Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det er en viktig avtale som Stortinget nå skal ta stilling til. Etter mange års forgjeves forsøk på å komme fram til enighet med Island om fiske av norsk-arktisk torsk i det såkalte Smutthullet, har det altså endelig lyktes å komme fram til en felles forståelse og avtale. Det er all mulig grunn til å gratulere Regjeringen med dette resultatet og den viktige avtalen som Stortinget blir bedt om å slutte seg til. Men som med alle avtaler som skal avveie ulike interesser, innebærer også denne avtalen klare trekk av kompromiss, en vilje til å akseptere at også motpartens interesser må komme til uttrykk i avtalen. Fra Kristelig Folkepartis side er vi ikke i tvil om at dette alt i alt vil være en god og fremtidsrettet avtale for Norge og for norske fiskerier i den arktiske sonen. Det er et bredt flertall som mener at Stortinget bør gi samtykke til inngåelse av avtalen. Bare Fremskrittspartiet av de partier som er representert i komiteen, har egne merknader og står utenfor tilsagnet om samtykke til inngåelse av avtalen. Jeg synes saksordføreren bør ha ros for å ha gjort en god jobb og samlet et bredt flertall bak dette standpunktet. Men denne brede enigheten betyr selvfølgelig ikke at avtalen er helt uten svakheter eller lyte. Det har vi hørt litt om. Det er ikke vanskelig å finne sider ved avtalen som en gjerne så var formulert annerledes, med sterkere betoning i forhold til norske behov og norske interesser. Det viktige spørsmålet en likevel må stille seg, er følgende: Er fordelen ved å inngå denne avtalen likevel større enn de påpekte svakhetene og ulempene? Når alle partier i utenrikskomiteen – unntatt Fremskrittspartiet – mener det er riktig å inngå avtalen mellom Norge, Island og Den russiske føderasjon, er det nettopp fordi en legger et slikt helhetssyn til grunn for vurderingene. Til tross for at en gjerne kunne ønske seg bedre balanse, sterkere formuleringer på enkelte punkter, vil fordelene ved avtalen avgjort være større enn ulempene. Det er et slikt utgangspunkt en må ha for disse vurderingene. Nå gikk saksordføreren inn på en rekke av de viktigste områdene som avtalen omfatter. Jeg vil derfor nøye meg med å slutte meg til hans understrekninger og vurderinger. La meg føye til at de islandske trålernes uregulerte fiske i Smutthullet gjennom mange år ikke bare har utgjort en klar trussel for forvaltningen av en fiskeressurs med stor betydning både for sysselsetting og bosetting i vår nordligste landsdel. Denne aktiviteten har også vært en klar belastning i forhold til de nære og fortrolige bånd og det samarbeidet Norge har hatt med Island – skal vi si – gjennom århundrer. Denne verkebyllen måtte vi derfor også fjerne av slike grunner. Dessverre var det ikke folkerettslige midler tilgjengelig til å stoppe det uregulerte fisket. Regjeringen var derfor avhengig av å kunne fremforhandle en frivillig avtale med Island, og det har tatt tid. Når dette endelig lyktes, og gjennom mange forhandlingsforsøk med ulike utenriksministre, ulike fiskeriministre og regjeringer, er det all mulig grunn til å gi honnør til den ansvarlige utenriksminister, Vollebæk, og fiskeriminister Angelsen for at det endelig lyktes, og at avtalen har fått en slik bred støtte i Stortinget. Komiteflertallet har funnet det riktig å peke på deler av avtalen som en med tanke på forbedringer mener det er nødvendig å arbeide videre med. Særlig er nevnt behovet for bearbeiding av fangsten i islandsk økonomisk sone, og med det som nå er kjent gjennom møtet mellom Islands og Norges fiskeriministre den 14. juni i år, har en allerede fått på plass en del i forhold til de innvendinger og svakheter i avtalen som komiteflertallet har påpekt. Men det gjenstår fortsatt slike svakheter, og en ber om et fortsatt målrettet arbeid for å rette dette opp. Disse svakhetene kan likevel ikke overskygge det faktum at Regjeringen gjennom disse forhandlingene har gjort et stykke meget dyktig diplomatisk arbeid, at vi har fått en avtale som tjener norske fiskeriinteresser, og at Regjeringen har fått en klar støtte i Stortinget for å godkjenne avtalen. Det gir også Regjeringen nødvendig styrke når den skal ta opp de sider ved avtalen som fremdeles bør søkes løst gjennom forhandlinger med Island.