Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-12-14:
I min tid som politiker, og med egen erfaring som selvstendig næringsdrivende, er det en rekke momenter som går igjen når vi snakker om forenkling og forbedring av norsk næringsliv. Det første som omtales, er et ønske om et bedre og mer effektivt samferdselsnett. Det andre er skatter og avgifter, herunder spesielt eiendomsskatt og ikke minst formuesskatt. Å betale skatt på arbeidende kapital føles helt feil for dem som har investert, ofte alt de eier, i noe de tror på. Det neste som gjør hverdagen vanskeligere enn den burde være, er byråkratiet. Gjennom året er det en rekke skjemaer som skal fylles ut. Dette er skjemaer som ofte er like omfattende om man er stor eller liten. Ofte er disse skjemaene også så omfattende at de tærer på firmaets ressurser, både menneskelig og tidsmessig – og er det for omfattende, må ekstern hjelp leies inn. Selv om det skjer noen positive ting på dette området, slik som bortfall av revisorplikten under visse vilkår, kommer det nye fra andre, slik som økte plikter og rapporteringskrav fra Nav. Når det gjelder eksempel om fritak for revisorplikten, er det vel riktig å si at dette opprinnelig var et fremskrittspartiforslag, på lik linje med redusert økonomisk krav til å starte et A/S. Men det er ingen tvil om at det fortsatt er blitt mer byråkrati enn det motsatte. Fremskrittspartiet ønsker å jobbe for at hverdagen for bedriftene, fra de minste til de største, må bli bedre. For at vårt velferdssamfunn skal ha økonomi til å yte de tjenester vi skal ha, må vi også ha noen som skaper verdiene. Vi må i tillegg tilrettelegge for at den enkelte bedrift også i størst mulig grad blir konkurransedyktig i forhold til utlandet. Vår grensehandel er altfor stor, og dermed taper vi mange arbeidsplasser, i dag anslagsvis 10 000. Når det gjelder skogbruket, er det mange som med forventninger ser fram til det store skogsalget som Statskog har begynt på. Dette har sitt utspring i Statskogs kjøp av Borregaards skoger m.m., hvor det ble bestemt at Statskog skulle videreselge deler av sin eiendom. Dette ser ut til å bli ca. 600 000 dekar. Dette salget er alle enig i. Det Fremskrittspartiet ikke er fornøyd med, er den tiden det skal ta. Først innen 2016 er salget over. Hvorfor dette skal ta så lang tid, skjønner ikke Fremskrittspartiet. Dette er teiger som ligger spredt rundt i store deler av landet, og de enkelte salg er helt uavhengig av hverandre. Dette vil også si at taksering og salgsprosessene er godt fordelt utover i landet. Med et raskt salg ville salgsinntektene raskt komme inn, og de som får kjøpe, ville raskere kunne ta eiendommen i bruk, for dermed å styrke sin næring og nærmiljøet. Å drive profesjonelt med skog krever store arealer, da tiden fra avskoging og inntekter til ny avskoging tar en menneskealder. Derfor burde det vært andre skatteregler ved tømmerinntekter, noe lignende det som var tidligere, hvor dette ble beskattet som kapitalinntekt. Jeg mener at vi må se på en jevn avskoging og også bidra til mer investering innenfor nettopp skogbruket. Nå er det ofte slik at en reell skoginntekt har man én gang i livet – på grunn av dagens skattesystem. Når det gjelder eierforhold, bør det også være – slik Fremskrittspartiet mener – opp til den enkelte eier eller de enkelte eiere om man ønsker f.eks. skogeiendommen som et A/S, DA eller på den måte som måtte være best for den enkelte eier. Den norske skogen er en stor ressurs for oss alle, og med de riktige grep vil vi kunne være på verdenstoppen når det gjelder en totalforvaltning av denne. Herunder tenker jeg også på dette med forvaltning av våre rovdyr kontra f.eks. utmarksnæringens ressurser og muligheter. I en slik budsjettdebatt som vi har i dag, kan jeg heller ikke denne gangen se bort fra utviklingen innenfor landbruket. Det er ingen tvil om at dagens system og politikk fører til en seigpining av norsk landbruk. Aldri før har det vært så få som har søkt om produksjonstilskudd, aldri før har vi hatt så få aktive gårdsbruk, aldri før har vi hatt så lite landbruksareal, og aldri før har vi hatt så mange gårdsbygninger hvor lyset er slukket. Samtidig vil jeg rose de bønder som holder ut og produserer tilnærmet like mye mat som tidligere. Det må bli en annen politikk, som gir den norske selvstendige matprodusent mer frihet til å forvalte sin gård, og dermed kunne produsere det hun eller han selv ønsker.