trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-16:
Det var ikke min mening å snakke meg bort fra spørsmålet, men jeg forstod det slik at Høglund var opptatt av om jeg hadde satt tilstrekkelig søkelys på terroren i Midtøsten som kom fra palestinsk side. Jeg mener meget bestemt at det søkelyset vi satte på den på det meget kritiske tidspunktet i desember – da vi nesten ensidig satte lyset den veien – var riktig og viktig. Jeg er helt enig i at det må det tas avstand fra og slås ned på terrorisme av alle slag. En av grunnene til at Norge etter råd fra meg avholdt seg fra å stemme for den berømte sikkerhetsrådsresolusjonen, var jo nettopp at den ikke var sterk nok når det gjaldt de terroristanslagene som da hadde vært. Jeg er ikke i tvil om at vi har vært meget sterke når det gjelder spørsmålet om terrorisme. At man har rett til å forsvare seg, er også helt på det rene. Men det er samtidig på det rene at man må forsvare seg på en slik måte at man ikke innleder en voldsspiral, men greier å bryte den, og det er den beskjeden vi har gitt.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-16:
Det er åpenbart at spillereglene må være klare før en ny folkeavstemningsdebatt påbegynnes. I så måte har vi jo tid til innspill og debatt. Jeg vil minne representanten Haga om at norsk EU-medlemskap ikke står på Regjeringens dagsorden. Mitt bidrag til debatten baserer seg på den generelle oppfatning at enhver norsk regjering bør være sikker på å ha det norske folks støtte før den måtte beslutte å sende en ny søknad om EU-medlemskap til Brussel. Å gjennomføre en rådgivende folkeavstemning før en eventuell ny søknad sendes kan være en måte å sikre dette på. På bakgrunn av to tapte folkeavstemninger vil det gi tyngde til søknaden. Jeg har også sagt at det er en klar fordel med en folkeavstemning også ved avsluttede forhandlinger, uten å være definitiv på det. Jeg ser at det er ulike syn i debatten, men jeg regner med at vi vil kunne finne frem til en prosedyre som vil kunne samle de fleste. Jeg tror det er et poeng ikke å låse seg, ikke minst fordi vi har tid, og derfor legger ikke jeg opp til å forplikte meg hverken i den ene eller den andre retning. Det er det ikke behov for; jeg synes at debatten skal få gå.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-16:
Mange av de betraktningene som representanten Haga gjør seg, har jeg ingen innvendinger mot. De har i og for seg vært bakgrunnen for at jeg anser det som en klar fordel at vi også tar en folkeavstemning i etterkant. Men jeg synes sant å si at denne debatten er vel tidlig ute. Sannsynligvis blir dette mange år til. Men det er nyttig med en løpende debatt, og skal man ha en debatt, er det jo ikke noe poeng at alle aktørene i den debatten låser seg. Så jeg er åpen for mange synspunkt, ikke minst det representanten Haga fremfører. Jeg er enig i at deler av spillereglene bør avklares svært tidlig. En av de aller viktigste spillereglene jeg synes vi bør avtale, er det faktum at stortingsrepresentantene bør forplikte seg til å følge folkeviljen og ikke bruke sitt «medlemskap» i Stortinget til å nedlegge veto mot denne. På det punktet skulle jeg ønske at det kunne være en bred enighet om å forplikte seg på det grunnlaget, men det vil kanskje være for meget å sende den utfordringen ut.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-16:
Dette er jo et tilfelle hvor det er meget interessant å rette talen gjennom presidenten, men jeg får regne med at den da går via presidenten uten filter. Poenget er jo rett og slett at min nestleder og jeg sannsynligvis er enige i det som er hovedpoenget her, nemlig at saken formodentlig vil være så godt opplyst i løpet av debatten at man vil ha oversikt over den allerede ved den første folkeavstemningen. Det er jo i det øyeblikk man ser en vesentlig annen situasjon, at det er behov for å gå en annen runde, og spørsmålet er selvfølgelig hvor mange særvilkår Norge vil kunne greie å få i mellomtiden. Det er det mange diskusjoner om. Jeg vil fastholde at jeg tror vi nå er på det stadiet hvor vi er langt foran behovet for å fastsette reglene, men jeg synes det vil være riktig å la debatten gå. Jeg legger merke til at Åslaug Haga stort sett bruker prosedyredebatten for å snakke om realiteter, men jeg tror det er svært viktig at vi snakker om prosedyrer når det kommer, og at vi altså ikke låser oss nå i en debatt som vil komme på et vesentlig senere tidspunkt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utenriksministeren. SV har i mange spørretimer på rad prøvd å finne ut hva som er Regjeringens holdning til et rettsoppgjør etter terroraksjonene i forbindelse med pågripelser av fanger etter krigshandlingene mot Afghanistan. Vi har ikke lyktes så langt, og jeg tillater meg å prøve på nytt. Man har nå tatt diverse fanger. Så langt er 20 fanger fraktet fra Afghanistan til Cuba, for internering der. Behandlingen av disse fangene får meget sterk kritikk både fra Amnesty International og fra Human Rights Watch. Det dreier seg om neddoping av fanger og oppbevaring nærmest i bur, under sterk flombelysning. Den slags type tilstander er i mange andre stater regnet som tortur. Mitt spørsmål er for det første: Hva mener Regjeringen er akseptabel behandling av fanger? I mange andre regimer behandler man fanger på meget nedverdigende og kritikkverdige måter, og Norge er i mange sammenhenger opptatt av å ta opp dette. For det andre: Hva er Regjeringens oppfatning av hva som er et rettsoppgjør som er en internasjonal rettsorden verdig, etter terrorhandlingene mot USA ?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Det er et klart framskritt at det internasjonale Røde Kors får tilgang til å se hvordan forholdene er i disse fangeleirene. Jeg tror kanskje at det ikke nødvendigvis er norsk presse og SV som er spesielt tungnem i disse spørsmålene, men at utenriksminister Jan Petersen formulerer seg så forsiktig i forhold til å ta opp viktige og vesentlige spørsmål med USA at det er vanskelig å se at det vises noen muskler. La meg komme tilbake til det som nå er et mulig rettsoppgjør. Det er riktig som utenriksminister Petersen sier, og som han i mange sammenhenger understreker, at grunnleggende menneskerettigheter skal respekteres i forbindelse med dette. Men det er fryktelig vanskelig å få utenriksministeren til å si om han mener at grunnleggende menneskerettigheter blir respektert hvis man gjennomfører dette rettsoppgjøret med et militærtribunal, der man ikke har anledning til å få innsikt i bevisførsel, og der det ikke er mulig å anke annet enn til presidenten. Bakgrunnen for at vi tar opp disse spørsmålene er dels rettssikkerhets- og menneskerettighetsspørsmål, men også at vi er avhengig av et rettsoppgjør som har internasjonal legitimitet, ikke bare blant USAs nærmeste venner.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Det er kjekt å ha!
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Noko av det vanskelegaste å vinne er freden. Når krigen kjem til ein ende, er det viktigaste av alt å ha prinsippa klare. Vi har hatt internasjonale krigsoppgjer som har sett standardar før. Nürnberg-prosessen etter andre verdskrig slo m.a. fast at det å handle etter ordrar ikkje var nok til å unnskylde handlinga. Det rettsoppgjeret etter 11. september vi no står framfor, skal vi leve med også i ettertid. Om vi ikkje klarar å setje nye standardar, kan vi iallfall prøve å unngå at standarden på internasjonale rettsoppgjer blir senka. Eg vil spørje utanriksministeren kva slags initiativ Regjeringa vil ta i så måte.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
«Utenriksdepartementet ga nylig ut «Norsk bistand i fokus», blant annet med rapport om norsk utviklingssamarbeid i 2000. Rapporten gir et godt bilde av mål og retning for norsk bistand, men sier lite eller ingenting om hvilke konkrete resultater som ble oppnådd. Hvilke konkrete resultater av norsk bistand vil Regjeringen trekke fram som de viktigste for 2000, og hva vil Regjeringen gjøre for at informasjon om konkrete resultater av utviklingssamarbeidet skal bli lettere tilgjengelig?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Eg takkar for eit godt svar. Eg reknar med at utviklingsministeren i tråd med vanleg praksis vil kome til Stortinget til våren med ei utviklingspolitisk utgreiing. Det er svært positivt at Stortinget kvart år tek ein debatt om linjene i norsk utviklingspolitikk, men det kunne vere ein fordel om debattane blei endå meir konkrete. Vanlegvis har utgreiingane dreidd seg om prinsipp og dei lange linjene i bistandspolitikken. Kunne utviklingsministeren tenkje seg å kome til Stortinget med ei utgreiing der ho endå meir detaljert la vekt på resultat og erfaringar?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Eg vil igjen takke for eit godt svar. Folk i Noreg er stort sett veldig positive til bistand. Men dersom folk i tillegg kan få informasjon som viser at noko av bistanden er bra, trur eg at det vil vere med på å halde ved lag den positive haldninga til bistand i befolkninga. Eg ser det som sjølvsagt at ministeren deler dette resonnementet, men ser ho andre moglegheiter til å halde oppe den positive haldninga til bistand i befolkninga?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-01-16:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til landbruksministeren. Inntektsnivået i norsk landbruk har sakket betydelig av i forhold til inntektsutviklingen i resten av samfunnet. I perioder har den også vært negativ. Dette er et av hovedproblemene i norsk landbruksnæring for øyeblikket, med høy bruksavgang og særdeles lav rekruttering som resultat. Landbruksministeren har ved flere anledninger uttalt seg positivt om norsk landbruks framtid, og mitt spørsmål til landbruksministeren blir da: Hvilke virkemidler ønsker landbruksministeren å bruke for å utvikle landbruket framover og å sikre tilstrekkelig lønnsomhet for den enkelte yrkesutøver?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-01-16:
Det er helt tydelig at landbruksministeren nå har til hensikt å legge til rette for en ganske kraftig strukturendring i norsk landbruk. Vi har jo fått det signalet at skatt skal være et av de viktigste virkemidlene ved neste års jordbruksavtale. Det ble klargjort gjennom fjorårets budsjettbehandling, da det ble kuttet 300 mill. kr på inneværende års jordbruksavtale i forhold til fjorårets. Når landbruksministeren legger så stor vekt på rekruttering som han gjør, og i tillegg har til hensikt å bruke skatt som virkemiddel for å øke inntektene i landbruket – selv om vi vet at nettopp i en rekrutteringsfase har man lave inntekter, er sjelden i skatteposisjon, og at det kan gå mange år før man blir det, bl.a. på bakgrunn av det landbruksministeren nå sier, store investeringer som foreligger ved generasjonsskifte – kan landbruksministeren da svare på hvordan han ser for seg at nettopp skatt som et rekrutteringsmessig virkemiddel skal styrke interessen for å overta gårdsbruk, når det vil gå årevis før man får effekt av skattegrep?
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
Representanten Enoksen har helt rett i at det viktigste spørsmålet for landbruket, rekrutteringen, det å få inn nye generasjoner som tør satse på denne næringen og en framtid der, er knyttet til inntektsspørsmål. I dag er nok situasjonen slik at det er vanskelig å se for seg at vi har et inntektsnivå som gjør at vi klarer å bringe med oss videre til neste generasjon det antall bønder som vi har i dag. Det er vår store utfordring. Jeg har gitt uttrykk for ved mange anledninger at skal vi klare å skape en optimisme i landbruket, må det bygge på en realisme om hva utfordringen er. Og den store utfordringen tror jeg vi kan isolere langt på vei til melkeproduksjonen, som i dag utgjør to tredeler av de 12 milliardene som brukes til overføringer. Samtidig er situasjonen den at mye av kapasiteten i melkeproduksjonen som ble bygd opp rundt 1970-tallet, består av bygninger som nå krever betydelige investeringer, og på mange gårdsbruk står man overfor et generasjonsskifte. Og her er den store utfordringen. Hvordan skal vi lage rammebetingelser for neste generasjon melkebønder som vil binde opp millioner i investeringer og ha tillit til at det er mulig å leve fornuftig av dette de neste 20-30 årene framover, som er forløpet på en slik generasjon? Dette er vår store utfordring. Det vil måtte bety – og jeg tror det er riktig å være så ærlig, selv om det aldri har vært god latin i landbruket å snakke så ærlig om det – at det ikke er mulig å bygge videre på en struktur basert på 13-14 melkekyr, som vi har i dag. De som skal bygge og satse for en ny generasjon melkeproduksjon, må nok få et høyere produksjonsvolum. Det betyr at kvoter må over på færre bønder, og det kommer nok til å bli denne vårens store landbrukspolitiske spørsmål.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
Jeg vil ikke si meg enig i at landbruksministeren her legger til rette for en sterk strukturrasjonalisering i melkeproduksjonen. Det er slik at hvis vi ikke gjør noe, hvis vi bare lar det som nå skjer, skje, kommer det til å bli veldig mange nedlegginger framover, fordi mange i neste generasjon ikke vil se det som mulig å gå på nye investeringer. Det er denne utfordringen vi må møte med politikk, og en realistisk politikk, for å skape en framtid og optimisme for det betydelige antall bønder spredt over hele landet som fortsatt skal drive med melkeproduksjon. Så har Regjeringen sagt at vi ønsker å bruke skatt som virkemiddel også når det gjelder inntekt. Det arbeider vi nå med og har som ambisjon å fremme foran jordbruksforhandlingene til våren og senere for Stortinget, i håp om å skaffe flertall for en slik løsning. Det tror vi er helt nødvendig av flere grunner. Dette er en næring som mottar betydelige overføringer. Samtidig vet vi – siste tall vi kjenner, er fra 1999 – at av 67 000 bruk i Norge er det rundt 16 000 som overhodet ikke har skattbart overskudd. Det gjelder nok ikke først og fremst bare etablerere, det gjelder nok også de som på en måte utnytter et system hvor man ikke ser seg tjent med å frembringe noe overskudd. Ved å bruke noe av overføringene til skattelettelser, vil man få en kostnadseffektivitet ved at det er ønskelig å sørge for at inntekten er større enn kostnadene, og det kan skape en gunstig effekt for landbruket.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
Representanten Morten Lund og jeg og mange andre representanter i denne sal har gjennom mange år vært opptatt av inntektsutviklingen i landbruket, og det har vært laget mange gode formuleringer. Jeg vet at ingen har vært i stand til å levere resultatene, for det er noen sterke krefter rundt dette som er mye sterkere enn de målformuleringene en måtte kunne klare å få til gjennom stortingsmeldinger og annet. Og da tror jeg vi skal gå herfra og videre framover med å bringe en type realisme inn i dette. Hva må til for å kunne skaffe selvstendig næringsdrivende, som bønder er, en mulighet til å skaffe seg større inntekter? Det har Regjeringen gått løs på. En betydelig del av de ressursene som brukes for å skaffe inntekter til landbruket, er låst opp i melkeproduksjonen, som har vært kvoteregulert nå i snart 20 år, og som gjør at det er den viktigste produksjonen i norsk landbruk som ikke har vært med på så veldig mye av den effektivisering og utvikling som har skjedd på andre områder, f.eks. innen svineproduksjonen hvor det har vært en eventyrlig utvikling. Iallfall ønsker Regjeringen å invitere Stortinget til å være med og forme en landbrukspolitikk som ikke bare har fine målformuleringer, men som faktisk kan levere inntektsmuligheter for dem som i framtiden skal være i landbruksnæringen.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
Det er min oppfatning at den viktigste begrunnelsen for at vi har en så ambisiøs landbrukspolitikk i Norge, og at det norske folk velger å bruke så mye av felles ressurser på å opprettholde et landbruk av et omfang som vi har, og som vi ønsker å ha, er nettopp den distriktspolitiske begrunnelsen. Hvis vi ikke sørger for å ha et landbruk over hele landet, er det heller ikke et politisk grunnlag, tror jeg, for å opprettholde en ambisiøs landbrukspolitikk. Det er mitt syn, og det er min ambisjon. I all debatt om distriktspolitikk og utflytting av statlige institusjoner til andre store byer, som liksom er litt av det den distriktspolitiske debatten handler om, vil det være naturlig at en landbruksminister mener at det nettopp er de som bor og bruker arealene spredt, og som representerer de egentlige utkanter, som den egentlige distriktspolitikken er for. Og det er Regjeringens ambisjon at vi skal klare å opprettholde en spredning av landbruksproduksjonen minst på det nivå vi har i dag, selv om vi vil oppleve en rasjonalisering i de enkelte distrikter. Kanskje det i framtiden heller vil lyse i én noe større bygning som har framtiden foran seg, enn i mange små som er i ferd med å falle sammen.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
La meg først få si at vi bor i et land langt mot nord, hvor Vårherre har laget det slik at det bare er 3 pst. av arealet som er jordbruksareal, og bare 1 pst. som kan brukes til matkorn. Og det er først de siste par generasjonene at vi på en god måte har klart å fø oss i dette landet, så vi trenger en landbrukspolitikk som er tilpasset Norges spesielle situasjon. De fleste land i Europa har eksempelvis 60–80 pst. av sitt areal som jordbruksareal under bedre klimatiske forhold, så vi trenger en særlig norsk landbrukspolitikk som tar vare på dette sårbare landbruket. Det er jo interessant å se at når det gjelder utviklingen i debatten med våre naboland, ikke minst med EU, og i internasjonale fora er Norge mer og mer samstemt med EU i dets landbrukspolitiske syn, i synet på at landbruket fyller flere og viktigere oppgaver enn bare de handelspolitiske. Det viste f.eks. forhandlingene i WTO. Q-meieriene er på plass – heldigvis. Vi har fått den første spede konkurranse. Det tror jeg vi skal være glad for. Det gjør alle bedre. Q-meieriene må nå sørge for å konkurrere om primærprodusentene, og som jeg sa i et tidligere svar: Denne vårens store landbrukspolitiske debatt blir hvordan vi kan myke opp i omsetningen av melkekvoter for å sørge for at de som skal bli i melkeproduksjonen, kan få et grunnlag å investere på.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-16:
Jeg kan forsikre representanten om at er det noe statsråden er opptatt av både på landbruksområdet og når det gjelder det norske samfunns utvikling for øvrig, så er det tilgangen på arbeidskraft framover, og vi trenger å gå utenfor EØS-området for å skaffe norsk næringsliv og i og for seg hele det norske samfunn den arbeidskraft som vi trenger, også innenfor offentlig sektor og definitivt innenfor landbruket. Det er slik at dersom vi bare skulle ha den tilgangen på arbeidskraft som vi har innenlands, de nærmeste årene framover, og naturlig rekruttering, ville hele tilveksten måtte brukes på omsorgssektoren, og næringslivet ville komme til å bli veldig lidende. Så dette blir vår utfordring. Jeg tror det må være viktig å kunne skille mellom det som på den ene siden er vår flyktning- og asylpolitikk, som er en forpliktelse vi har, og det som er en aktiv rekruttering av arbeidskraft som vi i Norge trenger, og som også er bra for dem som kommer hit. Jeg kan forsikre representanten om at dette er landbruksministeren opptatt av. Landbruket er helt avhengig av både direkte arbeidskraft og også av at det norske samfunnsliv får arbeidskraft utenfra, slik at presset inn mot landbrukets arbeidskraft ikke blir så stort. Landbrukets største konkurranseflate er kampen om arbeidskraft mer enn kampen om internasjonal politikk, handelsregimer og hva det måtte være.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-01-16:
Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet reagerte sterkt på at Arbeiderpartiet ikke ville følge opp enigheten om landbruksmeldingen når det gjaldt inntektsutviklingen. Noe av protesten vår gikk på at gjennomsnittsbrukene som produserer melk i Sogn og Fjordane og Hordaland, ikke ville få den inntektsutviklingen vi hadde sagt de skulle få. Nå høres det ut for meg som at statsråd Sponheim sier at det synes han heller ikke det er viktig at de skal få. I Nationen for et par dager siden ble det som vi trodde, bekreftet, at inntekten i landbruket i de to fylkene går sterkere ned enn andre steder. Statssekretæren til statsråden sa at det syntes noe dramatisk, og at det måtte vi få gjort noe med. Er statsråden uenig i det som statssekretæren sa i Nationen for to dager siden, at dette var en utvikling som en ikke ville skulle fortsette?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Vi har en kraftig sentralisering her i landet, og tall som vi har fått nå nylig, viser at det skjer en kraftig sentralisering i landbruket. Tilskuddet til landbruket i sentrale strøk som Oslo og Akershus har de siste fem årene økt med nesten 50 pst., mens overføringene til landbruket i Finnmark, Tromsø og Sogn og Fjordane enten står på stedet hvil eller har en tilbakegang. Er landbruksministeren fornøyd med at det skjer en betydelig sentralisering i landbruket, der sentrale strøk av landet faktisk får mer av overføringene, mens de strøka som sliter med nedgang i bosetting, får mindre av overføringene?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Mitt spørsmål til statsråden er følgende: «Fra våren av vil Statoil overføre transporten av propangass fra jernbane til vei gjennom Nord-Trøndelag og deler av Nordland. Store deler av denne veistrekninga er svært ulykkesutsatt, og det har i de siste årene vært en rekke ulykker med vogntog her. Dersom det skulle skje ulykker med vogntog som frakter propan, vil konsekvensene kunne bli dramatiske. Vil statsråden ta initiativ til at frakten av propangass videreføres på jernbanen i stedet for at den overføres til vei?»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg var ikke helt fornøyd med svaret. Det skyldes at jeg kjører denne strekninga ukentlig. Jeg har sjøl kommet først oppi en dødsulykke etter trailere, og jeg ser stadig vekk trailere som ligger enten på siden eller med hjulene i været på denne strekninga. Brannsjefen i en av de berørte kommunene sier at det vil bli en katastrofe dersom en trailer som frakter propangass, kolliderer med en annen bil. Sjøl om dette området er spredtbygd, kjører man altså gjennom områder der det er bosetting, og det er sagt at innenfor en radius av 1 km vil alt liv antakelig forsvinne dersom en sånn ulykke skulle skje. Derfor håper jeg at statsråden i enda sterkere grad tar initiativ overfor NSB, således at NSB faktisk får fortgang i arbeidet med å få denne gassen over på jernbane. Mitt spørsmål blir om statsråden kan tenke seg å prioritere opp arbeidet med å påvirke NSB til å få fortgang i de planene som hun skisserte.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg er godt fornøyd med at man har det i fokus. Jeg syns det er veldig prisverdig at statsråden er opptatt av trafikksikkerhet i dette tilfellet. Generelt vil jeg si at det er viktig å få mer av godstransporten over på Nordlandsbanen i stedet for at man skal kjøre trailere på svært dårlige veier som ikke er beregnet for den type transport. Veiene kan nok være bra for privatbiler, men de svære vogntogene er egentlig ikke veiene beregnet for. Derfor har vi en enormt høy ulykkesfrekvens på den strekninga det her er snakk om. Men fokus på trafikksikkerhet setter jeg pris på. Men når det gjelder propangass, har vi en dimensjon i tillegg: Det er ikke bare sjølve ulykken som kan bli katastrofal, men dersom det skjer i nærheten av bebyggelse, kan det få dimensjoner langt utover det. Så jeg oppfordrer igjen statsråden til å ha en dialog med NSB for å få fortgang i arbeidet med å få gassen over på jernbane.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Det må være åpenbart for alle og enhver i denne sal at landbrukssektoren må rasjonaliseres, effektiviseres og bli mer konkurransedyktig i årene som kommer. Om vi ikke klarer å få til vedtak i denne sal, vil internasjonale organer som WTO bestemme for oss. Det vil bli mindre mulighet til subsidier, f.eks. eksportsubsidier, og endringer når det gjelder det tollbaserte vernet, vil tvinge seg frem. Statsråden var inne på melkesektoren, den mest gjennomregulerte av alle landbrukssektorer og den mest kostbare – ca. 6 milliarder kr, og i Aftenposten i dag leser vi at Q-meieriene har vanskelig for å knytte primærprodusenter innenfor melkeproduksjonen til seg. Vil statsråden gjøre noe for å liberalisere ordningen med melkekvoter, slik at vi får en viss konkurranse, slik at ikke Tine skal sitte med et tilnærmet monopol med 99,6 pst. kontroll over all melk?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede finansminister: «Tollvesenet i Østfold gjorde rekordbeslag i 2001 av 97 000 liter sprit samtidig som beslagene av dopingmidler, ecstasy og kokain skjøt i været. Det er ikke gjort større alkoholbeslag siden forbudstiden. Blant annet på grunn av høye alkoholavgifter kontrollerer internasjonale bander deler av smuglingen, og det kan være de samme som smugler alkohol, narkotika og mennesker. Hvordan vil Regjeringen gripe fatt i problemet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig som han sier, at noe har gått opp og noe har gått ned. Men det som er relativt entydig på ettårsbasis og sett over tid, er at alkoholsmuglingen øker. Den er faktisk i ferd med å komme ut av kontroll fra Tollvesenets side, og alle spesialister innen Toll- og avgiftsdirektoratet sier at det er de skyhøye avgiftene som gjør det attraktivt å smugle. Selv om vi har fått en reduksjon på 15 pst. på sprit og 5 pst. på andre alkoholholdige varer, så monner ikke det noe. Og vi vet jo hva som vil skje i våre naboland frem mot år 2004. Nå har vi en Høyre-dominert regjering. Jeg regner med at den ikke vil at vi skal fortsette å ha Europas, kanskje verdens, høyeste alkoholavgifter når det får disse negative følgene med en rekordsmugling av alkohol til Norge med de negative konsekvenser det innebærer. Jeg vil gjerne ha et svar på om Høyre nå vil presse på ytterligere, slik at vi ikke bare får kosmetiske avgiftsendringer, men noe som virkelig betyr noe i praksis.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Det er klart det er viktig med et internasjonalt samarbeid. Men det tolletaten selv sier, er at de kriminelle i dag holder på å vinne denne kampen fordi det er slike enorme fortjenestemuligheter. Det er tall så høye at vi har vanskelig for å forstå det. Så de er altså på vikende front, selv om de forsøker å få til et internasjonalt samarbeid for å knekke kriminaliteten. Det som jeg hadde i mitt hovedspørsmål, at det er dels de samme som smugler narkotiske stoffer og mennesker, gjør jo denne problematikken enda mer alvorlig. Betyr ikke det at de tiltakene og de virkemidlene vi lett kan sette inn, nemlig å redusere avgiftene, får større betydning når vi må se det i en større og helhetlig sammenheng?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg knytter mitt oppfølgingsspørsmål til dette med rekruttering i landbruket. Statsråden har gjentatte ganger nevnt at det kan være aktuelt å ta i bruk utenlandsk arbeidskraft i Norge. I går hadde vi et møte med Hedmark Bondelag, som var bekymret for arbeidskraften på gårdsbrukene. De hadde gode erfaringer med sesongarbeidere fra utlandet, og mitt spørsmål blir da: Er det slik at statsråden kan tenke seg å åpne for, eventuelt utvide, muligheten for sesongarbeidere til bruk i jordbruket? Er dette eventuelt en sak som statsråden vil gå videre med?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren. I november i fjor fikk norske myndigheter svar fra EFTAs overvåkingsorgan, ESA, om at ordningen med at tre professorater ved Universitetet i Oslo skal forbeholdes kvalifiserte kvinnelige søkere, er i strid med EØS-avtalen. Regjeringen Stoltenberg signaliserte at norske myndigheter fastholdt sin politikk i et tidligere svar til ESA. Hva har statsråden tenkt å gjøre i denne konkrete saken?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er ingen tvil om at dette er en prinsipielt viktig sak som også har stor betydning for likestillingspolitikken i Norge. Vi vet jo hvordan situasjonen er når det gjelder kvinnelige professorater. Andelen er kun 12 pst. – et tall som Likestillingssenteret har opplyst gjelder både for 2000 og 2001. Det er derfor ingen tvil om at vi har en helt klar utfordring på dette punktet. Når Universitetet i Oslo selv så tydelig ønsker å ta opp dette problemet – jeg vet jo og har forståelse for at Regjeringen må drøfte det, men nå er vi i en situasjon hvor tidsfristen holder på å gå ut – mener jeg det vil være naturlig og selvfølgelig at en står veldig fast på den forrige regjeringens vedtak og faktisk viser litt muskler, og om nødvendig bringer denne saken inn for domstolene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Det er vel helt umulig å følge opp, president?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg har følgende spørsmål til kommunalministeren: «Kommunal- og regionalministeren har tidligere uttalt at det er ønskelig med færre kommuner, blant annet på bakgrunn av mange små kommuners økonomiske og faglige kompetanse til å ivareta sine oppgaver. Vurderer statsråden også å endre fylkesgrensene?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Takk for det. Da vil jeg få stille et oppfølgingsspørsmål. Statsråden har jo gått meget offensivt ut i forhold til å ønske å slå sammen små kommuner, selv om tidsperspektivet er ganske langt. Det er 10–15 år, hvis jeg har registrert rett. Dette vil enkelte mene vil få konsekvenser også for måten våre fylker i dag er inndelt på, og det er jo prisverdig at en på dette punktet ønsker frivillighet for fylkeskommunene. Men ser ikke statsråden at dette kan bli et både følsomt og vanskelig tema, der det vil være uenighet ute i fylkeskommunene om hvorvidt sammenslåinger skal skje, og at det på et tidspunkt vil være slik at det handler om at noen er nødt til å ta beslutninger på et høyere nivå? Og da vil jeg utfordre statsråden veldig klart på at hun må jo ha gjort seg tanker om det vil være naturlig å komme med forslag til endringer i fylkesgrensene, og om hun da også er klar til å ta sitt ansvar i forhold til den diskusjonen i norsk offentlighet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Først har jeg lyst til å si at jeg er veldig enig med kommunalministeren i at det selvfølgelig i alt vi gjør som samfunn, faktisk må være slik at enkeltinnbyggerne er tjent med konkrete endringer – om det gjelder kommunesammenslåinger eller endringer i fylkesgrensene. Men så har jeg lyst til å si at her føler jeg på et vis at Regjeringen ikke har tenkt nøye gjennom om den da vil være villig til å bruke det samme prinsippet i forhold til kommunesammenslåinger som når det gjelder fylkesgrenser. Jeg tror at det ute i fylkene og ute i kommunene er vanskelig for folk å skille de to tingene. Vi vet at det er et stort engasjement rundt begge deler, og det handler også ofte om folks identitet. Derfor syns jeg ut fra det svaret kommunalministeren har gitt, at det kanskje virker som om Regjeringen ikke har tenkt godt nok igjennom de problemstillingene som meget fort kan tvinge seg fram når det gjelder fylkesgrensene og diskusjonen rundt det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg kan ikke se at det er helt riktig at disse problemene finnes i grunnskolen og videregående utdanning, for det er et faktum at det nå er et flertall av kvinner blant studentene i høyere utdanning. Det er derfor ikke rekrutteringen til det akademiske miljøet som er problemet i forhold til likestilling ved universiteter og høyskoler. Det er rekrutteringen til lederstillingene ved universiteter og høyskoler som er problemet. Når 1 av 9 professorater er besatt av kvinner, må det føles ganske absurd for alle de kvinnelige studentene i høyere utdanning å møte en virkelighet som tilhører fortiden. Det er regnet ut at dersom den naturlige utviklingen skulle fortsette som i dag, vil det kanskje gå langt inn i det neste århundret før vi har fått en jevn balanse mellom menn og kvinner i professoratene. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hva vil statsråden – i tillegg til å sette i verk kvoteringstiltak – gjøre for å rette opp denne situasjonen i høyere utdanning?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Jeg vil få stille et spørsmål til utenriksministeren. Israel gikk til aksjon i Gaza i forrige uke for å stoppe bl.a. smugling av våpen. USAs utenriksminister kalte aksjonen en selvforsvarsaksjon. Her hjemme gikk utenriksministeren ut og kritiserte Israel i skarpe ordelag, og Utenriksdepartementet skulle drøfte om ikke Norge skulle komme med reaksjoner mot Israel som en straff for aksjonen i Gaza. Den omtalte aksjonen fra Israel skal på ingen måte forsvares, og det er debatt internt i den israelske regjering om dette var riktig. Men vi har nå nesten daglig opplevd terrorhandlinger fra palestinsk side, i tillegg til at det er avdekket forsøk på storstilt våpensmugling til de palestinske områder. Dette har blitt kritisert av norske myndigheter, men jeg har ikke opplevd at man fra norsk side har snakket om reaksjoner som en følge av disse handlingene. Mener utenriksministeren at det er like naturlig med norske reaksjoner mot de palestinske myndigheter for den terrorisme som har sitt utspring fra deres område, som det er med reaksjoner mot Israel for deres aksjon i Gaza?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-01-16:
Jeg takker for svaret, selv om jeg følte at jeg ikke fikk svar på det jeg egentlig spurte om. Men for å følge opp litt: Israel og dets befolkning opplever nå gang på gang terroraksjoner som rammer sterkt. Det skaper frykt og utrygghet, og man ønsker å få gjort noe med det. Tilsvarende opplevde USA den 11. september et massivt terrorangrep, og store deler av verden, inkludert Norge, støttet opp om væpnede aksjoner for å knuse de terrorister som stod bak disse gjerningene. Prinsipielt vil jeg da spørre om ikke utenriksministeren er enig i at den samme rett som USA hadde til å forsvare seg mot terror etter 11. september, også må gjelde for Israel i forhold til palestinsk terror, uten at vi dermed skal forsvare overgrep mot uskyldige og former for kollektiv avstraffelse?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utdannings- og forskningsministeren. Ifølge NIBRs rapport om sykehusoppgjøret mangler fylkeskommunene nærmere 2 milliarder kr etter at sykehusene ble overført til staten, fordi staten ikke økonomisk har ryddet opp etter seg. Det er de fylkeskommunale sykehusene som har opparbeidet underskuddet, og ikke de videregående skolene, men det er de videregående skolene som nå er nødt til å være buffer og ta det økonomiske tapet. Resultatene lar ikke vente på seg. Ifølge NRK for noen dager siden har Sør-Trøndelag fylkeskommune bestemt at veldig få privatister vil få ta eksamen, eller at eksamensavgiften vil fordobles. Mitt spørsmål er: Er ministeren bekymret for denne utviklingen? Hva vil ministeren som ansvarlig for videregående skoler i Norge, gjøre for å gripe tak i denne problematikken?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg vil først takke for svaret. Om ikke ministeren griper inn, så vil tilbudet i den videregående skolen bli ytterligere forringet, er jeg redd for, med nedleggelse av linjefag og av skoler. Jeg er spesielt bekymret for de konsekvensene det vil få for de kostnadskrevende linjer, slik som de yrkesrettede linjene. Ansvaret for å sikre utdanning i vårt moderne kompetansesamfunn ligger, mener jeg, hos utdanningsministeren. Vil ministeren gå inn og gripe tak i kvalitets- og kapasitetskravet i den videregående skolen?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Flytilbudet og prisen på flybillett er grunnleggende viktig for Nord-Norge, både for privatpersoner og for næring i landsdelen. Når flytilbudet blir vesentlig redusert, slik det ble fra 7. januar på flyruten Tromsø–Oslo, rammer dette hardt. Slik systemet er i dag, har ikke Stortinget myndighet til å kunne gå inn og styre verken flypriser eller ruteavganger. Vil statsråden jobbe for å sette flere flyruter i Nord-Norge på anbud?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg vil først og fremst takke for svaret. Som samferdselsministeren sier, ser det ut som problemet med flyruten mellom Tromsø og Oslo er løst på kort sikt. Men jeg er opptatt av å tenke langsiktig, både når det gjelder næringsliv og personer som bor i Nord-Norge. Man ser hvor sårbart det nordnorske samfunnet er i forhold til flytilbud, flyavganger og flypriser, både når det gjelder frakt av personer og av gods. Jeg vil hevde at det er statens ansvar å sikre et godt næringsliv, og samferdselsministeren er helt sikkert enig med meg i at næringslivet er veldig opptatt av langsiktighet og sikkerhet. Jeg vil derfor stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: Det er ikke nok å følge med, som samferdselsministeren sier. Ser samferdselsministeren andre muligheter til å gå inn og styre flytrafikken i Norge der hvor det er behov for det?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-16:
Jeg skjønner av svaret fra samferdselsministeren at hun ikke ønsker å gå inn og vurdere å legge flere ruter ut på anbud. Dette eksemplet med Tromsø–Oslo-ruten er bare ett av mange eksempler. Harstad–Tromsø har vært rammet tidligere, og da har både næringslivet og privatpersoner sagt at det blir problematisk å drive. Jeg håper at samferdselsministeren vil følge med og vil se de behovene man har i Nord-Norge, og på lengre sikt vurdere å legge flere ruter ut på anbud.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg vil stille et spørsmål til statsråd Clemet. En OECD-undersøkelse viser at 13-åringenes holdninger i forhold til yrkesvalg plasserer Norge på topp når det gjelder kjønnsforskjeller og yrkesvalg. Professor Svein Sjøberg ved Universitetet i Oslo sier at den samme tendensen gjelder eldre ungdommer. På bakgrunn av at Norge har det mest kjønnsdelte arbeidsmarkedet i hele OECD, som statsråden har nevnt, er dette en uheldig og bekymringsverdig utvikling. Det er kommet signaler om at den sittende regjering bl.a. vil styrke norskundervisningen og matematikkundervisningen. Mitt spørsmål er: Hvilken strategi har statsråden for å styrke likestillingsperspektivet i norsk skoleverk?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Stoltenberg-regjeringa sørget for at det ble laget en ny likestillingsveileder for grunnskolen, for den videregående opplæringen og for voksenopplæringen. Denne veilederen inneholder en rekke eksempler på hvordan elever kan jobbe aktivt med likestilling. Vi har med andre ord verktøyet, men jeg er usikker på i hvor stor grad dette arbeidet prioriteres i en hektisk skolehverdag. Mitt oppfølgingsspørsmål blir: Hvordan vil statsråden følge opp dette veiledningsarbeidet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-01-16:
Beslagsstall for 2001 viser at toll- og avgiftsetaten beslagla rekordstore mengder brennevin, kokain, ecstasy og dopingmidler ved grenseovergangene. Beslagene av valuta økte også betydelig. Samtidig ble det beslaglagt mindre heroin og amfetamin i 2001 enn i de siste årene. Det er også en nedgang i beslagene av sigaretter og kjøttvarer. Beslagsmengdene svinger betydelig fra år til år, og er bl.a. påvirket av større enkeltbeslag. Samtidig har trafikken av personer, varer og transportmidler over grensene økt betydelig de siste årene, og dette vil nok fortsette også i årene fremover. Særlig er det stor økning i Østfold. Økt trafikk gir økt risiko for smugling av betydelige mengder narkotika og sprit til landet. Erfaringene viser også at en stor del av smuglingen gjøres av organiserte kriminelle. Samarbeidsregjeringen vil også «redusere særavgiftene på grensehandelsutsatte varer», slik det fremkommer i Regjeringens politiske grunnlag, den såkalte Sem-erklæringen. Dette er fulgt opp allerede for inneværende år ved at avgiftene på sprit er redusert med 15 pst. Avgiftene på vin og andre alkoholholdige varer er gått ned med 5 pst. Ytterligere reduksjoner i avgiftsnivået i Sverige kan øke presset mot det høye avgiftsnivået på grensehandelsutsatte varer i Norge. Vi vil også vurdere ytterligere reduksjoner i avgiftene på disse varene i årene fremover i tilknytning til de årlige budsjetter. Det vil uansett være en hovedutfordring for toll- og avgiftsetaten i Norge å hindre ulovlig handel over våre grenser, og særlig avdekke den profittmotiverte smuglingen av sprit og narkotika. De kriminelle organisasjonene opererer ofte innenfor store geografiske områder. Toll- og avgiftsetatens internasjonale samarbeid vil derfor bli ytterligere vektlagt, ikke minst med tollmyndighetene i de typiske produksjons- og transittlandene, og innenfor den nordiske regionen. Det nyetablerte Europol-samarbeidet vil også bli vektlagt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-01-16:
Jeg kunne være fristet til å starte med å si at kosmetikkavgiften er iallfall fjernet. Det er jo et eksempel på at noe går det an å fjerne helt også. Nå skal jeg ikke vektlegge det samme resonnementet i forhold til alkoholavgifter. Representanten spør om hvordan det indre arbeid i Regjeringen ved 2003-budsjettet foregår. Det har jeg i grunnen tenkt å la være overlatt til historien. R-notatene blir som kjent tilgjengelige, kanskje, etter noen tid, og jeg har heller ikke tenkt å komme med konklusjonene på hva alkoholavgiftene blir i 2003, i budsjettet som Stortinget da vil få til behandling. Men det jeg har lyst til å understreke, er at uansett hvordan man snur og vender på det, vil det være nødvendig for tolletaten i ethvert land å samarbeide over grensene for å bekjempe de internasjonale bandene som i økende grad driver denne trafikken, enten det dreier seg om sprit, ulike former for narkotiske stoffer eller andre varer. Og det internasjonale samarbeidet som er styrket gjennom medlemskap i Europol, som er lettet gjennom vårt medlemskap i Schengen, regner jeg med at representanten også støtter fullt og helt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-01-16:
Som jeg sa i mitt hovedsvar, har avgiftene selvfølgelig betydning. I spennet mellom priser i ett land og et annet land i den grad det utgjøres av avgifter, og det gjør det her i stor grad, så er det der fortjenesten ligger. Og det er i de høye fortjenestene at incitamentet til kriminalitet også ligger. Det er elementært. Men jeg tror det må slås fast at skal man, som representanten var inne på, bekjempe kombinasjonen av ulike typer smugling over grensene, deriblant menneskesmugling, som drives av profitthungrige bander – for å si det forsiktig – må man gjøre det gjennom internasjonalt samarbeid. Stikkprøvekontroll over grensen er ikke det mest effektive. Og i forhold til menneskesmugling er det virkemiddel som er etablert gjennom Schengen-samarbeidet, kanskje det viktigste vi har for å komme ulovlig innvandring og menneskesmugling til livs.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-01-16:
Denne saka var oppe i spørjetimen for ei veke sidan. Som eg sa då – og som eg vil gjenta i dag – ligg det innanfor NRK sine fullmakter å leggja ned Utanlandssendinga. Eg sa òg i førre veke at eg ikkje kjem til å ta noko initiativ overfor NRK i denne saka. Nordmenn i utlandet må difor skaffa seg nytt og informasjon frå Noreg på annan måte. Representanten Evje gir òg ei tilvising til frekvenslista. Dette er reint teknisk informasjon om kva for frekvensar som kan nyttast for å motta sendingar i ulike delar av verda. Ei slik liste er sjølvsagt ikkje noko som bind NRK til faktisk å senda.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-01-16:
No er det jo slik at det er eitt tilbod til desse brukarane som forsvinn, nemleg Utanlandssendinga, mens vi i dag har mange andre måtar for dei same å få inn nyhende, m.a. gjennom Internett, som har blitt godt utbygt. I dag er det altså ei rekkje tilbod til dei som bur i utlandet. Det er òg fleire av avisene våre som gir tilbod om abonnement til dei som bur utanfor landet. På den måten får faktisk t.d. pensjonistar som bur i varmare strøk, som representanten Ursula Evje peiker på, sjansen til å ta inn nytt frå Noreg. Eg får vurdera dei forslaga som Ursula Evje peiker på. Eg har ikkje tatt noko standpunkt til det. Det som eg i fyrste omgang har tatt standpunkt til, er kva eg kan gjera overfor NRK.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-01-16:
Nei, det er ein tanke eg i det heile ikkje har hatt, og eg trur heller ikkje eg kjem til å tenkja så mykje meir på det. Dersom vi skal begynna å differensiera lisenspengane i forhold til kor lenge folk er i utlandet eller bur heime, blir det eit forferdeleg byråkratisk system. Og slik som eg kjenner Framstegspartiet, er dei imot byråkratiske system som er tungvinte å driva. Eg trur difor det er lettare at dei som ynskjer å bu i Noreg og vil ha fjernsyn og radio, betalar denne lisensen. Så får dei ta imot dei nyheitene dei får gjennom Internett, aviser og på annan måte, dei som av ulike grunnar er så heldige å få bu i utlandet delar av året.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
«Forvaringsordningen, som skal erstatte sikringsinstituttet, har trådt i kraft fra årsskiftet. Samtidig rapporterer flere aviser om kritikkverdig medisinering av seksualforbryter under sikring. I hvilken grad er det offentlige hjelpeapparatet og kriminalomsorgen rustet til å imøtekomme reformen hvor bl.a. psykisk utviklingshemmede er omfattet, og settes det i verk særskilte tiltak fra statsrådens side i anledningen iverksettelsen av forvaringsreformen?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg takker for svaret, som jeg syns er godt. Dette er en av de viktigste reformene innenfor kriminalomsorgen, og jeg håper vi kan diskutere dette på generell basis og ikke hver gang det skjer en eller annen slags uheldig hendelse i forhold til forvaringsinstituttet. Men det som er viktig for meg, og som jeg ønsker en bekreftelse fra justisministeren på, er nettopp spørsmålet om man nå oppfatter at ressursomfanget i forhold til forvaringsordningen pr. 1. januar faktisk er tilstrekkelig og godt nok, særlig med henblikk på lege- og psykologtjenestene som skal tilbys de forvaringsdømte, for det er jo som justisministeren prisverdig sier, at man her ser for seg en ordning som faktisk skal ha et annet innhold enn det det gamle sikringsinstituttet innebar. Mitt oppfølgingsspørsmål er derfor: Er ressursomfanget tilstrekkelig, og særlig i forhold til lege- og psykologhjelp?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-01-16:
Jeg takker for svaret, som jeg for så vidt også syns var godt fordi det var erkjennelser i det. Jeg tror faktisk at rutinene ofte er vel så viktige som ressurstilførselen, og særlig i forhold til legehjelpen. Til slutt har jeg lyst til å løfte fram den gruppen som kanskje blir tyngst i dette regelverket, de som ikke skal være i forvaringsanstalt, men som skal overføres til tvungent psykisk helsevern – domfelte i forhold til å være utilregnelige, f.eks. psykisk utviklingshemmede. Er justisministeren av den oppfatning at arbeidet er i rute i forhold til denne gruppen?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-01-16:
La meg først med presidentens tillatelse gi en liten korreksjon på et svar jeg gav til representanten Vaksdal i forrige ukes spørretime. Der handlet det om retningslinjer for politiet om søk etter savnede, og jeg kom til å si at det var sendt ut et rundskriv om det 1. juli 2001. Den korrekte datoen er 11. juli.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-01-16:
Kjernespørsmålet til representanten er om kriminalomsorgen er rustet til å motta de personer som blir domfelt til forvaring ved Ila. Til dette vil jeg svare at med den utbyggingstakt det er lagt opp til ved ombyggingen av Ila, mener vi å kunne dekke det behov som oppstår. Her kan det vises til at kriminalomsorgen allerede i dag har ansvaret for den type personer som antas å ville være aktuelle for forvaringsdom. Når det gjelder forvaltningssamarbeid, som også er kjernen i representantens spørsmål, har Justisdepartementet tatt kontakt med de berørte myndigheter, som helsemyndigheter, skolemyndigheter mv., i forbindelse med utviklingen av tilbudet for forvaringsdømte. Det vises også til forvaltningssamarbeidet. Men jeg er den første til å erkjenne at vi kan stå i vanskelige situasjoner. Vi har i Norge etter hvert i den riktige og viktige satsingen bl.a. innenfor psykiatrien lagt opp til at vi skal finne løsninger, og vi vet at det er de gode rutinene som ofte skaper løsningene. Jeg vet at helseministeren er innstilt på å drøfte slike spørsmål på prinsipielt grunnlag, og det er jeg også. Hensikten med det er å finne de riktige løsningene for de menneskene det gjelder.