Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2013-12-11:
Interpellanten skriver: «Det er pr. i dag ingen avklart plan for hvordan OUS og Ahus skal møte det raskt økende kapasitetsbehovet framover.» Jeg synes det er en betimelig påpekning. Han gir for så vidt kritikk til sin egen regjering også, for vi kan ikke forvente at det legges en plan på seks–syv uker, så det synes jeg er redelig. Viktige omstillinger har vært gjort, og det står igjen mye i denne prosessen. Oslo universitetssykehus etablerte i starten en omstillingsprosess. Den var ambisiøs med milepæler for hvordan og når omstillingene skulle skje. SINTEF var med på prosessen, og var med og sa hvor stort Ahus skulle være. Derfor spør jeg bare: Kan vi nå stole på SINTEF, som nå skal komme med en ny utredning om en klarer å oppfylle det kravet når en har sett at en ikke nådde målet da en skulle bygge Ahus? De milepælene en satte i prosessen med omstillingen, ble justert og det ble lagt en ny strategi høsten 2012. Det var viktig for å få en realistisk planlegging, og en skulle foreta en langsiktig strategisk styring av Oslo universitetssykehus. Så står vi altså her i dag. Vi har utfordringer med køer, som interpellanten sier, og vi har andre utfordringer. Hva står igjen? Jeg har gått igjennom alle disse tilsynene som har vært. Vi har gjort mye med sammenslåing på overordnet nivå, men det står mange ting igjen som vil utfordre oss. Flere av de store fagmiljøene som skulle slås sammen – det var en av målsettingene – er ennå ikke samlet på en plass. Fortsatt er det dagvirksomhet på Aker, og Aker fører til at vi har et økt behov for bemanning. Det er ikke innført de om lag 30 pasientforløpene vi sa vi skulle ha for å få bedre og sikrere pasientbehandling. Det er vedvarende ulike IKT-systemer, selv om vi sa vi skulle få like IKT-systemer. En venter fortsatt på pasientadministrative systemer, f.eks. røntgensystemer og laboratoriesystemer. En har heller ikke et felles innkjøps- og fakturasystem, som også var en av målsettingene. Når jeg ser på det som står igjen, må vi kikke oss selv i kortene å si at det er knyttet betydelig risiko til innføring bl.a. av nye IKT-systemer. Det vil være store behov for investeringer i bygg og samtidig ikke minst i hvor og hvordan skal vi tenke sykehus framover mot 2025. Når vi skal involvere alle disse prosessene som vi står foran, vil det utfordre oss med involvering og oppslutning fra de ansatte. Skal vi få dette til, er vi nødt til å ta noen tak med å involvere, og jeg tror at vi som eiere, faktisk må ta et ansvar. Vi kan si at de lokale helseforetakene må ta sitt ansvar fordi det er en foretaksmodell. Vi kan si at de regionale foretakene må ta sitt ansvar, men også Helsedepartementet og Stortinget må ta sitt ansvar, for det er et statlig sykehus. Jeg synes det er oppsiktsvekkende når Riksrevisjonen sier at det står igjen så mye, som er utfordrende og med høy risiko, i denne prosessen at vi er helt nødt til å se på hva som er de kritiske flaskehalsene framover, for å være sikre på at vi kommer i mål. Og hva er de kritiske flaskehalsene framover? Det er radiologien – røntgen – det er intensivkapasiteten, det er innføring av IKT-systemer samt investeringer, enten det gjelder rehabiliteringer eller om vi skal bygge et nytt sykehus. Derfor tror jeg – og jeg har sagt det før – at vi bør ha en ekstern vurdering av dette, der en setter seg sammen og bruker alle delundersøkelser for å få se helheten – for å få en sikrere hånd om prosessen i hovedstaden.