trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, men jeg er ikke sikker på om noen av oss egentlig ble noe særlig klokere. Vi står overfor utfordringer som selvfølgelig ikke kan løses i denne sal. Man kan peke på hverandre og si at utfordringene skal løses i parlamentet, at man ikke vil blande seg inn, og at regjeringer skal holde på med sitt, men det er ikke slik parlamenter er organisert. Det er ikke noe forum hvor man kan diskutere den type avtaler internt, verken det norske parlamentet eller de andre parlamentene. Egentlig står regjeringen i de ulike landene med all makten alene. Man kan selvfølgelig peke på parlamentene og si at de må organisere seg selv. Det er sikkert i henhold til reglement, regelverk og lover, men faktum er at man ikke får deltatt, ikke får bidratt og ikke får organisert seg på en effektiv måte. Det er kanskje prisen man må betale. Når det gjelder problemet i en bredere sammenheng, sa utenriksministeren at det kommer andre anledninger til å diskutere det, eventuelt senere i debatten. Da kan man kanskje fokusere mer på det: Dersom man nå får en konferanse i Europa, basert på VEU, slik det foreslås, med 27 EU-land og en rekke observatørland, har jo verden gått videre siden 1954. Verden har blitt mer global, man har fått andre områder som har – jeg vil si – nesten større innflytelse på verdens utvikling, den globale utviklingen, enn utenrikspolitikk og forsvarspolitikk, ikke minst forsvarspolitikk. Vi har hatt forhold som finanskrisen, da hele den finansielle struktur over hele verden holdt på å bryte sammen. Da var vi i en situasjon hvor regjeringen kunne ha samtaler med regjeringer i øvrige land, i samarbeidsland – og det var bra – mens vi parlamentarikere satt uten noe slags forum hvor vi kunne diskutere løsninger. Tilfeldigvis hadde vi kontakt med parlamentarikere rundt om, som hadde ulike tiltak for å komme seg ut av finanskrisen. Noen valgte skattelettelser, noen valgte mer direkte løsninger – assistanse til industri osv. – for å få blodomløpet i økonomien i gang. Slik kontakt er interessant og nyttig, tror jeg, også på det området. Som jeg nevnte, er ikke minst energiformer nå absolutt en internasjonal vare, og man har mange ulike løsninger. Parlamentene sitter hver for seg og diskuterer – rimelig alene. Der er Norge en supermakt, så det hadde vært nyttig hvis man hadde hatt et forum som vekselvis kunne danne ulike konfigurasjoner, og hvor man kunne drøfte problemstillinger. Integrering er en annen ting, og man kan sikkert finne mange andre områder der landene er helt avhengige av hverandre. Vi kan lære av hverandres løsninger – gode og dårlige erfaringer. Det er en skjevhet i politikken når dette bare kan foregå på regjeringsnivå, mens vi parlamentarikere ikke har mulighet til å diskutere den type problemstillinger fordi regjeringen sier at dette må dere ordne opp i selv. Det er faktisk ikke helt på den måten det burde være.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Det er merkelig at det ikke går an å ta opp en debatt uten at ulike representanter skal gjemme seg bak EU-spøkelset. Jeg tror ikke parlamentarikere i de øvrige europeiske land vil slutte seg til verken utenriksministerens eller representanten Kristiansens syn på EU. Det er ikke alltid en slik vid omfavnelse av organisasjonen, av byråkratiet og av disse fellesløsningene som EU kommer frem til. Det jeg etterlyser, og som jeg har sagt hele tiden, er et forum for parlamentarikere der de kan diskutere alternative løsninger til hva regjeringen holder på med. «Inter-parliamentary scrutiny» er det jeg etterlyser. Det er det man prøver å finne i VEU. Så la jeg til at man kanskje for å skape en slik type «inter-parliamentary scrutiny» kan få det også på andre områder, à la NATOs råd. Det var det som var ideen bak det. Det var ikke en EU-debatt jeg la opp til. Jeg tror rett og slett at veldig mange mennesker er såpass skeptiske til EU at jeg tror ikke nødvendigvis at EU vil komme til å være fremtidens løsning på Europas utfordringer. Det som er sannheten, og det er her i hvert fall regjeringen kommer inn, og utenriksministeren kommer inn, er at Norge går fra å være assosiert medlem av VEU med stemmerett i komiteene til sannsynligvis å få, og kanskje ikke heller det, observatørstatus i den nye konferansen – med null innflytelse. Det gjelder både utøvende og parlamentarikere og alle sammen. Så sier man at det har man visst i mange år. Ja, det er mulig man har visst det i alle år, men det er nå endringen skjer. Da lurer jeg på om utenriksministeren er villig til å ta noe initiativ, slik at han sikrer vår innflytelse på bakgrunn av de bidrag vi gir, og den finansielle styrken vi har, og det militære vi har, slik at det er relevant. Det er ikke relevant at nasjoner som overhodet ikke bidrar, som overhodet ikke satser på forsvar, eller som overhodet ikke har materiell eller er med i internasjonale operasjoner, skal ha innflytelse bare fordi de er medlem av en annen organisasjon. Det er ikke en naturlig måte å tenke på, selv om det er den måten alle tenker på. Jeg skjønner at det er den politisk korrekte måten å tenke på. Jeg mener at når vi ikke er medlem av EU, må vi ta den situasjonen at vi ikke er medlem av EU, og ikke tenke som om vi hadde vært medlem av EU. Nå er vi ikke medlem av EU, og da må vi ta konsekvensen av det. Derfor er min utfordring til utenriksministeren: Tar han ballen, eller bare peker han på presidentskapet som sikkert formelt sett er mest riktig, men vil han også ta ballen, slik at han sikrer at Norges interesse blir ivaretatt også i den nye strukturen som kommer en gang?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Jeg er glad for å høre representanten Amundsen fra Fremskrittspartiet anerkjenne og erkjenne de benevnelsene som Grunnloven har knyttet til samene, nettopp at samene er et folk som har vært her opprinnelig, og som dermed også har et folkerettslig krav på et særlig kulturvern. Det blir litt merkelig i forhold til de uttalelsene Fremskrittspartiet fremmer både fra denne talerstol og gjennom sine merknader, der politikken nettopp handler om å ta bort alle de særlige beskyttelsesvernene som er for det samiske folk, det samiske språk og den samiske kultur. Det er det ingen sammenheng i. Etter min oppfatning halter sammenligningen med andre utenlandske folk som har flyttet til dette landet og fått opphold her, noe voldsomt. De har ikke vært her opprinnelig. Som Amundsen nettopp påpeker, gir Grunnloven et særskilt vern for det samiske folk fordi nasjonen er dannet på territoriet til to folk – det norske og det samiske. Det er etter min mening altså ikke samsvar mellom den erkjennelsen og den politikken Fremskrittspartiet fronter på det samiske området.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Jeg vil gjerne utfordre statsråden til å gjøre seg noen tanker rundt den situasjonen vi opplever nordpå nå, i de nordnorske fylkene, med et klarere og sterkere konfliktnivå i forhold til samiske spørsmål, debatter som til og med får utslag som vi ikke skal akseptere, og som vi skal slå hardt ned på. Det er likevel en indikasjon på noe mye større, nemlig det Fremskrittspartiet har advart mot i mange, mange år, at når man gir en minoritet særrettigheter på bekostning av den øvrige befolkningen, ja så er det en oppskrift på konflikt. Og det er det vi ser resultatet av nå: Sametinget, finnmarksloven, og nå i forhold til språk og språkbruk og samisk forvaltningsområde for språk. Kan statsråden gjøre seg noen tanker rundt dette? Er det kanskje en sammenheng her med at man har gått for langt på det samepolitiske feltet på bekostning av den øvrige befolkningen?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Vi er tilsluttet ILO-konvensjon nr. 169, som er mye av fundamentet for den samepolitikken som føres i dag. Norge er det eneste landet blant de landene hvor det bor samer, som er tilsluttet denne konvensjonen, og som også er med på å legge føringer for definisjonen av samer som såkalt urfolk. ILO-konvensjonen kan sies opp. Den kan sies opp hvert tiende år. Og ut fra de spørsmål jeg har stilt til statsråden for dette feltet tidligere, kan vi si opp ILO-konvensjon nr. 169 i år, men da må vi gjøre det innen 5. september. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken prosess må man ha, og hvor tidlig må man legge frem et slikt forslag i Stortinget dersom Norge, gitt at vi får et flertall her, skal kunne trekke seg fra ILO-konvensjon nr. 169?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Jeg fikk noen utfordringer fra representanten Heikki Holmås fra Sosialistisk Venstreparti, som gikk direkte på om Fremskrittspartiet anerkjenner Grunnlovens beskyttelse for samisk kultur og språk. Hvis man virkelig skulle være i tvil om noe sånt, er altså svaret ja, Fremskrittspartiet er svært klar på at vi støtter det. Men det at man anerkjenner og ønsker å legge til rette for å ivareta samisk språk, kultur og identitet, fordrer ikke at man fører den politikken man gjør i dag. Jeg oppfatter Grunnlovens formulering først og fremst som en garanti mot assimilering, mot fornorskningsprosess, og der er Fremskrittspartiet helt på linje: Det ønsker ikke vi heller. Vi skal legge til rette, men det betyr altså ikke at vi skal legge opp til det som i realiteten er en overstyring, og jeg vil si fratar den øvrige befolkningen rettigheter fordi man gir samene særrettigheter. Det er to svært forskjellige ting. Så refererer representanten Holmås til Camerons oppgjør med den flerkulturelle ideologi, om du vil. Vel, det er ikke bare Cameron som har gjort det. Det har også Sarkozy i Frankrike og Angela Merkel i Tyskland. Man har innsett det SV ikke har innsett, nemlig at det skal ikke være fritt frem og sånn at alle kulturer sidestilles og integrering går seg til hvis man bare – jeg holdt på å si – tilber det frie mangfold. Man må ha en lederkultur i et samfunn. Det har ikke minst integreringspolitikken vist oss er helt nødvendig. Vi må ha noen føringer i forhold til språk. Men så vil jeg skyte inn at det er veldig viktig ikke å likestille samer som etnisk gruppe med de øvrige etniske gruppene som har kommet til Norge de siste ti årene gjennom innvandring. Samer tilhører de nasjonale minoritetene og er i så måte i en særstilling, sammen med andre nasjonale minoriteter, som jøder og andre. Når man da prøver å trekke den sammenligningen, er man ute på en uheldig vei, etter Fremskrittspartiets syn. For da likestiller man i realiteten somaliere som har opphold i Norge, med samer, f.eks. Det vil i hvert fall ikke Fremskrittspartiet gjøre seg til talsmann for. Vi mener at tilrettelegging for samisk språk og samisk kultur handler om noe helt annet enn de nye minoritetene som etter hvert har kommet til Norge de siste ti årene. Men Cameron, Sarkozy og Angela Merkel konstaterer det alle andre ser utenom SV, nemlig at den flerkulturelle ideologien er død, og bør som sådan begraves.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Når man blander sammen formål og virkemidler, blir det ofte en ganske rotete debatt. Det er det jeg oppfatter at representanten Holmås mfl. gjør. Det er altså ikke slik at det å ivareta og legge til rette for at samisk språk, samisk kultur og samisk identitet skal ha overlevelsesmulighet i det norske samfunnet, er lik den politikken som føres i dag. Det er mange måter å tilnærme seg det på. Fra vårt utgangspunkt handler det om å legge til rette, ikke tvinge andre. Det er en svært stor forskjell på de to tingene å legge til rette og å tvinge andre. Da vil man se at her handler det om virkemidler og ikke om målsetting, for den kan vi godt være enig i. Så er altså poenget det at til syvende og sist, når man snakker som om at samisk kultur, samisk tradisjon er noe man liksom kan vedta eksisterer – i dette storting – er det den enkelte same som selv må ta vare på sin identitet.
Trond Helleland (Høyre), 2011-02-15:
Det er mange land i verden som ikke har undertegnet ILO-konvensjonen, men som allikevel via rettsvesenet har tilkjent sine urfolk ganske betydelige rettigheter. Ett av de landene er Canada, der høyesterett har vært en førende kraft i forhold til rettighetstankegangen. Når nå statsråden sier at en er i gang med en krevende prosess, nemlig oppfølging av Samerettsutvalget II, blir spørsmålet – jeg ser også at det kan være behov for en lovgivning, og den regner jeg med at statsråden vil komme tilbake til: Hvordan informerer nå staten lokale myndigheter og befolkningen i disse områdene om den forestående prosessen? Er det noe man holder litt rolig og tyst, eller er det en aktiv informasjon à la det statsråden etterlyste for Finnmark? Der har det jo vært gjort mye informasjonsarbeid, men det er tydelig at ikke alt har nådd fram.
Trond Helleland (Høyre), 2011-02-15:
Først til Håkon Haugli: Det er riktig at det var en debatt om utviklingen i bevilgningen. Men det som er en underliggende faktor, og som har vært tema tidligere også, er dette spørsmålet som Sametinget stadig tar opp, om forskjellen på bundne midler og øremerkede midler. Og det er der jeg mener at frustrasjonen rundt den manglende prosessen i forkant av budsjettet kanskje kunne vært med å påvirke dette, sånn at en hadde fått litt mindre grad av frustrasjon og sinne blant arbeiderpartirepresentanter på begge sider av bordet i det komitérommet. Men det var artig å høre på. Så til Heikki Holmås: Sarkozy, Merkel, Cameron – og særlig Cameron, som representanten tar utgangspunkt i – har ikke lagt seg på noen form for kollisjonskurs med det som en kan snakke om som et flerkulturelt samfunn. Men det Cameron sier, er at Storbritannia som «a genuinely liberal country» «believes in certain values and actively promotes them». Derfor sier han: «Freedom of speech. Freedom of worship. Democracy. The rule of law. Equal rights, regardless of race, sex or sexuality. It says to its citizens: This is what defines us as a society. To belong here is to believe these things.» Det tror jeg er en riktig understreking av at det Cameron faktisk ønsker å si, er at det er forskjell på religionsfrihet og det at mange, f.eks. i Storbritannia, nå bekjenner seg til islam, og til islamsk ekstremisme. Det er utgangspunktet for den talen Cameron holdt, der han sier veldig tydelig at den nonchalante staten som sier at det er greit at alle gjør det de vil gjøre, ønsker ikke han å stå bak. Han ønsker å si tydelig at det er noen verdier som definerer rettsstaten og demokratiet i Storbritannia, og dette er verdier som han aktivt vil promotere. Det tror jeg er en riktig vei å gå, og det oppfatter jeg er i tråd med de integreringspolitiske signalene som kommer både fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg har ikke hørt SVs stemme i den debatten. Det er sikkert ønskelig for representanten Holmås og andre å få lov å uttrykke hva de mener om f.eks. Arbeiderpartiets integreringspolitiske utvalg, men fra Høyres side sier vi at mange av tiltakene der er bra. Dette er tiltak som jeg også allerede har foreslått.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-02-15:
Vi har i Norge et urfolk, samene. Samene kommer som kjent fra det som i dag er fire land – Norge, Sverige, Finland og Russland. Og Norge er det landet som har ratifisert ILO-konvensjon nr. 169, som stadfester urfolks rett til å bevare og videreutvikle sin egen kultur, og myndighetenes plikt til å treffe tiltak for å støtte dette arbeidet. Kristelig Folkeparti vil være med på å sikre samenes rett til eget språk, kultur og samfunnsliv slik det er forankret i internasjonale konvensjoner. Det må bygges opp under mangfoldet i det samiske samfunnet. Samepolitikken krever oppfølging på kommunalt, fylkeskommunalt og nasjonalt nivå. Sametinget er et demokratisk valgt organ for den samiske befolkning og må derfor være regjeringens fremste premissleverandør i samiske spørsmål. Samenes egenart må sikres ved at deres levemåte, kultur og verdier blir ført videre til nye generasjoner. Mange utfordringer ligger i skjæringspunktet mellom samiske næringsinteresser, generell næringsutvikling, bruk av naturressurser og arealforvaltning i områder med samisk bosetting. Her har sentrale myndigheter et selvstendig ansvar for å bevare og videreutvikle samisk kultur. Assimileringspolitikken som ble ført fra 1800-tallet og framover, var til stor skade for det samiske språk og dets anseelse. Språket er en svært viktig del av kulturen. Det er derfor viktig at det samiske språket blir bevart og videreført. Samisk er heller ikke bare samisk – det finnes hele ti hoveddialekter eller språk i denne gruppen, og en rekke underdialekter. Kristelig Folkeparti er fornøyd med at det i 2009 ble lagt fram en handlingsplan for samisk språk, med en virketid på fem år, hvor det overordnede målet er å legge til rette for en trygg framtid for de samiske språkene i Norge, få flere samiske språkbrukere, og at de tre samiske språkene nordsamisk, lulesamisk og sørsamisk skal få likeverdige utviklingsmuligheter. For å bevare den samiske kulturen er det helt vesentlig at man satser på det samiske språket. Så er det, som saksordføreren også redegjorde for, noen utfordringer i forhold til tolketjeneste, særlig gjelder dette for lulesamisk og sørsamisk. Komiteens flertall har oppfordret Sametinget til å vurdere en tidfestet plan for å få til simultantolkning av Sametingets forhandlinger til disse tre samiske språkene. Det vil være et viktig bidrag for å gi både lulesamisk og sørsamisk en ny arena hvor språket kan brukes. Ellers må jeg også få understreke viktigheten av det som saksordføreren pekte på angående debattklimaet rundt konfliktlinjene. Vi må forvente at uenighet og konflikter, enten de er nye eller gamle og kjente, blir håndtert på en voksen, ryddig og demokratisk måte. Kristelig Folkeparti støtter selvsagt innstillingen i denne saken.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-15:
Hvis Trond Helleland ikke har hørt oss i den integreringspolitiske debatten, er det fordi han ikke har hørt etter, for vi var jo nettopp ute og sa at det var viktig å sørge for å legge både grunnleggende verdier og en analyse av samfunnet til grunn som på den ene siden handlet om hva slags type problemer vi ser i dag, der det norske samfunn i dag også er preget av saker som diskriminering og rasisme. Noen av dem slår også ut direkte overfor den samiske befolkningen. Det er grunnen til at jeg synes det er viktig å insistere på at mangfold er en styrke for et samfunn, og at det å kjøre samfunnet i retning homogenitet, ikke er bra. Da kommer du lett i en situasjon der noen sier at vi er bedre enn andre, og vi har større rettigheter enn andre. Det synes jeg er skummelt av en majoritet overfor en minoritet som er spesielt sårbar. Når det gjelder hva slags verdier vi legger til grunn for samfunnet, og som vi ønsker å basere det norske samfunnet på, er det en interessant debatt. Her vil vi være, vil jeg tippe, 90 pst. enige og 10 pst. uenige. Demokrati og likestilling er kjempegrunnleggende verdier som jeg ønsker at det norske samfunnet skal ha. Så sier jeg at utjevning er en tredje ting som jeg mener er en styrke ved det norske samfunnet, sett opp mot f.eks. det britiske samfunnet, fordi samfunn med små sosiale forskjeller er bedre enn samfunn med store sosiale forskjeller, både når det gjelder tillit mellom mennesker, og når det gjelder andre ting som kriminalitet, levealder – alle de andre tingene. Så utjevning er en verdi vi ønsker å legge til grunn for det norske samfunnet. Så merker jeg meg at Per-Willy Amundsen fra Fremskrittspartiet på den ene siden sier at han slutter opp om Grunnloven, men på den annen side er uenig i det som står i Grunnloven. Det er i og for seg straight nok – vi kan være mange her som er uenige i enkeltelementer av det som står i Grunnloven. Men samtidig sier han at det samiske folket skal ha rett til et språk og rett til utøvelse av sitt eget språk, slik jeg oppfatter ham. Det betyr at jeg herved inviterer Per-Willy Amundsen til å stille opp sammen med meg i fellesutspill i alle de nordnorske avisene for å forsvare at vi nå også skal navnsette byene Tromsø, Bodø og kommuner som velger å gjøre det, både på samisk og på norsk. Det hadde vært flott. Det hadde vært bidrag nettopp til å sørge for at du ikke fikk den tilspissede situasjonen, til å anerkjenne det samiske språket på en god måte, og det ville kanskje vært et brudd med den linjen som Per-Willy Amundsen og Fremskrittspartiet oppfattes å stå for.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Jeg er enig med representanten Amundsen i at det er en urovekkende situasjon vi ser i Finnmark. Det er mye misforståelser, og det spres mye usannheter omkring hvilke rettigheter samer har. Jeg tror vi alle sammen har et ansvar for å bidra til at vi får ut riktig informasjon. Sametinget er etablert og er et virkemiddel for at vi skal etterleve Grunnlovens forpliktelser og de internasjonale konvensjoner vi har sluttet oss til, bl.a. FNs konvensjons om sivile og politiske rettigheter og ILO-konvensjonen. Jeg tror det er viktig nå at vi tar et ansvar for å spre informasjon om hva Sametinget jobber med, og hvilke rettigheter Finnmarks befolkning har i henhold til finnmarksloven. Så er jeg veldig klar på at hvis man skal kunne ha en god utvikling i de samiske områdene og ta vare på det samiske som urfolket representerer, er vi nødt til å legge avgjørende vekt på at man har god språkkunnskap i de samiske områdene og blant dem som snakker samisk.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Jeg har ikke oppsigelsesfristene for når ILO-konvensjonen må sies opp; det går det an å komme tilbake til representanten Amundsen med. Men regjeringen har i alle fall ingen planer om å legge fram noen sak for Stortinget om å si opp ILO-konvensjonen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Vi startet arbeidet på Røros nå på mandag i forrige uke, så vi er ikke kommet veldig langt i den prosessen. Men jeg er helt enig med representanten Helleland i det jeg oppfatter er intensjonen i innlegget, at det er viktig at vi får på plass god informasjon, at vi har gode prosesser på det, at vi tar oss nok tid til å høre befolkningen og kjøre prosesser. Derfor er jeg opptatt av at vi skal ha et godt samarbeid med Sametinget og de berørte lokale myndigheter for å finne fram til løsninger som er gode. Så er det jo vanskelig å begynne å informere før vi har bestemt oss for hva vi skal gjøre. Men vi starter altså arbeidet nå, og vi ser at det er nødvendig med noe lovverk før vi begynner med kartleggingen. Det arbeidet starter Justisdepartementet på. Så må vi jobbe med å finne gode forankringsprosesser og gode informasjonsopplegg som inkluderer både de sju fylkeskommunene og alle kommunene som er i området. Fylkesmennene er også viktige aktører i arbeidet for å få til gode dialoger.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Språk er kultur, og kultur er språk. For en liten kulturell gruppe som den samiske er det to faktorer som er spesielt viktig for å styrke den samiske kulturen: de samiske språkene, både nord-, sør- og lulesamisk reindriftens rolle som kulturbærer Reindriften ligger ikke under Sametinget, så jeg vil ikke berøre den i denne sammenhengen, selv om den er en svært viktig kulturbærer. Språk og språkstyrking ligger derimot under Sametingets område og er kanskje det viktigste området å ha fokus på for å utvikle det samiske samfunnet på flere felt. Det å ha mange språkbærere, altså mennesker som bruker de samiske språkene, er avgjørende for et språk og for å utvikle språkene videre. Vi vet at både sørsamisk og lulesamisk språk er truet, ikke minst fordi det er få brukere og lite i bruk. Nordsamisk er i en noe bedre situasjon, men også her må språket styrkes. Språk som skal utvikles, må brukes. Det må brukes i skole og undervisning, i radio og i tv, i teater og i sang, og ikke minst i hverdagssamtaler mennesker imellom. Regjeringen har vektlagt hverdagsutfordringer for de samiske samfunn for å nå målene om språkstyrking. Det er for tiden store debatter om skilting av samiske stedsnavn i Nord-Norge, sist i Bodø, som flere har vært inne på. I Finnmark har vi hatt samisk stedsnavnskilting i mange kommuner i mange år. Det er mulig at det har vært mye debatt knyttet til dette tidligere, men per i dag kan jeg ikke registrere debatt knyttet til ulike kommunenavn i Finnmark. Porsanger kommune har endog skilting på tre språk, norsk, finsk/kvensk og samisk, og representanter for Porsanger sier med stolthet at det er den eneste trespråklige kommunen i Norge. Fremskrittspartiet spør om vi har behov for særlig språklig styrking overfor en «forsvinnende liten minoritet». Svaret er ja. Og hvis vi ikke satser på språket, blir det en forsvunnet minoritet. Det ønsker ikke Arbeiderpartiet. Språkpolitikk er viktig, og stedsnavn er en viktig del av språket og identiteten. Som finnmarking ønsker jeg Sametinget lykke til med dets viktige arbeid for de samiske språkene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-06-08:
På vegne av Siri A. Meling, Ivar Kristiansen, Elisabeth Aspaker og meg selv vil jeg gjerne legge fram et representantforslag om tiltak for bergindustrien.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
På vegne av representantene Gjermund Hagesæter, Åge Starheim, Jan-Henrik Fredriksen og meg selv har jeg gleden av å fremsette et forslag om at Norge trer ut av ILO-konvensjon nr. 169, nedlegger Sametinget, opphever finnmarksloven og avvikler forvaltningsområdet for samiske språk.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Statsråden sier i sitt innlegg at samfunnet har klare forventninger om at innvandrere skal lære seg norsk, og man understreker viktigheten av at dette er en rett og en plikt til opplæring. Men man tar ikke de logiske konsekvensene av det. Det er greit med rett og plikt til opplæring, men det er ingen krav til resultater. Det er her jeg føler at proposisjonen og flertallet i komiteen ikke følger logikken helt ut. Dersom man var opptatt av at man faktisk også lærte seg noe, så dette ikke bare blir en SV-skole hvor man teller fravær uten krav til resultater, burde man også legge noen krav om resultater i bunnen, særlig i forbindelse med statsborgerskapet, slik Fremskrittspartiet foreslår i denne saken. Hvorfor avviser regjeringspartiene forslaget om å stille krav til resultater når man skal få norsk statsborgerskap?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Flere har i dagens debatt referert til det gamle arbeiderpartislagordet: Gjør din plikt, krev din rett. Det er også Fremskrittspartiet enig i – gjør din plikt, krev din rett. Når man legger et sånt prinsipp til grunn, kan man faktisk avkreve noe. Man kan kreve resultater. Det er ikke nok å gi et tilbud om undervisning, man kan også kreve resultater av den undervisningen. Det er det Fremskrittspartiet gjør når vi foreslår å knytte dette til statsborgerskapet, altså at man må ha et visst nivå på norskkunnskapene og kunnskap om det norske samfunn før man blir innvilget norsk statsborgerskap. Det er en ordning som svært mange land praktiserer. Jeg synes det er merkelig at man ikke følger den logikken helt ut. Arbeiderpartiet har vedtatt noe om dette på landsmøtet, og prøver å unnskylde seg for at man ikke foreslår det man egentlig mener på vegne av regjeringen ved å vise til økonomiske forhold. Det synes jeg blir litt spesielt, all den tid vi bruker 13,7 mrd. kr direkte på innvandrings- og integreringsfeltet. Det er mye penger. Hvis man som Fremskrittspartiet virkelig mener og tror at man kan stille mer krav, er man også villig til å finansiere det. Så det å skylde på økonomiske forhold blir for enkelt. Det har jeg rett og slett ingen tiltro til. Dette handler vel mer om intern kamp mellom regjeringspartiene, særlig Arbeiderpartiet og SV. Det er det vi ser resultatet av i dag. Det er altså all grunn til å advare litt. Selv om vi alle her er veldig enige – i hovedsak – i det som står i denne proposisjonen, selv om den ikke går langt nok når det gjelder å avkreve noen resultater for å få statsborgerskap, vil jeg advare mot at man i denne sal tror at integrering er noe vi vedtar i Stortinget. Altså: Bare vi bruker penger nok på feltet, bare vi vedtar gode nok ordninger, bare vi har nok antall norsktimer og nok samfunnskunnskapsundervisning og legger til rette med det ene og det andre integreringsprogrammet, så tror man at man skal lykkes. Men all erfaring tilsier det motsatte. Ja, man skal legge til rette for integrering, men til syvende og sist er det den enkelte innvandrer selv som må gjøre jobben med å bli integrert i det norske samfunnet. Hvis man ikke vil, ikke ønsker og kanskje synes det er mer behagelig å være passiv mottaker av ytelser, lykkes man ikke uansett. Det er derfor dette med å stille krav er så åpenbart viktig. Jeg registrerer at selv etter 30 års debatt har man ikke helt tatt den realiteten inn over seg.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
På vegne av Per Sandberg, Per Arne Olsen, Erlend Wiborg, Harald T. Nesvik og meg selv vil jeg fremme forslag om en fremdriftsplan for å sikre en valgfri og verdig eldreomsorg for alle.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
I mitt hovedinnlegg var jeg inne på at vi i dag gjør et historisk vedtak. Det jeg da siktet til, var at det i saken heter at det bør legges til rette for at registrering av kirkelige handlinger i framtiden skal kunne skje elektronisk og eventuelt i tilknytning til det elektroniske medlemsregisteret, og at det foreslås endringer i kirkeloven § 37 i tråd med dette. Dette har vært et ønske fra Kirken i flere titalls år, og det antydes at elektronisk kirkebokføring samlet kan gi en besparelse på 15–20 mill. kr for de kirkelige fellesrådene. Spørsmålet er: Hvor snart ser ministeren for seg at den endringen kan gjøres gjeldende?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Norske og utenlandske krigsgraver er en viktig del av vår historie. Derfor er det viktig at disse ivaretas og fredes etter samme lovverk. Utenlandske krigsgraver er fredet til evig tid, mens norske krigsgraver får en mer tilfeldig behandling. Flertallet viser i en merknad i innstillingen til saken at etter gravferdsforskriftens § 27 kan kirkegårdsmyndigheten frede enkeltgraver med gravminner når det foreligger grunner til dette. De påpeker også at departementet har anbefalt at denne adgangen benyttes når norske krigsgraver ellers ville blitt slettet. Det jeg lurer på, er om ministeren er trygg på at dette vil ivareta norske krigsgraver på en god måte. Det vi kan komme til å oppleve, er at når våre barn og unge går på en kirkegård og ser utenlandske krigsgraver, vil de kanskje spørre: Var det ingen norske som var med og forsvarte landet under krigen? Føler statsråden at dette er godt nok ivaretatt?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-08:
I dag, ved behandlingen av proposisjonen, retter vi opp en sak hvor regjeringen var raus med personer i Kongeriket Norge, men lot Den norske kirke ta regningen, nemlig tomtefesteloven. I tillegg ønsker regjeringen i dag og regjeringspartiene her i Stortinget nok en gang å være litt raus på Kirkens vegne. Fellesrådene er nemlig de som skal ta regningen for Mangfolds-Norge. Det er en gåte for meg at man ønsker å legge opp til en interessekonflikt som kan skape en uro mellom tros- og livssynssamfunn på lokalt hold. Hvorfor ønsker statsråden og regjeringspartiene at det her skal legges opp til et betalingssystem som gjør at fellesrådene må stå i valget mellom det å ha råd til diakoner og ungdomsarbeidere og det å gravlegge annerledes troende i egen kommune?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-08:
Det er ingenting i stat–kirke-forliket som sier at det er Den norske kirke som skal ta regningen for Mangfolds-Norge. Det er kommunens og det offentliges ansvar å legge til rette for at annerledes troende får en grav, der hvor det ikke er lagt til rette for det i egen hjemkommune. Argumentene som regjeringspartiene bruker i denne saken, er i all hovedsak praktiske – man synes det er upraktisk å gjennomføre det på en annen måte. Men jeg har egentlig bare et helt enkelt spørsmål, og det er: Ser statsråden overhodet at dette kan være en kime til konflikt mellom forskjellige tros- og livssynssamfunn lokalt og fellesrådene?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-08:
Jeg registrerer ut fra statsrådens svar at man ønsker å strekke den kloke håndteringen som fellesrådene har, til det ytterste. Det synes jeg er synd. Jeg synes det er synd for Mangfolds-Norge, og jeg synes det er synd at vi legger opp til et system som kan skape en uro og en unødvendig konflikt lokalt. Jeg kom litt ut å kjøre med hensyn til taletiden i mitt hovedinnlegg, men jeg hadde også behov for å si litt mer om lovens navn og begrepsbruk i loven som tas opp. Det viktigste her for Kristelig Folkeparti er at det skal være mulig å ha et lokalt navn som passer på stedet. Ligger gravområdet i umiddelbar tilknytning til kirken, så er det viktig, det kan være riktig, og det skal fortsatt være lov å kalle området for kirkegård. Så i realiteten er det vi her endrer, kun navnet i loven og muligheten til å bruke andre begrep på nye områder. Kristelig Folkeparti mener at begrepet «gravlund» har en mer verdig form enn «gravplass» – både fordi det kan forstås som den enkelte grav når man snakker om en gravplass, og også fordi det kanskje assosieres mer med arkeologiske utgravinger enn med en kirkegård. Vi ønsker derfor å gå inn for «gravlund» som begrep i loven. Når det gjelder politiattest, mener jeg det er riktig at også Den norske kirke får en mulighet til å kreve det for dem som jobber med barn og unge, på lik linje med andre. Men jeg er veldig enig med Venstre når det gjelder deres bekymringer for at dette blir en sovepute, og at vi ikke jobber mot overgrep på andre områder. For vi vet at dette ikke er noen garanti; det kan være en sikkerhet i utgangspunktet, men det må jobbes på helt andre områder. Like viktig som det er for minoriteter å få gjennomført begravelser etter sin overbevisning, er det for majoriteten å få gjennomført begravelser etter sin. Derfor er vi med på det forslaget som presiserer at det fortsatt skal være anledning til å gjennomføre vigsling. Jeg registrerer at både regjeringspartiene og statsråden her har bekreftet at det fortsatt skal være tillatt, selv om en gjør endringer i loven, og det er Kristelig Folkeparti fornøyd med. Jeg synes man i all hovedsak har kommet med en bra løsning: Man sikrer minoriteter, annerledes troende, slik at de får en verdig begravelse ut fra sin overbevisning og sitt livssyn. Men jeg synes fortsatt det er trist at regjeringspartiene ønsker å la fellesrådene ta regningen for det.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-08:
Det siste innlegget til representanten Wickholm viser at man ikke forstår hvordan man jobber med de årlige budsjettene i et fellesråd. Det er klart at når man sitter med budsjettene, må man sette ting opp mot hverandre, akkurat som vi her i Stortinget må gjøre når vi holder på med budsjetter. Det betyr at det her ligger en kime til konflikt. Hvis Wickholm tror at dette bare er en konflikt som skapes av Eriksen, viser og illustrerer det i all sin bredde at regjeringspartiene ikke har forstått rekkevidden av det forslaget de vedtar. Jeg skulle ønske at vi var rause med hverandre og klarte å finne ordninger som gjorde at man skapte minst mulig muligheter for å lage friksjon og konflikter lokalt. Det kunne regjeringspartiene gjort i denne saken, det har man valgt ikke å gjøre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-08:
Jeg merket meg at statsråden skal følge opp i forhold til askespredning. Jeg håper at hun da også merker seg det Høyre og Venstre skriver. Men jeg har lyst til å spørre om avgiftsbelegging av ulike slags gravplasser. Vi ønsker å flytte den makten ned til kommunene, for at de skal få lov til å bestemme det som faktisk er mest praktisk med hensyn til deres utfordringer, f.eks. areal. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor går det ikke an å lage et slikt system? Nå legger vi fram et verbalforslag, som skal behandles senere. Vi kan jo håpe på enda bredere støtte når det skal endelig behandles i Stortinget. Men har ikke statsråden forståelse for at kommunene her har veldig ulike behov når det gjelder å stimulere til mye arealbruk eller å stimulere til lite arealbruk?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Det vil i hovedsak være avhengig av at det finnes gode IT-løsninger som det enkelte fellesråd kan bruke, og det må hektes opp i en nasjonal løsning. Det jobbes det med. Det vil være et budsjettspørsmål for både Kirkerådet og for oss, så det må vi eventuelt komme tilbake til i de årlige budsjettproposisjoner når de tekniske forutsetningene er klare.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Jeg mener at forslaget vi har lagt fram her i dag, er i samsvar med det forliket som Stortinget inngikk i 2008 – det at det ikke skal gjøres endringer i dagens organisering og finansiering av Kirken. Det er noe av bakgrunnen for at jeg mener at det som er dagens forslag, er det naturlige forslaget. Jeg mener at dersom vi skulle innføre et enkeltfakturasystem, der kommunene måtte opprette et kontor, en ordning, for å betale direkte ut til andre fellesråd, ville det være en byråkratisk ordning. Jeg har tiltro til at kommunene, sammen med fellesrådene, finner gode ordninger for dette. Jeg har også forventninger om at man i de kommunene der fellesrådene finner at man kan bruke andre kommuners tilbud for å gravlegge, finner gode ordninger for hvordan man finansierer det, i de årlige budsjettdrøftingene som skal være mellom kommunene og fellesrådene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Jo, jeg har forståelse for det. Som jeg sa i mitt svar til forrige replikant, har jeg vært veldig var på å utfordre det som jeg oppfatter er noe av det prinsipielle i forliket, at man ikke skal endre på finansierings- og organiseringsordninger. Dette grenser iallfall til noen av de spørsmålene jeg tror vi har drøftet ganske inngående i forliket. Når vi sier at vi vil komme tilbake til dette, er det bl.a. basert på høringsuttalelsene til dette forslaget, der flere kommuner og flere fellesråd har kommet med uttalelser om dette spørsmålet. Disse spriker i ganske mange retninger. Så jeg tror det er behov for å få gått ordentlig gjennom komplekset. Jeg vil komme tilbake til det. Da ser jeg ikke bort fra at vi i det arbeidet vil drøfte om kommunene skal få større handlefrihet til å fastsette sine egne ordninger.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Det gjør jeg. Det er i dag svært vanskelig å ha full oversikt over hvilke falne som er begravd, som er norske statsborgere, for mange av dem ligger i familiegraver. Men der det er særskilte minnesmerker, er jeg trygg på at de lokale vil sørge for at man får fredning av de krigsminnesmerkene som omhandler norske falne i krigen, på en god måte i framtiden. Men vi vil ikke klare å kunne ha en fullstendig oversikt over alle norske falne, fordi vi ikke har en sentral oversikt over det. Som jeg sa, er det veldig mange som ligger i egne familiegraver, der det ikke er gitt noen indikasjon på at dette var en fallen under krigen. Men der det er minnesmerker, har jeg god tro på at de lokale vil forvalte dette på en god måte, og sørge for at det også blir ivaretatt i framtiden på en tilsvarende måte som for de utenlandske krigsgravene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Vi har delegert gravferdsmyndigheten til Kirkelig fellesråd, og jeg har tiltro til at Kirkelig fellesråd – det har også flere her i salen gitt uttrykk for – også kommer til å forvalte ansvaret overfor andre tros- og livssynssamfunn på en god måte. Jeg har også tiltro til at kommunepolitikerne, i møte med Fellesrådet, vil hensynta de særskilte utfordringene som eventuelt vil dukke opp i den forbindelse, på en fornuftig måte i sitt arbeid med å legge gode budsjetter for fellesrådene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Krigsgravene er viktige krigsminnesmerker, de er en viktig del av den norske krigserindringen. Britiske, franske, polske, russiske og serbiske krigsgraver har konvensjonsbeskyttelse, og de vil i dag også få lovbeskyttelse. Det er bra. Det er bra fordi dette er nasjonale minnesmerker, dette er minnesmerker som nasjonen Norge har et ansvar for å ivareta i forhold til erindringen om en krig som vi deltok i, og som medførte fem års okkupasjon av Norge. Dette er viktig for å ivareta minnet om dem som sloss i Norge for Norge, men også viktig for å vise respekt for dem som falt på den andre siden. Jeg minner om at også tyske krigsgraver har beskyttelse, og det er det selvfølgelig bra at de har. Vi er enige om at vi trenger en nasjonal lovgivning for å unngå at lemfeldig behandling på kommunalt og regionalt plan skal gjøre at disse gravene forsvinner, men jeg synes det er trist at regjeringen i dag velger å ikke gi den samme beskyttelsen til norske krigsgraver. De nærmeste fem–ti årene er for så vidt noen av gravene fortsatt beskyttet av andre paragrafer i gravferdsloven, men i tiårene som kommer, så vil denne beskyttelsen forsvinne, og disse gravene vil da også kunne forsvinne med mindre nasjonalstaten tar ansvar. Krigserindringer er ikke et ansvar for kommunene, det er et ansvar for staten. Jeg synes det er bra at tyske soldater som falt i Norge, nå også får lovbeskyttelse slik at gravene – minnene om deres innsats i Norge, riktignok mot Norge – blir ivaretatt. Jeg synes det er bra at polakker, franskmenn og briter som ga sitt liv for Norge på Narvikavsnittet, får en lovbeskyttelse, men jeg synes det er trist at stridende fra Finnmark, Trøndelag og Vestlandet som ga sitt liv på Narvikavsnittet, i dag ikke får den samme beskyttelsen som man gir til alle andre som sloss for Norge i 1940.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Jeg synes det er trist at det kan synes som om representanten Eriksen ønsker å skape en konflikt mellom dem som gravlegges kirkelig, dem som er muslimer og dem som er ikke-troende eller annet. Når flertallet har valgt å gå inn for at Kirkelig fellesråd fortsatt skal ha oppgaven med forvaltningsansvaret på vegne av kommunen, må det være en forutsetning at de tar dette ansvaret, og at de handler på vegne av hele kommunens innbyggermasse. Da er det kommunens ansvar å sørge for at fellesrådene har tilstrekkelige ressurser tilgjengelig for at de skal kunne gjennomføre oppgavene sine. Jeg synes det blir litt spesielt når det gang på gang fra denne talerstolen gjøres til en konflikt om man skal prioritere ungdomsarbeid, eller – som representanten Eriksen sa – gravlegge muslimer. Da bruker man denne talerstolen til å fremme en type konflikt som jeg synes er helt unødvendig, og man legger opp til at denne konflikten også videreføres i kommunene. Jeg tror det er de færreste som ville ha tenkt på, midt oppe i sorg og gravlegging, at de var i konflikt med Kirkelig fellesråds ungdomsarbeid, eller at de på annen måte skulle ødelegge for det arbeidet som Kirkelig fellesråd gjorde. Jeg håper heller ikke at Kirkelig fellesråd synes det er en stor belastning når de på vegne av kommunene har blitt gitt ansvaret for å gravlegge muslimer og andre på en verdig måte, og at det selvfølgelig også inngår å ta kostnadene knyttet til dette. Jeg synes det er unødvendig å bruke denne talerstolen til å fremme den typen konflikt som representanten Eriksen gjør, og jeg håper at det ikke er noe som vedvarer.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Jeg tegnet meg for å oppklare et par misforståelser. Representanten Tetzschner hadde noen betraktninger om samspillet mellom opposisjonen og regjeringspartiene som jeg er helt enig i. Ingen har monopol på gode ideer. Samtidig hevdet han at det går automatikk i at regjeringspartiene stemmer ned alle opposisjonens forslag og ikke lytter. Det er jo ikke riktig. Denne saken er nettopp et eksempel på det. Her har Kristelig Folkeparti fått gjennomslag og bidrar til at vi nå får på plass en god løsning. Representanten Bekkevold antydet at regjeringens forslag ikke var vesensforskjellig fra Kristelig Folkepartis opprinnelig forslag, og hevdet at jeg hadde sagt det var så mye, mye bedre. Nei, en slik overdrivelse er det ikke dekning for. Men det regjeringen foreslår, er en bedre løsning enn den Kristelig Folkeparti foreslo, og som Fræna kommune har praktisert. Regjeringens modell er mer målrettet. Utgangspunktet er den enkelte husstands økonomiske situasjon, ikke en fast 20 pst.-grense. I mange tilfeller, og særlig i områder med høye boligpriser, vil en tilskuddsutmåling over 20 pst. av kjøpesummen være nødvendig for å etablere økonomisk vanskeligstilte i en eiet bolig. Med regjeringens modell vil det kunne innvilges så mye tilskudd som nødvendig for å etablere en bærekraftig økonomi hos kjøper. Mye kan sies om det representanten Tetzschner sa om Oslo kommunes boligpolitikk. Det sittende Høyre/Fremskrittsparti-byrådet har forsterket den konsentrasjonen av vanskeligstilte i egne boområder, som Tetzschner hevdet man ønsket å motvirke. Til tross for voksende behov selger Oslo kommune kommunale boliger i stort omfang og leier dem tilbake fra private i områder med en overhyppighet av problemer, slik representanten Hareide også nevnte. I Arbeiderpartiet er vi glade for at Kristelig Folkeparti er tilfreds med å bli hørt. Ikke minst er vi glade for at vi nå får på plass en god leie-før-eie-løsning.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Vi skal i dag behandle eit forslag frå stortingsrepresentantane Kjell Ingolf Ropstad, Geir Jørgen Bekkevold, Knut Arild Hareide og Rigmor Andersen Eide om å gjere leige-før-eige-ordninga til ei nasjonal ordning for å sikre vanskelegstilte ei moglegheit på bustadmarknaden. Vi i Framstegspartiet er opptekne av at alle menneske skal ha ein trygg stad å bu. Vi er likevel opptekne av at bustadpolitikk ikkje skal detaljregularast i den enkelte sin kvardag. Det aller vanlegaste her i landet er at dei fleste personane kjøper og eig bustaden sin. Eit mindretal leiger bustad eller bur hos familie eller venner. Vi i Framstegspartiet har forståing for intensjonen til forslagsstillarane, men for oss framstår forslaget som eit inngrep i ein regulert bustadmarknad, der det etter vårt syn er lite ønskeleg å skape forventningar om ein bustadeigarskap gjennom offentlege støtteordningar. Vi i Framstegspartiet meiner at det sjølvsagt er eit gode å eige eigen bustad. Det er likevel ein realitet at langt frå alle evnar å eige eigen bustad, og vi kan vanskeleg sjå at ein med den ordninga som ligg i forslaget frå Kristeleg Folkeparti-representantane, kan oppnå den effekten som representantane ønskjer, nemleg å eliminere all bustadløyse. Vi i Framstegspartiet meiner også at ei slik ordning som forslagsstillarane foreslår, vil verte svært vanskeleg å administrere. Det vil verte byråkratisk og vil medføre betydelege kostnader. Eg vil her vise til at forslagsstillarane meiner «det unike med ordningen er at den har med seg elementer av både boligsosialt arbeid, økonomisk rådgiving, oppfølging i hjemmet, rustiltak, arbeidsmestring med mer». Vi registrerer at forslagsstillarane har berekna at det finst 6 000 personar utan eigen bustad. Vi meiner at denne berekninga er høgst usikker og unøyaktig. Vi meiner likevel at dette er ei svært mangfaldig gruppe menneske som har eit langsiktig og uklart buforhold. Vi er også opptekne av at dette forslaget kan skape stor forskjellsbehandling på grunn av at det skal ta vare på bestemte grupper menneske. Når det gjeld å gi «gåver», vil det alltid vere slik at nokon vil falle utanfor. Her skal det også vere reglar som tilseier at det skal vere bestemte grupperingar med eit bestemt inntektsgrunnlag som skal få ta del i dette. Då vil det heilt sikkert vere ein heil del menneske som føler seg forbigått, som ligg rett over inntektsgrensa, og som kanskje spinkar og sparar for å klare å kjøpe seg bustad på ordinær måte. Her vil det bli konfliktar, og dei vil føle seg forbigått. Vi er opptekne av at ein skal unngå å møte menneske som føler seg forbigått på grunn av at vi har eit regelverk som tilseier at dei ikkje får ta del i denne ordninga. Framstegspartiet vel å ikkje støtte forslaget, og vil røyste imot.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Representanten Holmås viste til at det vert bygt altfor få bustader her i landet. Så langt som eg kjenner til kommunane, jobbar dei aktivt for å få lagt ut og regulert fleire bustadområde. Jamvel private grunneigarar utarbeider private reguleringsplanar for å kunne få nytte areal som i dag ligg brakk fordi dei har lagt ned gardsdrifta, på grunn av at det ikkje er mogleg å overleve på dei ordningane for landbruk som finst i dag. Det er sannsynlegvis det som er hovudårsaka til at det vert bygt for få bustader. Vil statsråden syte for at det kan verte enklare å få gjort dette, ved å gje beskjed gjennom sine fylkesmenn om at det må vere ein større vilje til å få lagt ut areal?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-08:
Vi har varslet at vi vil stemme mot.