trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-18:
Det er alltid en glede å påta seg den pedagogiske utfordringen det er å forklare Fremskrittspartiet sammenhengene i en miljøvennlig og langsiktig energipolitikk! SV har i innstillingen gått inn for en pakke som vil gi 20 TWh innen 2010. Da snakker vi om 10 TWh på biosiden, 5 TWh når det gjelder vind, og 5 TWh som kan utløses gjennom ulike enøktiltak. Til sammen er dette minst like viktig i forhold til kraftbalansen som disse urealistiske, dyre og ikke minst upopulære gasskraftverkene som Fremskrittspartiet liker å stille seg i spissen for.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-18:
I 2001 var Kristelig Folkeparti enig med SV i at hjemfallsinstituttet skulle bestå sammen med det statlige eierskapet i Statkraft. Men med Kristelig Folkepartis statsråd Steensnæs i spissen går nå Kristelig Folkeparti løs på hjemfallsinstituttet. At regjeringskollega Gabrielsen dundrer løs på Statkraft, er ikke like overraskende. Men jeg må si at det overrasker meg at Regjeringen ikke forholder seg til tidligere fattede stortingsvedtak. Det overrasker meg at Kristelig Folkeparti ikke er i stand til å se sammenhengen mellom disse sakene, både privatiseringen av Statkraft og at man fjerner konsesjonsreglene for relativt store kraftutbygginger, når det er snakk om investeringer opp i hundremillionersklassen. Investeringer i hundremillionersklassen er ikke investeringer som alminnelige gårdbrukere vanligvis går inn i alene. Ved privatisering av Statkraft ligger veien mot Småkraft åpen, og det er usikkert hva som videre vil skje. Vil Kristelig Folkeparti foreta en ny vurdering av denne saken og forhåpentligvis komme til en bedre og mer fornuftig konklusjon?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-18:
Jeg tror kanskje statsråden har en mistanke om hva jeg skal spørre ham om. Selv om han har skuffet meg, skal jeg innfri forventningene. Hvorfor har Regjeringen på dette tidspunktet bestemt seg for å tukle med hjemfallsinstituttet, den muligheten vi har til politisk styring med evigvarende norske naturressurser? Jeg antar at statsråden kan bekrefte at utbyggingen av ny vannkraft vil skrive seg fra små kraftverk, og at han er enig i at tiden for de store vannkraftutbyggingene er over. Noe annet hadde vært oppsiktsvekkende. Jeg vil gjenta at SV i utgangspunktet ikke er negativ til småskala vannkraft hvis de kan bygges ut på miljøforsvarlig måte. Det viste også SV gjennom gassforliket med regjeringspartiene, som fikk fortgang i arbeidet med grønne sertifikater. Men hvorfor er det nødvendig å unnta denne nye store utbyggingsbølgen? Småkraft, som er eid av Statkraft, har jo som mål å bygge ut 2,5 TWh i løpet av ti år. Hvorfor er det nødvendig å fjerne konsesjonsplikten?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-18:
Jeg hørte hva statsråden sa i svaret på replikken fra meg. Jeg vil bemerke at han ikke besvarte spørsmålet jeg stilte: Hvorfor er en slik endring av konsesjonslovene nødvendig nå, mens Hjemfallsutvalget er i gang med sitt arbeid? Hadde det ikke vært mer fornuftig å la utvalget utrede konsekvensene av en slik lovendring før den blir gjennomført, også fordi de konsekvensene endringene i industrikonsesjonsloven har, faktisk ikke er omtalt i den proposisjonen som Regjeringen har lagt fram for Stortinget? Jeg synes det er grunn til å spørre om Stortinget har fått den informasjon som er nødvendig for å fatte et vedtak i denne saken når vi kommer til den. Jeg lurer også på om motviljen skyldes historikken bak Hjemfallsutvalget. Som jeg sa i innlegget mitt, er det et par år siden Regjeringen sist prøvde seg med en omfattende endring av konsesjonslovene uten at det var skikkelig utredet, og ble da av Stortinget tvunget til å sette ned det såkalte Hjemfallsutvalget, som skulle foreta en nærmere utredning og vurdering. Jeg vil også se dette i sammenheng med denne hastesaken som næringskomiteen har fått på bordet i forhold til en privatisering av Statkraft – for det er den rimelige og naturlige omtalen av den saken, det er en åpning for privatisering. Statkraft eier Småkraft. Småkraft er en veldig viktig aktør i den nye, store utbyggingsbølgen av vannkraft som vi ser i Norge, nemlig mindre kraftverk. Jeg mener at disse to tingene må ses i sammenheng. Det er en av grunnene til at jeg mener at Hjemfallsutvalget både må se på endringer av konsesjonsloven og ikke minst på konsekvensene av en privatisering av Statkraft. Konklusjonen er derfor at begge disse sakene burde utsettes til Hjemfallsutvalget har fått sagt sin mening. Jeg synes det er beklagelig at Regjeringen i sin iver etter å øke kraftproduksjonen og satse på ny fornybar energi i form av mindre vannkraftverk er i ferd med å fjerne en lovgivning som for disse mindre kraftverkene har vært gjeldende siden 1917. Jeg synes det er beklagelig, spesielt, som jeg sa, i lys av at det ikke er omtalt i proposisjonen hvilke konsekvenser dette vil ha, slik at man nærmest må være ekspert for å oppdage konsekvensene. Helt til slutt vil jeg også kommentere en annen sak. Det er bred enighet i denne salen om at en skal satse mer på Statnett. Men hva hjelper det om ikke Statnett har penger? Da er spørsmålet mitt til statsråden: Vil Regjeringen fortsette med å ta 90 pst. av utbyttet fra Statnett? I lys av den forsyningssikkerheten som ikke er behandlet i meldingen, synes jeg dette er et svært relevant spørsmål.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-18:
Jeg opplever at statsråden på en måte bagatelliserer det lovforslaget som er fremmet. Komiteen spurte departementet om en oversikt over konsekvensene av å heve konsesjonsgrensen og fikk til svar fra statsråd Einar Steensnæs at det å fastslå et vannfalls naturhestekrefter er en relativt omfattende beregning, som foretas i forbindelse med konsesjonsbehandlingen. Det foreligger derfor ingen oversikt over hvor stor del av vårt resterende vannkraftpotensial som utgjør vannfall på under 4 000 naturhestekrefter. Samtidig vet jeg, ifølge Statkraft-proposisjonen, at Småkraft AS planlegger å bygge ut 2,5 TWh i løpet av ti år. Det er det beste tallet vi har. Hvis statsråden har et bedre tall, som viser hvor lite omfattende denne endringen er, og hvor små konsekvensene blir, ser jeg med glede fram til at han legger de tallene fram for Stortinget.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Framstegspartiet buldrar som ein foss i sin retorikk innanfor energipolitikken. Dette har kanskje ein effekt overfor opinionen, men i forhold til energiproduksjonen har det ikkje det. Det er rett nok slik at Framstegspartiet har stemt for å byggja ut ca. 2 TWh meir enn det fleirtalet har gjort, men samtidig har Framstegspartiet gått imot alle løyvingane til energiøkonomisering, til støtte til vindkraft og fornybare energikjelder. Så i realiteten er det slik at Framstegspartiet skuldar straum i forhold til det reknestykket som er avklart her i huset. Framstegspartiet er jo eit parti som seier at dei er marknadsliberalistiske, og dei meiner at marknaden skal ordna opp i alle problem. Det er rett nok slik at energilova fungerte bra så lenge ein hadde overskot av straum, men ho har ikkje fått fram ny straum, og det er først og fremst mangel på søknader som har gjort at ein har hamna i den situasjonen. Kan det vera slik at marknadsliberalismen heller ikkje på dette punktet løyser alle problem?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Dette er og blir ei vanskeleg sak for Kristeleg Folkeparti. Statsråden ser behovet for ny produksjonskapasitet, og han seier at me må bli mindre avhengige av vasskraft. Han innrømmer med andre ord behovet for å ta i bruk gass til elektrisitetsproduksjon i Noreg. Men Kristeleg Folkeparti har ei forhistorie i denne saka, og dermed må partiet stå fast på at gasskraft er styggedom. Eg føler at her sender statsråden og Kristeleg Folkeparti veldig ulike, nærmast schizofrene signal, ein seier at me treng krafta, men ingen nye søknader vil bli behandla. Eg har sjølv blitt presentert for mange spennande prosjekt som har betre energiutnytting og betre økonomi enn dei prosjekta som har fått løyve. Desse vil Regjeringa ikkje behandla. Dei skal med andre ord ikkje få prosjekta sine vurderte. I mellomtida importerer me og gjer oss stadig meir avhengige av kolkraft. Kan dette vera ein bra politikk for Noreg?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-05-18:
Fremskrittspartiet har vært svært kritisk til Regjeringens energipolitikk særlig på to områder, og det gjelder vannkraftutbygging og gasskraftverk. Regjeringen har totalt lagt fram mer GWh i utbygd vannkraft på de to siste år enn det som ble gjort på hele 1990-tallet. Fremskrittspartiets avvikende holdning utgjør 450 GWh i Øvre Otta, ca. 420 GWh i Sauda og ca. 1 000 GWh i Saltfjellet/Svartisen, i underkant av 1,9 TWh. Verneplanen som nå er under utarbeidelse, utgjør ca. 3,8 TWh totalt i mulig utbygging. Men på andre områder er Fremskrittspartiet helt fraværende. Når det gjelder vannkraft og bioenergi, som utgjør ca. 7 TWh, har Fremskrittspartiet ingen politikk. Det er bare å gå inn i merknadene. Spørsmålet blir da: Hva ville Fremskrittspartiet ha gjort for å få realisert de gasskraftverkene som har fått konsesjon? Ville man ha subsidiert gassprisen? Ville man ha subsidiert energiprisen, eller ville man ha gått til tvangstiltak overfor utbygger? Hva ville man ha gjort? Vi må få et svar på dette.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Som eg nemnde i innlegget mitt, var ikkje det offentlege serviceapparatet budd på å ta dei store utfordringane som kom på grunn av dei tøffe straumprisane. Eg trur det er viktig å fokusera på det som faktisk skjedde, det ein kom med av tiltak, og som det var brei semje om, også her i Stortinget. For det første gav ein 2 500 kr i støtte gjennom bustønaden. Det blei også gitt støtte til installasjonar av varmepumpe, pelletskamin og straumstyringssystem. Vidare var det mange kommunar som kom med glimrande tiltak og gjorde ein innsats nettopp for å hjelpa dei som trong det mest. Eg er overtydd om at det er mange i dag som i etterkant nyt godt av dei tiltaka som blei gjennomførte. Men det er ikkje til å dekkja over at serviceapparatet ikkje var godt nok budd på å kunna ta den typen utfordringar. Kommentarane frå parlamentarisk leiar står på eigne bein, like trygt som han sjølv står på dei.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Det er litt spesielt at representanten Vaggen Malvik fleire gonger legg fram påstandar om at vi no behandlar sak om heimfall. Det kjem i eiga sak i tilknyting til Ot.prp. nr. 54, i den grad vi skal ta det der. Det som har vore det positive, heilt tilbake til 2001, er at både Sosialistisk Venstreparti og dei andre partia, m.a. Arbeidarpartiet, gjekk inn for miljøvenlege tiltak som del av behandlinga av klimameldinga, der vi sa at nettopp satsing på mikro-, mini- og småkraftverk skulle vera heilt sentralt for å få fram miljøriktig straumproduksjon. Difor er det ei avsporing når ein i denne saka trekkjer fram sak om heimfall. Det at vi skal få ein raskare behandlingsmåte for å kunna setja i verk mikro-, mini- og småkraftverk, trudde eg var positivt, eg trudde at SV ikkje vil snu det til noko negativt no.
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Strømkrisen i fjor rammet mange, og som så ofte ellers var det de med dårligst råd som fikk det vanskeligst. Mange klarte ikke å betale de høye strømregningene eller satt og frøs i frykt for å få høy regning. Bare bruk strøm, sa Regjeringen og Kristelig Folkepartis parlamentariske leder. Dere kan gå på sosialkontoret med regningene. Men hva fikk de til svar der? Jo, selg bilen din først! Henvisning til sosialkontoret som Regjeringens svar på enkeltpersoners møte med strømkrisen ble møtt med hoderisting fra mange, bl.a. fra kommuner og sosialkontor. Jeg kunne tenke meg å spørre om representanten Ljones er enig med sin parlamentariske leder i at sosialkontorene skal være den eneste løsning for enkeltpersoner også under neste strømkrise.
Mette Gundersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
St.meld. nr. 18 om kraftforsyningssikkerhet kom i stand med bakgrunn i den uvanlige vinteren vi opplevde i fjor, da strømprisene spratt i været. Det var kaldt, og det var mange mennesker her i landet som fryktet at de ikke ville klare den økonomiske belastningen det var med en høy strømpris. Ingen fare, ble det hevdet fra regjeringshold – dersom man ikke klarer regningen, kan man gå på sosialkontoret i kommunen der man bor, for å få hjelp. Det er grunn til å spørre seg om kommunene var forberedt på å ta dette ekstra arbeidet, og det er grunn til å spørre seg om det er blitt gjort tilstrekkelig for kommunene i ettertid for å følge opp strømkrisen vi alle opplevde. Når vi så i dag behandler en melding som skal forsøke å demme opp mot at slikt kan skje igjen, bør den også inneholde noe om hva de offentlige samarbeidspartene til regjering og storting, i dette tilfellet kommunene, får igjen i en forebyggingspakke, som dette også kan ses på som. Er kommunene nå i stand til å håndtere en liknende situasjon? Har det blitt gjort tilstrekkelig for å kompensere kommunenes ekstra utgifter i forbindelse med strømkrisen vi i dag snakker om? En kjapp telefon rundt omkring til kommunene viser at kompensasjonen de mottok, ikke helt stod i stil til forventningene de hadde. Det verste vi politikere kan gjøre, er å skape store forventninger vi siden ikke kan innfri. I dette tilfellet gjaldt det økonomisk svake mennesker som satt hjemme og hørte representanter fra regjeringspartiene uttale på TV at sosialkontoret kunne hjelpe til med den store strømregningen de hadde i vente. Det som ikke ble nevnt, var at det finnes klare kriterier som må innfris før en får økonomisk støtte, så svarene mange fikk da de henvendte seg til sosialkontoret, var at de ikke var berettiget til støtte fordi de eide ting av verdi som kunne omsettes, f.eks. en bil. Studenter opplevde det samme – minstepensjonister også, for å nevne noen. Arbeiderpartiet foreslo å gi en ekstra støtte på 2 500 kr til dem som vanligvis mottar bostøtte, som en kompensasjon for hva de hadde vært igjennom økonomisk. Heldigvis fikk dette flertall her i salen, men det er et tankekors at initiativet kommer fra Stortinget og ikke fra Regjeringen, når lovnadene er blitt gitt fra dette hold. Og også med denne engangsordningen var det flere som falt utenfor. I tillegg til det Regjeringen legger fram for å forsikre om at vi har nok strøm her i landet, kommer Arbeiderpartiet atter med flere tiltak. For enkeltindivider, for industri, for kommuner og for institusjoner trengs forutsigbarhet – forutsigbarhet på strømtilgang, forutsigbarhet på pris. Slik jeg ser det, er spørsmålet nå om alle føler seg trygge på at de har tilgang – og penger nok – til strøm til sitt daglige forbruk, for det må jo være det som skulle være meningen med denne meldingen. Om det vil være trygghet som fra nå av vil rå, gjenstår derimot å se. Om kommunene ved en neste krise vil være de serviceorganene de burde være, gjenstår også å se.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
Senterpartiet blir her beskyldt for å være litt passivt. Det syns jeg ikke vi er, men gjennomslagskraften kan det jo sies noe annet om for tida. Senterpartiet er, som Hansen helt riktig sa, svært opptatt av å ta vare på norske ressurser. Vi er også opptatt av å benytte gassen til innenlands bruk, men – og dette er ingen nyhet – vi er opptatt av at i den grad det skal bygges gasskraftverk, skal det være med CO2-håndtering. Så langt har vi ikke kommet ennå. Ellers er vi for å bruke gass i industrien, f.eks. i Grenland, som vi fulgte mye opp. Når det ellers gjelder det at det skal være nok kraft, er vi svært opptatt av mini- og mikrokraftverk. Dessuten har vi bioenergi som det er brukt altfor lite ressurser på fram til i dag.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
Som jeg sa i mitt innlegg, mener jeg at Reiten fungerer godt på sitt område. At vi ikke gikk inn på SVs forslag om å se på energiloven, har ikke noe med det å gjøre. Lover bør ses på når det har gått noen år. Det har snart gått 15 år, fra 1990 og fram til i dag, og det er helt rimelig at det er noen punkter i energiloven vi bør se på. Senterpartiet valgte å gå sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet om et forslag om å se på lovverket. Forslaget til SV er svært detaljert, og når man er så detaljert, kan en fort komme til å glemme en del punkter. Derfor syntes vi det var bedre å løfte blikket litt og gå sammen med de andre. Nå fikk jeg også gleden av å høre tidligere i dag at det vil også SV gjøre, når de skjønner at deres eget forslag blir nedstemt. Derfor får vi et gledelig flertall for å se på oppdekningsplikt og forsyningssikkerhet.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
Bakgrunnen for at vi ikke ønsket å gå inn for SVs forslag, var nettopp at vi ikke ville bli for detaljerte, og det kan jeg ikke bli nå heller. I farten kan det være fort gjort å glemme noe. Men dette med forsyningssikkerhet blir jo hovedsaken i et sånt svar. Det ser ut som – foreløpig i hvert fall – at SV og Senterpartiet ikke får støtte for dette med flerårsmagasinene. Det er jo lagt begrunnelser for det i innstillinga, men jeg syns ikke de holder, så jeg mener fremdeles at vi burde få til dette – ikke for alle magasiner, men for de store. Svartisen var nevnt her, det var et godt eksempel. Vi kunne også bruke Statkraft-magasiner, de er det staten som eier, og vi kan legge spesielle restriksjoner for dem. Dessuten kunne en sørge for at skattesystemet ble lagt opp slik at det lønte seg å gjøre det på den måten.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
Jeg skal snakke om grønne sertifikater. I meldinga om innenlands bruk av gass har Regjeringa lagt vekt på at «et sertifikatsystem som omfatter varme ikke vil være forenlig med et fremtidig internasjonalt sertifikatmarked for fornybar el i Europa».Dette understreker Regjeringa også i St.meld. nr. 18. Senterpartiet ønsker som kjent at vannbåren varme basert på bioenergi skal komme med i grønt sertifikatmarked. Det er det virkemidlet som kan gi lønnsomhet og omfattende økning i bioenergiproduksjonen. Men Regjeringa vil altså ikke. Det framstilles som om det er vanskelig å få til et sertifikatmarked for varmeproduksjon. Dersom Regjeringa gir opp tanken om grønne sertifikater for varmeleveranse før en har prøvd, må det andre virkemidler til direkte over statsbudsjettet. Staten er villig til å bruke mange penger på andre energiformer, og det er helt greit. Men hvordan tenker statsråden seg dette med bioenergi? For å si det rett ut: Hvordan skal man få sving på bioenergien?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-05-18:
Jeg skal bare få komme med en liten kommentar til det Steensnæs nevnte når det gjaldt Brørbys innlegg. Det gikk på dette med bioenergi. Steensnæs nevnte her bl.a. at landbruksministeren nå hadde gjort svært mye for at det skulle bli bedre forhold for bioenergien. Og det kan det kanskje se ut til, for det er skattefradrag som skal endres. Men de faktiske bevilgningene til bioenergi kuttes. Det er viktig at vi her får med alle sider av det. De som har fylt opp skattefradraget fra før, får ikke noe. De som bare driver med skogbruk, får ikke noe. Så vi har en bitte liten gruppe igjen her, som kanskje kan ha glede av dette. Men det holder altså ikke for at vi virkelig skal få noe driv over bioenergien. Da må det andre virkemidler til. Jeg nevnte i stad Finland, som har en annen måte å gjøre dette på. De kommer med tilskudd til utnytting og flising av energivirke, og de yter altså opptil 50, 60, ja faktisk opptil 70 pst. av reelle utgifter for å få dette markedet i sving. Vi yter på andre hold her i Norge, og det er veldig bra. Men siden alle snakker om hvor flott og hvor nødvendig det er å bruke bioenergi som fornybar ressurs, er det viktig at vi også tar dette alvorligere innover oss. Jeg fikk i stad også klar beskjed om at Regjeringa hadde sagt nei til at varme skulle tas inn i grønne sertifikater, og da blir jo denne sida enda viktigere. Så jeg kan gjenta oppfordringa som er nevnt tidligere i dag, at det er full anledning til å støtte Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiets forslag til vedtak på dette området.
Knut Werner Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Senterpartiet har lange tradisjoner i norsk politikk for å ta vare på og utnytte naturressursene våre. Tunge eksempler i så måte er fisk, landbruk og vannkraft. Her har Senterpartiet brukt mye politisk energi på å forfekte det syn at dette er våre ressurser og noe vi skal forvalte til beste for nasjonen. Der har Senterpartiet hatt en klar politikk. Når det gjelder å utnytte vår nye ressurs, gassen, har Senterpartiet ikke den samme klare holdningen. Her er Senterpartiet merkelig passiv. Enger sier selv at man kanskje har lagt for lite vekt på utfordringene i energipolitikken. Synes ikke Enger at det er et paradoks når Senterpartiet er imot en aktiv gasskraftpolitikk i Norge, mens man er for import av strøm som for det meste er basert på gass vi har eksportert, på kullkraft eller kjernekraft? Kan Enger utover det klargjøre hvorfor Senterpartiet er så passiv i forvaltningen av norsk naturgass.
Knut Werner Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
St.prp. nr. 46 om bruksrettskonsesjon for vannfallene Skogfoss og Melkefoss i Pasvikvassdraget har gått gjennom energi- og miljøkomiteen uten andre merknader enn at en enstemmig komite har trukket fram en del sentrale elementer i stortingsproposisjonen og gitt disse sin tilslutning. En enstemmig komite støtter derfor at Pasvik Kraft AS får bruksrettskonsesjon for vannfallene i Skogfoss og Melkefoss, på de vilkår som er foreslått fra NVE. Likevel vil jeg trekke fram et lite element i saken. Pasvik Kraft AS søkte 7. august 2002. Av søknaden framkommer bl.a. at Pasvik Kraft AS og deres samarbeidspartnere i Pasvikvassdraget og Enaresjøen ønsket at saken ble behandlet snarest. Det gikk over ett og et halvt år fra søknaden ble fremmet til St. prp. nr. 46 kom. Det framkommer ingen opplysninger i stortingsproposisjonen som tilsier en så lang saksbehandling. Med de kommentarene legger jeg fram innstillingen fra komiteen.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Jeg vil gjerne bare følge opp litt i forhold til det siste spørsmålet som Inger Enger besvarte, for så vidt på en god måte. Energiloven har jo fått skylden for stort sett det meste i kjølvannet av den situasjonen vi hadde forrige vinter. Min påstand vil være i tråd med det som Inger Enger også sa, nemlig at energiloven i det alt vesentlige faktisk har fungert godt i forhold til de intensjoner som vi hadde forventninger om at den skulle fylle. Den har også fungert relativt godt i forhold til prismekanismene, som viser at gjennom hele 1990-tallet har prisene i gjennomsnitt vært lavere enn før dereguleringen. Likevel trekker vi samme konklusjon. Inger Enger ser behov for å få en grundig gjennomgang av energiloven, at det kan være behov for å se på visse områder av en lov som hun mener faktisk fungerer godt. Min utfordring blir da: Hvilke områder av energiloven ser hun behov for å gjennomgå? Hvilke områder mener hun faktisk har fungert godt, slik energiloven er pr. i dag?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Vi er vel etter hvert i ferd med å lukke debatten, som det heter, og avslutte. Oppsummeringsvis vil jeg, etter å ha fulgt debatten fra min egen plass, si at dette har vært en ganske tradisjonell debatt, slik vi kjenner den fra 1999 og helt fram til i dag, når vi diskuterer energipolitikk. Det er i og for seg relativt lite nytt som har kommet fram, hvis jeg ikke da spesielt skal framheve at det faktisk er en del offensive grep som Regjeringen tar. Hvis vi ser tilbake til begynnelsen av 1990-tallet og fram til 2000, har det etter min vurdering ikke vært foretatt så omfattende energipolitiske grep som etter at Samarbeidsregjeringen tiltrådte. Den store vannkraftepoken er over når det gjelder utbyggingsprosjekter. Det er vi enige om. Det er en god konstatering. Samtidig synes det å være enighet om at det fortsatt finnes potensial for vannkraft, men da i mindre skala og på en mer miljøriktig innrettet måte. Imidlertid kommer den samme uenigheten vi har hatt siden 1999, når det gjelder gasskraft, også tydelig til uttrykk i behandlingen av forsyningssikkerhetsmeldingen. Jeg tror vi må ta til etterretning at den uenigheten er der, og vi får kanskje heller ikke gjort så mye med den med en slik debatt som denne. Jeg understreker at de betingelser som disse tre konsesjonene er gitt på, ligger fast. Selv om jeg ser at det er noen som føler et behov for å legge ansvaret på Regjeringen for at bygging ikke finner sted, er det altså nøyaktig de samme betingelsene som stortingsflertallet i 1999 – som er det samme stortingsflertallet som i dag – la på selskapene, som også gjelder i dag. Det som imidlertid skiller, synes jeg, er profilen når det gjelder spørsmålet om bruk av gass i forholdet mellom enkeltpartier i Stortinget og Regjeringen, nemlig den veldig sterke fokuseringen som den sittende regjering har på å finne miljømessig riktige måter å håndtere gassen på, både i kraftproduksjon og i sammenheng med industrielle prosesser. Det er en satsing som det aldri har vært lagt til rette for i et slikt omfang, og jeg nevner spesielt Innovasjonsselskapet i Grenland. Det var i Regjeringens gassmelding at man foreslo at vi skulle ha dette, og at det skulle kapitaliseres opp. Det er det Regjeringen nå gjør. Regjeringen følger dette veldig godt opp, slik jeg vurderer det. Så er vi enige om ganske mye, nemlig problemstillingen at vi har et økende forbruk, og vi har en manglende kapasitet til å levere strøm. Det virkelighetsbildet er viktig, men jeg skulle ønske at vi ikke bare fokuserer ensidig på veksten, men også faktisk på det at veksten i seg selv er et reelt problem. Vi har et forbruksproblem når det gjelder elektrisk kraft i Norge.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Det er en ting jeg er veldig enig med Sylvia Brustad i, og det er at æres den som æres bør. Det synes jeg kanskje også at Arbeiderpartiet måtte ha merket seg under 1. maitalene i Grenland, hvor Innovasjonsselskapet var et resultat av Arbeiderpartiets politikk. Derfor følte jeg behov for å poengtere at det faktisk var Einar Steensnæs som la fram gassmeldingen og fikk det på plass. Men at vi er enige om at det skal på plass, er jeg veldig glad for, og så kan vi selvfølgelig diskutere veien fram dit. At jeg er lojal mot Regjeringen, bør ikke overraske Sylvia Brustad. Det er litt av jobben min her i huset å være det, og det kommer jeg til å forbli så lenge vi har den sittende regjeringen. Gasskraftsaken er vi uenige om når det gjelder forholdet mellom konvensjonelle gasskraftverk og når vi eventuelt skal bygge eller gi nye konsesjoner, og på hvilke vilkår. Vi må konstatere at det har vi vært lenge, og det er ingen grunn til å tro at vi gjennom denne debatten har blitt veldig mye mer enige akkurat på det punktet. Jeg vil igjen henvise til at jeg mener at Regjeringen har en helhetlig og god energipolitikk, hvor gass med såkalt CO2-håndtering inngår som en viktig del av en framtidsstrategi. Det vil kunne bidra til å gjøre noe med kraftbalansen. Jeg gjentar hva jeg sa: Jeg føler ofte i energipolitikken at vi ikke greier å få helt fokus på det som virkelig er et problem, nemlig forbruksveksten av energi generelt og av elektrisitet spesielt. Den debatten burde vi kanskje hatt i enda større grad. Så til spørsmålet som Ingvild Vaggen Malvik tar opp. Representanten Malvik diskuterer en sak som ikke er avgitt i komiteen, og som ikke er til behandling i Stortinget i dag. Jeg skulle ønske at vi kunne konsentrere oss om forsyningssikkerhetsmeldingen nå, og i alle fall la komiteen få lov til å avgi en sak før vi inviterer til en bred debatt i Stortinget om denne saken. Den tror jeg ikke Stortinget er forberedt på å ta.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Jeg vil først gjøre det helt klart at det ikke har vært aktuelt for Regjeringen å inndra de konsesjoner som er gitt, når det gjelder bygging av gasskraftverk, hva enten det gjelder Kårstø, Kollsnes eller Skogn. De selskaper som står bak konsesjonene, har etter tur bedt om å få forlenget dem. Jeg antar at det er fordi selskapene seriøst ønsker å vurdere å bygge disse gasskraftverkene. Regjeringen forholder seg helt lojalt til stortingsvedtak på disse punktene og har også gjort det klart for selskapene. Men det er altså mangel på lønnsomhet som har gjort dette usikkert. Disse konsesjonene er forlenget – etter min hukommelse til henholdsvis 2007 og 2009. Jeg skal sjekke de årstallene så det ikke blir noe usikkerhet omkring dette. Den siste konsesjonen, til Skogn, er nettopp fornyet og forlenget etter ønske fra Industrikraft. Når det gjelder nye konsesjoner, viser jeg til det som står i Sem-erklæringen, og det som er Regjeringens politikk, hvor den, utover de tre konsesjonene, ønsker å satse på gasskraftverk med CO2-håndtering.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
De konsesjonsvilkår som de tre gitte konsesjoner er gitt på, er bestemt bl.a. av Fremskrittspartiet sammen med Arbeiderpartiet og Høyre. De konsesjonsvilkårene har denne regjeringen ikke endret med et komma. Det er med andre ord forutsigbare, klare betingelser knyttet til dem. Ingen kan være i tvil om hva som er konsesjonenes betingelser. Skulle en være i tvil, er det bare å lese i stortingsdokumentene, for det er der de står. Det er Stortingets vedtak industrien må forholde seg til. I den grad det er skapt «psykose» både om gasskraftverk og om CO2-håndtering, må det relatere seg til usikkerhet om hva Stortinget faktisk har vedtatt. Jeg er ikke i tvil om hva det vedtok, og jeg forholder meg helt klart saklig til dette. Jeg har heller ikke inntrykk av at industrien, som vi har gjentatte møter med om dette, på noen måte mener at det her har vært uklarhet om Regjeringens politikk.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Dette er en sak som Stortinget får anledning til å komme tilbake til når Ot.prp. nr. 54 for 2003–2004 skal diskuteres. Men for å si det veldig kort: Det er grunn til å reagere på den retorikk som SV har brukt i denne saken. Hvis Ingvild Vaggen Malvik er riktig sitert, har hun sagt: «Med et pennestrøk og i et hastverksarbeid vil regjeringen endre loven som beskytter norske fosser mot privatisering. Dermed snikprivatiserer regjeringen det norske folks eiendom og naturressurser slik at de forsvinner for godt». Dette er en helt feilaktig framstilling, med en ordbruk som det er all grunn til å reagere på. Dette gjelder ingen av de eksisterende vannkraftverk, det gjelder små og til dels middels store vannkraftverk eid av bønder og norske selskaper. Det er heller ikke riktig å framstille dette som investeringer i hundremillionerklassen – antakelig gjelder det opptil 25 GWh, og med to kroners investering pr. kWh snakker vi om en størrelsesorden på maks 50 mill. kr, de fleste under dette. Både investeringsnivå og framstilling er derfor feilaktig. Jeg håper at vi kan få en bedre dialog om dette viktige spørsmålet enn den som har vært til nå gjennom pressen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Jeg har tidligere rost representanten Inger S. Enger, representanten Sylvia Brustad og andre for engasjement når det gjelder bioenergi. Jeg stiller meg helt på linje med det. Så vil jeg si: Dette har Stortinget tatt stilling til. Det var et spørsmål i Stortinget om vi skulle ha et grønt sertifikat-marked bare for el, eller skulle vi også inkludere varme? Det har Stortinget tatt stilling til, og på det grunnlaget har altså Regjeringen gått videre og utarbeidet dette, som kun dreier seg om el. Representanten Enger refererer helt riktig til det vi har skrevet om hvordan dette vil harmonere med et svensk-norsk sertifikatmarked, hvor altså varme ikke er med, og i forhold til et europeisk elmarked, hvor heller ikke varme er med. Regjeringen har faktisk gjort veldig mye i forhold til å få fram vannbåren varme – fjernvarme – ved at vi nå har satt i gang et program som øker kapasiteten for fjernvarme med 200 pst., fra 2 TWh, som vi har i dag, til 6 TWh, som vi forhåpentligvis har innen fem år.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Dette er en god politikk for Norge ikke bare i dag; det er også en bærekraftig, god politikk for generasjoner framover. Det legger Regjeringen umåtelig stor vekt på. Vi skal ikke bare løse et viktig energispørsmål i dag, men vi skal også finne løsninger som framtidige generasjoner kan leve godt med, og som er i tråd med viktige internasjonale forpliktelser. Så sier representanten Akselsen at statsråden må innrømme at gasskraft trengs for å sikre energiforsyningen. Ja, ikke bare innrømmer jeg det, jeg mener også at det er veldig viktig at vi kommer i gang med dette. På lengre sikt må gasskraften være der som et supplement, både fordi den gir et tilskudd ved siden av vannkraften som er viktig, og fordi den produserer i en mengde som vi har bruk for i framtiden. Jeg er ikke schizofren, partiet er ikke schizofrent, i forhold til dette – vi ser sammenhengen her og er konsekvente fordi vi ønsker å satse på gasskraftverk med CO2-håndtering. Jeg har gjort rede for noen av de virkemidlene vi skal ta i bruk i den sammenheng. Så må jeg bare få tilføye: Alle søknader som sendes Regjeringen, vil selvfølgelig bli behandlet og utredet. Det er en selvsagt plikt for enhver regjering.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Når det gjelder EU-direktiver om biodrivstoff, vil vi komme tilbake til det. Det er en komplisert sak, men Regjeringens holdning er positiv. La meg nå få si det. Jeg synes representanten Brørby kanskje kunne fininnstilt retorikken sin litt mer i forhold til det å bry seg om innlandet, som hun mener Regjeringen ikke gjør. Nå har altså landbruksministeren klart å få gjennomslag for at det blir skattefradrag på produksjon av biobrensel, og jeg har nettopp gjort rede for at Regjeringen satser på et femårig program for å øke biobrenselkapasiteten i fjernvarmeanlegg med 200 pst. Jeg synes det gir potensialer og muligheter for Innlands-Norge som representanten Brørby bør merke seg. Så kommer representanten Olav Akselsen opp og sier at det nok er politisk usikkerhet som er grunnen til at det ikke bygges gasskraftverk. Ja, jeg skulle ønske at jeg hadde slik autoritet at hvis jeg sa at vi bør satse mer framtidsrettet på gasskraft med CO2-håndtering, ville Industri-Norge avholde seg fra å gjennomføre sine planer. Jeg tror at så stor makt og innflytelse har jeg ikke overfor industrien. Det er nok dessverre slik at det som går på bunnlinjen og på lønnsomhet, er det førende. At en da i retoriske sammenhenger prøver å skyve andre forklaringer foran seg, er nytt for meg. Jeg vil da utfordre industrien – dersom en i fullt alvor mener at Regjeringens signaler er uklare – slik at en framprovoserer eller framskaffer de nødvendige forsikringer om at alle de stortingsbestemte betingelsene for å bygge gasskraftverk står fast. Det konstaterer jeg her og nå. Det er også sagt noe om sosiale tiltak. Nå er det et konstitusjonelt ansvar under andre statsråder. Det er mye som kunne ha vært sagt og gjort annerledes i den debatten. Det er jeg helt enig i. Men la oss heller ikke unnlate å gjøre oppmerksom på at sosialkontorene gjorde en flott innsats. Stortinget etterbevilget 100 mill. kr til kommunene – som fikk økte merutgifter – for å støtte strømkunder som fikk problemer. La oss ikke glemme det. La oss heller ikke glemme at statsråden, sosialministeren, rettet opp en del misforståelser når det gjaldt praktiseringen av regelverket, slik at urimelige krav ble frafalt. Jeg har helt til slutt bare lyst til å si litt om disse kraftkontraktene, som det er flertall for å utrede. Jeg skal selvfølgelig se på dette og følge opp Stortingets vedtak. Men jeg vil også si at det å gå inn på nye myndighetsbestemte kraftkontrakter, neppe er veien å gå. EØS-avtalens statsstøtteregler er så strenge at det er begrenset hva en kan gjøre på dette området. Men Regjeringen ønsker å bidra til omstillinger der det er nødvendig. Jeg vil også vise til at kraftintensiv industri har lang brukstid, har store kraftvolumer, og kan derfor ta kraften ut på et høyt spenningsnivå, som gir lavere priser i markedet. Men vi skal komme tilbake til dette, og jeg vil melde tilbake til Stortinget allerede i statsbudsjettet for 2005.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
Jeg antar at jeg har 1 minutt. Jeg skal bare kort kommentere Ingvild Vaggen Malviks innlegg. Regjeringen er for en fortsettelse av hjemfallsinstituttet, og vi er veldig glad for SVs støtte til det. Det er et utvalg som jobber for å se på hvordan dette kan ordnes. Jeg har lyst til å si at når denne saken om heving av konsesjonsgrensen til de 4 000 naturhestekreftene ikke blir tatt med i Hjemfallsutvalgets vurdering, er det rett og slett fordi Regjeringen ikke ser at dette har noen relevans. Vi ser ikke at så små kraftverk påkaller utenlandske investorer, og hvis de gjør det, er det en så liten del av den totale vannkraftproduksjonen at det ikke er sammenlignbart med den vakre fossen som Ingvild Vaggen Malvik lot seg avbilde sammen med på TV 2-nyhetene. Jeg er skuffet over at SV ikke ser at dette først og fremst er god distriktspolitikk, at det gir bønder og andre som har behov for tilleggsinntekter, stabile sikre inntekter som sikrer bosettingen. Når det gjelder utbyttet av Statnett, forstår jeg hva Vaggen Malvik sikter til. Det blir til sjuende og sist Stortinget som bestemmer dette. Det vil ikke bli tatt ut noe utbytte av Statnett uten at Stortinget slutter seg til. Når det gjelder Sylvia Brustad og gasskraftverk, så la meg bare si: Jeg har fått bekreftet at det var riktig med 2007 og 2009. Når selskapene har fått den forlengelsen – jeg sier ikke at det er aktuelt å ta konsesjoner fra noen – vil jeg også si at det er litt tidlig akkurat nå å forskuttere det som skal skje i 2007 og 2009. Da har vi et annet storting, og da får de ta stilling til dette. Jeg vil presisere ett forhold når det gjelder kraftkrevende industri. Regjeringen er svært opptatt av at den kraftkrevende industrien kan fortsette å være konkurransedyktig og produsere og sikre arbeidsplasser og sysselsetting. Der er det flere virkemidler som kan komme inn, men jeg har merket meg at rammen for det jeg er blitt bedt om å utrede, skal ligge innenfor EØS-avtalens bestemmelser. I den forbindelse vil jeg allerede nå varsle om at det er klare begrensninger, for å si det forsiktig, i forhold til å legge inn myndighetsbestemte vilkår som er lavere enn markedet. Det vil jeg at Stortinget skal vite allerede i dag.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Det meste er vel sagt om forsyningssikkerheten, men en kommer ikke utenom at økt forsyningssikkerhet også har sammenheng med økt tilgjengelighet, flere TWh – fra forskjellige energibærere. Jeg synes egentlig det er oppsiktsvekkende at Regjeringen og Fremskrittspartiet ikke kan gi støtte til de seks forslagene Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har på side 13 i innstillingen. Det er en merkelig tilbakelenthet når Regjeringen ikke får fart på seg til å implementere EU-direktivet som i Norge ville føre til økt bruk av biodrivstoff, noe EU for lengst har forberedt. I tillegg til å være et veldig godt miljøtiltak ville det kunne føre til produksjon av biodrivstoff i stor skala her i landet og gi sårt tiltrengte arbeidsplasser, bl.a. i innlandet, i Oppland og Hedmark – biodrivstoffregionen i Norge i dag. Jeg begynner faktisk å lure på om det er noe ved oljebransjens lobbyister, at de har større gjennomslag i departementet enn de som strever med å få anerkjent bioenergi som levevei og som et viktig supplement – både som energibærer og som miljøtiltak. Det er vel verdt å merke seg, synes jeg, at Regjeringen ikke bryr seg om innlandet, som har fortrinn innenfor bioenergi, som har forskningsmiljøer, som har biodrivstoffselskap, som har Energigården, som har landbruk og som har skogen. Innlandet mangler bare noen viktige virkemidler som hadde gjort det mulig å ta noen nye skritt innenfor feltet bioenergi. Det kunne Stortinget ha gitt dem i dag. Så lenge jeg ikke vet hva som er den egentlige grunnen til at Regjeringen nøler, og så lenge jeg ikke har hørt noen annen forklaring på hvorfor man nøler med å ta i bruk EU-direktiver, enn at man skyver dette direktivet mellom seg, mellom ulike departementer – Utenriksdepartementet, Landbruksdepartementet, Olje- og energidepartementet og Nærings- og handelsdepartementet – synes jeg ikke vi kan kalle det noe annet enn unnfallenhet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-07:
På vegne av representanten May Hansen og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om dekning av utgifter til kommunale tjenester til kvinner på flukt fra tvangsekteskap og som oppholder seg på krisesenter i annen kommune enn oppholdskommunen.
Petter Løvik (Høyre), 2004-12-07:
Først til det med kostnader. Ja, det er kostnader med omstillinga, og dei tek vi svært alvorleg, også i regjeringspartia. Og vi er klar over at på kort sikt er kostnadene større enn innsparingane og forbetringane. Men i f.eks. Vegvesenet no begynner vi allereie å sjå at innsparingane, forbetringane på vegnettet, er større enn kostnadene. Vi har betalt oss ut av dei problema vi har hatt med dei som ikkje har fått seg nytt arbeid, og eg er sikker på at vi på ein skikkeleg måte har klart å behandle dei som har vore tilsette, f.eks. i Vegvesenet, på ein god måte. Vi har vore svært opptekne av at det skal skje, fordi staten som arbeidsgivar har eit spesielt ansvar. Når det gjeld dette som representanten kalla kameraderi, ser eg absolutt ingen grunn til å bruke slike ord, men det er mi klare oppfatning at det å skilje dei som be-stemmer, dei som kontrollerer, frå dei som gjer arbeidet, er veldig sunt.
Petter Løvik (Høyre), 2004-12-07:
Svaret er ja. Her er det enormt mykje større utfordringar enn dei vi har klart å løyse hittil, men vi er på veg. Ein svensk politikar sa ein gong om resultata av åra sine i regjering at «vi är stolta, men inte nöjda». Eg synest det karakteriserer litt av det som vi føler. Vi har klart å snu ein fallande trend, f.eks. i veginvesteringane, som har vart i ti år. Vi har snudd han og fått ein kraftig auke. Det står veldig mykje igjen før vi har fått fullført dette arbeidet. Det vil ta fleire tiår å rette opp dei forsømmingane som har skjedd over fleire tiår på norsk vegnett. Vi håper at vi også i neste periode kan vere i ein liknande situasjon, der Framstegspartiet kan støtte ei sentrum-høgre-regjering i å få auka desse løyvingane vidare. Det er den utfordringa vi har felles, og så får vi slåst om veljarane.
Petter Løvik (Høyre), 2004-12-07:
For å fortsetje med det som representanten Heidi Sørensen sa til slutt: Vi skal ikkje gå raskare fram enn det som er fullt forsvarleg, når det gjeld omstilling i norsk jernbane. Vi skal hugse at prinsippvedtaket om dette faktisk blei gjort hausten 2001, og det skal gjennomførast fullt ut frå 1. januar 2009. Det er altså gjennom ein sjuårsperiode denne omstillinga skal skje. Og viss ein ikkje klarer å få det til på ein forsvarleg måte, er det andre enn Stortinget som bør ha eit stort problem, nemleg dei som leiar desse prosessane. Det er det eine. Det andre er at heile denne prosessen skal skje under tilsyn av Jernbanetilsynet, som er fullt ut sjølvstendig. Eg har full tillit til at dei vil sørgje for at dette skjer på ein skikkeleg måte. Så snakka representanten Sørensen om Avinor. Ja, det er snakk om tunge prosessar, men på same måten har vi der eit tilsyn som seier frå den dagen ting ikkje skjer på ein skikkeleg måte. Det har dei gjort eit par gonger, og Avinor har følgt opp dette til punkt og prikke.
Petter Løvik (Høyre), 2004-12-07:
I debatten i dag har det i sterk grad vore tale om dette med å love ting, planleggje ting, kontra det å gjere ting. Vår regjering har gjort ting. Vi har følgt opp Sem-erklæringa når det gjeld det vi lovde til fly, vi har gjort det når det gjeld riksvegar, og vi har gjort det når det gjeld kollektivtrafikk. Lat det vere heilt klart. Men så har det blitt snakka ein del om framtidige lovnader. Det skal vere ei stor jernbanesatsing, har det blitt sagt bl.a. frå Arbeidarpartiet. Det har blitt litt stille om dette i det siste. Det skulle vere eit fleirtal her for ei slik satsing, men når ein ser Framstegspartiets alternative budsjett, og når ein høyrer representanten Kenneth Svendsen bl.a. seie at jernbane er ei lite eigna transportform i Noreg, då lurer eg på kvar det fleirtalet blir av. Det kuttet i jernbaneløyvinga og meir satsing på veg er eit ærleg standpunkt, men kvar blir det av det store fleirtalet for den store jernbanesatsinga som bl.a. Arbeidarpartiet og SV har skrytt slik av? Det er mitt spørsmål til representanten Svendsen.
Petter Løvik (Høyre), 2004-12-07:
Eg synest dette har vore ein veldig spennande debatt, faktisk av dei betre vi har hatt i komiteen i desse fire åra. Det har vore veldig mykje politikk, men det har også vore ein del betydelege misforståingar som eg føler det er grunn til å oppklare og kommentere litt, seinast i Oddbjørg Ausdal Starrfelt sitt innlegg. Eg skal utelukkande konsentrere meg om det som går på Jernbaneverket/BaneService, og berre seie litt om kva som i realiteten skjer, og kvifor det skjer. Bakgrunnen for det vi gjer, er at norsk jernbane har vore forsømt i fleire tiår. Vi har bestemt oss for at vi, på same måten som på vegsektoren, skal gi jernbanesektoren eit lyft. Vi har lyfta løyvingane frå det siste Stoltenberg-året, altså 2001, fram til neste år med godt over 1 milliard. Det er i faste kroner, altså i 2005-kroner. Det er ein heilt nødvendig føresetnad for å få til dette. Det andre vi gjer, er å styrkje og klargjere statens rolle som eigar – som eigar av jernbanenettet, kontrollør av tryggleik, inspektør når det gjeld alt som går på sjølve forvaltingsdelen. Vi må få samla dette i Jernbaneverket – som sjølvsagt framleis skal vere statleg. Det er ingen eg kjenner til i Noreg, som har foreslått å privatisere jernbanenettet, eller Jernbaneverket. Det tredje elementet – og det er det vi behandlar i dag – er det som går på sjølve produksjonen ute. Det kan vere investeringar, det kan vere vedlikehald og andre praktiske oppgåver som ikkje har med styring eller tryggleik å gjere. Dei vil vi no la BaneService få lov til å konkurrere med andre om. Vi dannar BaneService om til eit aksjeselskap, og BaneService vil ha full anledning til å utvide sitt verksemdsområde, til å ta opp i seg også andre oppgåver enn dei som dei absolutt har i dag, slik Starrfelt snakka litt om. Det har kome ein litt merkeleg påstand frå Jernbaneforbundet, som eg har høyrt fleire gonger i dag, og som Starrfelt gjentok. Det blir ikkje meir korrekt av den grunn. Det er at dei som i dag jobbar med dette, ikkje skal få lov til å konkurrere. Visst skal dei få lov til å konkurrere! Det er berre det at dei kan ikkje få konkurrere som ein del av eigarane og kontrollørane. Jernbaneverket, som skal kontrollere produksjonen, kan ikkje samtidig konkurrere med andre om dette. Men det er ingen problem å organisere dette slik at dei som jobbar med dette, i framtida får høve til å vere med og konkurrere, men då innan BaneService eller andre selskap. Uklare oppfatningar om dette er litt av bakgrunnen for dei misforståingane vi har hatt her i dag.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2004-12-07:
Jeg syns kanskje regjeringspartiene er raskt ute med suksesshistoriene sine med hensyn til hva man har oppnådd gjennom disse omorganiseringene som har funnet sted. Nå kommer det jo etter hvert andre rapporter, som forteller om samfunnskostnader langt utover hva man mener man har spart ved selve omorganiseringen – kostnader som forteller om en brutalisering av arbeidslivet som jeg ville trodd ingen egentlig ville være interessert i å få i et velferdsland som Norge. Men jeg tar til orientering at regjeringspartiene ikke syns dette er et sentralt tema. Mitt spørsmål går imidlertid på: Er det representanten Løviks oppfatning at det er en usunn kameraderikultur som står i veien for bedre økonomistyring og sikkerhetsarbeid innenfor Jernbaneverket?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2004-12-07:
Først vil jeg si at jeg er glad for de fellesmerknadene som SV og Arbeiderpartiet har i dette budsjettforslaget. Det viser at vi forsøker å nærme oss hverandre på viktige områder innenfor samferdselssektoren. Men jeg er fortsatt i den situasjonen at jeg ikke slutter å la meg forundre over at SV synes å tro at de viktigste utfordringene når det gjelder samferdsel, ligger på sykkelsti og kollektivtrafikk alene. Som en følge av denne fokuseringen tar Oslo-representanten Sørensen 250 mill. kr fra veiprosjekter rundt Oslo som skal være med på å finansiere ulike sykkelstisatsinger og veier i bygdene, framfor å løse det som er en del av samferdselsoppgaven i Oslo-området. Mitt konkrete spørsmål er: Kan samferdselsproblemet i Oslo-området bare løses med sykkelsti og kollektivtrafikk?