trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Nå oppfatter jeg at representanten løfter dette fra å dreie seg om samiske barnehageplasser, som jeg jo har svart på – altså grenseoppdragningen mellom ansvaret innenfor de samiske områdene og utenfor de samiske områdene – til å dreie seg om barnehageplasser generelt og eventuelle utslag det får i Alta. Som jeg har sagt tidligere, i forrige sak, kommer det i 2016 penger til 3 400 nye barnehageplasser. Det vil også Alta kommune få. Det vil også kunne få ned eventuelle køer at regjeringen nå satser – sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre – på flere barnehageplasser og gir de pengene til kommunene. Det er helt naturlig at vi overlater til kommunene å drive barnehageutbygging. Jeg tror ikke jeg har hørt noe forslag om at det er staten som skal drive med det. Når det gjelder satsingen på språk, har regjeringen akkurat lansert en stor, ny språksatsing som heter Språkløyper, hvor også samisk er inkludert.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Jeg er aldri tilfreds med det vi får til. Vi har veldig mye igjen å gjøre, men jeg mener at vi har fått til gode resultater, også på barnehageområdet, og da er det verdt å påpeke at også Alta kommune vil få nyte godt av samarbeidspartienes satsing på 3 400 nye barnehageplasser neste år. Grunnen til at jeg konstaterer at kommunene har ansvaret, er at kommunene har ansvaret. Så er det noen ting vi kan gjøre fra nasjonalt hold, bl.a. opprette flere barnehageplasser, men dette er et kommunalt ansvar. Jeg kjenner ikke kommunebudsjettet til Alta kommune i detalj, men det er sånn at ingen kommune kan fritas eller løpe bort fra sitt lokale ansvar for å prioritere, heller ikke Alta kommune. Hvis de har valgt å prioritere på en måte som gjør at denne situasjonen har oppstått, er det også de lokale politikerne som har ansvaret for dette, som må stå til ansvar for det. Men regjeringen gir altså – sammen med samarbeidspartiene – bidrag i form av flere barnehageplasser og en satsing på språk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Kvalitet i de nye lærerutdanningene er helt sentralt om vi skal lykkes med ambisjonene for norsk skole, og akkreditering av de nye lærerutdanningene vil skje i tråd med de føringer som Stortinget har gitt om dette i lov om universiteter og høyskoler. Institusjonene som har myndighet til det, kan selv akkreditere sine masterstudier, andre må søke NOKUT om akkreditering. De to prosessene er likestilt i norsk regelverk. Universiteter kan selv akkreditere sine masterutdanninger. I tillegg kan høyskoler akkreditere masterutdanninger på fagområder der de har doktorgradsprogrammer. Det er NOKUT som må vurdere om masterutdanning kommer inn under fagområdet for doktorgraden. Alle institusjoner har ansvar for kvaliteten på egne utdanninger og er pålagt å ha et tilfredsstillende internt system for kvalitetssikring. Ved selvakkreditering er det styret ved institusjonen som har ansvar for akkrediteringen, og som må stille de samme høye kravene til utdanningene som NOKUT gjør. Jeg har tillit til at de selvakkrediterende institusjonene ivaretar dette. Det er NOKUT som har det samlede ansvaret for akkreditering av norsk høyere utdanning. Det inkluderer både akkreditering, tilsyn og eventuell revidering når det gjelder akkreditering av utdanninger og institusjoner. Jeg er likevel i tett dialog med NOKUT for å forsikre meg om at vi har gode prosesser. Vi har også invitert lærerutdanningsinstitusjonene til et møte 16. februar. Her er institusjoner både med og uten selvakkrediteringsrett invitert. Bakgrunnen for dette er at alle utdanningene må tilfredsstille de samme kravene for å tilby femårige lærerutdanninger på mastergradsnivå. Institusjonene vil her få informasjon om videre fremdrift for akkreditering og kravene som vil bli satt. Jeg er også i dialog med NOKUT om å opprette en internasjonal rådgivingsgruppe som skal følge implementeringen av de nye lærerutdanningene. Den skal bidra til å holde implementeringstrykket oppe, også etter at utdanningene er akkreditert. Etter at utdanningene er vel etablert og i gang, er det aktuelt at NOKUT foretar et tilsyn med at studieprogrammene fyller de nye kravene. Et slikt tilsyn er aktuelt både for de selvakkrediterte og for de eksternt akkrediterte programmene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Jeg har ikke sagt nei til at de skal samarbeide, for det er det veldig viktig at man gjør. Men samarbeid er ikke noe alternativ til å vurdere sammenslåinger. Hele universitets- og høyskolesystemet vårt er bygget opp rundt at gjennom å oppnå tilfredsstillende og strenge kriterier får man universitetsstatus, høyskolestatus eller vitenskapelig høyskolestatus, og så får man større mulighet til å akkreditere egne utdanningsprogrammer. En av grunnene til at regjeringen har vært opptatt av at vi skal ha strenge krav for å bli universitet, er jo nettopp at det gir noen faglige fullmakter som vi må være ganske sikre på at man kan forvalte på en god måte. Så vil jeg understreke at det er akkurat de samme kravene både akkrediterte og ikke-akkrediterte institusjoner skal følge, og det gjelder uavhengig av om de har fusjonert eller ikke fusjonert, om de står alene, om de har fusjonert med andre høyskoler, eller ikke. Det siste er at jeg også mener det er naturlig at man når man får en ny lærerutdanning, har en god gjennomgang fra NOKUT – og det vil gjelde alle institusjoner.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Det handler om hvilke faglige fullmakter institusjonen har, og en høyskole med universitet, en vitenskapelig høyskole med universitet, vil ha forskjellige faglige fullmakter. Det er mulig jeg misforstår representanten nå, men det er ikke slik at bare fordi man er et universitet, kan man nærmest etter eget forgodtbefinnende akkreditere en ny lærerutdanning, det er jo de samme kravene som gjelder for alle lærerutdanningene i alle institusjonene. For å sette det litt på spissen: For en institusjon som er selvakkrediterende, vil konsekvensen av å slurve med dette være at når NOKUT senere kommer med et tilsyn, kan man risikere at man mister muligheten, eller at man må reakkrediteres. Vi har tillit til at de selvakkrediterende institusjonene skal kunne forvalte sine faglige fullmakter på en god måte, men det er jo ikke sånn at hvis du ikke gjør det, har det ingen konsekvenser – snarere tvert imot, det kan bli veldig alvorlig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
ISIL utgjør en alvorlig trussel mot Tyrkia. Den 12. januar besøkte utenriksministeren Ankara. Samme dag ble Istanbul rammet av et alvorlig terrorangrep, som føyer seg inn i rekken av terrorhandlinger som har rammet Tyrkia de senere årene. Tyrkia står overfor en alvorlig og sammensatt situasjon. I Syria, i grenseområdene til Tyrkia, foregår det en væpnet konflikt som involverer mange aktører, inkludert ISIL og den Al Qaida-tilknyttede Nusra-fronten. Det er avgjørende for Tyrkia å ha kontroll over grensen, både for å hevde suverenitet og for å hindre det store antallet fremmedkrigere i å reise inn i Syria. Dette er et spørsmål utenriksministeren jevnlig drøfter med tyrkiske myndigheter, senest i forbindelse med hans besøk til Ankara tidligere i januar. Alvoret i situasjonen kommer også til syne i NATO, hvor Tyrkia tre ganger siden 2012 har benyttet seg av muligheten til å konsultere med allierte under artikkel 4. Landet har fått styrket sitt luftvern nær grensen, og det ses på mulige, ytterligere tiltak. Norge har støttet opp under den linjen. Som medlem av den internasjonale koalisjonen er Tyrkia også en aktiv bidragsyter i kampen mot ISIL. Tyrkiske baser er stilt til rådighet for amerikanske kampfly, og siden i fjor høst har Tyrkia også selv deltatt i luftangrepene mot bakkemål i Syria.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Jeg har ikke detaljer om samtalene mellom Tyrkia og utenriksministeren, men mer overordnet sett kan dette også henge sammen med flyktningsituasjonen, og Tyrkia har jo tatt imot flere flyktninger – de fleste syrere oppholder seg i urbane strøk, og det er ca. 300 000 som oppholder seg i leirer også. Så vet vi at tyrkiske myndigheter også er opptatt av grensene sine. Det er også en problemstilling knyttet til tyrkiske myndigheter og dialogen med kurdiske representanter. Den dialogen er dessverre lagt på is. Etter to år med våpenhvile og tilhørende dialog kom det i fjor sommer igjen til direkte konfrontasjoner mellom PKK og tyrkiske sikkerhetsstyrker. Fra norsk side mener vi at partene burde gjenoppta den fredelige dialogen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-02-03:
Det vil nok ikke være passende om jeg begir meg ut i en analyse om verken den internasjonale situasjonen eller norsk utenrikspolitikk, men jeg vil understreke at jeg heller ikke kan skrive under på ordbruken til representanten Bøhler om dobbeltkommunikasjon. Jeg tror jeg skal nøye meg med å konstatere at Norge har en bekymring for situasjonen i regionen. Dette påvirker også oss. Det er en av de største humanitære krisene, men det er også en sikkerhetstrussel mot Norge, bl.a. gjennom fremmedkrigerne, og Norge har en nær og tett dialog med Tyrkia, eksemplifisert gjennom utenriksministerens besøk i Ankara den 12. januar, og det er også naturlig, i og med at Tyrkia er en av våre NATO-allierte.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. Arbeiderpartiet har fremmet forslag i denne sal om at kunnskap om psykisk helse i større grad må inn i skolen, ikke som et eget fag, men som en større del av skolens øvrige fag. Det handler om å ta den alvorlige situasjonen som representantene Bollestad og Tyvand peker på, på alvor. Det handler om å bekjempe mobbing, og det handler om at trygge elever lærer mer. Da denne tematikken ble problematisert i en artikkel i Aftenposten før jul, svarte statsråden: «Skolen kan ikke løse alle utfordringer i samfunnet.» Jeg blir litt forvirret av denne seansen her i dag. Hva mener statsråden egentlig? Støtter statsråden Arbeiderpartiets forslag, som har til hensikt å sikre at alle elever i større grad enn i dag får økt kompetanse og økt bevissthet om sin psykiske helse?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Senterpartiet er også opptatt av psykisk helse, og opptatt av at det ikke er noe som vi skal drive med i enkelttimer, eller som en happening i skolen i ny og ne. Det er utrolig viktig å lære seg å takle motgang og sorg, og at en ikke er helt perfekt. Det er en del av det å leve. Noen mener at det bare er å ta seg sammen og gå videre, men sånn er det ikke for alle. Vi tenker at fysisk og psykisk helse er viktig og noe som bør trenes hver dag, og det er et ansvar for alle, både for skolen og for oss som foreldre. Så kan vi ikke ha kompetansemål for alle ting – vi kan ikke ha kompetansemål for hva vi oppnår innenfor psykisk helse. Men det er, som statsråden sa, en del av den generelle læreplanen, og vi vet at den generelle læreplanen er under endring. Jeg lurer på om statsråden kan garantere at mestring av egne liv fortsatt skal være en essensiell del av den nye og mer moderne utgaven av den generelle delen av læreplanen.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Mitt spørsmål går også til kunnskapsministeren. I januar i år markerte vi fusjonen mellom Høgskolen i Gjøvik, Høgskolen i Ålesund, Høgskolen i Sør-Trøndelag og NTNU. Samtidig ble Høgskolen i Nesna, Høgskolen i Nord-Trøndelag og Universitetet i Nordland til Nord universitet. Fra før har Høgskolen i Finnmark fusjonert med Universitetet i Tromsø, og vi har nå kun universitet og ingen høgskoler igjen nord for Dovre, bortsett fra Samisk høgskole. Det er fortsatt diskusjoner mellom høgskolene på Vestlandet om fusjon. Vi vet at Buskerud, Vestfold og Telemark slår seg sammen og har ambisjoner om å få universitetsstatus. Og prosessene er ikke avsluttet i Høgskole-Norge. I dag diskuterer styret ved Høgskulen i Sogn og Fjordane hva de skal gjøre – om de skal være sjølstendig, eller om de skal fusjonere med noen andre. På mandag fikk Høgskolen i Lillehammer, Høgskulen i Volda og Høgskolen i Molde svar om at en samarbeidsmodell ikke var god nok. En slik modell vil ikke være sterk nok når det gjelder konsolidering av fagmiljøer og prioriteringer av ressurser, som statsråden skriver. Modellen vil ikke bedre høgskolenes forutsetninger for å foreta prioriteringer fordi slike prioriteringer er nødvendig for å heve kvaliteten på utdanning og forskning, sier statsråden. På vanlig norsk leser jeg det til at det er viktig å fusjonere høgskoler og universitet for å kunne legge ned noen tilbud. Vi opplever altså i dag uro blant de høgskolene som ikke har funnet seg en partner eller som ikke vil giftes bort. Det er også uro i lokalmiljøene deres for hva som kan skje med dem, og hva slags betydning det vil ha. Det er interessant å høre hvordan statsråden tenker at disse høgskolene fortsatt skal kunne være en kunnskapsmotor i sine regioner. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor om han kan si hva han vil med de høgskolene som kan bli stående alene. Vil de tvangssammenslås ved bruk av finansielle midler fordi de ikke har store nok miljøer til å bygge doktorgradsprogrammer, eller vil de bli skoler med kun bachelorutdanning?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Statsråden har skrevet at han vil kreve at alle lærerutdanningsinstitusjoner skal tilby masterutdanning i minimum to av de tre prioriterte fagene – norsk, matte og engelsk. Dette skal institusjonene klare på egen hånd, og det skal være en forutsetning for å kunne tilby en femårig lærerutdanning på masternivå, som for øvrig ikke er diskutert og vedtatt i Stortinget. I dag kan vi lese i avisen at studenter på lærerutdanninga i Sogn og Fjordane er mest fornøyd med sitt studium. Likevel kan regjeringa risikere å legge ned denne lærerutdanninga og f.eks. den i Østfold, fordi høgskolene ikke har kompetanse som kreves på egen institusjon. Da blir spørsmålet: Hva er det som gir en høgskole som er fusjonert med et universitet, en mer kapabel lærerutdanning enn en høgskole som samarbeider med en annen høgskole?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Akkurat dette med studier, dagpenger og permitteringer tok vi opp med statsråd Eriksson før krisen eskalerte på Vestlandet, så jeg er glad for den oppfølginga som regjeringa har gjort. Men så sa statsråden i januar at det aldri har vært så mange videreutdanninger å velge i for lærere. Det var 8 500 lærere som søkte videreutdanning i fjor, 5 000 fikk tilbud. I tillegg avskiltet Stortinget i juni 30 000–40 000 lærere som også skal inn i videreutdanning. Høyskoler og universiteter er fullt opptatt med fusjoner, og lærerutdanninga skal forandres og innføres og gjøres om til femårig utdanning innen 2017. Fagskoleåret 2015 ble avlyst og skal komme i år, men ikke før til høsten, har vi fått høre. Jeg lurer på om statsråden kan garantere kvalitet i tilbudet for alle som nå skal inn i høyskolesystemet. For det gjelder ikke bare å fylle på med plasser, vi må ha kvalitet i studiet.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Mitt spørsmål er: «Hvordan vil statsråden sikre like god kvalitet i lærerutdanninga ved selvakkrediterende universitet og høgskoler som godkjenner egen utdanning, som ved høgskoler som må godkjennes gjennom NOKUT?»
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Takk for svaret. Dette er en av de bekymringene som er i Høyskole-Norge i dag, fordi det kan bli forskjell på lærerutdanningene slik de er. Vi har hatt en stor utfordring i sykepleierutdanningen nettopp på grunn av dette, og det kan jo være en fare for at det nå blir stilt strengere krav til de lærerutdanningsinstitusjonene som ikke har funnet seg en fusjonspartner, eller som ikke har utdanningsvitenskapelig doktorgrad, enn det ville blitt gjort til de lærerutdanningene som er ved de nye universitetene. Da er det jo litt forbausende at hvis f.eks. Høgskulen i Sogn og Fjordane slår seg sammen med Universitetet i Bergen – om så skulle være – så er de plutselig akkreditert, da er de plutselig godkjent. Men hvis de velger å stå alene, kan de heller ikke samarbeide, for det har statsråden sagt nei til.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-02-03:
Det vil jo fortsatt være pussig at f.eks. et samarbeid mellom Lillehammer, Volda og Molde ikke er godt nok for å få godkjent en lærerutdanning, mens hvis de fusjonerer med noen andre, hvis man f.eks. fusjonerer med Sogn og Fjordane, vil deres utdanning plutselig være god nok for lærerutdanninga. Jeg forstår hva statsråden sier når det gjelder det med fusjonsbestemmelser og muligheten for selvakkreditering, det jeg ikke forstår, er at ikke statsråden kan godkjenne en lærerutdanning der man er i et samarbeid, og at det må være fusjon for at lærerutdanninga skal være god nok.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-02-03:
NOKUT sitt studiebarometer, der 29 000 studentar har gitt svar om opplevd studiekvalitet, viser at tre av dei fem beste grunnskulelærarutdanningane i landet tilhøyrer Høgskulen i Sogn og Fjordane. Det er kanskje ikkje tilfeldig og avvik at elevane ved skulen i Sogn og Fjordane presterer resultat blant dei beste i landet. Likevel vert dette sett bort frå, og mykje andre endringar er eit enormt press for samanslåing. Om ein les utgreiinga for samanslåing, vedtak skal eventuelt fattast, går det fram at frykt styrer mykje av det – frykt for at ein ikkje får stipendiatstillingar, ein fekk ingenting ved tildelinga i haust, frykt for at ein ikkje får godkjent masterutdanninga, frykt for represaliar, eigentleg frå eigarane, altså Kunnskapsdepartementet, at ein ikkje vert prioritert. Kan ministeren garantere at departementet ikkje vil drive slik forskjellsbehandling av høgskular som fusjonerer, og dei som med gode resultat vel å fortsetje aleine, men i tett samarbeid med andre?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Etter mange av disse sammenslåingene som vi nå har opplevd de siste årene, også under den rød-grønne regjeringa, har det oppstått en del paradokser. En av de største institusjonene i Norge er Høgskolen i Oslo og Akershus. De ønsker å bli et universitet, men kan foreløpig se langt etter det, fordi reglene endres, og det blir stadig vanskeligere å bli universitet i Norge. Høgskolen i Oslo og Akershus får derimot lov til å kalle seg universitet når de er utlandet, når de er utenfor Norges grenser, og de er blitt medlem av European University Association nylig. Samtidig er det sånn at mange høyskoler nå har endret skiltet og logoen på veggen. De som aldri hadde hatt sjanse til å bli universitet, er nå en del av NTNU eller en del av universitetet i Bodø, det kan være Høgskolen i Nesna eller Høgskolen i Gjøvik – gode institusjoner, men universitet er det ikke. Hva er statsrådens kommentar til det?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Det er mangel på gode realfagslærere, og det er mange med realfagskompetanse som nå møter arbeidsledighet. Praktisk-pedagogisk utdanning er et tilbud som skal sørge for at folk med spesiell kompetanse skal kunne få undervisningskompetanse. Men ikke alle har full pott av studiepoeng, slik det kreves. Noen institusjoner tillater derfor at studenter kan tas opp under visse betingelser og fylle på med fag mens de er studenter og tar PPU-studiet, men ikke alle. Institusjonene bestemmer dette selv. Nå har statsråden i svaret til Venstre begrunnet hvorfor han synes det er naturlig. Da er mitt spørsmål: Hvordan i all verden kan en statsråd sitte og akseptere det – og ikke ville bruke makta si til å løse et stort problem for dem som er arbeidsledige, og som i stedet er nødt til å være avhengige av flaks og av at de bor i det rette distriktet for å kunne få dette tilbudet, som burde vært gitt til alle mennesker i Norge, om de ønsket det?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
«Forskning er med på å redde liv ved at nye medisiner utvikles slik at mange kan leve lenger og med bedre livskvalitet. Disse medisinene er dyre, og flere pasienter har i den siste tiden stått fram og fortalt om kreftmedisiner som er godkjente i Norge, men som ikke refunderes her, i motsetning til i mange andre land. De kan koste opp mot 50 000 kroner per dose. Arbeiderpartiet har foreslått at Norge tar initiativ på europeisk nivå for å få til et innkjøpssamarbeid. Hvordan stiller statsråden seg til det?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Takk for svaret. Det er bra statsråden er oppdatert og vil følge med i de uformelle samtalene som Norge må ta til takke med i Europa. Jeg forstår det som sies om legemiddelindustrien, dette at det kan være land som vil sette seg imot den type samarbeid. Men det er nå engang sånn at samfunnet har vært med på en utvikling av disse medisinene gjennom utdanningssystemet, forskningsmiljøene, skatteregler osv. osv. i mange land. Forskningssystemene, f.eks. Horisont 2020, og alt dette er jo vår felles verdensarv på veldig mange måter. Det er kunnskap som skal deles, den skal helst gjennom Open Access. Så kan legemiddelindustrien selvfølgelig utvikle medisin videre på grunnlag av det. Det betyr at den private eiendomsretten må utfordres i denne sammenheng. Er Bent Høie interessert i å være mer proaktiv i så måte?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
De landene som vi har veldig mye til felles med, er jo de nordiske landene. Der går det nok an å gjøre mer, særlig med tanke på at dette skjer veldig fort. Dette er mennesker som lever i Norge i dag, som har fått nei til medisin som hadde gjort at de antakeligvis kunne levd lenger og hatt et mye bedre liv. De enkeltskjebnene kommer det til å bli mange, mange flere av i løpet av kort tid fordi utviklingen går så fort innen medisinsk forskning. Da blir det et stort etisk problem for oss alle sammen hvordan vi skal håndtere akkurat det. Det er flere og flere sykdommer også. Utgiftene på helsebudsjettene kommer til å bli formidable, og det haster å gjøre noe med dette. Er det noen initiativ som Høie ser for seg at vi fra norsk side kan ta utover det som er nevnt, for å dytte på problemstillingen, f.eks. lage allianser med tre–fire–fem–seks land, som en start?
Terje Breivik (Venstre), 2016-02-03:
Spørsmålet mitt går òg til statsråd Røe Isaksen. Den låge oljeprisen har medført at mange vert permitterte eller mistar jobben – spesielt ille er det på Vestlandet, i heimfylket mitt, Hordaland, men ikkje minst i nabofylket i sør, Rogaland. Der er arbeidsløysa no oppe i 4,9 pst., og situasjonen vert stadig meir alvorleg. I starten av krisa veit me at mange fekk jobb ein annan stad etter at dei vart permitterte, og lenge hadde andre bransjar hatt behov for den kompetansen som var i oljesektoren, og dei aller fleste fekk seg jobb innan tre–fire månader. No melder Nav om at det går lengre og lengre tid til folk får seg ny jobb, og det er stadig nye permitteringar og oppseiingar. Dei som mistar jobben i desse tider, får sjølvsagt ein annan økonomisk situasjon enn dei er vande med frå før, men for mange er det likevel det ikkje å ha ein jobb å gå til og ikkje å ha ein plan eller ei oppgåve i kvardagen som er det aller verste. Me veit at mange av dei som no mistar jobben i oljesektoren, ikkje skal tilbake dit, men at dei heller finn seg arbeid innanfor andre område. For mange betyr det i praksis at dei anten må oppdatera utdanninga si og fylla på litt, eller at dei rett og slett må ta ny utdanning. Regjeringa har varsla endringar i regelverket, sånn at dei som allereie er i gang med studium, får fullføra desse utan å mista dagpengar. Regjeringa gjer òg endringar som gjer at ein kan få utbetalt dagpengar om ein tek studiar som er moglege å kombinera med full jobb. Det er veldig bra. I budsjettforliket fekk Venstre, saman med regjeringspartia og Kristeleg Folkeparti, òg løyvd pengar til 550 nye studieplassar. Spørsmålet til statsråden er om utdanningsinstitusjonane er rigga til å handtera og avhjelpa den krisesituasjonen mange er i no, og om utdanningsinstitusjonane har rammevilkår og handlingsrom til å gje dei som no er, og dei som vert, arbeidslause, den kompetansen dei treng for å fortsetja i arbeidslivet.
Terje Breivik (Venstre), 2016-02-03:
Eg takkar statsråden for eit svar som eg verkeleg likte ånda i. Så er sjølvsagt spørsmålet om dagens system er fleksibelt nok og gjev stor nok autonomi. Vert ein permittert i dag, har ein tid fram til 15. april på å finna fram vitnemål frå vidaregåande skule og søkja på eit studium. Så må ein venta til 20. juli før ein får vita om ein får studieplass, og ein eller annan gong, ca. midt i august, kan ein begynna på det studiet som skal gje ein den kompetansen som ein treng for å fortsetja i arbeidslivet. Så det går altså mange månader frå ein vert arbeidslaus til ein kan begynna på studiet. I tillegg må ein konkurrera på karakterar frå vidaregåande skule. Spørsmålet, som er i same ånda som det førre svaret frå statsråden, er eigentleg om statsråden vil sjå på om opptakstidspunkt og kriteria – altså dagens autonomi – er tilpassa den situasjonen me er i no, og om utdanningsinstitusjonane, spesielt i regionar som er hardt ramma, bør setjast i stand til å møta dette på ein endå meir fleksibel måte.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Arbeiderpartiet er ikke imot lekser, men vi mener det må bli gitt gode lekser. Poenget er at leksene må bli brukt som et virkemiddel for å fremme elevenes læring. Lekser skal ikke være det en ikke rakk å gjøre i skoletida, men tilpassede oppgaver som elevene har nytte av å øve på på egen hånd. Ikke alle elever har mulighet til å få hjelp og støtte til leksene, som SV også er opptatt av. Da er tiltak som organisert leksehjelp viktig for å sikre like muligheter og bidra, ikke minst, til sosial utjevning. Derfor har vi tatt til orde for å utvikle leksehjelpsordning som en integrert del av skoledagen, slik at elevene kan gjøre seg ferdig med mesteparten av arbeidsoppgavene før de kommer hjem. Dette må også gjelde på ungdomstrinnet. Hva mener statsråden om en slik ordning? Mener han fortsatt at det bare skal være frivillig og opp til hver enkelt skole, eller kunne man tenke seg at dette ble en mer fast ordning i framtida?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
En av de største nedturene denne regjeringen har gitt velgerne sine, må være gapet mellom barnehageløftene de ga før valget, og det de faktisk leverer i posisjon. Med barnehageforliket fikk vi en historisk utbygging av barnehageplasser, med lovfestet rett til plass for ettåringer, slik at de skulle være sikret barnehageplass. Vi fikk maksprisen, slik at familiene skulle ha råd til å ha barna sine i barnehagen. Den rød-grønne regjeringen bygde ut barnehageplasser over hele landet, og vi jobbet parallelt med kvaliteten i barnehagene. I 2014-budsjettet tok vi det naturlige neste skrittet og startet på jobben med to barnehageopptak. Høyres landsmøte ga velgerne et løfte om løpende barnehageopptak. Det står i programmet deres. Representanter fra regjeringspartiet kritiserte i denne valgkampen Arbeiderpartiet for å ville ha kun to opptak. Det holdt ikke for Høyre – de skulle innføre løpende opptak. Velgerne ble lurt. Det første Høyre gjorde i regjering, var å avlyse innføringen av to barnehageopptak og kutte i barnehagebudsjettet. Løpende opptak må velgerne se langt etter – valgløftet er avlyst. Resultatet etter to år med blå-blå regjering er tvert imot lengre barnehagekøer og høyere priser. Hva vil statsråden si til de velgerne som stemte på Høyre fordi de lovte løpende barnehageopptak? Innrømmer statsråden at dette var valgflesk? Om ikke – hvorfor har vi ikke sett noe til det?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Mens barnehagekøene gikk ned under den rød-grønne regjeringen, vokser køene under denne regjeringen. Barnehagekøen er nå på over 8 000 barn. Det er resultatene etter to år med denne blå-blå regjeringen. I tillegg har prisene gått opp for de fleste. Dette er milevis fra de barnehageløftene de ga velgerne før valget. Det var Venstre og Kristelig Folkeparti som i budsjettforliket fikk tvunget regjeringen til å gi rettigheter til barnehageplass også for dem født i september og oktober. Arbeiderpartiet går lenger og gir rettigheter til alle født før nyttår. I valgkampen sa representanter for regjeringspartiet Høyre: Høyre setter mennesker foran systemet. Vi vil ha løpende opptak hele året istedenfor datohysteriet med rettigheter til en bestemt dato. Jeg spør igjen: Hvordan synes statsråden det er å ikke klare å levere løpende opptak, men tvert imot bli tvunget av Venstre og Kristelig Folkeparti til å bedre lite grann på det han før valget kalte datohysteriet og ville bort fra?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Regjeringa fikk klar beskjed fra sine representanter på Stortinget om å komme tilbake med et bedre opplegg for foreldrene til ettåringer. Det kom en liten forbedring, med utvidet opptak til 31. oktober, men uten ekstra penger til kommunene. Vi vet at det kommer til å koste, og særlig der køene er størst. Dette forslaget er nøyaktig det samme som Høyre og Fremskrittspartiet tidligere mente var formynderi, og et forslag som var identisk med Arbeiderpartiets forslag om å starte opptrapping mot to opptak, men vi la inn pengene som trengtes. Etter drøyt to år får altså barnefamiliene et litt bedre tilbud, et tilbud som i 2013 var altfor dårlig for Fremskrittspartiet og Høyre. Kommer statsråden til å sørge for at det kommer penger til utvidet opptak og ytterligere utvidet opptak i tråd med Stortingets vedtak, eller kommer kommunene selv til å måtte ta regninga som pålegges dem nå?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-02-03:
Kristelig Folkeparti mener at alle barn over ett år må få samme rett til barnehageplass, uavhengig av når på året de er født. Vi er veldig glad for at regjeringen nå følger opp budsjettforliket. Flyttingen av datogrensen med to måneder kommer til å bety mye for mange familier, men det er bare et skritt på veien. Vi er ikke i mål før køene er borte også for ettåringer, først da har familiene reell valgfrihet. Så mitt spørsmål er: Kan statsråden forsikre Kristelig Folkeparti om at vi skal komme i mål i denne stortingsperioden med å legge til rette for at alle foreldre som ønsker barnehageplass, skal få det når de trenger det?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
«Til tross for mange tiltak og en positiv utvikling de siste årene, er samisk språk fortsatt i en utsatt situasjon. Å sikre tilstrekkelig samiskspråklige barnehager er noe av det mest målrettede man kan gjøre for å sikre at nye generasjoner kan føre språket videre. Foreldre i Alta er fortvilet fordi det ikke er nok samiske barnehageplasser for å gi et tilbud til deres barn. Ifølge NRK Finnmark 18. januar står 17 barn i kø for plass. Hva vil statsråden gjøre for å sikre flere samiske barnehageplasser?»
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Jeg takker for svaret, men det var ikke et svar på mitt spørsmål. Vi hørte her i den forrige runden at regjeringen løper fra barnehageløftene som de ga i valgkampen i 2013, og de overlater ansvaret for barnehageutbyggingen til kommunene. Det rammer alle dem som trenger barnehageplass for sine høstbarn, men det rammer også samiskspråklige barn, som er særlig utsatt når kommuneøkonomien skranter og plassene mangler. Samisk er i internasjonal sammenheng et truet språk, sørsamisk er alvorlig truet. Barnehage og skole, der barna tilbringer mesteparten av dagen, er av helt avgjørende betydning for å ta vare på og utvikle samisk språk. Regjeringen har sagt at språk er noe man prioriterer – det ser vi ikke resultatene av. Tvert imot har vi sett at Sameskolen for Midt-Norge er lagt ned for å spare 3 mill. kr, et alvorlig tilbakeslag, og satsingen på samiske barnehager lar vente på seg. Derfor spør jeg én gang til: Hva vil regjeringen konkret gjøre for å sikre nok samiske barnehageplasser?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Det jeg opplever at kunnskapsministeren her gjør, er å si at det er kommunene som har ansvaret – punktum. Jeg ønsker meg en mer offensiv tilnærming på dette området. Jeg er veldig klar over det skillet som finnes mellom kommunene innenfor det samiske forvaltningsområdet og de som er utenfor det samiske forvaltningsområdet. Saken i dag er at mange samiske barnefamilier bor i de større byene utenfor det samiske forvaltningsområdet i hele eller deler av livet, og derfor er det ekstremt viktig at man følger opp med målrettede tiltak der. Jeg hører at regjeringen er veldig tilfreds med satsingen på barnehager og med kommuneøkonomien, men det stemmer ikke overens med det Alta kommune sier, for de sier at dette har de dessverre ikke penger til å gjennomføre. Det er vel og bra med samarbeid mellom foreldre og kommune, men det hjelper ikke når kommunene ikke har penger. Derfor er min klare oppfordring til regjeringen: Sats på dette, ha større ambisjoner, styrk kommuneøkonomien, og legg på plass nok plasser til …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren, men som da skal besvares av kunnskapsministeren: «Den såkalte islamske staten IS kontrollerer et ca. 90 km langt område langs grensen mot Tyrkia ved byer som Azaz og Jarablus. Mange medier, bl.a. Aftenposten, har beskrevet hvordan grensen her i praksis er åpen for import av tusenvis av fremmedkrigere til IS sine terrorstyrker i Syria, og at det også foregår oljeeksport den andre veien, som betyr mye for IS sin økonomi. Hvordan ser utenriksministeren på NATO-landet Tyrkias praksis i grenseområdene hvor IS opererer, og er dette tatt opp under samtaler med tyrkiske myndigheter?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Jeg takker for svaret. Det er riktig at det var et angrep nå i vinter i hovedstaden i Tyrkia, og ifølge Aftenposten var det første gang Tyrkia gjennomførte angrep mot IS, eller ISIL, i Syria. Jeg håper at det vil være en utvikling som blir klarere, at Tyrkia trapper opp sin innsats. Men det er dokumentert i omfattende reportasjer, bl.a. i Aftenposten, hvordan det importeres tusenvis til IS-styrker via den delen av den tyrkiske grensen mot Syria som ligger åpen for det, og det er beskrevet et system med en portvakt, osv. Det er så avgjørende for kampen mot terror i både Syria og her i Europa at det ikke er ferdsel ut og inn der, og når man sier man har tatt det opp med Tyrkia, vil jeg spørre mer inngående om man har fortalt hvordan situasjonen egentlig er.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-02-03:
Jeg takker for svaret og har forståelse for at det er kunnskapsministeren som svarer, og at han ikke er inne i detaljene. Men når det gjelder dette området, vil jeg gjerne si at kurderne er de som på bakken yter den mest effektive motstanden mot IS i Syria. De behersker hele grenseområdet på syrisk side langs den tyrkiske grensen, utenom disse mer enn 90 kilometerne. Det er jo ikke PKK, men kurdiske YPG-styrker som kjemper her, og det er helt klart at Tyrkia også med militære midler holder kurderne tilbake med hensyn til å kunne beherske også disse delene av grenseområdene på syrisk side og derved får kontroll med importen og eksporten av fremmedkrigere. Så det er en dobbeltkommunikasjon fra Tyrkias side som jeg tror er åpenbar for det internasjonale samfunnet. President Obama måtte ty til veldig sterkt press for at det i det hele tatt skulle slippes inn noen forsterkninger da kampen om Kobani sto via Tyrkia(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-03:
Da holder jeg meg til manuset og stiller følgende spørsmål: «Gruveselskapet Nordic Mining har varslet at de starter med boringer i Engebøfjellet i Naustdal til tross for at regjeringen ennå ikke har behandlet klagen på utslippstillatelsen i statsråd. Klagen til EFTA-domstolen om brudd på vanndirektivet er heller ikke behandlet. Mener statsråden det er greit å starte opp gruvevirksomheten selv om ikke klagene er avgjort?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-03:
Fjordene våre er noe av det kjæreste vi har, og derfor takker jeg for svaret fra statsråden. Det er også derfor aksjonistene akkurat nå er borte og protesterer mot gruvedumpingen i Førdefjorden og bæres vekk. Jeg synes det er bra at ungdommen og de lokale gir så klar tilbakemelding. Selv om det er noen som ønsker å bruke fjordene våre til å dumpe gruveavfall i, må et minimum være grundig saksbehandling. Nylig fikk gruveselskapet Nussir utslippstillatelse for kobbergruve og sjødeponi i Repparfjorden nær Hammerfest i Finnmark, og i utslippstillatelsen blir selskapet pålagt å gjøre en miljørisikoanalyse av hvilke konsekvenser dette vil ha for Førdefjorden i Sunnfjord, rundt 1 300 km lenger sør. Mitt spørsmål er derfor: Er det grunn for venner av livet i Førdefjorden til å frykte forurensning fra den planlagte dumpingen av gruveavfall i Finnmark, eller er det et uttrykk for regjeringens politikk når man gir utslippstillatelser til gruveselskaper på autopilot gjennom å klippe og lime fra den ene tillatelsen til den andre?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-03:
Jeg får respektere det svaret fra Bent Høie. Men hvis jeg kan stille et oppfølgingsspørsmål til Bent Høie som handler om hans rolle som helseminister: Som helseminister er jo Bent Høie kjent med at det å forebygge skader er langt å foretrekke framfor å reparere skader. Noe av det vanskeligste og dyreste en miljøvernminister i en regjering gjør, er å forsøke å reparere gamle skader i norske fjorder. Massiv dumping av gruveavfall i Førdefjorden vil legge store områder av fjordbunnen død og hindre at nytt liv får fotfeste. I 2014 skrev derfor Miljødirektoratet: «De miljøfaglige hensynene tilsier at innsigelsen som er reist mot planene om deponering av gruveavfall i Førdefjorden i Sogn og Fjordane, bør tas til følge.» En av grunnene er at truede arter som blålange og pigghå har gyte- og oppvekstområde i det planlagte deponiet. Venstre-leder Trine Skei Grande sier følgende om gruvedumping i Førdefjorden: Jeg skal «bruke hver trevl i kroppen min for å få stoppet dette». Mitt spørsmål er derfor: Har regjeringen støtte i sitt parlamentariske grunnlag, Venstre og Kristelig Folkeparti, for å tillate sjødeponi i Førdefjorden?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
La meg begynne med å takke representanten Elvestuen både for spørsmålet og for det gode samarbeidet som er mellom Venstre og Kristelig Folkeparti og regjeringen når det gjelder spørsmålet om utviklingen av fornybarsamfunnet, herunder økt produksjon av fornybar kraft, i Norge. Det er ingen tvil om at sertifikatsystemet har gjort at det er søkt om veldig mange prosjekter, noe som er krevende for både sentralforvaltningen med NVE i spissen og etatene ute, som også blir utfordret. Rapporten som representanten Elvestuen viser til, er en rapport som er bestilt av NVE som en del av deres arbeid med å sikre at kunnskapsgrunnlaget ved beslutninger tilknyttet konsesjonsprosesser er godt nok og best mulig. Det er bl.a. fordi NVE har sett at det er rom for forbedring innenfor kartlegging av biologisk mangfold, særlig hva gjelder undersøkelser av mose og lav. NVE ser i det videre nå på muligheter for å forbedre veiledningsmaterialet nettopp for kartlegging av biologisk mangfold, men også andre tiltak, for å sikre at kunnskapsgrunnlaget er godt nok. Jeg forventer selvfølgelig at NVE følger opp resultatene av denne rapporten på en god og hensiktsmessig måte. NVE har selv betydelig naturfaglig kompetanse. Dette bidrar til at alle rapportene om biologisk mangfold kvalitetssikres som et ledd i konsesjonsbehandlingen, og det blir ofte bedt om tilleggsutredninger når det er vurdert å være nødvendig. Hele konsesjonssystemet vårt er satt sammen på en slik måte at man på et tidlig stadium inkluderer aktører med lokal og regional kunnskap, men også etatenes egen miljøforvaltning, statens miljøforvaltning, blir invitert til å gi innspill. Det bidrar til å kvalitetssikre at vi i sum får et tilstrekkelig kunnskapsgrunnlag for beslutninger i forbindelse med konsesjonsbehandlinger. Dette er en viktig årsak til at i underkant av 50 pst. av alle omsøkte småkraftkonsesjoner blir avslått. Nettopp hensynet til biologisk mangfold, som vi alle skal være opptatt av, og som jeg vet representanten Elvestuen er opptatt av, er veldig ofte oppgitt avslagsgrunn, i tillegg til både landskap og friluftsliv.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
Jeg tilhører nok ikke dem som mener at man på noe tidspunkt, nærmest om noe som helst saksforhold, kan si at nå har vi nok kunnskap. Tvert imot tror jeg at det er viktig at vi fra forvaltningens side og fra politisk side legger til rette for at man hele tiden kan jobbe med å videreutvikle og styrke kunnskapsgrunnlaget. Det gjelder selvfølgelig også arbeidet med konsesjonssøknader. Så pekte jeg på de biologiske undersøkelsene som blir gjort på oppdrag fra utbygger – lokalt, nødvendigvis. Men de blir også supplert, ved at man tidlig i disse prosessene – på en veldig åpen og inkluderende måte sammenlignet med de aller fleste andre land – inviterer også andre aktører, lokalt og regionalt, til å komme med høringsinnspill. Det bidrar definitivt til å styrke det samlede kunnskapsgrunnlaget for de beslutningene som treffes i NVE og Olje- og energidepartementet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
I den rapporten som NVE nå har både bestilt og fått, settes det fram en lang rekke forslag til hvordan dette kan forbedres. Jeg både stoler på og forventer at NVE vil følge opp dette på en god måte. Jeg er opptatt av – og det kommer også til syne i tildelingsbrevene vi sender til NVE – at NVE selv også skal ha den nødvendige kunnskap og kompetanse til å stille de rette spørsmålene og til å fatte velbegrunnede beslutninger. Men så er det jo slik at NVE forholdsvis nylig har tatt fatt på dette arbeidet. Jeg har full tillit til og forventer at NVE følger dette opp på en god måte, slik at vi også i framtiden kan si at vi har bortimot det beste konsesjonssystemet i noe land.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-02-03:
Jeg vil først benytte anledningen til å ønske statsråden velkommen til Stortinget. «Ved behandling av havbruksmeldingen bestemte Stortinget at det skulle etableres et havbruksfond som skulle sikre økte inntekter til vertskommunene for oppdrettsanlegg. Vil statsråden sørge for at alle innbetalinger etter 1. januar 2017 fordeles i tråd med Stortingets fordeling med 20 pst. av inntektene til staten og 80 pst. av inntektene til kommunene og fylkeskommunene?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-02-03:
Jeg takker for svaret, og jeg sier meg fornøyd med det hvis jeg har forstått en ting rett her. Det handler om innbetalinger for vekst på eksisterende konsesjoner som allerede er gitt, altså før fondet er etablert, men ikke innbetalt ennå. Gjennom budsjettene de siste årene har vi sett at det er veldig som de pengene flekser. Jeg er opptatt av at når Stortinget primært ønsket dette fra 1. januar 2016, mener i hvert fall jeg at når fondet er på plass, må alle penger som innbetales – uavhengig av hva slags grunnlag de kommer inn på – fordeles etter den modellen. Er det også statsrådens forståelse av dette?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-02-03:
Jeg takker igjen for svaret. Statsråden har fått betydelig hjelp i dette arbeidet nå når Nettverk fjord- og kystkommuner sammen med Sjømat Norge har gitt en felles høringsuttalelse. Senterpartiet står selvsagt fast på det vi ble enige om i Stortinget. Det innebærer en 80/20-fordeling. I den høringsuttalelsen har Sjømat Norge og Nettverk fjord- og kystkommuner tatt til orde for å øke den kommunale andelen. Jeg vil bare gjøre det klart at hvis statsråden skulle komme til den vurdering at det er grunnlag for en høyere kommunal andel og ønsker å komme til Stortinget med det, vil Senterpartiet ikke stå i veien for en slik endring.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
Jeg takker for spørsmålet og velkomsthilsenen. Det er godt å være tilbake. Man har jo trivdes her i 18 år. Jeg kunne svart enkelt på spørsmålet. Jeg kunne sagt «selvfølgelig», for min respekt for Stortinget er så stor at når Stortinget har fattet vedtak om en 80/20-fordeling, følger jeg selvfølgelig det opp. Vi vet at oppdrettsnæringen sørger for betydelig verdiskaping og aktivitet ute i distriktene. Regjeringen ønsker derfor at kommunene i mye større grad skal få noe igjen for det, og ikke minst å legge til rette for vekst – noe som også følger av den saken som handler om produksjonsområder og det nye vekstregimet. I forbindelse med Stortingets behandling av havbruksmeldingen ble regjeringen bedt om å komme tilbake med forslag til innretning for et slikt havbruksfond, ikke minst om fordeling av vederlaget for framtidige kapasitetsøkninger innenfor lakseoppdrett. Fondet skal sikre en mest mulig rimelig fordeling mellom alle kommuner med oppdrettsvirksomhet. Forslaget til innretning på havbruksfondet er nå ute på høring, og høringsfristen er satt til 18. februar. I sin innstilling til Stortinget gikk næringskomiteen inn for at 80 pst. av vederlaget skal tilfalle kommunal sektor, mens statens andel skal være 20 pst. Dette er lagt til grunn for høringsnotatet. Jeg kan ikke tolke vedtaket i Stortinget annerledes. Alle alternative innretninger for fondet som drøftes der, går ut ifra de premissene og bygger på den fordelingen som Stortinget har lagt til grunn. Jeg arbeider i tillegg nå med å etablere det nye systemet for forutsigbar, framtidsrettet og miljøsmart vekst i havbruksnæringen og tar sikte på at første vekstvurdering etter det nye systemet vil kunne foretas tidlig i 2017. Dette skyldes bl.a. at det vil ta noe tid å få på plass disse produksjonsområdene, ikke minst forvaltningsdelen av det. Å finne produksjonsområder kan kanskje se enkelt ut, men det skal forvaltes på en skikkelig måte, så det er noen utfordringer der. Men når vi har det på plass, mener jeg at også havbruksfondet må være på plass. For å sikre bredest mulig tilfang av innspill har høringsnotatet om fondet en åpenbar utforming der flere alternative innretninger drøftes. Og som sagt: Høringsfristen er 18. februar, og jeg tar sikte på å legge fram dette for Stortinget i revidert budsjett.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
Nå går jeg over på manus, slik at jeg er sikker på at svaret er klart og tydelig. For å sikre en grundig prosess der alle med interesse for havbruksfondet fikk mulighet til å komme med innspill – jeg må ta med det også – så var det ikke tilstrekkelig med tid til å gjøre noe med det for 2015. Det har også noe med 5 pst.-veksten som kom i 2015 å gjøre. Det skaper også litt forvirring, men der er altså fristen 1. desember 2016 for den 5 pst.-veksten som kom i 2015, og der skal 50 pst. tilfalles. Men jeg kan si klart og tydelig: All produksjonsvekst og tilvekst fra 1. januar 2016 skal fordeles og tildeles kommunene ut fra de forutsetningene som Stortinget har satt.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-02-03:
Nå skal ikke jeg kommentere de høringsuttalelsene som allerede har kommet. Jeg skal summere opp dette når fristen har gått ut den 18. februar. Men jeg registrerer at det kommer ulike signaler, også for å øke bare på primærkommunen kontra fylkeskommunen. Noen tar til orde for at 100 pst. skal gå til kommune og fylkeskommune. Da står vi igjen med en fordeling mellom disse to. Men det er klart at hvis jeg får signaler fra Stortinget om at man ønsker at statsråden og regjeringen skal legge fram alternative modeller, er jeg selvfølgelig åpen for det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-08:
På vegne av Kirsti Bergstø, Heikki Eidsvoll Holmås, Janne Sjelmo Nordås og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om endring av førerforskriften jamfør jernbaneloven av 11. juni 1993 nr. 100, § 6.