Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Jeg er veldig glad for at representanten Per Rune Henriksen har tatt opp dette spørsmålet. For hele kysten, for fylkene og for mange tusen ansatte i petroleumsindustrien er situasjonen alvorlig. Representanten Henriksens beskrivelse av situasjonen er veldig presis. Jeg hører at statsråden advarer mot språkbruken, men det er allikevel sånn at for dem som står i det, oppleves dette alvorlig. For Rogaland er situasjonen spesielt alvorlig i Egersund og i Haugesund, men også i Stavanger-området kjenner en nå på kroppen at situasjonen er alvorlig. Flere hundre mennesker er blitt oppsagt i Rogaland, og i områdene der jeg kommer fra, opplever selskaper og operatører at det er nedgang og vanskeligheter, men det merkes ekstra godt og er spesielt vanskelig i leverandørindustrien, der hundrevis av folk har blitt oppsagt. Det er en dramatisk situasjon for den enkelte og for familiene som står i dette, men det er også sånn, som interpellanten sa, at når ledigheten i Vest-Agder, Rogaland og Hordaland har økt med 14 pst. siden i fjor, mens det for resten av landet har vært en økning på 2 pst., er det alvorlig for oss som kommer fra vestlandsfylkene. Som interpellanten, og for den saks skyld statsråden, var inne på, er det flere grunner til dette, både at oljeprisen har gått ned, og at kostnadsnivået har økt. Konkurranseevnen vår mot asiatiske verft er også en årsak, og ikke minst har aktiviteten på drift, vedlikehold og modifikasjoner gått kraftig ned. Vi er nødt til å ha et helhetlig blikk på hva som er god ressursforvaltning. Før, på begynnelsen av 1970-tallet, var det kloke menn og kvinner som tok kloke beslutninger, som har gjort at en i mange tiår har hatt en god og forutsigbar petroleumspolitikk. Det er viktig at en har en bred politisk enighet om petroleumspolitikken også i dag, for det er viktig for verdiskapningen, der en har en høy utvinningsgrad, lave utslipp og en sterk leverandørindustri. Statsråden sier i sitt innlegg at han er glad for at en har en oljepolitisk opposisjon. Jeg tenker at oljepolitisk tror jeg egentlig ikke statsråden gleder seg så mye over opposisjonen, men han skal være glad for at det er en felles forståelse i dette hus av næringens verdi og betydning, og det er viktig at statsråden tar ansvar for det. Vi som har levd en stund, husker veldig godt hva som ble konsekvensene ved siste store nedtur i petroleumsindustrien. Folk ble oppsagt, folk sluttet, og folk gikk over i nye næringer. Ungdommer valgte vekk utdanningsveier som kunne gi dem en inngang til petroleumsnæringen. De trodde ikke lenger på at dette var en industri med muligheter. Situasjonen den gangen gjorde veien opp igjen vanskelig og tung. Vi hadde kjempeproblemer med rekruttering, og vi hadde et gedigent tap av kompetanse. Men så har en klart, etter det fallet som var sist, å bruke tiden fornuftig og vist at petroleumsnæringen er en næring for framtiden. En har bygd på kompetansen, og en har ivaretatt den. Dette klarte en å få til i nært samarbeid mellom myndighet, industri og fagbevegelse. 250 000 mennesker er tilknyttet næringen, så det er mange familier som får tak over hodet og mat på bordet som følge av sitt arbeid i denne næringen. Så hører jeg statsråden si at vi ikke skal snakke næringen ned, for da kan det bli en selvoppfyllende profeti, men det er heller ikke det en gjør her i dag. En ønsker nå at en gjør det en kan gjøre for å motvirke det som skjer, og ikke havner i samme situasjon som en var i tidligere. Arbeiderpartiet er bekymret for at regjeringen bygger ned samarbeidet mellom myndighetene, industri og fagbevegelse. Gjør vi det, undergraver vi den norske modellen. Næringen og fagbevegelsen har vært veldig tydelige på at regjeringens innstramminger i permitteringsregelverket ytterligere har forverret situasjonen. Folk blir sagt opp istedenfor å bli permittert. Vi var mange som hadde håpet at denne regjeringen ville gjøre om den beslutningen de gjorde når det gjaldt permitteringsregelverket. Det har ikke skjedd, og de alvorlige konsekvensene av det ser vi nå, når folk blir sagt opp. Jeg er også redd for at denne situasjonen vil gjøre at kompetansen forsvinner ut av næringen – på et av de områdene der vi virkelig har et fortrinn konkurransemessig gjennom den kompetansen vi besitter. Jeg er også redd for at ungdommen igjen skal vende seg vekk fra næringen og velge andre utdanningsområder, slik at vi ved neste korsvei vil kunne få problemer med rekrutteringen og med å få tilbake kompetansen. Når regjeringen i finanstalen og i trontalen sier at de forteller oss hva som skjer, og så setter de liksom punktum uten å fortelle oss hva som skal komme, og hva en skal gjøre videre med dette, er det det som bekymrer oss i dag: at vi er nødt til å få vite hvordan en har tenkt å imøtegå dette. En må få en oversikt over hvordan situasjonen er, og så må en finne tiltak som kan virke godt når det gjelder å ordne opp i denne situasjonen.