Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-01-11:
Riksrevisjonens undersøkelse av myndighetenes arbeid med kartlegging og overvåking av biologisk mangfold og forvaltning av verneområder ble lagt frem i september 2006. Rapportens formål var å evaluere arbeidet med kartlegging og overvåking i forhold til målet om å ha et kunnskapsbasert forvaltningssystem på plass innen 2007, og ikke minst skulle rapporten også evaluere i hvilken grad områder vernet i medhold av naturvernloven forvaltes i tråd med sine respektive verneformål. Opprettelsen av Nasjonalt program for kartlegging og overvåking av biologisk mangfold representerer ifølge rapporten nyskapende arbeid. Da er det beklagelig at rapporten samtidig påviser en manglende felles forståelse for og plattform for programmets bidrag og nytte. Dette ser ut til å ha ført til at bidragene fra de ulike departementene har variert, og at man verken har prioritert tid eller ressurser til utredning av viktige og nødvendige tiltak. Ifølge St.prp. nr. 1 for 2001-2002 skulle Nasjonalt program for kartlegging og overvåking av biologisk mangfold utgjøre bærebjelken i det kunnskapsbaserte forvaltningssystemet. Videre ble det slått fast under energi- og miljøkomiteens behandling av St.meld. nr. 42 for 2000-2001 at «kunnskapen som opparbeides gjennom kartleggingen av biologisk mangfold, må være lett tilgjengelig for beslutningstagere og offentlighet». Det er nå seks år siden disse målene ble satt. Derfor er det beklagelig at det ifølge Riksrevisjonens rapport ikke ser ut til å være klart hvilke tiltak som faktisk bør gjennomføres, og på hvilken måte man best kan gjennomføre dem. Rapporten peker også på at den kommunale kartleggingen og Nasjonalt program har bidratt vesentlig mindre til en bedret kunnskapsstatus enn forutsatt. Rapporten viser til at etableringen av Artsdatabanken er gjennomført. Denne antas å bli en sentral aktør for å gjøre data om biologisk mangfold tilgjengelig for beslutningstakere på lokalt, regionalt og sentralt nivå. Dette fordrer imidlertid aktiv oppfølging av storting og regjering. Videre viser rapporten til at introduserte arter utgjør en vesentlig trussel, også i vernede områder. Dette ble påpekt så tidlig som i 1995. Riksrevisjonen konkluderer med at introduserte arter ikke har blitt satt på dagsordenen i tilstrekkelig grad. Det kanskje mest påfallende med rapporten er at flere vernede områder nå omtales som truede, og at artsmangfoldet i disse områdene fortsetter å gå tapt. Dette skjer ifølge Riksrevisjonen fordi det er et alvorlig misforhold mellom bevilgningene til nytt arealvern og forvaltning og skjøtsel av eksisterende verneområder. Fra 1. januar 2006 var ca. 12,5 pst. av Norges fastland vernet etter naturvernloven. Vern uten tilhørende verneplaner er altså en trussel for biologisk mangfold og de vernede områdene. Riksrevisjonen påpeker i sin rapport at myndighetene fortsatt i begrenset omfang vet hvor langt man har kommet i arbeidet med å identifisere områder med stor verdi for det biologiske mangfoldet. Komiteen uttrykker i innstillingen bekymring for at få tiltak er iverksett i de nevnte områder, og ser med uro på det faktum at vernede områder forvitrer i stedet for at verdien av området opprettholdes i tråd med målsettingene for vernet. Det kan se ut som det har gått prestisje i høye verneambisjoner uten at det har vært tilstrekkelig vilje til å følge opp med bevilgninger til forvaltning og skjøtsel. Et av de mest oppsiktsvekkende forholdene rapporten peker på, er at statsforvaltningen mener det først må fokuseres på å verne – nærmest mest mulig – for senere å fokusere på forvaltning og skjøtsel av de vernede områdene. Det vil bli interessant å høre miljøvernministerens synspunkter på komiteens innstilling og Riksrevisjonens rapport, og hva hun har tenkt å foreta seg for at det skal bli bedre samsvar mellom målsettinger for og oppfølging av verneplanene.