trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-05-04:
Forslagsstillarane viser i denne saka til den debatten som har vore knytt til framtida for Aker sykehus i Oslo. Dei aktuelle strukturendringane blir av desse oppfatta som ei nedlegging av Aker sykehus. Forslagsstillarane meiner at dette er lite fornuftig, då auka helsekøar og ventetider tilseier eit stort behov for den kapasiteten som i dag er ved Aker sykehus. Forslagsstillarane meiner at ei nedlegging av Aker sykehus vil føra til eit svekt pasienttilbod i Oslo-regionen. Forslagsstillarane stiller seg undrande til at Aker sykehus blir lagt ned som ein konsekvens av overkapasitet ved Ahus. Dei viser til signal som tyder på at kapasiteten ved Ahus allereie er sprengd, og meiner at omfanget av korridorpasientar synleggjer dette. Forslagsstillarane meiner at Regjeringa må gripa inn overfor styret i Helse Sør-Øst i denne saka, slik at ein får sikra vidare drift ved Aker sykehus fram til nødvendig kapasitet eksisterer ved Ahus eller pasienttilbodet blir sikra på anna vis. Fleirtalet i komiteen viser til at eit breitt fleirtal i Stortinget har gitt si tilslutning til Regjeringa si avgjerd om å slå saman Helse Sør og Helse Øst. Den nye helseregionen fekk av Stortinget eit klart oppdrag, å få til ei betre samordning og betre utnytting av ressursane. Fleirtalet i komiteen vil òg visa til St.prp. nr. 1 for 2003–2004 når det gjeld endeleg vedtak om byggjestart for nye Ahus ved Akershus univsersitetssykehus. I planane for denne utbygginga var pasientgrunnlaget til bydelane Grorud, Stovner og Alna medrekna. Fleirtalet er kjent med at innbyggjarane i bydelane Stovner og Grorud vart flytta over i 2004, og at pasientar frå Alna bydel etter planen skal overførast i 2011. Innan den tida skal òg ei ny avdeling med pasienthotell bli teke i bruk. Komiteen understrekar i innstillinga at det skal gjennomførast ei evaluering av pasienttilbodet til innbyggjarane i bydelane Grorud og Stovner, før den varsla overføringa frå Alna bydel kan bli realisert. Komiteen legg òg til grunn at innbyggjarane skal vera trygge på at det blir gitt eit godt og forsvarleg lokalsjukehustilbod både ved Akershus universitetssykehus og ved dei tre lokalsjukehusa i Oslo. Komiteen viser òg til at helse- og omsorgsministeren har teke initiativ til eit samarbeid for at delar av noverande Aker sykehus kan utviklast til ein samarbeidsarena for livsstilssjukdomar, kronisk sjuke, rehabilitering og andre helsetilbod i samband med Samhandlingsreforma. Føresetnaden er at Oslo kommune ser det store behovet som er for dette, og ønskjer å gå inn i eit slikt samarbeid. Komiteen viser òg til vedtaket om å etablera rusakutt ved Aker sykehus og til at Oslo kommune vil kunna lokalisera storbylegevakt hit. Fleirtalet si innstilling i saka er ut frå dette at representantforslaget blir lagt ved møteboka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-05-04:
Representanten Per Arne Olsen gjorde eit poeng av at Senterpartiet er berre for land og ikkje for by. Då har eg lyst til å nemna at Noregs største senterpartikommune målt i talet på hovud heiter Bergen by, med over 4 000 senterpartistar. Det blei hevda at Senterpartiet ikkje ser på Aker sykehus som eit lokalsjukehus, all den tid sjukehuset ligg i eit sentralt strok. I Dagsavisen 4. desember slår eg fast at «Aker er en form for lokalsykehus», og at eg «har stor respekt for alle strukturendringer i helsevesenet». Når det gjeld Soria Moria-erklæringa II og formuleringa «Ingen lokalsykehus skal legges ned», er det heilt spesielle her at det er ei sak med lang forhistorie. Det har vore gjort klare politiske vedtak, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti inkludert, der vi har gitt Helse SørØst det klare oppdrag at dei må omorganisera sjukehusdrifta og effektivisera. I tillegg er det gjort politisk vedtak om å byggja eit nytt sjukehus. Dette er ikkje tilfellet mange andre stader. Og når ein snakkar om moral og politikarforakt: Dersom ein ikkje kan stå for tidlegare politiske vedtak, kan det òg i høgaste grad bidra til politikarforakt. Poenget er at det trass alt har vore ei stor geografisk skeivfordeling i sjukehusbudsjetta. I hovudstadsområdet har det vore eit klart overforbruk. Det har vore ei stor politisk sak i mange valkampar rundt omkring i landet, som òg Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti ute i landet har vore veldig opptekne av. Vi seier i denne saka at tilbodet no skal evaluerast for å sikra at ein får gode spesialisthelsetenester òg i hovudstadsområdet, og at Aker sykehus har eit stort potensial for å bli omgjort til ein samarbeidsarena for livsstilssjukdomar, kronisk sjuke, rehabilitering og andre helsetilbod der ein forventar stor vekst. Framstegspartiet sit sentralt i Oslo kommune og kan vera ein pådrivar for at dette samarbeidet kan realiserast.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Det er relativt godt gjort retorisk i samme setning både å påpeke at man ikke skal legge ned noen lokalsykehus, og begrunne hvorfor man legger ned Aker sykehus. Jeg synes ikke det står helt til troende. Jeg har lyst til å stille statsråden et spørsmål, for hun sier hele tiden at hun er forsikret om og forventer og har tillit til, men det er viktig for Oslos befolkning å få en garanti for at tilbudet skal bli like godt ved det som blir alternativet. Jeg har i tillegg lyst til å spørre: Siden statsråden står fast på dette vedtaket, til tross for at Oslo Arbeiderparti ved både Bøhler og Nybakk nærmest har garantert for at ingen nedleggelse skal skje, lurer jeg på hva det er statsråden har vektlagt som gjør at hun er grunnleggende uenig med Oslo Arbeiderparti.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Jeg har bare lyst til å understreke Fremskrittspartiets utgangspunkt i denne saken, nemlig ønsket om å opprettholde det kompetansemiljøet som i dag finnes på Aker. Spesielt er vi bekymret på urologisiden, men også med hensyn til livsstilssykdommer og kronikere. Vårt utgangspunkt er rett og slett å bevare nødvendig kapasitet inntil eventuell alternativ kapasitet er bygget opp. Sånn sett kan man jo sette spørsmålstegn ved de innlegg man har hørt fra de rød-grønne i dag om hvorfor man ikke kan være med på dette forslaget. Jeg skal forbigå innlegget til representanten Toppe stort sett i stillhet. Jeg har bare lyst til å si at det er fortsatt bortforklaringer på hvorfor man ikke står for det som står i Soria Moria. Jeg har også lyst til å si at det at det finnes 4 000 senterpartister i Bergen, gjør ikke Senterpartiet til et urbant parti – men skremmende er det. Siden representantene Jan Bøhler og Marit Nybakk ikke har anledning til å være til stede her i dag, tenkte jeg at jeg bare skulle få lov til å komme med et par sitater fra hva de har uttalt i media om denne saken, slik at det i hvert fall har kommet fram hva de mener. Jeg har lyst til å sitere først Jan Bøhler: «Aker må bygges opp, og ikke ned. Det må igjen bli Østkantsykehuset, erklærte han bestemt.» Det sa han til Dagsavisen. Videre uttalte Marit Nybakk til samme avis – det er rart, de uttaler seg stort sett til denne avisen: «Dersom planene om å legge ned Aker sykehus opprettholdes, må helseministeren gripe inn og stanse det, sier Nybakk.» Hun sier videre: «Slaget om Aker er på ingen måte over. Oslopolitikere på Stortinget(…) er i harnisk over forslaget om nedleggelse.» (…) Den harnisken ser vi ikke mye til i dag. Nybakk har videre uttalt: «Det er et demokratisk problem at vi ikke har medbestemmelsesrett. Omorganisering av sykehussektoren i Oslo er så omfattende og dramatisk at det politiske miljøet må ha et minimum av innflytelse.» Den innflytelsen kunne man gjort gjeldende i dag ved å være til stede i salen og si hva man mener. Videre har Jan Bøhler sagt: «Da kan man ikke samtidig legge ned sykehuset som har størst kompetanse på og erfaring med livsstilssykdommer og kroniske lidelser. Derfor er det politisk umulig å legge ned Aker. Hvis man gjør det, blir det en helsemur mellom Groruddalen og resten av Oslo, sier Bøhler.» Helt avslutningsvis kunne jeg tenke meg å komme med nok et sitat fra Bøhler, som jeg også synes er godt. I Dagsavisen sto det: «Jan Bøhler, leder av Oslo Arbeiderparti, har engasjert seg i kampen for Aker sykehus. Vi må gjøre det motsatte av det HSØ foreslår. Aker sykehus er det fremste virkemidlet mot sosiale helseforskjeller, sa han på et allmøte på Aker sykehus.» Det er jeg hjertens enig i. Jeg synes flere burde høre på ham i denne saken.
Bent Høie (Høyre), 2010-05-04:
Jeg er enig med statsråden i at en har et stort potensial for å utnytte en del av området på Aker sykehus til å bygge opp en god samarbeidsarena for livsstilssykdommer, kronisk syke, rehabilitering og andre helsetilbud i samarbeid med Oslo kommune. Helse Nord har veldig mange gode eksempler på at en skaper samarbeidsarenaer, der både spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten er rause mot hverandre, også økonomisk, for å få dette til å fungere. Helse Sør-Øst har ikke den tilsvarende erfaringen, og det gjør meg litt bekymret hvis helseministeren har tenkt å overlate dette alene til Helse Sør-Øst. På hvilken måte vil helseministeren påse at Helse SørØst møter Oslo kommune på en raus og åpen måte, også når det gjelder de økonomiske forholdene, for at de faktisk skal lykkes med å etablere en slik samarbeidsarena?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-04:
Etter å ha hørt foregående innlegg kunne jeg egentlig ha frafalt, for jeg var enig i hvert ord som ble sagt av representanten Høie. Men jeg kan jo repetere noe. Utgangspunktet er, som det ble sagt, to viktige vedtak i Stortinget. Det ene er bakgrunnen for saken om Aker sykehus, som nå debatteres. Det er sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst, som var et enstemmig vedtak, hvis jeg ikke tar helt feil. Bakgrunnen for det vedtaket – det som lå i forutsetningen, oppdraget, om man vil, til det nye Helse Sør-Øst den gangen – var å få til en bedre utnyttelse av sykehusressursene i hovedstaden, både de menneskelige og de økonomiske og at gevinsten skulle komme befolkningen til gode – ikke bare i hovedstaden, i Helse Sør-Øst-regionen, som er halve landet, men også befolkningen i resten av landet. Dette er en viktig forutsetning som også er viktig å følge opp. Det andre vedtaket er byggingen av Nye Ahus – en investering på ca. 8 milliarder 2010-kroner – som er et av Nordens mest moderne sykehus. Grunnlaget for byggeprosjektet, altså fundamentet – at det også skulle være et lokalsykehus for en befolkning på 350 000 innbyggere – var at man flyttet bydelene Stovner, Grorud og Alna over til Nye Ahus. Denne omstillingsprosessen, som har ligget til grunn for disse to sentrale vedtakene, er man nå inne i og i ferd med å gjennomføre. Dette er en komplisert prosess som ikke må undervurderes. Sikkerheten til befolkningen i disse bydelene som nå skal overflyttes til Ahus, må ivaretas på en forsvarlig måte, og gjennomføringen må skje i et tempo som ivaretar sikkerheten. Det føler jeg meg helt trygg på at helseministeren vil ivareta. Derfor er debatten om Aker sykehus ikke bare en debatt for deler av lokalbefolkningen i Oslo, som også Bent Høie var inne på. Det er en debatt, en diskusjon, som har nasjonale dimensjoner. Det er en sak som angår hele landet. Jeg viser også til det initiativet som helseministeren har tatt overfor Oslo kommune om å etablere et fortsatt helsetilbud ved Aker sykehus. En samhandlingsarena for livsstilssykdommer har vært nevnt, psykiatri, rus, rehabilitering – et spennende og viktig pilotprosjekt for hovedstaden. Dette er tilbud som man også har i andre storbyer i Europa, og som det kan være verdt å studere nærmere. Men det er klart at skal vi få dette på plass – og det håper jeg inderlig vi får til – er det viktig at Oslo kommune også er med som en aktiv samarbeidspartner. Det har jeg all grunn til å tro at de vil være. Så her har staten og Oslo kommune et felles ansvar.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-05-04:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Jeg mente å høre at statsråden sa at vi har ikke lagt ned lokalsykehus. Mitt spørsmål er: Er ikke Mandal sykehus nedlagt av Stoltenberg I-regjeringen? Det andre spørsmålet er: Hvordan har statsråden tenkt å følge opp og påse at Helse Sør-Øst følger de klare forutsetningene som statsråden sier hun har lagt for prosessen videre, altså at det blir en politisk styrt prosess? Bakgrunnen for spørsmålet er erfaring med at hvis man legger føringer inn i oppdragsdokumentene til de regionale foretakene, hender det svært ofte at de ikke blir fulgt opp. La meg bare ta et lite eksempel som er ferskt. I forbindelse med statsbudsjettet for i år ble fysioterapifinansieringen i enkelte poliklinikker lagt om, slik at det ikke lenger kom direkte midler til sykehusenes poliklinikker. Det gjaldt noen sykehus. Det ble da sagt i denne sal at dette skulle man sørge for ble opprettholdt, og statsråden la inn i oppdragsdokumentene for 2010 – det synes jeg var bra – at disse tilbudene skulle opprettholdes videre. Dette ble gjort til tross for endringene i finansieringsordningen, ble det sagt da. Dette dreide seg om bassengtrening for tusenvis av ulike kronikergrupper. Det dreide seg om fysioterapitjeneste for nyopererte osv. Omleggingen ble gjort, bassengene ble stengt, og fysioterapitjenesten ble redusert for mange pasientgrupper. Dette var en følge av at noe ble lagt inn i oppdragsdokumentene. Det skulle ikke skje. Til tross for at det står der helt klart, avvikles disse tilbudene, og departementet og statsråden lar det skje. Det er derfor jeg spør: Hvordan har man tenkt å følge opp at disse forutsetningene som nå ligger, blir fulgt? Skal det bare skrives inn i oppdragsdokumentene, eller skal man sørge for at det skjer på annen måte? Jeg er bekymret, fordi de regionale helseforetakene driver veldig mye i dag, uten at vi, etter min mening, klarer å ha den nødvendige politiske styringen med det som skjer, og det skaper usikkerhet. Nå ser vi altså at en stor gruppe mister et helt livgivende, avgjørende tilbud rundt omkring på en del poliklinikker.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Jeg mener jeg redegjorde ganske grundig for at den prosessen som Aker er i nå, er et resultat av en mangeårig politisk prosess. Det er ikke bare ett års øyeblikkelige vedtak, det er en lang politisk prosess. Når det er sagt, er jeg opptatt av at når man skal overflytte pasienter fra et sykehus til et annet, skal det bli et bedre tilbud. Jeg tror alle som har vært og besøkt det nye sykehuset Ahus, fort kan la seg overbevise om at dette er meget godt tilrettelagt for å møte fremtidens pasienter. Det er helt klart at ingen skal få et dårligere tilbud enn i dag. De skal få et like godt eller et bedre tilbud i fremtiden, og ingenting skal overflyttes før det er kapasitet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Jeg er opptatt av at man skal få til et godt samarbeid ved Aker sykehus i fremtiden. Samtidig må jeg si at jeg registrerer at små kommuner rundt omkring bygger samhandlingsarenaer. Blant annet har de nylig gjort det på Otta og brukt mange titalls millioner for å få dette til. Det må jo være en noenlunde lik praksis rundt om i landet. Når det gjelder forhandlingene mellom Helse Sør-Øst og Oslo kommune om de økonomiske detaljene fremover, kan ikke jeg legge meg opp i det, i hvert fall ikke her og nå. Det jeg forutsetter, er at man her finner gode løsninger til pasientenes beste, for jeg tror man har en unik mulighet til å lage et fremtidsrettet samhandlingstilbud på Aker. Jeg forutsetter at begge parter ønsker å få det til og finner gode økonomiske modeller for å samarbeide godt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Når det gjelder den avdelingen, har jeg forstått det slik at skulle man overhodet drive i den perioden og i de årene som sto igjen å drive Aker, var det nødvendig å gjøre en omfattende rehabilitering. For øvrig vil jeg si at hvis man tar pasientgrunnlaget fra et sykehus, må man jo stille spørsmål om man har behov for det sykehuset som står der. Det er i hvert fall min klare oppfatning at fra 2003–2004, da man valgte å bruke disse tre bydelene i Oslo og Follo som pasientgrunnlag for det nye Ahus, var det en forutsetning at det ville ramme pasientgrunnlaget til Aker, og at det var sett i en lengre prosess. Så kom hovedstadsprosessen, sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst, hvor det var en klar forutsetning at man måtte samordne funksjoner – både de medisinske og andre ressurser.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Å beskylde noen for løftebrudd er egentlig ganske alvorlig. Det blir ikke mer sant om Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti gjentar det. Vi har ikke lagt ned lokalsykehus. Hvis man ønsker å lese Soria Moria-erklæringen, så må man også lese mer enn det som står i én setning. Man må også se at vi må fortsette en omlegging, vi må fortsette en endring i takt med den teknologiske og medisinske utviklingen som er. Det er slik, som komiteen har bedt om, at vi skal ha en evaluering før det blir overført flere pasientområder til Ahus. Det skal vi selvfølgelig gjennomføre. Så er det slik at spesialisthelsetjenesten nå er så mye mer spesialisert enn den var tidligere, og det behovet man har for sykehusplass og behandlingskapasitet, ivaretas i veldig stor grad på medisinske avdelinger og på en ny type samhandlingsarenaer. Mens man tidligere hadde store hjerteoperasjoner, er i dag hjerteoperasjonene høyspesialisert og gjøres på en helt annen måte. Liggetid kan ikke sammenlignes. Kreftoperasjoner kan skje i løpet av en dag. Man ligger ikke på sykehuset, heller ikke på etterbehandling. Det samme gjelder magesår. Mens man tidligere hadde store operasjoner og lå på sykehuset lenge, er det i dag en medisinsk behandling. Man må også ta med seg at det har vært en medisinsk utvikling som gjør at man kan ikke gjøre tingene på samme måte i dag som man gjorde tidligere. Så er den store utfordringen at vi får flere eldre, som også flere har vært inne på, og flere livsstilssykdommer, og rusavhengige er en gruppe som må ivaretas bedre. Dem kan vi ivareta bedre på Aker. Hvis vi får gjennomført den fremtidsrettede samhandlingsarenaen på Aker sammen med Oslo kommune, kan vi virkelig ivareta rusavhengige på en bedre måte. Nå er det etablert en rusakutt. Den kommer til å være fullt operativ fra august, med sengepost. Da kan vi bli bedre til å ivareta det som veldig store grupper trenger, nemlig å behandle livsstilssykdommer som diabetes, demens, rus, psykiatri og kols.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Dette er en viktig sak for oss fra Oslo. Vårt engasjement i denne saken handler om en bekymring for de signalene som er kommet fra de to bydelene Stovner og Grorud, som allerede er overflyttet, og de urovekkende meldingene vi har fått om korridorpasienter og lange ventetider ved Ahus – f.eks. halvannet år for hjerteutredning. I den offentlige debatten om Ahus og Aker er det mange som har snakket om avstand, mange som har sagt at folk i Groruddalen må tåle å kjøre til Lørenskog. Men jeg synes det er viktig å si at dette ikke er et spørsmål om avstand; det er et spørsmål om kapasitet. Med overflytting av Alna og Follo vil Ahus få ansvaret for 160 000 nye innbyggere. I tillegg skal man håndtere befolkningsøkningen i Akershus, som man regner med vil bli på rundt 90 000 mennesker fram mot 2020. For oss er det avgjørende at Ahus får kontroll over dagens situasjon med ventetider, korridorpasienter og økende befolkningsvekst før nye pasienter kan overflyttes. Den tryggheten må folk ha. Dette er viktig, ikke bare for de pasientene som skal overflyttes, men også for dem som er pasienter ved Ahus i dag. Derfor er jeg veldig glad for at flertallet skriver i innstillingen at det ikke er aktuelt å overføre disse pasientene før erfaringene fra Grorud og Stovner er evaluert. Vi er også veldig glad for uttalelsene helseministeren har kommet med om Akers videre framtid som et pilotprosjekt for et livsstils- og samhandlingssykehus, og at man har slått fast at salg av Aker ikke er på dagsordenen. Det er viktig at det blir slått fast i en situasjon hvor administrerende direktør ved Oslo universitetssykehus ved to anledninger har foreslått salg og styret har måttet gripe inn mot dette. Kamp mot sosiale helseforskjeller er en hovedsak for oss, og Aker har fra før solid kompetanse når det gjelder kronikere, minoritetshelse, overvekt, kols, diabetes, psykiatri – alle disse typiske problemstillingene for Oslo øst. Oslo Arbeiderparti støtter Oslo universitetssykehus' planer om å samle spesialisert medisin ved Aker, Ullevål og Rikshospitalet innenfor én klinikkstruktur, men det betyr ikke at hele storbysykehuset fysisk må bygges sammen på Ullevåls område. Urologi er ett av flere gode eksempler på en kompetanse som i all hovedsak er samlet på Aker. Som representanten Hagebakken understreket, er det viktig at det nå kommer raske signaler om hvilke avdelinger og kompetansemiljøer som vil forbli samlet på Aker i overskuelig framtid, for å hindre at de går i oppløsning, og at folk rømmer fra jobbene sine. Det er innbyggernes trygghet for et godt helsetilbud som må være det viktigste i denne saken.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Jeg vil bare gjøre det helt klart at for Oslo Arbeiderparti er det aller viktigste at våre innbyggere sikres et best mulig helsetilbud. Det handler ikke om å gå imot å samle spesialisthelsetjenesten i ett storbysykehus. Vi er for en omfattende omstilling av lokalsykehusene, i tråd med Samhandlingsreformen. Det må gjelde alle, både offentlige og private sykehus, i alle deler av landet. Vi bør samle høyspesialisert medisin i færre sykehus, omstille lokalsykehusene til bl.a. å møte livsstilssykdommene og behovene til kronikere og eldre med sammensatte lidelser. Det er i tråd med Soria Moria II-erklæringen, der man går inn for en bedre arbeidsdeling mellom sykehusene, åpner for at de kan gjøre andre oppgaver enn i dag. Vårt engasjement nå handler om å sørge for at pasienter ikke overflyttes før det er forsvarlig. Med den innstillingen som ligger fra flertallet, skal det ivaretas. Det handler om å sørge for at bygningene på Aker ikke selges. Her har vi helseministerens forsikringer om at det ikke står på dagsordenen. Vi er opptatt av å få til det pilotprosjektet som helseministeren nå varsler. Det vil være et viktig tilbud for å utjevne sosiale helseforskjeller. Det gjelder kols, diabetes, overvekt, alle disse problemstillingene som er typisk for befolkningen i Oslo øst. Rusakutt vil være en viktig del av tilbudet. Vi er også opptatt av at den nye storbylegevakten legges dit. Det ligger i byrådets hender. Men jeg vil understreke hvor viktig det er, for her har Oslos pasienter store udekkede behov som gjør at for mange blir gående til de blir alvorlig syke. Det å legge en storbylegevakt til et høyspesialisert sykehus som Ullevål er, vil være uheldig både for pasientene og for ressursbruken og i strid med selve grunnideen i Samhandlingsreformen. Prosjektet med å gjøre Aker til en pilot for samhandling når det gjelder livsstilssykdommer, til et miljø som skal være spesialisert på de helt spesielle utfordringene som befolkningen i Groruddalen har, som handler om minoritetshelse, som handler om kronikere, som handler om mange eldre med sammensatte lidelser, er et resultat av Oslo Arbeiderpartis tunge engasjement i disse spørsmålene. Og det å stå på denne talerstolen og betvile vårt engasjement for helsetilbudet til befolkningen i Groruddalen blir rett og slett for drøyt.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Man kan forsøke å legge ansvaret over på Oslo kommune, men det er ikke derfor vi debatterer denne saken i dag. Ansvaret ligger hos Regjeringen og de rød-grønne – og et par andre partier, som har sluttet seg til regjeringspartiene og stemmer imot forslaget. Og forslaget lyder som følger: «Stortinget ber regjeringen sørge for videre drift av Aker sykehus, slik at pasienttilbudet ikke svekkes, og den kapasitet som eksisterer, blir benyttet frem til nødvendig kapasitet er ferdig utbygd.» Dette stemmer kun Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet for, til tross for at statsråden fra denne talerstol uttalte at man ikke skal flytte pasienter før det er et like godt, nei bedre – la hun til – tilbud til pasientene, og ingenting skal overflyttes før dette er tilfellet. Ja vel, da burde man egentlig hyllet dette forslaget og sagt: Dette er i tråd med det jeg står og sier fra talerstolen. Men i neste åndedrag sier man: Det var ikke hensiktsmessig bygningsmasse, det var overkapasitet, lite hensiktsmessig struktur, vi må ha bedre utnyttelse av ressurser osv. Det kom senere. Man står fast på det første, men det står altså i motsetning til det man sier senere. Det er en selvmotsigelse. Så er det å minne om at det allerede er korridorpasienter på Ahus. Nedleggelse av Aker sykehus er en fallitterklæring, for det er helt klart at kapasiteten på Ahus og sykehusstrukturen i Helse Sør-Øst er underdimensjonert. Med den politikken som Regjeringen fører, forventer man en vekst i innbyggertallet i Oslo på 200 000 mennesker i løpet av en 10–15-årsperiode, i tillegg til den befolkningsveksten som ble referert til av representanten Marthinsen – var det vel – på 90 000 i Akershus. Det er underdimensjonert. Statistisk sentralbyrå har sagt at så og så stor vekst vil det være. Hvert eneste år kommer det flere mennesker og bosetter seg i Oslo enn det statistikken viser. Det burde man også ta hensyn til når man ser på sykehuskapasitet. Det er ingenting som tilsier at det vil bli færre. Og de menneskene som kommer til Norge, trenger ofte flere sykehustjenester enn den generelle befolkningen, for de kommer ofte fra fattige områder, og de trenger altså mer. Det har også erfaringen vist. Videre står vi foran en eldrebølge – det er et negativt ladet ord, men i hvert fall veldig mange flere eldre, som vil trenge flere sykehustjenester og ikke færre sykehustjenester. Allikevel velger man å legge ned Aker sykehus på det nåværende tidspunkt. Det er helt meningsløst. Så lite grann til Oslo Arbeiderpartis representanter. Jeg leder oslobenken nå et par år til. Vi har altså hatt en enstemmig oslobenk som hele tiden har gått rundt og sagt: Dette aksepterer vi ikke, vi finner oss ikke i det – ikke minst representanten Nybakk og representanten Bøhler, som har vært veldig aktive mot nedleggelsen av Aker sykehus, og er ikke engang til stede i salen i dag og bryr seg rett og slett ikke om debatten når alt kommer til alt. Så her har vi to representanter som protesterer for all verden, men er altså med på ferden.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Denne gangen skal jeg ikke betvile engasjementet til Oslo Arbeiderpartis representanter for pasienter og beboere i Groruddalen, men jeg skal si litt om Hagebakken, som snakket om at det var viktig å spille «på lag» – og da snakket han om departementet og Oslo kommune – og om statsråden som da var freidig nok til å si at hun forventer en «konstruktiv dialog». Jeg har tenkt å komme med et par sitater som gjelder en avtale mellom Helsedepartementet og Oslo kommune fra 2002 – det er litt til representanten Syversen når det gjelder bygningsmasser osv. – hvor det står følgende: «Det skal knyttes tilbakeføringsklausuler til alle varige formuesposisjoner. Dette innebærer at formuesposisjonen vederlagsfritt skal tilbakeføres Oslo kommune dersom den besluttes nedlagt, avhendes eller på annen måte benyttes til andre formål.» Litt senere står det: «Etter at partene hadde fremforhandlet resultatet som omtales» – dette er en særmerknad i protokollen – «i denne protokoll, har det fremkommet opplysninger om at Helse Øst RHF» – som det het den gangen – «vurderer planer som foreslår nedleggelse av Aker sykehus til fordel for bygging av nytt sykehus i Follo. Oslo kommune beklager den usikkerhet som er skapt rundt videre drift av Aker sykehus og forutsetter at Helsedepartementet sikrer videre drift av dette for Oslo svært viktige sykehus. Oslo kommune krever tilbakeføringsklausuler for alle varige formuesposisjoner. Dersom Aker sykehus nedlegges og avhendes, og at det ikke bygges et nytt sykehus til erstatning i Oslo kommune, gjør Oslo kommune krav på at eiendommen med alle formuesposisjoner tilbakeføres til Oslo kommune.» I rest my case.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Det var representanten Bent Høie som fikk meg til å ta ordet. Han sa at han ikke så noen østfoldinger som engasjerte seg i denne saken – han så ingen østfoldinger i salen. Det satt to stykker her da han holdt sitt innlegg, og i mellomtiden er vi blitt enda flere. Det er i hvert fall slik med undertegnede at jeg kan ikke tåle den urett som blir begått mot Oslos innbyggere, fordi det eventuelt ikke rammer meg selv og kanskje skulle gavne Østfold og da kanskje meg. Derfor er jeg også medforslagsstiller til dette forslaget. Det jeg merker meg, er Høyres retorikk i denne typen saker. Jeg husker den debatten som foregikk i Østfold, det var den som fikk meg politisk aktiv i sin tid. Jeg husker utmerket godt at Høyres fylkestingsrepresentant Martin Engeset den gangen sa at selv om vi hadde vasset i penger, mener Høyre at lokalsykehuset i Sarpsborg skal legges ned. Det var greit nok, det, det var en holdning Høyre hadde. De var for en sentralisering. Det var mye verre med Arbeiderpartiet, for de kom med det ene løftet etter det andre, spesielt før valgkamper. Jeg husker utmerket godt overskriften i avisen dagen før valget: Nå stoler vi på Arbeiderpartiet. Så ble valget vunnet, og så startet man med å plukke bort funksjon etter funksjon, avdeling etter avdeling, la ned og rotet opp i fagmiljøene, slik at det etter hvert ble veldig vanskelig å få ansatt fagfolk i faste stillinger. Det var den måten de arbeidet på der. Etter hvert kom alle til den erkjennelsen at vi tverrpolitisk måtte samle oss om den eneste muligheten for Østfold, å få et nytt sentralsykehus. Det synes jeg også statsministeren når han bruker Østfold som eksempel, burde ha med seg i bagasjen. Det som har preget Arbeiderpartiet gjennom hele denne prosessen, er regelrette løftebrudd. Det er vel det jeg føler at denne saken også dreier seg om. Jeg viser til Soria Moria-erklæringen og de partiprogrammene man gikk til valg på, og da har vi dette at «Ingen lokalsykehus skal legges ned». Når vi da ser hva som skjer rundt om i det ganske land, synes jeg historien gjentar seg. Statsråden sa at det skal bli et bedre tilbud og ingen ting skal overflyttes før det er kapasitet. Det forslaget vi fremmer i dag, er tredelt. Det sier at Regjeringen skal sørge for videre drift, pasienttilbudet skal ikke svekkes, og man skal benytte eksisterende kapasitet inntil nødvendig kapasitet er utbygd. De to siste elementene sier statsråden seg enig i. Det eneste som da gjenstår, er at «Stortinget ber regjeringen sørge for». Det er det man da tar avstand fra, at man ikke vil «sørge for» akkurat det. Da tror jeg igjen vi står overfor nye løftebrudd. Da blir det bare tomme ord.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-03-18:
Eg vil på vegner av representantane Ketil Solvik-Olsen, Henning Skumsvoll, Tord Lien, Robert Eriksson, Harald T. Nesvik og meg sjølv fremme eit representantforslag om å endre krav om umiddelbar CO2-reinsing ved nye gasskraftverk.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-18:
Jeg var i mitt innlegg inne på det forhold at Finansdepartementet i St.meld. nr. 1 for 2008–2009, Nasjonalbudsjettet, side 124, Boks 5.3 skriver at «kapitalen i fondet er fullt ut egenfinansiert». Ved slutten av år 2008 var gjeldsbyrden i fondet, så vidt jeg har fått brakt på det rene, 234 milliarder kr. Hvordan henger disse to tingene sammen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-03-18:
Det var statsråden selv som tok opp et par spørsmål også, som gikk litt utover komitéinnstillingens behandling av revisjonsrapporten. Det er jeg takknemlig for i og for seg. Jeg må si jeg er tilfreds med at det nå legges opp til å styrke representantskapets rolle som kontrollorgan med rapporteringsrutiner direkte til Stortinget. Jeg forutsetter at representantskapets administrasjon da også blir styrket på en måte som gjør at de kan oppfylle dette. Det var et interessant spørsmål som representanten Lundteigen reiste i sitt innlegg. Høyre og Venstre har også tidligere tatt opp spørsmålet om hovedstyret også nødvendigvis er egnet til å være styre for SPU. Da svarer Finansdepartementet at i så fall må SPU opprettes som en egen enhet. Det var nettopp det Lundteigen tok opp som representant for regjeringspartiene. Jeg vil gjerne be statsråden ytterligere utdype sitt syn på dette spørsmålet, om også dette vil bli tatt opp i meldingen som kommer til Stortinget om «stutt tid».
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-03-18:
Saksordføreren gikk grundig inn i saken og beskrev utfordringene bra. Det som var hovedpoenget i saksordførerens innlegg, var at man må få rutiner som i større grad kan begrense risiko, siden vi her snakker om langsiktige investeringer til stor betydning for det norske folk. Det som har kommet fram i Riksrevisjonens gjennomgang, og også ved finanskomiteens behandling av saken, er spørsmålet om det nødvendige rammeverk har vært til stede. Det har vært fokusert spesielt på anledningen til utlån og belåning, noe som medvirker til å øke risikoen. Det er Senterpartiets vurdering at oljefondet som en langsiktig investor ikke bør foreta salg av aksjer man ikke eier, og ikke inngå veddemål om renteutvikling for å oppnå meravkastning. Senterpartiet mener at fondet med dets tidshorisont for dagens investeringsområder bare bør foreta ordinære aksjetransaksjoner og obligasjonskjøp, og den finansielle forvaltningen av pensjonsformuen må gjennomgås og innrettes etter prinsipper som reduserer tapsrisikoen. Det er rimelig enighet omkring disse prinsippene, og finanskrisa har vist at en må ha større årvåkenhet om dette enn det som har vært forståelsen tidligere, på samme måte som man generelt i finansmarkedet har blitt mye mer reservert med å tillate f.eks. shortsalg. Det andre spørsmålet som jeg vil henlede oppmerksomheten på, og som også har vært tatt opp, er den løpende forvaltningen av fondet som i dag skjer gjennom kapitalforvaltningsavdelingen i Norges Bank, altså Norges Bank Investment Management, NBIM. Det er nødvendig å se på den framtidige organiseringen av dette for å unngå rolleblanding og habilitetsproblemer. Vi vet jo at Statens pensjonsfond Norge er organisert gjennom et særlovselskap, og over noe tid bør en nok gå over til tilsvarende system også for Statens pensjonsfond utland.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Hvis vi blar litt i meldingen om forvaltningen av Statens pensjonsfond i 2008, St.meld. nr. 20 for 2008–2009, på side 43, så står det: «Kapitalen i fondet er fullt ut egenkapitalfinansiert. Med det menes at staten ikke har lånt penger for å tilføre fondet kapital. Fondet står i liten grad overfor risikoen for at eieren foretar store uttak over kort tid.» Det som er hovedpoenget her, er at fondet er fullt ut egenkapitalfinansiert. I motsetning til f.eks. andre fond som kan ha en stor gjeldsbelastning, vil ikke SPU ha problemer i den forstand at eieren ønsker å ta store verdier ut, og som gjør f.eks. at et fond må selge seg ned i dårlige tider for å finansiere uttak fra eieren. Det som menes her, er at Finansdepartementet ikke har tatt opp lån for å finansiere egenkapitalen til SPU.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Når det gjelder representantskapets rolle, er representantskapet Stortingets organ, så jeg regner med at disse spørsmålene også vil bli behandlet i den sammenhengen. Når det gjelder den andre delen av spørsmålet, vil det bli gitt en bred drøfting av spørsmålet om den framtidige organiseringen av SPU og herunder ulike varianter av det. Så jeg prøver å si at hvis en smører seg med litt tålmodighet til, vil en i denne meldingen kunne lese ganske mye om akkurat det spørsmålet.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Først vil jeg takke utenriksministeren for et godt og veldig grundig svar, og jeg har lyst til å si at jeg deler hans betraktninger rundt at det er viktig at Norge fortsatt skal ha et spesielt blikk rettet mot Sri Lanka. Med den historien som vi har, både med hensyn til det jeg nevnte i innlegget mitt om å samle stor kunnskap, og med hensyn til at det er et stort engasjement, er det viktig at vi fortsatt har et trykk på konflikten, selv om det kanskje er behov for å diskutere selve innretningen på engasjementet. Jeg er også glad for at utenriksministeren er så tydelig på at det vil være naturlig fra norsk side å støtte en eventuell granskning fra FNs side med tanke på det som skjedde i sluttfasen av krigen, og de mistankene som finnes når det gjelder brudd på humanitærretten og krigsforbrytelser, hvis ikke Regjeringen på Sri Lanka selv tar tak i saken og legger opp til en troverdig gjennomgang og granskning av hva som skjedde. Det er kanskje ting som tyder på at det ikke vil skje så mye fra den kanten i nærmeste framtid, og da mener jeg det er viktig at FN tar grep. Det bør kunne være et mål for Norge. I tillegg mener jeg generelt at det er nødvendig at noen utenfra bidrar til å skrive historien om hva som skjer i krig, for det handler om troverdighet og ikke minst om å skape legitimitet blant dem som ble utsatt for overgrep. Det er viktig hvis man skal få til forsoning. Det er ingen tvil om at den tamilske minoriteten er klar på at det foregikk overgrep, og da må verdenssamfunnet ta det på alvor og bidra til å få avdekket det som faktisk skjedde. Når det gjelder bistand, deler jeg utenriksministerens inngang, at det vil være naturlig å endre volumet på den i forhold til endringer i det norske engasjementet, men jeg vil samtidig understreke at det er viktig at vi fortsatt bidrar der vi kan oppnå resultater, og da med særlig fokusering på gjenoppbygging og gjenbosetting av de internt fordrevne. Vi bør i tillegg kanskje også se i retning av prosjekter som kan bidra til å bygge bruer mellom de ulike gruppene i landet. Jeg liker også signalet som gis om at Norge fortsatt skal jobbe sammen med andre land for å bedre tilgangen for hjelpeorganisasjonene. De gjør en strålende jobb i mange land, og det er helt avgjørende for at de skal få gjort jobben sin, at de faktisk får tilgang til de områdene hvor hjelpen trengs, og når ut til de folkene som er avhengig av den. Til slutt vil jeg gjerne gripe tak i det siste som utenriksministeren tok opp, nemlig at det er viktig med en debatt om norsk engasjementspolitikk generelt. Jeg tror det er klokt at vi tar en evaluering av fredsprosessen og Norges rolle i Sri Lanka. Jeg tror at det kan bidra til å gi oss innsikt i hvordan Norge faktisk kan spille en rolle i fredsprosesser i framtiden, og at vi kan bruke de konkrete erfaringene vi fikk på Sri Lanka, på en god måte for engasjementet vårt generelt. Så nok en gang: Takk for svaret!
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Jeg skal ikke driste meg til å ta en veldig god oppsummering av debatten, for det er ikke så enkelt, men jeg har lyst til å kommentere noen av innleggene. Jeg vil først si at jeg er veldig glad for at partiene tok ordet i denne debatten, for det er viktig for framtiden at vi fortsatt har et stort engasjement for Sri Lanka. Det er det stor enighet om i denne salen. Representanten Nordtun, fra mitt eget parti, tok opp det at den politiske løsningen ikke er kommet nærmere, og at det er viktig at vi finner en politisk løsning. Jeg tror de fleste i denne salen har vært inne på at det er helt avgjørende at man klarer å få til en bærekraftig politisk løsning for framtiden. Men det er også viktig å understreke de srilankiske myndighetenes store ansvar for å klare å få det til, og så må det internasjonale samfunnet være viktige overvåkere i den sammenhengen. Representanten Liljeroth fra Fremskrittspartiet tok opp at det var viktig å se at det har skjedd grove brudd på menneskerettighetene på begge sider. Jeg tror det er viktig i enhver konflikt at man har et våkent blikk på hva som faktisk skjer, og at det derfor er viktig at man alltid får gransket hva som skjer i en krig. Jeg tror det er nødvendig for å klare å komme videre, og for at et land skal klare å komme videre etter en krig. Det som samme representant også tok opp, var Norge som humanitær stormakt. Det er et svulstig begrep man ofte kan bruke om Norges rolle. Men jeg tror det er viktig at Norge som et lite, uavhengig land, bruker den rollen vi har i internasjonale fora til å tale de svakeste parters sak overfor andre land. Jeg mener det er en viktig del av den grunnleggende debatten om vår engasjementspolitikk hvilken rolle Norge skal spille, og at vi har selvinnsikt med hensyn til hvor vi faktisk kan utgjøre en forskjell. Det tror jeg skal være det bærende elementet i utviklingspolitikken og i vår utenrikspolitikk. Så ble det tatt opp at bistandsmidler er på avveier. Jeg er opptatt av at vi skal ha kvalitet på bistanden, og at midlene skal nå fram til dem som faktisk skal være mottakere av dem. Derfor er jeg glad for at Regjeringen har så stort fokus på f.eks. kvalitet i bistand og på antikorrupsjonsarbeid. Jeg tror det er helt avgjørende også for tilliten i det norske folk at vi anvender bistand på en god måte. Representanten Gitmark var inne på medias rolle med hensyn til valget. Jeg tror at et av de store problemene i landet i dag er at man knebler ytringsfriheten, og at media er veldig styrt. Det må vi ha et fortsatt fokus på. I tillegg tok han opp det med bistand, at det er viktig at vi koordinerer u-hjelpen – helt enig i det. Representanten Chaudhry var opptatt av at det var fortvilende å se at verdenssamfunnet var lammet under krigen. Det er også de tilbakemeldingene jeg ofte får – at verdenssamfunnet var lammet under krigen. Jeg tror det er viktig at vi nå får på plass en etterforskning og en granskning, og at FN tar initiativet til det, og Norge er viktig i den sammenhengen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-03-18:
Jeg har lyst til å begynne dette svaret med å si at det som gjør inntrykk på oss alle, tror jeg, som er engasjert i norsk politikk, er engasjementet hos tamiler i Norge som vi møter i arbeidslivet, på gaten, i politiske partier, i det sivile samfunnet. Det er en hardt arbeidende gruppe i vårt land som vi har grunn til å sette stor pris på som medborgere. Og det er klart at de dramatiske meldingene vi fikk fra familiemedlemmer som hadde beskjeder på sin mobil i form av bilder og tekst om hva som skjedde med familien tilbake på Sri Lanka, har gjort inntrykk på oss gjennom krigens faser. Det brakte krigens gru veldig nær oss. Så jeg vil understreke at fortsatt å ha kontakt med og åpne kanaler og lyttende ører til disse miljøene vil være viktig for oss i UD og, tror jeg, i hele det politiske system. Mitt innlegg ga uttrykk for at vi står ved et veiskille i det moderne forholdet til Sri Lanka. En periode for et norsk engasjement er åpenbart over, og det illustrerer at når Norge engasjerer seg i denne type freds- og forsoningsprosesser, engasjementspolitikk, hører det med ansvaret for å engasjere seg også et ansvar for å kunne si at en prosess kommer til en slutt – ikke fordi Norge valgte ikke å velge fredsprosessens siste fase, men fordi partene valgte en annen vei. Jeg har ment at det har vært viktig for Norge siden 1997 at det har vært tverrpolitisk enighet om dette engasjementet. Det er slik at fire utenriksministre fra tre partier har hatt ansvaret for denne prosessen, og det har vært sagt tidligere at evnen til å stå i slike engasjementer over tid er noe av det som gjør det mulig for Norge å være engasjert i slike prosesser. Det interpellanten også tar opp i sitt innlegg nå, er at selv om vi erkjenner slutten for tilrettelegging av en fredsprosess som er over, så betyr ikke det at engasjementet for befolkningen på Sri Lanka er over. Derfor kan jeg forsikre om både et bistandsengasjement og en våken røst når det gjelder de uløste spørsmålene, fordi selv om krigen er over, er ikke de underliggende spørsmål løst. Det er et samfunn som står overfor store utfordringer som vi blir nødt til å følge grundig med på i tiden fremover. Jeg kan også forsikre representanten Hansen om at Norge vil støtte en gransking når det gjelder spørsmål om brudd på humanitærretten. Vi så på Sri Lanka, slik vi har sett i andre konflikter i moderne krigføring, et veldig urovekkende trekk: at det internasjonale samfunns øyne og ører stenges ute i sluttfasen. Vi så det i Gaza-krigen, vi så det som sagt på Sri Lanka og i andre tilfeller. Dette kan ikke føre til at de som er ansvarlige for krigføring, fritas for det ansvaret som humanitærretten, Genèvekonvensjonene osv. gir. Vi vil ha et fortsatt engasjement for Sri Lanka, et fortsatt engasjement hvor vi skal trekke på den store kunnskapsbasen vi har, men også en vilje og evne til å erklære og erkjenne at en lang periode med en helt særegen innsats er gått mot slutten.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-18:
Det er en lei tendens til at flertallet i multietniske samfunn liker å bestemme hva som er rett og riktig kultur, språk, livsmønster, religion osv. Det finnes dessverre altfor mange stygge eksempler på det. Ofte nøler de heller ikke med å bruke makt og våpen i denne kampen. Rwanda og Balkan er to stygge eksempler på dette i løpet av de siste to tiårene. Dette kan ikke fortsette. Vi hadde håpet at verdenssamfunnet lærte noe av disse to hendelsene, og at man satte en effektiv stopper for lignende menneskeslakt senere. Det var derfor fortvilende å erfare at verden sto lammet da regjeringshæren nedkjempet tamiltigrene i fjor på den srilankiske øya. Sivile ble slått brutalt ned sammen med væpnede opprørere. Mennesker ble nektet tilflukt i trygge områder og ble nektet vann, mat og medisiner. Mediene ble nektet innsyn i det som foregikk i operasjonsområdene. Det var noe som ikke tålte dagens lys. Humanitære organisasjoner ble nektet adgang til mennesker som trengte hjelp. Nøden var stor. Alt dette skjedde mens verden var nærmest lammet. Hæren på Sri Lanka fikk frie hender. Dette kan ikke gjentas. Verden er nødt til å lære noe av denne siste menneskeslakten. Vi i SV var meget bekymret for hva som skulle komme etter denne militæroperasjonen. Vi fryktet at det ikke ville være en human, raus og demokratisk integrasjonsprosess på Sri Lanka. Dessverre har vi fått rett. Tamilene nektes rett til å bevege seg fritt i sitt eget land. De er fratatt sine borgerrettigheter i eget land. Det finnes ingen planer om å gi dem språklige, kulturelle og politiske rettigheter – tvert imot. Det er urovekkende, for det er opprørerne som er nedkjempet, ikke årsakene til opprøret. Det finnes fortsatt minoriteter på Sri Lanka, og de har sine berettigede rettigheter. Disse må respekteres, erkjennes og realiseres. Sri Lanka er ikke en planet i verdensrommet isolert fra verdenssamfunnet – Sri Lanka er en del av verdenssamfunnet. De må leve etter sivilisasjonens forpliktelser. Vi må nå kreve at tamilene og andre minoriteter – vi vet at også muslimer på øya har det vanskelig – får sine rettigheter realisert. Det andre vi må kreve, er at uavhengige organ etterforsker beskyldningene om krigsforbrytelser. Slik opprøret ble nedkjempet, er det meget sannsynlig at det ble begått overgrep mot sivile fra alle parter. Det er viktig at de skyldige får straff. Det vil gi ofrene en viss oppreisning. Dette vil også – forhåpentligvis – forebygge lignende overgrep andre steder senere. Norge er en viktig aktør i denne konflikten. Vi må presse på for at integrasjonsprosessen blir satt i et riktig spor snarest mulig, og at etterforskning av krigsforbrytelser skjer raskt. Jeg er derfor veldig glad for den linjen som utenriksministeren har inntatt. Han har vår fulle støtte. Vi er faktisk mer utålmodige enn man i diplomatiske kretser kanskje har råd til å være, men sivile som blir nektet sine grunnrettigheter på Sri Lanka har ikke råd til å vente. Her må man presse på.