John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-12:
Jeg hadde faktisk følt meg mer bekvem hvis denne proposisjon om tilleggsbevilgning hadde omfattet alle våre regionsykehus og Radiumhospitalet. De av oss som følger nøye med i budsjettsituasjonen for samtlige av våre regionsykehus, kan ikke ha unngått å ha registrert at budsjettsituasjonen ved samtlige regionsykehus, inklusiv Radiumhospitalet, er alarmerende, og at samtlige regionsykehus har måttet redusere sine behandlingstilbud for å komme i budsjettbalanse. Jeg har på denne bakgrunn ikke noe problem med å skjønne irritasjonen fra andre regionsykehus og fylkeskommuner over at det kun fremmes en proposisjon om tilleggsbevilgning til Rikshospitalet, men jeg kan på den annen side ikke si meg enig i den kritikk som er reist fra mange, om at det er en særbehandling av Rikshospitalet vi her foretar. Dette er en tankegang som i hvert fall ikke ivaretar pasientenes interesser. Odelstinget har nylig vedtatt det vi på folkemunne kaller sykehusreformen, en reform som med rette kalles ansvarsreformen, fordi det nettopp er totalansvaret for spesialisthelsetjenesten som nå overføres til staten, og staten vil ved helseministeren til enhver tid stå ansvarlig overfor Stortinget. Det burde etter mitt skjønn ikke være noen overraskelse for noe politisk parti her i Stortinget at ressursene til de øvrige regionsykehus, og for så vidt også til hele sykehusvesenet, for inneværende driftsår er for knappe. Like kjent burde det være for oss alle at sykehusene i inneværende termin ikke vil være i stand til å utnytte den totale kapasitet til pasientbehandling på grunn av ressursmangel. Det som for meg og Fremskrittspartiet også denne gangen er et paradoks, er at de øvrige partiene i dette storting, til tross for sin kjennskap til redusert drift på grunn av ressursmangel i våre sykehus, ikke er villige til å bevilge tilstrekkelig med penger for å opprettholde full behandlingskapasitet. På bakgrunn av den kritikken om særbehandling av Rikshospitalet som er fremført fra samtlige andre partier, hadde jeg virkelig forventet at disse partiene i revidert nasjonalbudsjett hadde gått inn og bevilget mer midler til de øvrige regionsykehusene. Dette er så langt jeg kjenner til, ikke gjort. Det er kun Fremskrittspartiet som i revidert nasjonalbudsjett har lagt inn 40 mill. kr til samtlige øvrige regionsykehus, inklusiv Radiumhospitalet. Og ikke bare det, i tillegg har Fremskrittspartiet økt den innsatsbaserte finansieringen med 500 mill. kr og fremmet forslag om å fjerne kryptaket som er og har vært en ulykke for progressiv pasientbehandling. Jeg har også registrert at enkelte politiske partier har gitt uttrykk for sterk kritikk i forhold til Rikshospitalets ledelse fordi en har måttet fremme forslag om kutt i behandlingstilbudene overfor særdeles tunge pasientkasus, ikke minst i forhold til barn og unge og i forhold til kreftbehandling samt behandling av reumatikere. Jeg synes det er direkte utidig og umoralsk av enkelte politikere å trekke Rikshospitalets motiv i tvil når det gjelder de fremlagte sparetiltak. Jeg misunner ikke Rikshospitalets ledelse for de tøffe forslag som det har vært nødvendig å legge frem for å spare inn de 40 millionene som manglet i helseministerens proposisjon. Noe annet kunne Rikshospitalet faktisk ikke gjøre, særlig på bakgrunn av den nye finansieringsordningen vi nå har, og som de aller fleste er enig i at vi fortsatt skal ha. En må i denne sammenheng se på økonomi, manglende inntekter og økende utgifter. Også denne saken fokuserer sterkt på at det bør skje et intensivt arbeid med å forbedre DRG-reglene, slik at ethvert sykehus, det være seg regionsykehus eller andre sykehus, virkelig får betalt gjennom den innsatsbaserte finansieringen for det behandlingen koster. Med en stykkpris på 80 pst. ville dette problemet vært løst. Når vi nå imidlertid får én sykehuseier og én finansieringsansvarlig, har jeg god tro på at den mistenkeliggjøring av tidligere fylkeskommuner som vi har sett fra departementets side i forbindelse med innsatsbasert finansiering, nå blir borte, idet det nå er staten selv som blir ansvarlig for differansen mellom det en behandling koster, og det som refunderes. Dette er imidlertid spørsmål som jeg føler meg overbevist om at Stortinget vil måtte komme tilbake til når vi skal få en utredning om den fremtidige finansieringen av våre somatiske og psykiatriske sykehus. Jeg har ingen problemer med å si meg enig med helseministeren i at det ikke bare er ressursmangel som lager problemene med lange ventelister i våre offentlige sykehus, men kanskje i like stor grad den interne organiseringen. Den store ressurstilførsel ikke minst av leger og øvrighetspersonell vi har hatt de seneste år, har ikke gitt den forventede økning av behandlingskapasiteten. Det sier seg selv at noe må være galt med den interne organiseringen i våre sykehus når vi stadig øker antallet leger, antallet sykepleiere og annet helsepersonell og øker ressursene og likevel nærmest står på stedet hvil når det gjelder behandlingskapasitet. Under behandlingen av den foreliggende bevilgningsproposisjonen i komiteen så det lovende ut med hensyn til at Rikshospitalet skulle få de 40 mill. kr ekstra som man hadde bedt om, og en totalbevilgning på 270 mill. kr. Dessverre skjedde det etter mitt syn fatale at i slutten av behandlingsfasen i komiteen hoppet sentrumspartiene av lasset og reduserte sin tilleggsbevilgning fra 40 til 30 mill. kr, som er tatt inn i revidert nasjonalbudsjett. Dette kan jeg faktisk bare beskrive som toppen av smålighet. Det kunne være fristende å stille noen konkrete spørsmål til sentrumspartiene i denne sammenheng. Hvilke pasientkategorier av den gruppering Rikshospitalet selv har anslått vil miste sine tilbud, er det som nå skal få redusert sine tilbud tilsvarende de 10 mill. kr? Er det deler av Berg Gård som skal legges ned? Er det døveimplantatene til døvfødte barn som skal reduseres? Eller er det færre kreftpasienter som skal få benmargstransplantasjon for på den måten å kunne overleve? Dette må mindretallet ha tenkt igjennom og her kunne svare på. Har man allerede glemt de store ord man brukte om at man ikke kunne akseptere de reduksjonene Rikshospitalet la frem? Er det glemt i det store og hele? Nei, sentrumspartiene taler alltid varmt om verdier og menneskesyn. Hvilke verdier legges her til grunn for å kutte bevilgningen med 10 mill. kr når man så sårt vet at dette trengte Rikshospitalet for å opprettholde driften og behandle disse alvorlig syke pasientene det her er snakk om? Til slutt tar jeg opp det mindretallsforslaget som Fremskrittspartiet er med på, og som foreligger i innstillingen.