Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-02-12:
Først har jeg lyst til å takke statsråden for noe som jeg syntes var et veldig godt innlegg. Så skal jeg takke interpellanten for å reise en interessant debatt for oss, sjøl om jeg sjølsagt stusser litt over at denne debatten kommer nå, og at begrepet «folkekirke» ble innført i fjor, i Grunnloven – for det er jo ikke akkurat noe nytt begrep. Senterpartiet har i hvert fall snakket lenge og varmt om folkekirken. Ja, vi har sågar et eget kapittel i programmet vårt fra 2009 som heter «Folkekirken», og vi har brukt begrepet i flere programmer før det. Det sjekket jeg senest i stad. Så for Senterpartiet er ikke begrepet «folkekirke» noe nytt, sjøl om det ble innført i Grunnloven i fjor. Det er egentlig ikke så rart, tror jeg, for dette har vært et svært viktig prinsipp for oss: en kirke som har både høy dør og vid port. Det vil si at Kirken «skal være åpen, inkluderende og møte enkeltmennesket i sin vesle tro og sin store tvil, være et samlingsmerke ved nasjonale storhendinger eller ulykker, og komme i møte de som ønsker det i deres hverdag og ved milepælene i livet». Det er sitat fra partigrammet, som ble vedtatt i 2009. De som vil inn, skal ønskes velkommen og ikke avkreves en billett i forhold til sitt kjønn, sin legning eller tro. Sånn sett er jeg veldig spent på årets kirkemøte, som bl.a. skal debattere og diskutere vigsling av homofile og mange andre spennende temaer. Senterpartiet sier videre i vårt program at vi vil ha en bred og inkluderende folkekirke. Samtidig sier vi at medlemmene av Kirken må få større innvirkning på Kirken gjennom en demokratisering av de kirkelige organene. Vi sier i programmet at kirkevalgene i 2009 og 2011 vil være avgjørende for hvordan vi vil behandle grunnlovsforslagene i fjor. Dette er fra programmet vårt. Så var det akkurat disse valgene som gjorde hele prosessen med å legitimere kirkeforliket vanskelig for meg. Valgordningen fungerte ikke slik verken Kirken eller vi egentlig ønsket. I forliket står det i klartekst: «Reformen skal inneholde etablering av reelle valgmuligheter, økt bruk av direktevalg og kirkevalg samtidig med offentlige valg. Det bør gjennomføres forsøk med ulike ordninger som evalueres i samarbeid med kirkens organer, før Stortinget vedtar endelig ordning for valg til Kirkemøtet og Bispedømmeråd. Det legges til grunn at en tilfredsstillende demokratireform ut fra overnevnte forhold, er gjennomført i Den norske kirke i løpet av 2011.» Vi kom ikke helt dit. Så langt har vi som folkevalgte hatt mulighet til å mene noe om trossamfunnets indre liv og i mange sammenhenger kanskje bidratt til å gjøre dørene litt høyere og portene litt videre i Den norske kirke. Så skal ikke staten holde seg med en egen statskirke lenger, men vi vil ha en folkekirke som har plass til alle. Derfor blir det avgjørende for oss at Kirkemøtet i vår bidrar til å gjøre valgordningen i Den norske kirke så god som mulig. Det må bli en reell påvirkningsmulighet for Kirkens medlemmer uten at stemmer forkastes eller at vi – spissformulert – risikerer at bispedømmeråd og kirkemøte blir bestående av folk med etternavn fra A til D. Senterpartiet tar dette på største alvor. Vi vil derfor herved invitere Stortinget til et eget seminar der valgordningen diskuteres. Det blir førstkommende tirsdag. Dit kommer biskopen i Hamar, Solveig Fiske, biskopen i Tunsberg, Laila Riksaasen Dahl og valgforsker Bernt Aardal. Disse representerer litt forskjellige syn på hva som legitimerer Kirkens medlemmer best. Jeg ønsker alle velkommen til det vi tror kan bli en litt interessant seanse. Det er spennende å diskutere begrepet «folkekirke» for oss som politikere. Vi vil legge ulike verdier og meninger i begrepet. Like viktig vil det være at Den norske kirke sjøl diskuterer begrepet «folkekirke». Det skal de jo gjøre framover. Hva legger Kirkens representanter i begrepet? Hvem er Kirkens representanter? Hvem skal velges? Er noen stemmer mer betydningsfulle og viktigere enn andre? Hvordan gir Kirken plass til alle uavhengig av kjønn, legning eller teologisk overbevisning? Jeg er spent på årets kirkemøte. Jeg er også spent på hvordan Kirkens medlemmer vil ta grep om framtida for sin egen kirke, for nå er det opp til Kirken selv. Når båndene løsnes mellom kirke og stat, blir det enda viktigere at medlemmene sjøl tar ansvar for utviklingen av begrepet «folkekirke». Det skal bli spennende å se hvordan den debatten går framover.