Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
I den store fortellingen om det moderne Norge hører en stadig bedre folkehelse hjemme. På 1900-tallet økte den gjennomsnittlige levealderen med 30 år, og den øker fortsatt. Den norske befolkningen har god helse. Begge mine besteforeldre hadde søsken som døde av tuberkulose. Folkehelsedugnaden gjennom de siste 100 årene stagget de smittsomme sykdommene. Tannpuss og fluor har gitt bedre tenner, vi har tilgang på prevensjon og vaksiner, og de fleste hus er knyttet til vannverk som sørger for rent vann. Folk flest har god helse og lever lenge. Sykdom og død skyldes i økende grad måten vi lever på: mat med for mye salt, sukker og fett samt for lite fysisk aktivitet. I 2011 slo et toppmøte i FN fast at ikke-smittsomme sykdommer utgjør en av de største truslene mot menneskelig utvikling dette århundret. Disse problemene løser vi ikke på legekontoret eller på operasjonsbordet. I folkehelsemeldingen beskrives utfordringene, og det fremmes forslag til tiltak. Adressaten er ikke først og fremst helsetjenestene, men hele samfunnet. Prinsippet om «helse i alt vi gjør» innebærer at hensyn til befolkningens helse må ivaretas i all politikk og i hele bredden av samfunnet. Meldingen retter oppmerksomheten mot faktorer som påvirker helse og livskvalitet, istedenfor å ha et sykdomsperspektiv. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid. Vi er uenige om noe, men det er mye vi står sammen om. Hele komiteen deler regjeringens ambisjon om en bred mobilisering for folkehelse. Mens Norge på mange andre områder er et samfunn med små forskjeller, er det systematiske helseforskjeller mellom inntekts- og utdanningsgrupper. Norske menn med høyere utdanning lever 6,3 år lenger enn menn uten. Et rettferdig samfunn, uten store forskjeller mellom folk, gir bedre vilkår for godt folkehelsearbeid. Folks helse er et resultat av hvordan vi innretter samfunnet. Meldingen løfter fram frivillighetens betydning i folkehelsearbeidet. Frivillighet og folkehelse er to sider av samme sak. Det kommer tydeligst fram der frivillige organisasjoner har et direkte ansvar for aktivitet som er helsefremmende, slik vi ser innen idretten og speideren. Organisasjoner som jobber for å øke bevisstheten om og gi et tilbud til personer med bestemte funksjonsnedsettelser eller diagnoser, spiller en annen viktig rolle. Nasjonalforeningen for folkehelsen gjør begge deler. Pårørendeskoler og tilbud til personer med demens er viktig. Det samme er organisasjonens arbeid for å påvirke samfunnets holdninger og kunnskaper om demens. Vi har også frivillige organisasjoner som jobber helhetlig med forebygging. Organisasjonen MOT har gode resultater med å forebygge blant ungdom, lenge før problemer oppstår. Det er et viktig arbeid. I tillegg er alt frivillig arbeid helsefremmende, uansett hvor det skjer. Kulturaktiviteter, turgrupper, lag og foreninger er – uansett hva de driver med – gode arenaer for sosialt samvær, kunnskap og felles opplevelser. I meldingen inviteres også næringsaktører til samarbeid. På få år har den norske importen av palmeolje falt kraftig: fra 26 000 tonn i 2005 til 5 000 tonn i 2012 – i en periode der forbruket i resten av verden er doblet. Det skyldes godt samarbeid mellom næringslivet og myndighetene. Og mens komiteen behandlet meldingen, kom nyheten om at tilsvarende samarbeid var etablert for markedsføring rettet mot barn. At næringsaktører på denne måten tar samfunnsansvar, er flott. Det er enighet om mye på folkehelseområdet, men det er ulikheter i synet på balansen mellom det individuelle og fellesskapets ansvar. Arbeiderpartiet er opptatt av at helse ikke er et moralsk spørsmål. Alle har ansvar for egen helse, men fellesskapet har ansvar for alles helse. Per Fugelli har advart slik: «(…) individualiseringen av det forebyggende helsearbeidet har moralske bivirkninger.(…) De som røyker, spiser chips og sitter i sofaen i stedet for å kaste seg ut i akebakken med røde eplekinn, er svake, dumme og skyldige. Folk får ikke mer livsmot(…) av slik stempling.» (…) (…) (…) Livsmot og livsglede er viktig. Vi svinger ingen moralske pekefingre, men vi er opptatt av å bruke de virkemidlene som finnes – lovgivning, pris og tilgjengelighet – for å fremme helse. Vi må begynne med barn og unge. I høringene fikk regjeringens mål om en time daglig fysisk aktivitet i skolen bred tilslutning. Fysisk aktivitet er viktig for barns vekst og utvikling. Trudvang skole i Sogndal har hatt 60 minutter daglig bevegelse for alle elever i to år. Elever som deltar, har fått bedre karakterer enn landsgjennomsnittet på nasjonale prøver i 8. og 9. klasse. Barn og unges psykiske helse må få mer oppmerksomhet. Undersøkelser viser at barn og unge opplever helsetjenestene som utilgjengelige. Det finnes kunnskapsbaserte metoder for forebygging og tidlig innsats for barn med symptomer på psykisk uhelse, f.eks. Psykologisk Førstehjelp. Det er viktig at slike verktøy tas i bruk, f.eks. i skolehelsetjenesten. At skolehelsetjenesten nå styrkes, er virkelig flott, og enormt viktig. Røde Kors Ungdom har pekt på at kvaliteten på samlivs- og seksualundervisningen varierer for mye. At ungdom kan utvikle gode og sunne holdninger til seg selv, sin seksualitet og helse samt økt respekt for andres grenser og integritet, er viktig for folkehelsen. Å endre matvaner handler om mer enn å kjenne til de ulike næringsstoffene. Geitmyra matkultursenter for barn gjør en viktig innsats for å spre matglede og jordbruksforståelse. Senteret finansieres med midler fra offentlige og private og er en viktig aktør for barnehager, skoler og frivillige i Oslo. Senteret er også en ressurs for andre deler av landet. Vi er opptatt av at de også framover skal ha rammebetingelser som gjør det mulig for dem å fylle en slik rolle. Demens representerer en stor utfordring både for folkehelsen og for omsorgstjenestene. Forskning viser at ulike tiltak kan bremse sykdomsutviklingen og gi pasient og pårørende bedre livskvalitet. Komiteen er opptatt av å se sammenhengen mellom levealder og mål om å forebygge og bremse utvikling av demens. I merknadene om dette er det en feil i innstillingen. På side 9 i det trykte heftet, i siste avsnitt i første spalte, er ordet «flertallet» brukt to ganger der det skulle stått «komiteen». Arbeiderpartiet er også opptatt av de folkehelseutfordringene Norge får som resultat av at vi er blitt et mer mangfoldig samfunn. Diabetesforekomsten blant innvandrerbefolkningen i Norge, særlig blant kvinner fra Sør-Asia, er urovekkende. Vi er opptatt av at det bygges videre på de gode erfaringene Diabetesforbundet og andre har i dialog med minoritetsmiljøene. Aktivitet og arbeid er helsefremmende, mens passivitet og utestengelse bidrar til uhelse. Tiltak for å fremme tilknytning til arbeidslivet har stor betydning for den enkeltes mestring og helse. Regjeringen har innført Jobbsjansen som en permanent ordning fra sommeren 2013. Ordningen retter seg mot innvandrere som står langt fra arbeidslivet. Det er – blant mye annet – også et godt folkehelsetiltak. Omgivelsene betyr mye for livskvalitet og helse. Å drive god by- og stedsutvikling handler også om å fremme folkehelse. Om gang- og sykkelveier nedprioriteres, gir det mindre miljøvennlig transport, mer støy og dårligere luft, men det svekker også folkehelsen. Folkehelsemeldingen er av Aftenpostens Thomas Boe Hornburg beskrevet som en «dultedugnad». Det er en treffende beskrivelse. Folks valg er i stor grad påvirket av omstendigheter. En dult er en gest – en vennlig handling. Kommuner, fylkeskommuner og staten kan dulte mer ved å gjøre det enklere for folk å ta sunne valg. Men dulting er ikke nok. Overvekt, alkohol og tobakk rammer ikke bare den som tar valgene, det rammer også tredjepersoner, særlig barn. Mer enn 50 000 barn i Norge bor hos foreldre med et risikofylt alkoholkonsum. Hvert femte barn er overvektig. Under overskriften «Formynderstaten» skrev komitéleder Bent Høie i fjor på sin blogg i Dagens Medisin: «Det er i debatten om virkemidler, at vi nå ser en fremmarsj for overformynderiets ideologi.» Men det er ikke overformynderi å bruke pris, tilgjengelighet eller lovgivning for å beskytte barn mot sykdom. Selvsagt går det grenser, men Høyre er altså imot at barn har rett til et røykfritt miljø med henvisning til et ullent frihetsbegrep. Frihet for hvem? Klisjeen om at vi ikke kan vedta oss til bedre helse er kun det – en klisjé. Det er ikke sant at vi ikke kan vedta bedre helse. Selvsagt kan vi ikke vedta at enkeltpersoner skal trene eller spise sunnere, men gjennom historien har Stortinget gjort mange, mange vedtak som har gitt folk bedre helse. Det er et påfallende fellestrekk ved alle disse vedtakene: Representanter som bruker uttrykket «vi kan ikke vedta oss til bedre helse», har stemt imot.