Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-03:
Samkommunemodellen har sitt utspring i noen kommuner i Nord-Trøndelag. Det var kommuner som så mange andre kommuner hadde utfordringer som måtte løses, men de fant ikke de riktige verktøyene. For de kommunene dette gjelder, ble utviklingen av samkommunen svaret, og de fant det verktøyet de trengte. Og det er riktig, som representanten Helleland sa i sitt innlegg, at dette ikke nødvendigvis er et verktøy som etterspørres av mange, men for noen vil det kunne være et verktøy de har nytte av. Så langt har dette vært hjemlet som et forsøk, og det har gitt oss tid til å vinne flere erfaringer med et slikt samarbeid og tid til å gjennomføre en evaluering av forsøkene. Når en møter representanter fra Nord-Trøndelag, noe bl.a. også komiteen gjorde da den besøkte fylket på sin komitéreise, fremfører de representantene en møter, entusiastiske og engasjerte budskap om hvor viktige samkommuneforsøkene har vært for dem, og at det har vært overveiende positive erfaringer. For Arbeiderpartiet har likevel ikke dette forslaget vært uproblematisk. Det har flere sider, som det har vært nødvendig å drøfte mer inngående. Som flere av høringsinstansene peker på, kan samkommunen oppfattes som et nytt forvaltningsnivå. Det er derfor grunn til å understreke at det er det ikke. Samkommunen er en ny modell for interkommunalt samarbeid, på lik linje med andre, lovfestede samarbeidsformer. Det er likevel grunn til å påpeke at det vil bidra til ytterligere å komplisere forvaltningsstrukturen og måten lokaldemokratiet er organisert på, og det vil kunne gjøre det vanskeligere for innbyggerne å se hvem som har ansvaret for hvilke forhold. I forlengelsen av dette ligger også spørsmålet om hvorvidt dette er en styrking av lokaldemokratiet. Samkommunemodellen innebærer overføring av makt fra kommunestyret i primærkommunen, med direkte valgte representanter, til et indirekte valgt samkommunestyre. Det er også relevant å peke på at kommuner som eventuelt velger å legge mesteparten av sin virksomhet inn i samarbeidet, og på den måten oppfattes som en kommune, ikke vil miste statlige overføringer, på samme måte som kommuner som velger å slå seg sammen. Vi har riktignok forlenget lengden på hvor lenge en får beholde de statlige ekstratilskuddene, men likevel vil kommuner som slår seg sammen, etter en tid miste dem. Når Arbeiderpartiet likevel velger å støtte forslaget om å lovfeste ordningen med samkommunemodellen, er det fordi vi i en avveining mellom fordelene og ulempene kommer til at fordelene er størst. I denne vurderingen har det vært lagt stor vekt på at mange kommuner står overfor utfordringer med å sikre seg nok kompetanse på ulike tjenesteområder. Vi er oppmerksomme på at samkommunemodellen ikke vil passe for alle, og vi tror heller ikke at dette vil bli en veldig utbredt modell, men for dem som mener at dette er det riktige verktøyet, er det en mulighet til å kunne ta det i bruk og kunne avhjelpe de utfordringene disse kommunene står overfor. Det avgjørende momentet har likevel, basert på de erfaringene forsøkskommunene har, vært at dette vil kunne gi bedre tjenester for innbyggerne i de kommunene som samkommunemodellen passer for. Og til syvende og sist må målet være bedre og mer likeverdige velferdstjenester for innbyggerne i alle kommunene i dette landet.