Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-27:
La meg åpne med å replisere til representanten Hedstrøm at hadde Fremskrittspartiet invitert oss til forhandlinger tidligere, skulle vi ha stilt. Politikk er ikke noen lek. Politikk er ikke et game der vi kan kaste ut ville ideer og løfter uten at det får konsekvenser. Men da jeg i natt satt og forberedte meg til debatten og bladde litt på Internett, må jeg ærlig talt innrømme at jeg fikk en sterk følelse av at denne saka er blitt behandlet som en leke. Og når jeg hører debatten mellom Høyre og Arbeiderpartiet her i dag, høres det fremdeles ut som en lek – som om vi sitter i sandkassen og kaster litt sand på hverandre, skylder på den andre fordi det var han som begynte, og er jeg en ramp, så er i alle fall du verre. Jeg orker ikke å delta i debatten om hvem som har lovet mest, hvem som har sprunget raskest fra løftene sine, og hvem det er sin skyld. Når jeg leser de stortingsdebattene som har vært om rammevilkår for norske rederier og sjøfolk tidligere, slår det meg at Høyre har snakket mest om Arbeiderpartiet, og Arbeiderpartiet har snakket mest om Høyre, og ingen har egentlig orket å diskutere saken. For alle partier, med unntak av SV og Fremskrittspartiet, er det likevel en vesensforskjell mellom det budskapet man har når man er i posisjon, og det budskapet man har når man er i opposisjon. Det regner jeg med at alle sammen har fått med seg. Jeg må si at jeg er ikke spesielt takknemlig for de løftene som disse partiene har gitt, for det er faktisk vi som står til ansvar for det når løftene ikke blir innfridd. SV har hele tida sagt nei til nettolønnsordninga. Vi var uenige i at man innførte den for fergerederiene, og vi har vært uenige i at man nå skulle utvide ordninga. Jeg kunne i den forbindelse ha snakket lenge og varmt – eller kanskje heller lunkent – om monopolkapitalisme, om kapitalens utpressing av nasjonalstaten, om konsekvensene av at statene faktisk underbyr hverandre, og om den totale fordeling av samfunnskaka. Men jeg kommer til å gjøre det i liten grad. For la det ikke være noen tvil om at SV har forståelse for at ulike og raskt skiftende rammevilkår skaper frustrasjon i næringa. Det har jeg full forståelse for. La det heller ikke være noen tvil om at SV har forståelse for at norske sjøfolk befinner seg i en veldig vanskelig situasjon, under en konstant trussel om utflagging. Vi forstår det. Vi er på vippen i dagens storting. Vi har hatt klare standpunkt i forhold til saka før, men jeg håper likevel ikke at noen har oppfattet oss som at vi ikke har vært tilsnakkende. Vi har tvert imot prøvd å signalisere det under hele denne prosessen. Vi har hatt mange møter med representanter fra næringa, og jeg har ikke tall på hvor mange telefoner. Og ja, vi har mottatt budskapet. Men hvis noe har skuffet meg i forhold til denne prosessen, er det holdningen «alt eller ingenting», som jeg synes at vi har blitt møtt med: Enten gir dere oss en lovfestet nettolønnsordning, eller så flagger vi ut! Dette ultimatumet har dessverre tvunget oss til å si «ingenting», sjøl om vi veldig gjerne skulle ha diskutert det som befinner seg mellom alt og ingenting. Vi har utfordret med mellomløsninger, men jeg må ærlig talt innrømme at det har vært veldig stille i forhold til mellomløsninger. Jeg er uenig med Arbeiderpartiet når de sier at vi ikke har noe valg, fordi Sverige og Danmark har innført nettolønn. Selvfølgelig har vi et valg. Vi kan velge å la være. Men jeg er like uenig med Dagens Næringsliv og statsråd Per-Kristian Foss når Dagens Næringsliv skriver på lederplass at nettolønn er dårlig politikk, fordi man bryter med prinsippet om næringsnøytralitet. Hvis det er noe jeg har problem med, er det dette svevende pratet om næringsnøytralitet, som virker helt uten innhold. Vi forsvarer bruk av selektive næringspolitiske virkemidler der dette er hensiktsmessig. Det har vi ingen problemer med. Innretningen er det vesentlige. De skatteordningene som norske rederier har i dag, er beklageligvis helt uten vilkår og bindinger, veldig lite målrettede, og vi har ingen garanti for hva vi får igjen. Jeg har registrert at representanter for Regjeringa forklarer sine brudd med egen programfestet politikk med det stramme budsjettet. Nå er altså det stramme budsjettet forklaringa på at Høyre ikke kan innfri sine egne næringspolitiske løfter. Det er greit for meg. Men jeg må innrømme at jeg blir matt av at man skrur opp forventningene uten å vise evne til å innfri når det virkelig gjelder, og lar andre politiske partier ta den belastningen det er å si nei. Hva er god næringspolitikk? Fra denne regjeringa får jeg ett svar, og det er skattelette. Det er skattelette, det er atter skattelette, og det er næringsnøytral skattelette. Det holder ikke, det er ikke nok, og det er ikke det riktige verktøyet. Jeg mener at vi skulle ha tatt helt andre grep. Vi har benyttet denne saka til å legge fram forslag som gjør andre grep i forhold til å få god næringspolitikk på bordet. Denne siste høsten og vinteren har det vært fokusert veldig mye på utflagging av norsk næringsvirksomhet. Jeg tror alle sammen får litt vond smak i munnen av at man flytter ut norske arbeidsplasser fordi man kan spare noen kroner med litt billigere kinesiske eller litauiske hender. Jeg tror de fleste har skjemtes over at det statlige virkemiddelapparatet stimulerer til den type utflytting. Men at dette faktisk har vært en bevisst politisk prioritering som ledd i en strategi for å hjelpe norsk næringsliv til å internasjonalisere seg, er det ikke så mange som har snakket like høyt om. Jeg registrerer at Regjeringa har snudd i sin holdning til dette, og jeg vil gratulere statsråden for å ta grep. Kapitalen flyter fritt i den globaliserte økonomien. Vi kan ikke hindre det med mindre vi gjør noen politiske grep, som bare SV går inn for i denne salen. Man er ikke nødt til å flagge ut fordi man kan tjene mer ved å flytte arbeidskrafta. Man er ikke nødt. Det er verken norsk møbelindustri, norske tannbørsteprodusenter eller norske rederier nødt til. Man kan la seg motivere av andre mål og midler enn som så. Skipsfarten er ikke annerledes enn andre næringer i forhold til dette spørsmålet. Og la meg gjøre det helt klart: Uavhengig av hva Stortinget vedtar eller ikke vedtar her i dag, står norske rederier fritt til å flagge ut i morgen. Det kan vi ikke hindre. Jeg har via ulike medieoppslag oppfattet at Rederiforbundet er mer enn behjelpelig med å bistå med rådgivning i den utflaggingsprosessen. Jeg synes det er beklagelig. Vi har i denne saka strukket oss veldig langt for å gi et signal om at vi ønsker at norsk skipsfart fremdeles skal være en del av norsk næringsliv. Men jeg må si at jeg blir provosert av denne beskjeden: Hvis vi ikke får det som vi vil, flagger vi ut likevel! Og sjøl om heller ikke jeg har annet valg enn å appellere til samfunnsansvar, med et ørlite håp om at norske sjøfolk og norske lokalsamfunn som blir rammet av den enkelte reders lønnsomhetsanalyser, retter raseriet seg mot rette vedkommende. I budsjettforliket mellom Regjeringa og Fremskrittspartiet høsten 2002 ble det enighet om ikke å svekke refusjonsordninga eller nettolønnsordninga for ferjerederiene denne stortingsperioden. Vi har tatt det til etterretning. Vi har tatt til etterretning at den avtalen ligger fast, og har gjort en helhetlig politisk vurdering som tilsier at det er bedre å få vilkår knyttet til den potten som man bruker på rammevilkår for norske sjøfolk/norske rederier, enn ikke å ha noen vilkår i det hele tatt. Vi har derfor fremmet det subsidiære forslaget som er omdelt i salen, om å utvide nettolønnsordninga til også å omfatte offshoreflåten, mot at det blir knyttet denne type vilkår til ordninga. Vi knytter vilkår i forhold til lærlinger, i forhold til innbetaling av et visst beløp til et fond som skal bidra til kompetanseheving og rekrutteringstiltak, og vi knytter vilkår i forhold til at man skal dokumentere det som alle i møte med oss har sagt er denne næringas fortrinn, innovasjon, nyskaping og industriell utvikling. Ja vel, dokumenter det, så får dere nettolønn! Jeg har store problemer med å forstå hvorfor det er så vanskelig å gå inn på disse kravene. Jeg klarer ikke å forstå det. Jeg håper at de næringer som har vært aktive i denne saka, innser at Arbeiderpartiet har sagt at de subsidiært støtter SVs forslag, og at det fremdeles er et ørlite håp om at det kan bli flertall i denne saka. Norges viktigste kapital er kunnskap og kompetanse. Norges viktigste kapital er innsatsen til norske arbeidsfolk. Dette burde være grunnlaget for de arbeidsplassene som vi ennå ikke har skapt. Men disse tesene kan veldig fort bli bare floskler. De blir bare floskler om man mener at god næringspolitikk er lik skattelette. Men kunnskap, kompetanse og innsatsen til norske arbeidsfolk kan også være grunnlaget for god næringspolitikk, om man satser målrettet på det. Det er det vi prøver å gjøre gjennom det forslaget som vi har delt ut i salen. Vi prøver å vri de retningsløse skattesubsidiene til mer målrettede tiltak. Ja, vi ønsker maritime næringer i Norge. Ja, vi ønsker norsk kompetanse og norsk kunnskap i Norge, og vi ønsker teknologisk utvikling og nyskaping. Vi sier: Ja vel, vi går med på å utvide nettolønnsordninga mot at vi får dette tilbake, mot at man innfrir de løftene man har gitt. Jeg vil med dette ta opp forslagene nr. 4 og 6.