Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Noreg har få næringsverksemder som er eller kan bli lokomotiv for små og mellomstore verksemder inn i ein internasjonal marknad. Telenor er og framfor alt kan bli ei slik verksemd, og er ei av dei få innan teknologi og kommunikasjonsområdet. Dette er område som er i sterk vekst, men det er også på desse områda dei strukturelle endringane skjer raskast. Det dreier seg om å kjøpe eller bli kjøpt. Det er difor naturleg og nødvendig at staten som ein dominerande eigar av Telenor legg tilhøva til rette for at selskapet kan utvikle seg til ei drivkraft på dette viktige området. Det å leggje tilhøva til rette for at Telenor kjøper og ikkje blir kjøpt, kan skje på fleire måtar: Staten kan med sin finansielle styrke kapitalisere opp selskapet slik at det har musklar til å kjøpe. Ein kan, slik det blir foreslått i St. prp. nr. 95, selje seg ned – i dette tilfellet frå 51 pst. og nedover mot 34 pst. For det tredje kan ein velje å gå for å gje fullmakter både til nedsal og kapitalutviding. Slike fullmakter burde Regjeringa ha sjølv om eit oppkjøp eller ein fusjon kjem når Stortinget er samla. Det å sleppe å gå vegen om Stortinget i ein slik situasjon er det som gjev størst fleksibilitet. Det er eit fleirtal som sluttar seg til at Regjeringa får fullmakt til å redusere staten sin eigardel i Telenor ned mot 34 pst. gjennom ein kombinasjon av emisjon og nedsal. Fleirtalet understrekar at ein må sikre at hovudkontoret og viktige strategiske funksjonar som mobil- og satellittenestene framleis blir i Noreg, vidare at Telenor også i framtida må vere aktiv i forskings- og utviklingsarbeidet. I proposisjonen heiter det: «For at Telenor skal kunne utvikle seg som en konkurransedyktig aktør, må selskapet ha mulighet til å kunne foreta større oppkjøp eller delta i fusjoner hvor selskapets aksjer benyttes som byttemiddel i transaksjonen.» Eg må vedgå at eg vil bli forundra dersom eit slikt oppkjøp eller fusjon kan skje berre ved å bytte aksjar. I ein slik større transaksjon er det i høgste grad sannsynleg at det også blir nødvendig med vederlag i kontantar. Så nokre ord om det som har vore mest omtalt i saka etter at komiteen avgav innstilling. Eg har meint og meiner at ut frå ønsket om å utvikle Telenor til eit sterkt nasjonalt kommunikasjonsselskap burde selskapet ha større handlefridom til strategiske tilpassingar. Det ville verksemda først ha dersom det også vart gjeve fullmakt til Regjeringa til å leggje inn ytterlegare eigenkapital for å finansiere nye strukturtransaksjonar og eventuelle oppkjøp. Det var eg som brakte dette spørsmålet inn i saka, ved at eg tok spørsmålet opp med både departementet og Telenor. Eg fekk ikkje noka negativ tilbakemelding frå departementet. Telenor si tilbakemelding kom, som naturleg var, under høyringa i komiteen – ikkje som ei oppmoding, men som eit uttrykk for at det ville vere ein fordel at det også vart gjeve ei fullmakt til Regjeringa slik at ein kunne delta i ei eventuell kapitalutviding. Eg kan ikkje sjå at det er nokon grunn til å kritisere administrerande direktør Hermansen i denne saka. Eg meiner Telenor si åtferd overfor saksordførar og komite har vore profesjonell. Høyringa med departementet gav ikkje avklaring på spørsmålet om ei ytterlegare fullmakt. Den kom først etter at representanten Lilletun stilte eit skriftleg spørsmål. I svaret vart det gjeve uttrykk for at departementet meinte at spørsmålet om kapitalutviding kunne ein komme tilbake til Stortinget med på vanleg måte. Eg vonar for Telenor sin del at departementet har rett. Det låg nemleg til rette for å få fleirtal for å gje Regjeringa fullmakt også på dette området. Eg understrekar at det var snakk om ei fullmakt. Eg vedgår at det gjekk noko fort i svingane i denne saka. Det får vi grunngje med den korte tida vi hadde på ei så viktig sak. Det var berre viljen alle partia synte, som gjorde det mogeleg å handsame saka innanfor den fristen vi hadde – all den tid dette er siste dagen i dette Stortinget.