Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-11-30:
Det hadde for så vidt ikke vært nødvendig å ta ordet etter innledningen til Inge Lønning og det som har vært sagt i debatten her, men jeg gjør det bare for å markere også hvor vi står. Jeg er glad for at SV ikke har gått inn på forslag om ensidig boikott fra Norges side, slik det har vært antydninger til enkelte ganger i debatten fra noe hold. Det ville i så fall vært i strid med vår FN-politikk. Vi har alltid sagt at det er FNs sikkerhetsråd som skal ha hånd om sånne saker i henhold til FN-paktens artikkel 7. Når det nå er snakk om å arbeide for en boikott fra FNs sikkerhetsråds side, kan jeg ikke skjønne annet enn at det i så fall ikke kan kombineres med den rolle vi faktisk har i dag, nemlig å være formann for giverlandskomiteen for de palestinske områdene. Det skal være et møte her, så vidt jeg vet, om få dager. Jeg kan ikke skjønne annet enn at det møtet kunne vi ikke ha avholdt hvis Stortinget hadde gått inn på en slik linje. For det er helt utenkelig at den ene part i dette ville finne seg i at vi hadde formannskapet i en så viktig komite med slik politikk. Bare det forteller om hvilket linjeskifte vi i så fall ville stått overfor hvis vi skulle ha gått inn på det forslaget som her foreligger. Det tredje punktet som jeg har lyst til å nevne, er det som jeg har vært opptatt av ganske mange ganger, nemlig vestlig dobbeltpolitikk og dobbeltmoral i Midtøsten, at det ikke er samme standard for alle. For eksempel gikk vi til et rettmessig angrep på Irak for å få Irak ut av Kuwait, som de hadde okkupert, mens okkupasjonen av de palestinske områdene foregår for fjerde tiår på rad, er det vel, uten at man har satt nødvendig makt bak dette fra FNs sikkerhetsråds side. Og atompolitikken: Det er helt nødvendig å stoppe Iran fra å få atomvåpen, men det finnes jo en annen stat i Midtøsten som har atomvåpen. Det er en lang rekke sånne ting som gjør at vi i Midtøsten ikke får vår politikk til å henge sammen. Men dette er jo et nytt forslag, om en ny dobbeltpolitikk, nemlig ved at man skal ha én standard for Israel og en helt annen for de arabiske landene. Skulle man gå til boikott av Israel, men ikke av Saudi-Arabia, ikke av de land som aldri har anerkjent staten Israel? Skulle man altså ha en ensidig våpenboikott av ett land og ikke av alle de andre landene, som tross alt har ført en politikk som vi også har vært totalt uenig i, nemlig at man ikke har anerkjent staten Israels rett til å eksistere? Jeg mener at vi må komme inn på en linje der det er samme standard for alle i denne regionen. Dette ville være nok et eksempel på at vi ikke har det. Så er jeg enig i det som også komiteen har formulert, at det er behov for et press mot Israel, for det har vært en svakhet i denne forhandlingssituasjonen hele tiden at det har vært en ubalanse når det gjelder makt og maktutøvelse, i palestinernes disfavør. Bare det at de skulle etablere så å si en selvstyremyndighet og jobbe seg fram til en palestinsk stat uten at de har avklart grenser for hvor denne staten skal gå, og at de faktisk har vært okkupert mens dette har foregått, har selvfølgelig gjort det ganske umulig for de palestinske selvstyremyndighetene. Det er derfor behov for å markere sterkere, tror jeg, at vi for det første ønsker valg og legitim ledelse på palestinsk side, og vi ønsker reformer på palestinsk side. Men vi må også holde litt igjen på Israels maktutøvelse, som har gjort det ganske vanskelig for de palestinske myndighetene å fungere som myndighet, men dessuten også å få oppslutning i sin egen befolkning om at man skal forhandle om løsninger på problemet og ikke drive med terrorisme og vold for å få det løst.