Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Forskning for en optimal og bærekraftig utnytting av våre petroleumsressurser er svært viktig. Bevisst satsing fra statens side på området har bidratt til store teknologiske framskritt og betydelig verdiskaping på norsk sokkel. De horisontale brønnene på Trollfeltet, vanninjeksjon på Ekofisk og undervannsinstallasjonene på etter hvert flere ganger nevnte Ormen Lange har vært et resultat av forskningsbasert kunnskap, som har hjulpet oss til å realisere enorme verdier. En kontinuerlig satsing på forskning og teknologiutvikling har bidratt til å bygge opp de sterke leverandørklyngene vi har i Norge i dag. De klyngene vet vi omsatte for 195 milliarder kr i 2007. Innovasjon og teknologiske gjennombrudd som har funnet sted på den norske sokkelen, har vært en nøkkelfaktor i internasjonaliseringa av den norske leverandørindustrien det siste tiåret. Med andre ord har samspillet mellom oljeselskaper, leverandørindustri og forskningsmiljøer gitt svært gode resultater. Så er det slik at staten har svært stor interesse av å sikre en maksimal og mest mulig miljøvennlig verdiskaping på norsk sokkel. Som jeg nevnte i mitt forrige innlegg, har vi utnyttet rundt en tredjepart av våre anslåtte petroleumsressurser. Det er et stort ressursgrunnlag, det er et stort inntektspotensial igjen, men det knytter seg store teknologiske utfordringer til å utvikle de gjenværende ressursene. Norsk petroleumsvirksomhet står derfor overfor betydelige utfordringer. Vi ser den fallende produksjonen. Vi ser behovet for å se på utvinningsandelen fra de modne feltene, og vi ser behovet for kostnadseffektive løsninger på de mindre funnene som blir gjort. Norsk petroleumsvirksomhet er verdensledende med hensyn til å ha en miljøvennlig utnyttelse av ressursene. Men vi kan fortsatt bli bedre, og vi skal bli bedre. I den sammenhengen er koblinga opp mot jobbinga i nordområdene relevant fordi vi ser muligheter i nordområdene, men samtidig ser vi helt klare utfordringer med å komme videre i forhold til miljøutfordringene knyttet opp til olje- og gassproduksjonen. Det vil derfor være en stor utfordring å klare å få petroleumsvirksomheten og petroleumsaktiviteten til å være så skånsom som mulig for miljøet, og i forhold til andre samfunnsinteresser. I lys av klimautfordringene er det nødvendig å satse på CO2-håndtering – CCS. Det kreves en betydelig forsknings- og utviklingsinnsats for å få redusert kostnadene og spredt teknologien samt bedre kompetansen på sikker lagring av CO2. Jeg er helt overbevist om at hvis ikke kostnadene gjennom forskning kommer ned på et helt annet nivå enn det vi ser i dag når det gjelder fangst og lagring av CO2, så blir den teknologien en teknologi for de få. Det blir en teknologi som kan være interessant for et land som Norge, som er et av verdens absolutt rikeste. Skal teknologien ha den ønskede effekten, må den også være anvendelig for land som f.eks. Kina og India, hvor vi vet at det er svært mange prosjekter som det er behov for å rense. Så forskning og utvikling innenfor det området er ekstremt viktig. Interpellanten nevnte OG21, og det synes jeg er relevant å gjøre. Det er en teknologistrategi for det 21. århundre, og den ble etablert i 2001 i samarbeid mellom myndigheter, oljeselskaper, leverandørindustri, universiteter og forskningsinstitutter – en strategi som er rettet mot økt verdiskaping, mot effektiv og miljøvennlig utvikling av petroleumsvirksomheten på norsk sokkel og mot økt konkurranseevne og eksport fra leverandørindustrien. Det samarbeidet som preger dette, er unikt i internasjonal sammenheng. Jeg har derfor bedt OG21 om å gå gjennom strategien, se på den og revidere den, for å kunne ta bedre hensyn til de utfordringene vi nå ser framover – og da med spesiell vekt på det som går på klimautfordringer, og det som går på den globale utfordringa nå, basert på det som skjer innenfor klimasektoren. Leverandørbedriftene og oljeselskapene i Norge bruker betydelige beløp på forskning i Norge. Det offentlige bidraget er relativt beskjedent sammenliknet med det som blir brukt fra næringslivet. Jeg er opptatt av at de offentlige midlene skal gjøre en forskjell. Jeg ser en rekke områder hvor det offentlige bør spille en rolle. Det første jeg vil trekke fram der, er det som går på langsiktighet. Det tar ofte 10–20 år før man ser gevinstene av målrettet forsknings- og utviklingsinnsats. Vi må akseptere at industrien ofte har en noe kortere tidshorisont, og det er viktig at det offentlige bidrar til å bygge den brua i forhold til tidsaksen. Så ser vi konkret på kompetansebygginga, at de offentlige midlene bidrar til det, og det er i seg selv et godt argument for å bruke offentlige midler. Gjennom Petromax-programmet, som i stor grad er finansiert gjennom Olje- og energidepartementet, støtter vi over 200 stipendiater. Offentlig støtte har derfor også en viktig rolle når det gjelder utveksling av kunnskap mellom akademia og industrien. Så nevnte jeg det som gikk på CCS, og for å ta inngangen med hensyn til miljøet som sådant ser vi at nesten en tredjepart av de norske CO2-utslippene kommer fra petroleumsvirksomheten på norsk sokkel. Det å forske på energieffektive løsninger og det å forske på lavere klimagassutslipp på sokkelen vil bidra til å redusere utslippene. Vi ser at vi har kommet lenger enn mange andre land på det området, og forskning og teknologiutvikling både vil og skal bidra til at en slik miljømessig og effektiv utvikling fortsetter på sokkelen. Når det gjelder verdiskapingssida, har offentlig støtte til uttesting og pilotering av nye teknologier bidratt til å redusere risikoen for industrien vesentlig, noe som gjør det lettere for industrien å satse. I tillegg har denne støtta ført til kommersialisering av konseptene. Teknologi som neppe ville kommet fram, har nettopp kommet som en følge av den offentlige ressursbruken. Vi ser også at vi har fått til et samarbeid som følge av dette. Så er det riktig som interpellanten sa, at vi i år bruker noe mindre penger gjennom offentlige budsjetter på den petroleumsrettede forskninga enn det vi gjorde det foregående året. Vi bruker dog en betydelig sum til petroleumsforskning over statsbudsjettet – totalt om lag 355 mill. kr i 2009. Det er en sum som vi også må se i sammenheng med hvilken forskning vi har valgt å prioritere innenfor energiområdet ellers. Jeg skal komme litt tilbake til det. Jeg er opptatt av at petroleumsforskninga som sådan skal ha gode vilkår framover, nettopp som følge av de utfordringene jeg nevnte tidligere i mitt innlegg. Vi ser at etterspørselen etter olje og gass kommer til å øke fram mot 2030, selv i de scenarioene hvor en får til stabilisering av den globale oppvarminga på 2 grader. IEA forventer en økt energibruk på ca. 45 pst. innenfor denne tidsperioden. Da ser vi at vi har en formidabel utfordring, hvor verden kommer til å ønske å bruke i sum mer energi enn i dag, og hvor den samme verden – eller kanskje mer presist, jordkloden – ikke tåler konsekvensene av den samme energibruken. Så det betyr at det å forske og det å knekke koder på dette området blir helt nødvendig. Jeg ser for meg at Norge skal bidra til den nødvendige energirevolusjonen som trengs framover når det gjelder forholdet mellom energi og klima. Vi har derfor valgt å styrke forskningsinnsatsen rettet inn på det området. Vi har styrket innsatsen på karbonfangst og -lagring. Vi har styrket forskninga betraktelig på mer miljøvennlige energisystemer, og budsjettveksten fra 2007 til 2009 på dette området er på hele 300 mill. kr. Det er da også det som er min forklaring på hvorfor det er noe mindre penger innenfor petroleumsforskninga i 2009 enn i 2007. Vi har sett at det var noen områder som det nå var ekstremt viktig å øke innsatsen på. Dette er det ene eksempelet. Innenfor CCS har vi konkret økt den offentlige forskningsinnsatsen i 2009 til ca. 150 mill. kr. Utover det kommer satsinga på rensing på Mongstad, hvor vi har lagt inn de forventede beløpene både for i år og de kommende årene, som Stortinget er vel kjent med. Det er da milliardbeløp vi her snakker om. Det betyr at vi i 2009 har valgt å forskyve ressursbruken noe i retning av klimajobbing, i retning av fangst og lagring, i retning av det å knekke koder innenfor den delen av petroleumsvirksomheten. Jeg er helt sikker på at det er en god investering, også isolert sett for petroleumsnæringa, for det vil bidra til å finne løsninger som er helt nødvendig for den næringa framover.