Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Vårt nye sentrum er i nord. Taktskiftet kom for alvor da den rød-grønne regjeringa i 2005 gjorde nordområdene til vårt viktigste strategiske satsingsområde. Etter det har utviklinga skutt fart. Det er et løft for hele Norge, av hele Norge. Vi ser klare resultater, og vi ser stadig nye muligheter. Vi er bare i startfasen av å høste av våre havområder. Fjellene gjemmer verdier som kan gi ny vekst. Reiselivet øker, folk fra hele verden vil se midnattssol, fjell, fjord og nordlys. Samtidig er det i nord vi ser konsekvensen av, og kan lære mye om, klimaendringene. Og lengst mot nord åpner det seg mot Arktis. Vi må ha som ambisjon å være helt i front i politikkutforming og internasjonalt initiativ, på samme måte som vi i de siste åtte årene har satt dagsorden. Da den nyutnevnte utenriksministeren Jonas Gahr Støre i litt yngre versjon i november 2005 sto midt i nord og på mange måter midt i verden på Universitetet i Tromsø, pekte han på kjernen i en vellykket nordområdepolitikk: «Det handler om å forankre et nytt perspektiv, for nordområdene selvfølgelig, men også for Norge og for hele det nordlige Europa.» Nå er det mentale bildet snudd. Før sto man i nord og så sørover. Nå er blikkene vendt nordover, og det er ingen grunn til å vende blikket bort igjen. Jeg har en sterk oppfordring til den nye regjeringa, og det er å holde fast på det store perspektivet – ikke la nordområdepolitikken bli rein distriktspolitikk. En nordområdepolitikk mister tyngde hvis den reduseres til en diskusjon om gårds- og bruksnummer. Nordområdesatsinga skal være ei nasjonal satsing. Det står mye godt om nordområdene i regjeringserklæringa. Likevel savner jeg omtalen av kunnskap, som er selve motoren i utviklinga, og ikke minst utdanningsinstitusjonenes strategiske rolle. Det må prioriteres midler til kunnskap. Kunnskapsmiljøene må bygges videre, men de kan ikke drive på hver for seg. Det må søkes et tettere samarbeid i nord, med resten av landet og med de internasjonalt ledende fagmiljøene. Jeg legger til grunn at det fortsatt skal støttes gjennom strategiske bevilgninger, at man fortsetter satsinga som det er gjort, gjennom nye byggesteiner i nord, gjennom Barents 2020, og at det videreføres på minst samme nivå. Når den nye regjeringa nå overtar ansvaret for nordområdene, kan vi si at det aldri har gått bedre i nord. Pilen peker i riktig retning. Jeg er ikke bekymret for at satsinga vil stoppe opp med en ny regjering. Vi har kommet for langt, og planene ligger klare innen sjømat, mineraler, reiseliv, energi, romfart, økt satsing på veier og havner og Forsvarets rolle. Man skal være svært uklok eller vrangvillig for å klare å snu den positive trenden. Det tror jeg ikke vil skje. Jeg tror imidlertid regjeringspartiene bør tenke gjennom de høye forventningene de nå møtes med, ikke minst fordi det er forventninger de selv har skapt. I Tromsø venter man på en rask løsning for bompengefri E8 og en massiv varslet Tromsøpakke. I Alta og på Helgeland følger man også med på bompengelovnadene. I Sør-Troms håper man at uttalelsene om Bjarkøy-forbindelsen før valget følges opp etter valget. På Senja har man merket seg de offensive lovnadene om vei- og fergeforbindelser. Det er knyttet forventninger til realisering av en kyststamvei i Troms og Finnmark, og ordførere, rådmenn og kommunestyrerepresentanter ser fram til klargjøring av at ingen kommuner skal tape på en omlegging av inntektssystemet. I tillegg er det langs kysten stor spenning knyttet til hva som skjer med leveringsforpliktelsene. De høye forventningene er et resultat av uttalelser før valget. Folk forventer at de innfris, og vi skal selvsagt følge med. Arbeiderpartiet ser fram til å utvikle de neste stegene i nordområdepolitikken sammen med folk i nord, med kunnskapsmiljøer, med bedrifter og med partier her på Stortinget. Vi er utålmodige, vi har store ambisjoner, og vi vil beholde nordområdene som vårt viktigste strategiske satsingsområde.