Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2018-12-05:
I 1978 ble loven om selvbestemt abort vedtatt. Det var en milepel i kvinners rett til å bestemme over egen kropp og eget liv. Å ta beslutning om abort er ingen enkel avgjørelse, men avgjørelsen skal eies og gjøres av kvinnen. De siste ukene har vi fått vite at regjeringen i forhandlinger med Kristelig Folkeparti spekulerer i å fjerne abortloven § 2 c og erstatte den med en ny paragraf. Et argument som har blitt framholdt i debatten, er at det skal legges mer vekt på kvinnens situasjon. Abortloven slik vi kjenner den i dag, er nøytralt utformet og den bygger på objektive kriterier. Hvis loven endres til at det legges mer vekt på kvinnens situasjon, åpner det for en mer skjønnsbasert vurdering. Det etterlater kvinner til å stå i nemnder og forklare hvorfor akkurat de  er i en vanskelig situasjon. Jeg ønsker ikke at noen skal måtte brette ut sin livssituasjon og argumentere for hvorfor man er uegnet til å ivareta barnet. Det er dessverre konsekvensen hvis de objektive kriteriene fjernes. I tillegg vil det kunne lede til mer geografisk ulikhet. Statsråden har jo selv tatt til orde for å redusere antall abortnemnder, fordi praksisen mellom nemndene er ulik, og det er jo særlig de skjønnsbaserte paragrafene som tolkes ulikt. Det er et ekkelt historisk gufs over dagens debatt. Før vi fikk dagens abortlov, var trygg abort, eller det å reise bort og la magen vokse i skjul, forbeholdt rike og velstående. En ugift fattig kvinne ville havnet i en kritisk situasjon, risikere alvorlig skade, død, utstøtelse og årevis med fordømmelse. Det var helt klart sosiale forskjeller i utfallet det fikk for kvinnen. Høyre og Kristelig Folkepartis hovedargument for å endre loven er å fjerne det de beskriver som «et diskriminerende element». Hvis det legges mer vekt på kvinnens situasjon, vil kvinnen bli tvunget til å stå foran en nemnd og prosedere hvorfor hun skal få abort. Mange vil oppleve det som en ekstra belastning – noen som uoverkommelig. For veltalende kvinner, eller for kvinner med god råd, vil det alltid finnes en løsning. En mulighet vil være å reise til et av våre naboland, men lommeboka vil avgjøre. Jeg lurer på om statsråden ser at det å fjerne det han mener er et diskriminerende element, åpner for en storstilt diskriminering av utsatte kvinner, de som trenger abortloven aller mest slik den er utformet i dag. Endringer i abortloven og § 2 c henger klart sammen med hvilke muligheter vi har til å forebygge senabort, til i det hele tatt å slippe å måtte ta i bruk paragrafen. Det er ikke vanskelig å forstå at en senabort er en stor påkjenning for både hode og kropp, og kan det unngås ved at beslutningen tas tidligere i svangerskapet, vil det spare kvinner for store belastninger. Forskning viser at kvinners erfaringer med abortnemnd og sene svangerskapsavbrudd kan beskrives som «en krisepreget situasjon», preget av sterke symptomer på angst og depresjon. Det er alvorlig. Vi i Arbeiderpartiet vil gi tilbud om tidlig ultralyd til alle kvinner i det offentlige helsevesenet og innføre NIPT-test for gravide som har rett på fosterdiagnostikk. Det finnes livreddende behandlinger som fosterlegene kan gi allerede i mors liv, men det avhenger av kunnskap å kunne yte den nødvendige helsehjelpen. Tidlig ultralyd i svangerskapet er en forutsetning for å finne ut om fosteret trenger hjelp av noe slag. De aller minste pasientene fortjener den beste helsehjelpen som er tilgjengelig. Og i de tilfellene hvor ikke alt er som det skal, er tidlig ultralyd en viktig mulighet for å oppdage i tide, oppdage tidlig. I dag får kvinner over 38 år og andre risikogrupper et tilbud om fosterdiagnostikk gjennom det offentlige helsevesenet når de blir gravide. Det innebærer tidlig ultralyd og blodprøve, såkalt KUB-testing. Det er gledelig og på høy tid at NIPT-test nå kommer på plass, for det er en mer presis og skånsom test. NIPT forebygger mange morkake- eller fostervannsprøver – som mange i dag må ta. De er risikable og fører til spontanaborter hvert eneste år. Gravide i Norge fortjener det beste helsetilbudet vi kan gi, det tryggeste helsetilbudet. Gjennom fosterdiagnostikk får kvinner kunnskap og fakta som kan være avgjørende for fosterets mulighet til helsehjelp. Kunnskapen kvinnene og helsevesenet får, vil kunne være med på å forebygge senaborter – og i det hele tatt å slippe å ta i bruk § 2 c. I dagens lov er lovteksten nøytralt utformet. Det er statsråden selv og statsministeren som har gjort § 2 c til «Downs-paragrafen». Bruken og uttrykket stammer utelukkende fra de siste ukene. Den nøytrale paragrafen favner mange ulike, alvorlige sykdommer og tilstander. Organisasjonen Menneskeverd har beklaget at de omtalte § 2 c som Downs-paragrafen. På spørsmål fra Arbeiderpartiet i spørretimen har statsministeren blitt spurt om hun mener at en slik merkelapp, brukt om en nøytral paragraf som favner en mengde sykdommer, øker eller minsker stigmatiseringen av personer med Downs syndrom. Statsministeren valgte å ikke være like tydelig i sin beklagelse som organisasjonen Menneskeverd. Det er verdt å merke seg at antallet barn som fødes med Downs syndrom, har vært stabilt de siste 15 årene. Det har gjennom media blitt lansert nye lovformuleringer for å imøtekomme Kristelig Folkeparti. Ett eksempel er å ta i bruk formuleringen «ikke levedyktig». Det reiser en rekke spørsmål: Hva er «levedyktig», og hvem skal avgjøre det? Er et foster levedyktig når det kan leve i noen dager, eller noen uker, med intensiv behandling? Å endre § 2 c til kun å gjelde et foster som ikke er levedyktig, vil være en betydelig innskrenkning av kvinners rett til abort. Skal vi damer tvinges til å måtte føde barn for så å se det dø kort tid etterpå? Når representanter fra Høyre og regjeringen blir konfrontert med forslagene til endringer som har vært oppe til debatt, er kommentaren at endringer i abortloven ikke skal føre til en innskrenking av kvinners rettigheter. Det er vanskelig å se at en endring ikke skal få en reell konsekvens. Tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik har i debatten minnet om at også han vurderte å endre § 2 c, men at det var vanskelig og nærmest umulig å få til, fordi det fort blir en innskrenkning av kvinners rettigheter. Bakgrunnen for at Kristelig Folkeparti har løftet saken, er jo nettopp det at de ønsker en endring. Kristelig Folkeparti vil gjøre det vanskeligere å få abort med grunnlag i alvorlig sykdom. La oss være ærlige: Kreative løsninger for å samle Kristelig Folkeparti rundt Kongens bord vil få konsekvenser for kvinner i en sårbar situasjon. Å legge abortloven på forhandlingsbordet er uverdig. La oss håpe at forslagene vi har blitt presentert for så langt i debatten, blir lagt nederst i statsrådens skuff på hans kontor – gjerne sammen med de vurderingene han har bestilt fra embetsverket. Avslutningsvis vil jeg spørre statsråden: Hvordan vurderer statsråden kvinners rettigheter ved en endring i abortloven, slik det har kommet fram at regjeringen vurderer, og står statsråden fortsatt ved sin uttalelse om at kvinners rettigheter ligger fast?