Bjørn Hernæs (Høyre), 2002-10-17:
Jeg vil gjerne bruke denne anledningen, etter utenriksministerens utmerkede redegjørelse, til å minne om den avgjørende rollen et sterkt tidsmessig og hensiktsmessig forsvar har når det gjelder et lands – i dette tilfellet Norges – evne til å føre en selvstendig sikkerhets- og utenrikspolitikk. Siden det er i Afghanistan vi har den mest aktive innsats fra militær side, skal jeg konsentrere mesteparten av mitt innlegg om det. Kampen mot internasjonal terrorisme er ikke over. Så lenge Al Qaida og Taliban-grupperinger fortsatt er aktive i Afghanistan, kan ikke de militære operasjonene opphøre. De mange terroranslagene mot nåværende afghanske politiske ledere og forsøk på å destabilisere situasjonen i landet, herunder undergrave den humanitære innsatsen og gjenoppbyggingsarbeidet, understreker betydningen av dette. Den brede internasjonale innsatsen basert på politiske, diplomatiske, juridiske og militære tiltak må derfor videreføres. Uten virkelig fred kommer Afghanistan ikke videre. SV har som vanlig brukt denne debatten til å demonstrere sin – i bokstavelig forstand – alenegang når det gjelder utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det synes jeg vi skal ha respekt for. Jeg har bare lyst til å minne om at selve partiets grunnleggelse og hele eksistens i ikke ubetydelig grad er basert nettopp på denne alenegangen. Nå hørte jeg riktignok at Kristin Halvorsen også forsøkte å trekke Senterpartiet inn i den samme folden. Det må i så fall skyldes erfaringer de to representantene har gjort i Stortingets utenrikskomite. I forsvarskomiteen spiller Senterpartiets leder en konstruktiv rolle i alle avgjørende henseender, på lag med resten av det brede flertall, som i all tid har stått bak denne felles politikken. Norge sendte den 1. oktober seks F-16-fly til Afghanistan. De internasjonale styrkene på bakken er avhengig av flystøtte, på samme måte som våre soldater på bakken tidligere var under beskyttelse av koalisjonens fly. Nå er det vi som gir denne tryggheten for andre lands soldater. Vårt nærvær virker avskrekkende og hindrer terrorhandlinger og annen militær aktivitet fra gjenværende Taliban og terroristgruppers side. Etter den første fasen i krigføringen har de allierte flyene de siste månedene sluppet et meget begrenset antall bomber mot mål i Afghanistan. Flyene er mesteparten av tiden i beredskap, i luften og på bakken. De norske bidragene i Afghanistan er et svar på anmodninger fra de amerikanske myndighetene og viser vår vilje til å følge opp våre allianseforpliktelser i tråd med NATOs artikkel 5. Norge, USA og andre allierte har en felles interesse i å unngå at sivile mål blir truffet. Det legges derfor stor vekt på dette i planleggingsarbeidet. På alle nivåer gjør vi det vi kan for å unngå at sivile skal rammes. Feilbombing har imidlertid skjedd, og vi kan ikke utelukke at det vil kunne skje igjen. Dersom de norske kampflyene skulle bli involvert i feilbombing, vil det bli gjennomført grundige undersøkelser hvor norske representanter vil ha avgjørende innflytelse. Resultatet av slike undersøkelser vil selvfølgelig bli offentliggjort i den grad det ikke bryter med avgjørende sikkerhetsmessige interesser. Det personell vi har sendt til krevende oppgaver i Afghanistan, har gjort en meget god innsats. Vi har fått positive tilbakemeldinger fra våre internasjonale samarbeidspartnere, og både de militære som deltar i Enduring Freedom, og personellet i ISAF fortjener aktiv støtte hjemmefra. Men jeg vil gjerne understreke at Norges vellykkede deltakelse i de militære operasjonene i Afghanistan må ses i sammenheng med moderniseringen av Forsvaret som Regjeringen arbeider med, i samarbeid med først og fremst Arbeiderpartiet, men også i avgjørende faser med Senterpartiet. Denne moderniseringen skaper ingen motsetning mellom vårt nasjonale forsvar og våre oppgaver som NATO-alliert. Det er ingen motsetning mellom disse to tingene, selv om det av og til forsøkes fremstilt på den måten. For at vi selv skal kunne motta støtte fra våre allierte i NATO om vi skulle ha behov for det, er det avgjørende å oppfylle vårt NATO-ansvar og opptre solidarisk overfor andre allierte når kriser rammer. I denne sammenhengen er premiss nr. én for å kunne gjøre en viktig jobb her, at vi holder orden i vårt eget hus, og at vi moderniserer vårt forsvar. Og jeg merker meg f.eks. at vi har en demonstrasjon utenfor Stortinget i dag, hvor det er grupper som går imot Regionfelt Østlandet, som er en premiss for at vi med god samvittighet kan sende soldater ut på slike farlige oppdrag.