Jan Tore Sanner (Høyre), 2005-05-26:
Generasjonsansvaret, vårt ansvar for å gi dem som kommer etter oss, et minst like godt utgangspunkt som vi selv har fått, er en grunnleggende verdi for Høyre. Pensjonsforliket vil gi oss et mer bærekraftig pensjonssystem, og pensjonsforliket er bare én av flere reformer, fremmet og vedtatt i denne stortingsperioden, som vil sikre en bedre fordeling mellom generasjonene. Det er en styrke for vårt politiske system at partier få måneder før et valg – og med et svulmende oljefond – klarer å komme frem til et forlik. Det er skuffende, men ikke spesielt overraskende at to partier, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet, velger populismen fremfor å ta ansvar. Gjennom pensjonsreformen og andre viktige reformer er vi i ferd med å klare det ingen land har klart før oss, nemlig å forvalte en rikdom av dimensjoner uten å ødelegge økonomien, og til glede for flere generasjoner. Jeg mener at de partier som har bidratt til reformene, har grunn til å være stolte. I dag vedtar også Stortinget at det vi har vært vant til å kalle Petroleumsfondet, for fremtiden skal kalles for Pensjonsfondet. Det er viktig. Det er viktig for å få frem at bruken av oljepenger ikke bare dreier seg om å sikre en god balanse i norsk økonomi og sikre at vi ikke får for sterkt press på både rente og kronekurs, men at det også dreier seg om hensynet til kommende generasjoner og morgendagens pensjonister. Det er grunn til å merke seg at det er ett parti som stemmer imot at Petroleumsfondet skal bli et pensjonsfond. Det er det partiet som er mest glad i å bruke penger av det vi før kalte Petroleumsfondet. Det kan jo tenkes at det er noe mer ubehagelig å forsyne seg av et pensjonsfond enn det det er å forsyne seg av et petroleumsfond. Men det vil da være en realitet at for fremtiden vil de partier som ønsker å bruke mer oljepenger, da forsyne seg av Pensjonsfondet. Flere aviser har ulike varianter av hvem som er arkitekten bak pensjonsforliket – hvem er det som har æren? Er det Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, som har lagt frem saken for Stortinget og skaffet flertall for saken? Eller er det, som noen aviser diskuterer, Stoltenberg og Arbeiderpartiet, eller Gerd Liv Valla og LO? Jeg må innrømme at den diskusjonen minner meg litt om familieselskapet hvor den som har pyntet kaken, får hele æren for bakverket. Alle partier som har deltatt i forliket, har på ulikt vis deltatt og bidratt i det vi kan kalle for et nasjonalt forlik. Jeg synes det er viktig å understreke at de nasjonale forlikene, som omfatter både Høyre, sentrumspartiene og partier på venstresiden, er av stor betydning for å skape stabilitet og forutsigbarhet på viktige samfunnsområder. Det har Høyre vært opptatt av i alle år innenfor utenriks- og forsvarspolitikken, det har vi vært opptatt av innenfor viktige velferdsområder, og vi har flere eksempler i denne perioden på at vi nettopp har sikret denne type nasjonale forlik. Jeg registrerer at også representanten Stoltenberg i dag har understreket verdien av et slikt nasjonalt forlik. Men da er det grunn til å stille spørsmålet om det hadde vært like sannsynlig at vi hadde kommet frem til et slikt nasjonalt forlik dersom vi i dag hadde hatt en flertallsregjering. Jeg tror ikke det. Dersom man etter valget får en flertallsregjering med tre partier på den sosialistiske side, tror jeg det hadde vært mindre sannsynlig, ja på grensen til det usannsynlige, at det hadde vært mulig å etablere et nasjonalt forlik som hadde omfattet både venstresiden, sentrumspartiene og Høyre. Jeg mener at det er også en av mindretallsregjeringens styrker, nemlig at man legger et bedre grunnlag for den type nasjonale forlik som vi har kommet frem til, og vedtar i dag.