Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Jeg må si at jeg blir litt i stuss når jeg lytter til SVs representant Heikki Holmås, som sier, med referanse til tilbaketakelsesavtaler, at her har regjeringen hatt et enormt fokus hele tiden. Det er med respekt å melde ikke nødvendigvis riktig. Regjeringen skal ha ros for at man de senere årene har fått fokus på dette, men det er altså etter den enorme asylsøkereksplosjonen vi opplevde i 2008–2009 at man har får litt fart på sakene. Men fremdeles gjenstår det mye. Derfor er det en samlet opposisjon som står bak disse forslagene. Tilbaketakelsesavtaler er viktig, og vi må få det på plass med alle land. Dublin-samarbeidet blir nesten brukt som en innledning i forhold til forslag nr. 2, om at man påtar seg å returnere til opprinnelseslandet personer som gjentatte ganger kommer tilbake til Norge, til tross for at man har sendt dem tilbake til det landet der asylsøknaden skal behandles. Det er altså fullt mulig, også innenfor Dublin II-forordningen, å få på plass en sånn retur. Det vil da være et virkemiddel i tillegg til de andre verktøyene man har. Men jeg må si at selv om dette er forslag som i seg selv er greie, er det langt fra nok dersom man ønsker å rydde opp i problemet med kriminelle asylsøkere som gang etter gang blir pågrepet, begår ny kriminalitet og slipper ut på gata igjen – og går i sirkel i så måte. Det er altså helt andre og langt mer kraftfulle tiltak som er nødvendig, og da tenker jeg først og fremst på lukkede asylmottak. Det er komplett uforståelig at man ikke har tatt i bruk det virkemidlet, for det hadde løst hele problemet. Selv om Venstre prøver å gi inntrykk av at man skal rydde opp med tanke på kriminelle asylsøkere, er ikke det som ligger på bordet her, tilstrekkelig. Venstre bør gå i seg selv, sammen med regjeringspartiene, for man er ikke villig til å sette inn de konkrete tiltakene som er nødvendig. Så er det flere som klager på lang saksbehandlingstid. Det er klart at saksbehandlingstiden blir lang når man har laget et rigid system, der man kan gjenoppta saker gang etter gang. Da blir saksbehandlingstiden lang. Saksbehandlingstiden blir også lang når man skal strekke seg veldig langt, og ikke bare gi opphold til folk som er beskyttet etter Flyktningkonvensjonen og EMK, men også at man får opphold på humanitært grunnlag. Når man har laget et såpass omfattende og stort system, er det klart at da blir saksbehandlingstiden lang. Derfor har Fremskrittspartiet hele tiden tatt til orde for å få ned saksbehandlingstiden ved at man ikke får mulighet til å gjenoppta saken gang etter gang, og samtidig har vi hele tiden lagt til grunn en langt strengere asylpolitikk, altså at muligheten til å få opphold i Norge ikke skal være på omfattende som i dag. Det ser vi også resultatet av i dag når vi opplever en ny eksplosjon, en ny økning i antall asylsøkere som kommer til kongeriket. Mai er altså en ny toppmåned, den måneden da vi har hatt størst tilstrømning av asylsøkere til Norge utenom 2009. Det er en utvikling som skjer når man ikke er villig til å stramme tilstrekkelig inn i asylpolitikken. På toppen av det hele vil regjeringen i tillegg ta imot flyktninger fra FN, og da sier det seg selv at antallet blir stort. Disse forslagene er bra. Fremskrittspartiet støtter dem, men jeg legger til grunn langt sterkere virkemidler dersom man skal få kontroll på dette problemet. Og da snakker jeg ikke bare om kriminelle asylsøkere som misbruker vår gjestfrihet, men også om å få kontroll på innvandringspolitikken, og da spesielt asylpolitikken. Da kommer man ikke utenom at lukkede mottak og effektiv saksbehandling, uten gjenopptagelsesmuligheter – gang etter gang – er en helt nødvendig vei å gå.