Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-09-30:
La meg først få uttrykke honnør til Ytringsfrihetskommisjonens leder, professor Francis Sejersted, og den kommisjon han ledet, fordi deres banebrytende utredning har vært avgjørende for å få vedtatt en ny grunnlovsbestemmelse som avløsning for en bestemmelse som jeg tror alle er enige om var antikvert. I kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling fra juni samlet det seg et flertall, men ikke et grunnlovsmessig flertall, for noe som lå nær opp til Regjeringens opprinnelige tilråding om endring av Grunnloven § 100. Samtidig viste innstillingen at en samlet komite ønsket å styrke grunnlovsvernet for ytringsfriheten, selv om det var uenighet på enkeltpunkter. I en slik situasjon var det etter min mening klokt at det gikk en tid før saken ble behandlet i Stortinget. I mellomtiden har debatten i det offentlige rom vært omfattende, den har vært engasjert, og den har reflektert ulike oppfatninger i synet på ytringsfriheten. Ved hjelp av den offentlige debatten har det blitt skapt en dynamikk i saken. Saken har modnet på flere måter, og jeg håper nå, og konstaterer også, at det er et klart flertall i Stortinget som nå kan samle seg om en ny grunnlovsbestemmelse om styrking av ytringsfriheten. Den offentlige debatten har avdekket at en god del av uenigheten mellom flertall og mindretall i komiteen henger mer sammen med lovtekniske spørsmål om utformingen av en ny grunnlovsbestemmelse enn med hvilket innhold den skal ha. Regjeringen la i sitt opplegg større vekt enn Ytringsfrihetskommisjonen på at de løsningene som ble valgt, om mulig gjenspeiles også i selve grunnlovsteksten. Dette er gjort ved å oppstille vilkår for at det kan gjøres unntak i selve grunnlovsteksten. Ytringsfrihetskommisjonens forslag innebærer en mer absolutt grunnlovstekst, noe som i større grad har gjort det nødvendig med innskrenkende tolkinger i forarbeidene til bestemmelsen – til dels de samme innskrenkningene som Regjeringen har gitt signal om i selve grunnlovsteksten. Innvendingene mot Regjeringens lovteknikk har særlig omhandlet tre punkter: at Regjeringen ikke tok med et eget ledd om de «Frimodige Ytringer om Statsstyrelsen» at grunnlovsteksten om de politiske ytringene og unntak fra disse dermed ikke ble formulert stramt nok at bestemmelsen om forhåndskontroll tilsynelatende åpnet for vidtgående unntak Disse lovtekniske innvendingene er ryddet av veien med saksordførerens redegjørelse i dag. Det forslag som han har anbefalt, kan lovteknisk sies å innebære en mellomløsning. Når det gjelder realiteten i saken, har regjeringspartiene justert sitt syn på grunnlovsvernet på enkelte punkter, først og fremst når det gjelder adgangen til å beholde eller gjeninnføre filmsensur for voksne. La meg i den sammenheng få lov til å uttrykke anerkjennelse til de politiske partier som på den måten også har endret sitt syn, for å bidra til at man kunne finne en løsning her. Vedtakelse av en ny grunnlovsbestemmelse vil føre til avklaringer og forbedringer av grunnlovsvernet på viktige områder som offentlighetsprinsippet, ansattes ytringsfrihet og ærekrenkelser. Jeg vil i den forbindelse vise til at komiteflertallet to steder i sin innstilling klart har sluttet seg til departementets vurderinger og merknader i meldingen der annet ikke framgår. Dette vil bidra til å gi grunnlovsbestemmelsens forarbeider den ønskede gjennomslagskraft der et tilstrekkelig flertall står bak disse forarbeidene. Det er viktig fordi det i praksis har vist seg umulig å løse en del vanskelige grensespørsmål gjennom selve grunnlovsteksten. Det foreliggende forslaget markerer nå like tydelig som den gjeldende grunnlovsbestemmelsen at de politiske ytringene – eller de frimodige ytringene om statsstyrelsen – skal nyte et særskilt vern mot inngrep både fra det offentlige og fra det private. Et slikt særskilt vern har hele tiden vært Regjeringens intensjon, selv om den lovtekniske utformingen av det forslag som Regjeringen anbefalte i St.meld. nr. 26 for 2003-2004, avvek fra kommisjonens forslag. Samtidig gir selve grunnlovsteksten etter det forslag saksordføreren har anbefalt, stadig et signal om at det må foretas vanskelige avveininger i noen tilfeller, og at den selv ikke løser alle spørsmål om grensene for den politiske ytringsfrihet. De rasediskriminerende ytringene er ett eksempel på dette. Både ytringsfriheten og rett til vern mot rasediskriminerende ytringer er beskyttet av menneskerettskonvensjonene. Det kan da ikke gjelde noe absolutt vern for begge rettigheter. Meningen er at grunnlovsbestemmelsen ikke skal være til hinder for å gripe inn mot rasistiske ytringer, så langt en slik plikt følger av konvensjoner som Norge i dag er bundet av. Regjeringens stortingsmelding er også et uttrykk for at det rettslige vernet for ytringsfriheten i praksis ikke bare følger av grunnlovsbestemmelsen. I stortingsmeldingen drøftes vern for ytringsfriheten på flere nivåer. Et sterkere vern for ytringsfriheten kan følge av den ordinære lovgivningen, og i noen tilfeller direkte av internasjonale konvensjoner – som også kan være gjort til norsk lov. Regjeringens arbeid med å oppheve dagens forbud mot reklame for livssyn og politiske budskap i fjernsyn er et eksempel på at et generelt vern på dette feltet blir etablert gjennom lovgivningen. Også arbeidet med en ny offentlighetslov innebærer en intensjon om å gi større rett til innsyn i forvaltningens dokumenter enn det grunnlovsbestemmelsen krever. Det er likevel av prinsipiell betydning at offentlighetsprinsippet – både dokumentoffentlighet og møteoffentlighet – nå grunnlovfestes. Grunnlovfestingen vil dessuten være mer enn en symbolsk markering. Grunnlovsbestemmelsen setter grenser for å gjøre inngrep i det sentrale innholdet i dagens offentlighetslovgivning. Så vil jeg si noe spesielt om ansattes ytringsfrihet. Det har i debatten den senere tid vært uttrykt bekymring for at en ny grunnlovsbestemmelse kan svekke vernet for ansattes ytringsfrihet. Til det vil jeg si følgende: Stortinget legger i dag opp til et meget sterkt vern for ansattes ytringsfrihet. Jeg forstår Ytringsfrihetskommisjonen slik at den trekker opp retningslinjer og gir signaler som vil få betydning for både å klargjøre og styrke ansattes ytringsfrihet – også slik at dette legger bånd på fremtidige stortingsflertall. Regjeringen har bygd videre på kommisjonens arbeid og forsøkt å bidra til ytterligere klargjøring. Jeg oppfatter det også slik at komiteen har gitt full tilslutning til at ytringsfriheten skal være så sterk på dette området som både kommisjonen og Regjeringen har lagt opp til. Dette endres ikke ved at Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti i komiteinnstillingen ønsker ytterligere vern utover det komiteen er enig om. Jeg har selvfølgelig også på dette punkt merket meg det forslag som vil bli framsatt for å korrigere et berørt ledd i grunnlovsbestemmelsen, og jeg mener at en på den måten ytterligere understreker det som både framgår av mitt innlegg her og tidligere er klart presentert fra saksordførerens side. Ut fra hensynet til å beskytte ansattes ytringsfrihet har det særlig vært stilt spørsmål ved grunnlovstekstens formulering i annet ledd om at ingen kan holdes rettslig ansvarlig «på andet grundlag end Kontrakt eller andet privat Retsgrundlag». Først vil jeg understreke at for de politiske ytringer gjelder det særskilte vernet etter tredje ledd. Når det gjelder andre ytringer enn de politiske, er det annet ledd som blir avgjørende for hva som følger av Grunnloven. Her skal formuleringen forstås på samme måten som Ytringsfrihetskommisjonens forslag på dette punktet, nemlig slik at annet ledd gir beskyttelse mot inngrep eller «ansvar som henter sin hjemmel i det som kan omtales som «statens høyhetsrett»». Dette er presisert av regjeringen Stoltenberg allerede i den første stortingsmeldingen om endring av Grunnloven § 100. Jeg understreker videre at annet ledd ikke er noen hjemmel for å gripe inn i ansattes ytringsfrihet. Slik hjemmel må følge f.eks. av en konkret arbeidsavtale, eller hjemmelen kan følge av gjeldende regler om arbeidsgivers styringsrett. Begge deler vil være inngjerdet av lovgivning og praksis som for framtiden vil bli påvirket av det styrkede vern som Stortinget i dag legger opp til. Men som sagt: Jeg fant det nødvendig å gå inn med så grundige kommentarer fordi dette har vært et debattema, men jeg føler at saksordførerens innlegg og også saksordførerens informasjon i stortingssalen om den bebudede endring av Grunnloven på et avgjørende punkt gjør dette så klart at det ikke skal være noen misforståelse. Jeg føler også at representanten Hagens spørsmål til saksordføreren var et rimelig spørsmål, et viktig spørsmål, og at han fikk et klargjørende svar. La meg få si noe avslutningsvis: Det å diskutere ytringsfrihet er i grunnen en litt uvant øvelse fordi det handler om å diskutere ideologi og prinsipielle verdier. At det er mulig å føre en slik debatt, er i seg selv et gode. Det er i seg selv viktig. Det må vel være et av ytringsfrihetens viktigste fortrinn at det kan foregå en debatt i det offentlige rom som avveier det folk oppfatter, og hva man vil legge i det, som kjernen i det. Så det tjener vel, etter min mening, absolutt ytringsfrihetens grunnidé og alle som føler seg forpliktet av den – og det gjelder jo et overveldende flertall i denne sal, for å si det forsiktig – at man faktisk lar dynamikken i en offentlig debatt være så klar at den også lyttes til, at den også påvirker det man gjør. Det gjelder ikke bare dem som sitter i en stortingskomite, de ulike partier, det gjelder selvfølgelig også en statsråd. Det skulle da bare mangle! Selv om man har hatt til hensikt å insistere på at det er klart, må man også lytte til om det oppfattes eller ikke. Og når man så vil gjøre det klinkende klart at hensikten også skal oppfattes i samsvar med intensjonen og bidra til det, oppfatter jeg det som en klar honnør til dynamikk i debatten om ytringsfriheten. Hvis vi kan få en slik dynamikk på viktige samfunnsområder i Norge i årene som kommer, områder som faktisk er svært prinsipielle, har jeg liten bekymring for populistiske vinder, enten de kommer fra venstre eller høyre side i politikken. Da skaper vi et solid fundament, som er så skikkelig og så grundig at vi tåler å leve i de spenninger og de refleksjoner som følger av grunntanken bak ytringsfrihet, og som for mitt vedkommende kort kan uttrykkes på følgende måte: I den offentlige debatt vil det kunne vises – og renses – hva som er høyverdig, hva som er falskt, hva som er rett, og hva som er galt. Det er på den måten vi bygger og grunnfester, ikke bare demokratiet vårt, men også de grunnleggende menneskerettighetene, som flere representanter har vist til i sine innlegg her i dag.