Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Det er rimelig stor enighet om at helse- og omsorgsområdet har et stort og kraftig økende behov for ikke bare arbeidskraft, men for kompetent arbeidskraft. De som har hatt ordet før meg, har nevnt eldrebølgen og Samhandlingsreformen, som begge bidrar til å øke dette behovet for kompetent arbeidskraft. Vi vet en del om dette med kompetanse, ikke minst i helse- og omsorgssektoren. Det ene vi vet veldig mye om, er at kompetanse er lik kvalitet. En ny undersøkelse fra KS viser at kompetanse også er lik pris – at man faktisk får både bedre kvalitet og lavere pris på tjenestene dersom man legger vekt på å ha kompetanse i alle ledd i utøvelsen av helse- og omsorgsyrkene. Det handler bl.a. om at vi ser at vi har flere pleietrengende i kommunal omsorg, med stadig tyngre og mer sammensatte diagnoser. Mange har diabetes. Kompetanse til å lese pasientens tilstand fører til at man får et bedre sykdomsbilde av pasienten og dermed kan gjøre de riktige tingene tidligere. Men disse pasientene blir det stadig flere av, noe som gjør at vi trenger mange flere sykepleiere, særlig, men også helsefagarbeidere. Samhandlingsreformen vil også kreve at vi har sykepleiere med spesialistutdanning på toppen i større deler av landet, og i flere kommuner enn det er i dag. Det enkleste for å løse dette er jo å sørge for at de sykepleierne som i dag jobber i disse kommunene, får tilbud om etter- og videreutdanning. Da må deres arbeidskraft og deres kompetanse erstattes, så det løser egentlig ikke problemet, men det er i hvert fall en måte å gjøre det på. Så hørte jeg en polemisering rundt hvorvidt det var økning i sykepleierutdanningen eller ikke. Jeg er nok tilbøyelig til å være mest enig med min kollega Olsen i forhold til det spørsmålet. Men det som er så herlig med det, for å bruke det begrepet, er at her har statsråden og regjeringen en gavepakke. Det er ikke bare en eldrebølge på gang, det er også en yngrebølge på gang. Vi vet at mange av de store helsefaginstitusjonene på høyere nivå leverer utdanning med høy kvalitet – ikke alle, men mange gjør det – og mange av de samme institusjonene har mer enn to godt kvalifiserte søkere per studieplass. Her har man både studenter og institusjoner med utdanningskvalitet, så det er forholdsvis enkelt å øke utdanningskapasiteten på sykepleierutdanningen, uavhengig av forhistorien. Jeg vet i hvert fall at vi framover forholdsvis lett kan øke kvantiteten på sykepleierutdanningen uten at det går ut over kvaliteten. Statsråden er inne på Aksjon helsefagarbeider. Hun kaller det en suksess. Jeg vil i beste fall kalle det en betinget suksess. Det er korrekt at vi fikk noen flere søkere, sikkert litt hjulpet av ustabilitet i finansmarkedene rundt omkring. Men problemet er at de fleste faktisk slutter før de er helsefagarbeidere. Vi har ikke satt i gang dette prosjektet for å få flere til å begynne på skolen, går jeg ut fra, men for å fullføre utdanningen. Det har man ikke i like stor grad lyktes med. Jeg tør påstå at en av grunnene til det er at kommunene, fylkeskommunene og staten, som har bruk for helsefagarbeidere i framtiden, ikke stiller lærlingplasser til rådighet for de samme kandidatene til å bli helsefagarbeidere. Så må jeg bare avslutte med, i og med at dette er et kommune- og fylkestingsvalgår, å minne statsråden og Stortinget om at i de blå fylkeskommunene – de borgerlig styrte fylkeskommunene – er frafallet i videregående skole på 26 pst. Det er altfor høyt. Men i arbeiderpartistyrte fylkeskommuner er frafallet enda høyere, på 35 pst. Det kan være greit å ha det med seg i den videre debatten om både helsefagarbeiderutdanning og andre videregående utdanninger.