trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-03-20:
Det handler ikke bare om å si halleluja, det handler også om å gjøre halleluja, er det noen som har sagt. Jeg vil fortsette litt med statsministerens siste svar, nemlig med kvinneperspektivet. Kvinnekampen har nettopp handlet om å ha gode ordninger som gjør at det går an å kombinere familieliv og arbeidsliv på en god måte. Det har vært kjempet fram ganske store og flotte ordninger, som har gjort dette mulig. Men nå ser vi noen litt advarende pekefingre fra sterke kvinnesakskvinner, f.eks. Torild Skard. Også kjønnsforskere har advart noe mot den perspektivendringen som nå har skjedd, nemlig at arbeidslivet ikke lenger skal ta ansvaret for at vi får disse gode ordningene. Det er første gang vi har fått en likelønnskommisjon, som har snudd dette på hodet. Mitt spørsmål til statsministeren er: Vil man ta tilbake ansvaret, slik at det er samfunnets ansvar å legge til rette for dette, og slik at det ikke er kvinnene selv som må bære byrdene med denne endringen?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Det er snart påske, og det kunne være fristende å starte dette med å si hosianna, ære være statsministeren. Ære være statsministeren for innlegget han hadde om hvor viktig valgfrihet er, og at han har tro på at familiene kan ta sine egne valg. Samtidig sa han at kontantstøtten ikke er en god idé. Jo, for noen familier er faktisk kontantstøtten en god idé, og for noen familier er det å være hjemme med ungene sine litt lenger enn det denne regjeringen tillater, også en god idé. Derfor er det så viktig at vi har valgfrihet for familiene, at familiene selv kan få lov til å gjøre sine valg. Denne regjeringen har de siste åtte årene brukt mer penger på foreldrepermisjon, men den har innført en masse kvoter som gjør at familiene ikke får lov til å ta de valgene som er viktige for den enkelte familie. Mitt spørsmål til statsministeren blir da: Er valgfrihet synonymt med å innføre kvoter?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2013-03-20:
Høyre vil ha mindre detaljstyring fra politikerne og mer valgfrihet til familiene. 1. juli innføres tredelingen av foreldrepermisjonen: mødrekvote på 14 uker og fedrekvote på 14 uker. Foreldre som ikke har muligheten til å ta ut hele den permisjonstiden, blir fratatt de permisjonsukene. De permisjonsukene kan ikke overføres til den andre forelderen. Staten går altså inn og fratar små unger verdifull tid med mor eller far fordi foreldrene ikke greier å leve opp til Arbeiderpartiets familieideal. Vi kan ikke premiere dem som har valgt feil, sa Jens Stoltenberg i 2005 om foreldres mulighet til å velge annerledes. Synes statsministeren det er riktig at det er barna som skal straffes fordi foreldrene ikke klarer å leve livene sine sånn som Arbeiderpartiet ønsker de skal?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Utlendingsforvaltningens oppgaver er fordelt mellom politiet og UDI. I disse tider vil imidlertid UDI endre saksbehandlingsrutinene for oppholdstillatelse og fornyelse av oppholdstillatelse i Norge, uten at politiets interesseorganisasjoner har vært med i prosessen. Dette heter EFFEKT-programmet, og det skal altså igangsettes etter en løsning de kaller kurante fornyelser. Disse kurante fornyelsene og EFFEKT-programmet vil med stor sannsynlighet redusere mulighetene for kontroll ved søknad om fornyelse, fordi ingen dokumenter skal tas inn eller lagres i sakene. Søknadene skal altså ikke behandles i tradisjonell forstand, til tross for at Oslo-politiet i 2012 avdekket at UDI hadde innvilget opphold til en rekke spesialister som ikke fylte vilkårene for tillatelse. Spesialistene og disse tillatelsene ble i stor grad brukt av kriminelle til å hente inn personer som skulle medvirke til kriminell virksomhet i Norge. Disse nye rutinene gjør det for politiets del helt umulig å kontrollere hvorvidt disse personene har legalt opphold eller opererer med falsk ID eller falske dokumenter for å få opphold og arbeidstillatelse i Norge. Er dette noe som er initiert av denne regjeringen, eller er det UDI på selvstendig initiativ som har endret rutinene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Jeg hører at statsministeren sier at UDI bruker veldig mye tid sammen med politiet i dag for å kvalitetssikre. De nye rutinene vil medføre det motsatte, at politiet ikke blir med på kontrolldelen. De mister nemlig muligheten fordi UDI gjennom sine kurante fornyelser ikke lagrer og arkiverer dokumenter og ID til disse personene, og da blir det umulig for politiet å kontrollere i ettertid når det er snakk om fornyelse. Jeg har et brev fra NTL Politiet, Politijuristene og Samfunnsviterne i Oslo politidistrikt som har kommet til komiteen. De er svært bekymret for den reduserte kontrollen som nå planlegges. Dette har man forsøkt i Sverige. Resultatet blir økt menneskesmugling, massiv illegal innvandring, forfalskning av ID og forfalskning av arbeidstillatelser, som medfører økt kriminalitet. Jeg håper at statsministeren vil informere og ta dette opp med justisministeren for å sørge for å stoppe disse rutinene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Det er jo litt merkelig – det virker nærmest som at det hadde vært bedre og mer effektivt å implementere en ny straffelov i den gamle straffeloven umiddelbart, og så kunne man bare ha ventet 5, 10, 15, 20 år med å implementere den i det nye sakssystemet. For det er helt riktig det statsministeren sier – vi svikter jo ikke når det gjelder den nye loven. Den implementerer vi i den gamle. Men dette virker nå å bli gjennomgående i hele den offentlige sektoren. Min komité har også hatt møte med domstolene, som har akkurat det samme problemet – vitneavhør forsvinner fordi man har et IKT-system som er 30, 40, 50 år gammelt, og det tar altså 10 og 15 år å få til nytt. Nødnettet er et nytt eksempel, kommunikasjon innenfor politiet er et annet eksempel. Hvis vi sammenligner oss med andre land rundt oss, får de dette på plass i løpet av meget, meget kort tid. Der mangler de verken ressurser, kompetanse eller systemer for å få implementert og for å fornye seg. Men i Norge står vi rolig. Hva er galt?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
La meg starte med å si at jeg synes det er bra at statsministeren svarer representanten Sandberg at han har tenkt å følge opp og gå inn i problemstillingen og ta dette opp med justisministeren. Det er jeg glad for. Det må være et problem når regjeringen på den ene siden sier at man er veldig opptatt av å ha en streng innvandringspolitikk, og at man skal ha kontroll i disse sakene, mens byråkratiet på den annen side gjennom dette tilfellet med EFFEKT-programmet i UDI nå velger å gå til det skritt å redusere kontrollen. Slik sett er det egentlig litt alvorlig på mange måter at statsministeren ikke er kjent med det. Jeg er i hvert fall glad for at man følger opp. Men ser statsministeren det som problematisk at man har en så viktig etat i staten som gjør ting på tvers av det man politisk har uttalt?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-03-20:
Rike Norge blir mer og mer utsatt for at slavehandlere sender slaver til landet vårt. Jeg kaller det bevisst slaver, og ikke traffickingofre – for det høres ut som en del av Nasjonal transportplan – eller menneskehandel, for det blir rett og slett for nøytralt. I det rike Norge gjør slavehandlere det de kan for å sende inn byggearbeidere, tiggere, tvangsprostituerte – det meste man kan tjene penger på når det gjelder å selge andre menneskers kropp om og om igjen. Før dette kom til spørretimen, har Oslo-politiet og svensk politi advart om at det er blitt enklere å få smuglet slaver inn i Norge. Regjeringen er jo veldig opptatt av menneskehandel og har nylig fremlagt en plan mot menneskehandel. Da er spørsmålet: Er dette nok et eksempel på mangel på koordinering av det totale arbeidet mot menneskehandel, med tanke på at statsministeren her i dag ikke er kjent med en såpass grunnleggende endring som politiet i både Norge og Sverige advarer mot?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-03-20:
Når et land vedtar en helt ny straffelov, har det stor betydning, for det er sjelden at man går igjennom grensene for hva som er rett og galt og ser på endrede samfunnsforhold. Det har også stor symbolverdi, fordi et lands straffelov sier noe om hva det landet er. I Norge er det rett å si at straffeloven vår sier mye om hva slags demokrati vi er, og hva slags verdier vi bygger på. Første del av straffeloven ble vedtatt i 2005 og hadde vært forberedt i årtier. At den også skulle tre i kraft, burde ikke komme spesielt brått på. At det på grunn av dataproblemer i politiet skal ta så lang tid som VG har skrevet om de siste dagene, er det vanskelig å skjønne. Da den andre delen ble behandlet i Stortinget, forutsatte tidligere justisminister at den skulle tre i kraft i 2012. Ifølge VG skriver vi 2021 før det skjer, mens justisministeren siteres nå på å «ha god tro» om 2017, etter at regjeringen plutselig i 2012 begynte å tenke litt nøyere igjennom hvordan den skulle tre i kraft. Dataproblemene i politiet har vært kjent lenge. Systemene vi har, fører til dobbeltarbeid, lite fornuftige måter å jobbe på og dårligere bekjempelse av kriminalitet. Spørsmålet mitt er: Hvor mange år mener statsministeren at regjeringen kan utsette ikrafttredelse av lover før det er et demokratisk problem og skaper mistillit til hvordan landet vårt styres? Og kan statsministeren forklare hvorfor det tok syv år fra første del av ny straffelov ble vedtatt i 2005 til regjeringen i 2012 begynte å tenkte på at loven også skulle begynne å virke?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-03-20:
Grunnen til det er at Høyesterett underkjente regjeringens måte å drive lovgivningsteknikk på. Det er spesielt å synes at det er veldig offensivt. Spørsmålet om straffeloven er en del av et større bilde, for Stortinget har i lang tid fått veldig lite informasjon om utvikling og finansiering av politiets IKT-systemer. Senest for et par uker siden fikk jeg svar fra justisministeren at det ikke var mulig å fortelle hvor mye man hadde brukt på IKT i politiet siden 2009, eller hva pengene hadde gått til. Difi har nettopp slaktet POD og Justisdepartementets kompetanse og styring av IKT i politiet. Det kan kanskje forklare hvorfor man heller ikke får svar på spørsmål til Stortinget. Gjennom de siste årene har store midler blitt holdt tilbake, og Stortinget har ikke blitt informert om det når vi har behandlet statsbudsjettene. Er statsministeren i like god tro om utviklingen i politiet som justisministeren er, og hvordan har statsministeren tenkt å informere Stortinget bedre fremover, slik at denne gode troen er litt mer troverdig enn den gode troen man hadde mellom 2005 og 2012?
Anders B. Werp (Høyre), 2013-03-20:
Gjentatte oppslag har vist oss at det kanskje kan gå tolv år fra Stortinget vedtok den nye straffeloven til den trer i kraft. Statsministeren har gjentatte ganger i denne spørretimen sagt at vi må prioritere, og at regjeringen prioriterer. Straffelovens sene ikrafttredelse berører folks trygghet fordi kriminalitetsbildet på ingen måte står stille. Det utvikler seg, og vi trenger en straffelov som tar opp i seg det forholdet. Når det ikke skjer, øker vi utryggheten og usikkerheten i samfunnet. Mitt spørsmål til statsministeren er: Når inntrer det punktet at statsministeren selv engasjerer seg i prioriteringen på et så viktig område som berører folks opplevelse av trygghet og sikkerhet?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-03-20:
Jeg tror alle har forståelse for at en må avveie sikkerhet, og at det må gå hurtig nok. Men som statsministeren var inne på, er jo ikke dette noe særegent i denne sektoren. En kan ta helse, der en hører at faks brukes for å sende papirer. En har Nav, som har store utfordringer. De bruker MS-DOS-baserte programmer, og har ti ulike programmer som ikke snakker sammen, slik at en må taste inn de forskjellige opplysningene gang på gang. Så har en justissektoren der de har mange ulike utfordringer. Jeg lurer egentlig på: Hvorfor er ikke statsministeren, som er så aktiv på nye medier og opptatt av IT, i alle fall i privat bruk, mer ivrig for at de offentlig ansatte skal kunne få de gode redskapene som er tilgjengelig? Som flere har vært inne på, er de i alle fall mer offensive i andre land. For det å investere i IT er faktisk en investering – det er ikke en kostnad. Det gir enorme besparelser, og det gir utrolig gode muligheter for effektivisering. Hvorfor har en ikke en helhetlig plan når det gjelder IT, sånn at det ikke tar ti år for hver eneste ulike sektor å få opp datasystemer?
Henning Warloe (Høyre), 2013-03-20:
«Espeland fangeleir er den siste gjenværende suppleringsleiren brukt av nazistene under 2. verdenskrig, og i tillegg et av de mest intakte minnesmerker fra landssvikoppgjøret. Forsvarsbygg har uttalt i 2008: «Leiren anses derfor å ha unik krigshistorisk symbolverdi». Stiftelsen Espeland fangeleir driver formidling av leirens historie, og i Bergen kommunes museumsplan foreslås Espeland fangeleir konsolidert inn i Museum Vest. Vil statsråden medvirke til at leiren kan avhendes fra Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap til museumsformål?»
Henning Warloe (Høyre), 2013-03-20:
Jeg vil takke statsråden for et veldig positivt svar. La meg likevel si at jeg er litt bekymret for to forhold. Det skyldes at slike prosesser, som sikkert også statsråden har erfaring med, ofte kan ta lang tid, spesielt når flere aktører er involvert. Og det er snakk om reguleringsprosess, det er snakk om fradeling, det er snakk om forvaltningsplan, osv. Hvis dette tar lang tid, er det to forhold som er bekymringsfulle. Det ene er at bygningene og leiren forfaller. Det har ikke vært noe vedlikehold å snakke om de siste 20–25 årene, bortsett fra det som stiftelsen selv har gjort på eget initiativ. I tillegg består denne stiftelsen av frivillige entusiaster og idealister, og man vet jo at idealisme varer en stund, men kanskje ikke i all fremtid. Derfor vil jeg oppfordre statsråden til å bidra til at prosessen kan fremskyndes.
Henning Warloe (Høyre), 2013-03-20:
Jeg vil takke statsråden for svaret og lover at vi er flere som skal følge med på dette. Det er et stort engasjement i Arna og i Bergen for Espeland fangeleir, og jeg synes at de frivillige som har stått på i mange, mange år – i alle fall siden 2000 – har bidratt til både å formidle denne krigshistorien og ta vare på anlegget. Lederen for stiftelsen sitter på galleriet her og følger med på statsrådens svar, og jeg er optimistisk etter å ha hørt statsråden her i dag.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Det korte svaret på representanten Warloes spørsmål er: Ja, jeg jobber med det siktemålet for øye. Som beskrevet i innledningen til spørsmålet er Espeland fangeleir den eneste originale fangeleiren fra 2. verdenskrig som er igjen i Norge. Med sin bevarte trehusbebyggelse er den også unik i europeisk sammenheng. Jeg kan opplyse at Espeland fangeleir er foreslått vernet i landsverneplanen for justissektoren. Stiftelsen Espeland fangeleir har vært i dialog med departementet om mulighetene for å overta leiren til museumsformål. Jeg skal her bemerke at stiftelsen har bidratt med viktig innsats til vedlikehold av leiren. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har igangsatt arbeidet med å avhende leiren i henhold til avhendingsregelverket i staten. I utgangspunktet er det bare statlige virksomheter som har rett til å få overført statlige eiendommer før disse legges ut for salg. Dette innebærer at kommuner/fylkeskommuner og eventuelle andre aktører må ha en særskilt fullmakt fra Stortinget for å få forkjøpsrett. Slike fullmakter gis for ett år av gangen. Jeg har i brev av 14. mars i år orientert stiftelsen om dette. DSB har inngått en rammeavtale med Forsvarsbygg Skifte eiendom om bistand i avhendingssaken. Forsvarsbygg Skifte eiendom har anbefalt å omregulere leiren og deretter avhende vernet og ikke-vernet område hver for seg. Jeg er opplyst om at arbeidet med omreguleringen mv. vil kunne ta fra halvannet til to år. Jeg er videre kjent med at DSB har tatt initiativ til en forhåndskonferanse med Bergen kommune. Når denne er gjennomført, vil man kunne ha en oppfatning av tidsperspektivet og mulighetene for en eventuell fradeling. Med Espeland leirs posisjon i vår krigshistorie ser jeg det som høyst aktuelt å foreslå avhending av eiendommen til museumsformål. Når saken er nærmere avklart, vil jeg derfor vurdere å be Stortinget om en særskilt fullmakt for avhending av eiendommen til et slikt formål.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Jeg følger denne prosessen og har, som sagt, også hatt skriftlig kommunikasjon med stiftelsen. Jeg har fått opplyst at det er et mål at forvaltningsplaner og tilstandsanalyser for leirens bygg og uteområder skal være ferdigstilt i løpet av august i år. Som jeg også sa i mitt svar, er jeg glad for det engasjementet som stiftelsen viser, og jeg verdsetter det vedlikeholdsarbeidet som er gjort i årene vi har bak oss. At denne prosessen har det siktemål for øye som jeg nevnte innledningsvis, er mitt utgangspunkt når jeg nå følger saken opp videre.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Jeg kan bare forsikre om at her har vi tydeligvis et felles engasjement, og denne prosessen som pågår, må gjennomføres slik denne type prosesser skal håndteres. Men vi sitter med et krigsminnesmerke, en viktig del av vår nære historie, som vi må sikre at vi tar vare på på en god måte.
Sylvi Graham (Høyre), 2013-03-20:
Mitt spørsmål er: «Helse- og omsorgsdepartementet vedtok i 2012 en omorganisering av kompetansetjenester for døvblinde i spesialisthelsetjenesten. Ifølge brukere og fagmiljøer har den nye organiseringen ikke ført til den forenkling som har vært ønsket, men tvert imot til en mer komplisert og uoversiktlig tjeneste. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at Nasjonal kompetansetjeneste for døvblinde blir organisert slik at tjenesten gir bedre kvalitet gjennom styrket samarbeid, arbeidsdeling og bedre ressursutnyttelse?»
Sylvi Graham (Høyre), 2013-03-20:
Jeg takker for svaret, men må få legge til at sentrene som skal inngå i den nye tjenesten, fortsatt ikke har fått avtale med Helse Nord RHF. Så er det slik at brukerorganisasjonene melder at de ikke er involvert i prosessen med etableringen av den nye organiseringsformen for den nasjonale kompetansetjenesten. I media har vi nylig fått redegjort for konsekvensene av de endringer som Nav har foretatt i retningslinjer for bruk av døvblindetolk, og også der sier brukerorganisasjonene at dette ble bestemt uten at de var forespurt – ei heller var de informert om at disse endringene skulle skje. I lys av dette: Mener statsråden at brukerorganisasjonenes medvirkning blir ivaretatt på en god måte?
Sylvi Graham (Høyre), 2013-03-20:
Jeg takker statsråden for hans lydhørhet for dialogen med brukerorganisasjonene. Døvblindfødte og døvblindblitte er jo en spesielt utsatt gruppe, med store utfordringer, som velferdssamfunnet må være veldig bevisst på å støtte på en skikkelig måte. Selv om hver enkelt har et betydelig behov for hjelp, dreier det seg ikke egentlig om veldig mange mennesker – og derfor ikke om de store pengene – men nettopp på grunn av at de er så få, kan det være vanskelig for denne gruppen å nå fram i det politiske ordskiftet, bli ført opp på den politiske agendaen, siden det er så mange grupper som roper høyere. Vil statsråden kunne forsikre både Stortinget og offentligheten for øvrig om at de spesielle behovene denne gruppen har, blir ivaretatt på en god måte?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Helsedirektoratet utredet fremtidig organisering av kompetansesentrene for sjeldne og lite kjente diagnoser og funksjonshemninger i 2010. Sentrene som yter tjenester til døvblinde, var inkludert i denne utredningen. Utredningen var et ledd i en helhetlig gjennomgang og etablering av et nytt styringssystem for nasjonale tjenester i spesialisthelsetjenesten. Det nye styringssystemet ble implementert fra 2011. Departementet godkjente i 2012 Nasjonal kompetansetjeneste for sjeldne og lite kjente diagnoser og funksjonshemninger i Helse Sør-Øst. Videre ble det godkjent en nasjonal kompetansetjeneste for døvblinde i Helse Nord i 2012. Departementet forutsatte at de sentrene som yter tjenester til døvblinde, skulle inngå i denne tjenesten. Organiseringen er lik den som er etablert for den nasjonale kompetansetjenesten for sjeldne diagnoser og funksjonshemninger. Målet med å samorganisere komptetansetjenestene for døvblinde i én nasjonal kompetansetjeneste er å oppnå bedre kvalitet i tjenestene. Det gjør vi ved styrket samarbeid og arbeidsdeling og ved bedre samlet ressursutnyttelse. Departementet har stilt krav om at Helse Nord skal inngå avtaler med de aktuelle sentrene for døvblinde. Gjennom disse avtalene vil Helse Nord ha ansvar for helheten i tilbudet. Det er lagt til grunn at denne organiseringen gir grunnlag for en mest mulig hensiktsmessig utvikling av tjenestene til døvblinde. Kompetansetjenesten skal bidra til videre oppbygging av kompetanse, og den skal bidra til å spre kunnskap og gi råd samt bidra til forskning. Helse Nord opplyser at det er opprettet kontakt med døvblindesentrene i den nasjonale kompetansetjenesten. Universitetssykehuset Nord-Norge er ansvarlig for Regionsentret for døvblinde og er gitt i oppdrag fra Helse Nord å etablere den nasjonale kompetansetjenesten. Stillinger skal lyses ut, og det skal inngås avtaler med de øvrige sentrene innenfor kompetansetjenesten. Dette arbeidet er i gang. Her vil det bli lagt vekt på brukermedvirkning og samarbeid mellom tjenestene i den nasjonale kompetansetjenesten. La meg legge til at det er viktig å følge opp hvordan dette fungerer, lytte til brukerne og være åpne for nødvendige justeringer underveis. Men dette er det opplegget som nå er under utrulling, og som skal gi – håper vi – gode tjenester til denne viktige gruppen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
La meg først si at det er veldig viktig at brukerorganisasjonene tas med. Jeg opplever at i alle deler av det vi gjør i norsk helsevesen, blir brukerperspektivet viktigere og viktigere for utformingen av behandlingstilbud og for å sikre kvaliteten i tjenestene. Det som gjelder Nav, kan jeg ikke i detalj gå inn på, for det ligger ikke under mitt ansvarsområde, men jeg tar signalet fra representanten. Hvis det er en uromelding representanten nå sender til meg her i Stortinget, vil jeg selvfølgelig ta det med meg. Jeg vil ta det opp med Helse Nord og følge opp og se til at det blir godt ivaretatt. Mitt inntrykk er at de regionale helseforetakene har god kontakt med brukerorganisasjonene – de legger vekt på det – men hvis det er rapporter om at det ikke er godt nok, skal vi selvfølgelig ta tak i det. For øvrig – som jeg sa i mitt svar – er dette nå et system med stillinger og avtaler som er under inngåelse. Så får vi håpe at det går på en så rask og kvalitetsmessig riktig måte som mulig. Vi vil også følge opp dette fra departements side, for vi er opptatt av at denne gruppen skal få de gode tilbudene som den har rett til, og som den fortjener.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Jeg håper jeg kan svare ja på det, og la meg understreke at jeg tror representanten har rett i at det ikke er penger det står på her. Det gjelder å finne en best mulig organisering, slik at vi får utnyttet den kompetansen som trengs for at denne gruppen – som ikke er stor, men som alle i vårt samfunn kan forstå er sårbar, siden man mangler både syn og hørsel – skal få det gode tilbudet de har rett til. Jeg er enig med representanten i at i en samtid hvor den som roper høyest, ofte får oppmerksomheten, er det viktig å se de som ikke har den muligheten. Derfor vil jeg berømme representanten for ta opp dette spørsmålet, og jeg vil ha sagt at dette er noe som jeg nå er blitt oppmerksom på, og som jeg personlig vil gjøre det jeg kan for å sørge for blir fulgt opp på en god måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
Jeg er opptatt av at sykehusene er gode arbeidsgivere for sine ansatte. Mitt gjennomgående inntrykk er at det er de, og at de som jobber i sykehusene, er motiverte folk som trives på jobben. Trygghet og trivsel for de ansatte henger nøye sammen med god pasientbehandling. Jeg besøker ofte sykehus rundt om i landet, og jeg legger da vekt på å møte ansatte og tillitsvalgte uten ledelsen til stede for å få direkte tilbakemelding fra de ansatte om hvordan de oppfatter sin arbeidshverdag. Så er det en selvfølge at det enkelte sykehus utøver sin arbeidsgiverfunksjon i tråd med lov- og avtaleverk. Det behøver egentlig ikke understrekes, men noen ganger må vi minne om det. I disse spørsmål er det viktig med god rolleforståelse. Som helseminister er jeg eier av sykehusene, men det er det enkelte sykehus som utøver arbeidsgiverrollen overfor de ansatte. Når det gjelder tariffavtaler som sykehusene er omfattet av, er det arbeidsgiverorganisasjonen Spekter som er part i tariffavtalene på arbeidsgiversiden. I denne konkrete saken er det slik at de fleste i arbeidslivet har en lovfestet aldersgrense på 70 år. Det innebærer at arbeidsgiver lovlig kan avslutte et arbeidsforhold når en arbeidstaker når denne aldersgrensen. Jeg vil understreke at dette ikke er en oppsigelse, men en avslutning av et arbeidsforhold på grunn av oppnådd aldersgrense. Så har enkelte arbeidstakergrupper en særaldersgrense som følger av lov, forskrift eller tariffavtaler. I sykehusene gjelder dette bl.a. sykepleiere, hjelpepleiere og renholdere, som i hovedsak har en aldersgrense på 65 år. Dette innebærer at arbeidsgiver, i dette tilfellet sykehusene, kan avslutte disse arbeidsforholdene når arbeidstakere med særaldersgrense har oppnådd stillingens aldersgrense. Det er imidlertid ett vesentlig unntak fra denne hovedregelen. Dette unntaket gir en person med lavere aldersgrense enn 67 år, mulighet til å arbeide fram til 67 år dersom de ikke har opptjent fulle pensjonsrettigheter, og dersom arbeidstaker selv ønsker det. Dette følger av en tariffbestemmelse i tariffavtalen i KS, og som ble videreført i sykehusene etter overgangen til helseforetak. Som nevnt vil en arbeidsgiver kunne avslutte en arbeidstakers arbeidsforhold når vedkommende oppnår stillingens aldersgrense. Arbeidsmiljøloven § 15–13 a har regler om hvordan dette skal skje. Ut fra det som er kommet fram i media, kan det se ut som ordlyden i brevet som ble sendt de aktuelle arbeidstakere, ikke er helt i overensstemmelse med lovens ordlyd, og derfor har blitt oppfattet negativt og unødig belastende. Jeg har nå forsikret meg om at Sykehuset Innlandet, i samråd med Spekter, har gått igjennom utformingen av de aktuelle brevene, slik at disse er i tråd med arbeidsmiljølovens ordlyd og fremstår som en god avslutning på arbeidsforholdet for arbeidstakere som når denne aldersgrensen. Så vil jeg nok en gang understreke at jeg, som eier av sykehusene, forutsetter at foretakene opptrer som en god arbeidsgiver for sine ansatte i alle faser av arbeidsforholdet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
La oss begynne med å si at vi er enige om at lover og regler må følges. Det er viktig at det er klare lover og regler og gode prosesser i arbeidslivet, ikke minst innenfor helsesektoren som har et krevende arbeid. Det regelverket som er, med 65 år for noen grupper, er fremforhandlet, og det er man blitt enige om, med mulighet til å kunne fortsette til 67 år. Det som slår en i helsevesenet, er at de tunge løftene ofte får betydning for en arbeidstaker. Men veldig mange som jobber i helsevesenet, er aktivt tilknyttet helsevesenet langt opp i høy alder, og det er bra. Så vil jeg si at et arbeidsliv under ideelle forutsetninger bør ha god dialog, forutsigbarhet og en planleggingshorisont som gjør det mulig å leve og planlegge livet sitt. I et slikt perspektiv vil jo en minimumsgrense på ti dager, som det kanskje står i regelverket, etter min mening ikke være en god praksis på arbeidsplassen. Det bør iallfall ikke komme som en overraskelse ti dager før. Dette burde vært varslet i dialog og kontakt på forhånd. Så er jeg glad for at representanten forstår at jeg ikke kan gå inn i en enkeltsak, som jeg mener vi ikke nødvendigvis har fått fullt opplyst gjennom medieoppslaget.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-20:
«Status quo» er ikke noe honnørord. Jeg er alltid opptatt av at vi klarer å tilpasse reglene til behovene. Det store overordnede behovet i helsesektoren er at vi kommer til å få en utfordring med å rekruttere helsepersonell. Der ligger det en stor og viktig ressurs i de eldre arbeidstakerne, fra min alder og oppover, som kan bidra og stå på med sin erfaring. Jeg er for øvrig ikke helsepersonell, så jeg må stole på at det er dyktige folk i den sektoren. Så jeg kan svare ja på spørsmålet. Hvis dette arbeidet kommer i gang – og det gjør det – skal Helsedepartementet gi sitt besyv med når det gjelder de behovene som er. Vi vil gjøre det i samtale med arbeidstakerorganisasjonene, som også vet hvilke tunge løft det er i denne sektoren. De kan legge til rette for at de som har stått lenge, også får muligheten til å kunne avslutte sitt arbeidsforhold på en verdig måte – og at det blir tatt hensyn til det at vi blir eldre, og at mange ønsker å stå lenger i arbeid. Så arbeidslinjen tror jeg er et overordnet prinsipp som vi ønsker å støtte opp om også i helsesektorene, og så skal vi være både pådrivere og bidragsytere i den gjennomgangen som kommer på dette området.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-03-20:
«I Oppland Arbeiderblad kunne man 4. mars lese at Sykehuset Innlandet ga ansatte over 65 år ti dager på å si opp jobben sin. I brevet som ble sendt til de ansatte, ble det truet med at dersom «oppsigelse ikke foreligger innen ti dager, vil arbeidsgiver starte en oppsigelsesprosess». Mener statsråden en slik personalpolitikk i et statlig foretak er riktig og hensiktsmessig, eller vil han foreta seg noe overfor Sykehuset Innlandet eller Helse Sør-Øst for å endre praksisen?»
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-03-20:
Jeg takker for svaret. Jeg vil understreke at jeg også synes det er viktig at statsråden forholder seg til sykehussektoren på en profesjonell måte. Jeg er litt mer usikker på om det at en arbeidstaker som er 65 år, får sparken fordi vedkommende blir 65 år, er bedre fordi det får en annen ordlyd. Men det er klart at det skader ikke å gi folk sparken på en høfligere og penere måte. Jeg forstår at det er vanskelig for statsråden å gå inn i den konkrete saken. Så la meg isteden stille et mer generelt spørsmål: Et arbeidsliv hvor man når man er 65 år, får beskjed om at man får ti dager på seg til å pakke sammen og gå – man får ikke fortsette selv om man ønsker det – er det etter statsrådens mening et godt arbeidsliv? Er det sånn det burde være?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-03-20:
Jeg har lyst til å fortsette på det overordnede nivået. Stortinget har nå nylig vedtatt – både Arbeiderpartiet og Høyre har vært med på det, og departementet har også signalisert at man nå ønsker det – en gjennomgang av alle aldersgrensene i arbeidslivet. Det dreier seg om både 70-årsgrensen, hvorvidt den er for lav og burde vært høyere, f.eks. 75 år, og man ønsker også en gjennomgang av forskjellige typer særaldersgrenser. I den runden vil det også være naturlig at man spør Helsedepartementet om innspill. Hva vil da Helsedepartementets innspill være for å bidra til å få folk til å kunne stå lenger i arbeidslivet? Vil man f.eks. være positiv til en gjennomgang av særaldersgrenser, vil man være positiv til en økning av den øvre aldersgrensen, eller vil man mene at status quo – sånn som det er i dag – er godt nok?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-03-20:
«For ett år siden vedtok Fylkestinget i Hordaland opplegget for videreføringen av Bergensprogrammet. Herunder forlengelse av Bybanen byggetrinn 3, med planlagt byggestart høsten 2013. Planleggingen stopper opp og en rekke avtaler forsinkes pga. regjeringens trege saksbehandling igjen. For å holde fremdriften burde saken gått i Stortinget før jul. Det er i realiteten ingenting ukjent i søknaden, nå skriver vi snart april, hvorfor kommer ikke saken til behandling?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-03-20:
Takk for svaret. Jeg vil gjerne minne om at denne bompengesøknaden er den tredje i rekken i Bergensprogrammet, som altså første gang ble vedtatt i statsråd i 2005. Selv om dette er et materiale som har vært kjent i over ti år, er det tydeligvis så komplisert at regjeringen bruker over ett år på å behandle denne søknaden. Da må jeg spørre: Hva er det med byggetrinn 3 i videreføringen av Bergensprogrammet som er så mye mer komplisert enn de to første trinnene, siden det tar så mye lenger tid å behandle byggetrinn 3 enn de to første? Nå er byggetrinn 2 øyeblikkelig klart til bruk på Bybanen. Det har vært en stor suksess, og nå venter man altså på å få starte opp med byggetrinn 3, som forsinkes av regjeringen.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-03-20:
Det er oppløftende at den nå endelig ser ut til å komme. Men jeg har lyst til å gjøre statsråden oppmerksom på at Bergensprogrammet taper 1 mill. kr hver dag fordi dette ikke blir vedtatt og man ikke kan videreføre bompengeordningen. Det er selvfølgelig penger som kunne gått til å bygge bybane. Hittil i år har denne forsinkelsen betydd 78 mill. kr i tapte inntekter. I tillegg vet vi at Hordaland fylkeskommune forskutterer planarbeidet for at dette ikke skal stoppe opp, og påføres selvfølgelig lånekostnader. Er ikke statsråden enig i at dette er en unødvendig høy pris å betale for å bruke så lang tid på denne søknaden?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-03-20:
La meg for det første starte med å gi anerkjennelse til Bergen og Hordaland, som gjennom Bergensprogrammet var en av de første som tok i bruk et program der man kombinert det med bompenger og dermed bidro til et spleiselag mellom fylkeskommune, stat og bilister. Det har løst mange transportutfordringer i det byområdet, og kommer også til å gjøre det i årene framover. Så er det et mål å få en rask behandling av saker i departement og regjering. Noen ganger tar det lang tid, og dette er en slik sak. Da har jeg lyst til å understreke at det er en ganske omfattende prosess også fra en søknad blir behandlet i lokale og regionale organer til saken kan behandles i Stortinget. Det som er gjort i denne saken, er at man er nødt til å utarbeide analyser av trafikk- og inntektsgrunnlag for bompengesøknaden, og så må det gå gjennom en ekstern kvalitetssikring, en såkalt KS2. I den kvalitetssikringsprosessen er det ikke minst viktig at plangrunnlaget er tilstrekkelig. På bakgrunn av det skal man da igjen utarbeide bompengeproposisjonen. Det har tatt lang tid i denne saken. Jeg er imidlertid kjent med at arbeidet med den eksterne kvalitetssikringen nå er i sluttfasen, og jeg håper at det skal være mulig å få behandlet denne saken i Stortinget i løpet av våren. Det er ikke lang tid igjen før den vil bli lagt fram for Stortinget.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-03-20:
Det er nok slik at en her må si at sjøl om dette er den tredje bompengesøknaden, må hver bompengesøknad behandles for seg. Den må også kvalitetssikres på sjølstendig grunnlag for hver gang den skal behandles i regjering og legges fram for Stortinget. Det er også tilfellet i denne saken. Da er det som jeg har prøvd å vise til – det har tatt lang tid – at det er særlig den såkalte eksterne kvalitetssikringen, KS2- prosessen, som i dette tilfellet har tatt tida. Det er også slik at en må føle seg helt trygg på at plangrunnlaget er tilstrekkelig når en oversender bompengesøknaden til Stortinget. Men, som sagt, en tar sikte på at det nå skal skje i løpet av ganske kort tid.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-03-20:
Jeg kan nok ikke uten videre slutte meg til det regnestykket, og særlig ikke hvis det baserer seg på at den behandling søknaden skal ha i regjering bare skal være en sandpåstrøing av en lokal søknad. Slik er det ikke. Det må en sjølstendig vurdering av hver enkelt bompengesøknad til, også i regjering, og en kvalitetssikring gjennom en såkalt KS2-prosess. Det må en igjennom. Så å slutte seg til et slikt regnestykke, kan jeg ikke uten videre gjøre. Jeg tror nok også Høyre, dersom Høyre hadde vært i en posisjon der de hadde hatt innflytelse i regjering, ville ha ønsket at sakene som ble framlagt for Stortinget, gjennomgikk de nødvendige prosessene før de ble lagt fram. Når det er sagt, syns jeg også at behandlingen av denne saken har tatt lang tid. Det er derfor viktig at den nå blir lagt fram for Stortinget ganske raskt. Jeg ser fram til også å drøfte videre de mer planmessige sidene, plangrunnlaget, med representanter fra Bergen i et møte som er planlagt med dem i morgen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-03-20:
«Det vises til oppslag i Adresseavisen 1. mars om statistikk over fristbrudd i barnevernet. Trønderske kommuner bryter fristen i om lag én av fire barnevernsundersøkelser. VG 6. mars viser at Helsetilsynets tilsyn har avdekket brudd på lov eller forskrift i 87 av barnevernstjenestene. Stortinget har de siste årene bevilget midler til betydelig opptrapping og oppbemanning i det kommunale barnevernet. Hva er statsrådens vurdering av at det likevel forekommer så mange fristbrudd, og hvilke grep vil statsråden ta?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Situasjonen er alvorlig når det kommer fram slike tall. Både statsråden og jeg har hatt et engasjement for at folk i større grad skal holde øynene åpne og si fra til barnevernet når man mener at det kan være grunn til det. Da blir det desto mer alvorlig at det festner seg et inntrykk av at barnevernet ikke klarer å ta hånd om disse meldingene. Jeg skjønner at statsråden ikke kan fortelle hva som kommer i saken hun skal legge fram for Stortinget, men når vi har trappet opp med så mye ressurser og bemanning til det kommunale barnevernet, blir i grunnen spørsmålet: Hva er statsrådens forklaring på at det er sånn? Er det bare det at vi ennå ikke har sett den fulle effekten av opptrappingen, og at vi snart har kontroll? Eller er det sånn at vi står foran en eskalerende utvikling med stadig nye saker, der vi egentlig aldri vil klare å ta igjen veksten i antall saker, og at vi er nødt til å tenke helt nytt?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-03-20:
Jeg takker for svaret igjen. Pila er kanskje snudd når det gjelder antall fristbrudd helt i det siste. Men når det gjelder økning i saker, er jeg fortsatt utrolig for om man klarer å utdanne barnevernspedagoger og bevilge penger til å ta igjen den utviklingen med mindre man kanskje stiller seg enda mer grunnleggende spørsmål om barn og samfunnsutvikling, som statsråden er inne på. Mitt neste spørsmål dreier seg egentlig om et annet forhold, nemlig den store forskjellen mellom de ulike fylkene som tallene viser. Sør-Trøndelag, mitt eget fylke, har 21 pst. fristbrudd, Nord-Trøndelag har 35 pst., Nordland har 35 pst, mens statsrådens eget fylke, Vestfold, har bare 1,5 pst. fristbrudd. Mitt siste spørsmål til statsråden blir da: Er dette en ledelsesutfordring siden det virker som om noen fylker nærmest har full kontroll, mens andre nærmest ikke synes å ha kontroll i det hele tatt?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-20:
De siste tiårene, og kanskje særlig de siste 15 årene, har det skjedd en rivende utvikling i synet på barn i vårt samfunn, som vi skal være veldig glad for, og i synet på familien, at vi også må bry oss om det som skjer innenfor de fire veggene, og også i synet på vold og omsorgssvikt. Vi vet nå mye mer om konsekvensene av det. Samtidig og i takt med dette, har det skjedd en økning i antallet bekymringsmeldinger. Flere bryr seg nå om barn, og det er veldig bra. Så ser vi at de kommunene som satser mer på forebyggende tiltak, f.eks. via helsestasjonene, trenger i mindre grad å satse på barnevernet sitt. Men mange steder har de verken satset på helsestasjoner eller på barnevernet i særlig grad de siste årene – i takt med at vi har hatt en rivende utvikling i synet på barn. Jeg tror nok vi må ta inn over oss at vi har en ganske stor jobb å gjøre. Så selv om pila nå er snudd – og det er vi glad for – kommer vi til å måtte jobbe med å få et godt vern for barn i flere år framover.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-20:
Det er en ledelsesutfordring, i alle høyeste grad, men noen av variasjonene skyldes også at det har vært en underbemanning over lang tid, særlig gjelder nok det trøndelagsfylket. De er i en spesiell situasjon, det er store variasjoner, og de er ikke representative for det store bildet. Heldigvis har vi endelig klart å snu pila når det gjelder brudd – det er kjempeviktig. Det samme gjelder også hvor mange barn som har tilsynsfører og hvor mange som har plan. Det er bra. Men vi er likevel nødt til å jobbe hardt for å fortsette å styrke barnevernet i kommunene, slik at barna blir fanget opp i tide, og helst før det er nødvendig å gå til omsorgsovertakelse. Jeg er også bekymret for at barnevernet ofte kommer inn når barna har blitt ganske store, og at det er få meldinger når barna er helt små. Det tyder på at man kanskje kvier seg mer for å melde fra om de aller minste barna. Det er ikke bra, fordi vi vet at særlig de to første leveåra er veldig viktige for hvordan barnets helse og utvikling blir senere.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Mange yngre bønder ønsker å ha og drive med hest i næring som en del av gårdens inntekter, men føler at dette er noe som ikke helt er en ønsket næring. Hva vil statsråden bidra med for at dette skal bli en inntektskilde på lik linje med andre inntektsmuligheter på en gård?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er en kjensgjerning at det blir stadig færre bønder, at de bøndene som finnes blir eldre, at det blir stadig færre gårdsbruk som er i drift, at antallet dekar dyrket areal ikke øker, og at det som øker, er antallet tomme gårdsbygninger. Da er dette med hest i næring en del av det som kanskje kan være med å bidra til at yngre bønder – kanskje spesielt damer – synes at det kan være interessant å overta gården eller kjøpe og drive en gård. Jeg tror det er flere damer enn menn som er interessert i hest, og dermed kan vi også løse utfordringen med å få flere damer inn i norsk landbruk. Jeg er klar over at dette kanskje mer er en sak for finansministeren, så jeg kommer nok til å følge opp dette med ham senere, men jeg ville gjerne løfte opp denne saken i spørretimen med landbruksministeren og høre hva han mener om den. Jeg har for så vidt fått et positivt svar, men mange i næringen føler likevel at de ikke blir hørt.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det klart at man må har et skille mellom hva som er næring og hva som er privat bruk – det skjønner jeg, og derfor skal jeg stille et spørsmål om dette til finansministeren senere. Men det er helt klart at dette gjelder hest i næring, og at det helst bør være med overskudd selvfølgelig, for det er jo derfor man driver med næring. Man skal tjene penger på det, og det må også gjelde innen denne næringen hvis man skal få lov til å drive med dette som næringsvirksomhet. Jeg tror vel statsråden og jeg for så vidt er enige, men jeg ville likevel løfte denne saken, fordi jeg har fått forholdsvis mange henvendelser om dette. Det er en del som føler at man ikke blir hørt: Man har hest, og det er en del av næringen. Det er slik som også statsråden sier: Hest var viktig før, men nå har traktoren overtatt, og da har hesten fått en annen plass i næringen, og den tror jeg vi skal prøve å utnytte.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-03-20:
Gratulerer med ny rolle, president, det er veldig hyggelig. Nå skal jeg gå over til å snakke om hestepolitikken. Hest er en helt sentral del av den norske landbrukspolitikken – ikke bare som avtaker av betydelige mengder fôr, men også gjennom avl og oppdrett av hester til konkurranse og fritid. Dette gir landbruket ønsket sysselsetting og inntekter. Innenfor jordbruksavtalen gis det støtte til produksjon av unghester og tilskudd til avløsning for ferie og fritid også til dem som driver med hest. Fritidshester blir stadig mer vanlig i mange familier. Her bidrar jordbruket med mye, bl.a. gjennom stallplasser, fôr, beiter og ridestier. Over Landbrukets utviklingsfond har vi ordninger som kan støtte både investeringer og utvikling av virksomheter og anlegg som kommer inn under definisjonen av bygdenæringer. Departementet har gjennom flere år lagt til rette for mangfoldige næringstiltak, med grunnlag i landbrukseiendommene, som matspesialiteter, grønt reiseliv, Inn på tunet og energiproduksjon. Det er fortsatt et stort uutnyttet potensial på mange områder. Mange har sett at hesten fungerer veldig godt innenfor grønn omsorg og grønt reiseliv. Inn på tunet er en næring i vekst. Om lag 1 100 gårder tilbyr i dag tjenester innenfor helse, omsorg, arbeid, skole og oppvekst. De siste årene har deler av hestesporten vært opptatt av – i større grad enn i dag – å få godkjent sin virksomhet som næring i skattemessig forstand. Dette er finansministerens ansvarsområde, men det har også vært dialog mellom departementene om disse spørsmålene. I skatteregelverket skilles det mellom virksomhet med hest knyttet til gårdens ressurser som bygninger og arealer, og virksomhet med hest som ikke er en del av det som defineres som en del av landbruksvirksomheten, og som derfor må oppfylle de generelle vilkår til næringsklassifisering. Som hovedregel inngår avl, oppdrett og utleie av stallplasser fra gården som en del av landbruksvirksomheten og kan inngå i beregningen av jordbruksfradrag. Inn på tunet og grønt reiseliv f.eks. kan regnes inn som en del av landbruksvirksomheten dersom omsetningen ikke overstiger 30 000 kr per år. Ellers må disse aktivitetene oppfylle de generelle vilkårene til næringsklassifisering, noe som innebærer at aktiviteten: tar sikte på å ha en viss varighet har et visst omfang er egnet til å gi overskudd drives for skattyterens regning og risiko. Utfordringen knyttet til trav og galopp, er at det bare er et fåtall av eierne av løshester som driver med overskudd over tid. Det er derfor få som har virksomheten klassifisert som næring. Slike virksomheter må normalt vise til resultater der kravene er oppfylt før de godkjennes som næringsdrivende.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-03-20:
Du kan få midler, f.eks. hvis du har utviklet gården din til å ha mer næringsvirksomhet basert på hest. Du kan få penger gjennom Landbrukets utviklingsfond til å investere. I tillegg til det kommer positiv stimuli – som vi bruker over mitt budsjett – for å stimulere til mer hest i næring og et bedre grunnlag for arbeidsvirksomhet på gårdene. Produksjon av unghester og hest på beite gir også grunnlag for tilskudd. Vi har også ordninger der man kan få mer ordnet ferie og fritid ved hjelp av avløsere. Så vi har både investeringsvirkemidler og støtteordninger rundt selve produksjonen og når det gjelder ferie og fritid, som skal bidra til å løfte fram den næringen. Jeg er helt enig med representanten Bredvold i at dette er et område der det er muligheter for å skape større verdier i norske bygder.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-03-20:
Her har vi en forsonende liten spørretime. Det er hyggelig, slik er norsk politikk noen ganger. Noe av det som har vært utfordrende, er hvordan skatteregelverket rundt det å drive med hest er. Man har nå innenfor skatteetaten prøvd å gjøre det enklere ved at man har et kontor på Hamar som man kan henvende seg til hvis man skattemessige spørsmål rundt det med hest i næring, fordi det er grenseganger her. Derfor har vi i hvert fall et ønske om at hjelpen skal være lettest mulig tilgjengelig, og derfor har vi gjort det lille grepet med at de som driver med dette, kan kontakte noen fagpersoner som faktisk kan dette feltet. Når vi snakker om hest som næring, blir det ofte snakk om trav og galopp, men husk at det som virkelig skaper mye glede ut over landet – i tillegg til det – er de tradisjonelle rideskolene, utleie av stallplasser og barnefamilier som driver med turridning. Dette er det fullt mulig å drive som næring – også med overskudd, og heldigvis er det flere og flere som tør å satse på det.