærerløft og innført pasientenes helsevesen – alt dette for å legge til rette for økonomisk vekst og en bærekraftig velferdsstat for framtiden. Det er omstilling. Allerede i forbindelse med revidert budsjett i april ble regjeringen rost fra flere hold for å ha lagt fram viktige tiltak for å stimulere til økt verdiskaping og styrke vekstkraften i norsk økonomi. Samme måned holdt Arbeiderpartiets leder sin landsmøtetale. I den ble behovet for strukturell omstilling avfeid med at omstilling er noe folk opplever på jobben hver dag. Arbeidsledighet ble ikke nevnt med et ord. Det eneste konkrete forslaget i forbindelse med omstilling var å reversere regjeringens endringer av arbeidsmiljøloven. Representanten Gahr Støre gjentok begge deler i sitt innlegg i dag. Fra et parti som ellers alltid mener at endringer aldri er tilfeldig, høres det ut som om de har en sterkere laissez-faire-holdning til omstilling enn meg – og det sier ikke så lite. Omstilling ble altså betegnet som et politisk skalkeskjul for endringer Norge ikke trenger. Først i august kom Arbeiderpartiets tiltaksplan med krav om tiltak regjeringen mer eller mindre allerede er i gang med: økt lærlingtilskudd, flere tiltaksplasser og bedre oppfølging av ungdom hos Nav. Det Arbeiderpartiet etterlyser i tillegg, og som jeg vil advare mot, er å øke permitteringstiden fra 30 uker til et helt år. Jeg tviler ikke et øyeblikk på at arbeidsgivere gjerne vil overføre kostnaden for å låse arbeidstakere inn i en usikker livssituasjon over på skattebetalerne gjennom permitteringer på Nav. Men arbeidstakerne vil oppleve å få lønnen sin halvert i inntil ett år, samtidig som lån på huset skal betales og mat skal settes på bordet, uten noen garanti for at de får jobben sin tilbake. Utfordringene vi står overfor, skyldes ikke bare en kortsiktig konjunkturnedgang som skal glattes over. Vi står overfor store strukturelle utfordringer. Etterspørselen fra olje- og gassnæringen vil falle i årene framover, selv om oljeprisen skulle stige. Løsninger som kan redusere arbeidsledighet på kort sikt, kan skape mer ledighet på lang sikt dersom arbeidskraft låses inne og omstilling uteblir. Økt permittering eller å øke antallet offentlig ansatte er ikke et svar på disse utfordringene. I stedet må vi legge til rette for et mangfoldig privat næringsliv for å få den omstillingen vi trenger. Da hadde det vært en begynnelse å legge vekk den fordummende retorikken om skattelettelser til de rike, når det handler om å utløse investeringsvilje og trygge norskeide arbeidsplasser. Brede skattelettelser gjør det mer lønnsomt å investere, skape nye arbeidsplasser og øke produktiviteten. Dette igjen gjør det mer lønnsomt å spare og arbeide. Det siste er viktig for å sikre den langsiktige bærekraften for velferdsstaten. Da bør vi nettopp gjøre det mer lønnsomt å arbeide. Regjeringen skal håndtere den langsiktige omstillingen og den kortsiktige usikkerheten samtidig. Da er det viktig ikke å gå for kortsiktige løsninger som hindrer den langsiktige omstillingen, men å satse på arbeid, aktivitet og omstilling, slik regjeringen har vist at den allerede gjør og vil fortsette med å gjøre.