Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-25:
Som saksordfører Egeland var innom, er det riktig at det er nærmere 3 000 elektriske biler som går rundt på de norske veiene. Det er også riktig at det er ganske høyt tall, målt mot antall innbyggere i verdenssammenheng. Jeg tror at mange av disse bilene har kommet på veien fordi politiske myndigheter har lagt til rette for nullutslippsbiler i form av elektriske biler på norske veier. Egeland redegjorde for flere av de fordelene som elbiler i dag har. Det er et omfattende fordelsapparat rundt disse – både på avgiftssiden og på tilgjengelighetssiden i trafikken, med parkering osv. Men på tross av omfattende avgiftsfordeler og andre fordeler var det sånn at i 2008 var 99,5 pst. av de bilene som ble solgt, forbrenningsmotorbiler. Det sier oss noe om at selv om vi nå er ganske sikre på gjennombruddet for de elektriske motorene – når det gjelder både rekkevidde og hva slags type biler som kan komme for salg – må vi ta høyde for at fram mot 2020 vil fortsatt et stort antall av de bilene som blir solgt, være biler med forbrenningsmotor eller kombinasjoner av forbrenningsmotor og andre typer framkommelighet. Derfor mener jeg at når vi diskuterer rammevilkårene for elbiler – som er viktig – må vi også ta høyde for det jeg sier om at vi må sørge for at vi ved de bilene som skal fases inn fram mot 2020, når klimaforlikets målsettinger om at vi skal ha en reduksjon i utslippene fra veitransport i Norge. Vi må sørge for å ha to tanker i hodet samtidig – både det å fase inn flere elektriske biler eller andre typer nullutslippsbiler og det å få til biler som kommer inn på markedet med ned mot rundt 100 gram CO2 per km. Dette antallet må øke betraktelig – ja, mye mer enn de bilene som fases ut. Hvis vi klarer å kombinere de to tingene, tror jeg vi har gode muligheter til å nå klimaforlikets målsettinger. Jeg må innrømme at jeg er skeptisk til – etter mange år med omfattende avgiftsfordeler – at flere av den type fordeler er løsningen for denne typen biler i Norge, at det er veien å gå. Jeg har mer tro på andre fordeler, f.eks. gis det nå i Oslo tilskudd til etablering av offentlig tilgjengelige ladestasjoner. Jeg tror at veldig mange er bekymret for hvordan man i all verden skal få ladet en sånn bil. I Buskerud, mitt hjemfylke, har energiselskap i samarbeid med fylkeskommunen laget ladestasjon utenfor fylkeshuset. Jeg vet ikke om det er for å trekke flere besøkende til fylkeshuset eller om det er til de ansatte, eller hva. Det er helt sikkert det siste. Ikke minst i tiltakspakken for 2009 bevilget regjeringen 50 mill. kr til utbygging av den type ladestasjoner for elbiler og plug-in-hybrider. Jeg vet ikke om saksordføreren var inne på det, men vi er nå snart oppe i 2 500 slike ladestasjoner i Norge. Det er veldig, veldig bra. La oss gå videre langs det sporet og ønske av hele vårt hjerte at nå kommer det store gjennombruddet, ikke minst på rekkevidde, for det er det som har vært hovedproblemet til de elektrisk drevne bilene så langt – slik at flere enn bare de som bor akkurat i byene, kan ta dem i bruk, i trygg forvissning om at du kommer deg både til jobb og tilbake igjen. Men til slutt vil jeg understreke igjen at selv om jeg mener at vi skal forsvare fordelene for nullutslippsbilene – for det er en helt egen kategori – må vi også ta inn over oss at flere må gå over til å kjøre kollektivt. Vi må også kjøre mindre, hvis vi skal nå de målene vi har satt oss i klimaforliket. Det som er problemet med dagens utvikling, er at selv om gjennomsnittsutslippene av CO2 per bil per kjørte km nå går ned, øker likevel utslippene marginalt. Det er fordi vi kjører mer enn vi har gjort tidligere. Jeg hadde veldig tro på elektriske biler. Jeg håper nå at det kommer, at det blir et skikkelig trøkk, et skikkelig gjennombrudd. Men jeg tror vi kan si med hånda på hjertet at det i hvert fall ikke skal stå på myndighetene når det gjelder tilrettelegging for den type biler i Norge.