trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2003-06-19:
Jeg skal i denne saken ikke engang forsøke å forklare Sigbjørn Molvik sammenhengen mellom å ha skattefrihet på utbytte og å ha tilgjengelig kapital for å skape arbeidsplasser i dette landet, eller atter en gang gjenta at de skattelettelser som denne regjeringen har stått for, har vært skattelette for nettopp å gjøre noe med arbeidsledigheten og for å lette forholdene for næringslivet i dette landet. Hadde ikke denne regjeringens politikk blitt ført de siste årene, hadde man i realiteten stått med en ledighet som jeg tror ingen av oss i dag ville ha vært bekjent av. Mange har sagt at jeg sa at minstepensjonistene måtte vise solidaritet med de arbeidsledige. Det jeg sa, var at pensjonistenes organisasjoner og opposisjonen i Stortinget gjennom dette oppgjøret ikke har vist solidaritet med de arbeidsledige. Jeg gjentar spørsmålet til opposisjonspartiene: Hvor i deres forslag til oppgjør finner man resultatet av retningslinjenes føringer om å ta hensyn til det inntektspolitiske samarbeidet? Hvor i disse partienes forslag finner man i det hele tatt et lite anstrøk av erkjennelse av at man har et behov for å holde inntektsutviklingen i sjakk dette året av hensyn til de ledige? Så til representanten Hildengs innlegg. Hun sier at man bryter en viktig barriere. Jeg er hjertens enig med representanten Hildeng i at man ved årets oppgjør bryter en viktig barriere gjennom at Stortinget overprøver Regjeringen i forhold til trygdeoppgjøret. Men så forsøker en å skape et inntrykk av at det er Regjeringens ansvar og Regjeringens skyld ved å henvise til problemene som oppstod ved trygdeoppgjøret i 2002. Jeg vil minne om at det ikke var problemer med tolkningen av retningslinjene for oppgjøret i 2002 som var debattema. Det som var debattema, var tolkningen av Arbeiderpartiets, Fremskrittspartiets, SVs og Senterpartiets vedtak i budsjettet for 2002, der representanten Bjarne Håkon Hanssen på denne talerstol erkjente at de hadde gjort et dårlig politisk håndverk fordi det vedtaket som disse partiene stod for, i praksis ikke var mulig å tolke. Retningslinjene for oppgjøret var tydelige og skapte ingen problemer. Det er nemlig stortingsflertallet som eventuelt i forkant av årets oppgjør har lagt så klare føringer for årets oppgjør at de i denne saken nå ikke er i stand til å ta stilling til om oppgjøret er i tråd med retningslinjene, men i større grad må stå til ansvar for de merknader og uttalelser som de selv hadde foran årets oppgjør. Det er problemet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Statsråden sier i sitt innlegg at siden Stortinget nå ikke vedtar det opplegget som Regjeringen la fram, må man vurdere om det er noen vits i å gå fram på denne måten når det gjelder trygdeoppgjøret. Jeg vil da bare minne statsråden om at trygdeoppgjøret skal vedtas i Stortinget. Det er Stortinget som vedtar det. Dermed har også Stortinget mulighet til å si det Stortinget vil i den saken. Det har da også flertallet gjort nå. Mitt spørsmål til statsråden går på de signaler som er sendt fra denne salen i forbindelse med behandlingen av retningslinjene for trygdeoppgjøret, der man helt tydelig sa at når det gjaldt anslaget for lønnsveksten, skulle en bruke det som lå i revidert budsjett fra Regjeringen selv, og nevnte 4,5 pst. Likevel legger statsråden samme dag fram et forslag om 4 pst. til organisasjonene. Er det noe i merknadene fra stortingsflertallet som statsråden ikke forstod, og som gjorde at han ikke skjønte at det skulle være 4,5 pst.?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Jeg må få lov til å si at dette har vært en underlig debatt. Jeg tror de aller fleste opposisjonspartier har gitt statsråden og regjeringspartiene mulighet etter mulighet etter mulighet til å komme noenlunde ned på beina. Det har man ikke grepet. Man har hver eneste gang noen fra opposisjonen har vært på denne talerstol, valgt å angripe Stortinget og angripe opposisjonspartiene. Det er underlig at statsråden ennå ikke aksepterer at det faktisk er Stortinget som skal vedta trygdeoppgjøret. Det er derfor proposisjonen ligger her, fordi vedtaket skal fattes i denne sal. At stortingsflertallet har en annen innstilling enn regjeringspartiene til størrelsen på reguleringen av grunnbeløpet, får bare statsråden akseptere. Istedenfor å angripe parti etter parti for uansvarlighet, burde man kanskje heller i forkant av de drøftingene som var, gjort et bedre forarbeid, som f.eks. – og det er helt åpenbart – lese innstillingen fra Stortinget når det gjaldt retningslinjene for trygdeoppgjøret. Hadde man fulgt det som står der, hadde nok statsråden og regjeringspartiene kommet litt bedre ut enn det de ligger an til i dag. Det kan nesten virke som om enkelte i denne saken ser på pensjoner nærmest som en sosial ytelse. Det er de jo ikke. Pensjoner er faktisk en opptjent rettighet. Man betaler inn til en ordning som man skal ha tilbake igjen fra. Jeg tror at vi også er nødt til å se på dette nye uttrykket som er kommet i retningslinjene, «korrigert for særlege tilhøve», for det er åpenbart at Regjeringen prøver å bruke det uttrykket nå ved enhver mulighet det kan gi et lavere grunnbeløp i trygdeoppgjørene. Jeg tror at vi er helt nødt til å ta en ny runde når det gjelder retningslinjene for trygdeoppgjøret. Det er i hvert fall én person i denne sal som helt åpenbart ikke har lest grundig nok det som står der, nemlig statsråden.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Med bakgrunn i at fiskeriministeren allerede i løpet av dagen har omgjort det vedtaket som omtales i dette Dokument nr. 8-forslaget, vil jeg bare berømme ham for hurtig arbeid og trekke forslaget.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-06-19:
Statsråd Norman sa at man skulle ha respekt for forhandlingsinstituttet og for drøftingsresultatet. Det er jeg enig i. Det poengterte jeg også på vegne av Senterpartiet i den debatten vi hadde om retningslinjene. Men drøftingsresultatet er ikke reelt for Stortinget når det blir et brudd, og med så store avvik som det dreier seg om i år. Drøftingsgrunnlaget er heller ikke særlig reelt når det først presenteres fra Regjeringen som en forventet lønnsvekst, ifølge revidert nasjonalbudsjett, på 4,5 pst., og som i forhandlingene endres av den samme regjeringen til 4 pst. Det er ikke spesielt forutsigbart og solid som drøftingsgrunnlag, og heller ikke som et resultat som Stortinget skal ta standpunkt til. Statsråden sa også at vi skulle ha et oppgjør i tråd med øvrige lønnsoppgjør. Det er riktig. Men denne sikkerhetsreguleringen 1. januar er ikke i tråd med det vedtatte retningsopplegget som flertallet her gikk inn for. Hvor finner statsråden f.eks. dette med etterreguleringsklausul i de vedtatte retningslinjene?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-06-19:
Jeg registrerer at statsråden ikke kom inn på sikkerhetsreguleringen – etterreguleringsklausulen, som representanten Bent Høie kalte det – ved årsskiftet. Jeg har igjen lyst til å oppfordre statsråden til å vise til hvor den står i de vedtatte retningslinjene. Jeg synes at å vise til den etterreguleringsklausulen egentlig bare er å skyve dette foran seg for å ha en unnskyldning for en underregulering nå. Når det gjelder om pensjonistene og vi her er solidariske nok med de arbeidsledige, holder jeg fast på at den måten å framstille det på er ufin. Som representanten Alvheim sa, er det vel ikke minst pensjonistene som har vært solidariske i samfunnet vårt i den senere tid når det gjelder lønnsutvikling og betalingsevne. Når det gjelder dårlig håndverk, må jeg si at det først og fremst er utført av Regjeringens sentrale personer her – statsministeren ved å skape uklarhet omkring etterbetaling når det gjelder underreguleringer fra 2000–2001, finansministeren ved å ikke klarlegge hva som lå i revidert nasjonalbudsjett og også administrasjonsministeren, ikke minst, ved å være ansvarlig for årets trygdeforhandlinger. Jeg synes det er dårlig håndverk fra alle disse tre, spesielt på de sentrale områdene, men i sum viser det at Regjeringen ved dette oppgjøret ikke har tenkt å gi pensjonistene et oppgjør på linje med lønnsutviklingen for øvrig. Til Høie vil jeg si følgende: Det er vel litt utradisjonelt å inngå veddemål fra Stortingets talerstol, men jeg tror at lønnsutviklingen i angjeldende periode kommer til å bli minst 4,4 pst., og at det som flertallet går for her i dag, er et ganske realistisk anslag for hva vi bør legge inn i pensjonistoppgjøret for at det skal være minst på linje med lønnsutviklingen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-06-19:
Jeg registrerer at statsråden fortsatt ikke har tatt til etterretning at det nå ikke skal reises tvil lenger om hvilken del av reguleringen av grunnbeløpet som skyldes etterregulering, og hvilken del av reguleringen som er basert på lønnsvekst. Det brukes altså en mengde rare argumenter her for å framstille dette som et veldig bra oppgjør: Man trekker inn endring av samordningsregel, og man trekker også inn det samlede oppgjøret. Det er 4,4 pst. som er reguleringen basert på forventet lønnsvekst. Så sier også statsråden at han er lei seg for at Stortinget ikke har fulgt opp Regjeringens forslag, og så får vi diskutere «lei seg» eller «beklager». Men han snur spillereglene på hodet fortsatt, for det er slik at det er Regjeringen som skal følge opp Stortingets vedtak og vedtatte forslag, og ikke slik at vi er underlagt hvilke forslag som Regjeringen kommer med til Stortinget. Det er Stortinget som bestemmer, og så er det Regjeringen som skal utføre det. Det trodde jeg i hvert fall var klart. Tilliten mellom pensjonistene og politikere flest er frynset, men tilliten mellom statsråd Norman og Stortinget har også blitt sterkt svekket her i dag.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-06-19:
Det er ikke ofte man hører slikt fra Stortingets talerstol. Men det er litt rart når Regjeringen tar mål av seg, at det er de som har brakt denne saken i havn. Det er jo Stortinget og Stortingets flertall som gjør det slik at pensjonistene kan få det de trenger. Det er ikke Regjeringen. Og hvor hører det hjemme at de som har minst, skal vise solidaritet med dem som har mest? Det hører ikke hjemme noe sted, og jeg må jo undres litt når det skal forhandles om pensjon fra pensjonistenes side. Det forhandles jo ikke om lønnsøkninger. Det forhandles mellom arbeidstaker og arbeidsgiver. Når det er vedtatt, skulle det være en selvfølge at pensjonistene skulle få det samme. Men nå har Stortinget enes. Det er en enstemmig innstilling, stort sett, der et flertall sier at vi skal ha det oppgjøret som vi får. Hvordan henger det i hop at de som har minst, skal vise solidaritet med dem som har mest? Jeg kan ikke med min villeste fantasi forstå at det er rett. Det er akkurat som om vi skulle vedta et nytt skatteoppgjør. Det er alltid småmannen det går ut over. Det er ikke de store. Så er nå det sagt fra denne talerstol.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-06-19:
I utgangspunktet skulle handelen med landbruksvarer ikke være en del av EØS-avtalens tilpasning til EUs indre marked. Norsk landbruk skulle kunne beskyttes gjennom toll og kvoter. EØS-avtalens artikkel 19 skulle være et unntak fra hovedregelen om at norsk landbruk kan beskyttes. I stedet ser vi at denne paragrafen brukes til å presse fram en stadig raskere liberalisering av handelen, med basis i landbruksvarer overfor EU. Kystpartiet mener at norske myndigheter har vært altfor ettergivende i forhandlingene om vilkårene for handel med landbruksvarer, derfor stemmer vi mot det foreliggende forslag til avtale med EU. Vi mener at det sterke liberaliseringspresset fra EU i denne saken er et godt argument for å si opp hele EØS-avtalen. Kystpartiet mener at alle land skal ha rett til et eget landbruk. Vårt klima setter spesielle krav til beskyttelse for landbruket. En stadig sterkere liberalisering overfor EU vil på sikt være en trussel mot hele det norske landbruk. På grunn av vårt høye kostnadsnivå vil norsk landbruksnæring neppe kunne kompensere tapte markedsandeler i Norge gjennom eksport til EU-land. Avtalen er derfor til ensidig ulempe for Norge. I den grad Norge selv skulle ha interesse av å øke importen av enkelte landbruksvarer, finner Kystpartiet det naturlig at en slik import skulle komme fattige land til gode. Det er et problem på verdensbasis at rike land med store landbrukssubsidier utkonkurrerer de land som er aller mest avhengige av eksport for å skape en bærekraftig utvikling for sin befolkning. På denne bakgrunn er det ikke grunnlag for å gi de rike EU-landene noen prioritet framfor andre når det gjelder import av landbruksvarer til Norge.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Jeg har ikke hørt om så mange organisasjoner som har uttrykt seg rosende om stortingsflertallet heller. Det sentrale er at alle organisasjonene i arbeidslivet har inngått en avtale hvor det står at de tillegg som avtales for en representativ del av konkurranseutsatt sektor, skal være normgivende for de øvrige oppgjør. Det er det vi har fulgt. Når staten, Regjeringen, inngår en avtale med partene i arbeidslivet, etterlever vi den avtalen. For øvrig tror jeg kanskje det er naturlig å stille spørsmålet tilbake til Arbeiderpartiet, som, så vidt jeg skjønner, i morgen i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett har tenkt å komme tilbake til kampen mot arbeidsledigheten som den store saken for Norge i dag. Det mener vi også. Og vi mener at et gjennomført inntektspolitisk opplegg som sikrer at Norge kan være konkurransedyktig, og med det også sikrer at pensjonistene kan få inntekt ikke bare til neste år, men også i fremtiden, er viktigere enn 0,1 G eller 0,2 G mer i inneværende år.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Siden et flertall i Stortinget nå legger til grunn at det skal være 4,4 pst. og ikke 4,5 pst., gir vel for så vidt svaret seg selv. Det ble gjort helt klart at det som skulle ligge til grunn, var forventet lønnsutvikling, justert for spesielle forhold. I tillegg har jeg lyst til å minne om at en av representantene fra et av de partiene som var med på flertallsmerknadene, nemlig Bjarne Håkon Hanssen, i sitt innlegg klart åpnet for at Regjeringen kunne begrunne sitt standpunkt med et annet lønnsanslag enn det som lå i revidert nasjonalbudsjett. Vi har i proposisjonen redegjort nøye for hvordan vi mener at vårt tilbud er i samsvar med retningslinjene og merknadene og stortingsdebatten.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Selvfølgelig skal det være tolkninger som stortingsflertallet kan leve med, som skal ligge til grunn. Men det er Regjeringen i forhandlinger som skal forsøke å tolke disse retningslinjene. Og retningslinjene – bare for å minne om det – er altså ikke så entydige som stortingsflertallet nå vil ha det til, bl.a. fordi det inntektspolitiske samarbeidet lett kan komme i strid med andre ting som står i retningslinjene. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor stortingsflertallet nå overprøver Regjeringen, er det mulig at det kan ha med våre retningslinjer å gjøre. Men jeg synes kanskje representanten Bjarne Håkon Hanssen var inne på noe mye riktigere da han sa at det hadde sammenheng med at Arbeiderpartiet fikk så mye kritikk i fjor for at de hadde støttet trygdeoppgjøret. Så jeg tror nok at vi skal lete etter forklaringen der, snarere enn at Regjeringen ikke har fulgt retningslinjene fra Stortinget.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Som det er redegjort for i proposisjonen, innebar vårt forslag om 4 pst. i realiteten 4,13 pst. Vi mener også å ha dokumentert at den relevante, korrigerte lønnsutviklingen, korrigert for særskilte forhold, kommer ned mot 4,2 pst., og så kommer sikringsbestemmelsen i tillegg. Da mener vi helt klart at det er i samsvar med forholdene. Så til spørsmålet om organisasjonene og deres krav og drøftingsinstituttet i forlengelsen av spørsmålet. Jeg har lyst til å minne om, og det sier litt om Stortinget som appellinstans i forhold til drøftingene, at organisasjonene i protokollen ikke engang har godtatt den etterreguleringen som flertallet i Stortinget nå sier er helt i tråd med retningslinjene. Vi kom i utakt med en rimelig måte å håndtere drøftingene på fordi Stortinget ble forstått dit hen at det i virkeligheten ikke skulle være reelle drøftinger, men at det skulle være en avgjørelse som enten var fattet på forhånd i Stortinget, eller skulle fattes i etterkant av Stortinget som appellinstans.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
La meg presisere at jeg på ingen måte oppfatter Stortinget som et problem. Stortinget er en institusjon som jeg har den største respekt for. Det er ikke der problemet i forhold til trygdeoppgjøret ligger. Derimot kan det være enkelte partier i Stortinget som representerer et problem. Det jeg har prøvd å antyde, er at spesielt Arbeiderpartiets holdning til trygdeoppgjøret har vært et stort problem i forhold til denne saken, fordi Arbeiderpartiet tydelig har hatt behov for å prøve å rette opp noe de oppfattet som et problem i tilknytning til trygdeoppgjøret i fjor, nemlig tradisjonen for ansvarlighet. Det som i realiteten skjer ved årets oppgjør, er at Arbeiderpartiet har valgt en populistisk løsning istedenfor den ansvarlige linje som har gjort det mulig å føre en inntektspolitikk og et sett av forhandlinger opp gjennom årene i dette landet som har holdt Norge på en noenlunde stø kurs. Jeg synes det er trist at Arbeiderpartiet har gitt opp sin ansvarlighetslinje, men jeg er nokså sikker på at Regjeringen og Stortinget likevel vil klare å holde Norge på en stø kurs.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Jeg konstaterer at representanten Alvheim mener at en gruppe – som i gjennomsnitt med Regjeringens forslag vil få en inntektsutvikling i år på 5,2 pst. – ikke får en inntektsutvikling minst på linje med lønnstakere i alt, som er anslått å få en inntektsutvikling regnet ut på samme måte på 4,5 pst. Det er en interessant form for matematikk.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
I fare for å bli oppfattet som provoserende må jeg si at vi er i så fall to som har problemer med å lese. Jeg har ikke hørt noe fra representanten Nesvik om det som står i retningslinjene om forankring i det inntektspolitiske opplegget. Der er det fremdeles spørsmål som ble stilt fra representanten Høie, som ikke er besvart. Så til Odd Roger Enoksen. Jeg kan bare si helt klart: Jeg mente ikke å bruke et parlamentarisk uttrykk med meget sterk betydning. Så la meg erstatte min bruk av ordet «beklager» med å si at jeg er veldig lei meg for at Stortinget ikke har fulgt opp Regjeringens forslag. Så bare en bemerkning til slutt. Det er meget mulig at man trenger en ny runde både om retningslinjer og, som jeg antydet i mitt innlegg, om selve formen for drøftingen med organisasjonene når det gjelder trygdeoppgjøret. La meg minne om, i parentes, at det er ikke et pensjonistoppgjør vi drøfter i dag, det er et trygdeoppgjør. Det berører ikke bare pensjonistene, det berører alle trygdede i Norge, og deres interesser burde kanskje også vært nevnt et par ganger i debatten. Jeg tror nok i forbindelse med disse retningslinjene at vi også må få klarlagt hva vi mener med sammenligninger. Skal man sammenligne like for like, eller skal man sammenligne like for ulike? Skal man sammenligne inntektsutviklingen for pensjonister korrigert for etterregulering, korrigert for eventuelle tillegg til gifte og samboende, på den ene side, med inntektsutviklingen for lønnstakere i alt ikke korrigert for tilsvarende forhold? Jeg kan umulig tro at Arbeiderpartiet, og jeg tror heller ikke SV, mener at man skal sammenligne like med ulike. Vi må ved fremtidige oppgjør – og det er grunnen til at jeg har hatt en kanskje litt aggressiv tone her – unngå å komme i en situasjon hvor vi a) skal sammenligne like med ulike og b) skal ha et sett av retningslinjer hvor den ene delen av retningslinjene slår den andre delen av retningslinjene i hjel.
Victor Norman (Høyre), 2003-06-19:
Først og fremst la meg bare presisere: Det har ikke fra denne talerstolen vært ymtet med ett eneste ord at ikke Regjeringen vil bøye seg for Stortingets vedtak. Det er ikke det denne debatten har dreid seg om. Selvfølgelig vil vi følge det flertallsvedtaket som fattes i Stortinget i dag. Det er heller ingen som har sagt et ord om at man ikke unner pensjonistene og de andre trygdede hver krone som Stortinget i dag måtte bestemme seg for å bevilge. Det er ikke det diskusjonen har dreid seg om. Det jeg uttrykte meg lei for, var at Stortinget ikke hadde valgt å respektere Regjeringens forslag i trygdeforhandlingene. Jeg var lei for det, ikke fordi at jeg ikke har full respekt for Stortinget, men fordi Stortinget har gitt uttrykk for at man ønsker at pensjonistoppgjøret skal skje gjennom drøftinger med organisasjonene for pensjonistene. Og skal de drøftingene være reelle, skal de drøftingene innebære at organisasjonene faktisk får den innflytelsen de skal ha, må Regjeringen som avtalepart være nokså sikker på at man har Stortingets støtte i ryggen. At man også har Stortinget på nakken, tar jeg til etterretning. Det er det jeg uttrykte meg lei for. Det var i den forbindelse jeg brukte et uttrykk jeg kanskje ikke skulle ha brukt. Men det er altså ikke et spørsmål om hvorvidt vi vil etterkomme Stortingets vedtak. Selvfølgelig vil vi det. Og det er slett ikke spørsmål om hvorvidt vi unner pensjonistene alle gode ting, for det gjør regjeringspartiene i minst like stor grad som alle andre her i denne salen.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Jeg skal verken snakke om kronebeløp eller prosenttiendedeler. Jeg registrerer at opposisjonen og regjeringspartiene har noe forskjellig utgangspunkt for sine prosenter og beløp – det bare registrerer jeg. Det var representanten Bent Høies innlegg og hans argumentasjon og begrunnelse for å bruke de tall han gjør, som fikk meg til å ta ordet. Det er ganske drøyt av Høyres talsmann når han går svært langt i å antyde at et rimelig godt oppgjør for trygdede og pensjonister setter det inntektspolitiske samarbeidet i fare, i tillegg til at minstepensjonister og folk som lever på knappe trygdeytelser, gjøres hovedansvarlig for den økende arbeidsledigheten. Dette er ikke bare helt urimelig og frekt, men det er svært politisk avslørende. Når Høyre begynner å ta ordet «solidaritet» i bruk, skal en lytte nøye. Da får dette begrepet gjerne et noe spesielt innhold. Det slår til i dag igjen. Solidariteten i Høyre-samfunnet skal åpenbart gå mellom en gruppe som har det vanskelig – de arbeidsledige og de som trues av arbeidsledighet – og en annen gruppe som ikke har mer enn de trenger, de som lever på trygdeytelser og pensjoner. Slik må det ifølge Høyre være for å spare ca. 0,5 milliarder kr på statsbudsjettet. At Høyre i det samme statsbudsjettet f.eks. putter 1,5 milliarder kr rett i lomma på de rikeste gjennom nullskatt på aksjeutbytte i tillegg til andre skatteletter for høytlønte, ser ikke ut til å bekymre Høyre et øyeblikk. Da må man spørre Høyre om ikke den lønnsøkningen som ligger i dette skattefritaket, har noen innvirkning på det inntektspolitiske samarbeidet og på arbeidsledigheten. Eller er behovet for økt kjøpekraft hos denne gruppa, velstående aksjeeiere og andre, så påtrengende at det er nødvendig å se bort fra andre negative effekter? Bent Høies innlegg illustrerer på en glimrende måte det hav av forskjell som ligger mellom Høyres og SVs sosialpolitikk. Der Høyre ønsker størst mulig rettferdighet mellom grupper som allerede har det trangt, ønsker SV utjevning mellom dem som har mer enn nok, og dem som sliter økonomisk.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
At pensjonistene ikke er solidariske nok, er den mest forstemmende og hjerteskjærende uttalelse jeg har hørt fra denne talerstol noen gang. Det er man i stand til å si etter at Stortingets flertall, flertallet i denne sal, inklusiv Høyre, har underregulert grunnbeløpet i folketrygden i 28 år, og faktisk skylder pensjonistene betydelige midler. Dårlig politisk håndverk først og fremst fra arbeids- og administrasjonsministeren, men også fra statsministeren og finansministeren, har laget mye støy og uklarhet rundt trygdeoppgjøret denne gangen. To klare flertallsvedtak i statsbudsjettet som gikk på retningslinjer for regulering av G og etterslepet for 2001 og 2002 – som skulle vært behandlet i Stortinget i god tid, i mars – ble totalt neglisjert av arbeids- og administrasjonsministeren, som først la frem en proposisjon om etterslep og retningsliner i forbindelse med revidert. Sosialkomiteen og Stortinget maktet imidlertid å behandle St.prp. nr. 32 for 2002-2003 på rekordtid, og innstillingen ble behandlet i Stortinget 28. mai i år – samme dag som forhandlingene med pensjonistorganisasjonene skulle starte. Stortingets flertall godtok sine vedtak fra budsjettbehandlingen 2003, og det ble fra flere partier i debatten gitt uttrykk for at den forventede lønnsveksten for alle skulle være på 4,5 pst. – som er tatt inn i revidert – og skulle være utgangspunktet for reguleringen av G under oppgjøret. Samme dag som Stortinget gjorde disse vedtakene, presterer administrasjonsministeren i forhandlinger med organisasjonene å legge frem et tilbud i utgangspunktet om regulering av G på 3,9 pst., som senere ble økt til 4 pst. Dette karakteriserer jeg som en provokasjon. Det ble som kjent også brudd i forhandlingene. Jeg finner ikke gode nok karakteristikker for å vurdere denne type politisk håndverk, men det må ha vært Regjeringens mening hele tiden at pensjonistene ikke skulle få en lønnsutvikling minst på linje med lønnsutviklingen slik Stortinget vitterlig har vedtatt to ganger. Dette er mer enn forstemmende, og en neglisjering av pensjonistene fra denne regjeringens side og særlig fra denne statsrådens side. Statsråden er også freidig nok til å påstå i trygdeproposisjonen at pensjonistene får et meget godt oppgjør, og begrunner dette i trygdemeldingen med den avkortingen av statstyveriet fra pensjonistektepar og -samboerpar som Fremskrittspartiet fikk gjennomslag for i budsjettforhandlingene med denne regjeringen. Avkortingen av dette statstyveriet har selvfølgelig ingenting å gjøre med årets trygdeoppgjør eller etterslep. Men når statsråden allikevel bruker dette i sin argumentasjon om at pensjonistene nærmest er blitt lønnsledende, er dette en utilbørlig fremstilling fra statsrådens side som understreker og bekrefter at Høyre aldri har vært særlig opptatt av de fattige i dette landet, og heller ikke av pensjonistene.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Nei, jeg kan nok ikke så mye matematikk som statsråden, men jeg kan noe mer politikk. Hvis statsråden hadde vært like dyktig som politiker som han er som matematiker, hadde vi ikke hatt denne konfrontasjonen med Stortinget som det her er lagt opp til. Den er sensasjonell, vil jeg si! Under normale politiske forhold i Stortinget kunne dette virkelig blitt problematisk for statsråden. Alt han har sagt her i dag, er faktisk et uttrykk for trass mot Stortingets flertall. Det går ikke an å oppføre seg på den måten! Han hevder fremdeles at tyveriet fra pensjonistektepar og samboende pensjonister har noe med lønnsutviklingen i år å gjøre. Det har det absolutt ikke. Det er et tyveri som staten nå betaler noe tilbake på. Har virkelig ikke statsråden skjønt det, er jeg mer enn oppgitt over hans politiske sans.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-19:
I utgangspunktet hadde jeg ikke tenkt å delta i denne debatten. Men da jeg satt på mitt kontor og hørte statsråden si at han «beklager» Stortingets vedtak, må jeg si jeg skvatt i stolen. En viss orden synes jeg tross alt det må være. Etter å ha opplevd Ansgar Gabrielsen i fri dressur her i går og Victor D. Norman her i dag, vil jeg anbefale statsråden å be sin sjef om et kurs i parlamentarisk språkbruk. Det utsagnet hans er særdeles nært et kabinettsspørsmål. Kabinettsspørsmål er det statsministeren som stiller i denne sal. Jeg synes oppriktig talt at det er grunn til å be statsråden om å dempe språkbruken sin en del. Vi får fortsatt skrive det på kontoen for mangel på parlamentarisk erfaring, men etter to og et halvt år skulle det tross alt ha vært mulig å lære en del.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-19:
Først: Med det landbruksministeren sa i forhold til innføring av ny markedsordning på melk, vil jeg vil be om at forslag nr. 1 blir omgjort til et oversendelsesforslag. Strukturendringene i melkeproduksjonen har skutt betydelig fart den senere tid. Regjeringspartiene formulerer seg i en mindretallsmerknad på side 9 på en måte som gjør at man iallfall kan ane at man synes at strukturendringene ikke går raskt nok, og det sies at det må legges til rette for dette. Jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden til å si litt om hvordan han ser for seg melkeproduksjonsbruket/gjennomsnittsbruket om en fem års tid.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-19:
Senterpartiet er ikke representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men vi har i ulike sammenhenger vært både engasjert og kritisk til den måten denne saken er blitt håndtert på. Det er uvanlig at en slik sak som dette for det første blir påtalt av EOS-utvalget flere ganger og for det andre ender opp som en sak i Stortinget. Flertallet i komiteen retter da også meget sterk kritikk mot statsrådens håndtering av denne i innstillingen. Det er vel ingen tvil om at det som har skjedd, måten denne saken er blitt behandlet på, er klanderverdig. Det er slått fast i en domsavsigelse, som riktignok først ble anket, men hvor deretter anken ble trukket, at en medarbeider i Forsvaret urettmessig er oppsagt. I en slik situasjon har arbeidsgiver et særskilt ansvar for å finne en løsning som begge parter kan leve med. Etter å ha hørt statsrådens innlegg i dag, må jeg dessverre si at jeg fortsatt ikke føler meg helt sikker på at denne saken blir avsluttet på en fornuftig måte. Statsråden henviser bl.a. i sitt innlegg til at det er Forsvaret som underordnet etat som håndterer dialogen med Ellingsen. Men da må jeg få lov til å minne om at på dette tidspunktet var faktisk dette en sak mellom Stortinget og statsråden. Og da påhviler det også statsråden et ansvar for å sørge for at dialogen blir etablert på en måte som gjør at det er mulig å komme fram til en løsning. Da er det ikke nok å skyve ansvaret over på Forsvaret og si at dette skal Forsvaret som underordnet etat ta seg av, i og med at vedkommende har vært ansatt i Forsvaret. Det ansvaret må nå statsråden ta. Jeg håper vi slipper å få denne saken tilbake til behandling flere ganger. Det vil være en situasjon som staten som arbeidsgiver ikke bør komme opp i, og som vil være uverdig i forhold til både den måten arbeidstakere skal behandles på, og den mangel på dialog som det har vært i denne saken. Senterpartiet vil stemme for forslagene nr. 1 og 2, fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti. Vi vil ikke stemme for forslag nr. 3, som går på at Stortinget skal gi en erstatning. Det er etter vår oppfatning ikke en sak som bør tilligge Stortinget i denne sammenheng.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Jeg forstår at statsråd Norman tidligere har sagt at han «beklager» Stortingets vedtak. Nå tok han bort det uttrykket, som hvis det brukes fra Stortingets side, er det samme som mistillit, hvis det da er i vedtaks form. Så sier han at han er lei seg for Stortingets vedtak. Jeg har litt problemer med å se egentlig forskjellen mellom de to ordene. Det er fremdeles slik at statsråden da på en måte gir uttrykk for at han ikke aksepterer Stortinget som et overordnet organ overfor Regjeringen. Det er noe jeg beklager, foreløpig bare muntlig fra talerstolen, men fristelsen til også å gjøre det i vedtak begynner å bli ganske stor – ganske stor. Det bør statsråden merke seg. Jeg har også da blitt klar over, og det er klart at det er klargjørende også for landets pensjonister, at den sittende regjerings fremste talsmann er lei seg for at pensjonistene får noe høyere økning i sine pensjoner enn det som var forslaget. Han er altså lei seg for at pensjonistene får en bedre pensjon. Jeg husker en statsminister som for noen år siden sa noe tilsvarende, og det tror jeg var blant de tingene som vedkommende statsminister senere angret. Det får jo være statsrådens problem, men det kan nok også da bli det samme når disse uttalelsene blir kjent. Og derved stadfester statsråd Norman uttalelsene fra finansministeren når det gjaldt oppgjøret for pensjonistene, at de skulle være moderate og vise moderasjon. Det vakte en del oppmerksomhet. Statsministeren har jo senere prøvd å skape et annet bilde, men vi må jo forholde oss til den ansvarlige statsråd når trygdeoppgjøret blir behandlet, og det må jo være en stadfestelse av finansministerens uttalelser om selve oppgjøret. Men jeg vil til slutt gi et godt råd til statsråden, og det er at han går på Stortingets talerstol nå og beklager noen av sine uttalelser i denne debatten.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Det er ikke lenge siden Stortinget fattet vedtak om retningslinjer for trygdeoppgjøret. Det var en relativt opphetet debatt mellom stortingsflertallet og statsråd Victor D. Norman, hvor vi bad om – og trodde vi kanskje hadde oppfattet statsråden dit hen – at han forpliktet seg til å følge opp de nye retningslinjene for trygdeoppgjøret under forhandlingene. Vi klargjorde også hvilke tall som var gjeldende i flertallsforståelsen av retningslinjene. Det fulgte altså statsråden ikke opp, og når han nå sier at Stortinget skulle ha undergravet organisasjonenes innflytelse, tar han fullstendig feil. Det er han selv som ikke gav organisasjonene den innflytelse som de skulle ha i forhold til retningslinjene, og derfor ble det også brudd. Så sier statsråden nå at han og regjeringspartiene unner pensjonistene minst like mye som de andre i denne salen. Det er en faktisk feil. Regjeringspartiene har fremmet forslag om et lavere grunnbeløp enn både Arbeiderpartiet og SV og Fremskrittspartiet, og vi vil selvsagt da stemme subsidiært for innstillingen – altså flertallet. Så det er ikke slik at man unner pensjonistene like mye. Det er en direkte feil, som vi selvsagt vil få påpeke ganske kraftig overfor pensjonistene og andre. Jeg skjønner at statsråden mener at han ikke har noen grunn til å beklage sine uttalelser, eller si seg lei for sine egne uttalelser, når han fastholder, på samme måte som han gjorde i Odelstinget i forbindelse med endringer i konkurranselovgivningen, at han er lei for de vedtak stortingsflertallet fatter. I vanlig praksis vil det, om en statsråd sier seg lei for et vedtak som Stortinget senere skal fatte, som han altså er dypt uenig i, ikke være unaturlig om en slik statsråd tar konsekvensen av sin egen holdning og sine egne synspunkter som han gir uttrykk for i stortingssalen, dersom Stortinget allikevel på tross av sterke advarsler fra statsråden velger å fatte vedtaket. Hvis ikke det er noen konsekvenser, vil man for fremtiden få en interessant debatt om endringer i den parlamentariske styringssituasjonen. Da kan statsråden altså i realiteten forsøke seg med noe som mange oppfatter som et kabinettsspørsmål, men når han taper i voteringen, tar han ikke konsekvensene av at det i realiteten ble oppfattet at det var det han stilte.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Forsvarsministeren sier at etter at anken ble trukket, har det viktigste vært å iverksette dommen. Er statsråden da fornøyd med at det har gått et halvt år siden anken ble trukket, og at det fremdeles ikke er funnet noen løsning? For å slutte meg til Engebretsens spørsmål: Kunne kanskje tiden være inne for at man begynte å snakke sammen, føre en konversasjon, prøve å finne ut hva den annen part egentlig var på jakt etter, for å finne en løsning i og med at det har stått helt stille? Så vil jeg gjerne spørre om dette med sikkerhetsklarering. Jeg gav i mitt innlegg uttrykk for at statsråden burde ha gitt sikkerhetsklareringen tilbake samtidig med at anken ble trukket. Hun husker sikkert at i fjor på dette tidspunkt fremmet vi forslag om å be henne trekke anken. Da var det helt umulig. Det ble altså mulig en stund senere. Noen vil ha det til at det var fordi staten etter hvert skjønte at de hadde en dårlig sak. Det kom det stadig nye vitner til, men det kan jeg ikke si noe om. Er statsråden enig i at hun formelt hadde adgang til å gi instruks om å gi Ellingsen sikkerhetsklareringen tilbake?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Først vil jeg komme med en observasjon. Med den mangel på vilje og handling som statsråden fortsatt viser, skulle det ikke forbause meg om vi får en tilsvarende debatt om ett år. Spørsmålet er da hvem som er deltaker på den annen side. Jeg har et spørsmål som jeg ikke fikk svar på. Er statsråden enig i at det ikke var noen formelle hindringer for at hun kunne ha gitt instruks om å gi Ellingsen sikkerhetsklareringen tilbake, når anken i oppsigelsessaken ble trukket? For ett år siden var det altså umulig å trekke anken, men det ble senere gjort. Kan statsråden bekrefte at ja, hun kunne også ha gitt instruks og trukket saken mot Ellingsen om sikkerhetsklareringen, ved å innvilge Ellingsen rett i det spørsmålet, og ved å gi den tilbake? Når det gjelder oppsigelsessaken, er statsråden redd for at vi nå får noe som kan kalles Lex Krohn Devold, at alle arbeidsgivere som er i oppsigelsessaker for rettsapparatet, kan trenere gjeninnsettelse i stilling hvis de taper, ved ganske enkelt å omorganisere den stillingen vedkommende hadde, fjerne stillingen og la det også trekke ut, slik at det blir en ny rettssak om det spørsmålet?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Nå synes jeg stortingsrepresentant, politiker André Dahl glemte at det er det han er i denne salen. Dette er ikke en rettssal. Jeg fikk inntrykk av at hr. Dahl trodde at dette også er en rettssal. Det er det ikke. Her er det ikke snakk om erstatning og ikke om jus. Her er det snakk om politikk. Det vi gjør her, er å føre kontroll med statsrådens embetsutøvelse. Denne saken er ikke kommet hit fordi noen advokater har henvendt seg til meg eller til andre. Den er kommet hit fordi Stortingets eget kontrollutvalg rettet kritikk for den måte Ellingsen var blitt behandlet på. Og så spør hr. Dahl om hva med alle de andre? Jeg håper da ikke at det er så veldig mange andre som er i den situasjonen som Ellingsen har vært i en stund, og som alle har vært enige om har vært – skal vi si – ikke bra. Alle er jo enige om at Ellingsen ikke har fått noen god behandling, og en domstol har faktisk avsluttet saken fordi anken ble trukket. Her gjelder det gjennomføringen av en rettskraftig dom, og det er altså staten som er arbeidsgiver. Og vi er blandet inn i dette fordi vårt kontrollutvalg har reist saken i en årsmelding som behandles av Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite. Jeg vil også minne hr. Dahl på uttalelsene fra Svein Ludvigsen, som var saksordfører for to år siden. Det er ingen annen sak som ligner denne. Og det er klart at en vedtakelse av en oppreisning – ikke en erstatning, men en oppreisning – selvsagt også ville ha vært en honnør til Ellingsen. Det ville ha vært en skikkelig oppreisning Stortinget hadde vedtatt, underforstått en irettesettelse av noen tidligere statsråder som ikke hadde gjort jobben sin. Det ville ha vært betydningsfullt. Det er ikke beløpets størrelse som her er det avgjørende. Og det kommer ikke, tror jeg, til å være noen lignende saker. Jeg håper at vi for fremtiden vil ha statsråder i alle departementer som sørger for at man i slike saker finner en løsning. André Dahl sa i sitt første innlegg at vi ikke skulle gjøre noe med dette i Stortinget, fordi det var andre som var bedre egnet til å løse disse problemstillinger. Det er det jo ikke! For da hadde ikke dette vært noen sak i dag. Da hadde saken vært løst. Og jeg vil igjen slutte meg til det Kjell Engebretsen sa, om sterkt å anmode – og å gi et råd til – statsråden om å kutte ut formaljusen om at dette er det Forsvaret og Forsvarets overkommando, ikke Forsvarsdepartementet, som skal løse. Det er statsråden vi kontrollerer, og vi er ikke fornøyd med den måten denne saken har vært behandlet på og håndtert av statsråden. Nå bør hun vise et langt større engasjement, ikke bare her i salen, men gjennom litt møtevirksomhet og ved å gi instrukser – instrukser – til sine underordnede organer. Og Forsvaret burde vite hva en instruks eller – la oss si – en kommando er.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Det er ikke ofte jeg skal si meg enig med Carl I. Hagen, men jeg gjør det nå. Det er ikke bare grunn til at statsråden skal gjøre det, men det er også grunn til at statsråden skal gå opp og forklare en gang for alle at han forstår at det er Stortinget som bestemmer i denne saken. Og hvis statsråden ikke greier å skaffe seg venner i Stortinget, må han bare finne seg i at Stortinget bestemmer. Det som er blitt helt tydelig under debatten, er at statsråden med sin kalkulatorpolitikk forsøker å gjøre dette bare til et reint regneeksempel. Hvis det er det det dreier seg om, står det tydelig i proposisjonen hvordan regnestykket skal se ut, så det burde det ikke være tvil om. Men det er faktisk et regnestykke til som jeg synes at statsråden bør merke seg, og det er enkel prosentregning: Hvis man regner prosent av et lite tall, blir det et lite tall, og regner man prosent av et stort tall, blir det et stort tall. Det burde kanskje si litt om hvem det var man burde unne noen kroner ekstra. Jeg husker at da denne regjeringen tiltrådte, tok det dem, tror jeg, nøyaktig ti sekunder å dele ut ca. 1,5 milliarder kr til de aller rikeste i dette landet. Det var ikke en eneste betenkelighet ved om det var noen som trengte dette, eller om det var godt for landet, eller noe som helst slags bevis for noen ting. Det er det ene. Det andre er at statsråden sier altså at dette oppgjøret dreier seg ikke bare om pensjonistene, men også om de trygdede. Ja, det gjør det, og det er vel en av grunnene til at noen av oss må kjempe med nebb og klør til siste slutt for å få disse kronene på plass, fordi vi har en regjering som er ute etter å ta ørsmå kroner fra de trygdede ved hver eneste anledning som byr seg. Det er politikken i dette, og den politikken er viktig. Men jeg håper bare nå at alle landets trygdede og pensjonister har merket seg at vi har en regjering som ikke unner dem et påslag på linje med det andre har fått, på tross av at den summen det skal regnes prosenter av, er langt lavere for de fleste av dem enn for folk ellers i samfunnet, og langt, langt lavere enn stortingsrepresentanters og statsråders lønninger. Det burde også borge for en viss ydmykhet fra både denne salen og ikke minst fra Regjeringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Kan presidenten være så snill å gjenta de to forslagene? Hvis vi nå skal votere over et rammeforslag fra Arbeiderpartiet, skal SV støtte det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
SV stemte for det forslaget. SV skal også stemme for forslag nr. 9, for når vårt forslag til ramme er falt, skal SV stemme for Arbeiderpartiets ramme. Etterpå stemmer vi for Fremskrittspartiets ramme.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Bare forslag nr. 9.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
SV skal også stemme for dette nå når det andre forslaget er falt.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
I innstillinga er det en merknad fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet som angår verdiskapingsprogrammet. Landbruksministeren er og har vært en veldig ivrig talsmann for at vi skal lykkes i det arbeidet, og legger i sitt innlegg stor vekt på dette arbeidet. Vi vet at organisasjonene har hatt mange innspill i forhandlingene for å styrke næringsutviklinga. Det gjelder bl.a. fondsavsetning, tilskudd og lån, og i tillegg opplegg for fjerning av flaskehalser for næringsutvikling. Jeg vet at skatteprinsippet har vært et argument for å gå imot de innspillene som kom. Men næringen har gjennom skattemessige virkemidler også tidligere funnet ordninger. Hvorfor ble så de positive og offensive innspillene avvist? Eller er det slik at statsråden synes at utviklinga går i riktig retning og i riktig tempo?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
I innlegg fra flere representanter har markedsordningen for melk vært oppe. I innstillingen er det et forslag, nr. 1, fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, om at denne ordningen skal tre i kraft senest 1. januar neste år. Jeg husker godt da vi fikk denne ordningen første gang, og så vidt jeg husker, støttet alle partier i Stortinget full konkurranse på foredlingssiden for melk. Det hører til historien at dette kanskje ikke har fungert så godt. I hvert fall har enkelte aktører klaget på ordningen, slik den har foreligget, og det har vært behov for å foreta endringer. For oss er ikke denne datoen så veldig viktig. Det viktige er at man får en transparent, fungerende ordning som alle aktørene, også de små, kan akseptere. Så vidt jeg husker, er det Regjeringens intensjon å ha denne ordningen klar pr. 1. januar, så jeg vil gjerne be statsråden oppklare om det er et nødvendig forslag. Fremskrittspartiet er på vippen her, og det er et spesielt ansvar fra vår side.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Det var representanten Ryan som fikk meg til å ta denne replikken, han nevnte bl.a. dette med økologisk mat, at vi skulle ha satsingsområder her i landet, og at vi skulle være dyktige. Det er veldig viktig når vi har en av verdens dyreste jordbruksproduksjoner, at man har størst mulig grad av troverdighet. Jeg vil da komme inn på dette med økologiske produkter, som jeg tok opp alt med Kåre Gjønnes for flere år siden, da han var landbruksminister. Jeg leste i Nationen for noen dager siden at kun 20 pst. av alt økologisk produsert kjøtt selges som det i butikken, resten selges som vanlig kjøtt. 39 pst. av all økologisk produsert melk selges som det, resten selges som vanlig melk. For det første er det en ekstra kostnad for forbrukerne, og for det andre kan det ikke være særlig stimulerende for de bøndene som produserer dette, når varene ikke blir levert som det produktet det skal være. Må vi ikke nå snart finne på noen systemer som fungerer, eller skal vi slutte å betale for denne produksjonen når det ikke blir distribuert på riktig måte?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Når man lytter til innleggene her i dag, virker det som den bestående landbrukspolitikken er det eneste saliggjørende i Norge. Men det faktiske forhold er at vår politikk holder på å melde seg ut av virkelighetens verden. Når det gjelder dyresykdommer og dyreetikk, la oss f.eks. se på Sverige og Finland. De har ikke BSE i Sverige. Men de forholder seg til virkelighetens verden. Jeg skal ta et eksempel som jeg har tatt før. På 1970-tallet hadde hver melkebonde i Norden omtrent like mange kuer. For fem år siden hadde Sverige 30 kuer pr. melkebonde, danskene 60 kuer og finnene er på full fart fremover. I Norge står det omtrent stille. Men det er rent i svenske, danske og finske melkefjøs, og de har høy standard. Utviklingen går i riktig retning, og de forholder seg til virkelighetens verden, mens i Norge, med våre overføringer, mister vi nesten tusen melkebønder i året. Så mitt poeng er: Skal vi fortsette å forsvare det bestående system? Vi må jo prøve å få de brukene som er igjen, til å bli robuste, så de kan overleve inn i en fremtid og inn i virkelighetens verden. Nå forsvant statsråd Norman ut. Men vi har også et landbruksbyråkrati på grunn av alle jordbruksoverføringene og jordbruksoppgjøret – ca. 4 000 bønder, de fleste av dem bærer jo landbruket på ryggen helt unødvendig. Hvorfor skal vi ha over hundre ordninger, masse kontroller og bønder som skal fylle ut søknader som skal behandles, osv.? Vi har et program for «et enklere Norge». Hvorfor ikke også la landbrukssektoren og byråkratiet der omfattes av det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-19:
Det kom et par spørsmål til meg som jeg gjerne vil oppklare. Vi har i dag et tollbasert vern, som stort sett beskytter oss når det gjelder de fleste norskproduserte landbruksvarer. Men vi bør innenfor det tollbaserte vernet etablere en konkurranse i Norge. Landbrukssektoren omfattes ikke av konkurranselovgivningen. Det er tillatt med pris- og markedssamarbeid. Hvis vi i hvert fall lot konkurranselovgivningen gjelde internt i Norge, ville også denne sektoren bli omfattet av tilbud og etterspørsel og konkurranse og utvikle robusthet. Så til dette med ren mat. Her er det ikke noe enten–eller. Det er klart at Norge også må ha spesialiteter og jobbe med det i tråd med verdiskapingsprogrammet osv. Men dette løser ikke norsk landbruks problemer. Det kan ikke være et enten–eller, men et både–og, slik at vi går hånd i hånd både med bulkprodukter og spesialiteter.