Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Oppførselen til juntaen i Burma vekker avsky hos oss alle. Vi føler med befolkningen og de modige munkene som har tort å stå opp mot et av verdens mest brutale regimer. Vi gremmes over den manglende evne hos FNs sikkerhetsråd til å finne en vei ut av uføret, og vi leter etter måter å avhjelpe den akutte situasjonen på. Vi vil, sammen med resten av det politiske Norge, være med på alle tiltak som kan ha en effekt på denne uholdbare situasjonen. Mange mennesker i Burma frykter nå for sine liv og forsøker å komme seg ut av landet. Thailand er hardt presset allerede, med et stort antall burmesiske flyktninger. Fremskrittspartiet fremmer derfor et forslag i dagens trontaledebatt om at norske myndigheter må ta initiativ til å hjelpe f.eks. Thailand med å håndtere de flyktningstrømmer som nå kan komme fra Burma. Vi må for enhver pris sikre oss at ingen tvangsreturneres. Den finske utenriksministeren skulle si hva som er Finlands største sikkerhetspolitiske utfordring, og han svarte i god Martin Kolberg-stil: Russland, Russland, Russland. I Norge har vår forsvarssjef fortalt det som det er: Russlands jakt på energi og fisk kan utfordre Norge. NATO retter blikket i andre retninger og vil ikke nødvendigvis være til stor hjelp. Jobben må vi gjøre selv. Dette er de nye geopolitiske realiteter i Norden. Vår største nabo i øst blomstrer på mange felt. Etter en smertefull omstillingsperiode på 1990-tallet peker de fleste indikatorer oppover, og selvbevisstheten er stor. Russland markerer seg, og vi skal forholde oss til det. Som inngangsport til Polhavet besitter vi et strategisk viktig område. Vi kan derfor ikke lukke øynene og ønske oss en annen virkelighet. Vi kan ikke gjøre som USA og Bush og la vårt forhold til Russland baseres på feil forutsetninger. Se bare hvordan Russland klarer å ydmyke USA i sak etter sak. Vi skal møte utfordringene, ikke truende, men med tilstrekkelig tydelighet, aktivitet og forutsigbarhet i våre vitale områder. Vi må ikke gjøre Russland til en trussel. Det er en utfordring, men ikke nødvendigvis noe som bør få oss til å skjelve i buksene. Håndtert riktig og strategisk vil Russland være en partner, både i nord og ellers. For å få til dette trengs det en bred norsk satsing på å etablere relevante samarbeidsprosjekter, men samarbeid på noen områder og tydelighet på andre områder står ikke i motstrid til hverandre – tvert imot. Vi skal si klart fra om forhold vi ikke liker i det russiske samfunnet, samtidig som vi skal erkjenne den innsats Russland nå gjør for å reise seg under Putins ledelse. Vårt geografiske skjebnefellesskap kan utnyttes til fordel for begge, men da må vi være rustet på et nivå som gjør oss relevante. Erkjennelse av Norges utfordringer er viktig, samt evne og vilje til å ta tak i disse. Etter vår mening krever dette en fokusert utenrikspolitikk som evner å prioritere og sette de viktigste interessene først. Det er ingen tvil om at det er mye interessant å beskjeftige det norske utenriksdepartementet med i den store verden. Men vi må tørre å utfordre oss selv på om vi gjør det som er mest nødvendig, og om det er riktig å engasjere seg så bredt som vi faktisk gjør. Her skiller norsk utenrikspolitikk seg fra den i våre naboland. Det er ingenting i veien med norsk selvbilde som en stor fredsnasjon, dette fremheves til stadighet og er blitt et eget satsingsområde. Allikevel er det langt mellom seirene i dette krevende diplomati. Nå skal ikke norske fredsdiplomater bebreides for manglende fred, men det må være lov å sette spørsmålstegn ved denne enorme satsingen på Norge som fredsnasjon, manglende resultater og behov for fokusering på krevende oppgaver i våre nærområder. Det skal aldri bli slik at Norge murer seg inne og ikke tar sitt nødvendige ansvar på den internasjonale arena, men det kan heller ikke bli slik at andre og mindre sentrale oppgaver for Norge får lov til å dominere ressursbruken. Disse spørsmål og flere andre viktige spørsmål knyttet til innretning av norsk utenrikspolitikk ser vi frem til å diskutere fremover, og vi forventer at den planlagte stortingsmeldingen om Norges plass i verden vil gi oss en slik anledning.