Bente Stein Mathisen (Høyre), 2013-04-23:
Jeg vil takke interpellanten for å ha satt et svært viktig tema på dagsordenen. Rehabiliteringsfeltet trenger virkelig et løft. Habilitering og rehabilitering er et av områdene det skal legges økt vekt på i Samhandlingsreformen. Det er en målsetting at kommunene skal ha et tydelig ansvar for dette området. Habilitering og rehabilitering skal bidra til at mennesker med nedsatt funksjonsevne får mulighet til deltakelse i samfunnet på egne premisser. I forbindelse med innføring av Samhandlingsreformen har kommunene brukt mye tid og ressurser på å ta imot ferdigbehandlede pasienter fra sykehusene. Sykehjemssenger har blitt opprettet i rekordfart. Økonomifokuseringen har vært så framtredende i mange kommuner at det forebyggende arbeidet, rehabiliteringssatsingen og psykisk helse-feltet har kommet i annen rekke. Det har lenge vært tverrpolitisk enighet om at rehabiliteringsfeltet skal styrkes. Høyre ønsket faktisk at Samhandlingsreformen skulle bli en rehabiliteringsreform med mye mer satsing på fysisk og psykisk opptrening, tilrettelegging og oppfølging. Vi er flinke til å redde liv i dette landet, sa interpellanten, men når blålysene er slått av, er vi ikke like flinke til å hjelpe folk til å leve. Det er det rehabilitering dreier seg om: å hjelpe og legge til rette slik at mennesker med nedsatt funksjonsevne får mulighet til deltakelse i samfunnet på egne premisser. Rehabilitering dreier seg ikke bare om fysisk opptrening. Rehabilitering er mye mer. Det gjelder også psykiske, sosiale og økonomiske forhold. I den sammenhengen er det ingen ting som er så viktig som arbeid. Flere hundre tusen nordmenn i arbeidsfør alder står i dag helt eller delvis utenfor arbeidslivet. Vi vet at det er en del syke og funksjonssvake mennesker som absolutt ikke klarer å arbeide, og disse menneskene skal ikke stresses opp. De som er for syke til å jobbe, skal oppleve å ha en trygg og god inntektssikring og få en anstendig trygd uten å skamme seg over det. Det er et kvalitetsstempel på et godt samfunn at vi trygger hverdagen og ivaretar dem som ikke greier seg selv. Men like grunnleggende er det at alle som kan, og har lyst og evner, skal få en ny sjanse til å komme inn i arbeidslivet. Alle som kan jobbe helt eller delvis har vi et ansvar for å tilrettelegge for på best mulig måte. Alle undersøkelser viser at nordmenn har det bra på jobb. Vi liker stort sett arbeidsoppgavene våre, kollegene og til og med sjefen. For de aller fleste er arbeidsplassen den viktigste sosiale arenaen utenom familien, og da har vi ikke engang nevnt det økonomiske. For selv om vi har og skal ha gode trygdeordninger her i landet, vil en sjelden ha det særlig romslig økonomisk når trygd er eneste inntektskilde. Derfor vil Høyre ha et åpent arbeidsliv med gode tilretteleggingsordninger som inkluderer flest mulig. I dag er ikke disse ordningene gode nok. Det ser vi bl.a. ved at nesten 80 000 funksjonshemmede står ufrivillig utenfor arbeidslivet. Samtidig ser vi at tallene for utviklingen i sysselsettingen blant funksjonshemmede ikke er oppløftende. Det var bakgrunnen for at Høyre i sitt forslag til alternativt statsbudsjett for 2013 satset godt over 200 mill. kr mer enn regjeringen på ordninger som tok sikte på å inkludere dem som i dag står utenfor arbeidslivet, eller som står i fare for å falle ut. Det er få oppgaver i Norge i dag som er viktigere enn å tilrettelegge og inkludere flest mulig i arbeidslivet. Høyres konkrete forslag innebærer bl.a. en satsing på lønnstilskudd. Mange som i dag står utenfor arbeidslivet, kunne bidratt litt dersom de fikk rom til og forståelse for at de i en kortere eller lengre periode ville ha litt lavere produktivitet enn den jevne ansatte. Høyre vil derfor ha langt mer utstrakt bruk av midlertidige og tidsubestemte lønnstilskuddsordninger enn det man ser i dag. I tillegg må vi legge bedre til rette for at de som kan yte 100 pst. bare de får den hjelpen de trenger for å komme i gang, får den hjelpen. Høyre vil derfor styrke funksjonsassistentordningen og gjøre den permanent. Vi vil ha et forsterket og forenklet tilretteleggingstilskudd. Praksis i dag innebærer ofte at den tilretteleggingen kommer for sent. Mens regjeringen er i full gang med å avvikle skattefradragsordningen for store sykdomsutgifter, vil Høyre beholde et fradrag for utgifter knyttet til arbeid. Mange blir med regjeringens politikk tvunget over på passive trygdeordninger når de ikke lenger kan trekke fra sykdomsrelaterte utgifter på skatten. Skal en få flere funksjonshemmede i arbeid, trenger vi ikke bare god politikk, men også et arbeidsliv som er villig til å se forbi den ene eller den andre begrensningen, og heller se hva hver enkelt kan bidra med. Jeg kan f.eks. nevne NHOs Ringer i vannet-prosjekt. Målet med prosjektet er at NHOs medlemsbedrifter i større grad skal rekruttere dem som i dag ønsker seg inn i arbeidslivet. Dette viser at vi i Norge har en bred og godt organisert arbeidsgiverside, som viser samfunnsansvar. Samtidig er det også en egeninteresse i prosjektet ved at NHOs bedrifter kan rekruttere mange dyktige folk. Jeg vil også trekke fram Telenor Open Mind-prosjekt, som har som mål å rekruttere og lære opp både dem med fysiske funksjonshemminger og dem som sliter på andre måter, psykisk eller sosialt. Vi må også fra vår side gjøre vårt for å åpne opp arbeidslivet for dem som i dag står på utsiden av det og vil inn. Vi må vise at vi tar rehabilitering på alvor og utvider begrepet. Her kan staten både som arbeidsgiver og som lovgiver bidra, bl.a. ved å senke terskelen inn til arbeidslivet.