trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-03-28:
Det er veldig interessant å høre på statsråden når han snakker om en desentralisering av fordelingene fra Kulturrådet. Fremskrittspartiet har i en årrekke påpekt og sett faren ved at det sitter en kulturelite i Oslo og fordeler pengene ut i landet – og for så vidt også fordeler pengene til seg selv. Det er utrolig mange av dem som sitter i sentrale posisjoner innenfor kulturlivet, som også får økonomisk støtte fra staten. Nå var for så vidt representanten Skei Grande inne på dette. Fremskrittspartiet har foreslått å gå nye veier når det gjelder finansiering av kultur, bl.a. gjennom fondene. Jeg lurer på om statsråden har tenkt å se på en annen måte å fordele pengene på, og avvikle Kulturrådet slik det nå er?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-03-28:
Statsråden sier i dag at kriminalomsorgen er budsjettvinner. Han skryter av at soningskøene er blitt kortere, og at mange åpne, nye fengselsplasser er blitt åpnet. Virkeligheten er at flere og flere kriminelle, grove voldsforbrytere, slipper tidligere fri. De blir overført til åpne soningsplasser for å få redusert soningskøene. I tillegg ser vi at det er en stor økning i grov kriminalitet. I svarene sine viser statsråden til Ringerike fengsel, som er et av høysikkerhetsfengslene i Norge. I dag står sikkerhetsslusene i Ringerike fengsel tomme fordi man ikke har råd til å bemanne dem. Synes statsråd Storberget at dette er akseptabelt? Hva vil han gjøre for å få bemannet disse sikkerhetsslusene?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-03-28:
Jeg har et spørsmål til statsråd Solheim. I løpet av de siste 50 årene har antallet mennesker som lever i et demokrati, blitt mer enn doblet. Det er noe som høyresiden har arbeidet aktivt for, og vi arbeider aktivt for videre demokratisering. Dessverre er det flere land som har gått fra demokrati til diktatur. Zimbabwe og Venezuela er to eksempler på det. Venezuela synes å lære av Zimbabwe, både når det gjelder angrep på viktige demokratiske prinsipper, når det gjelder jordreform, og når det gjelder nasjonalisering av bedrifter. Dette synes Regjeringens hovedsponsor så vel som statsråd Solheims eget parti å like. Jan Davidsen uttalte, vel å merke etter Vallas avgang, at Hugo Chávez er hans store forbilde. Han sa videre: «Han er i ferd med å ta grep i et land der forskjellene er store og fattigdommen omfattende. Han gjør som arbeiderbevegelsen har gjort i Norge: Bruker fellesskapet for å omfordele ressursene.» Er det ikke på tide at Regjeringen og statsråd Solheim nå stiller krav til omfattende demokratiske reformer i Venezuela i stedet for å fortsette med lovprisingen av den eneveldige herskeren Hugo Chávez?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-03-28:
Jeg kjenner Zimbabwe godt etter mange besøk der og vet at en av hovedgrunnene til at landet nå er i en slik situasjon som det er nå, er nettopp at det ble stilt altfor få krav i en tidlig fase. Venstresiden har kronisk støttet feil ledere. Stalin var en av heltene på venstresiden. Mao var også en helt på venstresiden. Ho Chi Minh var et stort fyrtårn på venstresiden. Enver Hoxha fikk besøk av stort sett hele venstresiden. Listen er like lang som den er nådeløs. Er ikke kamerat Solheim redd for at heltedyrkelsen nå av Venezuelas president Hugo Chávez bare gjør at denne listen over venstresidens tyranner blir ett navn lengre?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-28:
La meg først få lov til å gi uttrykk for at jeg er litt lei meg for at ingen har stilt spørsmål om det en rekke stortingsrepresentanter har uttalt seg om i media på galt grunnlag siste døgn, nemlig spørsmålet om helsearbeiderkrise i den fattige delen av verden. Jeg hadde ventet å få det spørsmålet, siden så mange stortingsrepresentanter har vært så aktive i den offentlige debatten om det. Men la nå det ligge. Det skal jeg ikke laste Skovholt Gitmark for. Skovholt Gitmark trekker fram to land med betydelige demokratiske problemer, nemlig Zimbabwe og Venezuela. La meg starte med Zimbabwe. Det er et av de mest brutale diktaturene i Afrika, et av de land i verden og antakelig det land i hele Afrika som har gått lengst – fra å være et relativt vellykket og økonomisk velfungerende land til i dag å være et av de største katastrofeområdene i Afrika. Jeg reiser til regionen i første uke etter påske og vil bruke tid i samtaler med ledere både i Sør-Afrika og i Zambia, nabolandet, til å diskutere situasjonen i Zimbabwe. Det er en identisk oppfatning hos det demokratiske høyre og det demokratiske venstre om situasjonen i Zimbabwe. Når det gjelder Venezuela, er jeg litt forundret over at Høyre nær sagt hver gang demokratiet kommer på dagsordenen, ser ut til å synes at Chávez er det største demokratiske problemet i verden. Det tror jeg er betydelig overdrevet. Men situasjonen i Venezuela er komplisert. Chávez samler veldig mye makt på én hånd. Det er det all mulig grunn til å være bekymret for, særlig fordi man har sett at konsentrasjon av makt på én leders hånd, selv om det skjer med demokratiske virkemidler, ikke har vært gunstig i andre latinamerikanske land. På den annen side har Chávez gjennomført en rekke sosiale reformer som i hvert fall på kort sikt, forhåpentligvis også på lang sikt, er av stor betydning. Så Venezuela er et land som vi bør inngå en dialog med om den maktkonsentrasjonen som finner sted. Vi bør gi honnør for de sosiale reformene som innføres, uttrykke bekymring for Chávez’ vennskap med en del diktatorer i andre land som vi har veldig liten sans for, men det blir noe på siden å oppfatte Venezuela som det største demokratiske problemet på kloden.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-28:
Nå er vi på et nivå hvor jeg ikke vet om jeg skal le eller grine. Jeg våger den påstand at det ikke er én person i denne sal som har brukt en større del av sin tid til å bekjempe diktaturtilhengere på venstresiden, f.eks. i AKP(m-l) (m-l) Dernest tror jeg at en utveksling av hva den demokratiske høyresiden og den demokratiske venstresiden har stått overfor når det gjelder feilfortolkninger av situasjonen i forskjellige land, veldig fort ender med uavgjort. Jeg kan gjerne gå inn på en lengre utlegning nå f.eks. om den amerikanske Vietnam-krigen, som er en av de største forbrytelsene i etterkrigstiden, en av de krigene som drepte flest, på et meningsløst grunnlag. I dag har vi Irak-krigen. Høyre har i beste fall hatt et meget uklart forhold til disse to krigene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-28:
La meg først si at å regne Stalin som en av dem som vårt parti har uttrykt støtte til opp gjennom tidene, ser jeg som akkurat like meningsfullt som å erklære at Hitler skulle være Fremskrittspartiets store idol. Vi er på et tøvenivå, som ikke hører hjemme i Stortinget. La oss så gå over til å diskutere Chávez, som er mer seriøst. Det jeg er bekymret for, er den konfrontasjonsformen som politikken i Venezuela har, hvor Chávez samler veldig mye makt i sine hender, mens hans politiske motstandere dessverre er villig til å bruke militærkupp for å forsøke å fjerne ham. Chávez er valgt med demokratiske midler – et valg som er akseptert av hele verden. Carter-senteret, EU og alle som var og observerte valget, regnet dette valget som akseptabelt. Men trass i at Chávez følger demokratiske spilleregler i sin frammarsj, er jeg bekymret for at én mann samler så stor makt i sine hender, for vi har lang erfaring i Latin-Amerika, f.eks. med Péron i Argentina, for at selv folk som er demokratisk valgt, ikke bør ha for stor personlig makt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-28:
Vi får kontinuerlig spørsmål om hvorvidt det og det landet bør nasjonalisere eller privatisere. Min holdning er at jeg ikke kan sitte i Norge og være en slags overdommer over hvorvidt det er riktig å nasjonalisere oljeindustrien i Venezuela, eller å privatisere ting innenfor helsevesenet i Tanzania – for å ta to konkrete eksempler. Dette må avgjøres i disse landene selv. Norge kan ikke være en slags internasjonal voldgiftsdomstol for det. Vi har nasjonal kontroll med en rekke sider av vår oljevirksomhet fordi vi har ment at det har tjent oss. Hvorvidt andre ønsker å kopiere det i andre deler av verden, er deres sak. Venezuela er ikke noe norsk bistandsland. Det er derimot Bolivia, som står overfor en del av de samme problemstillingene. Norge vil ikke gi råd om de bør nasjonalisere, men vil presentere erfaringer fra hva vi synes har vært vellykket her. La meg for øvrig også si at Høyre hadde to høyrepolitikere, fra Bolivia og Venezuela, på besøk for en måneds tid siden. Jeg inviterte dem til mitt kontor for å snakke med dem, og det var ikke måte på lovprisning. Representanten fra Bolivia hyllet det at Norge skulle gå inn i Bolivia, og tryglet og bad om at Norge skulle gjøre Bolivia til et bistandsland. Det var altså en høyrekritiker fra Bolivia.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-28:
Her følger den norske høyresiden – og her inkluderer jeg Venstre – ikke med i timen. Jeg håper det er en akseptabel språkbruk. Det er altså representanter for opposisjonspartiene i mange latinamerikanske land som sammen med sine myndigheter ønsker at Norge skal gå inn med bistand. I Bolivia er det helt enstemmig. President Morales ønsker at vi skal være der. Men det ønsker også hans høyreorienterte opposisjon, som snakker med den aller bredeste Texas-aksent når jeg møter dem. Det er fordi de nettopp ser at Norge kan spille en brobyggerrolle, fordi Norge er et land hvor opposisjon og posisjon kan jobbe sammen. Et av de prosjektene vi støtter i Bolivia, er ledet av Høyres tidligere statssekretær Vidar Helgesen og hans organisasjon IDEA, som forsøker nettopp å spille en brobyggerrolle. Men la oss nå være enige om at den demokratiske vind, som har form av en venstrevind, som feier over Latin-Amerika – i Chile, i Argentina, i Brasil, i Bolivia, den kan komme i land som Paraguay, den har kommet i Ecuador – i all hovedsak er en positiv strømning som fortjener vår nysgjerrige interesse og støtte. Så kan vi advare mot enkeltfenomener som det er grunn til å advare mot, som f.eks. for stor maktkonsentrasjon hos Chávez.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-28:
Det var interessant å høre statsråden ta avstand fra nær sagt alle partiheltene til eget parti gjennom historien i denne spørretimen. President Hugo Chávez har markert seg på mange måter i det siste, bl.a. i FNs generalforsamling, der han omtalte presidenten i USA som en djevel. Flere av SVs tillitsvalgte har i ettertid – og for så vidt i fortid – vært opptatt av å støtte opp om Chávez, bl.a. Ågot Valle, Hallgeir H. Langeland og Bjørn Jacobsen. De to siste ønsket til og med Venezuela inn i FNs sikkerhetsråd. SVs ungdomsorganisasjon sier i en resolusjon følgende: «Venezuelas planer om nasjonalisering samsvarer med den norske regjeringens Soria Moria-erklæring». Det er en bekymringsverdig uttalelse fra et regjeringspartis ungdomsorganisasjon, for nasjonaliseringspolitikken til Chávez er mildt sagt kontroversiell. Jeg vil gjerne få statsrådens kommentar til denne sammenlikningen fra hans egen ungdomsorganisasjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-28:
Jeg skal holde meg til det spørsmålet gjelder, og ikke til det spørsmålet statsråden gjerne ville ha hatt. Det får han full anledning til å svare på i den interpellasjonsdebatten som er berammet i Stortinget over påske. Det hadde kanskje vært mer passende om han hadde reservert sine utspill til den debatten. Dette er ikke et spørsmål om et oppgjør om historien, som Solheim kan veldig mye om, men det er et spørsmål om en ny dreining i utviklingspolitikken i Norge i retning av Latin-Amerika og i retning av en del regimer som viser alt annet enn det demokratiske sinnelag som Solheim er en tilhenger av. I forlengelsen av dette vil jeg spørre helt konkret om nasjonaliseringspolitikken til Chávez: Mener statsråd Solheim at det vil være en prinsipielt riktig handling av Chávez å nasjonalisere Statoil og andre oljeselskaper?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-03-28:
Latin-Amerika er på ny gjenstand for polarisering og denne gang med Venezuelas president, Hugo Chávez, og president George W. Bush som ytterpunkter. Dette ble klart demonstrert i forbindelse med president Bushs nylige besøk i regionen. Utviklingsministeren har som kjent omfavnet den venstrevinden som blåser over regionen, med stor begeistring, og selv om han etter hvert har framført enkelte reservasjoner mot Chávez’ politikk, er inntrykket at utviklingsministerens linje bidrar til polariseringen som hjemsøker Latin-Amerika. Spørsmålet er da om det ikke ville ha vært en mer konstruktiv tilnærming ikke å falle for fristelsen til å omfavne sine trosfeller i Latin-Amerika. Jeg tenker her bl.a. på president Morales i Bolivia. I stedet kunne vel utviklingsministeren søkt brobyggerrollen og vært med og styrket de demokratiske rettighetene som norsk utenrikspolitikk i mange sammenhenger har stått seg veldig godt på.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2007-02-02:
Eg vil takka ministeren for svaret. Eg er veldig glad for at me har ei regjering som har som mål at dei vil føra ein politikk som gir kvinner og menn like moglegheiter og reell likestilling. Eg er glad når ministeren seier at ein no skal leggja ein strategi for å få likestilling. Måla i strategiarbeidet er svært viktige, og er glad for at ministeren seier at me skal få fleire menn inn i tradisjonelle kvinneyrke. Eg går ut frå at også kvinner inn i mannsyrke skal vera ein del av strategien. Eg vil seia til ministeren at det er veldig bra at me skal prøva å tileigna oss kunnskap. Men det finst faktisk masse kunnskap på området. Eg nemnde mange eksempel i stad, og eg har enda fleire. Eg trur ikkje me treng å finna opp alt krutet på nytt. Ved å samla dei erfaringane me har gjort dei siste åra, har me masse. Det er kjempeviktig. Ministeren seier noko som eigentleg er ganske alvorleg, at ein skal ta vare på gutane i skulen, for dei gjer det så mykje dårlegare på skulen enn jentene. Det er kjempebra at me gjer ein innsats for å få fram gutane. Men da vert det nesten enda meir paradoksalt, ved at det likevel er gutane som skal gå ut i arbeidslivet og få dei jobbane som gir mest inntekt, sjølv om dei i utgangspunktet var dårlegare stilte enn jentene. Eg er veldig glad for at ein også tek det på alvor. Eg er veldig einig med utdanningsministeren i at me må få til ei samhandling, med arbeidstakarorganisasjonane, sjølvsagt, fagforeiningane, med næringslivet generelt, med utdanningssystema og med dei andre departementa. Men eg trur likevel at nokon må ta eit overordna ansvar, som eg ser at utdanningsministeren er i ferd med å gjera no, med å leggja opp denne strategien for at me saman skal kunna nå måla. Til slutt har eg lyst til å ta eit lite eksempel som eg synest er hyggeleg. På den skulen eg nemnde, gjer dei ganske mykje. Plutseleg kan dei ha ein open dag for jenter på denne skulen for bl.a. å læra dei om elektrofaget og mekanikarfaget. Jentene får da lov til å skriva loggar. I utdraga frå dei står det t.d.: «Jeg koplet ledninger, lagde snurrebass, lagde tegning og spilte spill.» Ei anna jente laga diodar med batteri. Fadderen hennar hadde hjelpt henne med det. Under spørsmålet «Hva opplevde du?» svarar ei: «Jeg fikk lyspæra til å lyse.» Og det står: «Mekaniske fag og elektro er ganske kule fag for meg.» Så det nyttar når me set inn tiltak.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2007-02-02:
Eg må først takka for ein fin debatt. Eg er veldig einig med alle som har hatt ordet her i dag. Det har kome mange gode innspel, og det verkar som om alle som alle har vore i salen, ønskjer å dra i same retning, både når det gjeld å få kvinner og menn til å velja utradisjonelt, og når det gjeld å få kvinner til å starta eigne bedrifter. I det heile har alle eit mål om full likestilling. Det set eg stor pris på. Men eg må seia at eg er litt opprørd over at Framstegspartiet og Høgre ikkje eingong gadd å ta ordet i ein så viktig debatt om samfunnet vårt. Det synest eg folk bør merka seg. Statsråden snakka om prosjekt for å få gutar som har valt barnehage, til å verta lenger i barnehagen. Det er eg glad for at han seier. For noko av det me òg har snakka om når me har jobba med jenter i utradisjonelle fag, er at først må me ha eit rekrutteringsprogram, og deretter må me sørgja for å ta vare på dei, for det kan vera at dei som går føre og tek utradisjonelle fag, kan verta einsame og trenga eit nettverk rundt seg. Det er svært viktig at me tek vare på desse. Eg er glad for at representanten Haugen seier at me må vera utolmodige. Det er kjempebra. Kristeleg Folkeparti har òg mange gode innspel. Eg er einig med representanten Molvær Grimstad i det ho sa om at lønsforskjellane også legg føringar på likestillinga i heimen, og eg er einig i dei andre utsegnene ho kom med. Representantar frå både Senterpartiet og Venstre snakka om gründerskap. På sida av det arbeidet eg gjer her, har eg også jobba ein god del for å få fleire kvinnelege gründarar. Der må me også setja inn ein del tiltak, slik Senterpartiet sin representant sa, som å fjerna byrdene ved å starta for seg sjølv og gjera kvardagen enklare for dei som tør. Det er viktige tiltak. Rollemodellar, seier Dørum. Det er kanskje det som er så vanskeleg, for det finst få rollemodellar. Derfor tenkjer eg at me på ein måte må starta med å leggja ein nasjonal strategi, der ein kan slusa saman alle dei erfaringane og dei rollemodellane me har, slik at det vert mogleg å få fleire. I «sin fars fotspor», seier Gravråk. Det er jo gjerne slik at me vel det me har vorte opplærde til, og det me ser rundt oss. Derfor er rådgiving så viktig. Derfor er moglegheita for å koma ut og sjå på arbeidslivet så kjempeviktig. Så har eg berre lyst til å lesa ei kort setning frå Dagbladet, frå eit avsnitt som dei kalla «Fortsett kvinnejakta»: «Kjønnsbalanse er og blir et demokratispørsmål.» Eg trur nøkkelen til meir likestilling er å få slutt på den kjønnsdelte arbeidsmarknaden.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-02-02:
Interpellanten har helt rett: En nøkkel til et bedre og mer likestilt arbeidsliv består i å få flere jenter til å velge utradisjonelle yrker, sier Eldegard i sin interpellasjon. Det er åpenbart et paradoks at mens kvinner gjør seg sterkere gjeldende i høyere utdanning enn gutter, og vi står foran en situasjon hvor vi får flere kvinner enn menn i akademiske yrker, har vi ikke klart å svekke det kjønnsdelte arbeidslivet. Kvinner blir leger, lektorer og psykologer. Menn blir ingeniører, direktører og næringslivsledere. Kvinnene dominerer offentlig sektor, mens menn tar toppjobbene i privat sektor. Jeg vil benytte denne debatten til å rette søkelyset på behovet for å støtte kvinner som vurderer å satse i egen virksomhet. I Soria Moria-erklæringen heter det at Regjeringen vil sikre gründere og etablerere gode sosiale ordninger, bl.a. ved å se på vilkårene for selvstendig næringsdrivende til å kombinere yrkeskarriere med barneomsorg. Det er tydeligvis slik, selv om det ikke burde vært slik, at kvinner i større grad enn menn vektlegger mulighetene for å balansere hensynet mellom familie og omsorgsansvar for barn med hensynet til sin yrkeskarriere. Det skulle ikke vært slik, men slik er det. Kunnskapsministeren viste i sitt svar til flere tiltak som vil virke positivt, og det er bra. Men skal vi lykkes med å sikre oss et likestilt arbeidsliv, må flere – ja alle – departementer på banen. I debatten om et representantforslag om bedre trygderettigheter for selvstendig næringsdrivende for kort tid tilbake gav barne- og familieministeren klare signaler om at også hennes departement er på banen i arbeidet med å sikre et mer likestilt arbeidsliv. I representantforslaget vises det til at det i 2005 var to ganger så mange menn som kvinner som startet enkeltper-sonsforetak, og tre ganger så mange menn som kvinner som startet opp ansvarlig selskap med delt ansvar. Skal vi få flere kvinner til å satse på en karriere som selvstendig næringsdrivende, er jeg sikker på at det er nødvendig å få ordninger som er mer likestilte med de ordningene yrkestakere har når det gjelder dekning av viktige velferdsordninger som svangerskaps-, fødsels- og adopsjonspenger. Det koster, ja vel, men de vel 120 mill. kr dette er beregnet til å koste, vil opplagt være et viktig incitament for unge kvinner til å våge å satse. Vi politikere kan i hvert fall ikke begrense oss til å sukke oppgitt over unge kvinner som ikke våger å sette gode ideer ut i handling gjennom etablering av egen virksomhet. Vi kan ikke, og skal ikke, fjerne risikoen ved å satse på gründervirksomhet, men vi kan bidra til å fjerne noen av byrdene ved satsingen. Fra Senterpartiets side blir det sterkt prioritert å bedre trygderettighetene for selvstendig næringsdrivende kvinner, og i første omgang mener vi at likestilling i forhold til yrkestakere når det gjelder fødsels- og adopsjonspenger, må på plass.
Børge Brende (Høyre), 2007-02-02:
Jeg vil takke miljøvernministeren for svaret. Jeg synes at det er positivt at man tar denne utfordringen om støyplager på alvor. Jeg kan slutte meg til statsrådens vurderinger når det gjelder konsekvensene av støy i dag. Det er en halv million mennesker som er plaget, og 200 000–300 000 er sterkt plaget. Vi har ikke prioritert dette med støyplager høyt nok i Norge, heller ikke siden vi satte miljømålet i 1999. Men jeg tror at støyplagene faktisk hadde vært enda større hvis det målet ikke hadde vært satt. Slikt har vi sett i en del andre sammenhenger. Det som statsråden nå sier, og som jeg også synes er på den positive siden, knyttet til meldingen om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand, det er at man vil få listet opp tiltak som Regjeringen vil gjennomføre fremover. Jeg tror det er viktig at Miljøverndepartementet er førende i denne saken. Samferdselssektoren står for 90 pst. av den støyen som er plagende, og det er da bra at Miljøverndepartementet er overordnet og presser på. Samtidig håper jeg at man ikke vil konkludere med å fjerne miljømålet i rikets miljøtilstand, selv om det er svært, svært krevende å nå, og det er da heller ikke mulig å nå i løpet av de tre og et halvt årene som er igjen. Det har miljøvernministeren helt rett i. Men jeg er også redd for presedensvirkningen, altså virkningen av at man ser at man ikke når målet: Skal man da bare nulle det ut, eller skal man komme så langt som det er mulig, og så da se på hva som er nødvendig, og endre målet når man begynner å nærme seg? Det kreves nå også at Stortinget presser på i denne saken, slik at samferdselsministeren tar sitt ansvar, og at også andre statsråder i Regjeringen tar et ansvar, så ikke alt delegeres til miljøvernministeren, som er koordinerende for dette, men som ikke sitter med de reelle virkemidlene for å få til reduksjoner – altså utover dette at man da er koordinerende. Jeg ser frem til å få en skikkelig gjennomgang av disse mulighetene i meldingen om rikets miljøtilstand, og at man også er villig til å bruke ressurser på dette med støydempende tiltak på både kort og lang sikt, og også på forskningsbiten, for det er en stor kostnad for de menneskene som blir rammet.
Børge Brende (Høyre), 2007-02-02:
Denne debatten har utviklet seg til å bli en generell debatt om rikets miljøtilstand, og det viser jo hvilket engasjement det er rundt miljøspørsmål akkurat i disse dager. Jeg er enig med representanten Ballo i at det er svært positivt, og det gir også drahjelp til Regjeringen og miljøvernministeren når man nå skal utforme en offensiv miljøpolitikk, også på støyområdet, fremover. Så må jeg si til representanten Langeland at jeg med hånden på hjertet ikke synes jeg har noe å skjemmes over når det gjelder Bondevik II-regjeringens innsats på miljøområdet. Vi har gode resultater å vise til – og det tror jeg også var den generelle vurderingen da den regjeringen satt. Vi inngikk bl.a. viktige klimapolitiske kompromiss med SV, hvor representanten Langeland opptrådte meget konstruktivt – den gang. Og jeg håper virkelig at representanten Langeland kan si det samme i 2009, at han ikke har noe å skjemmes over når det gjelder Stoltenberg II-regjeringens miljøinnsats. Det vil jo avgjøres nå, i årene som kommer, om miljøvernministeren får gjennomslag bl.a. for sin ambisiøse klimamålsetting, eller om statsministeren lykkes i å «ta ned» miljøvernministeren på dette området og gå for en differensiert målsetting hvor man regner seg til at Norge ikke skal ta sin forpliktelse på lik linje med det vi burde gjøre. Det er klart at det er lett å si i dag at Høyre skal gi støtte til de tiltak som kommer opp på støyområdet, spesielt når vi ikke har sett dem. Men vi vil iallfall strekke oss langt fremover for å være en pådriver og spille konstruktivt når det gjelder å få gjennomført de støytiltak som er nødvendige, for dette er et av de få gjenværende virkelig store miljøproblemene vi har i Norge som altså er nasjonale og ikke globale. Det er nå store forventninger til de tiltak som statsråden kommer med i meldingen om rikets miljøtilstand. Vi må iallfall ikke der bare fokusere på støy ved kilden, som jeg hørte antydninger om. Man må fortsette med støyskjermer, fasader og tunneler. Dessuten er de gamle skjermene i ferd med å forfalle og miste effekt. Det er også et paradoks at bevilgningene til støyskjermer var høyere for 10–15 år siden enn hva de er i dag. Ofte er det de svakeste og minst ressurssterke i samfunnet som rammes mest av støy. Jeg vil avslutte med et spørsmål til miljøvernministeren, med utgangspunkt i det Langeland sa. Langeland sa at Regjeringen står fast ved støymålet, at støyplagene skal reduseres med 25 pst. innen 2010. Står Regjeringen fast ved dette støymålet? Det er et enkelt spørsmål.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-02:
Jeg har lyst til å bekrefte det som representanten Brende sier. Jeg tror de fleste av oss har den erfaring fra ulike deler av samfunnet vårt at det å gjøre et godt forarbeid bidrar til at vi får mulighet til å nå de mål som vi setter oss. Det er helt nødvendig at vi får til skikkelige analyser, at vi vurderer hva som faktisk kan gjøre at vi oppnår de nødvendige effektene ved de tiltakene som vi setter i gang. Det er helt riktig at den evalueringen som vi nå holder på med, har tatt noe lengre tid enn forutsatt, og derfor ble ikke dette resultatet presentert i statsbudsjettet for 2007, men nå tar vi altså sikte på å presentere det i den neste meldingen om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. Vi har da også sikret oss at vi har fått gjort denne grundige vurderingen og sett ting i sammenheng. Jeg er veldig glad for at Børge Brende uttrykker så stor enighet rundt nødvendigheten av at vi tar nødvendige grep for å redusere støyplagen for dem som er aller verst rammet.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-02:
La meg få begynne med å si at begrepet «angrende synder» er helt akseptabelt i mine kretser, og i veldig mange av mine tidligere jobber har jeg møtt mange av dem. Derfor vil jeg så absolutt ta imot det ønsket som jeg føler ligger under Børge Brendes engasjement i dag, et ønske om å styrke arbeidet mot støy. Jeg har lyst til å understreke noe som jeg opplever at det er bred enighet om i salen, at både regjering og storting ønsker å ta støyplagene som folk utsettes for, på alvor, og at vi vil styrke arbeidet mot støy. I den handlingsplanen som vi nå utarbeider, konkretiserer vi innsatsen. Og som det er nevnt her, er det veitrafikken som er den dominerende kilden til støyplager i Norge, og den står altså for bortimot 80 pst. av de samlede støyplagene. Støysvake veidekker og støysvake bildekk er aktuelle tiltak vi ser nærmere på. De støysvake veidekkene er pr. i dag ikke ferdig utviklet til bruk under norske forhold. Det er også stor usikkerhet knyttet til støyegenskapene ved ulike typer bildekk på norske veier. De nærmeste årene er altså forsknings- og utviklingsarbeidet svært viktig for nettopp å sikre grunnlaget for en langsiktig satsing på dette feltet. Regjeringen tar som nevnt sikte på å redegjøre nærmere for både evalueringen av støymålet og handlingsplanen mot støy i en stortingsmelding om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. Der vil vi også komme tilbake til det som var Børge Brendes anliggende knyttet til støymålet. Når vi tar en evaluering av støymålet, vil vi altså komme tilbake til det i meldingen om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2007-11-22:
Det er flere av opposisjonens medlemmer som har sagt at siden man støtter opp om dagens politikk, aksepterer man ikke, eller ser ikke, at det har skjedd store endringer i landbruket og store endringer i rammevilkårene rundt landbruket. Det er en helt gal premiss. Selvsagt har det skjedd store endringer, og det skjer store endringer, men det avgjørende spørsmålet er om de endringene er av en slik art at det er nødvendig med en ny landbruksmelding og en ny gjennomgang. Jeg har lyst til å ta tak i noe av det representanten Kongshaug tok opp. Han mente at vi skulle ha en landbrukspolitikk som fokuserte på muligheter og lyst, på mangfold og variasjon, på aktiv bosetting og fornuftig eiendomspolitikk, og så skulle man ta inn over seg endringene i de internasjonale matvaremarkedene. Det er betraktninger jeg deler fullt ut, og jeg mener den landbruks-politikken som føres i dag, ivaretar dette på en god måte. Det er akkurat de samme målsettingene og de samme tankene som vi legger til grunn for den politikken som føres. Når det gjelder de internasjonale forholdene, som flere her har vært inne på, er det jo ikke slik at de endringene man ser i verden med lavere matvaredekning og høyere matvarepriser, reiser en stor diskusjon der vi skal deregulere og ødelegge rammevilkårene for produksjon i Norge. Det er jo snarere tvert imot. Medisinen vil jo nettopp være å fortsette med en aktiv politikk, der man verner om egen produksjon og sørger for at dette landet er så selvforsynt med mat som overhodet mulig. Flere av representantene for opposisjonen sier at man har mislyktes, fordi det er så mange som har sluttet i næringen de siste årene. Men det er jo akkurat det disse partiene har lagt til rette for på en langt mer aktiv måte enn det den avgangen som har vært innenfor næringen, skulle tilsi. Det at det er avgang i landbruket, har vært en utvikling som dette landet har vært gjennom de siste 200 årene. Vi er f.eks. nødt til å ta inn over oss at det f.eks. er en teknologisk utvikling som gjør at dette vil endre seg. Men spørsmålet mitt til Fremskrittspartiet er: Blir det en mindre avgang ved at man gjør framtiden mindre sikker, og ved at man kutter stort i landbruksoppgjøret hvert eneste år når man behandler dette – Fremskrittspartiet for sin del 5–6 milliarder kr, og Høyre for sin del et par milliarder kroner? Så belærte Olemic Thommessen oss om eiendomsrett. Det synes jeg er noe spesielt, sett ut fra den «track record» Høyre hadde i forrige stortingsperiode i forhold til eiendomsspørsmål når det gjaldt utmark, men også generelt. Børge Brende vernet mer enn noen annen miljøvernminister har gjort på så kort tid, eller i hvert fall var han veldig effektiv. Det ble gjennomført en rovdyrpolitikk som gjorde at man mistet mye ressurser i utmarka, man gjennomførte tomtefesteloven – det var i det hele tatt ingen stor stemning for Høyres eiendomsrettspolitikk i grunneierkretser i forrige periode.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-11-22:
Venstre er enig med de representantene fra næringen som sier at det er behov for fornyelse generelt og av driftsmiddelapparatet spesielt. Det er mange satsingsvillige bønder som gir opp, og importavhengigheten øker. Innenfor en del produksjoner må vi tilbake til 1970-tallet for å finne en tilsvarende underdekning som den vi har i dag. Båsfjøset og familiebruksdrømmen, slik vi hadde den på 1970- og 1980-tallet, er forbi. Melkeprodusentene står foran store investeringer for å imøtekomme løsdriftskravet innen 2024. Det ropes etter investeringsmidler og støtte. I mitt fylke, Møre og Romsdal, var investeringsmidlene gjennom jordbruksavtalen oppbrukt allerede i mai i år, og behovet for nybygg er stort. Unge folk som vil satse, er frustrert. Er statsråden enig i situasjonsbeskrivelsen, og hva vil statsråden foreta seg for at nettopp de som vil satse, ikke forlater næringen og går over i annen virksomhet?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-11-22:
Jeg tar ordet for bl.a. å uttrykke tilfredshet med at representanten Ola Borten Moe er enig i de synspunkter som er fremmet på bakgrunn av Venstres ståsted i landbrukspolitikken. Det synes jeg er veldig fint. Jeg håper at representanten også får god innflytelse på Senterpartiets landbrukspolitikk i tiden framover, og også på statsråden. Det som var tonen da den nye regjeringen tok over, var at det nå skulle satses på familiebruk. Man skulle tilbake til 1970-tallet, hadde vi inntrykk av. Det som tidligere landbruksminister Sponheim stod for, satsing på økt verdiskaping gjennom spesialiteter og det å få fram mangfoldet på landsbygda, osv., hadde man inntrykk av skulle tones ned. Men i det siste har jeg øynet at statsråden også har begynt å snakke om nettopp verdiskaping, spesialiteter og det å få mer ut av de produktene som gårdbrukerne produserer. Det er veldig fint. Jeg ønsker Senterpartiet velkommen etter også når det gjelder de tankene. Men det er en kjensgjerning at det er et stort frafall blant aktørene i landbrukspolitikken. Det er også en kjensgjerning at antall mordyr i storfeproduksjonen går ned. Til tross for at det er økning i antall ammekyr, går antall melkekyr likevel fortere ned. Over tid vil det måtte bli et problem med tanke på rekruttering til kjøttproduksjon. Så det er viktig å ta grep i øyeblikket. Siden 1970-tallet har landbruket stått med ryggen mot veggen. Problemet har vært stadig overproduksjon. Så har situasjonen snudd i løpet av et halvt års tid. Hele næringen er preget av rådvillhet, for det er ikke noen som tar grep. Jeg er enig i at i den situasjonen vi er i nå, burde vi fått en sak til Stortinget som la grunnlaget for en debatt ut fra de nye og endrede forholdene på landbrukssektoren, for så lenge det ikke gis signal om at nå skal det tas grep i denne situasjonen, tror aktørene – og kanskje med god grunn – at dette fortsetter akkurat likeens som før, vi får ikke mulighet til å investere. Det skal satses på familiebruket, har det vært sagt. Alternativene i dagens samfunn er der, både når det gjelder god lønn og når det gjelder fritid. Og hvis denne rådvillheten får fortsette, er det et stort minus for norsk landbruksnæring. Derfor anmoder jeg igjen statsråden: Kom med en sak til Stortinget. Det er behov for å diskutere en framtidsrettet landbrukspolitikk i dette huset.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Hvordan representanten Asmyhr og Fremskrittspartiet responderer og forholder seg til de oppfatningene, meningene og konklusjonene som Regjeringa legger fram for Stortinget knyttet til landbrukspolitikken i forbindelse med jordbruksavtaleproposisjonen, kan ikke jeg gjøre noe med. Jeg mener, som jeg sa i innlegget mitt akkurat nå, at alle de temaene som er tatt opp i debatten i dag, er berørt og lagt fram for Stortinget i forbindelse med jordbruksavtalediskusjonen, som altså var for seks måneder siden. Jeg må si at jeg er svært forundret over at ikke Fremskrittspartiet og andre ser det som mer interessant å gå inn i en debatt om spørsmålene knyttet til de vurderingene som Regjeringa foretar i forbindelse med jordbruksavtalen, enn det som det virker som representanten Asmyhr her framfører, altså at det ikke er noen arena for en grunnleggende debatt om landbrukspolitikken. I forhold til hvilke saker som blir debattert osv., er det jo slik at jordbruksavtalen er den store saken hvor endringene og prioriteringene i landbrukspolitikken blir foretatt. En melding er ikke noen slik konkret sak. Det er jordbruksavtaleproposisjonen som er det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Familiejordbruket er, som jeg har sagt tidligere her i Stortinget, et bruk hvor familiens arbeidsinnsats representerer grunnlaget for driften. Når det gjelder påstanden fra representanten Nørve om at det er en forskjellsbehandling som går på bekostning av samdrifter i forbindelse med de midlertidige endringene av kvoteregelverket, så er det feil. Det som er gjort, er at de takene som gjelder i forhold til enkeltbruk og samdrifter, er blitt stående uberørt i forbindelse med den siste endringa i kvoteregelverket. Det er ikke noen forskjellsbehandling av enkeltbruk og samdrifter.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Ut fra situasjonsbeskrivelsen av virkemidler til investering kunne man få inntrykk av at denne regjeringa der har fjernet virkemidler i forhold til hva den regjeringa hvor representanten Kongshaug var sentral i landbrukspolitikken, gjorde. Det er selvsagt ikke riktig. For øvrig er jeg enig i virkelighetsbeskrivelsen når det gjelder at det er mange mennesker som ønsker tilgang på investeringsvirkemidler, og som ønsker å satse i landbruket. Det er veldig positivt og hyggelig, ikke minst i en situasjon hvor vi har behov for at det satses, fordi vi har et marked som ligger åpent for unge mennesker som har lyst til å drive med landbruk og matproduksjon. Så viktigheten av å legge til rette for at unge mennesker kan satse og utvikle bruket sitt, deler jeg fullt og helt med representanten Kongshaug.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Det var jo et interessant spørsmål i forhold til det som innstillinga til forslaget handler om, men jeg kan gjerne svare. Saken er at det også i dag er en situasjon hvor det i enkelte tilfeller innføres beiterestriksjoner i områder hvor forholdet mellom rovdyr og beitedyr, primært sau, er slik at tapene blir uforholdsmessig store. Det har vært viktig for meg å få til et regelverk som sikrer dyreeieren, bonden, mot økonomiske tap som følge av det. Det banebrytende nye som ligger i dyrevelferdsmeldingas forslag som nå er sendt ut på høring, er at den koblinga gjøres permanent. I de tilfellene hvor det innføres beiterestriksjoner som følge av rovdyrbestandene, vet bonden, husdyreieren, at storsamfunnet stiller opp og yter kompensasjon så han ikke blir skadelidende sjøl.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Vi tar grep i landbrukspolitikken hver eneste dag. Problemet er at representanten Asmyhr er uenig i de grepene som blir tatt. Når vi legger fram et jordbruksoppgjør for Stortinget i år, som har en historisk høy ramme i forhold til hva som har blitt gjort de siste årene, er det et grep for å møte utfordringene innenfor landbruket. Når vi jobber med regelverket knyttet til boplikt og sørger for at vi får et riktig forhold knyttet til eiendomsinnehavere og hvem som bor på eiendommene, så er det et grep for å møte situasjonen ute på bygda. Når vi nå setter i gang et arbeid med klima- og miljøspørsmål i landbrukspolitikken, som ikke har vært gjort før, er det et grep for å møte de utfordringene vi ser knyttet til miljø og klima – for å nevne noen saker. Problemet er at representanten Asmyhr og jeg er grunnleggende uenige om grepene som blir tatt. Så vidt jeg vet, var representanten Asmyhr akkurat like mye opptatt av hva som skjedde rundt oss, og behovet for en ny landbrukspolitikk, da situasjonen var tvert motsatt for halvannet år siden. Da var det den store forskjellen i priser på mat i andre land og i Norge som var utfordringen. Nå har matvareprisene i land rundt oss nådd et nivå som nesten er som det norske.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Jeg må innrømme at jeg ble satt ut i noen sekunder, for nå ble det skryt fra Fremskrittspartiet fra Stortingets talerstol, og det tror jeg nesten må være første gang i løpet av to år. Men det gikk vel over etter hvert. Jeg må, som representanten Borten Moe, kommentere kort det som jeg i og for seg synes var en form for et høydepunkt i debatten så langt fra representanten Olemic Thommessen. For det å stå på Stortingets talerstol og snakke om grunneierrett, som representanten fra partiet Høyre gjorde, etter det som skjedde i forrige periode, og etter hva Høyre selv skryter av å ha gjort, var en relativt spesiell øvelse. Så det måtte jeg bare, i likhet med representanten Borten Moe, kommentere. Jeg synes også det er verdt å merke seg det som representanten Røbekk Nørve sa i forhold til å få fram forskjellen på Høyres og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det er riktig. Det er jo et faktum. Så er det nok mange som vil synes at forskjellen på 7,1 milliarder kr i kutt og 1,8 milliarder kr i kutt på den ene siden er stor, men at begge kuttene er relativt dramatiske i forhold til å kutte i jordbruksavtalen, som de partiene foreslår her i Stortinget nå. Så har representanten Fostervold tradisjonen tro et innlegg om hvor galt alt er, og svaret til representanten Fostervold er jo også da, når ting er galt, å kutte 7,1 milliarder kr, altså 120 000 kr pr. årsverk. Jeg tror kanskje det er grunn til å minne representanten Fostervold, og kanskje også andre, på et par ting når det gjelder situasjonen nå. Vi har faktisk aldri produsert så mye mat i Norge som vi gjør i 2007. Etterspørselen etter norsk mat har aldri vært så stor som den er i år. Vi produserer 2 pst. mer kjøtt i 2007 enn vi gjorde i fjor. Produksjonen av kyllingkjøtt er 14 pst. høyere i 2007 enn hva den var i 2006. Vi tar ut målpriser på alle produkter i 2007. Vi har nå rekordlave omsetningsavgifter – bare omsetningsavgiftsendringen i 2007 representerer 300 mill. kr i reduserte kostnader for norske bønder. Vi får markedet for melk i balanse, som representantene for Fremskrittspartiet har vært svært bekymret for tidligere her. Gjennom markedsordningene – jeg gjentar, markedsordningene – klarer vi å få melkemarkedet i balanse i løpet av rekordtid. Investeringene i landbruket øker. Vi ser at vi nå har muligheter i landbrukspolitikken når det gjelder kjøtt, som tilsvarer 25 000 ammekuer. Det betyr mulighet for næringsutvikling ute på bygda. Det betyr mulighet for unge mennesker som har lyst til å satse i landbruket, fordi markedet ligger der, og fordi det er et potensial for å produsere mat. Det foreligger altså nå betydelige muligheter for matproduksjon, for økt skjøtsel av kulturlandskapet, og for å få til mer aktivitet ute på bygda. Det er faktisk en situasjon som det også går an å se – i motsetning til det representanten Fostervold gjorde – noen positive sider ved.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-22:
Bare helt kort. Jeg har ikke sagt at Fremskrittspartiet ikke har en jordbruks- og landbrukspolitikk. Det jeg har sagt, og det jeg mener, er at Fremskrittspartiet har en dårlig jordbruks- og landbrukspolitikk, og det står jeg ved. Så synes jeg representanten Olemic Thommessen bør, siden representanten Børge Brende nå skal gjøre andre ting enn det han har gjort, ta utgangspunkt i hva Høyre selv sier i denne salen, og hva Høyre selv er opptatt av å framføre og være stolt av i denne salen – sett i forhold til et relativt overfladisk innlegg om eiendomsrett, som ble holdt her i stad. Så kan jeg forsikre representanten Kongshaug om at representanten Borten Moe har og kommer til å ha betydelig innflytelse over Senterpartiets landbrukspolitikk og Regjeringens landbrukspolitikk framover. I den grad det er beroligende for representanten Kongshaug, så kan jeg berolige fra denne posisjonen. Jeg kan nok også berolige i forhold til at undertegnedes eventuelt nye engasjement, slik representanten Kongshaug velger å se det, nok ikke er nytt. Hvis representanten Kongshaug går tilbake og ser på hva som er sagt fra denne talerstolen langt tilbake i forrige århundre, har nok de problemstillingene også blitt nevnt fra meg og andre for relativt mange år siden. Det er helt åpenbart at skal vi lykkes i landbrukspolitikken, må vi hele tiden klare å fylle på i bunnen med ny aktivitet, nye næringer, ny verdiskaping – enten det er bioenergi, grønn omsorg, turisme eller rett og slett å få litt mer ut av maten enn det en ellers kunne ha fått. Det er en framtidsrettet landbrukspolitikk og den eneste måten å lykkes på for å ha aktivitet nok ute på bygda, som gjør at vi har arbeid nok til dem som vi ønsker skal bosette seg ute på bygda og drive gårder. Som representanten Borten Moe sa tidligere i dag: Den teknologiske utviklinga har drevet utviklinga i landbruket i nær sagt all tid, og det kommer den til å gjøre framover også. Melkeroboten er det beste eksempelet på det i vår tid. Det er på en måte nåtidens hogstmaskin, som da kom og revolusjonerte skogbruket for noen titalls år siden. Verken undertegnede eller andre har noen ambisjon eller noe ønske om å sette noe lokk på den teknologiske utviklinga. Det betyr at den eneste muligheten til å øke verdiskapinga ute slik at det blir nok arbeid, er å være gode nok, at man parallelt med at man utvikler det tradisjonelle landbruket og har en god økonomi i det, klarer å utvikle nye arbeidsplasser hver eneste dag.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Vi er nå godt og vel to år ute i denne stortingsperioden, og det nærmer seg fort slutten av denne stortingsperioden. Så langt har ikke denne statsråden lagt frem noe særlig med saker for næringskomiteen. Det får være statsrådens sak, men næringskomiteen etterlyser saker som komiteen kan debattere fra Landbruks- og matdepartementet. Så sier statsråden i sitt svarbrev til komiteen at han mener at det ikke er noe behov for noen stortingsmelding om landbrukspolitikken. Det er greit nok at vi får jordbruksoppgjøret én gang i året, men i jordbruksoppgjøret tenker man ikke noe spesielt framover. Vi har nå behov for en sak hvor vi kan trekke noen vyer, kanskje 20 år fram i tid. Så jeg lurer på: Hva skal til for at denne statsråden i det hele tatt legger frem noen saker for Stortinget som tenker fremover?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Både statsråden og statsrådens partifelle Ola Borten Moe prøver i denne debatten å gi inntrykk av at det ikke har skjedd noen store endringer i landbruket siden Stortingets behandling av stortingsmeldingen om landbruk i 2000. Det er en ganske utrolig påstand å komme med. I den perioden har altså antallet bønder blitt redusert fra 70 000 til ca. 50 000 bønder. Det har skjedd store endringer innenfor melkeproduksjon, hvor ganske mange har gitt seg. Vi har også kommet i en situasjon hvor det er blitt underskudd på de fleste produksjoner i landbruket. Jeg kunne godt tenke meg å høre hva slags type endringer statsråden ser for seg før han vil ta grep i landbrukspolitikken og eventuelt invitere Stortinget til en bred debatt om fremtidig landbrukspolitikk.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Jeg tror engasjementet i denne saken viser hvor viktig det er å ha noen debatter om jordbrukspolitikken her i Stortinget. Så langt er det opposisjonen som har bidratt til at det har kommet saker om landbrukspolitikk i denne stortingsperioden. Det er beklagelig at Regjeringen ikke legger frem saker. Jordbruksavtalen kommer hvert eneste år, uavhengig av regjeringene. Statsråden har lagt vekt på at det er jordbruksavtalen som er den virkelig store saken å debattere. En stortingsmelding er liksom ingenting i forhold. Men hva er egentlig jordbruksavtalen? Jordbruksavtalen er altså et fremforhandlet dokument, en avtale mellom de to bondeorganisasjonene og staten. Når avtalen kommer hit til Stortinget, har ikke Stortinget veldig mye fleksibilitet i forhold til å gjøre endringer i den, selv om det i prinsippet nok er muligheter for det. Statsråden beskylder Fremskrittspartiet for ikke å ha noen jordbrukspolitikk. Hvis statsråden setter seg ned og leser merknadene til jordbruksavtalen, tror jeg han fort vil finne ut at det er Fremskrittspartiet som har de mest omfattende, de grundigste, merknadene, og flest forslag når det gjelder den avtalen, også forslag som peker fremover. Representanten Ola Borten Moe sa at man skal føre en aktiv jordbrukspolitikk. Det er jeg enig i. Han påpekte at det alltid har vært endringer i jordbruket. Det er riktig. Men problemet hans er jo at utviklingen har gått i helt feil retning i forhold til hva både Senterpartiet og Bondelaget ønsker. Det bør være et paradoks for både Ola Borten Moe og statsråd Riis-Johansen. Når de er ute, prediker de et helt annet budskap enn det statistikk og utvikling viser. I denne saken er det jo et spørsmål om å få Stortinget på banen for å utforme fremtidens jordbrukspolitikk. Representanten Elisabeth Røbekk Nørve kom nå med dagens store frekkis. Hun påstod at det er store forskjeller mellom Høyre og Fremskrittspartiet i landbrukspolitikken. Det er feil. På få andre politikkområder står Fremskrittspartiet og Høyre mer samlet enn i landbrukspolitikken. Hvis man går inn og leser samtlige innstillinger så langt i denne perioden, har Fremskrittspartiet og Høyre stort sett stått sammen i nesten alle innstillinger. Det går det ikke an å argumentere seg bort fra.