trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Det er veldig alvorlige saker som vi nå snakker om. Det er riktig at politiet etter hvert har blitt bedre, men her har nok også media spilt en veldig stor rolle, i avsløringen av noen av de aller alvorligste sakene, bl.a. de som er omtalt som «Dark Room»-sakene. Regjeringen er jo kjent for å være veldig snar og kjapp når det gjelder å fremme forslag som kan hindre asylsøkere i å få opphold i Norge – selv om de kan ha gode grunner. Men det virker som om regjeringen ikke er like kjapp på labben når det gjelder å få på plass et regelverk som kan hindre at nordmenn reiser til utlandet, ikke nødvendigvis for å emigrere, men rett og slett for å bedrive noen av de groveste overgrepene som vi kjenner til. Hva er grunnen til denne ulike prioriteringen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Først må justisministeren være oppmerksom på at Høyesterett har dømt UNE for et ulovlig vedtak. Det er ugyldig. Det andre er: De landvurderingene som UNE baserer seg på nå, handler ikke om Kabul. De handler om distriktet Jaghori i provinsen Ghazni og baserer seg på en avtale inngått mellom den islamistiske terroristorganisasjonen Taliban og lokale krigsherrer. Så denne saken omtales ikke bare som et forvaltningsmessig mytteri. Men er det virkelig slik at regjeringen og dens forvaltning går god for slike avtaler, og er det norsk politikk at det er Taliban som skal gi beskyttelse og trygghet til tvangsreturnerte småjenter og familier?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
«Regjeringen har bestemt at nytt regjeringskvartal skal huse mange departement. Det legger uønskede begrensninger på areal til ansattes arbeidsmiljø og oppgaveløsning. Forskning bl.a. fra Arbeidstilsynet viser at det valgte arbeidsplasskonseptet kan gi økt sykefravær og svekket samarbeid og effektivitet. Ansattes innspill er ikke hensyntatt. Hvorfor overser regjeringen forskning og gambler med dårligere arbeidsmiljø, mindre effektiv statsforvaltning og mer sykefravær og utstøting?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Det statsråden sier nå, avslører jo at denne måten å tenke på er en ren sparereform. Man har latt seg føre av en tanke, som tydeligvis er fra 1880, om at alle departementer må samles. Det legger veldig negative begrensninger både på arbeidsmiljøet og på byplanen. Det er ikke nødvendigvis positivt at alt skal presses inn på den samme tomta. Det er helt umulig å forstå at noen kan konkludere slik på bakgrunn av den arbeidsmiljøforskningen som jeg har hatt tilgjengelig, og som regjeringen sjøl har vist til at den har brukt. For den konkluderer jo ganske entydig med at dette kan gi effektivitetstap og store problemer for de ansatte, også fordi statlig virksomhet er spesiell og krever svært stor nøyaktighet – også ved håndtering av taushetsbelagt informasjon. Hvordan forholder man seg til taushetsbelagt informasjon i åpent kontorlandskap?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Når forskningen viser at effektiviteten kan gå ned, er det veldig alvorlig, for det at statens arbeid skal utføres effektivt, er viktig. Men staten har også et ansvar for at seniorer skal stå lenge, og at folk med funksjonsnedsettelser og helseproblemer også skal kunne jobbe i staten. I et åpent kontorlandskap skal man altså ikke ha en fast arbeidsplass, man skal gå med pappesken under den ene armen og pc-en under den andre og jakte på et sted å sitte – til man er 70 år. Jeg tror det hadde vært klokt av regjeringen å tenke nytt om dette. For det må vel være meningen at det skal være mulig å jobbe i staten også for dem som ikke er de aller sprekeste, og for dem som ikke takler støy rundt seg når de skal utføre svært kompliserte og vanskelige arbeidsoppgaver. De institusjonene som har forsøkt dette konseptet før, har jo stort sett måttet gå bort fra det fordi det har virket svært negativt inn på arbeidsmiljøet.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
De siste dagene har det gått en stor diskusjon rundt hvorvidt Oslo er utrygg eller ikke. Mange hendelser i Groruddalen har ført til at politikere leide buss for en sightseeingtur for dem som ikke hadde vært der før. Justisministeren forteller at 30 nye politifolk skal settes inn i Groruddalen. Veldig mye gjøres for å framstille Oslo og Groruddalen som utrygge og farlige steder. Samtidig har UNE sett bort fra at Høyesterett har slått fast at Farida og familien har blitt fratatt flyktningstatusen på feil grunnlag. UNE begrunner det urimelige avslaget med at det er trygt i distriktet hun kommer fra. Ifølge vår nåværende regjering er det altså svært utrygt i Groruddalen, mens det er helt trygt i Kabul. Afghanistan regnes som trygt nok til at en familie som har levd lenge i Norge, helt uriktig har blitt fratatt flyktningstatusen – samtidig som man utmaler i det vide og det brede hvor farlig Groruddalen er. Jeg vet at justisministeren ikke kan instruere UNE, men er justisministeren bekymret over at denne nemnden, som er underlagt justisministeren, synes å overprøve Høyesteretts beslutning?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
I en rettsstat er maktfordelingsprinsippet viktig. Farida-saken har vært igjennom tre rettsinstanser, og en sårbar familie har vunnet alle ganger – mot staten. Så rettsstaten fungerer. Den lille, sårbare part har fremdeles en mulighet til å vinne fram, til og med mot staten. Men når staten har tapt, velger UNE, som er underlagt justisministeren, allikevel å opprettholde vedtaket som er dømt ugyldig. Dette blir helt kafkask. Slik kan vi ikke ha det i Norge. En sårbar familie vinner over staten i tre rettsinstanser – uten at det påvirker hva staten beslutter til slutt. Vil justisministeren gjennom lov eller forskrift sikre at UNE følger intensjonen i de vedtakene som domstolene i Norge fatter? Eller er UNE hevet over Høyesterett?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
For bare en eller to timer siden var det igjen tre eksplosjoner i Kabul, ifølge Reuters nå nettopp. Vil justisministeren ta initiativ til å få en ny gjennomgang av faresituasjonsvurderingene for og returordningene til Afghanistan?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
«19 pst. av oljen Norge eksporterer, går til petrokjemisk industri, dvs. plastprodukter. Norge produserte ca. 79 millioner tonn olje i 2017, og 15 millioner tonn årlig går til blant annet plastproduksjon, tilsvarende ca. 50 milliarder kroner i inntekter. Samtidig setter regjeringen av en brøkdel av dette til å rydde opp, mens plastprofitørene håver inn på eksporten. Oljebransjen har på mange måter bidratt til klimakrisen. Hvordan vil statsråden sørge for at den ikke også fører til økt plastkrise?»
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
Miljøpartiet De Grønne synes det er fint at regjeringen har lagt inn noen ekstra millioner i revidert nasjonalbudsjett rundt marin plast. Men spørsmålet går dypere enn som så. Produsentansvaret innebærer at produsenter og importører har ansvar for produktene sine gjennom hele kretsløpet, også når det blir til skadelig avfall. I stadig større grad stilles krav til produsentansvar i mange ulike sektorer. Tobakksindustri og -produsenter tapte et søksmål og fikk erstatning for produsentansvar da de med vitende og vilje solgte kundene skadelige produkter. På samme måte som klimaskade varer i flere århundrer, varer også plastskade i flere århundrer før mikroplasten og nanoplasten er borte. Vårt spørsmål er: Vil statsråden vurdere et norsk produsentansvar i plastproduksjonen for å hindre at norsk olje ender opp som plast i havet?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-09:
Flere ulike byer, f.eks. San Fransisco, stevner nå oljeselskaper, bl.a. Chevron, for retten fordi de har produsert en vare som de visste hadde skadelige effekter, bl.a. enorme skogbranner som følge av klimaendringer. Chevron peker på Statoil og Norge og trekker nå Statoil inn i saken. Hvis norsk oljevirksomhet kan saksøkes fordi produksjonen har skapt klimaskader, uavhengig av om en følger det enkelte molekyl, er det grunn til å tro at det samme prinsippet kan overføres til plastkonsekvensene av denne produksjonen. Studier viser allerede at mikroplast og nanoplast kan ha toksiske og helseskadelige virkninger på både sjømat og mennesker når den går gjennom blodet og inn i hjernen. Hvilke vurderinger har regjeringen gjort av denne typen risiko for erstatningsansvar?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Spørsmålet mitt går til arbeidsministeren. Samanhengen mellom eit organisert og seriøst arbeidsliv på den eine sida og verdiskaping på den andre sida er ganske grundig dokumentert. Og statsråden og eg har hatt gleda av å diskutera det ved fleire anledningar. No er Arbeidarpartiets meining at nettopp fordi samfunnsgevinsten er så stor, er det òg ei felles oppgåve å bidra til at organisasjonsgraden aukar, at det ikkje berre er ei oppgåve for organisasjonane, men òg for politikarane. Eitt av fleire verkemiddel, som me ønskjer å ta i bruk, er å dobla frådraget for fagforeiningskontingenten. Det er noko som Høgre har avvist fleire gonger. Dei har pleidd å seia at det ikkje har den nødvendige effekten som ein er ute etter. I ein nyleg publisert forskingsartikkel, som er skriven av forskarar frå Institutt for samfunnsforskning, ISF, og finansiert av Noregs forskingsråd, viser nettopp korleis det norske skattefrådraget for fagforeiningskontingenten påverkar medlemskap i fagorganisasjonane. Dei har teke for seg perioden 2001–2012, og då viser det seg at auken i skattefrådraget for fagforeiningskontingenten i den perioden førte til at organisasjonsgraden vart signifikant høgare enn det han elles ville vore. Dette er ei undersøking som er gjord på firmanivå i industrien. Om me legg til grunn den same effekten i heile arbeidslivet, betyr det 75 000 fleire fagorganiserte nordmenn – 75 000 fleire vanlege arbeidsfolk som står stødigare og er tryggare. Skattefrådraget ligg hos finansministeren, og organisasjonsgraden ligg hos arbeidsministeren, så eg vil tru at desse tala er interessante for henne òg. Og spørsmålet mitt er: Kva vil regjeringa gjera av nye tiltak for å få organisasjonsgraden opp? Har ho nokre tiltak som vil få 75 000 fleire inn i det organiserte arbeidslivet? – Det har Arbeidarpartiet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Statsråden snakkar om kor viktig det organiserte arbeidslivet er, men viser ikkje vilje til handling for å få organisasjonsgraden opp, og det er det eg etterlyser når ein ser at det har den typen dokumentert effekt at det har fått 75 000 fleire nordmenn inn i det organiserte arbeidslivet, med den betydninga det har for folk, arbeidsliv og samfunnsliv. Og når eg spør kva regjeringa vil gjera, er det jo kva regjeringa vil gjera, eg er interessert i, og ikkje kva organisasjonane kan gjera. Det er klart at dei òg kan bidra – det ventar eg òg av dei – men dette er ein spørjetime der regjeringa skal gjera greie for sine handlingar. Eg høyrer at dei skal snakka om det organiserte arbeidslivet og med det organiserte arbeidslivet, dei seier at dei skal involvera dei, men me ser jo at ein ikkje vektlegg deira meiningar. Det såg me i samband med endringane i arbeidsmiljøloven. Eg ventar å få høyra kva slags handlingar denne regjeringa har tenkt å setja i verk for å få organisasjonsgraden opp.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-05-09:
Jeg kjenner ikke til den aktuelle artikkelen som representanten Tajik viser til. Jeg har sett litt ulike tall på hvordan skattefradraget påvirker organisasjonsgraden. Men det regjeringen har sagt, både i den forrige plattformen og i den nye plattformen, er at skattefradraget skal ligge fast. Så vi støtter opp under det fradraget. Samtidig mener jeg at det er flere andre tiltak som også er viktig for å bidra til økt organisasjonsgrad, og det er nettopp gjennom bl.a. partssamarbeidet, gjennom å invitere organisasjonene inn i saker som er viktig for dem, og involvere dem i arbeidet hvor de også har særlig kompetanse og kunnskap. Vi har samarbeidet om to strategier mot arbeidslivskriminalitet – i tett samarbeid med partene. Partene har også selv sagt at det arbeidet gir gode resultater, og de er fornøyd med innsatsen. Jeg har nylig framforhandlet en avtale om ny offentlig tjenestepensjon. Vi samarbeider om en rekke områder som er av betydning for partene, og som også vil kunne bidra til å øke organisasjonsgraden, fordi man også ser at organisasjonene har innflytelse på politikk som er viktig for dem. Samtidig mener jeg også at organisasjonene selv har et ansvar for å gjøre seg relevante for medlemsmassen. Vi vet at skal ansatte ønske å melde seg inn, må det oppleves som meningsfullt og relevant å være en del av en organisasjon. Der mener jeg organisasjonene selv har et særlig ansvar. Vi har bl.a. sett i en artikkel som ble publisert i Agenda, at man blir ikke en gang spurt om man vil bli medlem. Det er klart at skal man klare å øke organisasjonsgraden, må man i hvert fall kunne spørre sine kollegaer om de ønsker å være en del av en organisasjon eller ikke. Men det er flere virkemidler som kan være sentrale. Som sagt, vi opprettholder fradraget, men vi involverer også organisasjonene i saker som er av betydning for dem.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-05-09:
Det høres ut som om regjeringen har fjernet fagforeningsfradraget. Det har vi jo ikke. Fagforeningsfradraget eksisterer i aller høyeste grad, det lever i beste velgående, og det står fast også det vi har gjort over flere år. Så det har ikke vært noen endring i det. Ja, jeg mener at noe av det som er viktig sett fra myndighetenes side, er nettopp å involvere organisasjonene og partene i spørsmål som er av betydning og viktighet for dem, og der de har særlig kompetanse og kunnskap som vil komme saken til gode. Det betyr ikke at alle vil være enig i alt alltid – det er ikke mulig å få til. Og dessuten: Det vi ofte ser, er også at det gjerne er stor uenighet mellom organisasjonene og partene i en del spørsmål. Da blir myndighetenes oppgave å klare å balansere de ulike hensynene slik at begge syn ivaretas på en god måte. Det mener jeg at vi har gjort, både innenfor akrim-samarbeidet, innenfor innleiespørsmålet og innenfor andre viktige områder som partene har vært opptatt av og engasjert i.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-05-09:
Det korte svaret på det spørsmålet er ja. Det er åpenbart at det er viktig for Norge at man har sterke organisasjoner, at man har likeverdige parter. Det har vært bra for norsk økonomi og det norske samfunn at man har sterke parter og sterke organisasjoner som tar et helhetlig samfunnsansvar. Det er det ingen uenighet om i denne sal. Vi er opptatt av det vi også, og vi har sett at det er bra. Det er også bakgrunnen for at regjeringen er opptatt av å legge til rette for et godt trepartssamarbeid, hvor vi involverer nettopp organisasjonene i spørsmål og saker som er av betydning for dem, men også for det norske samfunnet som helhet. Vi har en rekke eksempler på det, jeg nevnte noen i mitt forrige svar, på områder hvor vi involverer partene tett. Men så er det også sånn at partene ikke alltid er enige. Det kan også være uenighet mellom organisasjonene på arbeidstakersiden og kanskje også til og med på arbeidsgiversiden. Da er det myndighetenes oppgave å balansere de ulike hensynene.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til næringsministeren, for forskningsartikkelen viser også en klar sammenheng mellom organisasjonsgrad og produktivitet. Uten de rød-grønnes økning i fagforeningsfradraget ville organisasjonsdeltakelsen vært lavere, og bruttonasjonalproduktet for fastlandet så vel som produktiviteten ville ha vært lavere, hele 6 pst. lavere, eller 44 kr mindre per arbeidstime i hele 2017. Legger vi til grunn at dette gjelder for hele landet, ville Norge gått glipp av nær 170 mrd. kr. Regjeringen gjør det dyrere å være medlem i en fagforening, og organisasjonsgraden går ned. Følgelig kan vi anta at også produktiviteten vil rammes, noe vi allerede ser tydelig innen bygg og anlegg. Her står åpenbart ideologien i veien for fornuften. Hvordan kan en næringsminister sitte og se på at landet går glipp av disse pengene?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-09:
I likhet med arbeidsministeren har heller ikke jeg lest artikkelen, så jeg vil gjerne lese den for å se om ikke minst den metodiske gjengivelsen som representanten har, er helt korrekt og presis. Vi må skille her mellom hva som er vår oppgave som myndigheter, og hva som er organisasjonenes oppgave. Vår jobb som myndigheter er å gi et skattefradrag. Det gjør vi – vi gir en ekstra belønning til dem som organiserer seg, fordi det er viktig for norsk arbeidsliv. Og så er det å gjøre organisasjonene relevante. Og hvordan gjør vi det? Jo, gjennom å ha et trepartssamarbeid – ikke bare et ettpartssamarbeid med én organisasjon, men et trepartssamarbeid. Så er paradokset i diskusjonen om organisasjonsgraden at selv om skattefradraget har økt og har stått på samme nivå under denne regjeringen, går organisasjonsgraden ned. Da ville jeg i hvert fall, hadde jeg vært i en av de store organisasjonene, stilt meg spørsmålet: Hvorfor er det sånn at et skattefradrag ikke er nok til å få opp organisasjonsgraden i f.eks. servicenæringen? Kan det ha noe med at skattefradrag alene ikke er avgjørende, at det er andre ting som trengs?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-09:
Først vil jeg si at jeg er helt enig med representanten Pollestad i at hvis vi skal ha en maritim klynge i Norge – og vi har en klynge med alt fra skipsforsikring, teknologi, forskningsmiljøer, rederier, verft og sjøfolk – trenger vi også sjøfolk. Det er en viktig grunn til at under denne regjeringen har det blitt en kraftig styrking i ordningene, nettopp for å sikre at vi har norske sjøfolk. Vi bruker 2 mrd. kr på dette i året. Det er bra, for vi trenger sjøfolk for å beholde klyngen som vi har i Norge. Color Line-saken må ses som en del av den helhetlige maritime politikken. Man kan ikke plukke ut bare en bitteliten del og spørre: Hvorfor gjør dere dette? Man må se på helheten. Det Fartsområdeutvalget skisserte, var en kraftig styrking av virkemidlene for å ha norske sjøfolk. De hadde også et forslag om en endring som var knyttet til Color Line og registrering av skipene deres, og der har regjeringen nå sagt at forskriften klar, men med en del endringer fra sist. Jeg vil bare få minne om hva resonnementet deres var. Det var at hvis vi ikke gjorde dette, kunne hele 2 500 arbeidsplasser stå i fare. Næringsdepartementet går ikke inn og vurderer regnskapene eller budsjettallene til enkeltselskap i Norge. Vi lager de overordnede rammebetingelsene. Men jeg tror nok Fjord Line har et veldig godt poeng når de sier at de har gode vilkår for å flagge skip hjem igjen til Norge. Det må også være en av grunnene til at under denne regjeringen er det flere skip som flagger hjem, til NOR, men særlig til NIS. Helt til slutt: Svaret på spørsmålet fra representanten Pollestad er vel at dette har Stortinget akkurat nå en sak til behandling om. Jeg har svart på det. Jeg har gitt uttrykk for hva som er regjeringens standpunkt i den saken, og så er det Stortinget som nå skal behandle den.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-09:
Jeg har gått gjennom hele denne saken en gang til. Men det har aldri på noe tidspunkt vært slik at Næringsdepartementet – så vidt jeg vet, har det aldri skjedd i noen sak – går inn i en bedrift eller på en arbeidsplass og går detaljert gjennom regnskap, budsjetter, strategier og fremtidige vurderinger. Den typen næringspolitikk driver vi ikke i Norge og har ikke drevet med på mange, mange tiår. Når vi skal se på den helhetlige maritime politikken for å ha sjøfolk, for å ha kompetansemiljøer, er vi nødt til å gjøre det – se helheten. Da kan vi ikke basere oss på et generelt prinsipp, på hvordan situasjonen er akkurat nå. Dette er en av de mest konkurranseutsatte næringene i verden. Det er enkelt å flagge skip – en ting er til Danmark, men man kan jo flagge dem til nær sagt hvor som helst i hele verden. Vi kan ikke basere oss på at akkurat nå har vi en gunstig kronekurs. Vi har styrket massivt ordningene for norske sjøfolk, satset stort på forskning, og vi foreslår også dette som en del av den helhetlige maritime politikken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-09:
Som svart tidligere har jeg gått gjennom hele denne saken en gang til. Det er slik at vi ikke kan lage politikk basert bare på øyeblikksbilder. En viktig grunn til at Norge er konkurransedyktig akkurat nå på alle områder, er f.eks. kronekursen. Den kan svinge. Vi skal gjøre vårt, fra regjeringens side, for at vi ikke får en så høy kronekurs at vi spytter ut industriarbeidsplasser og konkurranseutsatte næringer, men den kan svinge. Det betyr også, som jeg også har sagt, at det heller ikke er slik at vi går inn i enkeltbedrifter og vurderer deres regnskap, fremtidige planer eller noe slikt. Vi lager de overordnede rammene for konkurranse, og da må man se på dette som en del av en helhet. På den ene siden gjorde vi noe som de rød-grønne ikke gjorde, nemlig at vi styrket ordningene for sjøfolk i Norge, fikk flere skip inkludert, brukte mer penger på norske sjøfolk enn vi – så vidt jeg vet – har gjort noen gang. På den annen side hadde man denne endringen, basert på Fartsområdeutvalget, som sa at(presidenten klubber) i verste fall ville vi risikere 2 500 arbeidsplasser om vi ikke gjorde noe. (presidenten klubber)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-05-09:
For fagbevegelsen er trygge og gode arbeidsplasser et mål og bedriftens økonomi et middel for å nå dette målet. For eierne er bedriftens økonomi et mål, mens involvering og trivsel blant arbeidstakerne er et middel. Lov- og avtaleverket for et velorganisert arbeidsliv har gitt fagbevegelsen både rettigheter og plikter. Dette har medvirket til en mer felles virkelighetsforståelse, noe som har ført til en mer konstruktiv håndtering av motsetninger mellom arbeid og kapital. Konsekvensen er større engasjement om forbedring og utvikling av bedriftene fra de ansattes side. Sjølstendige, faglig dyktige og engasjerte arbeidstakere skaper et arbeidsliv basert på tillit framfor kontroll, og dette er en avgjørende konkurransefordel og gir sjølsagt økt arbeidsproduktivitet. Mitt spørsmål er: Ser statsråden fagbevegelsen som en nødvendig medspiller i dette arbeidet, og vil derfor statsråden gå aktivt ut og oppfordre til at flere fagorganiserer seg?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Jeg tror vi er helt avhengig av at vi får en ny vurdering av denne saken. Saken vokser, og jeg mener at med de argumentene og det svaret statsråden nå gir, ser saken stadig dårligere ut for regjeringen. Det er faktisk slik at en ikke helt kan beskrive hvordan den norske konkurransesituasjonen er nå, med det svaret som nå gis. Jeg mener at grunnlaget for beslutningen svikter. Konsekvensene for vanlige arbeidsfolk er dramatiske. Og det stopper jo ikke med 685 sjøfolk – det er ingen som kan sette et tall, det er jo rederiet selv som bestemmer når en endrer ordningen. Så det er egentlig ganske uforståelig at regjeringen ikke velger å hente inn mer kunnskap på nåværende tidspunkt, før en iverksetter forskriftsendringen. Det er ingen skam å snu. Vil næringsministeren snu eller i hvert fall revurdere sitt synspunkt om å endre forskriften, basert på det som nå er situasjonen og konkurranseforholdene for norske rederier?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-09:
«Norge har sammen med Island og Liechtenstein sendt en felles kommentar til EU-kommisjonens forslag om å gi EUs finanstilsyn økt myndighet, der man slår fast at forslaget kan «reise kompliserte forfatningsmessige og politiske spørsmål som er utfordrende å løse». Vil regjeringen gå mot økt suverenitetsoverføring til ESA eller EUs finanstilsyn, og vil et eventuelt vedtak i EU om ytterligere myndighet og oppgaver for EUs finanstilsyn bli lagt frem for Stortinget som egen sak?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-09:
Nå er det snart to år siden Stortinget hastebehandlet en sak om tilknytning til EUs finanstilsyn, der det norske finanstilsynet ble underlagt EU, og en lagde en modell med en kopiløsning, der én ansatt i ESA skal kopiere vedtak fra EU – en ren omgåelse av den norske grunnloven. Den gangen forsøkte finansministeren å avdramatisere hva som ble gjort. Nå går det norske innspill fra Norge til EU der en advarer mot å gi EUs finanstilsyn økt makt. Da er spørsmålet hva slags løsning som vil være aktuell for Norge dersom forslagene fra Kommisjonen får gjennomslag. Er det aktuelt for Norge å si nei til en utvidet makt til EUs finanstilsyn, eller vil en bare følge med på ferden, i finansministerens øyne?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-09:
Det som Stortinget gjorde for to år siden, var å underlegge det norske finanstilsynet EUs beslutninger, og nå ligger det altså på bordet forslag fra EU-kommisjonen om at dette skal gå videre – akkurat det samme som Senterpartiet advarte mot den gangen. EUs finanstilsyn skal, hvis EU-kommisjonens forslag får flertall, få større mulighet til å gripe inn, mekle og fatte vedtak ved uenighet mellom nasjonale tilsyn. I motsetning til dagens regler åpner en også for at EUs finanstilsyn kan involvere seg i tvister på eget initiativ, og verdipapirtilsynet foreslås å få direkte myndighet på flere områder knyttet til kapitalmarkedsunionen. Mitt konkrete spørsmål til finansministeren er: Er det aktuelt – ja eller nei – for Norge å godta økt suverenitetsoverføring til EUs finanstilsyn? Og hvis ikke: Hvilke løsninger vil en konkret fremme?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
Norges tilknytning til de europeiske finanstilsynsorganene for bank, verdipapir og forsikring – EBA, ESMA og EIOPA – ble etablert ved politisk enighet høsten 2014 og iverksatt ved beslutninger i EØS-komiteen høsten 2016. Finanstilsynet deltar fullt ut som medlem i tilsynsorganene, men uten å votere. Vår erfaring med Finanstilsynets deltakelse i de tre organene har vært god. EØS-avtalen har høy verdi for det norske finansmarkedet. EU ser nå på en revisjon av bl.a. styringsstrukturen i tilsynsorganene. Jeg vil presisere at løsningen ikke er klar. Et forslag til revisjon fra Europakommisjonen er under behandling i Europaparlamentet og Rådet. Det har vært omfattende politisk diskusjon i EU om forslaget, bl.a. om de samme hensynene som Norge, Island og Liechtenstein har lagt vekt på i høringssvarene som er sendt. Norge har i tillegg til å delta i felles høringssvar fra EØS/EFTA-statene også gitt innspill bilateralt. I våre høringssvar har vi lagt vekt på å bevare den balanserte løsningen som EØS/EFTA-statene har i deltakelsen i de tre europeiske finanstilsynsbyråene. Det er viktig at Finanstilsynet kan delta i diskusjoner i EBA, ESMA og EIOPA, slik det er etablert en ordning for i dag. Vi mener også det er viktig at tilsynet med finansmarkedene primært forankres nasjonalt, hvor kunnskapen om markedet er størst. Samtidig er en felles europeisk koordinering av hvilke prinsipper for tilsynet som skal gjelde, positivt. Vi vil videreføre gode løsninger for norsk tilknytning til de europeiske finanstilsynene. Vi kan ikke fristille oss fra den utviklingen som skjer på finansområdet i EU. For å legge til rette for velfungerende norske finans- og kapitalmarkeder må vi derfor finne løsninger innenfor EØS som legger til rette for norsk deltakelse i tilsynsorganene innenfor våre rettslige rammer. Jeg gir i møter med mine kollegaer i EU uttrykk for disse synspunktene. Regjeringen vil fortsette å fremme norske synspunkter i den pågående revisjonen. Når det er klart hvordan endringsforslagene blir vedtatt i EU, vil vi vurdere hvilke steg som er nødvendige for å ivareta norske interesser, og at en eventuell revidert løsning får en god forankring i Stortinget.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
Det er riktig at det er to år siden dette kom på plass. Det er også riktig at et stort flertall i Stortinget sluttet seg til dette. Det ble også påstått fra representanten Gjelsviks parti – det ble i hvert fall skapt et inntrykk av det – at hele Finanstilsynet skulle rykkes opp med roten og flytte ut av Norge. Det tror jeg alle som følger med i den offentlige løpende debatt, ser ikke er tilfellet. Vi har et aktivt og tilstedeværende finanstilsyn her som gjør en god jobb på vegne av norske forbrukere og på vegne av norske finansinstitusjoner. Når det gjelder EU, snakker jo heller ikke de med én tunge i dette spørsmålet. Det pågår, som jeg sa i mitt forrige svar, betydelige diskusjoner mellom landene og fra vår side inn mot EU. Så spørsmålet er på ingen måte klart, og så lenge det ikke er klart hva som eventuelt blir utfallet av de pågående diskusjonene i EU, er det vanskelig for meg å kommentere hva vi vil gjøre. Men det jeg kan forsikre om, som jeg også sa, er at vi vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
Senterpartiet advarer mot så mangt, så jeg tror vi skal forholde oss til hva denne saken dreier seg om, og hva den ikke dreier seg om. Den dreier seg først og fremst om at EØS-avtalen er viktig for det norske finansmarkedet. Det er viktig at vi har gode, integrerte løsninger, all den tid dette er et stort og viktig marked for norske aktører, og at vi har en fornuftig avklaring på arbeidsfordelingen mellom oss. Så ber representanten meg om å forskuttere utfallet av noe vi ikke kjenner. Det kommer jeg ikke til å gjøre. Det jeg snarere tvert imot kommer til å gjøre, er det jeg allerede gjør, nemlig å fortsette å gi uttrykk for våre klare synspunkter i denne saken, sammen med Liechtenstein og Island. Og så, som jeg har sagt nå to ganger: Det er ikke slik at EU snakker med én stemme her. Det er betydelig uenighet om dette. Derfor antar jeg også at de synspunktene som Norge fremfører i denne saken, blir hørt.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ålgårdbanen har et potensial på flere hundre tusen personreiser årlig. Banen er et togprosjekt som vil gi tusenvis av pendlere på Nord-Jæren en lettere hverdag. Når vil regjeringen ta nødvendige grep for å gjenåpne Ålgårdbanen?»
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Jeg må si at svaret i stor grad er en forklaring av hva man har gjort på Jærbanen. Det viktigste løftet for Jærbanen var jo det dobbeltsporet som kom på plass under den rød-grønne regjeringen. Men for å komme tilbake til Ålgårdbanen, som spørsmålet handler om, sier statsråden at det vil komme opp i 1 mrd. kr. Det tallgrunnlaget har ikke jeg sett. De tallene jeg har sett, sier at en vil komme omtrent rundt 750 mill. kr. Det den opprinnelige spørsmålsstilleren nok uttalte seg om, var nettopp det at man selvfølgelig ikke kan bruke de skinnene som ligger der nå, men man kan bruke traseen. Det gjør at man vil kunne regulere dette mye enklere, uten ekspropriasjon, som jeg regner med at statsråden ville vært bekymret over. Spørsmålet er: Når man vet dette, når det ligger en strekning som man kan ta i bruk, og man vet at flere hundretusen reisende årlig vil kunne bruke det, hva er grunnlaget for ikke å si ja?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-09:
Det vil selvsagt ikke verken SV eller jeg heller, men statsråden kommer med tall som framstår for meg som uriktige, både når det kommer til kostnad, og når det kommer til antall reisende. For jeg står her med den siste rapporten som er utarbeidet om markedsgrunnlaget for Ålgårdbanen, og den sier ikke ca. 100 000. Den sier ca. 600 000 reiser årlig. Derfor framstår det som om samferdselsministeren er opptatt av å snakke kostnaden opp og reisegrunnlaget ned. Dette er jo i dag noe som brukes til tur. Man kan reise på dresintur langs Ålgårdbanen i både den ene og den andre retningen, og det regner jeg med at statsråden har gjort. Det har i hvert fall jeg gjort. Når vi vet det, mener jeg at det ligger godt til rette for å reetablere Ålgårdbanen og gi en lettere hverdag for folk flest. Er ikke statsråden enig i at det ville vært klokt?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
La meg litt overordnet aller først få takke for spørsmålet og så peke på at vi har prioritert opp jernbanen betydelig. Det har vært en del av hovedsatsingen vår innenfor samferdsel. I vår Nasjonal transportplan ligger det en kraftig økning i både investering i og vedlikehold av jernbanen, dermed en fortsettelse av den utviklingen som har vært de siste fire årene. Det har også kommet Jærbanen til gode. Det er nå flere avganger på Sørlandsbanen og Jærbanen enn før, og det er gjort utbedringer på strekningen som har gjort at kapasiteten og komforten for de reisende har økt. Bevilgningene til vedlikehold har gjort at en bl.a. har kunnet bytte ut kontaktledningsnettet på Jærbanen, som var rundt 60 år gammelt, og vi har også fått byttet ut viktige bruer nær Eigersund, som gjør at jernbanen blir mer forutsigbar, men også at flomfaren i Eigersund har blitt redusert. Når det gjelder utvikling av Jærbanen ytterligere, er det planlagt å jobbe med planavklaringer, som kommunedelplanen på strekningen Sandnes–Nærbø, i den første perioden og med reguleringsplaner i slutten av perioden. Jeg har mye dialog med lokale ordførere som varsler til meg at de innser den framdriften, men det er viktig at vi får avklart trasévalg tidlig for å kunne fjerne båndlegging av areal. Vi har i Jernbanedirektoratets utkast til handlingsprogram også lagt opp til å etablere flere krysningsspor, som bl.a. betyr at en kan få kvartersavgang til Ganddal. Det handlingsprogrammet er nå på høring, med høringsfrist 22. juni 2018. Jeg nevner dette fordi Jærbanen er hovedtraseen for jernbanen på Jæren, og sånn vil det fortsatt være. Derimot ble persontrafikk på Ålgårdbanen nedlagt i 1955, for rundt 60 år siden. Banen fikk da status som sidespor året etterpå. Godstrafikk på strekningen Foss–Eikeland til Ålgård ble innstilt i 1988, så det er lenge siden det faktisk har gått tog i rute eller med oppdrag på den strekningen. Noe av banestrekningen ble brukt til transport av betongelement fram til ca. år 2000 – altså ingenting de siste nesten 20 årene. Vi har tidligere bedt Jernbaneverket gjennomføre utredninger og vurdere muligheter for å kunne gjenåpne for trafikk på Ålgårdbanen. De svarene vi har fått, viser at dette er spor som mer eller mindre er verdiløse i den tekniske standen de er i i dag. Det betyr at en mer eller mindre må bygge opp hele banen på ny, ergo er det store investeringer. Det er ikke sånn som den opprinnelige spørsmålsstilleren påsto i Stavanger Aftenblad i går, at sporene ligger der, det er bare å ta dem i bruk. En må bygge opp igjen fra fundamentet. Da snakker en sannsynligvis om 1 mrd. kr i investeringer eller mer. Derfor har vår tilnærming vært at vi heller må se på de banene som en i realiteten ikke kommer til å bruke på en stund, og se på om en kan gjøre dem til turområder og lignende. Det gjelder spørsmål om strekninger i Trøndelag, og jeg mener også at Ålgårdbanen egentlig er godt egnet til å vurderes som en turstrekning mer enn en jernbanestrekning på kort sikt.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
For det første brukte jeg hoveddelen av svaret mitt på Ålgårdbanen, men det er viktig å peke på at vi satser kraftig på jernbanen generelt og Jærbanen spesielt. Det er der det aller største potensialet er. Man snakker altså om millioner av reisende på Jærbanen kontra kanskje 100 000 på Ålgårdbanen, som representanten her tar opp. Det er da det er viktig at vi ikke mister fokus på hvor den største gevinsten er, og at vi fortsetter arbeidet og bruker pengene der en får størst nytte. Når en har en jernbanestrekning som i praksis har ligget brakk i mange tiår, og så plutselig tror at den skal løse utfordringene, mener jeg det ikke er riktig. Når en må bygge alt fra bunnen av, betyr det at å sørge for at dette heller blir et turområde i de nærmeste årene, gir større samfunnsnytte. Men det er riktig at traseen ligger der. Om en f.eks. sier at dette skal bli et turområde, en sykkelvei, betyr ikke det at en mister kontroll over traseen hvis en i framtiden ser at potensialet for jernbanen er større, at vi har gjort det vi skal på Jærbanen, og dermed kan begynne å kikke på andre strekninger. Men jeg vil ikke prioritere vekk Jærbanen. Det er det jeg prøver å kommunisere.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-09:
Hele poenget med regjeringens samferdselspolitikk er å gi folk bedre reisemuligheter, større fleksibilitet og dermed legge til rette for både bil, buss, tog, sykkel, fly og båt på en langt bedre måte enn det som en har sett tidligere. Jeg understreker igjen at det er riktig at det foreligger utredninger. I den siste utredningen som er blitt gjort, var anslaget fra Jernbaneverket at kostnaden for å gjøre Ålgårdbanen driftsklar var rundt 750 mill. kr. Men når en gjør vurderinger basert på det som en samtidig ser at en trenger, anslår en at det er sannsynligvis minstemålet. Derfor er det grunnlag for å si at vi vil i hvert fall måtte kunne bruke 1 mrd. kr eller mer for å få dette til å bli en fungerende strekning. Det er også andre kollektivløsninger i området. Vi skal nå framforhandle en byvekstavtale med Nord-Jæren, der det ikke er bare jernbane eller ingenting, men det finnes faktisk også et godt busstilbud. Derfor mener jeg igjen at det ville være feil å sette av 1 mrd. kr eller mer til å oppgradere Ålgårdbanen når en har bedre tilbud, samtidig som vi vet at jernbanen på Jærbanen kan gjøre langt mer. Da er det best mulig bruk av pengene å prioritere der vi har satsingene allerede.
Monica Mæland (Høyre), 2018-05-09:
Regjeringen legger til grunn at alle departementene, unntatt Forsvarsdepartementet, skal samles i regjeringskvartalet. Dette er ingen ny tanke. En slik samling har vært ønsket siden departementene flyttet inn på Hammersborg i 1880-årene. Vi vil ha et regjeringskvartal som i et langtidsperspektiv er et effektivt og velfungerende departementsfellesskap med nødvendig sikkerhet. Dette innebærer fleksibilitet med hensyn til kapasitet og endringer i departementsstrukturen. Regjeringskvartalet må også bygges for fleksibilitet for arbeidsformer, teknologisk utvikling og digitalisering – som vil ha betydning for hvordan vi jobber framover. Det skal bli gode arbeidsplasser. Vi har en høy miljøstandard i prosjektet. Regjeringskvartalet skal gi et godt bymiljø, som skal være representativt, tilgjengelig og trygt. Vi er opptatt av helheten når vi gjenreiser regjeringskvartalet. Når vi har valgt aktivitetsbaserte arbeidsplasser, er det fordi det er en løsning som gir god balanse mellom departementenes langsiktige behov, kostnader og miljøkonsekvenser. Vi har sett på hva forskningen sier. Det er vanskelig å sammenlikne kontorløsninger i ulike land og mellom ulike bransjer. Vi har fått utført en omfattende litteraturstudie som viser at forskningen ikke entydig sier at én type kontorløsning er bedre enn en annen. De ansatte har deltatt i utformingen av arbeidsplasskonseptet. Vi har opplevd engasjerte medarbeidere. Vi har hatt en prosess med involvering og informasjon. Vi har både snakket med og hørt på innspillene fra de ansatte. Når det gjelder beslutningen om arbeidsplasskonseptet, har vi veid ulike hensyn mot hverandre. Et viktig hensyn er å sikre gode arbeidsforhold til en akseptabel kostnad. Statsbygg har f.eks. beregnet at fast plass til alle ansatte og 50 pst. cellekontorer ville krevd ca. 20 000 m2 ekstra til en merkostnad på rundt 1,5 mrd. kr. Større areal ville bety en større belastning for byen og bymiljøet, økte investeringskostnader og økte driftskostnader. Og ikke minst representerer bygging og drift av 20 000 m2 ekstra en betydelig miljøbelastning. Vi har fastsatt en arealnorm på 23 m2 BTA per ansatt. Vår arealnorm er noe høyere enn tilsvarende norm for departementsbygg i en del andre europeiske land. Vi har altså ikke lagt opp til veldig knappe arealer til arbeidsplassene. For eksempel ligger vi et godt stykke over de normer som Arbeidstilsynet anbefaler, jf. arbeidsplassforskriften. Departementene har stor grad av fleksibilitet ved utnyttelsen av arealet. Vi har lagt opp til to hovedalternativer – enten at den ansatte ikke har fast plass, men har gode valgmuligheter, eller at ansatte har faste plasser i åpent kontorlandskap, men med færre valgmuligheter utover den faste plassen.
Monica Mæland (Høyre), 2018-05-09:
For det første er det ikke riktig at økonomi har vært det eneste avgjørende. Det å plassere alle departementer, unntatt Forsvarsdepartementet, i ett regjeringskvartal har mange positive sider ved seg. Det handler om byutvikling, miljø, effektivitet, og ikke minst handler det om sikkerhet. Så alle gode råd som har vært innhentet, peker på at departementene bør samles i ett kvartal. Den beslutningen har regjeringen tatt på bakgrunn av en total og grundig vurdering utført av folk som har kompetanse på det området. Så er statens virksomhet spesiell – men faktisk ikke så spesiell. Taushetsbelagt informasjon behandles både i privat og i offentlig sektor. Jeg er bl.a. kjent med at et rød-grønt byråd i Bergen planlegger å få akkurat den samme måten å jobbe på i rådhuset, der man i aller høyeste grad jobber med taushetsbelagt informasjon. Det at man har cellekontorer og rom tilgjengelig, gjør selvfølgelig at man kan håndtere dette.
Monica Mæland (Høyre), 2018-05-09:
Det siste er jeg uenig i. Det er veldig mange, også i private virksomheter, som opplever dette som gode løsninger. Men det er ikke sånn at alle, uavhengig av funksjonsevne og alder, må velge ikke å ha fast plass. Man kan velge å ha fast kontorplass. Da har man mindre valgmulighet til annen type fleksibilitet. Men vi må ta noen valg. Det må totalt sett være en god løsning for de ansatte, for byen, for miljøet og ikke minst for sikkerheten. De hensynene har vi ivaretatt.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Jeg vil stille spørsmål til helseministeren: «Styret i Helse Sør-Øst har nylig valgt å skrinlegge det som skulle bli et nytt, felles radiologisystem for alle sykehusene. De direkte kostnadene hittil har vært over 220 millioner kroner. I tillegg kommer tidsforbruk hos ansatte som har prøvd å få systemet til å fungere etter hensikten. Det er Sykehuset Innlandet som har vært pilot og som har tatt kostnader ved dette. Vil statsråden sørge for at disse utgiftene refunderes Sykehuset Innlandet slik at det ikke går ut over pasienttilbudet?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Jeg takker for svaret. Da tror jeg at jeg vil være direkte og spørre statsråden: Hvor mye av Sykehuset Innlandets kostnader er kompensert, og hvor mye skal tas av pasientbehandlingen i Innlandet?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-05-09:
Takk igjen for svaret, som gjør meg veldig urolig. Det betyr jo at over 200 mill. kr skal dekkes av Sykehuset Innlandet, noe som vil medføre at pasienter i Innlandet får et dårligere sykehustilbud enn man ellers skulle hatt. Mener statsråden at det er riktig?
Bent Høie (Høyre), 2018-05-09:
Styret i Helse Sør-Øst har vurdert at det ikke er tilrådelig å gå videre med innføringen av den regionale radiologiløsningen, og har besluttet å avbestille videre leveranser fra Carestream Health. Dette er basert på både erfaringene så langt, pilotprosjektet ved Sykehuset Innlandet og at en ikke har lykkes med å etablere et regionalt standardisert oppsett for en regional radiologiløsning. Det er beklagelig at innføringen av en felles IKT-løsning for radiologi i regionen nå stoppes. Helse Sør-Øst har hatt store utfordringer på IKT-området det siste året. Jeg har imidlertid oppfattet at Helse Sør-Øst har grepet fatt i dette og bl.a. gjort endringer i sin organisering av IKT-området. Det er flere helseforetak som har behov for en ny IKT-løsning for radiologi i regionen, og det er fortsatt et mål at radiologisk informasjon skal kunne deles elektronisk mellom foretakene i regionen. Dette er viktig for at helsepersonell ved sykehusene enkelt skal få tilgang til denne informasjonen, inkludert bilder, uansett hvilket sykehus pasienten kommer til. Styret i Helse Sør-Øst har besluttet at Oslo universitetssykehus gis i oppdrag å anskaffe en radiologiløsning som dekker foretakets behov. Samtidig skal denne avtalen kunne benyttes av de øvrige helseforetakene i regionen. I tillegg skal det anskaffes en kommunikasjonsløsning som gjør at radiologisk informasjon kan deles mellom sykehusene i regionen. Styret i Helse Sør-Øst vedtok i 2013 et budsjett på 478 mill. kr til innføring av et regionalt IKT-system for radiologi. Ved utgangen av 2017 er det brukt 221 mill. kr på innføringsprosjektet ved Sykehuset Innlandet og øvrige regionale aktiviteter. Beløpet inkluderer ikke mottakskostnader i helseforetakene, som f.eks. opplæring. Det er, sånn jeg oppfatter det, for tidlig å si noe om de totale kostnadene knyttet til beslutningen om å stoppe videre innføring av radiologiløsningen, men det foreløpige anslaget ligger på om lag 114 mill. kr. Det vil i tillegg påløpe et mindre avbestillingsgebyr. Dette er mye penger, og et sånt tap er sterkt beklagelig. Det har vært en krevende situasjon for Sykehuset Innlandet, og Helse Sør-Øst har gitt helseforetaket en økonomisk kompensasjon for dette. Den økonomiske kompensasjonen er basert på en helhetlig vurdering av helseforetakets samlede kostnader for å dekke merkostnader i leveranseprosjektet og for å ivareta pasientsikkerheten.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-09:
Basert på den framlagte informasjonen gikk det et brev fra Helse Sør-Øst til Sykehuset Innlandet 27. april i år. Der framkommer det at basert på framlagt informasjon fra Sykehuset Innlandet HF vurderes det at helseforetaket har hatt merkostnader i forbindelse med sitt bidrag til leveranseprosjektet og i ordinær drift for å ivareta kravet til pasientsikkerheten. Helse Sør-Øst tildeler Sykehuset Innlandet helseforetak 26 mill. kr i inntektsstøtte, hvorav 11 mill. kr er knyttet til leveranseprosjektet, og 15 mill. kr skyldes merkostnader i driften i 2017 og 2018.
Bent Høie (Høyre), 2018-05-09:
Det er helseregionene som bestemmer fordelingen av midlene de får tildelt av Stortinget, mellom de ulike helseforetakene. I denne saken har det vært en dialog mellom Sykehuset Innlandet og Helse Sør-Øst. Sykehuset Innlandet har lagt fram informasjon om sine kostnader. Hele kostnadsbildet er ikke avklart ennå, men dette er et spørsmål jeg mener best avgjøres i en dialog mellom Sykehuset Innlandet og Helse Sør-Øst, og at de sammen finner ut hvor mye en skal kompenseres for.