May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Vi behandler i dag lov om endring i lov 17. juli 1992 nr. 100 om barnevernstjenester og lov 19. juni 1997 nr. 62 om familievernkontorer. Barnevernsloven er loven som ivaretar barn som er spesielt utsatt. Den regulerer den største inngripen man gjør overfor barn og foreldre, spesielt når man bruker tvangsparagrafene, som i de alvorligste tilfellene kan bety at det offentlige overtar omsorgsansvaret for det enkelte barn. Når det offentlige overtar omsorgen for barn og bruker tvang for å iverksette hjelpetiltak, er det helt nødvendig at det er kontroll og kvalitet på de tiltakene man iverksetter. Behandlingen av denne loven i komiteen har ført til mange gode forslag som det er flertall for, og som vil bedre utsatte barns rettssikkerhet i Norge. Jeg er meget fornøyd med mange av de forslagene som det i dag blir flertall for. Mange av de endringene som har flertall i komiteen, mener jeg er noe av det viktigste vår komite behandler i denne stortingsperioden. Og det vil ha stor betydning for de barna som omfattes av denne loven. Når det er sagt, er jeg selvfølgelig ikke bare fornøyd. Det hadde jeg vært dersom vi hadde fått flertall for alle SVs forslag. Våre forslag går alle ut på å gi barn og unge mer rettssikkerhet, mer målrettet hjelp og et bedre barnevern. Den største utfordringen vi har i dag, er å gi barn og unge rett hjelp til rett tid. Ressursene i barnevernet rundt om i kommuner og fylkeskommuner i Norge er knappe, og det meldes inn fra hele landet om stor «turnover» og store overskridelser på barnevernsbudsjettene. Det er alvorlig at det er økonomi og ikke behov som styrer tiltakene, da dette gjelder de mest sårbare barna i vårt samfunn. Ved ikke å gi disse barna et tilbud vil det ofte gå dårlig, og samfunnskostnadene på sikt er enorme. En annen side av saka er at barn har rettigheter. De skal ha rett til behandling og tjenester når de trenger det, og vi fremmet flere forslag i forbindelse med St.meld. nr. 40 som ivaretar dette. Det fins utallige eksempler på at man utsetter behandlingen av unge rusmiddelmisbrukere til de er 18 år og er over på sosialbudsjettet, slik at de ikke rammer trange barnevernsbudsjetter. Dette er ikke akseptabelt. Skal man lykkes med behandlingen av rusmiddelmisbrukere, er det nødvendig at man får hjelp så raskt som mulig. Derfor er vi glad for at det er flertall for å sikre at barn som er på tiltak under barnevernet, skal få lovhjemlet rett til psykiatri- og rusbehandling. Kritikken som har kommet fram tidligere i dag, faller på sin egen urimelighet når man sier at disse barna blir fordelsbehandlet. Det er barnevernsloven vi nå behandler, og derfor må disse barna ivaretas i dette lovverket. Den største lovendringen som skal vedtas i dag, er at det fylkeskommunale barnevernet skal overføres til staten. SV mener, prinsipielt sett, at andrelinjetjenesten i barnevernet skulle vært et fylkeskommunalt ansvar. Det er svært uheldig at den statlige overtakelsen av fylkeskommunenes ansvar på helse- og sosialområdet ikke er blitt behandlet helhetlig og samlet. Og det er kritikkverdig at én sektor av gangen legges fram til drøfting. SV mener at det er viktig at familievern, barnevern og rusomsorg er organisert på samme nivå, og slutter seg derfor til den statlige overtakelsen av barnevernet og familievernet. Men vi vil påpeke at vi er helt mot Regjeringas metode, som er å sniknedlegge fylkeskommunen ved å fjerne oppgaver bit for bit fra dette nivået. SV er kritisk til den sentraliseringseffekten den statlige overtakelsen av barnevernet kan få dersom barne- og familievernet organiseres i fem regioner. Vi mener at én region i Nord-Norge er for lite, og ønsker et regionkontor i Alta og et i Bodø. Det er viktig å sikre at både den geografiske og den forvaltningsmessige avstanden mellom nivåene ikke blir for stor. For å utvikle gode tjenester for brukerne er det viktig at de ulike tiltakene kan tilpasses regionale forskjeller. Det må derfor være fleksible løsninger innen forvaltningsregionene som ivaretar disse hensynene. Oslo er i en særstilling fordi det både er fylkeskommune og kommune. Vi støtter forslaget om at Oslos organisering videreføres slik det er i dag, men ønsker at dette skal evalueres etter to år. Dette er vi glad for at vi har fått flertall for. Det er ikke naturlig at Oslo skal ha et regionkontor, når Oslo ikke skal organiseres i staten. Når man skal flytte tilsyn ut av Oslo, er det merkelig at man fremmer et forslag om et regionkontor i Oslo, når Oslo altså ikke skal organiseres som resten av landet. Østfold er det fylket som hadde flest barn på barnevernstiltak i 2000. Samtidig iverksettes det færre tiltak – kun 43 pst. – etter meldinger. Til sammenlikning iverksettes det tiltak for 63 pst. av barna i Møre og Romsdal. Dette tror jeg er styrt av økonomi, og jeg forventer at ved denne omorganiseringen vi nå gjør, vil barn få et mer likt tilbud over hele landet, og at det er faglige og ikke økonomiske vurderinger som i framtida skal styre tiltakene i barnevernet. Komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV, er enige om at barnevernet skal forankres politisk, både på kommunenivå og på regionnivå. Vi har fått mange innspill på høringer, hvor man melder bekymring for lite politisk engasjement i barnevernet. Det er helt nødvendig for budsjett og for helhetlig tenkning rundt det forebyggende barnevernet at vi nå får en politisk forankring. Det regionale skal ha politisk forankring, bestående av et råd som skal ha representanter oppnevnt politisk fra hvert fylke samt tverrfaglige representanter. Forslaget om å anmode kommunene om å opprette et samarbeidsorgan for lokale tjenester bestående av representanter fra f.eks. barnevern, skole, barnehager, politi, helsevesen, frivillige organisasjoner og politikere er jeg glad det blir flertall for. Og forslaget om en lovendring slik at taushetsplikten ikke skal være til hinder for et samarbeid med andre etater, er helt nødvendig for å få til et tverrfaglig samarbeid rundt barn og unge og deres oppvekstvilkår. Det er eksempler på at utallige offentlige personer jobber med den samme familien og det samme barnet uten at man vet om hverandre. Dette er ikke hensiktsmessig, og man bruker unødig mye ressurser. Det er slitsomt for det barnet det gjelder, og det er slitsomt for den familien det angår. Vi må nå få til et bedre tverrfaglig samarbeid slik at den hjelpen vi yter, blir mer målrettet. Det er nødvendig for å demme opp for den negative utviklingen vi har med økt rusmiddel- og voldsbruk. Det jeg er mest glad for i denne lovendringen, er at man fremmer forslag om en særskilt godkjenningsordning for alle kommunale og private barnevernsinstitusjoner. Dette forslaget har SV fremmet flere ganger. Vi har lenge vært bekymret for at det ikke har vært en slik godkjenningsordning. Hvem som helst har kunnet åpne en institusjon, og det er svært lukrativt i Norge i dag å drive slike institusjoner. En plassering av et barn koster det offentlige mye penger, og når man overtar omsorgen for et barn, må vi vite at den institusjonen eller det fosterhjemmet som barnet plasseres i, er faglig forsvarlig. Vi har flere eksempler fra media i det siste, hvor det har kommet fram store mangler rundt omkring på våre institusjoner. Det er trist, og det er vårt ansvar. Det er også et problem at fylkesmannsembetene innrapporterer at de har for lite ressurser til å ivareta tilsynsbiten i barnevernet. De greier verken tilsyn i institusjoner eller det kommunale barnevernet. SV fremmet i sitt budsjettforslag en styrking av dette viktige feltet. Det er alvorlig når det meldes at enkelte fylkesmenn kun greier å ivareta 50 pst. av de lovpålagte tilsynsbesøkene i barnevernet. Dette er det departementets ansvar å få på plass. Dette har jeg tatt opp med statsråd Victor Norman, som hevder at fylkesmennene har nok ressurser. Men det er fortsatt departementets ansvar å få dette på plass, da dette gjelder barns rettssikkerhet. Jeg forventer at statsråden i Barne- og familiedepartementet tar opp dette på tvers av departementene. Jeg tar opp våre forslag – dem vi fremmer alene, og dem vi fremmer sammen med andre – og håper selvfølgelig at noen har tenkt seg om, slik at vi får flertall for alle sammen.