Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Først takk til saksordfører Lise Christoffersen, som på vanlig vis har gjort en svært grundig jobb. Årsakene til at barn forlater hjemlandet for å søke om beskyttelse, er flere. Noen barn og barnefamilier forlater hjemlandet av økonomiske og sosiale årsaker, uten et reelt behov for beskyttelse etter internasjonale konvensjoner. De skal i utgangspunktet ha avslag på sin søknad om opphold i Norge og returnere, men sterke menneskelige hensyn kan likevel tale for at de får bli. Samtidig må det være et mål at praksis ikke inviterer til at andre – og særlig barn – uten beskyttelsesbehov legger ut på en farefull ferd til Norge. I vedtak fattet i perioden 2005–2011 fikk ca. 60 pst. av barna innvilget opphold i Norge. Andelen innvilgelser var henholdsvis 50 pst. for medfølgende barn og 82 pst. for enslige mindreårige. Etter at ny utlendingslov trådte i kraft 1. januar 2010, har innvilgelsesprosenten for medfølgende barn vært om lag 34 pst. og mellom 70 og 75 pst. for enslige mindreårige. Stortingsmeldingen viser at andelen innvilgede oppholdstillatelser er høyest for enslige barn og høyere for voksne med barn enn voksne uten barn. Slike tall kan skyldes at terskelen for opphold ut fra sterke menneskelige hensyn er lavere for barn enn for voksne, og at hensynet til barnets beste har fått gjennomslag i en del saker, selv om det i utgangspunktet ikke foreligger et behov for beskyttelse etter internasjonale regler. Samtidig indikerer den høye andelen enslige mindreårige som innvilges beskyttelse, at barnespesifikke forhold tillegges vekt i beskyttelsesvurderingen. I perioden 2005–2011 ble det i samarbeid med International Organization for Migration, IOM, gjennomført 944 frivillige returer av barn, der nesten alle var medfølgende barn. I perioden 2009–2011 er 1 780 barn blitt uttransportert av Politiets utlendingsenhet, hvorav 1 460 var medfølgende barn. 319 av de uttransporterte hadde oppgitt å være enslige mindreårige ved ankomst til Norge. Et flertall av de sistnevnte ble returnert i henhold til Dublin II-forordningen, og hovedtyngden av dem var registrert som over 18 år i det europeiske landet de ble returnert til. I 2010 ble fem enslige mindreårige tvangsreturnert til hjemlandet etter realitetsbehandling av asylsaken i Norge. Høyre verdsetter det brede engasjementet for barn som ikke får innvilget opphold i Norge, som vi har sett fra enkeltpersoner og frivillige organisasjoner. Dette er viktige bidrag i den løpende vurderingen av om norsk regelverk og praksis er i samsvar med nasjonale mål og internasjonale forpliktelser når det gjelder barns rettigheter. Barn på flukt er et omfattende tema. Meldingen omfatter alle barn som søker beskyttelse i Norge, ikke bare flyktninger i rettslig forstand. Den drøfter forhold fram til søknad om beskyttelse, barnas situasjon mens søknaden behandles, regelverk, praksis og situasjonen for dem som får avslag. Med unntak av foreldres rett til familiegjenforening med barn i Norge og situasjonen for barn med begrenset oppholdstillatelse drøfter meldingen ikke tema knyttet til bosetting og integrering. Men nå har jo Stortinget fått integreringsmeldingen til behandling, og der vil disses situasjon også bli behørig belyst. Stortingets har også tidligere behandlet saker som går på dette, bl.a. Meld. St. nr. 9 for 2009–2010 om norsk flyktning- og migrasjonspolitikk i et europeisk perspektiv. Vi understreket da at norsk flyktning- og migrasjonspolitikk bestemmes av norske politiske myndigheter i overensstemmelse med Norges internasjonale forpliktelser og avtaler, at det for å nå regjeringens overordnede mål om en human, solidarisk og rettssikker asyl- og flyktningpolitikk er nødvendig med et tettere samarbeid med andre europeiske land gjennom harmonisering av lover og regler, men at dette ikke begrenser vår frihet til å vedta nasjonale standarder. I den offentlige debatten om barn på flukt er det særlig situasjonen for lengeværende barn som har vært i fokus. Et viktig element i denne debatten har vært hvordan den forpliktelsen Norge har etter FNs barnekonvensjon om at barns beste skal være et grunnleggende hensyn i alle typer saker som omhandler barn, bør forstås og praktiseres i behandlingen av asylsøknader som omfatter barn. Denne problemstillingen er særlig aktuell i forbindelse med omgjøringsbegjæringer. Ved framleggelse av stortingsmeldingen om barn på flukt ble det påpekt at lovgivers hensikt ikke fullt ut ivaretas gjennom dagens praksis. Komiteen har ved sitt arbeid tydeliggjort forventninger til UNEs behandling av disse vanskelige sakene. Høyre viser imidlertid til at det er ulike oppfatninger av om dagens forskrifter ivaretar barns beste på en tilstrekkelig god måte. Vi deler regjeringens oppfatning om at det først og fremst er behov for en tydeliggjøring. Vi vil imidlertid peke på at det i spesielle tilfeller kan være behov for raskt å endre kurs. Derfor har regjeringen en adgang til gjennom instruks å be UDI endre praksis i prinsipielle spørsmål. Vi ønsker derfor å fremme forslag om at også UNE kan instrueres av regjeringen. Dette har vi også tatt opp før. Høyre ønsker en streng, men rettferdig asylpolitikk. Derfor støtter vi opp om regjeringens linje i forbindelse med stortingsmeldingen om barn på flukt. Jeg tar opp Høyres forslag.