Erna Solberg (Høyre), 2002-05-07:
Det er ikke så mye som har forbauset meg i denne debatten, kanskje mest at temperaturen har vært betraktelig lavere enn det så ut som at den var på tirsdag etter at redegjørelsen var holdt. Det kan være at man endelig har lest redegjørelsen og derfor ser hva Regjeringens politikk faktisk består i. Og da tror jeg de fleste, også de kritikerne som har sitert fra ulike deler når det gjelder regjeringspartienes lokale områder, har oppdaget at det som står i denne redegjørelsen, er en klar erklæring fra Regjeringen om å føre en aktiv distrikts- og regionalpolitikk. Men det er en utfordring, og jeg syns ikke noen i denne debatten har tatt innover seg at de virkelig dype problemene knyttet til sentralisering, dreier seg om strukturendringene i vårt samfunn. Og da snakker jeg ikke om endringer i Posten, Aetat eller NSB, jeg snakker om endringen fra å være et primærproduserende samfunn via å være et industrisamfunn til å bli et tjenesteytende samfunn. Det er det å gå til kunnskaps- og tjenestesamfunnet som først og fremst har vært utfordringen for Distrikts-Norge, og det er en akutt utfordring i disse dager. Hvis vi ser på strukturen i Distrikts-Norge, er Distrikts-Norge fortsatt synonymt med industri- og sekundærnæringssamfunnet, hvor næringslivet er avhengig av den internasjonale konkurransen og ikke minst av hvilket kostnadsnivå man har i forhold til andre land. Det er faktisk sånn at man i Distrikts-Norge er mindre avhengig av forholdet til Oslo enn forholdet til utlandet når det gjelder konkurranse. Derfor mener Regjeringen at det er viktig å fokusere på de generelle rammebetingelsene, fokusere på å holde kostnadsnivået i Norge nede for dermed å bidra til å opprettholde arbeidsplassene i distriktene. Distriktene er de første som blir utkonkurrert hvis vi lar lønns- og prisstigningen få slippe fri i Norge. Hvis renten blir høy, er det først og fremst Distrikts-Norge som kommer til å tape i form av færre investeringer. Så er det også Distrikts-Norge som taper på at vi fram til nå ikke har hatt en ambisiøs nok plan for å skaffe oss bedre tilbud på arbeidskraft. Vi snakker mye om at vi skal skape arbeidsplasser i distriktene, men i mange deler av Norge mangler man arbeidskraft, og da må vi bidra i så måte. Det flytter bedrifter ut av dette landet på grunn av mangel på arbeidskraft og på grunn av høyt kostnadsnivå. De flytter ikke fordi denne regjeringen har åpnet for at SIVA skal investere ute – det er gjort av tidligere senterparti- og arbeiderpartiministre – vi har faktisk strammet inn overfor SIVA i år: de distriktspolitiske virkemidlene i form av penger de har fått overført, skal ikke brukes i den retningen. Så har jeg lyst til å si at det er interessant å merke seg forskjellen i forhold til hvor bombastisk Arbeiderpartiet har vært. I forrige diskusjon, som var her i Stortinget 9. april, sa representanten Schjøtt-Pedersen at problemstillingen er altså ikke at vi ikke vet hva som er nødvendig for å få en mer aktiv distriktspolitikk. Overraskelsen i dag var en ydmyk erkjennelse nå tre uker etterpå, da han innrømmet at vi ikke helt vet det. Derfor trenger vi å jobbe mer med det nedsatte ekspertutvalget for å finne ut hvilke virkemidler som skal tas i bruk, og det er Regjeringen åpen for. Men så mener Regjeringen også at vi må være ærlige i forhold til bosettingsmålet og hva vi kan gjennomføre. Så kan mange si: Hvorfor diskuterer vi dette, folk flytter jo dit de vil. Det at vi her vedtar et bosettingsmål, betyr jo ikke noe for enkeltindividenes faktiske bosetning, men hvis vi fokuserer feil i distriktspolitikken, kan vi gjøre vondt verre, og derfor er det så viktig at vi sørger for en balansert utvikling mellom landsdelene. Det er ikke slik som representanten Schjøtt-Pedersen sa, at denne redegjørelsens målsetting kan nås hvis det bare er vekst i Bodø og Tromsø, for det betyr at Nord-Norge har stor nok vekst. Da har man ikke lest det som ligger i redegjørelsen. Vi har ikke minst en grunnleggende tro på at hvis vi skal utnytte ressursene rundt omkring i dette landet, betyr det også at vi skal ha en spredt vekst i de delene av dette landet som har vekstkraft. Den vekstkraften kan skapes, og den skapes nedenfra – den skapes altså ikke av staten og ikke nødvendigvis ved hjelp av de virkemidlene som vi har. Regjeringen kommer til å jobbe videre med en spissing av virkemidlene i forhold til gründervirksomhet. Jeg synes alt det som SV har sagt i denne debatten om å fokusere på entreprenørskap, gründervirksomhet og etablering av innvandrerbedrifter, kan man finne god dekning for i redegjørelsen som foreligger fra Regjeringen. Så er det mange som har savnet helt spesifikke tiltak fra vår side. Hvorfor vi ikke har kommet med det, er fordi en ganske viktig reform ligger til behandling i Stortinget, nemlig desentraliseringsreformen til fylkeskommunene. Vi kan ikke lage nye pakker av den typen som er dukket opp med jevne mellomrom for å markere ulike regjeringers satsing, når vi samtidig sier at vi har tro på at det i fremtiden er fylkeskommunen som skal overta hoveddelen når det gjelder satsing på virkemidler og fordelingen av ressursene på de ulike virkemidlene. Det betyr at det blir en generell redegjørelse, men det betyr ikke at det ikke blir en mer målrettet distriktspolitikk, for jeg har også tillit til at fylkeskommunen i fremtiden vil finne ut hva som passer best i deres region, og hvilke områder som trenger sterkest styrking. Men det betyr ikke at vi skal sitte her og plukke vinnerne, eller at vi skal plukke de spesielle virkemidlene som det skal satses mest på.