Harald Victor Hove (Høyre), 1999-02-04:
Bistandsministeren gav en bred og grundig redegjørelse for Stortinget som ligger til grunn for den debatten vi har her i dag. Debatten viser at det er liten uenighet i Stortinget om de spørsmål som bistandsministeren redegjorde for. Det som det stort sett har vært tale om, er små nyanseringer og en del supplementer, og kanskje spesielt i det siste innlegget også en utvikling av en del resonnementer i forlengelsen av redegjørelsen. Samtidig viser redegjørelsen og debatten i Stortinget her i dag at alminnelige politiske prinsipper er viktige når det gjelder bistand, også i forhold til spørsmål om humanitær bistand. Konfliktforebygging, demokratisering, åpenhet og kunnskap om det som skjer, det å ikke akseptere makthaveres ønske om lukkethet, utvikling av et internasjonalt rettssamfunn og det å hindre miljøskadelig virksomhet er viktige spørsmål i redegjørelsen og god tradisjon i det partiet jeg representerer, men sikkert også i de fleste andre partier i denne sal. Derfor er det ikke særlig vanskelig for meg å slutte meg til det som har vært noe av hovedessensen i Erik Solheims og Marit Nybakks replikker til Elsa Skarbøvik, og som også var sentralt i Erik Solheims innlegg nettopp, nemlig at også humanitær bistand er politikk, og at det er spørsmål om politiske vurderinger og prioriteringer. I forhold til at dette også har med mer generell politikk å gjøre, kan det i den sammenheng være et poeng å framheve at det også dreier seg om å utnytte ulike aktørers fortrinn og dra veksler på det engasjement og den kunnskap som er knyttet til frivillige organisasjoner. Sentralt i redegjørelsen og i debatten har også spørsmål om samordning, effektivisering og bruk av FN vært – at dette er viktig også i forhold til den humanitære bistanden. Det kan jo være et poeng å gjøre som Johan J. Jakobsen og framheve at norsk bistand får god omtale og oppmerksomhet i det internasjonale samfunn, og det kan være et poeng her å framheve at det som får stor oppmerksomhet og omtale, nok også er en politikk som har bred tilslutning i Stortinget. Jeg har da lyst til å se litt nærmere på enkelte elementer. Årsaken til situasjoner som krever humanitær bistand, er ofte menneskeskapt. Det som blir det mest direkte og klare og tydelige, er de tilfeller hvor konflikt og krig er bakgrunnen for de nødsituasjoner som krever humanitær bistand. Men det er også grunn til å ta innover seg det som står i redegjørelsen om at de store naturkatastrofene har økt i antall og omfang, og at dette kan ha et grunnlag i vår egen atferd med hensyn til hvordan vi forholder oss til naturen. Behovet for humanitær bistand i en del sammenhenger illustrerer derfor på en brutal måte viktigheten av et langt bedre miljøarbeid både nasjonalt og internasjonalt. I tillegg til det som mer direkte og kanskje også indirekte er knyttet til menneskeskapte forhold, er det selvfølgelig også et poeng at en god del naturkatastrofer ikke er noe direkte resultat av menneskeskapt virksomhet. På bakgrunn av disse forutsetningene er det grunn til å framheve viktigheten av konfliktforebyggende og fredsskapende arbeid. Det økende behov for humanitær bistand som resultat av konflikt og krig viser at dette er en helt sentral oppgave. Det kan i den sammenheng være grunn til å framheve OSSEs rolle og det viktige arbeidet denne organisasjonen gjør i forhold til å være konfliktforebyggende og også fredsskapende en rekke steder og i en rekke situasjoner. Det kan kanskje være grunn til å framheve at det å utvikle tilsvarende organisasjoner og tilsvarende arbeid i andre regioner i verden, også vil kunne være et klart poeng. Det kan nok også være grunn til å framheve at landene i de enkelte regionene selv vil måtte ta et ansvar for den typen konfliktforebyggende arbeid. Det er også grunn til å framheve at demokratisering og åpenhet er viktig også i forhold til det å forebygge og det å gi innsyn i og oversikt over humanitære katastrofer. Da kan det – for å eksemplifisere litt – være grunn til på den ene siden å trekke fram situasjonen i Nord-Korea, hvor et fullstendig lukket diktatur hindrer en i å få innsyn i hva som er situasjonen, og i å få mulighet til å bidra på en særlig effektiv måte i forhold til å være med og lindre situasjonen, eventuelt skape grunnlag for en annen situasjon i framtiden. På den andre siden kan vi trekke fram utviklingen i Sør-Afrika som et veldig godt eksempel på hvordan demokratisering skaper langt bedre grunnlag for mindre konflikt og for en helt annen samfunnsutvikling. I tillegg til dette vil jeg også framheve spørsmålet om utvikling av en internasjonal rettsorden. Nürnbergprosessen er etter hvert blitt 50 år gammel, men prinsippene derfra har blitt fulgt opp i forhold til to konfliktområder i den senere tid, henholdsvis i Rwanda og Jugoslavia. Det er all grunn til å framheve som et viktig element i dette at vi nå har fått etablert en internasjonal straffedomstol. Det er da viktig å følge opp og sikre muligheten for denne domstolen til både pågripelse og gjennomføring av sakene. Men det ligger også et dilemma og en fare i dette – som det bl.a. er blitt påpekt i en tidligere replikkveksling mellom Erik Solheim og meg – nemlig at de som er involvert i en konfliktsituasjon, nettopp via dette vil være mer tilbakeholdne med å være med på å løse konfliktsituasjonene. Kanskje løsningen på det dilemmaet ligger i å etablere en rettsorden som klart framhever at det å være aktiv i forhold til å løse en konfliktsituasjon, faktisk vil være et svært viktig moment i forhold til en straffeutmåling. Det kan være én måte å gå inn i den problemstillingen på. La meg avslutningsvis særlig framheve ett aspekt i forhold til humanitære katastrofer, og det er barnas situasjon. Barn vil på mange måter oppleve en dobbel katastrofe knyttet til humanitære katastrofer, fordi det for det første har direkte virkninger i forhold til deres situasjon der og da, og for det andre fordi vi vet noe om hvor grunnleggende de første leveårene er i forhold til ens liv som voksen. En katastrofe, uansett bakgrunn, vil ødelegge mulighetene for oppfyllelse av de grunnleggende behov barn har når det gjelder mat, omsorg og utdanning, noe som er viktig i forhold til hele livssituasjonen også i de senere leveår. Det er vel egentlig vanskelig for oss å sette oss inn i hva det betyr for små barn å oppleve katastrofene og krigenes grusomhet. Derfor er det viktig at vi tar innover oss nettopp barnas situasjon i slike situasjoner, og det er åpenbart at det også gjelder spørsmålet om å hindre at barn blir brukt som soldater.