trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Forslaget til klimalov som nylig ble sendt på høring, er en nyskaping i norsk rett. Det er inspirert av samme konsept som klimalovene vedtatt i Storbritannia, Danmark og Finland, og som nå utredes i Sverige. Formålet med denne type lovgivning er å forplikte det øverste beslutningsnivået i samfunnet, storting og regjering, til å føre en klimapolitikk i tråd med klimamål som lovfestes. Hensikten er å støtte opp om måloppnåelsen i klimapolitikken over tid, uavhengig av valgperioder og regjeringsdannelser. Regjeringens forslag til klimalov lovfester de klimamålene som er politisk vedtatt for 2030 og 2050, og som Stortinget har sluttet seg til. Loven i seg selv vil slik sett ikke utløse noen utslippsreduksjoner utover det vi allerede har forpliktet oss til politisk i denne salen. Målet om at Norge skal bli et lavutslippssamfunn i 2050, skriver seg fra tidligere klimaforlik, er nedfelt i denne regjeringens politiske plattform og går også fram av Meld. St. 13 for 2014–2015, Ny utslippsforpliktelse for 2030 – en felles løsning med EU. Utslippsmålet for 2030 på minst 40 pst. utslippsreduksjon i 2030 sammenlignet med 1990 legges også til grunn slik det er nedfelt i denne meldingen, og som Stortinget enstemmig har sluttet seg til. Vi foreslår å lovfeste at målet kan oppfylles felles med EU i tråd med det regjeringen legger opp til. Felles oppfyllelse med EU innebærer at Norge i kvotepliktig sektor vil bidra til gjennomføring av utslippsreduksjoner på 43 pst. sammenlignet med 2005 innenfor EUs kvotesystem. I tillegg vil det bli fastsatt et nasjonalt utslippsmål for ikke-kvotepliktig sektor på linje med sammenlignbare EU-land. I forslaget til innsatsfordelingsforordning som ble lagt fram i sommer, peker EU-kommisjonen på at Norges høye brutto nasjonalprodukt per innbygger tilsier at vi vil få et mål om å redusere utslippene i ikke-kvotepliktig sektor med 40 pst. Det er et svært ambisiøst mål. Det endelige måltallet for utslippsreduksjoner i ikke-kvotepliktig sektor vil bli avklart senere, på bakgrunn av dialogen med EU om felles oppfyllelse av klimamålene. Merverdien i klimaloven ligger i at politisk vedtatte klimamål blir rettslig forpliktende for alle framtidige regjeringer og storting. Valg av virkemidler og tiltak for å nå målene vil fortsatt være et spørsmål for den løpende klimapolitikken. Loven kombinerer en forpliktende overordnet ramme og retning med politisk fleksibilitet i valg av løsninger. Loven legger bl.a. opp til en årlig oppdatering fra regjering til storting om status for utslippsutviklingen og en oversikt som synliggjør utslippsbaner innenfor ikke-kvotepliktig sektor, og hvilke typer tiltak som vil være nødvendig for å realisere disse. Den årlige statusoppdateringen vil legge grunnlaget for løpende politisk vurdering av om norsk klimapolitikk leverer som forutsatt.
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Jeg oppfatter at det egentlig var det opprinnelige spørsmålet også. Denne loven vil ha som hensikt å rettsliggjøre de forpliktelsene som Stortinget allerede har sluttet seg til i reduksjonene fram mot 2030, og i målsettingen fram mot 2050. Hvilke virkemidler som skal brukes for å nå disse målene, er det til enhver tid Stortinget og regjeringen som må vurdere. De virkemidlene vil også trolig i en så lang tidsperiode som det her er snakk om, endre seg etter hvert som en når de ulike målene.
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Merverdien i klimaloven ligger rett og slett i at de politisk vedtatte klimamålene som denne regjeringen har lagt inn, og som Stortinget har sluttet seg til, også blir rettslig forpliktende for alle framtidige regjeringer og storting. All erfaring tilsier at nettopp når en sikrer at den typen målsettinger ikke kan endres av ulike regjeringer eller ulike storting, har det også betydning for den felles forpliktelsen som det politiske miljøet føler for å realisere målene. Det er det som er nytt med å legge dette fram som lov, samtidig som loven også bl.a. legger opp til årlige oppdateringer fra regjeringen. Så loven bidrar til en rettsliggjøring av politiske mål som er fastsatt i denne stortingsperioden, som også vil være bindende for framtidige storting og regjeringer.
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Kontinuitet i kontakten med helsetjenesten er spesielt viktig for alvorlig syke pasienter, som også representanten de Ruiter beskriver. Skifte av sykehusavdeling og behandlere mot slutten av livet oppleves som en ekstra belastning for mange. Tilbakemeldinger fra sykehusene tilsier at de tilstreber fleksibilitet og forståelse, der de også sier at de tar hensyn til leveutsiktene, og de praktiserer ikke 18-års alder som en definitiv grense for behandling på barne- og ungdomsavdeling. Dette gjelder ungdom med forventet kort tid igjen å leve, men også f.eks. kreftpasienter som er inne i et lengre behandlingsforløp. Noen alvorlig syke ungdommer har diagnoser med kort forventet levetid statistisk sett, men der det er usikkert hvor mange år de vil leve. Ungdommer i en slik situasjon vil ofte bli overført til voksenavdeling ved fylte 18 år. Det er avgjørende med god planlegging for at overgangen skal bli minst mulig belastende for pasient og pårørende. Rutiner for overføring fra barneavdeling til voksenavdeling har vært et satsingsområde innen norsk barnemedisin de siste årene. For mange pasienter som blir 18 år, og hvor levetiden er usikker, er det medisinskfaglige grunner til å planlegge overføring til voksenavdeling. Blant annet har slike avdelinger spesiell kompetanse til å ivareta medisinske utfordringer hos voksne pasienter. Oslo universitetssykehus sier det på denne måten: «Barneleger har i alle år hevdet med kraft at barn ikke er små voksne – de må følges opp av barneleger på tilrettelagt barneavdeling. Tilsvarende er ikke voksne store barn. Voksenlivet har andre sykdommer og andre behov og regler som ikke en barneavdeling kan ivareta på samme måte». Regjeringen har også oppnevnt et utvalg som skal gjennomgå dagens palliative tilbud. Utredningen skal leveres innen utgangen av 2017. Utvalget skal foreslå tiltak for å imøtekomme pasienter og pårørendes behov og ønsker for behandling, pleie og omsorg i livets sluttfase. I mandatet heter det: «Barn og unge er sårbare grupper og må få en spesiell oppmerksomhet i utvikling av tjenestene». Mennesker i krevende livssituasjoner har behov for god dialog med hele tjenesteapparatet. Det gjelder barneavdeling, aktuell voksenmedisinsk avdeling og – ikke minst – fastlege og øvrig kommunal helsetjeneste. Det er viktig med gode rutiner, men ofte er det behov for skreddersøm. Derfor er det vesentlig at helsetjenesten tilstreber fleksibilitet i møtet med alvorlig syke barn og unge. Spørsmålet som representanten de Ruiter tar opp, er et gjennomgangstema når jeg møter ungdom med erfaringer fra sykehus. Det er også en av grunnene til at jeg har – og fått tilslutning til gjennom Nasjonal helse- og sykehusplan – bedt om at det opprettes ungdomsråd ved alle sykehus, nettopp fordi ungdom også påpeker det som representanten påpeker, at det må være en individuell vurdering i denne typen spørsmål.
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Ja, det er på en måte et pågående arbeid som vi gjør mot sykehusene, som også er selve kjernen i pasientens helsetjeneste. Det at en må ta hensyn til den enkelte pasient, at ingen beslutninger skal tas om meg uten meg i helsetjenesten som en gjennomgående kultur, er et tema som jeg følger opp i alle de møtepunktene som jeg har med helsetjenesten på alle nivåer. Men jeg er den første til å innrømme at det å endre den typen holdninger og kultur og få det inn i ryggmargen i hele helsetjenesten, ikke er noe som er gjort over natten. Jeg tror også mange ungdommer selv og deres pårørende opplever det som ikke alltid like lett å være den som skal være tydelig. Det er en av grunnene til at jeg også har opprettet ungdomsråd – nettopp for å få et system på at vi har et råd som gir tjenesten veldig tydelige tilbakemeldinger ikke bare på vegne av seg selv, men på vegne av hele pasientgruppen.
Bent Høie (Høyre), 2016-10-12:
Det er riktig for den spesielle gruppen som representanten tar opp, nemlig ungdommer som er i en palliativ fase. Der mener jeg at hovedregelen skal være at disse ungdommene ikke skal flyttes til en voksenavdeling. De må få den tryggheten og den roen som det gir å ha det helsepersonellet rundt seg som de er vant med, og som de kjenner, og som kjenner dem som pasienter i livets sluttfase. Så vil det være, som også representanten er klar over, noen som det vil være mer usikkerhet rundt, fordi en statistisk vet at de kanskje ikke lever lenge, men allikevel er det her også store individuelle forskjeller. Da kan det være andre forhold som tilsier at en gradvis bør overføres til voksenavdeling, fordi det oppstår spørsmål knyttet til medisin som er mer voksenrelatert. Men det må skje i en god dialog med den det gjelder, og foreldrene.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
«Dødssyke barn, som har vært knyttet opp mot barneavdelingene ved sykehusene, går ofte over i et usikkert og fragmentert behandlings- og pleieopplegg etter fylte 18 år. Disse ungdommene, som er svært syke, ofte med svært mange komplekse diagnoser, blir sammen med pårørende påført store ekstrabelastninger ved å bli dratt ut av et kjent og trygt behandlings- og pleieopplegg. Hvordan kan statsråden sikre at sykehusene sørger for at disse pasientene får et tilbud knyttet opp mot barneavdelingene ved sykehusene?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Tusen takk for et godt og utfyllende svar. Jeg tror vi er ganske enige på tvers av partigrensene i dette spørsmålet. Bakgrunnen for at jeg tok det opp, var et oppslag på NRK Sørlandet. Hos oss gjelder det en håndfull pasienter, nasjonalt gjelder det kanskje i underkant av 100 som er palliative, og som får en veldig vanskelig og krevende overgang fra det å bli definert som barn på sykehus til å bli definert som voksen. Nå tror jeg nok at mange forsøker å tilrettelegge, men det er nok også noen som opplever at de blir kasteballer fra avdeling til avdeling og mellom sykehus. Statsråden påpekte også – veldig riktig – at det må skreddersøm til, og mitt spørsmål til statsråden er: Vil han gi et ekstra signal til foretakene og sykehusene om at det er viktig med skreddersøm og individuell tilpasning for disse pasientene?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg er glad for statsrådens svar, og jeg tolker det som et klart signal til sykehusene og foretakene om at de må være flinkere – de som ikke er det – til å tilpasse tilbudet til hver enkelt pasient, og særlig disse barna, som tilbringer veldig mye av livet sitt på sykehus, og hvor de pårørende da er veldig presset. En ser også at disse pasientene gjerne blir ekstra syke jo eldre de blir, og mange av disse barna lever på lånt tid og har gjerne en forventet levealder som ikke engang er 18 år, og de færreste lever ikke mer enn til 20-årsalderen. Takk for et godt svar. Jeg opplever at dette er en klar marsjordre til sykehusene om at de må bli enda flinkere til å tilpasse, og er også en oppfordring til pårørende og andre om å si fra hvis så ikke skjer. Stemmer det, statsråd?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
«Vestfold politidistrikt har fått store oppgaver når det gjelder grensekontroll, både i Larvik og Sandefjord. Det er på 8 måneder i år brukt rundt 6 mill. kr til grensekontroll av et totalbudsjett på 39 mill. kr. Dette betyr dårligere bemanning i andre deler av distriktet, og vikarbruken er redusert eller avviklet. Hvordan mener statsråden at de økte oppgavene kan løses?»
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Takk for svaret. Jeg registrerer at det er ganske identisk med det han ga til lokalavisa vår, Østlands-Posten. Vestfold er – selv om det er en del av et større politidistrikt – et lite fylke, som har store utfordringer, både med Sandefjord, som båthavn, med Torp og med Larvik, som båthavn. Det er ganske mange som kommer inn over grensene der. Belastningen er svær, og det er ganske mange penger, uavhengig av beløpet, som går til å dekke de ekstraordinære tiltakene – som vi må kalle det – og som fortsetter å bekymre oss. Det går klart ut over andre oppgaver. I saldert budsjett, som har en post der en kan rette opp dette, så vi ikke at statsråden hadde noen tiltak som var øremerket for den type grensekontroll. Betyr det at statsråden var tilfreds med de rammene som da var gitt, og som skulle brukes, eller så en ikke behov for økning den gangen, sånn at det ikke ble noen økning til grensekontroll?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Igjen takk for svaret. Jeg registrerer at statsråden mener at en såpass stor økning i oppgaver ikke skaper behov for mer penger i noen spesielle budsjetter. I Larvik i Vestfold er vi veldig stolte av å ha Politihøgskolen på statsrådens eget hjemsted, Stavern. Har statsråden vurdert – han nevnte tolletaten og skatteetaten – hvordan studentene kan brukes mer i den type grensekontrollarbeid, som et supplement til og som en del av opplæringen? Har statsråden vært inne på den tanken?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
La meg først takke representanten for at hun tar opp problemstillinger også i mitt hjemlige politidistrikt – riktignok ikke Vestfold politidistrikt lenger, men Sør-Øst politidistrikt. Det er helt riktig at flere politidistrikt, bl.a. Sør-Øst, har fått flere oppgaver siden vi høsten 2015 besluttet å gjeninnføre grensekontroll på en del av våre grenser. Det er fergeankomstene fra Sverige, Danmark og Tyskland som har vært i fokus i vårt område, og det er knyttet til den situasjonen som var i fjor høst med stor tilstrømning av asylsøkere. Politiet er en rammefinansiert virksomhet. Det betyr at politiet er nødt til å forholde seg til den rammen de får fastsatt av Stortinget, og må utføre oppdragene og gjennomføre den tjenesten som de skal, innenfor de rammene. Og politimesteren må helt generelt være forberedt på at det kan skje endringer i løpet av et budsjettår som gjør at en krever omprioritering av ressurser. Det er politimesterens ansvar å sørge for at det blir gjort innenfor de rammene som foreligger. Jeg er litt usikker på hvilke tall representanten Mandt viser til, men Sør-Øst politidistrikt har et budsjett for 2016 på ca. 1,2 mrd. kr, som politimesteren har ansvar for å disponere slik at distriktets oppgaver blir utført på en mest mulig hensiktsmessig måte. I tillegg ble det da vi startet opp denne grensekontrollen, også åpnet for at tjenestepersonell fra både skatteetaten og tolletaten skal kunne bidra i politiets oppgaveløsning hva gjelder grensekontroll. Representanten har rett i at det fra enkelte politidistrikt kommer signaler om at rammene politidistriktene skal jobbe innenfor, er stramme. Det er en virkelighetsoppfatning som jeg i stor grad deler. Derfor har også regjeringen i sitt forslag til budsjett for 2017 ikke bare foreslått å øke midlene til politidistriktene med om lag 300 mill. kr, men i tillegg bevilget om lag 300 mill. kr for å fullfinansiere de 350 nye politistillingene fra 2016 og de 350 nye politistillingene som er foreslått for 2017. Det betyr at vi ruster politiet bedre for fremtiden enn det man noen gang har gjort tidligere. Det betyr også at kapasiteten som politidistriktene har, økes og at de kan gjennomføre både denne type oppgaver og ikke minst alle andre type oppgaver som politiet er satt til å gjennomføre, på en enda bedre måte i tiden som kommer.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Jeg antar at representanten Mandt viser til fjorårets salderingsproposisjon. Det ble i forbindelse med den store ankomsten av asylsøkere til Norge i fjor høst laget en egen tilleggsproposisjon, som håndterte dette økonomisk. Der ble det gitt en enorm økning i bevilgningene til politiet for å håndtere de utfordringene som politiet fikk, bl.a. på grunn av den økte asyltilstrømningen. Bildet av at det ikke ble gjort noe med politiets budsjetter i så henseende, kan jeg ikke helt stille meg bak. Samtidig var det nok ikke slik at det der lå penger øremerket for grensekontroll. Vi forsøker i størst mulig grad å styre politiet rammefinansiert, slik at politiet selv kan foreta prioriteringer innenfor egne rammer. På noen områder foreligger likevel øremerking, men jeg ser ikke for meg at en øremerking er aktuell for grenseområdet, selv om en skulle opprettholde grensekontrollen fremover.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
La meg først bare peke på at representanten Mandts parti og regjeringen er enige om at en ikke skal tilleggsbevilge penger til politiet på grunn av den økte grensekontrollen. Det foreligger ingen forslag fra Arbeiderpartiet, verken i alternative budsjetter eller i salderingen, som skulle tilsi at en ønsker å øke bevilgningene til politiet som følge av grensekontrollen. Hvis representanten Mandt mener at det er behov for det, regner jeg med at vi finner det igjen i Arbeiderpartiets budsjetter. Det har vi ikke sett så langt – det kan jo hende det kommer i fremtiden. Når det gjelder studenter, kan de brukes til bl.a. grenseoppgaver – i helger, fritid osv. Det er flere politidistrikter som benytter seg av det. Det er selvfølgelig ikke gratisarbeid, det er arbeid som det skal betales for. Men en del av disse studentene vil ha kompetanse som er relevant, i tillegg til at en kan benytte seg av skatteetaten og tolletaten for å forsterke grensekontrollen der det er behov for det.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
La meg først være veldig tydelig på at ytringsfriheten er en helt fundamental og grunnleggende rettighet i ethvert demokrati, og det er politiets oppgave å beskytte ytringsfriheten og dem som ytrer seg i vårt demokratiske samfunn. Når det gjelder denne konkrete saken som spørreren tar opp, har spørreren rett i at det er nyanser i den saken. Det er vanskelig for meg å gi et konkret oppspark akkurat der utover å nevne at jeg har registrert at bloggeren selv er fornøyd med dialogen hun har hatt med politiet. Det synes jeg er bra. Når det gjelder spørsmålet om det rådet som kan ha vært fremsatt fra politiets side, om å fjerne innlegget for å redusere trusselen, deler jeg spørrerens syn. Det er ikke et råd som vi normalt vil kunne forsvare. Det skal ikke anbefales noen å trekke tilbake eller slette en fremsatt ytring i den hensikt å redusere trusselen. En kan også spørre seg om eT slikt råd egentlig vil bidra til å redusere en trussel, fordi ytringen er jo allerede fremsatt. Det er viktig for meg som justis- og beredskapsminister å sikre at politiet beskytter dem som ytrer seg. Og hvis en trusselsituasjon oppfattes som reell og alvorlig av fornærmede eller politiet, er det faktisk politiets ansvar å sørge for at en ivaretar fornærmedes ytringer på en forsvarlig og ordentlig måte. Jeg har også lyst til å nevne at regjeringen høsten 2015 vedtok en politisk erklæring mot hatefulle ytringer. Erklæringen omfatter både lovlige og ulovlige ytringer. I erklæringen understrekes det bl.a. at regjeringen vil arbeide for at alle skal kunne delta i den offentlige debatten og bevege seg fritt i det offentlige rom uten å bli utsatt for hatefulle ytringer. Regjeringen vil også aktivt bidra til at hatefulle ytringer avdekkes, etterforskes og iretteføres. Som en oppfølging av erklæringen vil regjeringen i høst lansere en egen strategi mot hatefulle ytringer. Strategien skal gi en samlet oversikt over regjeringens arbeid på området, identifisere behov for ny kunnskap og samtidig angi mål for regjeringens fremtidige innsats.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Igjen vil jeg si at jeg deler spørrerens utgangspunkt. Dette er uakseptabel atferd. Og som jeg nevnte i hovedsvaret mitt, er det lagt opp til at politiet skal være i stand til å forfølge, etterforske og også iretteføre den typen ulovlige ytringer. Noen av disse ytringene er svært alvorlige. Det er politiet som naturligvis i påtalesporet må vurdere hvilke saker som skal følges opp, etterforskes og iretteføres, men det er ingen tvil om at dette er et område som er viktig. Vi har også sett eksempler hvor politiet har kjørt disse sakene på en god måte gjennom etterforskningssporet og til domstolene. Jeg er overbevist om at politiet også ser hvilke konsekvenser det vil ha hvis en hever terskelen for hva en anser som akseptable ytringer, for dette er fundamentalt uakseptable ytringer, og det er i tillegg straffbare ytringer. Jeg har tillit til at politiet foretar en grundig og god prioritering av hvilke saker de ønsker å etterforske og følge opp videre.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Denne kapasiteten skal i utgangspunktet være på plass i alle politidistrikt. Vi vet at noen politidistrikt har slitt mer enn andre med å gjennomføre f.eks. SARA, som er et viktig virkemiddel for å avklare fremtidige trusler i partnerdrapssammenheng. Politidirektoratet har fått klar melding om at dette skal på plass i alle politidistrikt, og ikke bare på plass, men det skal også praktiseres i alle politidistrikt. Så har representanten Andersen helt rett i at politiet aldri har vært bedre rustet kapasitetsmessig til å håndtere denne typen saker enn nå, men de er langt ifra gode nok. Derfor har regjeringen vært opptatt av at vi skal få gjennomført nærpolitireformen, slik at alle politidistrikt også skal få muligheten til å ha spesialistkompetanse innenfor dette området. Det har representantens parti vært imot, men en del av denne nærpolitireformen handler også om å sikre kompetanse og kapasitet til å forfølge denne typen saker.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Soningsforhold for kvinner er et veldig viktig tema. Departementet påpekte i utviklingsplanen for kapasitet i kriminalomsorgen at kvinner har krav på et tilrettelagt tilbud på lik linje med menn, og at kvinner som hovedregel skal gjennomføre straff i egne fengsler. Dersom kvinner skal gjennomføre straff i fengsler med mannlige innsatte, skal det skje i særskilte, skjermede avdelinger med tilrettelagt tilbud. Ved opprettelsen av nye soningsplasser for kvinner skal disse etableres i tråd med føringer og anbefalinger i utviklingsplanen. Regjeringen har også sørget for å opprette flere rene kvinneplasser. Kriminalomsorgen har nå fire rene kvinnefengsler. Det er Bredtveit, Ravneberget, Sandefjord og det nyetablerte fengselet i Kragerø. Det er også tilrettelagt kvinneplasser i egne avdelinger i seks vanlige fengsler. I tillegg vil vi nå gjøre om Kongsvinger fengsel avdeling G til en kvinneavdeling fra nyttår 2016/2017. Så bare den siste tiden gjør vi i realiteten om to fengsler til kvinnefengsler. Samtidig med at vi har satt i verk kortsiktige tiltak, planlegger vi langsiktige tiltak. Det er nå gjennomført konseptvalgutredninger for straffegjennomføringskapasiteten på Østlandet og i Agder-fylkene. Fremtidige løsninger for fengselsplasser for kvinner er selvfølgelig en del av disse langsiktige planene. Regjeringen vil komme tilbake til forslag til oppfølging av de utredningene som nå er gjennomført, på egnet måte. Jeg vil også nevne at det er mange andre viktige tiltak som er initiert, som ikke er rent bygningsmessige. Kriminalomsorgsdirektoratet arbeider nå med en egen kvinnesoningsstrategi som skal foreligge i løpet av året. Departementet vil følge opp tiltakene når strategien foreligger. Den foreslåtte omorganiseringen av kriminalomsorgen som nå ligger til behandling i Stortinget, med en egen spesialenhet med særskilt ansvar for soningstilbudet til kvinner i hele landet, vil også være et viktig bidrag dersom det blir vedtatt. Jeg har lyst til å utfordre representanten Toppe på det området, i og med at saken ligger i Stortinget. Der er det et konkret område hvor Senterpartiet kan bidra til at vi får en bedre organisering av kriminalomsorgen, og at vi fokuserer enda bedre også på måten en skal tilrettelegge for kvinner i fengsel på. I tillegg vil jeg nevne at regjeringen i budsjettet har foreslått å øke andelen straffegjennomføringer med elektronisk kontroll. Erfaring fra elektronisk kontroll viser at det er mange kvinner som har et behov for en slik gjennomføring, og at det er et godt alternativ ved at de kan få et bedre og mer tilrettelagt soningsløp i eget hjem, noe som også er viktig for sårbare kvinner som har helserelaterte utfordringer, som er i svangerskap eller har omsorgsansvar for små barn.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Den siste rapporten følges i to spor. Det ene er at en del av tiltakene allerede er i ferd med å bli iverksatt. Det andre er denne strategien som jeg nevnte i mitt hovedsvar. Spørsmålet om når vi startet med arbeidet i de tiltakene jeg ramset opp, hvorvidt det var før eller etter Stortingets vedtak, har vel et todelt svar. Noen av disse tiltakene har vi vært opptatt av hele veien, fordi vi har vært opptatt av soningsforhold for kvinner. Siden regjeringen tiltrådte i 2013, har vi fått mange tilbakemeldinger om at soningsforholdene for kvinner i en rekke fengsler er for dårlige, og vi har vært opptatt av at vi skal sikre bedre soningsforhold for kvinner. Det bør jo være positivt. I tillegg vil noen av disse tiltakene sikkert være iverksatt etter at Stortinget fattet sitt vedtak. En av konklusjonene på det er fremmet i forslaget til budsjett nå, hvor vi har meddelt at vi gjør om avdeling G ved Kongsvinger fengsel til et rent kvinnefengsel. I tillegg er Kragerø nylig opprettet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Vi jobber ikke med lovendringsforslag på dette området nå. Når det gjelder tallfesting, har ikke regjeringen tatt stilling til antall kvinneplasser utover det som ligger i kapasitetsplanen som Stortinget har behandlet, hvor de gir noen signaler om hvordan dette ser ut hvis en fremskriver utviklingen. I tillegg er det slik at siden 2010 har faktisk antall nyinnsatte kvinner gått noe ned. Det er positivt, men det betyr ikke at vi reduserer fokus på å sikre gode soningsforhold for kvinner. Snarere tvert imot er de tiltakene regjeringen allerede har gjennomført, og de tiltakene jeg nevnte vi nå er i ferd med å gjennomføre, tiltak som vil ha betydning for kvinners soning.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
La meg først takke representanten Bøhler for et viktig og godt engasjement i kampen mot organisert kriminalitet. Nå tror jeg at den kampen handler om betydelig mer enn ord, og jeg har lyst til å understreke, som jeg gjorde under interpellasjonsdebatten, at det at organisert kriminalitet – disse to ordene – er erstattet med alvorlig, profittmotivert kriminalitet, ikke har noen realitetsendring utover at det siste er mer omfattende enn det første. Vi vet at den organiserte kriminaliteten har én hoveddriver, og det er profitt. Det er å drive kriminalitet organisert på en sånn måte at man skal få mest mulig utbytte av den kriminelle aktiviteten som faktisk bedrives. Og det kan gjøres på mange områder. Vi har sett flere eksempler på, også i mediene den siste tiden, hvordan gjenger organiserer seg for å sikre utbytte av den kriminelle aktiviteten. Derfor mener vi at bruken av det begrepet faktisk gir en bedre målstyring enn å begrense det til organisert kriminalitet som sådan, for alvorlig, profittmotivert kriminalitet er også organisert kriminalitet. Det er også viktig å understreke at det verken fra politisk hold eller fra Riksadvokatens side er gitt noen signaler om at organisert kriminalitet skal nedprioriteres. Snarere tvert imot fremkommer det tydelig både i føringene fra oss og i mål- og prioriteringsskrivet fra Riksadvokaten at alvorlig, internasjonalt organisert kriminalitet, inkludert alvorlige narkotikalovbrudd, er prioritert. Det at det er prioritert, betyr at det skal prioriteres foran andre saker, når en står i situasjoner hvor en skal prioritere mellom ulike saker politiet skal arbeide med. I tillegg har jeg lyst til å nevne at vi gjør noen grep som nå er svært viktige. I tillegg til den ordinære styrkingen av norsk politi, hvor vi siden regjeringsskiftet har tilrettelagt for over 1 000 nye politistillinger, har vi styrket med netto 50 nye stillinger, og betydelig flere politiadvokater og politijurister er reelt på jobb i dag enn det var i 2013. Det er også viktig. Vi har gjennomført tiltak for å gi politiet bedre virkemidler i kampen mot organisert kriminalitet. Dataavlesing er ett viktig virkemiddel i så henseende. Nærpolitireformen skal bidra til å løfte alle politidistrikters innsats mot den organiserte kriminaliteten eller den såkalte alvorlig, profittmotiverte kriminaliteten. Så jeg er overbevist om at den innsatsen vi nå gjør, den innsatsen vi nå forventer av norsk politi på dette området, ikke er et snev lavere enn tidligere – snarere tvert imot.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Jeg er litt forundret hvis det skulle være noen mistanke om at bruken av nye målformuleringer i Justis- og beredskapsdepartementet skulle forvirre dem som arbeider i politiet med organisert kriminalitet. Jeg besøkte selv i går Spesielle operasjoner i Oslo politidistrikt og hadde en god dialog om hvordan situasjonen er der. Det gjøres en fantastisk jobb i kampen mot den organiserte kriminaliteten i veldig mange politidistrikt, ikke minst i Oslo. Det er ressurskrevende. Det er tøft for dem som jobber med det. Men det er ingen signaler verken fra departementet, Politidirektoratet eller Riksadvokaten som skulle bidra til å skape noen tvil om viktigheten av å arbeide mot organisert kriminalitet. I den grad noen skulle være utsatt for den forvirringen, kan jeg i hvert fall bidra til å oppklare det nå, både for representanten Bøhler og for eventuelle andre, at kampen mot organisert kriminalitet står helt øverst på prioriteringslisten fortsatt, men vi har målformulert det annerledes enn det vi gjorde tidligere, fordi vi har gjort om hele målstrukturen i justissektoren.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Dette var en sammenblanding av flere forskjellige forhold. For det første blander man sammen den overordnede strukturen som nå skal på plass i ulike politidistrikt, som det drives forhandlinger om i Oslo akkurat nå, og man gir inntrykk av at det skulle bidra til å endre innholdet i den jobben som gjøres. Det er ikke tilfellet. Jeg skal ikke gå inn i hvordan dette ser ut fra Bøhlers ståsted. Det andre er at begrepet «alvorlig, profittmotivert kriminalitet» er en målytring. Det handler ikke om hvordan de organisatoriske enhetene skal få gjenspeile navnet sitt på målstrukturen, men arbeidsoppgavene, prioriteringen av oppgavene er annerledes. Som jeg nevnte i mitt første svar, er alvorlig, profittmotivert kriminalitet noe mer enn bare den organiserte, men den er også organisert. Så det er viktig ikke å blande sammen helt forskjellige forhold – det ene som handler om mål og styring, og det andre som handler om organisering og gjennomføring. Alt arbeidet politiet egentlig driver med, er forebygging.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «I en interpellasjon 29. mars spurte jeg hvorfor begrepet organisert kriminalitet er tatt ut av målene i tildelingsbrevet til politiet for 2015 og 2016. Også i skrivet «Rammer og retningslinjer for etablering av nye politidistrikter» fra Politidirektoratet er begrepet organisert kriminalitet nærmest fraværende. Dette handler ikke bare om ord, men om politiet skal avsette ressurser til å jobbe med de bakenforliggende kriminelle strukturene. Hvordan vil statsråden sørge for at kampen mot gjenger og organisert kriminalitet blir prioritert framover?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg takker justisministeren for svaret. Når det gjelder selve ordet, vil jeg understreke at senest i stortingsmeldingen fra regjeringen, som heter Globale sikkerhetsutfordringer, og som ble behandlet for et års tid siden, sidestilte regjeringen terrorisme og organisert kriminalitet med de største truslene mot samfunnsstrukturen. I Europol i internasjonalt samarbeid er «organisert kriminalitet» det begrepet man bruker, for å rette fokus på strukturene bak kriminaliteten, at man ikke bare skal ta det som er på overflaten. Det skal ikke dreie seg om ordkløyveri, men det er bygd opp en omfattende innsats i en rekke politidistrikt, i Hordaland, Rogaland, Sør-Trøndelag, Agder, Romerike, Oslo, hvor man har egne org.krim.-enheter. Så jeg synes det er litt unødvendig å forvirre dem på noen måte hvis man mener det samme, ved å omdøpe det de driver med. Det er klart at mye av den organiserte kriminaliteten dreier seg om ting som er profittmotivert. Det som er viktig i de enhetene, er at man avverger, at man jobber langsiktig med miljøene.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Takk for svaret. Det er viktig at statsråden understreker det. Det blir da et tankekors når vi har hatt egne enheter mot organisert kriminalitet i disse politidistriktene. Hvis man vil ha et nytt begrep, kunne man kalt det Enhet for alvorlig, profittmotivert kriminalitet. Det som viser seg, er at det man utvikler nå, og som ligger i retningslinjene for politireformen, er at enhetene skal hete Felles enhet for etterretning og etterforskning, hvor det er en masse bokser under, og hvor de andre oppgavene er omtalt detaljert i retningslinjene fra Politidirektoratet, men organisert kriminalitet er ikke omtalt nærmere. Min bekymring er at man istedenfor å ha et sterkt fokus på å avverge, forebygge, bygge opp personkunnskap og kartlegge disse miljøene på lang sikt kommer til å sitte igjen med operative grep, reaktive grep, hvor man ikke jobber for å forebygge at disse gjengmiljøene oppstår, slik vi ser reportasjer om bl.a. fra Oslo.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «I statsrådens svar på mitt skriftlige spørsmål nr. 1601 forholder hun seg ikke til flertallsmerknaden i Innstilling 367 S for 2015–2016 jf. Prop. 79 LS for 2015–2016 om omdanningen av Aerospace Industrial Maintenance Norway, AIM Norway. Kan statsråden bekrefte at ansattes rettigheter og pensjonsordninger, herunder den lukkede ytelsesbaserte pensjonsordningen i Statens pensjonskasse, videreføres i tråd med stortingsflertallets merknad?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg takker for svaret. La meg først si at en forutsetning fra både Arbeiderpartiet og flere andre partier for å gå med på omdanningen fra statsforetak til aksjeselskap var for det første at nedsalg bare kunne skje inntil 50 pst. Det andre var at de ansattes rettigheter, inkludert pensjonsordningen for dem som allerede var der ved omdanningen til statsforetak, skulle videreføres. Dette går klart fram av Innst. 367 S, som er den innstillingen – ikke Innst. 366 L – som var utgangspunkt for partienes forhandlinger da vi hadde denne saken i komiteen, og som også var en viktig del av den debatten vi hadde i Stortinget den 8. juni, som statsråden husker. Jeg vil nesten si at Innst. 366 L ble som en sandpåstrøingsinnstilling, nærmest et vedlegg til den andre innstillingen, for det var Prop. 79 LS og Innst. 367 S vi behandlet i komiteen. Jeg vil likevel, til tross for det statsråden har sagt, spørre om hun som eier vil følge opp styret når det gjelder videre utvikling og hva som skjer med de ansattes pensjoner.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det er en forhistorie til denne saken. Hvis vi går til årets forhandlinger om lønns- og arbeidsvilkår, er det riktig at det er de ansatte som var i selskapet i 2012, altså da det ble omdannet fra forsvarsverksted til statsforetak, det dreier seg om, og som fikk videreført sitt medlemskap i Statens pensjonskasse. Dette er en sak vi er nødt til å følge med på, fordi det var en av forutsetningene for at vi var med på omdanningen. Det går også klart fram av innstillingen at vårt primærstandpunkt var at det fortsatt skulle være statsforetak. Hvis det er slik at de ansattes rettigheter forverrer seg når det har gått et år, må vi vurdere å legge inn et Dokument 8-forslag, som i så fall vil ha en oppsettende virkning. Det jeg vil be statsråden om, uansett rollefordeling mellom styre og eier, er at hun i hvert fall følger med på hvordan de gamle ansattes rettigheter og pensjonsordninger utvikler seg.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-10-12:
Regjeringa var i lovproposisjonen for omdanning av Aerospace Industrial Maintenance, AIM Norway, til aksjeselskap klar på at omdanningen i seg selv ikke ville medføre noen endringer i de ansattes pensjonsrettigheter, noe også flertallet fulgte opp i Innst. 367 S for 2015–2016, hvor det framgår at de ansattes rettigheter og pensjonsordninger må videreføres. Da AIM Norway ble stiftet som aksjeselskap den 26. august 2016, fikk de aktuelle ansatte videreført sitt medlemskap i Statens pensjonskasse, SPK, som forutsatt. Jeg kan således bekrefte at pensjonsordningen er blitt videreført i aksjeselskapet i tråd med både regjeringas intensjoner og komiteens merknad. Dette er også det samme som skjedde i forbindelse med at Luftforsvarets Hovedverksted Kjeller, LHK, ble omdannet til statsforetak i sin tid. De ansatte fikk da overført medlemskapet sitt til SPK, mens nye ansatte gikk inn i en ny pensjonsordning, ikke en del av SPK. Jeg viser i denne sammenheng til komiteens enstemmige merknad i Innst. 366 L for 2015–2016, hvor komiteen merket seg at det er styrets ansvar å vurdere selskapets framtidige pensjonstilknytning. Vi er således enige om hvor ansvaret ligger for å vurdere og bestemme dette. Selskapets pensjonstilknytning er ikke noe Forsvarsdepartementet som eier vil eller bør utøve eiermakt på. Aksjeselskapsformen og andre aktuelle selskapsformer bygger på en klar rolledeling mellom eieren og selskapsledelsen. I henhold til aksjeloven § 6-12 hører forvaltningen av selskaper under styret og daglig leder. Dette er altså akkurat det samme som man har gjort i omdanning av f.eks. Posten, NSB og Telenor. Det er styret som også der avgjør pensjonstilknytningen. Det innebærer at den daglige og forretningsmessige ledelsen av selskapet og ansvaret for denne ligger hos selskapsledelsen. Den eiermyndigheten en statsråd har, utøves i et AS gjennom generalforsamlingen. Som det framgår av eierskapsmeldinga, har staten som eier tradisjonelt vært veldig varsom med å instruere selskapene i enkeltsaker på generalforsamlinger. Dette henger for det første sammen med at det bryter med og undergraver den rolledelingen og ansvarsdelingen som selskapslovgivningen har lagt opp til. For det andre vil aktiv bruk av instruksjonsmyndigheten på generalforsamlingen kunne ha sider mot det konstitusjonelle ansvaret en statsråd har overfor Stortinget dersom en statsråd gjennom generalforsamlingsvedtak tar ansvar for disposisjoner som ligger hos styret i selskapet. En aktiv bruk av instruksjonsmyndigheten kan også ha sider mot mulig erstatningsansvar overfor tredjeparter. Selskapets pensjonsordninger har for øvrig en direkte påvirkning på både selskapets driftsresultat og også framtidige forpliktelser. Med bakgrunn i dette er jeg klar på at selskapets pensjonstilknytning er en forretningsmessig vurdering som tilligger selskapsledelsen, ikke eier.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-10-12:
Som jeg var inne på i mitt forrige svar, har vi fulgt opp den merknaden, og de ansatte som var i Statens pensjonskasse, SPK, er videreført i SPK i forbindelse med omdanningen til AS. Dette er på samme måte som det ble gjort i den første omdanningen, og som det også er gjort i andre statsforetaks omdanning til aksjeselskap. Da er det særlig Telenor, NSB og Posten som er de viktige. Det er også helt riktig, som komiteen enstemmig var inne på, at det kan skje et nedsalg til 50 pst. eller eventuelt et større nedsalg hvis ny kjøper har en statlig eierandel som er av betydning. Dette er selvfølgelig noe som komiteen var enstemmig om. Jeg vil samtidig være klar på at i likhet med de andre selskapene som er omgjort, er det styrets beslutning. Vi som eier hadde etter min oppfatning bidratt til å forstyrre den rolledelingen og ansvarsdelingen dersom vi grep inn med eiermakt på dette området. Men det er selvfølgelig diskusjoner som alle eiere i alle typer styrer og generalforsamlinger selvfølgelig følger med på.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2016-10-12:
Som jeg sa, er det selvsagt naturlig for en eier å følge med på dette uten at man dermed bruker eiermakten i det spørsmålet. Jeg vil også understreke at det som ligger i Innstilling 366 L, at «komiteen merker seg videre at det er styrets ansvar å vurdere selskapets fremtidige pensjonstilknytning», selvfølgelig også har ligget til grunn for det regjeringa har gjort med å følge opp det at overføringen eller omdanningen i seg selv ikke fører til noen endring i pensjonstilknytningen til de ansatte. Det vil si at man i AIM i dag har to pensjonssystem, både et SPK-system og et annet system for dem som ikke var i SPK under omdanningen i 2012. Jeg mener det er viktig at staten som eier utøver sitt eierskap på en ryddig og profesjonell måte. Det er noe av det som kjennetegner både den norsk og den nordiske måten å drive statlig eierskap på. Da må man også ha respekt for de rollene som skal tilligge henholdsvis styre og eier.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
«I møte med Findus Tønsberg den 28. september i år fikk vi høre at den norske produksjonen av frossengrønnsaker står i fare grunnet svekket konkurranseevne for norske grønnsaker. Grunnen er at importvernet for grønnsaker over tid er betydelig svekket, og at tollsatser på utenlandske grønnsaker er lave. Findus foredler i dag grønnsaker fra en rekke norske produsenter. Vil statsråden se nærmere på denne saken, og vurdere tiltak som kan styrke konkurranseevnen til de norske grønnsakprodusentene?»
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg takker for svaret, men dersom importvernet ikke er reelt, vil norsk landbruk, i dette tilfellet grønnsakprodusentene, men også næringsindustrien vår, miste sin konkurransekraft i det norske markedet. Findus uttrykker en sterk bekymring for det som nå skjer. Det dreier seg om norske arbeidsplasser og norsk matproduksjon. Arbeiderpartiet er også opptatt av dette med handel og at vi følger opp våre internasjonale forpliktelser, men vi mener også at vi, i likhet med andre europeiske land, må sikre et reelt importvern for våre landbruksvarer. Dagens WTO-avtale gjør det mulig å finne løsninger, jf. de endringene som vår regjering gjorde når det gjaldt kålrot. Jeg spør igjen: Er ikke statsråden villig til å finne løsninger, når det blir uttrykt en så sterk bekymring for norske grønnsakprodusenter, for å sikre produsentene og sikre viktige industriarbeidsplasser?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det er virkelig en bekymring der ute, og jeg vil nesten anbefale statsråden å ta en tur til Findus for å snakke om dette, og at vi har ulikt syn på hva et reelt tollvern er. Jeg minner også om at Stortinget ved flere korsveier har vært tydelige på at importvernet skal sikres, og vi står samlet om at norsk matproduksjon skal være basert på norske ressurser. Norske forbrukere vil jo ha grønnsaker, og jeg ser også at holdningene til norskprodusert mat er veldig sterk. Det importeres nå stadig mer grønnsaker som utkonkurrerer de norske, og ifølge Findus inngår også importgrønnsaker i matvarekjedenes egne merkevarer. Arbeiderpartiet har lenge vært opptatt av at forbrukerne skal gjøre opplyste valg, noe vi må sikre gjennom god merking av innholdet i og opprinnelsen til matvarene. Det gjelder også for kjedenes egne merkevarer. Deler statsråden det synet?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Gjeldande tollsatsar for grønsaker og andre landbruksvarer er bundne i WTO-avtala og i andre internasjonale avtaler, f.eks. handelsavtaler med EU. Det skjer no forhandlingar i WTO om ytterlegare liberalisering av handelen med landbruksvarer. Utviklinga går i retning av meir opne marknader, og landbruket må tilpasse seg den nye konkurransesituasjonen. Noreg som land og norsk landbruk er heilt avhengige av open handel. Grøntnæringa har i dag betydeleg konkurranse frå import. Sektoren har vore van med å ha ei slik konkurranse over lang tid. Der norske varer har ei prisulempe i den norske marknaden, har dei, samanlikna med importerte varer, også store fordelar. Det kan skuldast ulike forhold, som nærleik til marknaden for ferske produkt eller andre kvalitetsfortrinn knytte til norske produkt eller til produksjonsmåte. Eit godt eksempel på det er den norske jordbærproduksjonen. Det er eit konkurransefortrinn som norsk landbruk har, som gjev moglegheiter og marknadspotensial. Grøntnæringa har over tid vist at ho klarer å handtere denne konkurransen. Vi har hatt ei stor og positiv utvikling for ei mengd produkt, og produsentane har vist evne og vilje til å omstille seg og tilpasse seg denne marknadssituasjonen. Grønsakprodusentane får økonomisk bistand over jordbruksavtala, m.a. areal- og kulturlandskapstilskot til poteter, grønsaker, frukt og bær og distriktstilskot. Subsidiegraden til norsk grønsakproduksjon er låg samanlikna med verdiane sektoren skapar. Det er avgjerande at næringa held fram med å styrkje konkurransekrafta, slik ho har gjort til no, og utnyttar dei konkurransefortrinna ho også har innanlands. Eg meiner at det viktigaste bidraget vi kan gje til norsk matproduksjon jamt over, og også til norske grøntprodusentar, er å sørgje for at marknadstilpassinga held fram, og at det gjev grunnlag for vekst også av innanlandsproduksjon.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Eg trur vi lurer norske bønder dersom vi trur at auka tollvern i ei tid då landa i verda handlar stadig meir med kvarandre, gjev tryggleik over tid. Det som gjev tryggleik for norske bønder, som for alle andre sektorar, over tid, er at ein faktisk marknadstilpassar seg, utnyttar dei moglegheitene vi har i Noreg med omsyn til f.eks. teknologi, og fortset med effektivisering og produktivitetsutvikling både hos bonden og i næringsmiddelindustrien. Det er dei viktigaste grepa som kan gjerast for å sørgje for varig grunnlag for lønsame arbeidsplassar i Noreg, enten det er i primærleddet, eller det er i industrileddet. Det er altså tollbeskyttelse for grøntprodusentane i dag, men ved ytterlegare å auke tollvernet svekkjer ein den norske handelen, og det meiner eg vi ikkje er tent med som land.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-10-12:
Det er definitivt slik at dess betre val forbrukarane vert sette i stand til å ta gjennom merkeordninga, dess betre er det. Samtidig er det slik at viss vi berre aukar på med merkeordningar, kan det fort fortone seg som ein jungel som det er vanskeleg å navigere i. Det gjer at vi er avhengige av å ha målretta merkeordningar som er gjenkjennelege for forbrukarane over tid. Så eg trur at i staden for å ha ei rekkje merkeordningar, må vi ha nokre som er velfungerande. Vi ser f.eks. at merkeordninga som Matmerk no har på dei norske produkta, er merke som mange forbrukarar kjenner igjen. Det er viktig for at ein skal finne varene viss ein ønskjer å velje norsk. Men eg meiner at norsk landbruk og norsk grønsakproduksjon – frukt og bær – har eventyrlege moglegheiter til å fortsetje å utvikle seg, fortsetje å auke produksjonen. Og det skal vi fortsetje å leggje til rette for.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-10-04:
På vegne av representantene Jenny Klinge, Kjersti Toppe og meg sjøl har jeg den glede å fremme et representantforslag om å endre reglene for fravær i videregående opplæring.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-10-04:
På vegner av representanten Per Olaf Lundteigen og meg sjølv vil eg leggja fram eit forslag om å styrkja det internasjonale og nasjonale arbeidet mot antibiotikaresistens.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-10-04:
Eg vil ta opp igjen tråden frå siste replikk. Eg synest det er ganske oppsiktsvekkjande at Framstegspartiets eldregeneral ikkje kan vera tydeleg på om dei stør den omlegginga i investeringstilskot til kommunar som kan brukast både til å byggja nye plassar og til å driva rehabilitering av bygg. I innlegget sitt snakka representanten mykje om at ein skal avskaffa ufrivillige dobbeltromplasseringar, ein skal gi kommunane bot dersom ein plasserer dei eldre på dobbeltrom. Men dei går altså i Stortinget inn for å ta vekk tilskotet til å rehabilitera og skapa einerom. Kan representanten Hoksrud vera tydeleg på dette: Stør Framstegspartiet det kritiserte forslaget om å ta vekk tilskot til rehabilitering av sjukeheimsplassar?