trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-05:
Når representanten Grimstad sier at selskapsorganiseringa er årsaken til at de ulike pliktene ikke har fungert, må jeg si at forutsetninga fra Arbeiderpartiet hele tida har vært at pliktene er det helt klart at selskapene skal følge opp, uavhengig av hvordan de er organisert. De skal følges opp, og jeg regner med at det er en holdning som deles av Høyre og Fremskrittspartiet også, og av regjeringa. Noe annet ville være helt oppsiktsvekkende. Så sier også representanten Grimstad at han har hørt fiskeriministeren i det siste si at han føler seg fullstendig misforstått. Det er vel ingen i denne sal eller i dette kongeriket som ikke har hørt fiskeriministeren – nå eller før han ble statsråd – hevde seg totalt misforstått, gjerne ukentlig. Det som er saken her, er at fiskeriministeren har hatt helt ulike forventninger til forskninga til Havforskningsinstituttet, når han mente at den både skal være fri – ja, selvfølgelig sier han det – og at den skal være næringsvennlig. Jeg satt og tenkte på at det er jo mulig at fiskeriministeren mente at forskninga skal være næringsrettet, som for så vidt er en annen ting enn næringsvennlig. Det er i så fall en ærlig feil, som fiskeriministeren sjøl etter å ha lest igjennom uttalelsene sine i Bergens Tidende nå har sjansen til å rette opp. Men fiskeriministeren sa mer. Han sa også om ambisjonene for vekst i sjømatnæringa at Havforskningsinstituttet skal «dele ambisjonene» for vekst, og han sa videre: Havforskningsinstituttet «skal legge til grunn at det er forsvarlig». Det er også en holdning til fri forskning som i hvert fall for meg som representant i utdanningskomiteen er litt forunderlig. Havforskningsinstituttet og forskningsinstitusjonene sin rolle må være å finne ut om det er forsvarlig, eventuelt på hvilken måte det kan være forsvarlig, ikke legge til grunn at det er det nærmest uten videre. Jeg er lettet over at fiskeriministeren sier en annen ting her i dag, men sine tidligere uttalelser har han jo ikke gått tilbake på. Jeg kan ikke annet enn å måtte beundre denne evnen til enten å mene flere ting samtidig eller å tolke seg sjøl mye mer fritt enn noen i denne sal, akademia, pressen, fagforeninger eller andre noensinne har gjort.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-05:
Stortinget skal i dag vedta en politikk for forvaltninga av sjømatressursene våre. Arbeiderpartiets posisjon er krystallklar: Vi slår fast prinsippet om at disse ressursene tilhører fellesskapet og skal komme kystbefolkninga til gode. Jeg er glad for at de samme prinsippene har fått gjennomslag hos et flertall av partiene i Stortinget. Regjeringas forsøk på dekonstruksjon av viktig lovverk slik man bl.a. foreslår i sjømatmeldinga, vil ikke bli gjeldende politikk. Regjeringa har gått på en skikkelig smell. Det er et nederlag som tidligere fiskeriminister Elisabeth Aspaker og nåværende fiskeriminister Per Sandberg har ansvaret for. Men med fiskeriminister Sandberg inn på arenaen har ordskiftet i fiskeripolitikken hevet seg til nye høyder. Som gjedda i sivet har statsråden brått hogd til og skjelt ut både politiske meningsmotstandere og forskere, med benevnelser som «mørkemenn» og det som verre er. Det fikk en av nestorene i norsk fiskeriforskning, professor Svein Jentoft ved Fiskerihøgskolen, til å reagere. Han anklager Per Sandberg for å ville kneble forskninga, en oppfatning som mange deler. Jentoft sier det slik: «Sandberg må finne seg i at det eksisterer fagmiljøer som ikke snakker han etter kjeften. Som samfunn trenger vi alternative perspektiver, ikke ideologisk ensporethet. Politikken blir bedre når den møter motstand, også fra faglig hold. Jeg forstår det slik at Sandberg ikke godtar dette.» Statsminister Erna Solberg er også ute på ville veier. På spørsmål i spørretimen fra Arbeiderpartiets Ingrid Heggø om hun fremdeles mener at finnmarkingene bør finne seg annet å gjøre enn fiskeri, som hun anbefalte i 2002, bekreftet hun det langt på vei. Reiselivsnæringa er nå større enn fiskeriene i Finnmark, så de har lyttet til rådet fra 2002, svarte statsministeren – om et fylke som altså ikke mangler råstoff i havområdene utenfor kysten, for å si det mildt. Så fulgte hun opp med en uttalelse som sett i lys av sjømatmeldinga blir ganske talende. Statsministeren sa at deler man råstoffet på mange, blir det dårligere lønnsomhet på alle. Spørsmålet som da melder seg med tyngde, er følgende: Hvor få skal det være i næringa, og hvor mye må de tjene for at man kan snakke om lønnsomhet? Regjeringa har nå sagt noe om akkurat det med forslaget i meldinga om kraftig svekkelse av de tre pliktene, noe som hadde betydd kroken på døra for svært mange kystsamfunn i nord. Det er altså ikke der lønnsomheten skal være. Men så har et samlet stortingsflertall klart å hindre dette, og man ber nå om at det blir opprettet en kommisjon som skal gjennomgå de tre pliktene, ut fra intensjonen som ligger der, og komme med en anbefaling. Så vil jeg, i likhet med flere her, forvente at det blir bred nordnorsk representasjon i denne kommisjonen. Vi snakker tross alt om forhold som angår den nordlige landsdelen, og derfor må eierskapet til eventuelle endringer og forbedringer forankres i nord.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-04-05:
Det var foregående taler som fikk meg til å ta ordet. Når han bruker ord som «til stadighet» og igjen og igjen og igjen, er det å skape et feil inntrykk av hva Store Norske har bidratt med. Store Norske hadde stabile overskudd i mange år og bidro til utbytte til staten, men så kom det et dramatisk fall i kullprisene. Først og fremst avslører SVs holdninger i innstillingen at man ikke skjønner hvor omfattende og utfordrende den omstillingen som skal til for Svalbard-samfunnet, er. Alle er innstilt på det. Hele komiteen skjønner at her vil ting ta tid. Når man peker på en helhetlig strategi, som regjeringen skal komme med, som en løsning på dagens situasjon, ville det være dramatisk for Svalbard-samfunnet om ikke regjeringen tok det ansvaret den gjør gjennom denne proposisjonen. Det er helt nødvendig å komme med kapitalinnsprøyting for å holde aktiviteten oppe i dag. Det må SV forholde seg til. Regjeringen tar det ansvaret, helt sikkert ikke med lett hjerte, men det er det eneste alternativet vi står overfor.
Monica Mæland (Høyre), 2016-04-05:
Jeg skal selvsagt ikke bestride representantens beskrivelse av hvordan tingenes tilstand var tilbake i 2010. Min vurdering er basert på det jeg har opplevd gjennom vel to og et halvt år med dette arbeidet gjennom EFTA, og jeg oppfatter at det man i sin tid åpenbart har kjempet igjennom fra norsk side, nå i hvert fall ligger der som en grunnmur og ikke er gjenstand for debatt eller forhandlinger i dag. Så kan vi jo komme tilbake til hvorvidt man skal se på dette med strategi eller ikke. Bare et par ting som jeg ikke nevnte i hovedinnlegget. Men jeg vil først få svare på Hansens spørsmål knyttet til konsekvensutredningen av TTIP – den skal selvsagt være åpen. Vi hadde en åpen anbudsrunde, oppdraget er tildelt. Når medlemmene av arbeidsgruppen ikke var offentlig tilgjengelige, er det fordi de ikke var oppnevnt ennå. Men vi er selvsagt interessert i størst mulig åpenhet, legitimitet, rundt dette veldig viktige arbeidet som gjøres for å se på konsekvensene fra Norges side, gitt at EU og USA kommer i mål. Jeg ble også spurt om ISDS, den nye modellen som EU-kommisjonen kom med i fjor. Vi hadde som kjent en høring knyttet til en modellavtale for BITs i fjor. Det var veldig mange høringsinnspill i høst, og vi ser både på høringsinnspillene og på den modellen som EU har fremmet, og som har mye godt ved seg. La meg også si – jeg svarte ikke på dette med Storbritannias eventuelle exit fra EU – at vi er glad for den avtalen som Storbritannia inngikk med kommisjonen i februar, og som også får betydning for vår del gjennom EØS. Verken Norge eller EFTA som organisasjon forbereder seg på en uttreden, men Storbritannia er viktig for oss både handelspolitisk og utenriks- og sikkerhetspolitisk, så jeg vil vel heller si at vi følger veldig godt med på hva som skjer i Storbritannia med tanke på avstemningen 23. juni.
Monica Mæland (Høyre), 2016-04-05:
Igjen – takk for en viktig debatt, og for at den settes på dagsordenen. Når det gjelder spørsmålet om en handelspolitisk redegjørelse, stiller jeg selvsagt mer enn gjerne på det, hvis Stortinget skulle ønske å ha det. Dette er viktig, det er på mange måter viktigere enn noen gang for norsk næringsliv at vi har god tilgang til internasjonale markeder, og derfor er dette arbeidet så viktig for regjeringen og høyt på prioriteringslisten. Representanten Navarsete stilte noen spørsmål knyttet til TTIP. Helt innledningsvis er det jo viktig å slå fast at Norge ikke sitter ved det forhandlingsbordet, dette foregår mellom våre to viktigste handelspartnere. Det vi kan gjøre, er å følge med, stille spørsmål, holde oss oppdatert og ikke minst gjennomføre en konsekvensvurdering av hva en slik avtale vil bety for norsk næringsliv og for norske eksportører. Det var stilt spørsmål om et regulatorisk råd. Jeg oppfatter altså ikke at det partene her diskuterer, nærmest er en ny, udemokratisk institusjon som skal tvinge noe nedover ørene på folk. Jeg oppfatter at dette er et forslag til en høringsmekanisme for å ha god dialog og samhandle om regelutvikling på et felles frihandelsområde. Og når det gjelder harmonisering, vil ikke TTIP-avtalen påvirke eller tvinge harmonisering igjennom i tredjeland, spørsmålet er bare om det er noen som vil la være å tilpasse seg det som skjer på verdens største frihandelsområde. Det er jo utfordringen, hvis denne avtalen blir en realitet. Når det gjelder spørsmålet om åpenhet, har vi hele tiden vært tydelige på at vi ønsker å ha en åpen og god dialog. Jeg minner om at vi, da vi i fjor la fram et forslag til bilaterale investeringsavtaler, i tillegg til å ha en høringsfrist på faktisk fire måneder fordi det var ønskelig, også arrangerte et stort innspillsmøte hvor det var anledning til å stille spørsmål, ha debatt knyttet til alle sider av den saken – fordi det er viktig, og vi er opptatt av at denne type avtaler skal ha legitimitet. Så får vi komme tilbake til BITs når regjeringen har konkludert. Men det er altså helt avgjørende at våre eksportører ikke får dårligere vilkår enn de som vi konkurrerer med. Derfor må vi ha dette høyt på agendaen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Hun sier at hun er i tvil om disse verdiene bør tydeliggjøres i et strategidokument, hvis jeg oppfattet henne riktig, slik som EU har. Det er selvsagt riktig at det er stor forskjell på samarbeidet i EU og samarbeidet i EFTA – ikke minst vil jo EU gjennom sitt samarbeid også kunne ha en større verktøykasse når det gjelder å bistå handelspartnere, særlig i fattige land, med å legge inn utviklingselementer i avtalene. Jeg er likevel ikke så sikker på om ikke det hadde vært fornuftig å tydeliggjøre disse verdiene og disse målsettingene i et strategidokument for EFTA, for jeg tror ikke det oppfattes slik som statsråden sa, at dette er verdier og målsettinger som EFTA har arbeidet for i lang tid. Jeg skal ikke bestride det statsråden sa, men jeg tror ikke det oppfattes sånn i den offentlige debatten. Vi slet ganske mye for å få aksept for å få egne kapitler med bærekraftig utvikling og arbeidstakerrettigheter og få det mer enn i preambelet eller i forordet. Velvilligheten var ikke like stor i alle EFTAs medlemsland, tror jeg vi trygt kan slå fast. Jeg har fulgt og jobbet i sentrale politiske miljø siden midten av 1980-tallet, og handelspolitikk er et av de områdene som det har vært minst diskusjon om, både her i huset og i andre fora. Vi ser at når det dukker opp over horisonten, blir det engasjement ute – det er et krevende felt. Jeg tror at jo mer åpenhet og jo mer diskusjon vi kan ha om det i det politiske miljø, jo bedre er det, for det er som statsråden sa, og som også er grundig redegjort for i Meld. St. 29 for 2014–2015, som komiteen sluttet fullt opp om, veldig viktig for norsk verdiskaping. Når vi eksporterer 40 pst. av verdiskapingen vår, sier det seg selv at mange titusen arbeidsplasser i Norge er avhengig av eksport, og av at vi har gode rammevilkår for eksportbedriftene våre. La meg til slutt bare utfordre statsråden på en ting som vi kunne lese i Nationen i påsken, at vi ikke vet sikkert hvem som skal sitte i de arbeidsgruppene som skal utrede konsekvensene for Norge av en TTIP-avtale. Jeg håper at det er en misforståelse, selv om det ikke sto i 1. april-avisene, for det ville være et hemmelighold som bare …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-05:
Takk for debatten, takk for engasjementet. Det viser at det stort sett er bred enighet om betydningen av handel. Representanten Nesvik reiste egentlig spørsmålet: Hvor mye skal vi løse gjennom handelsavtaler av gode ting – gode reguleringer, gode arbeidsforhold osv.? Det har ligget under debatten vi har hatt i EFTA om disse tingene. Når undertegnede og Nesvik har reist rundt på såkalt tredjelandsbesøk, hvor vi har forsøkt å hjelpe regjeringen med forhandlingene ved å gi det en parlamentarisk dimensjon, har vårt slagord om EFTA overfor dem vi har møtt – enten det er i India, i Vietnam eller hvor det har vært – vært at «EFTA er pragmatisk og fleksibel». Det var det Ove Trellevik trakk opp her, at vi ikke har så mye kraft til å få til kanskje alt vi ønsker, som det et større EU har. Men EFTA er faktisk en ganske stor spiller, en stor handelsblokk. Vi er ikke så mange mennesker, men vi er store økonomier, og jo – nær sagt – mindre land, jo mer handel, mens store land kan handle med seg selv. Men det som etter hvert har – tror jeg – kommet fram i debatten rundt disse tingene, er at det er de bedriftene og næringene som er bærekraftige, og som har anstendige arbeidsvilkår, som har framtiden foran seg. Det er de som kan overleve i en globalisert verden, hvor det mer handler om å delta i verdikjedene enn å selge enkle produkter. Det tror jeg har ligget under og gjort at man har lagt vekt på også disse tingene i avtaleform. Så fikk jeg noen utfordringer fra representanten Navarsete. Til det Navarsete kalte lovord fra EU: Jeg tror at det blir krevende å diskutere disse tingene hvis man tar som utgangspunkt at det kommisjonen skriver i sin strategi, og som har full oppbakking i EU-parlamentet, nemlig at man ikke skal inngå avtaler som hindrer regjeringenes rett til å styre og organisere offentlige tjenester, f.eks., bare er lovord, og forhandles bort. Da blir debatten ganske krevende. Jeg vet ikke hvordan det ender med det regulatoriske – om det blir gjensidig godkjennelse eller et felles regelverk. Jeg vil tro at sannsynligheten for at det blir gjensidig godkjennelse på noen områder, hvor standardene er like, men veien fram til å teste dem kan være forskjellig, er en nærliggende løsning. Men jeg legger til grunn at når man både på EU-siden og på USA-siden sier at det ikke er snakk om å redusere standardene, tror jeg faktisk det kommer til å bli resultatet også i den endelige avtalen.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2016-04-05:
Riksrevisjonens undersøkelse viser at flere av de største byene i Norge har helseskadelige luftforurensninger i deler av året som overskrider grenseverdiene som er satt. Et av problemene er at det er satt ulike grenseverdier, som gir et uoversiktlig bilde, og som gjør det krevende for lokale myndigheter å forholde seg til. Denne saken viser også behov for å forenkle målstrukturen for god luftkvalitet. Det er i hovedsak to kilder til redusert luftkvalitet i norske byer: svevestøv og nitrogendioksid. Mange tror at det er bilbruken som er den største synderen når det gjelder luftkvalitet i byene. Et område som jeg ikke finner i rapporten, og som heller ikke er omtalt noe annet sted, er svevestøv fra vedfyring, som utgjør helt opp mot 50 pst. av andelen svevestøv. Uheldigvis er det bare bilbruk som får fokus når tiltak skal iverksettes. Problematikken dreier seg om mer enn bare bilkjøring. Fremskrittspartiet ønsker seg en mer helhetlig tilnærming og at en setter inn tiltak der det gir best effekt. Dersom vedfyring er den største synderen, bør tiltak settes inn der. Andre tiltak som en vet har god effekt på svevestøv, kan være rentbrennende vedovner, piggdekkforbud og ikke minst mindre salting av våre veier. Når det gjelder nitrogendioksid, kan disse utslippene reduseres med ny motorteknologi, f.eks. Euro 6, og at en får flere skip som nå ligger til havn, over på landstrøm, m.m. Mange av de forslagene som har vært fremmet for å redusere bruken av dieselbiler på de verst forurensede dagene, har kun en symbolsk effekt på problemene rundt luftkvalitet. La meg avslutningsvis få sitere fra Dagbladet torsdag 7. januar i år: «Svevestøv fra vedfyring i byer er farligere enn utslipp fra biler, viser en rapport fra Det europeiske miljøbyrået(EEA)(...) (EEA) (...)
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-03-03:
I denne saken er det mange viktige element. Skillet mellom kommunens myndighetsutøvelse og tjenesteproduksjon er nok et av de viktigste elementene i så måte. Kommunen som myndighet behandler altså søknader om opprettelse og endring av eiendom. Når tillatelsen foreligger, utføres oppmåling som tjenesteproduksjon av godkjent landmålerforetak. Det er utgangspunktet for det representantforslaget vi behandler. Til slutt godkjennes og registreres oppmålingsforretningen av det offentlige. At det kun er kommunene som skal kunne drive med dette, kan vi egentlig ikke se er godt nok begrunnet av de partiene som ikke støtter forslaget. De viser bl.a. til det som står i det representantforslaget som er fremmet, at prisen for å måle opp en eiendom varierer fra 16 000 kr til 531 000 kr. Begge disse prisene kan ikke være riktige. Hva som er riktig pris, er veldig vanskelig å si, i og med at man ikke har en mulighet til å kontrollere det opp mot andre aktører. Det er også sånn at dette skal drives til selvkost, og begge ytterpunktene jeg nå refererte til, kan ikke være riktige i så måte. Dette er et godt argument, mener vi, for at man må åpne opp for å få et konkurranseelement i det, som også er intensjonen i det representantforslaget som er fremmet. Så er det ikke sånn, som saksordføreren var inne på, at vi skal forby kommunene å drive med landoppmåling. Det må de gjerne gjøre, men de må også kunne gi slipp på det monopolet de har. At man skal finne en god og smidig overgangsordning dersom kommunene mangler den nødvendige kvalifikasjonen, skal vi også kunne ivareta på en god måte. Det som er avgjørende for oss, er at man får inn konkurranseelementet, slik at man får riktig pris, istedenfor den store prisvariasjonen man nå ser. Så vil det selvfølgelig være prisvariasjoner når private aktører kommer inn, men sånn fungerer i all hovedsak et marked. Helt avslutningsvis: Det blir interessant å høre det neste innlegget, fra Kristelig Folkeparti, i og med at Kristelig Folkeparti er forslagsstiller i denne saken, sammen med Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, men underveis har hoppet av og ikke støtter flertallsinnstillingen. Det synes jeg er en litt merkelig framgangsmåte av Kristelig Folkeparti, men det får jo Kristelig Folkeparti redegjøre for i sitt innlegg.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-03:
Det som ligger bak begrepet «landoppmåling», må forstås ikke bare som den tekniske landmålingsjobben ute i felt, men også som en helhetlig saksbehandling etter matrikkelloven og avholdelse av oppmålingsforretning. Selve landmålinga er bare en del av kommunens arbeid med oppmålingsforretning. Det er altså denne helheten forslaget vil bryte opp ved å oppheve det kommunale monopolet. Som flere har nevnt, er det litt uvanlig at jeg har valgt å gå mot et forslag som en av mine partifeller er medforslagsstiller til. Ikke desto mindre har vi hatt en helhetlig drøfting av forslaget og kommet til at det mest hensiktsmessige er å beholde det helhetlige ansvaret for saksfeltet som kommunene har i dag. Mange kommuner har små og sårbare enheter på oppmåling, og det er lite hensiktsmessig å svekke disse fagmiljøene ytterligere. Nå skal det sies at her er det mye å hente av effekt i den pågående kommunereformen. Dette er et av de områdene der mange kommuner kan ha stor nytte av og bli mer robuste gjennom å skape nye kommuner sammen med andre. Landmåling er myndighetsutøvelse, og det er flere fordeler ved at det fremdeles ivaretas av offentlige tjenestepersoner. Det kan spesielt være viktig i tilfeller der det er tvister eller uklarheter om hvor eiendomsgrensene går. Den nøytraliteten som ligger i at offentlige tjenestepersoner også utfører arbeidet i felt, kan løse mange mindre saker der og da. Det er mange eksempler på at uklarheter om grenser blir løst uten konflikt der og da – på stedet – til nytte for alle parter. Det har blitt fokusert på store gebyrforskjeller. Det kan enkelt løses ved et kostprisprinsipp. Flere kommuner velger i dag å subsidiere oppmålingsgebyrene for å bli mer attraktive å etablere seg i. Det blir det prisforskjeller av, men det kan neppe kalles uheldig. Matrikkelloven § 1 sier følgende: «Lova skal sikre tilgang til viktige eigedomsopplysningar, ved at det blir ført eit einsarta og påliteleg register(matrikkelen) over alle faste eigedommar i landet, og at grenser og eigedomsforhold blir klarlagde.» (matrikkelen) Dette kan selvsagt ivaretas også med de endringene som foreslås, men det er en overveiende fare for at helheten i oppmålingsforretningen går tapt, og konsekvensene for matrikkelen må som et minimum utredes grundig. Det er ikke noe poeng i å reparere noe som fungerer godt. Det er i dag høy kvalitet på de tjenestene kommunen leverer. Mye av grunnen til at det er tillit og kvalitet er nettopp at dagens praksis sikrer helheten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-03:
Først vil eg seia at det er ganske spesielt at ein statsråd ikkje har nokre kommentarar når han skriv brev til komiteen, samtidig som ein held på med å utarbeida ei forskrift. Eg vil gjerne høyra litt meir om kva statsråden tenkjer om kva som skal liggja i den forskrifta. Eg vil òg spørja statsråden om han ikkje ser problematikken i at dersom ein gjer oppmåling til berre ei privat tenesteytingssak, vil det vera ein risiko i område der ein ikkje har ein marknad, der ikkje private ønskjer å oppretta private føretak på dette området. Ser statsråden at i enkelte område av landet kan privatisering føra til eit dårlegare tilbod dersom ikkje kommunen framleis har ei plikt?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-03-03:
Fra Venstres side mener vi helt klart at det er riktig å på nytt se på hvordan arbeidet med eiendomsmåling skal organiseres. Jeg vil støtte spesielt innlegget fra Eirik Milde fra Høyre, som hadde en gjennomgang av de historiske prosessene bak regelverket vi har i dag – en NOU fra 1999, hvor utvalget gikk inn for å opprette et statlig eiendomsregister med kart, matrikkelen, og at oppmålingsforretninger for etablering av nye eiendommer og måling av grenser skulle utføres av private, godkjente landmålere, på linje med ordningen i Danmark og de fleste andre land i Europa. Tillatelser og matrikkelføring ble definert som myndighetsutøvelse, også på linje med ordningen i andre land. Det er ikke noen tvil om hva som er det offentlige ansvaret. Bondevik-regjeringen la også fram et forslag i tråd med dette i 2005, riktignok med ett unntak, som gikk på at kommunene fortsatt kunne velge å ha landmåling som et eneansvar. Fleksibiliteten lå jo i det forslaget. Når så den nye rød-grønne regjeringen i 2007 likevel gikk inn for at man skulle ha et kommunalt monopol – et statlig pålagt monopol – på landoppmåling, mener vi fra Venstre at dette bør man nå se på på nytt, både utfra de erfaringer man har med at det er ulike priser og for å gi en større fleksibilitet til kommunene. Det er klart at kommunene selv bør kunne velge om de kan beholde det som et eneansvar, det mener vi også i denne utredningen at regjeringen bør vurdere. Så må man også kunne gi mulighet for at kommunene kan bruke private landoppmålingsfirmaer. Det som er viktig ved å ha en ny vurdering, er også det som er siste delen av forslaget, at vi må vurdere en autorisasjons- og sertifiseringsordning for denne typen tjenester. Det var den delen som falt bort da den rød-grønne regjeringen gjorde sin endring i 2007. Som det er påpekt av flere, er det fortsatt sånn i dag at kommunene kan sette ut tjenesteproduksjonen, men vi har ingen autorisasjonssystem for det. Jeg mener det er betimelig å ha denne gjennomgangen – både med hensyn til den historien som saken har hatt, og de erfaringene vi har – og det er viktig at vi får på plass en autorisasjons- og sertifiseringsordning for den type tjenester. I denne saken tror jeg alle er enige om hvor viktig landmåling er, og hvor viktig det er å ha en helt korrekt matrikkel.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-03:
Jeg vil bare understreke – så det ikke er forvirring her – at det her er snakk om en todelt oppgave: det er forvaltningsoppgaven, og så er det selve oppmålingen. Jeg oppfatter ikke statsråden dit hen at han tenker seg at noen andre enn kommunene skal fatte forvaltningsvedtaket, og da er det bra om statsråden avklarte om han også tenker på å outsource den oppgaven på en eller annen måte. Hvis det er selve utførelsen av landoppmålingen man snakker om – og statsråden helt presist, i møte med min kritikk av at man flytter lojaliteten til aktørene som utfører landmålingen hvis en overfører det til private, sier at det kan også være tilfellet i staten – da er mitt spørsmål: Hvis det er lojalitetsspørsmålet som er hovedankepunktet til statsråden, ville det ikke da være fornuftig å se på om en bør ha flere klagemekanismer eller at noen andre burde fatte vedtaket i de saker der kommunen er part, istedenfor å prøve å konkurranseutsette det hele eller slippe det fri?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-03:
Med all respekt, nå roter statsråden, for det er ingen som har sagt at de er imot at private utfører landoppmålingen. Jeg har ikke hørt noen si det, tvert imot. Både Senterpartiet og andre sier at det er private aktører som utfører dette, men vi reiser dette prinsipielle spørsmålet: Hvem er det som skal bestille de private? Vi er knallharde på å si at i det øyeblikket man flytter det ansvaret fra en offentlig bestiller av den tjenesten, flytter man også lojaliteten til den som utfører tjenesten. Det er derfor vi er så prinsipielle i det spørsmålet. Hvis statsråden mener at lojalitet kan være et problem for offentlige aktører, og hvis det er offentlige aktører som bestiller dette, erkjenner han ikke da at det er et problem dersom private aktører bestiller denne tjenesten, som jo er kjernen i den reformen som her er foreslått?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-03:
Jeg er ikke imot at statsråden utreder noe som helst. Statsråden må få lov til å utrede hva han vil, men utgangspunktet for dette forslaget er jo at man ønsker et frislepp av hvem det er som skal bestille landoppmålingstjenesten. Det er utgangspunktet. Det forslaget og den retningen å gå i er jeg imot. Derfor synes jeg det er viktig å stille et direkte ja/nei-spørsmål til statsråden: Ser statsråden at i det øyeblikket man flytter ansvaret for å bestille landoppmålingen til en stor eiendomsaktør, kan det flytte lojaliteten til den som skal utføre arbeidet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-03-03:
Men det hadde vært fint om statsråden kunne svare ja eller nei på et enkelt spørsmål istedenfor å omgå hele spørsmålet ved å si at avgjørelsen skal fattes av noen andre. Det som er grunnleggende for meg, og som er grunnen til at jeg er imot hele den reformen som jo representantene har fremmet forslag om, er at jeg er bekymret for at lojaliteten flyttes. Jeg blir ikke akkurat beroliget av at statsråden i sitt brev til komiteen skriver: «Jeg har ingen merknader til forslaget», som er det statsråden sier. Derfor vil jeg igjen stille spørsmålet: Ser statsråden at lojaliteten til den som gjennomfører oppmålingen, kan flyttes fra kommunen, som skal fatte forvaltningsvedtaket, til en stor entreprenør eller en stor eiendomsutbygger, dersom man gjennomfører dette? Og hvis han ikke er i stand til å svare ja på det spørsmålet, kan han i hvert fall svare bekreftende på at han vil utrede om det kan være en problemstilling.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
La meg starte med å takke komiteen for et godt arbeid. Jeg vil også takke for et spennende oppdrag til regjeringen, og jeg kan forsikre representanten Heikki Eidsvoll Holmås spesielt, men også Stortinget generelt om at vi kommer til å utføre en grundig vurdering. Vi har allerede startet det arbeidet. Stortinget har hatt denne saken liggende på sitt bord forholdsvis lenge, og det betyr at vi er godt i gang med denne utredningen. Vi kommer til å sende det på alminnelig høring før sommeren, slik at vi også kan få se resultater. Jeg er enig med dem som sier at flertallet av kommuner gjør et godt arbeid, men det betyr ikke at man skal opprettholde ordningen som et kommunalt monopol. Jeg registrerer at det fra Senterpartiets side blir sagt at dette er et for viktig arbeid til at private kan utføre det. Det er en spesiell uttalelse. Det betyr at det er greit at private tar ansvaret for barna våre, våre eldre og sykehus, men landmåling er for viktig til at private kan utføre det arbeidet. Representanten Heikki Eidsvoll Holmås tar opp spørsmål om lojalitet. La meg bare vise til at landmåleren ikke er dommer, men skal opptre som en sakkyndig mellommann og dokumentere hva partene er blitt enige om. Det representanten Heikki Eidsvoll Holmås hopper elegant over, er at kommunene selv ofte er part i slike saker, så her handler det ikke alltid om to private. I den grad man er opptatt av lojalitet, bør jo det også være en problemstilling som bør interessere representanten Heikki Eidsvoll Holmås, fordi kommunen selv også kan være part i en slik sak. Mange kommuner har i dag avtale med Statens vegvesen om at Vegvesenet holder landmåler i saker som gjelder veigrunn. Så den problemstillingen er viktig, men den er ikke ny, og den er ikke særskilt knyttet til om man åpner for at også private skal kunne utføre den jobben. Jeg håper at også representanten Heikki Eidsvoll Holmås og opposisjonen interesserer seg for de problemstillingene når man skal gå inn i saken. Realiteten er at Norge er ganske alene i Europa om å organisere eiendomsoppmåling som en kommunal forvaltningsoppgave. Når vi nå skal jobbe med denne saken, vil vi også se på hvordan det gjøres andre steder. Oppdraget vi har fått, åpner for viktige prinsipielle og praktiske spørsmål som vi vil gå gjennom, bl.a. spørsmålet om kompetanse og autorisasjon, som representanten Ola Elvestuen løftet frem, og vi ser at ved å definere oppmåling som en fri tjenesteyting, vil vi kunne tydeliggjøre landmålers rolle som sakkyndig rådgiver og mellommann. En reform vil kunne åpne for bedre rådgivning i alle faser av et utbyggingsprosjekt, med bidrag fra kompetente landmålere, fra planlegging via forhåndskonferanse til gjennomføring. Jeg er enig med dem som sier at dette er et viktig spørsmål. Derfor er jeg glad for at Stortinget vil gi oss et oppdrag om å se på det, og vi kommer til å sende ut en sak på høring før sommeren, slik at Stortinget igjen kan få mulighet til å vurdere dette spørsmålet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
Jeg hadde vært enig i at det hadde vært en problemstilling hvis man forestilte seg at man skulle privatisere denne tjenesten, men det er ikke det stortingsflertallet tar til orde for. Det stortingsflertallet tar til orde for, er at man skal kunne vurdere om også andre enn kommunen skal kunne utføre denne oppgaven. Vi jobber ikke med en forskrift, men vi jobber med en utredning, slik Stortinget mest sannsynlig vil be oss om i votering senere i dag, og vi utreder spørsmålet. Så vil det bli sendt på alminnelig høring, og så er vi innstilt på å komme tilbake til Stortinget, slik at Stortinget får mulighet til å drøfte dette spørsmålet igjen. Og så vil det jo være slik at kommunen fortsatt kan utføre dette arbeidet, hvis det ikke er alternativer som folk kan velge mellom.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
Nå var det representanten Heikki Eidsvoll Holmås som tok opp lojalitetsspørsmålet og mente det ville være en lojalitetskonflikt dersom private også skulle kunne opptre som landmåler, og det var da jeg påpekte at hvis man er opptatt av lojalitet, så er også det offentlige og kommunen selv part i slike saker. Det betyr at den problemstillingen som Eidsvoll Holmås valgte å heise, også vil kunne være aktuell ved dagens organisering av landmåling, tilsvarende det at – som jeg viste til i mitt hovedinnlegg – Statens vegvesen også opptrer som landmåler i enkelte saker hvor det faktisk handler om veigrunn. Det som vil være fordelen hvis man da velger å åpne for at andre enn kommunen kan utføre dette arbeidet, er jo at man får en autorisasjonsordning hvor det også er mulig å avskilte det som man kan kalle for useriøse aktører. Vi har ikke tatt stilling til dette spørsmålet ennå, vi utreder det, og så kommer vi tilbake til Stortinget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
Hvis representanten Heikki Eidsvoll Holmås hadde hørt på innlegget mitt, understreket jeg at det her er viktige prinsipielle og praktiske spørsmål som må adresseres. Det var – for igjen å understreke det – representanten Heikki Eidsvoll Holmås som reiste spørsmålet om lojalitet. Så påpekte jeg at det er et spørsmål man også kan snu på, og si at man vil kunne ha tilsvarende utfordringer når Vegvesenet måler opp veigrunn, eller når kommunen selv er part i saken. Hvis representanten Heikki Eidsvoll Holmås også er opptatt av de prinsipielle sidene ved dagens organisering, burde han jo stemme for forslaget som det skal voteres over i dag, for det gir oss en fantastisk mulighet til å gå igjennom de prinsipielle spørsmålene og se om vi kan finne bedre løsninger enn dem man har i dagens system.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
Landmåleren skal ikke opptre som dommer i den typen spørsmål, men vedkommende skal bl.a. dokumentere hva partene blir enige om. Stortinget vil, etter alt å dømme, vedta at vi skal utrede disse spørsmålene. Representanten Eidsvoll Holmås har selv vært statsråd og vet at man utreder før man konkluderer. Det vil være naturlig at vi nå utreder denne saken, med de prinsipielle og de praktiske spørsmålene. Så vil det komme på offentlig høring og komme tilbake til Stortinget på egnet måte.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-03:
Når vi utreder disse spørsmålene, ser vi selvfølgelig på alle sider ved saken. Som jeg har sagt, mener vi at det kan være både praktiske og prinsipielle svakheter ved dagens organisering. Vi ønsker da å imøtekomme flertallet i Stortinget og se på om vi kan gjøre dette bedre for fremtiden. De kommunene som fortsatt ønsker å ha ansvaret for landoppmåling, vil kunne ha det. Der hvor det er grunnlag for at også private skal kunne utføre landoppmåling, vil de kunne få den muligheten dersom man åpner for de forslagene som stortingsflertallet har skissert.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-12-02:
Jeg trodde det var replikker til ministeren, men det var tydeligvis ikke det. Jeg ønsker egentlig bare å gi en stemmeforklaring til forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å støtte forslaget, vi synes det er et godt og konstruktivt forslag for eventuelt å se på saken etter en evaluering. Men jeg kan ikke dy meg helt med hensyn til at vi snakket om distriktspolitikk og sentralisering. Her er det faktisk ti stillinger som kommer til Nord-Norge. I mange andre sammenhenger blir Nord-Norge omtalt som et distrikt, men her er vi tydeligvis ikke et distrikt, og vi kunne fått ti nye stillinger til Nord-Norge.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-12-02:
Vi skal i neste uke behandle statsbudsjettet. I den forbindelse skal vi også behandle justissektorens statsbudsjett. Ett av områdene innenfor justissektoren er eventuelle endringer i rettsgebyret. De årene rettsgebyret har blitt endret, skjer det gjennom vedtak i forbindelse med statsbudsjettet. For at statsbudsjettet skal få virkning som forutsatt, må endringer i rettsgebyret også skje ved lovvedtak i samme budsjettvedtak. Men det lovvedtaket framstår mer som en ren formalitet. Derfor foreslår regjeringen nå at rettsgebyrloven § 1 annet ledd annet punktum endres til en forskriftshjemmel, og at departementet deretter i forskrift om rettsgebyr regulerer størrelsen på rettsgebyret. Rettsgebyret vil således enklere kunne endres i tråd med Stortingets budsjettvedtak. Dette er et forslag til forenkling som hele komiteen støtter.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-12-02:
Det er gode forslag som er fremmet gjennom dette representantforslaget. Jeg ser fram til den videre oppfølgingen fra regjeringen om mulig utvidelse av ordningen med elektronisk soning. Evalueringen av straffegjennomføring med elektronisk kontroll som er gjennomført, har påpekt en rekke positive funn. Det forventer jeg også kommer til uttrykk i en ny sak fra regjeringen rundt dette. Når det gjelder straffeforfølgning av personer som er tatt av politiet for bruk og besittelse av narkotika, kan jeg signalisere at jeg og fraksjonen støtter fullt ut utspillet fra vår helseminister – dog da som utspill til Høyres programarbeid – at sånne lovbrudd i større grad må føre til hjelp fra det offentlige, og ikke straff. Straff og bøter mot narkotikabruk og -besittelse gjør ofte mer skade enn gagn på både samfunn og den enkelte. Hovedmålet i narkotikapolitikken må være å begrense skadevirkningene av rusmisbruk på både samfunnet og den enkelte. Jeg er enig i at narkotikabruk først og fremst er et helseproblem, og det er med det utgangspunktet at problemene kan løses.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2016-12-02:
Dette er en veldig grei sak. Jeg må få takke komiteen for godt samarbeid i denne viktige saken. Gjennom behandlingen av denne proposisjonen vedtar vi gjennomføring av endringsdirektivet til viderebruksdirektivet. Viderebruksdirektivet har som formål å legge til rette for at mest mulig offentlig informasjon blir gjort tilgjengelig for videre bruk. Det er en enstemmig komité som støtter proposisjonen fra regjeringen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-02:
Jeg stiller også uten briller for sikkerhets skyld – bare så det er sagt – og uten manus. Politikk handler om å sette seg politiske mål og å oppnå de samme målene. Dagens regjering hadde som en av sine viktigste ting å bekjempe soningskøen – soningskøen har vært et gjennomgående problem i Norge over lang, lang tid – og det har man gjort ved å tenke utradisjonelt, se på nye måter å gjøre ting på, og man har faktisk også lyktes med å skape nye muligheter, nye løsninger. Å stå i soningskø er antakeligvis en av de mest slitsomme tingene som er. En person som har begått kriminalitet, ønsker å gjøre opp for seg, bli ferdig og å komme videre. Det berører familien hans – eller hennes for den saks skyld – til de grader, men kanskje aller mest berører det ofrene for kriminalitet. Derfor har regjeringen bekjempet soningskøen og gjort noe med den, slik at den i dag i praksis regnes som null. Det vitner om handlekraft. For å fortsette i den retningen er man også nødt til å gjøre andre organisatoriske grep. Den proposisjonen som ligger til behandling i dag, er nettopp et sånt grep. Man ønsker å flytte ting nærmere de innsatte, og jeg synes det er betimelig fra denne talerstolen å skryte av de som jobber i norske fengsel, de som jobber i kriminalomsorgen, de som til daglig stiller opp og søker å bidra, slik at de straffedømte kommer ut av et liv i kriminalitet og tilbake til hverdagen og blir gode skattebetalere, slik som oss. Det ville vært supert. Men igjen: Man må tørre å gjøre ting, og det gjør regjeringen nå. Ved nettopp å flytte ressursene fra regionalt nivå til de lokale fengslene kan man bli mer «hands-on» – bokstavelig talt. Når man i tillegg, som den foregående representanten sa, flytter stillinger fra sør til nord, må det bli bra – det kan ikke være tvil om det. Men igjen: Politikk handler om å gjøre endringer fordi man mener at det skal være formålstjenlig og tjene totaliteten i det. Så kan man godt være tilbakeholden og si at ting går for fort, det skjer for brått, man har ikke godt nok grunnlag for det, men i mine øyne handler politikk om handlekraft, handlekraft til å utfordre, handlekraft til å være tydelig på målene man har satt seg. Det gjør regjeringen i denne saken, og det bør støttes, og i så måte synes jeg det er leit at flertallet velger å gå en annen vei.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-02:
Dette er mitt ellevte år som medlem av justiskomiteen, og jeg tror, med all mulig respekt, at jeg har til gode å høre at noen foregående regjeringer har sagt at man har levert 100 pst. når det gjelder ønskene innenfor hver sektor, det være seg justissektoren eller andre sektorer. Jeg hadde gleden av å besøke norske fengsler mens henholdsvis Odd Einar Dørum og Knut Storberget var justisministre. Også da slet man med å få nok bevilgninger til å gjøre alt man ønsket seg – man har kanskje større politiske ambisjoner enn det man greier å få gjennomslag for, både i egen regjering og i dette huset – men da handlet det om prioritering. La meg si som min gode venn og tidligere justisminister Knut Storberget sa: Det skal godt gjøres å bli gjenvalgt til Stortinget ved ensidig å satse på kriminalomsorgen. Det er et viktig felt, men om det er det viktigste når kampen står om de store kronene, er jeg i tvil om. Samtidig er det ikke tvil om at det er det viktigste for de innsatte, for deres pårørende og for dem som jobber i kriminalomsorgen, og det skal man ikke undervurdere. Derfor oppfatter jeg noe av den vinklingen som har vært fremmet her i dag fra opposisjonens side, som negativ, fordi man heller stopper opp en endring som regjeringen mener vil føre til at man får bedre saksbehandling nærmere den innsatte, og på den måten forhåpentligvis kan gjøre hverdagen bedre, og at det kan føre til et kriminalfritt liv etterpå. Det er ambisjonen til regjeringen, det er ambisjonen vår, og jeg forutsetter at det også er Stortingets ambisjon. Så kan vi selvfølgelig krangle om detaljene i dette, men jeg synes enkelte av de spørsmålene som har vært stilt, blir smålige, og de faller på sin egen urimelighet. Jeg oppfatter det slik at fokuset til Stortinget er å gjøre så godt man kan for å hjelpe den enkelte. Vi kan angripe vinklingen av det, men igjen: Man bør ha såpass selvrespekt og respekt for hverandre at man kan være uenig om noen av målene, men fokuset må likevel være det viktigste, at vi ønsker at folk skal slutte med et liv i kriminalitet og komme tilbake som gode skattebetalere. Greier vi det, gjør vi jobben vår bedre, og vi hjelper folk til å gjøre det samme. Vi kan selvfølgelig si at dette på en måte bare er en detalj, men det er ikke det. Hvis man kan komme nærmere de innsatte, hvis man i større grad kan imøtekomme deres hverdag og deres utfordringer, gjør vi noe med hverdagen og kan kanskje også bidra til at de kommer ut av det. Hvis det er noe denne regjeringen i hvert fall har gjort som den foregående regjeringen ikke har gjort, så er det å ha gjort en innsats for de svakeste av de svake i norske fengsler. Man har sannsynligvis sett innslagene fra Ila, kanskje den tøffeste og vanskeligste avdelingen vi har i Norge. Der har denne regjeringen gjort ting som aldri har vært gjort før. Hvis ikke det handler om å bry seg, hvis ikke det handler om å ta vare på de svakeste av de svake i norske fengsler, gjør ingenting det.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-02:
Dette er en særdeles viktig og interessant sak. Bare for å slå det fast med en gang: Det eneste partiet som iallfall per i dag er tilhenger av permanent bevæpning, er Fremskrittspartiet. Selv om noen i salen rister på hodet, er det fortsatt et faktum. – Bare så det er sagt. Jeg synes det er en viktig sak Stortinget diskuterer i dag. Tidvis, i diskusjonen om midlertidig bevæpning, har jeg opplevd at det langt på vei har vært en diskusjon om Stortinget faktisk kan gå inn og bestemme når det skal åpnes adgang. Det vil jeg på det sterkeste advare mot. Man skal være nøye med de rollemessige forskjellene mellom hva Stortinget gjør, og hva regjeringen gjør. Begynner man å rote det til, kan man ende opp med konsekvenser som man strengt tatt ikke ønsker seg. Jeg synes i så måte at det som skjer nå, er bra, og jeg tror også, med all mulig respekt, at det skal godt gjøres at en regjering tør å ha en flytende overgang fra midlertidig bevæpning til permanent bevæpning, all den tid Stortinget har vært så tydelig. Selv ikke dagens regjering ville turt å gjøre noe sånt. Derfor tenker jeg at debattene blir tendensiøse og i overkant fargelagt av hva man tror man oppfatter, heller enn det som er fakta. Det vil jeg på det sterkeste advare mot. Vi har en ordning der regjeringen gir fullmakt til og sørger for at norsk politi kan være midlertidig bevæpnet. Vi har også en ordning med framskutt lagring i kjøretøyene. Det har fungert godt. Det har utvilsomt vært med på å gjøre hverdagen tryggere for de som står i første linje, norsk politi. Det skal man ha respekt for, og de skal ha honnør for den jobben de gjør. Jeg er også fornøyd med at man nå konkluderer med at vi viderefører den ordningen vi har. Det er en god og funksjonell ordning – og snart er det jul.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-02:
Jeg tror jeg skal driste meg til å starte med følgende kommentar: Jeg hørte at statsråden var oppe her og sa han var godt fornøyd med den jobben justiskomiteen hadde gjort i flere saker i dag. Det er mulig det kommer til å sjokkere statsråden, men det er justiskomiteen fornøyd med også, bare så det er presisert, slik at det ikke er noen tvil. Så til saken. Arbeiderpartiet har fremmet en sak med to forslag. Det ene går på å utvide bruken av elektronisk kontroll, og det andre går på at folk som blir tatt med brukerdoser, primært de, i større grad skal kunne få behandling heller enn en form for straffesanksjon. Jeg kunne ha sagt at dette var å slå inn åpne dører, men det har jeg ikke tenkt å gjøre, for jeg har stor respekt for de forslagene som er fremmet, og intensjonen bak dem. Det er ikke tvil om at for lovgiveren er det viktig å ha stor bredde i antall tiltak som kan brukes overfor de forskjellige der lovbrudd begås. Fordi folk er forskjellige, er man nødt til å ha bredde i straffesanksjonskjeden, hvis ikke kommer man til å bomme og i verste fall skape ny kriminalitet. Det er ikke målet. Målet er det motsatte, å sørge for at det ikke skjer igjen. I så måte har man fra 2014 etablert en ordning med bruk av elektronisk kontroll – landsdekkende. Man har allerede et program som brukes overfor folk som har rusproblemer, og som går inn og ut av norske fengsler, og man har det for promillekjøring – så bredden finnes utvilsomt allerede. Men som sagt, her ønsker et representantforslag å gå videre med to av de elementene. Komiteens tilråding til vedtak I i innstillingen er at man i all hovedsak støtter det som er forslag 2 fra Arbeiderpartiet – i hvert fall slik jeg ser det. Når det gjelder det øvrige, jobber departementet med en utvidelse av elektronisk kontroll. Det var også et tema da denne komiteen for ikke så lenge siden behandlet Meld. St. 12 for 2014–2015, om soningskapasitet, der flere av partiene påpekte muligheten for å se på en utvidelse av det. Det jobber departementet med, og det vil departementet komme tilbake til. Jeg føler at forslagene fra Arbeiderpartiet er godt ivaretatt. Jeg regner med at Arbeiderpartiet selv vil begrunne hvorfor de mener det er behov for å ha dem i tillegg til det som allerede skjer, og anbefaler med dette komiteens innstilling.