trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-01:
Kanskje det her var ei misforståing som gjorde seg gjeldande – eg ante det i representanten Sjølis innlegg. Lat meg berre understreka: Det er rett som ho seier, at vi i den førre regjeringa frårådde konkurranseutsetjing innan omsorgssektoren. Det er òg rett at eg står fast ved det i dag. Det går fram av meldinga at det er både gode og dårlege erfaringar frå både Danmark og Sverige i høve til konkurranseutsetjing på omsorgssektoren, og ytterlegare undersøkingar eller rapportar har stadfesta det. Det er det som gjer at ein her tilrår kommunal drift. Det er lettast å planleggja, og det skaper stabilitet og ro for mottakarane og dei tilsette. Det er viktig at kommunane tar vare på kompetansen sin, og at dei heller har ein bevisst strategi med omsyn til organisasjonsutvikling, kvalitetsutvikling og effektivisering.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2001-02-01:
Jeg stemte feil.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-02-01:
Saksordføreren gav en grei fremstilling av saken, som jeg slutter meg til. Jeg er også i det alt vesentlige enig i det representanten Ballo her fremførte. Behandling av spiseforstyrrelser er vanskelig. Det vet de av oss som har en viss praktisk erfaring med det. Jeg tror det er stadig flere som innser at det først og fremst kreves to ting: tverrfaglighet og langsiktighet. Det ble vist et godt eksempel på hvordan ting kan fungere i fjernsynsprogrammet fra Ullevål sykehus. Jeg tror – og mener å vite – at behandlingsopplegget følger tilsvarende retningslinjer andre steder i landet, slik at dette, heldigvis, er allment anerkjente prinsipper. Så får vi som politikere bare se vårt ansvar når det gjelder å gi ressurser til dette, for det er ingen tvil om at det er viktig å satse på å styrke kapasiteten. Når det gjelder Institutt Hougen, legger jeg vekt på at de faglige vurderinger fra Statens helsetilsyn er entydig negative. Jeg har selv blitt tildelt en mappe som skulle inneholde dokumentasjon av den utmerkede effekten fra dette instituttet. Det var med respekt å melde ikke noen dokumentasjon i det hele tatt, men rene ukebladhistorier. I tillegg til den klare faglige vurderingen her kommer de tydelige negative signaler og sterke advarsler fra Interessegruppa for kvinner med spiseforstyrrelser. Fagmiljøene og brukerorganisasjonene er her altså enige. Etter min mening har departementet strukket seg langt ved å gi prosjektstøtte. Det kan være riktig. Men ved neste vurdering må det kreves dokumentasjon for effekt av behandlingen. Hvis ikke, nærmer vi oss i farlig grad eksperimentering med syke mennesker.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-30:
Lat meg først åtvara statsråden litt mot å kalla den endringa som blir gjord for ein detalj. Det var faktisk slik at SV og Senterpartiet hadde støtte frå ei samla fagrørsle, ein rimeleg stor LO-kongress, og det var faktisk slik at det var på gang ein streik i EL-IT-forbundet med 6 000 personar. Då trur eg ein skal vakta seg vel for frå Arbeidarpartiet si side å seia til fagrørsla at det var ein detalj at ein endra på dette. Faktisk synest me i SV at det er ein siger når me kan sørgja for at me sikrar arbeidsplassar i distrikta, me sikrar kompetansen, og me sikrar at ein ikkje får ein unødvendig privatisering. – Så det er absolutt ikkje ein detalj etter mi meining. Statsråden er stadig vekk inne på best mogleg og mest mogleg effektiv bruk av energi – seinast i den siste replikken. Det er jo SV einig i. Det er nettopp dei grepa me må ta i forhold til gasskraftdebatten, det er sånne ting ein må gjera for å sørgja for at ein ikkje får det produksjonsbehovet som Arbeidarpartiet gjerne vil ha i forhold til gasskraft. Det er nettopp den effektive bruken, anten i form av vassboren varme – SV fekk vedtatt ein plan for det i Stortinget i dag – eller i form av at ein sørgjer for å bruka energien effektivt i bygningsmassen totalt sett i Noreg. Der er det eit enormt potensial – mange gasskraftverk. Mitt spørsmål er difor: Kvifor kan ikkje statsråden tilrå å ta effektiv bruk av energi inn i føremålsparagrafen når det vitterleg er det han snakkar om heile vegen? Kvifor skal me ikkje då ha det som eit føremål i paragrafen? Det er altså ikkje forslag frå Regjeringa, det er berre SV som føreslår dette i dag. Og då er det det med ord og handling som nok ein gong Arbeidarpartiet kjem til kort i.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-30:
Eg kunne gjerne kalla det ei openberr misforståing, for statsråd Akselsen sa i sitt førre svar til meg at SV berre er opptatt av å få ting inn i føremålsparagrafen, og så legg ein seg på ryggen og ser i taket. Då har ein ikkje følgt med i timen, eller så ønskjer ein ikkje å følgja med timen. For SV er det sånn at ein har ein politikk som ein vedtar, og som ein prøver å styra etter, og sånn vil det òg vera med ein føremålsparagraf i ei energilov. Då prøver ein å følgja det som er føremålet. Det undrar meg at ikkje det òg er ein strategi frå Regjeringa og Arbeidarpartiet. Viss ein vil, kan ein sjå at SV tidlegare i dag i Stortinget hadde konkrete forslag som gjekk på å betra energieffektiviteten. Arbeidarpartiet såg ikkje på dei ein gong – enkle grep som kan skaffa til vegar 14TWh, tilsvarande 25 Alta-kraftverk, tilsvarande mange gasskraftverk. Sånne løysingar ønskjer ikkje Arbeidarpartiet å gripa skikkeleg fatt i. Og det er nettopp det som er forskjellen på Arbeidarpartiet og SV i miljøpolitikken. SV set miljøet først, og då prioriterer ein sånne løysingar og foreslår tiltak for å bruka energien effektivt, og ein foreslår tiltak for å få fram den alternative fornybare energien. Arbeidarpartiet legg seg på rygg saman med høgrepartia, Høgre og Framstegspartiet, og seier at gasskraft løyser problema, og så slepp me å gjera så mykje med det andre. Det er hovudutfordringa – valet av partnar. Ein vel altså partnar som ikkje vel miljøalternativa. Det er og har vore Arbeidarpartiet sitt problem veldig lenge. Til slutt eit kort spørsmål til statsråden når det gjeld eigarskap. I min eigen region ser ein m.a. at Lyse Energi delvis blir kjøpt opp av tysk kapital. Ser statsråden det som naturleg å gå inn og stramma opp konsesjonsregelverket?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Som sakens ordfører sa, er denne innstillingen fra komiteen til Ot.prp. nr. 56 ganske grei. Det er oppslutning om det meste som Regjeringen kommer med. Det er nå helt nødvendig, etter ti år med denne energiloven, å gjennomgå og revidere lovverket. En kan konstatere at energiloven som ble innført i 1991, har vært vellykket, og at den har fungert i markedet. Det har på mange måter også vært et eksempel for andre land, og man har sett på hva som har skjedd i Norge. Jeg vil knytte kommentarer til et par punkter i denne saken som vi nå har til behandling. Det ene går på det Arbeiderpartiet nå går sammen med SV og Senterpartiet om. Det gjelder paragrafene som går på anleggskonsesjon, områdekonsesjon og konsesjon for fjernvarmeanlegg, henholdsvis den foreslåtte endringen i §§ 3-1, 3-2 og 5-1. Etter dagens lovverk er det slik at det kreves konsesjon for å bygge og drive anlegg for produksjon, omforming, overføring og fordeling av elektrisk energi med høy spenning. I det forslaget som vi har til behandling, er det foreslått at det, når det gjelder disse tre nevnte paragrafene, bare skal kreves konsesjon for å bygge og eie anlegg. Vi i Arbeiderpartiet fant at det skrittet ville vi ikke ta nå. Noe av begrunnelsen er at vi her må foreta en totalvurdering. I den totalvurderingen inngår at det skjer veldig mye på dette området når det gjelder omorganisering, strukturendringer, oppkjøp osv. Med andre ord – og det er ikke negativt ment – er det her en del uroligheter, og vi har problemer med å få oversikt over dette. Jeg vil også understreke at når man nå foreslår å kreve konsesjon kun for det å bygge og eie anlegg, legger vi vesentlig vekt på dette med lokalkunnskap i distriktene, arbeidsmiljø og fagkunnskap, bl.a. rask behandling av brudd og ved reparasjon. Det gir med andre ord en sikkerhet for det som skal repareres, at en er kjent med områdene, og leveringene blir da opprettholdt. Ut fra denne totalvurderingen er vi kommet til at vi vil være tjent med at man opprettholder dagens lovverk på det området, slik at det ikke blir skapt usikkerhet. Vi skal føle trygghet for at fagkunnskapene blir opprettholdt, og at distriktene blir ivaretatt. Vi vil være litt sikrere før vi går videre, og derfor står vi sammen med Senterpartiet og SV i denne saken. Til slutt vil jeg knytte noen kommentarer til dette med oppdekningsplikten. Den tidligere oppdekningsplikten ble opphevet i forbindelse med innføring av energiloven. Da innførte man markedsbasert kraftomsetning med konkurranse i produksjon og omsetning av kraft. Områdekonsesjonærene har imidlertid fortsatt monopol på å bygge og drive nettet innenfor konsesjonsområdene. Som en motvekt til dette monopolet har områdekonsesjonærene fortsatt leveringsplikt til sine kunder, og jeg vil understreke at dette med leveringsfristen ligger fortsatt helt fast i lovverket. Helt til slutt: For å opprettholde dette må man selvfølgelig ha noe å levere, og jeg får håpe at ikke kraftbalansen kommer ytterligere i utakt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jan Tore Sanner bruker store krigsoverskrifter i denne saken og snakker om å påføre statsråden et durabelt nederlag, og at Regjeringen og Arbeiderpartiets modernisering av offentlig sektor har stoppet fullstendig opp, osv. osv. Det er ingen grunn til å bruke slike ord og uttrykk. Det gjelder her to paragrafer – tre hvis man også tar med konsesjon for fjernvarmeanlegg. I det første avsnittet i disse paragrafene står det i dag «konsesjon for å bygge og drive anlegg for produksjon, omforming, overføring og fordeling av elektrisk energi med høy spenning». Forslaget går på konsesjon «for å bygge og eie». Det er kun driften det står om. Ut fra en totalvurdering når det gjelder leveringssikkerhet, oppfølging av linjenettet og lokalkunnskap om distriktet fant vi at det ikke var riktig å endre disse paragrafene nå. Jan Tore Sanner har vært saksordfører for saker som den sittende regjering har fremmet. Jeg viser her til Statoil- og SDØE-saken, som vi også har diskutert i dag. Jeg kan vise til sak etter sak der vi faktisk har gjort mye for å modernisere, for å skape et bedre samfunn, for å legge om slik at vi skal ha en ordentlig industri, en framtidsrettet industri og en framtidsrettet produksjon. Dette er en meget liten sak i denne sammenheng, og det er ikke snakk om å påføre noen noe nederlag. Vi har sagt at vi i dag ikke syns det er riktig å forandre noe, for vi vil ha mye større trygghet for det vi gjør. Og når det skjer så mye på dette markedet, ønsker vi at vi skal ha oversikten før vi tar neste skritt framover.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-05-30:
Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har stått sammen om flere ting i energipolitikken i det siste som innebærer en omlegging, og som kan få konsekvenser for energilovverket. Det ene er omleggingen når det gjelder energimeldingen og oppfølgingen av det – altså fornybare energikilder, vannbåren varme. Vi vedtar i dag å be om en handlingsplan også. Det andre er det spørsmålet som gjelder pliktige grønne sertifikatsystemer, som Regjeringen ar-beider med. Og det tredje er den anmodning Stortinget kom med om vurdering av et system som kunne se flere energikilder i sammenheng, hvor også andre partier enn Arbeiderpartiet og sentrumspartiene var med. De tre forholdene burde tilsi at man hadde en gjennomgang i forhold til energiloven, om den gir tilstrekkelige incentiver til og rammevilkår for disse omleggingene. De vil bety en ganske betydelig endring i norsk energiforsyning. Og vi har i den sammenheng fremmet et forslag om en slik gjennomgang, men jeg vil likevel utfordre statsråden i forhold til dette og spørre – når man får utredningene på bordet, både når det gjelder flere energikilder i sammenheng, og når det gjelder pliktige grønne sertifikatsystemer – om han også vil vurdere lovverket i en slik kontekst og komme tilbake til Stortinget med nødvendige endringer, slik at de blir tilpasset en ny og forhåpentligvis grønnere virkelighet.
Bent Høie (Høyre), 2001-05-30:
Høyre er fornøyd med at man nå legger fram en innstilling til Odelstinget som innebærer en nødvendig justering av energiloven. Den erfaringen vi har hatt med eksisterende energilov de siste ti årene, viser at til tross for at mange var skeptisk da Norge valgte å gå foran med en ny energilov, så har dette vært en vellykket politikk. Den har vært så vellykket at veldig mange andre land ser til Norge i forhold til å lære av de erfaringene som vi har gjort. Vi er derfor også fornøyd med at når Regjeringen legger opp til en justering av energiloven, så bygger den videre på den klare markedstankegangen som lå i den opprinnelige loven, og at man følger opp intensjonene om en mer markedsorientert energipolitikk. Selvfølgelig kunne vi ønske at en også her gikk noe lenger, men det får man komme tilbake til. Det som også er viktig i denne saken, er at Regjeringen foreslår en del forenklinger og modernisering av lovverket. Denne forenkling og modernisering vil bl.a. føre til en mye enklere konsesjonsbehandling, og at flere forhold slipper å konsesjonsbehandles. Derfor er vi veldig forundret over at Arbeiderpartiets stortingsgruppe her ikke følger opp sin egen regjerings anbefaling. Mandagen burde jo vært skjellsettende for stortingsgruppen i forhold til alle de nederlag som Regjeringen da fikk i Stortinget med et flertall mot seg, og at de da i samme uke følger opp med selv å bidra til å gi Regjeringen nederlag, bør være et tankekors. Så jeg håper at man her besinner seg og støtter det forslaget som Regjeringen har kommet med, for det vil føre til en forenkling av behandlingen, og det vil bety at vi slipper – både over skatteseddelen og strømregningen –å betale for et for omfattende konsesjonssystem.
Bent Høie (Høyre), 2001-05-30:
Representanten Nordtun begrunnet Arbeiderpartiets stortingsgruppes motstand mot Regjeringens forslag med en totalvurdering, der de bl.a. har sett på omstruktureringen innenfor dette området. Jeg vil spørre statsråden om hva det er representanten Nordtun og Arbeiderpartiets stortingsgruppe her har registrert, som ikke statsråden selv hadde oppdaget før han la fram saken. Statsråden sa at dette nederlaget var uproblematisk fordi hensikten kun var en presisering. Men er ikke statsråden enig i at hans forslag til endring ville ført til en enklere og mer smidig behandlingsprosess både for departementet og for de selskapene som er inne? Når det gjelder de argumentene mot en endring som kom fram gjennom høringsprosessen og LOs kongress, er det nøyaktig de samme innvendingene som LO kom med i sin høringsuttalelse til departementet, som departementet tilbakeviser gjennom helt klart å slå fast at det er konsesjonæren som vil stå med ansvar overfor myndighetene, og at dette er uproblematisk.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
Energiloven har nå fått virke i ti år, og jeg er enig med Regjeringen i at nå er det nødvendig å foreta en del tilpasninger og justeringer på bakgrunn av de erfaringer man har hatt med loven så langt. Energiloven har stort sett gitt de ønskede resultater, og Norge har ved innføringen av loven vært et foregangsland på dette området. Loven har gitt konkurranse i produksjon og omsetning, og dette har gitt fordeler for forbrukerne, som fritt har kunnet kjøpe strøm der den til enhver tid har vært billigst. Regjeringen og stortingsflertallet har imidlertid de siste år innført stadig høyere avgifter, noe som selvfølgelig demper interessen fra forbrukerne til å «traide» i markedet, all den tid det ikke lenger er strømprisen, men avgiftene som nå utgjør ca. halvparten av folks strømregning. Når det gjelder formålsparagrafen, § 1-2, er det nå foreslått en endring, slik at denne også skal gjelde bruk av energi. Fremskrittspartiet vil gå imot denne endringen, da vi ser på energi som en hvilken som helst annen handelsvare som fritt skal kunne omsettes i markedet, og fritt skal kunne brukes av dem som til enhver tid kjøper energien i dette markedet. Den foreslåtte endringen kan i utgangspunktet se relativt ufarlig ut, men jeg vil likevel advare mot et skritt i retning av at bruk av energi skal omfattes av loven – og vi kan bare spekulere i hva som blir neste skritt i denne utviklingen. Jeg vil derfor gå imot den foreslåtte endringen på dette punkt. Når det gjelder §§ 3-1, 3-2 og 5-1, så støtter vi endringsforslaget fra Regjeringen, som vil innebære økt konkurranse om drift av, vedlikehold av og beredskap ved anleggene. Dette vil føre til en bedre markedstilpasning, noe som til syvende og sist forhåpentligvis skal komme forbrukerne til gode. Jeg er imidlertid forbauset over Arbeiderpartiets stortingsgruppe som ikke støtter sin egen regjering på dette punkt, og som derfor hindrer at det kan oppnås flertall for denne fornuftige moderniseringen av lovverket. Jeg vil med dette signalisere støtte til forslag nr. 1, samtidig som jeg ber om at det ved voteringen blir gitt oss anledning til å stemme imot endringene i § 1-2, altså formålsparagrafen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, støtter ikke vi i Fremskrittspartiet forslaget om å ta bruk av energi inn i energiloven. Vi mener selvfølgelig at de som kjøper den energien som fins i markedet, skal få bruke den fritt. Vi synes dette er et skritt i gal retning, og vi er veldig skeptiske til en slik utvikling. Jeg vil derfor utfordre statsråden på om han har gjort seg noen tanker om hvordan en framtidig utvikling i loven om bruk av energi blir. Og i tillegg: Dersom noen i framtiden ønsker f.eks. å legge varmekabler i oppkjørselen sin for ikke å brekke beina om vinteren, vil noe sånt kunne bli omfattet av bruk av energi, og vil en da komme med pekefingeren og si at dette er ikke noe fornuftig energibruk, dette får du ikke lov til lenger?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-05-30:
I en viktig energisak som ble diskutert i denne sal i fjor vår, sa nåværende statsminister Jens Stoltenberg: Vi stemmer for det vi er for, og mot det vi er mot. Det synes ikke lenger å ha gyldighet når det gjelder Arbeiderpartiets stemmegivning. I dag stemmer Arbeiderpartiet imot et viktig punkt som arbeiderpartiregjeringen har foreslått i endringen av energiloven. Og de gjør det uten en troverdig begrunnelse. Regjeringen foreslår at konsesjonsordningen skal endres fra konsesjon for å bygge og drive virksomhet til å bygge og eie virksomhet. Det vil innebære at man viderefører hovedprinsippet i dagens bestemmelser, samtidig som bransjen gis fleksibilitet i valg av driftsformer. Denne fleksibiliteten er viktig – den åpner for mer rasjonelle løsninger og bedre ressursutnyttelse. Det har vært en del innvendinger mot de foreslåtte endringene, og det har vært fokusert på trygghet, forutsigbarhet og sikkerhet. For å rydde tvil av veien går Kristelig Folkeparti og Venstre inn for at det i forskrift til energiloven stilles klare krav til sikker og hensiktsmessig drift, samt tilstrekkelig kompetanse i forbindelse med driftsbortsettelse. Dette burde ha vært et skreddersydd opplegg for Arbeiderpartiet. Men, nei, man går like fullt mot Regjeringens opplegg, og sier nei til et viktig effektiviserings- og moderniseringsgrep. Venstre støtter Regjeringens forslag til endringer i energiloven, men Venstre mener samtidig at det er behov for en mer helhetlig gjennomgang av loven. Det er behov for å se flere energikilder i sammenheng og ta mer hensyn til utviklingen innen fornybare energikilder og utbygging av vannbåren varme. Venstre ønsker en justering av formålsparagrafen, der miljøhensyn og energieffektivitet blir bedre og mer spesifikt dekket. Vi tror en slik innarbeidelse av miljøhensyn i formålsparagrafen er mest formålstjenlig etter en forutgående behandling, og jeg viser i den forbindelse til forslaget som Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet står sammen om. SVs talsmann, Hallgeir H. Langeland, gjorde seg mer venneløs enn han trenger å være i dag, da han pekte på at SV ikke får tilslutning til å ta med miljøhensyn i formålsparagrafen nå. Det skyldes altså at Venstre og noen andre partier mener at dette blir bedre ivaretatt ved at man har en forutgående behandling før man tar dette inn. Statnett er gjennom lov om statsforetak unntatt både fra forvaltningsloven og offentlighetsloven, til tross for at en rekke av selskapets oppgaver er av forvaltningsmessig karakter. Venstre mener at forvaltningslovens regler for veiledning, informasjonsplikt og klagebehandling burde gjelde for all utøvelse av forvaltningsoppgaver. Det er skuffende at bare Høyre og Fremskrittspartiet gir sin tilslutning til Venstres synspunkter på dette området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Regjeringa sitt forslag om endringar i energilova representerer ei naudsynt justering av energilova etter at ho har fått virka i ti år. Energilova medførte ei stor omlegging. Ein skulle gå frå eit system med monopol på levering av kraft der prisane var fastsette av Stortinget og kommunestyra, til eit system med marknadsbasert kraftomsetning. Reforma blei gjennomført utan overgangsordningar, og ein kunne ikkje på førehand ha oversikt over alle tilhøva det kunna vera naudsynt å regulera. Energilova var difor utforma som ei fullmaktslov, slik at departementet og NVE gjennom konsesjonsordningar kunne styra etter dei grunnleggjande politiske måla som Stortinget hadde fastsett. Desse måla er framleis ei sikker energiforsyning basert på ei rasjonell utnytting av kraftressursane. Utviklinga av energisektoren har no kome så langt at reguleringsbehova har peika seg klårare ut. Samstundes har reguleringa gått mot stadig fleire generelle reglar der konsesjonærane sine rettar og plikter i dei einskilde sakene følgjer direkte av lova eller av forskriftene. Eg meiner at det no er behov for å forankra einskilde sentrale funksjonar direkte i lova, og på den måten skapa eit klarare rettsleg grunnlag og rammer for regulering gjennom konsesjonar og forskrifter. Det var lenge politisk usemje om reforma. Eg er difor glad for at eit fleirtal i komiteen no gjev klart uttrykk for at energilova har gitt dei ønskte resultata, og at Noreg på dette området har vore eit føregangsland. Me ser no faktisk at andre land på mange område tek etter den norske løysinga for kraftmarknaden. Kraftforsyninga har i denne tida vore igjennom ei kraftig omstilling til konkurranse i produksjon og omsetjing av kraft. Samstundes har vi bygd opp ei omfattande regulering av monopolverksemda i nettet. I særleg grad gjeld dette den reguleringa og tilrettelegginga av marknaden som har skjedd gjennom omsetningskonsesjonsordninga, der styresmaktene kontrollerer nettfunksjonen som eit naturleg monopol, tek vare på interessene til kundane og sikrar ein økonomisk rasjonell omsetnad og bruk av elektrisk energi. Deregulering er med andre ord ikkje det same som fråvær av reglar eller rammer. Sjølv om marknadsmekanismane får virka, inneber ikkje det at styresmaktene ikkje skal og må setja klare rammer for marknaden. Dette er styresmaktene si oppgåve gjennom energilova. Regjeringa sitt forslag til endringar når det gjeld konsesjonsplikt for elektriske anlegg og fjernvarmeanlegg, får ikkje fleirtal. Frå Regjeringa si side var forslaget meint som ei klargjering og ei presisering. At fleirtalet oppfattar dette på ein annan måte, er heilt uproblematisk. Dei endringane av energilova som Odelstinget i dag gjer, fører til at me får eit lovverk som kan vera med og løysa dei utfordringane me vil stå overfor på energisektoren i åra som kjem.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Eg må innrømma at akkurat dette punktet som me her diskuterer, oppfattar eg som ein detalj som har svært lite å seia. Det har difor ikkje vore spesielt viktig for meg at det blei gjennomslag på dette punktet. Det er sjølvsagt slik at når det har vore gjort vurderingar i Arbeidarpartiet si stortingsgruppe, har det vore i nært samarbeid med statsråden. Eg tar berre til etterretning at med dei endringane som elles skjer i denne sektoren, ønskte ein ikkje på dette tidspunktet å ta denne avgjerda. Det føler eg er heilt greitt. Dei forslaga som eg har gjort framlegg om, er etter mi meining ei forenkling. Når ein i stortingsgruppa vår legg vekt på litt andre ting, føler eg ikkje at det er eit stort problem. Det er heller ikkje slik at det er uvanleg at ei regjering legg fram saker som ikkje blir følgde opp 100 pst. av det eller dei partia som står bak regjeringa til kvar tid.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Det er slik at me i Noreg er komne i ein ny situasjon. Energi som me tradisjonelt har hatt rikeleg av, er det no blitt mangel på. Det bør difor vera ein fordel at me utnyttar den energien best mogleg og mest mogleg effektivt. Difor ønskjer me å ha eit system som gjer at ein òg tar vare på dei interessene i energilova. Men det er sjølvsagt ikkje slik at me frå Arbeidarpartiets side vil setja ein stoppar for spesielle former for bruk av energi. Og kva som måtte skje i framtida, trur eg eg er like lite eigna til å svara på som spørjaren var i dette tilfellet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Eg ser ikkje bort frå at denne replikken langt på veg avslørte kva som er forskjellen mellom Arbeidarpartiet og SV. For SV er det viktig å ha ting med i føremålsparagrafen, og dermed trur dei at problema er løyste. Eg trur ikkje det er så enkelt. Det er ei målsetjing for denne Regjeringa å kunna utnytta den elektrisiteten og den energien me har tilgang på elles, på ein best mogleg og mest mogleg effektiv måte. Og eg meiner den energibalansen og den situasjonen som me er komne opp i, tilseier at det argumentet er sterkare enn nokon gong. Men i motsetning til Hallgeir Langeland ser ikkje eg dei motsetningane som han prøver å konstruera mellom det å utnytta energien mest mogleg effektivt, det å vri energibruken frå elektrisitet til t.d. vassboren varme, og det å utnytta ein del av gassressursane våre slik at me kan produsera elektrisiteten vår sjølv i staden for å importera forureinande kolkraft frå utlandet.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Det blir vist stor iver frå parti og representantar for å få til tiltak som kan føra til ei betre og meir miljøvennleg energiforsyning. Det er eg sjølvsagt glad for. Samtidig må me ha i bakhovudet det me allereie har gjort, og det er altså slik at det har vore stor semje i denne salen om at det skal opprettast ein ny energiinstitusjon, Enova. Det er meininga at denne energiinstitusjonen skal få vide fullmakter, og noko av det første ein må gjera, er å gå gjennom dagens lover og reglar og sjå om ein har dei lover og reglar og andre verkemiddel som trengst for å kunna nå dei måla som er sette. Difor er eg litt skeptisk til at me på ein måte skal ta denne jobben frå dei før dei i det heile har fått starta. Eg føler at dei endringane som har skjedd, har vore viktige, og no må me la denne nye energiinstitusjonen få moglegheit til å jobba vidare ut frå dei retningslinjene og dei målsetjingane som Stortinget og Regjeringa har trekt opp. Så vil arbeidet visa om det er behov for å gjera endringar, eller om det er behov for å ha den typen gjennomgang som Kristeleg Folkeparti her etterlyser. Men eg vil presisera at her er det allereie starta eit arbeid, og det arbeidet skal gå for fullt i ti år framover.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Hallgeir H. Langeland var i eit tidlegare innlegg i dag – om det var replikk eller innlegg, er eg litt usikker på – inne på dette med verkelegheitsoppfatning. Eg må innrømma at eg synest han har ei merkeleg verkelegheitsoppfatning når det gjeld Arbedarpartiets politikk på dette området. Eg vil minna om at då me behandla energimeldinga i fjor vår, var Arbeidarpartiet støtteparti til dåverande regjering, og støtta dei på alle punkt med eitt unnatak, og det galdt det stadig aukande behovet for å importera kraft frå utlandet, der me hadde eit alternativ, nemleg å produsera den krafta sjølv med reinare og betre energikjelde her i landet. Og eg vil presisera at det er ingen motsetnad mellom det å få fram ny produksjon og det å ta vare på og bruka den energien ein har tilgang på i dag, på ein meir effektiv måte. Frå Arbeidarpartiet si side har ein aldri sagt at gasskraft skal løysa alle problem – tvert imot er det slik at gasskraft berre skal vera eit supplement til alle dei andre tiltaka som skal gjerast. Eg vil òg minna om at m.a. SVs politikk utan tvil ville føra til at importen ville måtta dekkja det forbruket som gasskraft eventuelt kunne ha dekt. Når det gjeld konsesjonslovene og dei reglane som gjeld der, ser ikkje eg noko behov for å gjera endringar der, verken i den eine eller den andre retninga, sånn som situasjonen er i dag. Men det er klårt at det finst klåre lover og reglar, slik at om det blir eit stort innslag av utanlandsk kapital, og også ved andre overtakingar, skal konsesjon gjevast, og difor må slike oppkjøp alltid godkjennast av styresmaktene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-05-30:
Jeg håper ikke at jeg blir siste taler, for jeg har tenkt å stille et par spørsmål til komiteens leder, Tore Nordtun. Da arbeiderpartiregjeringen overtok, ble det sagt at den nye regjeringen skulle fornye og modernisere Norge. Nå har vi sett i sak etter sak at der enkelte statsråder løper foran og sier jeg vil, jeg vil, sørger enten LO eller venstresiden i partiet for at de ikke får det til. Det som er nytt, er at nå er det ikke etter en intern diskusjon i partiet at de mest moderniseringsvillige statsrådene blir holdt i tøyler, men her er det faktisk hele Arbeiderpartiets stortingsgruppe som påtvinger Regjeringen et nederlag. Det sies ofte at en regjering som går på mange nederlag, er en svekket regjering, og det er en sliten regjering. Nå opplever vi at det ikke er et flertall av opposisjonspartier som påfører Regjeringen dette nederlaget, men det er sågar Arbeiderpartiets egen stortingsgruppe som påtvinger Regjeringen dette nederlaget. Av statsråden ble dette betegnet som en detalj. Jeg vil spørre komiteens leder om han oppfatter dette som en detalj. I så fall er det litt pussig at man gir statsråden og Regjeringen et nederlag dersom det er en detalj man her snakker om. Her må jeg si at jeg er enig med Hallgeir Langeland og LO i at dette definitivt ikke er noen detalj. Det er en stor og viktig sak, fordi det handler om modernisering av Norge og spørsmålet om å få til nødvendig konkurranse til forbrukernes beste. Men der har SV og Høyre falt ned på forskjellige sider. Høyre støtter i denne saken statsråden, og jeg håper at det ikke er slik at Arbeiderpartiet vil tvinge hele sin stortingsgruppe til å gi statsråden dette nederlaget, men at flere fra Arbeiderpartiet vil gå sammen med Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre og sørge for nødvendig modernisering på dette området. Jeg ønsker altså å få komiteens leder på banen. Vi har fått høre at det er etter en helhetsvurdering. Men hva er det som ligger bak? Er det LO som har tvunget Arbeiderpartiet til å skifte standpunkt? Er det slik at Arbeiderpartiets stortingsgruppe har sett noe som statsråden ikke har sett? Eller er det slik at tradisjonalistene, eller venstresiden, i Arbeiderpartiet nå er på offensiven, og at den såkalte moderniseringslinjen i Arbeiderpartiet har lidd nederlag?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-05-30:
Innstillingen fra kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i dag gjelder endringer i kirkeloven, lov om Opplysningsvesenets fond og gravferdsloven. Endringene i de to førstnevnte lovene er en oppfølging av Stortingets vedtak 29. mars 2001, hvor Regjeringen ble bedt om å foreslå en lovbestemmelse som åpner ulike forsøksordninger i Kirken, og å lovfeste at også gevinster ved salg av verdipapirer i Opplysningsvesenets fond kan nyttes til kirkelige formål. Det foreslås også et tillegg i kirkeloven § 5 om forsøk. Forsøkene er begrenset til organisering av Menighetsrådet og Kirkelig fellesråd, oppgavefordelingen mellom disse og deres sammensetning. Når det gjelder lov om Opplysningsvesenets fond, foreslås det altså en presisering av at gevinster ved salg av verdipapir som fondet eier, skal regnes som avkastning. Et flertall står bak dette forslaget, mens et mindretall vil stemme imot denne endringen, altså III i innstillingen. Når det gjelder gravferdsloven, er det flere endringer, bl.a. at myndigheten til å avgjøre saker om flytting av avdødes aske og legeme overføres fra Bispedømmerådet til Kirkelig fellesråd, med Bispedømmerådet som klageinstans. Videre foreslås det endringer når det gjelder rett til å sørge for en gravferd og hvem som skal være ansvarlig for graven. Videre er det endringer i formkravene når det gjelder tillatelse til å spre asken for vinden i stedet for å ha gravlegging. Det er en enstemmig innstilling når det gjelder gravferdsloven.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
En kort kommentar til endringen av gravferdsloven: Frem til adgangen til å spre asken etter en avdød for vinden ble innført etter gjeldende gravferdslov, hadde vi i Norge et absolutt forbud mot dette. Bestemmelsen var slik utformet at den i praksis innebar at man ikke kunne søke om askespredning mens man var i live. Dette har det vært svært sterke reaksjoner på. Fremskrittspartiet tok opp denne saken allerede i mars 1999 med daværende kirke-, utdannings- og forskningsminister Jon Lilletun fra Kristelig Folkeparti. Loven som åpnet for askespredning, hadde på dette tidspunkt virket i mer enn to år – og man hadde hatt mange reaksjoner – men den daværende statsråden så ingen grunn til å følge opp Fremskrittspartiets initiativ. Kristelig Folkeparti har således liten ære i denne saken. Det er imidlertid hyggelig at partiet nå finner å kunne å støtte den endringen Fremskrittspartiet påpekte nødvendigheten av allerede for over to år siden. Vi er glad for at arbeiderpartiregjeringen fremmer dette fornuftige forslaget. Vi er også glad for at lovens formkrav, som har vært absolutte, mykes opp. Vi registrerer at selv om det ut fra erklæringer fra de etterlatte i flere tilfeller har vært klart at avdøde faktisk hadde ønsket askespredning, har verken fylkesmannen eller departementet hatt anledning til å imøtekomme søknadene på grunn av formkravene. Dette er en trist situasjon, og vi synes det er flott at det nå mykes opp her. Når det gjelder lovregler om gravferd, er det Fremskrittspartiets syn at disse generelt sett må bygge på en ydmykhet i forhold til religiøs overbevisning, på behørig respekt for avdødes ønsker, på sunn fornuft og på folkevett – særlig med hensyn til saksbehandlingsregler. Det må også være klart at disse saksbehandlingsreglene må være enkle og greie å forholde seg til. De endringer som nå foretas, har forhåpentligvis dette i seg. Til slutt: Når det gjelder III, fremgår det av merknadene at Fremskrittspartiet går imot dette punktet. Vår begrunnelse er imidlertid ikke den samme som begrunnelsen til de andre partiene som går imot. Som det vil fremgå av S. nr. 187 for 2000-2001, er vår sentrale bekymring i forhold til uttak av fondet den manglende indeksregulering. Hvis man ikke tar høyde for dette, vil III åpne for et så stort uttak av fondet at realverdien på sikt vil kunne gå mot null.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
President! Eg røysta feil, eg skulle ha røysta for tilrådinga.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
På vegne av representantene Per Roar Bredvold og meg selv vil jeg fremsette forslag om at kulturministeren anmodes om å holde en redegjørelse for Stortinget om situasjonen i Norsk rikskringkasting. Jeg vil også be om at forslaget blir behandlet etter § 28 c i Stortingets forretningsorden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg vil gjerne fremme et forslag på vegne av Ågot Valle og meg selv om maksimalgrenser for oppholdsbetaling i barnehage og skolefritidsordning og rett til barnehageplass for alle barn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Statsminister Stoltenberg bodde tidligere i det borettslaget som jeg nå bor i, og jeg kan opplyse om at den siste leiligheten som var til salgs – 100 m2 enkel OBOS-standard – ble solgt for 2,3 mill. kr. Det sier bare noe om hva slags press det er i Oslo-området. I mange distriktskommuner vil ikke folk engang klare å få det det koster å bygge et hus, hvis de skulle prøve å selge en gedigen enebolig. Sier ikke det noe om hvor dårlig vi stiller oss samfunnsøkonomisk sett, når man fører en politikk som øker presset i de områdene av landet der det er stort press fra før, mens det blir fraflytting der det er god plass fra før? Og det er vel egentlig kjernen i denne distriktsdebatten, at SND Invest bruker mer penger i Oslo-området enn de gjør f.eks. i Finnmark, at Telenor flytter arbeidsplasser fra Vadsø, slik at IT-arbeidsplasser reduseres med 70 til 20, at dette presset vil føre til betydelig økt press på flere investeringer i Sør-Norge. Er det lurt å stille seg sånn?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg konstaterer at statsministeren innser at han solgte for tidlig. – Ellers så betyr det ikke så mye til eller fra for dem som allerede er inne på boligmarkedet. Det er de som er førstegangsetablerere, som virkelig får denne smellen. Men jeg synes at noe av kjernen i problemet her er distriktspolitikken i all politikk og ikke om vi klarer å klatte på noe distriktspolitikk som bøter på en politikk som i det store og hele er en sentraliseringspolitikk. Hvis det er slik at SND fører en politikk som sentraliserer, at arbeidsmarkedsetaten gjør det samme, at likningskontorene gjør det samme, og det samme skjer når det gjelder politi osv., da fører man en strukturpolitikk som fører til økt sentralisering, og da kan vi drive og bøte på det i eninga, men uten at det hjelper. Hadde det ikke vært lurt å tenke motsatt, f.eks. at IT-arbeidsplasser, det er arbeidsplasser der avstand er mindre viktig enn på andre områder, og da må man stimulere til at det etableres i distriktene. Burde det ikke vært slik at man sa at SND ikke skal investere først og fremst i Oslo-området, men i distriktene? Det kunne jo snudd utviklingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsministeren: «En gjennomgang fra KS om situasjonen i Kommune-Norge viser at mange kommuner har kuttet på skolesektoren de seinere årene. Mener statsministeren at det er ansvarlig politikk i ett av verdens rikeste land å stramme inn på grunnskolen?»
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg takker for svaret. Nå kommer ikke disse resultatene som noen stor overraskelse for meg. Vi har gått gjennom i Stortinget tidligere hvordan de øremerkede midlene fungerer overfor kommunene, og funnet ut at de øremerkede midlene som krever en egenandel, de tar selvfølgelig penger fra andre sektorer. Og det er det som har skjedd i veldig mange kommuner, at kommunene har tatt penger fra andre områder for å få nok til egenandelen på eldreomsorg, og dermed er det skolen som lider. Men hvis vi skreller dette til beinet, dreier det seg til syvende og sist om hvilken kommuneøkonomi man har, hvilke betingelser man har for å drive alle mulige gode tiltak rundt omkring i kommunene, og for å sikre en standard på skole og omsorg som er sammenlignbar med den standarden som det store flertallet har privat. Vil statsministeren legge opp til en politikk som øker overføringene til kommunene betydelig framover?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
Jeg tror at ambisjonsnivået må være mye høyere enn dette. Hvis vi ikke klarer å holde en standard på offentlig sektor og særlig skolen framover som kan matche den veldig mange barn og foreldre har privat, kommer vi ikke til å klare å holde en bred offentlig skole, og privatisering kommer til å tvinge seg fram. Og situasjonen rundt omkring i kommunene er at de stort sett ikke har fått noen voldsom vekst i forhold til i fjor. Tvert imot, de trår vannet, og gjeldssituasjonen er bekymringsfull. De kommer antakelig ikke til å måtte ta dramatiske nedskjæringsrunder, men de kommer heller ikke til å klare å ta de grepene for offentlig sektor og skolen som vi forventer, vi som er foreldre og besteforeldre, og alle andre velgere forventer. Derfor vil jeg på det sterkeste anmode statsministeren om å jekke ambisjonsnivået mange hakk opp, fordi dette kommer til å være avgjørende for om en vesentlig sosialdemokratisk grunnstein i Norge vil bestå framover.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg tillater meg å fremme forslag om et tillegg til forskrift til samferdselsloven vedrørende organiseringen av drosjevirksomhet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg registrerer at statsministeren først og fremst er opptatt av å fremheve subsidier for å opprettholde bosetting i distriktene. Flesteparten av de bedriftene som er lokalisert i distriktene, gjentar gang på gang behovet for lavere skatter og avgifter, slik at de kan beholde mer av verdiene de skaper, pløye dem tilbake i bedriftene, styrke grunnlaget for bedriftenes eksistens og dermed også arbeidsplassene. For noen dager siden var det en klubbleder ved en fiskeribedrift i distriktene som uttalte at han mye heller ønsket å fryse lønnsveksten sin, gitt at avgiftene gikk ned slik at det man satt igjen med i lommeboka etter at avgifter og skatter var betalt, ble mer. Vil Regjeringen på noe tidspunkt vurdere dette i forhold til lønnsoppgjørene, når arbeidstakere på et gjennomsnittlig lønnsnivå gir uttrykk for at det høres ut som en fornuftig tankegang, for å bidra til at kostnads- og lønnsveksten ikke øker, slik at vi kan få inflasjonen ned og dermed etter hvert også danne grunnlag for en lavere rente?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg har et spørsmål til statsminister Jens Stoltenberg, som i fjor høst gjorde det til et særpreg i spørretimen å angripe motparten i stedet for å svare på spørsmål. Det skjedde en rekke ganger, bl.a. i forbindelse med distriktspolitikken, hvor han kritiserte Fremskrittspartiets distriktspolitikk til tross for at den ville være til gunst for distriktene. Nå er det visstnok et folkeopprør på gang i Finnmark. Jeg kunne tenke meg å la statsministeren få anledning til å redegjøre for sin egen distriktspolitikk og for hvorfor det gagner Distrikts-Norge med skyhøye skatter og avgifter, særlig når det gjelder drivstoff som bensin og diesel. Hvilke tiltak har Regjeringen tenkt å treffe for å bedre forholdene, når man i tillegg fra Regjeringens side gjeninnfører «det brukne geværs»-politikk ved å nedlegge og avvikle betydelige deler av det norske forsvar som har hatt arbeidsplasser også i distriktene av nødvendighet for Forsvaret? Jeg tenkte statsministeren kanskje kunne redegjøre for hvorfor Regjeringens distriktspolitikk etter hans oppfatning er god.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Når statsministeren tydeligvis er så stolt og så – skal vi si – skrytende av arbeiderpartiregjeringens distriktspolitikk i Finnmark, skulle man tro at det naturlige hadde vært at Arbeiderpartiet i hvert fall hadde langt over halvparten av stemmene i Finnmark – som ikke er tilfellet. Det skulle i hvert fall vært mer tilslutning til Regjeringen enn tendenser til et opprør. Er det befolkningen i Finnmark det er noe galt med, som ikke forstår statsministerens fortreffelige politikk? Statsministeren snakker om utbygging av infrastruktur. Hvorfor ville ikke arbeiderpartiregjeringen være med på betydelige påplussinger i Nasjonal transportplan når det gjaldt nettopp bygging av infrastruktur, i og med at vi har en svært god økonomi? Hvorfor motsetter Regjeringen seg konsekvent en dramatisk nedsettelse av drivstoffavgifter, som virkelig ville være til hjelp for folk flest og for bedrifter i Distrikts-Norge?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg er klar over at Arbeiderpartiet og arbeiderpartiregjeringen ikke er så stor tilhenger av valgfrihet som andre og derfor er mer skeptisk til privatskoler, selv om man aksepterer et visst supplement. Men denne saken har også en annen prinsipiell problemstilling, nemlig det rent skjønnsmessige som skal utøves av en regjering, og særlig av en mindretallsregjering. Det vil jo ofte også være et politisk skjønn. Hva er da den prinsipielle holdningen til mindretallsregjeringen Stoltenberg i en sak hvor det i lovgivningen i utgangspunktet er lagt til departementet å vurdere en sak? Vil Regjeringen ta hensyn til at det kanskje er et flertall i Stortinget som vil legge en del andre føringer på utøvelsen av et slikt skjønn? Og vil da Regjeringen være lydhør overfor Stortingets flertall, eller er det Regjeringens holdning å gå i krig med stortingsflertallet? Her er det helt åpenbart at flertallet i den relevante komite har gitt uttrykk for at man skulle basere seg på det som forelå, når vi hadde regjeringsskifte. Det har Regjeringen nektet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg beklager, men det er noen som har laget et rykte og en myte og tillagt meg at jeg en eller annen gang skulle ha kalt finnmarkinger for «latsabber». Det har jeg aldri gjort. Jeg har benektet det utallige ganger, og jeg ber Odd Roger Enoksen beklage at han kom i skade for å komme med en slik påstand fra Stortingets talerstol.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg har ved flere anledninger i Finnmark de siste to dagene redegjort for Regjeringens distriktspolitikk og for hvorfor den er god. Og jeg kan gjerne gjenta noen hovedpunkter for representanten Hagen. Det er bl.a. slik at sammenliknet med så godt som alle andre land, i hvert fall sammenliknet med de andre nordiske landene, bruker Norge – og under skiftende regjeringer – vesentlig mer penger på å opprettholde bosetting i utkantstrøk enn man gjør i f.eks. Sverige og Finland. Det skjer dels gjennom direkte overføringer – støtte til transport, utbygging av infrastruktur, subsidiering av flybilletter – dels skjer det gjennom ekstra tilskudd til kommunene, tilskudd som Fremskrittspartiet ønsker å fjerne, og som vil ramme spesielt Finnmark og Nord-Norge svært hardt, og dels skjer det gjennom lavere skatter og avgifter. Arbeiderpartiet var en pådriver for å innføre null arbeidsgiveravgift i Finnmark, Arbeiderpartiet var en pådriver for å sørge for en kraftig avskrivning av studielån i Finnmark, og Arbeiderpartiet var en pådriver for bl.a. ekstra lønnstillegg til førskolelærere og lærere i Finnmark og Nord-Troms. Investeringsavgiften er fjernet, og det finnes særskilte skatteordninger som Arbeiderpartiet så sent som i 1992 var med på å øke. Dette beløper seg til mange tusen kroner pr. person og pr. husholdning og har bidratt vesentlig til å dempe fraflyttingen fra Finnmark og Nord-Troms. Det er krevende å opprettholde bosetting. Men vi har sterke virkemidler og ønsker en dialog om ytterligere opptrapping av innsatsen for å opprettholde bosettingen i utkantstrøkene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg har inntrykk av at det er ulike meninger i Finnmark om mange politiske spørsmål, også om distriktspolitikken – slik det er i resten av landet. Slik sett skiller ikke finnmarkinger seg noe vesentlig fra alle andre som bor i Norge, de har ulike meninger om politiske partier og om distriktspolitikk. Derfor stemmer de på ulike partier, og heldigvis er Arbeiderpartiet det klart største partiet. Det som er åpenbart, er at hvis man gjorde det Fremskrittspartiet foreslår, ville man fått en dramatisk nedbygging i bl.a. den kommunen jeg besøkte, Vadsø, hvor det å fjerne Nord-Norge-tilskuddet ville innebære 34 mill. kr mindre i inntekter til kommunen. Vi har satset på infrastruktur. I Finnmark har vi brukt mye penger på bl.a. utbygging av flyplasser. Norrbotten län er dobbelt stort som Finnmark og har fem flyplasser. Finnmark er halvparten så stort og har elleve flyplasser.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Hvis representanten Jensen hørte etter da jeg svarte på det forrige spørsmålet, så la jeg da vekt på både tilskudd og støtteordninger til bl.a. infrastruktur, utbygging av kommunene og den type tiltak og lavere skatter og avgifter. Det var en arbeiderpartiregjering som drev igjennom null arbeidsgiveravgift i Nord-Troms og Finnmark. Det er viktig for bosettingen. Bare den ene avgiftslettelsen utgjør om lag 1,2 milliarder kr. I 1992 økte vi skattelettelsene, både når det gjelder toppskatt og når det gjelder skatt på nettoinntekt. Det er altså lavere toppskatt og lavere skatt på nettoinntekt i Finnmark enn i resten av landet. Vi har fjernet investeringsavgiften, og vi har innført null elavgift og null moms på el i Finnmark og Nord-Troms. Det er betydelige skattelettelser – om lag 2,5 milliarder kr totalt – for Nord-Troms og Finnmark. Det betyr at vi – i tillegg til å ha Nord-Norge-tilskudd, regiontilskudd, støtte til veier, støtte til flyplasser og kjøp av flyruter – bruker skatte- og avgiftspolitikken for å stimulere bosetting i Distrikts-Norge.