Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
15-20 pst. av alle barn har i løpet av oppveksten lettere eller tyngre psykiske lidelser. Cirka 5 pst. har alvorlige lidelser i form av psykoser, alvorlige depresjoner og tvangslidelser, og trenger hjelp fra 2.-linjetjenesten. For barn og unge med depressive symptomer er det viktig at det blir foretatt utredning og blir stilt diagnose som grunnlag for god behandling og oppfølging, både overfor barnet og for familien. Viktige tiltak kan settes inn i nærmiljøet, i regi av skole og PP-tjeneste, oppfølging fra helsestasjon, psykolog og lege, mv. Depressive tilstander hos barn og unge er imidlertid meget alvorlig, og behandling med legemidler kan være en nødvendig del av det helsetilbudet som gis, bl.a. for å forhindre utvikling av selvmordstanker og spiseforstyrrelser. Statens legemiddelkontroll foretok høsten 1997 en særlig vurdering av medikamentell behandling av barnepsykiatriske tilstander. Rapporten fastslår at det for alvorlig syke barn og unge er forsvarlig å bruke antidepressive legemidler dersom tilstrekkelig utredning er gjort og diagnose stilt. Det understrekes at når medikamentell behandling velges, skal dette alltid gis sammen med annen behandling. Dette materialet er sendt ut som veiledning til alle leger og alle apotek. Ved behandling av depresjon hos barn og unge anbefales som førstevalg et legemiddel som meget uheldig ofte omtales som «lykkepillen». Dette medikamentet synes å ha minimale bivirkninger, men det må understrekes at dokumentasjonen av sikkerhet og effektivitet for legemidler hos barn og unge er mangelfull. Det finnes svært få medikamenter som er vurdert i Norge til bruk for barn og unge. Vi har i dag ikke mulighet til å si noe om hvordan dette eller andre legemidler faktisk brukes i befolkningen. Dette er ikke tilfredsstillende. I St.prp. nr. 1 for i år har Regjeringen omtalt dette og varslet at det vil bli iverksatt et arbeid for gradvis å bygge opp et informasjonssystem for dette formål. Når representanten spør om hva statsråden vil gjøre for at disse barna og ungdommene skal få forsvarlig psykologisk behandling, viser jeg til opptrappingsplanen for psykisk helse, som Stortinget har sluttet seg til. Denne omfatter forsterket satsing på tiltak både i 1. og 2. linjetjenesten. Det er en forutsetning for de øremerkede tilskuddene til kommunene at det foretas en helhetlig planlegging som også omfatter tiltak overfor barn og ungdom, herunder styrking av helsestasjoner, skolehelsetjeneste, støttekontakttilbud og kultur- og fritidstilbud – for å nevne noe. 2. linjetjenesten skal styrkes gjennom utbygging av klinikkplasser og poliklinikker. La meg til slutt understreke at det etter min vurdering går et klart skille mellom det å bruke antidepressiva overfor barn og unge med alvorlige depresjoner og det å bruke piller for å løse det jeg vil kalle «dagliglivets problemer». I den ene situasjonen dreier det seg om nødvendig behandling, og i den andre kan det dreie seg om glidende overganger til misbruk. Forbruket av medikamenter i Norge er høyt. Jeg tar avstand fra enhver generell oppfordring om økt bruk av lykkepiller og tilsvarende medikamenter. Min holdning er at det viktigste redskapet i kampen mot ukritisk bruk eller misbruk er arbeidet for å styrke lokale miljøer, familie, skole og fritidstiltak.