trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2009-06-08:
De tre regjeringspartiene snakker og handler veldig godt sammen. Dette er en problematikk som Regjeringen er kjent med. Det opptar faktisk alle tre regjeringspartiene at om lag 1 milliard mennesker sulter, at 250 millioner flere mennesker sulter nå enn for ett år siden. Det er noe som denne regjeringen ønsker å gripe fatt i.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Utdanning er en premiss for all utvikling. Utdanning er en forutsetning for arbeid med helse, demokratisering og likestilling. Derfor satser denne regjeringen sterkt på utdanning i bistanden. Det har vært en formidabel økning i satsing på utdanningsbistand fra 2004 til i dag. I år 2000 vedtok FN åtte tusenårsmål for fattigdomsbekjempelse. Milleniumsmålene skal være oppfylt i år 2015. Mål nr. 2 er utdanning. Det er målet å gi alle barn, både gutter og jenter, mulighet til å fullføre grunnskoleutdanning. Denne er definert som minimum fem år. Det å utdanne et barn er en investering i framtiden, både for den enkelte og for samfunnet i sin helhet. Utdanning gir bedre livskvalitet, bedre mulighet til å kunne få en jobb og til å klare seg selv i livet. Utdanning er et viktig virkemiddel mot barnearbeid. Utdanning gir en tryggere og meningsfull hverdag for barn som har opplevd eller som lider under krig og konflikter. Utdanning gir håp for framtiden og er viktig for demokratiutviklingen i et land. Millenniumsmålene er vanskelige å nå, men det har vært gjort en stor innsats, og vi kan nå målene om utdanning om alle land bidrar og satser. De vanskeligste områdene å komme i mål på er Afrika sør for Sahara og Vest-Asia. I år 2000 begynte 83 pst. av alle barn i verden på skole. I 2006 var det 90 pst. av alle barn som begynte på skole. Det nytter å satse. Det er nødvendig å fokusere sterkt på kvalitet i opplæringen, å sikre at barna kan komme seg trygt til og fra skolen og å satse på solide, gode bygninger som både kan tåle vær og krigsforhold. Det å satse på kompetanse blant lærerne, og at disse lærerne er til stede, er nødvendig for å satse på en god utdanning for alle. Barna må få lov til å gå på skole. Det er mange måter Norge finansierer utdanningsbistand på. Norge er blant de ti største bilaterale bidragsyterne til utdanning. Norge har spesielt fokus på utdanning i sårbare stater og konfliktområder. Regjeringen har økt denne typen bistand fra 269 mill. kr i 2005 til 327 mill. kr i 2008. Det ventes en ytterligere økning i året som kommer. Norge er en av de viktigste bidragsyterne i Afghanistan, Nepal og Sudan. I Nepal støtter Norge det nasjonale grunnutdanningsprogrammet, som omfatter hele skolesystemet fra grunnskole til videregående inkludert yrkesutdanning. Jeg er stolt over at Norge er den suverent største giveren til UNICEFs arbeid med grunnutdanning og likestilling. Over halvparten av budsjettet til UNICEF bidrar Norge med. I 2008 gav UNICEF grunnutdanning til 3 millioner barn i katastrofeområder. SV vil jobbe for en fortsatt satsing på utdanningsrettet bistand. I vårt nye arbeidsprogram står det: «Utdanning er et premiss for all annen utvikling.» Det er fortsatt slik at over 75 millioner barn er uten et tilbud om grunnutdanning. Det er også viktig å investere i høyere utdanning, forskning og teknologisk utvikling på de fattigste lands egne premisser. Dette er en forutsetning for utvikling og fattigdomsbekjempelse. SV vil også i framtiden arbeide for at utdanningsrettet bistand skal prioriteres høyt.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Det er positivt at Regjeringen har sendt på høring forslag om endring i opplæringsloven, for å tydeliggjøre lærerens mulighet til å bortvise elevene ved behov. Men vi kan ikke tillate oss å gjøre dette til en sovepute, eller til et viktig virkemiddel for å skape ro og orden i klasserommet. Det er ikke hovedutfordringen at lærerens myndighet er for svak, eller at de skal kunne bortvise eller ikke bortvise. Den store utfordringen som vi har i klasserommene i dag, er at for mange barn mestrer skoledagen for dårlig, og at de ikke klarer å følge med. SV er opptatt av at alle barn skal kunne lære, mestre og trives i skolen. Den store utfordringen er det generelle bråket og uroen som er i skolen blant alle elever. Vi har satset på tidlig innsats og flere lærere. I denne regjeringsperioden har vi sørget for 4 000 nye lærere i skolen, og senere i kveld skal vi debattere og vedta tidlig innsats, som vil føre til om lag 2 000 flere lærere for å hjelpe de aller yngste elevene. Vi kjenner også til bruken av helhetlige opplæringsprogram, som er forskningsbasert, med god evaluering og som vi vet fungerer for å skape ro, orden og konsentrasjon i skolen. Respect, LP-modellen og PALS er gode eksempler på disse programmene. SV har sagt i vårt program at vi ønsker å innføre slike programmer i alle skolene, fordi vi vet at det fungerer når elevene og lærerne har klare regler og klare verdibaserte programmer som nytter. Det er vel og bra at lærere skal kunne utvise elever. Men målet i skolen er å få til bedre læring. Målet for SVs politikk er at lærere ikke skal trenge å bortvise flere elever i framtida.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Vår kontaktflate med utviklingsland er langt mer enn bistand. Derfor kan utviklingspolitikkens mål fremmes også på en rekke andre områder. I tillegg til de offentlige bistandsoverføringene er det viktig å stimulere til private investeringer som skaper økonomisk vekst, teknologioverføring, kompetanseutvikling og selvsagt også arbeidsplasser. I innstillingen går komiteen inn på det forslaget om et nytt utviklingsfond for fattige land som ble lansert i fjor høst i rapporten fra det såkalte Utviklingsutvalget, ledet av Gunstein Instefjord. Dette forslaget består i at man – utenom bistandsbudsjettet – skal etablere et investeringsfond med basis i forvaltningen av en del av Statens Pensjonsfond – Utland. Denne ideen er grundig utredet av Norfund i en omfattende rapport. Norfund har også tatt opp saken overfor Finansdepartementet. I St.meld. nr. 13, om utviklingspolitikken, forbigås dessverre dette forslaget med bare noen få setninger. Det vises til Finansdepartementets melding om virksomheten til Statens pensjonsfond – Utland, men da meldingen kom, ble forslaget også der bare skjøvet videre. Derfor er jeg glad for at utenrikskomiteen enstemmig ser etablering av et slikt investeringsprogram som rett sett ut fra et etisk ståsted. Så gjenstår det bare å følge opp det som er etisk riktig, med politisk handling. Det er det Kristelig Folkeparti gjør når vi nå fremmer forslag om at Stortinget skal be Regjeringen etablere et slikt utviklingsprogram. Sammen med Fremskrittspartiet og Venstre fremmer Kristelig Folkeparti forslag om at Regjeringen bes utrede – ikke bare vurdere – og legge fram et forslag om opprettelse av et eget investeringsfond eller -program med en investeringsramme på om lag 10 milliarder kr til fremme av næringsutvikling i fattige land i Afrika sør for Sahara og i Sør- og Sørøst-Asia. Jeg gjentar det viktigste i mitt innlegg: Det er positivt at Regjeringen vil se på det og vurdere det, men det viktige er at de legger fram et forslag om et slikt utviklingsfond.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Jeg vil takke saksordføreren for en god gjennomgang helt frem til siste setning om å slå inn vidåpne dører. Det kunne saksordføreren spart seg, men ellers var det i grunnen ganske godt. Det har vært vanlig praksis i norsk skole at lærere har fullmakt til å bortvise elever fra enkelttimer dersom de bryter ordensreglementet. Ordningen er viktig både for å sikre læreren sanksjonsmulighet overfor elever som ikke forholder seg til reglementet, og for å sikre lærerens autoritet i klasserommet. Det har aldri vært politisk strid om lærerens rett til å bortvise elever, og debatten kom nok noe overraskende da Utdanningsdirektoratet fortolket gjeldende regelverk slik at bortvisning fra enkelttimer ikke var tillatt. Siden denne praksisen har vært fulgt i svært lang tid, og i den åpenbare tro at en har rett til å foreta slik bortvisning, kunne en argumentere for at ordningen er befestet i sedvanerett, eller at inngrepet er så vidt ubetydelig at det ikke krever særskilt hjemmel for iverksetting av bortvisning fra enkelttimer. Utdanningsdirektoratet mener imidlertid at særskilt hjemmel er nødvendig. Det er en fortolkning som departementet åpenbart er enig i, og det er varslet lovendring, som saksordfører gjorde rede for. Således skulle en forvente at det forslaget Stortinget behandler i dag, egentlig ville få enstemmig tilslutning, slik at statsråden ikke igangsetter et arbeid som nasjonalforsamlingen allerede har nedstemt. Fremskrittspartiet mener imidlertid at en ikke trenger å vente på en lovproposisjon fra Regjeringen, fordi Stortingets representanter kan velge en mer effektiv og mindre byråkratisk løsning. Det er Stortinget som er lovgivende myndighet og som uansett må behandle denne saken. Derfor har Fremskrittspartiet fremmet et lovforslag som vil gi hjemmel for bortvisning fra enkelttimer. Det forslaget ligger til behandling i Odelstinget senere i dag. Så de som mener det er viktig å sikre slik hjemmel så fort som mulig, vil kunne stemme for det forslaget i kveld. Det er nemlig viktig at man ikke får en situasjon hvor lærerne får et opphold i retten til å bortvise elever fra enkeltimer. Det er vår oppgave som lovgiver å rette opp den feilen som i realiteten er begått, ved at en ikke har innarbeidet særskilt hjemmel når departementet mener at det er påkrevd. På den bakgrunn tillater jeg meg å vise til debatten i Odelstinget senere i dag, og på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre tar jeg opp mindretallsforslaget i saken.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Jeg tar ordet bare for å ta opp våre forslag i innstillingen, som ble glemt for litt siden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Statsråden fortalte at dette forslaget i realiteten handlet om nynorsk. Det er ikke realiteten. Realiteten er at det handler om sidemål, og det ble gjort veldig klart i både forslaget, innstillingen og innlegget som ble holdt fra talerstolen. Jeg håper at statsråden i fremtiden forholder seg til det som er realiteten i saken, i stedet for å lage dette til en kamp mot nynorsk, for det er det absolutt ikke. Forslagsstillerne er opptatt av at nynorskens plass skal sikres. Statsråden hevder at det ikke foreligger noen dokumentasjon på at det i språkopplæringen er slik at sidemålsundervisningen bidrar til forvirring hos en del elever som er svake i skriftlig hovedmål. Er statsråden helt ukjent med at det er en problemstilling at mange elever sliter med sidemål nettopp fordi det er såpass likt hovedmålet deres, og at det bidrar til en språklig forvirring som reduserer læringen av hovedmålet?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet, men jeg synes innlegget fra statsråden var litt underlig, for det dreide seg i første rekke om «charter schools» i USA, og ikke om det forslaget som ligger til behandling – for øvrig en trend i dag. Det er mye snakk om mye som ikke er til behandling her. Hvis statsråden hadde lest hele forslaget og ikke bare det som dreide seg om «charter schools» og forskningen fra Cato Institute, ville statsråden lagt merke til at det er ett av veldig mange eksempler i det forslaget om ulike former for systemer som kan ses på når en skal utarbeide et nytt finansieringssystem for norsk skole. Det er altså ikke slik at Fremskrittspartiet har foreslått å innføre «charter schools» i Norge. Det tror jeg heller ikke kommer til å skje. Siden både statsråden og representanten Geir-Ketil Hansen nevnte ISF-ordningens fatale konsekvenser for helsevesenet, byråkratisering osv., er det altså slik at ISF-systemet fungerer under den sittende regjeringen, og har fungert i fire år under denne regjeringen. Det kan jo ikke være så katastrofalt dårlig når denne regjeringen ikke evner å gjøre noe med det. Da får jeg anta at de er rimelig fornøyd med den finansieringsmodellen i helsevesenet. Fremskrittspartiet skulle selvfølgelig ønsket at ISF-andelen i helsevesenet var høyere. Men systemet har altså denne regjeringen, under SVs vakt i regjeringskvartalet, opprettholdt. Det er jeg glad for. Det er veldig bra. For øvrig, med fare for å provosere Dørum til et nytt innlegg om avgrunnen mellom Fremskrittspartiet og Venstre i dette spørsmålet, dreier altså ikke forslaget seg om, i motsetning til det representanten Dørum synes å tro, å avskaffe det lokale demokratiet, eller borgernes rett til å drive med kommunalpolitisk virksomhet – snarere tvert imot: Vi ønsker å gjøre den langt romsligere, og vi tror ikke den blir langt romsligere med regjeringer som kutter bevilgningene til kommunesektoren, med det som konsekvens at elevene får et langt dårligere tilbud enn det de etter loven har krav på.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Som saksordfører må jeg si jeg ble litt overrasket over representanten de Ruiters innlegg – igjen! Jeg hadde faktisk forventet at han skulle ta signalene fra samtlige øvrige talere og legge seg litt flat og si at han kanskje gikk litt «overboard» i hovedinnlegget. Det valgte de Ruiter å ikke gjøre. Til gjengjeld har heldigvis alle andre pekt på alvoret i de spørsmålene som forslagsstillerne har tatt opp, og som opposisjonen i stor grad står samlet om og vil gjøre noe konkret med. Statsråden har jo også veldig klart signalisert at han vil komme tilbake til en vurdering av en del av disse forslagene i den varslede stortingsmeldingen. Da synes jeg det er leit at representanten de Ruiter får en sånn «hang-up» på studieforbundene alene. Disse alvorlige spørsmålene dreier seg om langt, langt mer enn studieforbundene, og jeg hadde håpet at representanten de Ruiter hadde satt seg nærmere inn i forslagene. Jeg som saksordfører har gjort det, og det er veldig viktige påpekninger forslagsstillerne kommer med. Jeg håper ikke at de Ruiter nå setter en ny standard.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-08:
Jeg hadde egentlig bare tenkt å gi ros til saksordføreren for god losing av forslaget, men også for tidlig reaksjon på den saken som i og for seg ligger til grunn for dette. Jeg har fulgt med i saken helt siden den dukket opp i Oppland fylke, som er saksordførers hjemfylke. Min konklusjon er: «What took you so long?» Og det er til statsråden. Her gikk nemlig saksordfører rimelig hardt ut i lokalmedia og sa at her må vi få til en endring med én gang, men statsråden satt og ventet så lenge at vi fant grunn til å presentere dokumentforslaget. Så det å bruke ord som å slå inn åpne dører, synes jeg er unødvendig i en slik sak. Dette er viktig. I norsk skole er det fokus på at det skal stilles krav, det skal være kvalitet og det skal være kunnskap i skolen. At statsråden styrer over et byråkrati som i en slik setting kan finne på å ta den avgjørelsen som Utdanningsdirektoratet har tatt her, synes jeg er et større problem og en større utfordring enn det at vi diskuterer et forslag som noen kanskje synes er overflødig. Jeg synes statsråden skulle gitt mye klarere signaler om hva som nå er hovedtrenden i norsk skoledebatt, og det er ikke at lærerens autoritet og lærerens virkemiddel i forhold til bråk-og-uro-problematikken skal svekkes. Det signalet bør i hvert fall nå oppfattes. Jeg har lest en del evalueringer fra Reform 97, der professor Frøydis Hertzberg bl.a. sier at det er for mye toleranse i norsk skole, og at lærerne vegrer seg for å framstå med autoritet. Da har vi en skikkelig utfordring. Og det at man skulle frata læreren å bruke et slikt virkemiddel som bortvisning i enkelttimer, virker rimelig meningsløst. Jeg tar til etterretning at departementet og statsråden har kommet på bedre tanker, og jeg er veldig glad for at det er sendt ut et forslag allerede. Det er bra at det har gått så fort. Vi har én utfordring ved bortvisning, og det er hvis det viser seg at enkelte lærere er overrepresentert i bruken av dette virkemidlet, men det anser jeg for å være en utfordring for rektor og for skoleleder. Da må man ta tak i den situasjonen, for da er det antageligvis en lærer som sliter og som trenger litt hjelp. Men det skulle ikke være verre enn at den lokale rektor også kan håndtere det.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-08:
Som vel alle talere har vært inne på, er mobbingen en helt uakseptabel oppførsel og en tragedie for den som utsettes for det. Men jeg vil også påstå at det er en tragedie for skolemiljøet, for det vil nødvendigvis gjenspeile et nokså dårlig skolemiljø. Dette dreier seg om å ha beredskap, om å ha fokus, men det dreier seg også om å ha en god skoleledelse og en god klasseledelse. Jeg tror kanskje det er der mye av utfordringen ligger. Vi er på «riktig vei», skriver flertallet i innstillingen. Jeg vil vel egentlig påstå at det var Bondevik II-regjeringen som var på rett vei. Da gikk mobbingen ganske kraftig ned i skolen, siden har den økt dramatisk. Senter for atferdsforskning sine tall viser det ganske klart. I 2008 var det 28 000 elever som ble mobbet hver dag i 5. til 10. trinn. Det var en oppgang på 10 500 elever fra 2004. Mobbingen hadde økt med 44 pst. på ungdomstrinnet, og elever som selv mobber, øker også kraftig. Her er det noen skikkelige utfordringer. Det er vel som VG skrev tidligere i år, at det har vært en fullstendig mangel på fokus på denne utfordringen så langt i perioden. Jeg registrerer at man nå har fått satt litt fart på enkelte tiltak, men det har vært mangel på fokus. Mobbing er en stor utfordring for skolen. Den skjer ofte veldig sofistikert, og en har nye metoder – en har mobiler og andre teknologiske løsninger som gjør at mobbing blir ganske usynlig. Metodene jenter og gutter bruker i mobbing, skiller seg ganske kraftig fra hverandre. Vi ser også at mange lærere og kanskje skoleledere har en tendens til å stille seg på mobberens side, i alle fall før man oppdager at det dreier seg om mobbing. Her er det noen mekanismer som skaper ganske store utfordringer for skolen. Når det er sagt, vil jeg si at jeg tror ikke tvangsflytting er løsningen, men jeg ser samtidig at det kan komme til å tvinge seg fram et krav om at man ikke kan la mobbeofferet bli den som taper i alle sammenhenger. Jeg er veldig enig med forslagsstillerne i at her er det en kjempeutfordring. Men jeg tror ikke at det å tvangsflytte noen løser noen utfordring, men det gjelder å rette et helt annet fokus på utfordringen enn det som er gjort så langt. Jeg tror jeg vil si det så klart: Graden av mobbing på en skole avspeiler kompetansen til skoleleder og klasseleder. Når man ser på tallene fra Senter for atferdsforskning, ser vi at vi faktisk har en skikkelig utfordring å ta tak i her i skolen. Vi kan ikke unngå å finne løsninger på den, for det er altfor mange som lider under dette daglig.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-08:
Jeg hadde heller ikke tenkt å ta ordet, men jeg må nok si at vi må klare å holde noen saker litt atskilt her. Studieforbundene utgjør ett område av hele problematikken. Dette er en kjempeproblematikk som dreier seg om 350 000 voksne mennesker som ikke har de nødvendige grunnleggende ferdigheter for å kunne fungere i samfunnet. Hvis jobben de er i, går tapt, havner de antageligvis på uførestatistikken, og vi har akkurat fått belyst hvor omfattende den problemstillingen er. Realiteten i dette er at vi framsatte et forslag i 2005 om kompetansekort, og at det skulle settes i gang et program for å heve grunnleggende ferdigheter i den delen av den voksne befolkningen som mangler det. Da ble vi lovet en egen sak. Det skjedde ingenting. Så skrev vi brev i 2007 for å få litt fart på det. Vi fikk et hyggelig svar, men det skjedde fortsatt ingenting. Så framsetter vi et forslag nå, og da kommer Freddy de Ruiter med et sånt innlegg som han gjorde. Da begynner jeg å lure på om det i det hele tatt er engasjement for problemstillingen. Jeg må ha lov til å stille det spørsmålet – om det virkelig er engasjement. I min egen hjemkommune har vi faktisk et ganske velfungerende opplæringssenter. Når jeg møter noen av de elevene som enten på grunn av mobbing eller på grunn av dysleksi eller hva det nå skulle være, ikke har fått med seg de grunnleggende ferdighetene, og som så møter personer som vet hva voksenpedagogikk dreier seg om, som vet hvordan man tar tak i de problemstillingene, er det en ganske sterk opplevelse å se den personlige seier det er for den enkelte, og ikke minst hvilken besparelse man faktisk har foretatt for samfunnet ved å klare å løfte dem opp i en utdanning. Det er en kjempeproblemstilling når – som Vårt Land i dag melder – fire av ti kommuner ikke har et eneste tilbud til denne gruppen. Det dreier seg om 350 000 nordmenn, og jeg må si at Regjeringen overhodet ikke har vist den utfordringen den oppmerksomheten den burde gjøre. Jeg håper de tar seg sammen de to–tre siste ukene Stortinget er sammen, i hvert fall.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg var så heldig å vokse opp i et nærmiljø hvor det var voksne mennesker som engasjerte seg i ungdomsmiljøet. Vår ungdomsklubb var en meget broket forsamling. Vi hadde veldig forskjellig bakgrunn, og vi var nok til tider en ganske livlig gjeng som til dels kunne være vanskelig å håndtere. Men da innførte de voksne veldig klare, greie og enkle regler for disiplin. Ble ikke de etterfulgt, ble vi utvist fra klubben for en kveld. Så lenge reglene var greie, klare og enkle å forholde seg til, ble de også respektert av hele ungdomsmiljøet. På samme måte trenger vi nå å gi lærere mulighet til å kunne håndtere greie, klare og enkle disiplinregler. Men de må være kjente, de må være gode, og de må kunne reageres på fort, slik at det er læreren selv som får sitte med autoriteten. Derfor er jeg veldig glad for forslaget fra Høyre og vil berømme dem for å ha fremmet det, og jeg er glad for at statsråden også har sendt det ut på høring. Men jeg vil understreke at det å foreslå å endre opplæringslovens bestemmelser, som det står i forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, handler om å legge fram et forslag for Stortinget. Og inntil det er gjort, opprettholder vi – i hvert fall for Kristelig Folkepartis del – dette forslaget som ligger her. Jeg synes det hadde gitt en veldig god tyngde til lærerne om dette forslaget hadde hatt et enstemmig storting bak seg. Det hadde gitt lærerne den autoriteten de trenger, og så legger man litt vekk hvem som foreslo hva først. Så står vi sammen om å gi et signal om hva vi synes er viktig. Jeg vil henstille til flertallet at man ser på saken med det for øye.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Et forslag tilsvarende det vi skal behandle nå, ble også fremmet i forrige sesjon. Nå, som den gang, har komiteen delt seg i et flertall, bestående av regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, og et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet og Høyre. Flertallet går inn for å vedlegge forslaget protokollen. Den obligatoriske sidemålsundervisningen har lange tradisjoner i norsk skole. Sidemålsundervisningen er en viktig del av skolens formidling av den nasjonale kulturarven, og kjennskap til og bruk av begge skriftformene er en berikelse for vårt norske språk. Kristelig Folkeparti mener sidemålet har en naturlig plass både i grunnskolen og i den videregående skolen. Endringer i lovverket som fører til at sidemålsundervisningen i skolen blir valgfri, vil innebære en betydelig endring av norsk språkpolitikk. Vi trenger mekanismer for å verne minoritetsinteresser. Dette gjelder ikke minst på områder som har med språklig og kulturelt mangfold å gjøre. Språk og språkutvikling gjelder alle deler av samfunnslivet. Dette handler om demokrati og bevissthet om språkets verdi for kultur og identitet. I en tid da nynorsk er hovedmål for noen og står under press, bør vi ikke åpne for det som i realiteten er en liberalisering av norsk språkpolitikk. Jeg mener at politikere må tørre å styre slik at vi fremdeles har et språklig mangfold i Norge. I dag er det slik at en rekke stillinger innebærer krav om å mestre begge målformer, bl.a. innenfor skoleverket og kommune- og statsadministrasjonen. I bakgrunnen for forslaget vises det til Norsk språkråd, som i en høringsuttalelse påpekte: «Statsinstitusjonane har vanskeleg for å etterleve mållova, og mange av dei grunngjev dette med at nynorskkompetansen hjå dei tilsette er for dårleg.» Vi mener i den sammenheng at det er behov for å se nærmere på om sidemålsopplæringen, spesielt opplæringen i nynorsk, bør styrkes. Språkloven slår fast at bokmål og nynorsk er likeverdige språkformer og skal være sidestilte skriftspråk i alle offentlige organer. Formelt sett er altså nynorsk og bokmål likestilte språkformer, men reelt sett har nynorsk vanskeligere kår. Kristelig Folkeparti mener derfor at det offentlige har et særskilt ansvar for å legge til rette for at nynorsk kan utvikle seg på en god måte. Med dette vil jeg anbefale flertallets innstilling. Jeg regner med at forslagsstillerne gjør rede for sine holdninger i saken.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg takker for det. Dette er en sak jeg i utgangspunktet ikke hadde tenkt å ta ordet til, men det var en utrolig mangel på respekt fra representanten de Ruiter når det gjelder alvoret i saken om aktiv dødshjelp, og å bruke den som en morsom illustrasjon og et bilde på manglende bevilgninger fra Stortingets side til organisasjoner. Det er ikke å vise respekt verken for saken vi behandler her, eller for den saken som representanten de Ruiter tok opp i sitt innlegg. Saken vi behandler her, har også et dypt alvor i seg. Det er et stort tabu ikke å ha grunnleggende ferdigheter på plass, og i respekt for de menneskene synes jeg at debatten må være på et annet nivå her i Stortinget enn det som de Ruiter la opp til. Jeg har også i denne saken lyst til å vise til at gjennom den perioden som vi har sittet sammen i komiteen under det rød-grønne styret, er vi nå i ferd med å få ytterligere en gruppe som faller igjennom i dette samfunnet, nemlig alle dem som dropper ut av videregående skole. Det er også en gruppe som vi regner med at Stortinget etter hvert må sette inn tiltak overfor, for å inkludere dem i samfunnet vårt i framtiden. Saken har et dypt alvor. Jeg vil gi honnør til Høyre for måten man har fremmet forslagene på. Dette er en gruppe som trenger å bli sett. Selv om presidenten ikke gjorde det, hadde jeg behov for å gi litt refs til representanten de Ruiter for måten han håndterte dette på i sitt innlegg.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg takker saksordføreren for jobben. De tiltakene som vi nå kan klare å få på plass, og som kan føre til at vi kommer styrket ut av finanskrisen, er av grunnleggende betydning for oss i Kristelig Folkeparti. Det er flott at partiene nå går igjennom samfunnsområde etter samfunnsområde og ser hvordan vi på flere områder kan iverksette tiltak som gjør at vi kommer styrket ut som nasjon. Det er ikke tvil om at det trengs smidighet, det trengs fleksibilitet, og det trengs satsing på kompetanse, ikke bare for å prøve å jevne ut den bølgedalen som finanskrisen har ført oss inn i, men også for at vi som nasjon kommer styrket ut med hensyn til kompetansebygging, som kan være en styrke for oss i framtiden. Fleksibilitet i kombinasjon med bedriftsintern opplæring er et gode, ikke bare for bedriftene, men også for den enkelte som opplever situasjonen. Derfor ønsker vi å støtte mange av de forslagene som foreligger i saken. Vi ønsker også å ha en vurdering av å halvere egenandelen for bedrifter i forbindelse med bedriftsintern opplæring, og fremmer derfor forslag nr. 7.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Det er bare til voteringen: Under henvisning til sak nr. 7, om utviklingsmeldingen, som vi skal stemme over senere, er det et forslag likelydende forslag nr. 13 i denne saken. Derfor trekker vi forslag nr. 13.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Det kan jo bli ein lang kveld og natt, så når det blir spørsmål om kven som var først og sist og opne dører og slikt, trur eg at vi kan konkludere med at vi iallfall no kan vere einige om at uavhengig av rekkjefølgje og initiativ og korleis det var, er alle einige om hovudtrekka. Eg vil trekkje fram eit par poeng. Når ein vedtek eit lovverk, er det ikkje heilt uvanleg, nesten uansett kva felt det er, at ein kjem opp i situasjonar der det oppstår diskusjon eller det er uklart om noko er i tråd med eller i strid med det lovverket. I nokre situasjonar kan det då vere slik at det er tolkinga av lovverket som må klarerast. I andre situasjonar vil det, når ein går inn i dei, vise seg at det som er vedteke på papiret, er annleis enn den praksisen som er. Då må ein endre lova. Det er tilfellet i denne saka. Når ein har gått grundig inn i den, ser vi faktisk at vi heilt bokstaveleg talt må gjere ei lovendring for at den praksisen som det er semje om i Stortinget, skal vidareførast. Eg vil gje ros til representanten Enger for at ho har teke opp den saka og bringa det så klart fram som ho har gjort i dette spørsmålet. Det vi hamnar på i dag, har heilt klart vist seg å vere det riktige. Eg vil òg peike på ein liten ting som er forskjellig. Eg har sett nærmare på saka, og det er jo slik at det forslaget som ein skal behandle seinare i Odelstinget, handlar om at rektorane skal kunne gje lærarane moglegheit til å bortvise frå enkelttimar. Det forslaget Regjeringa sende på høyring på fredag, er eit forslag om at den retten skal gjelde for bortvising opptil ein dag. Dei forslaget er altså ikkje heilt like, og det eine gjev altså noko større handlingsrom til den enkelte læraren enn det forslaget vi seinare skal stemme over i Odelstinget. Mi oppfatning er – det er derfor eg har sendt det på høyring på den måten – at det er den klokaste måten å handtere det på, for eg trur det vil vere rimeleg stor semje om at lærarar må ha den autoriteten og moglegheita til å handtere situasjonar, òg utover ein enkelttime. Så er det etter mi oppfatning òg viktig med ein høyringsprosess i saker. Det kan jo vere slik, når vi sender det på høyring, at nokon vil seie at her er det i tillegg andre ting som må justerast. Eller nokon vil kanskje argumentere for at det berre bør vere ein time og ikkje opptil ein dag. Då vil det vere naturleg at alle får moglegheit til å uttale seg når vi veit at det er ulike syn. Eg meiner at det er riktig å ha ein høyringsprosess i denne lovsaka, som i andre saker. Eg vil òg peike på at det er ein liten forskjell der regjeringspartia går litt lenger i å leggje den myndigheita til lærarane enn det forslaget som skal behandlast i Odelstinget i kveld.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Språk kan vere morosamt, men særleg er det viktig, vil eg seie. Og slik Regjeringa ser det, er ein del av det å ha kompetanse i språk, å ha kompetanse i bruken av begge dei to skriftspråka vi har i Noreg – nynorsk og bokmål. I skulesamanheng, i enkelte ting knytt til eksamen, snakkar vi om sidemål og hovudmål. Vi har forskjellige sidemål og hovudmål, men som språk er begge to levande og i bruk, og det finst ei rekkje praktiske situasjonar i arbeidslivet t.d. der mange vil få kompetanse både i nynorsk og bokmål. Det eg i dette spørsmålet ofte synest er litt overraskande, er at i dei fleste andre samanhengar er det rimeleg brei semje om at i alle fall i hovudsak er biletet at dersom ein stiller høgre krav om kva ein skal lære og ha med seg av kunnskap, brukar meir tid på det, og seier at det må gjelde alle, så vil elevane òg lære meir og få med seg meir kunnskap – i alle fall som ein hovudregel, sjølv om det dessverre ikkje gjeld alle. Men akkurat i spørsmålet om nynorsk og bokmål, eller nynorsk for å vere meir presis, har nokon funne ut at det er stikk motsett – at om ein stiller færre krav til kva utbytte ein skal ha, og ikkje har det som obligatorisk, då vil ein kanskje lære meir. Eg trur ikkje det finst nokon dokumentasjon på at det skulle vere eit slikt unntak frå hovudregelen som vi elles kan bruke, akkurat når det gjeld nynorsk. Derfor meiner Regjeringa at vi skal ha både opplæring og eksamen i begge skriftspråka, og at dagens ordning fungerer godt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Når det gjeld det første, har eg nettopp lese saksdokumenta og gjennom dei kome til at det kanskje meir vert sikta til dei som har bokmål som hovudmål og nynorsk som sidemål. Sjølv hadde eg då eg gjekk på skulen, nynorsk som såkalla hovudmål og bokmål som sidemål, som ein god del andre. Mitt hovudbilete er at det å lære seg språk og andre skulefag, kan vere krevjande. Det vert stilt krav til kunnskap og innsats for å klare det. Eg er av den oppfatninga at vi har to skriftspråk som begge er så viktige, uansett kva ein har som hovudmål, at ein må stille dei krava om innsats og oppnåing av kunnskap òg når det gjeld det sidemålet som ein ikkje har som sitt hovudmål, fordi vi har to skriftspråk i Noreg.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Lat meg berre føye til eit par kommentarar først, og det eine gjeld taldiskusjonen. Det er jo ofte slik at dei fleste av oss kan kome til å vere selektive med omsyn til kva tal ein presenterer. Det er ulike undersøkingar der ein prøver å måle omfanget av mobbing, og ei som det har vorte referert til her fleire gonger, er ei undersøking som Senter for atferdsforsking gjorde i 2008, og som ein samanlikna med ei tilsvarande undersøking frå 2004. Ho viste ein klar oppgang i mobbinga. Stortinget har sjølv vedteke igangsetjinga av eit kvalitetsutviklingssystem innafor skulen. Ein del av det er ei elevundersøking, der elevar svarar på ein del spørsmål, bl.a. ei ganske omfattande kartlegging når det gjeld utviklinga av mobbing, der vi har samanliknbare tal på ei rekkje størrelsar frå 2005 og årleg fram til dei siste tala som kom for ganske kort tid sidan. Der er det ganske små utviklingstrekk. Det har vorte nemnt her at det har vore ein bitte liten nedgang det siste året. Det som ikkje har vore nemnt, er at når vi ser på tala, viser det seg at det er ein liten nedgang i mobbinga frå 2005 til 2008, og at vi no ligg noko under det. Men så må eg leggje til at endringane kvart einaste år er ganske små. Det er på ingen måte grunn til å vere fornøgd med dei tala. Men det er altså det faktiske biletet når vi måler det på den årlege, mest omfattande og systematiske måten, som vi sjølve har vedteke skal vere grunnlaget for diskusjonen lokalt og nasjonalt gjennom kvalitetsutviklingssystemet. Så er mi oppfatning, til liks med det som representanten Eriksen og andre har vore inne på her, at det var svært viktig at dåverande statsminister Bondevik – og Kongen, for den sakas skuld, det same året – tok initiativ til å få ein omfattande samfunnsdebatt og innsats mot mobbing. Eg trur det faktisk spelte ei stor rolle for å setje det spørsmålet på dagsordenen, og det betydde veldig mykje for svært mange menneske. Eg er òg av den oppfatning at det var heilt riktig at ein lanserte nullvisjonen. Nokre spørsmål av den typen er vanskelege å stille anna enn som ein visjon, at ein skal kvitte seg med det, anten det gjeld å avskaffe fattigdom eller å ha ein nullvisjon om mobbing. Så må ein heller leve med at det gir mange stunder fram til ein når det målet, der ein ikkje kan seie at ein har kome heilt i mål. Lat meg til slutt seie at eg synest sjølve debatten om dei enkelte forslaga har belyst dei på ein grei måte. Men eg merkar meg at ein samla komité ber Regjeringa utarbeide forslag til korleis ein på best mogleg måte kan innføre eit antimobbeprogram eller ein handlingsplan mot mobbing i alle skular. Det vil vi sjølvsagt følgje opp. Eg tek det som eit viktig signal om at alle dei verkemidla vi veit forskingsmessig har størst effekt og betyr mest, òg er viktige for eit samla storting.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Forslagsstillarane peikar på heilt sentrale problemstillingar og store samfunnsutfordringar i forslaga som er lagde fram her i dag. Det er slik at vi ser at av landa i OECD-området har Noreg det arbeidslivet der færrast av jobbane er knytte til rutinemessige, manuelle arbeidsoppgåver der ein ikkje har behov for betydeleg kompetanse, f.eks. kompetanse frå vidaregåande nivå. Det betyr at når mange manglar grunnleggjande ferdigheiter, vil veldig mange slite med å vere ein del av arbeidslivet. Vi ser òg at det er tilfellet, og ikkje minst at det er ei betydeleg sosial skeivfordeling. Det er heilt riktig som representanten Eriksen Søreide sa, at bortimot halvparten av dei som står utafor arbeidslivet, og f.eks. er trygda eller på sosialhjelp, truleg manglar grunnleggjande ferdigheiter av forskjellig slag. I tillegg er det slik at grunnleggjande ferdigheiter som lesing og skriving ikkje berre dreiar seg om deltaking i arbeidslivet. Men det å delta i samfunn og demokrati i eit utvida perspektiv er ei ferdigheit som er viktig for ei rekkje av det som gjer ein til ein fullverdig samfunnsdeltakar. Derfor er problemstillingane så alvorlege. Derfor er det òg dei siste åra sett i verk ei rekkje tiltak i den retninga. Når ein går tilbake nokre år, har rettane vorte betydeleg styrkte. Sjølv om det her enno er diskusjonar, er det marginalt i forhold til det som kanskje er den store utfordringa, nemleg at rettane vert reelle. Derfor vert det jobba systematisk frå dei institusjonane, Vox og Utdanningsdirektoratet, som har ansvar for å følgje opp tilboda betre, slik at dei kan setjast ut i livet, og å styrkje informasjonstiltaka, slik at fleire vert klare over kva rettar og moglegheiter dei har. Tilboda må utviklast og målrettast betre mot dei som treng det. Så har det heilt riktig vorte nemnt herfrå at det vert jobba gjennom studieorganisasjonar og vaksenopplæring, og at program for basiskompetanse i arbeidslivet no er styrkte gjennom to rundar i budsjettet i år. Eg vil òg berre nemne at 4 mill. kr av løyvingane til basiskompetanse i arbeidslivet går til dei som står utafor arbeidslivet. Det vert kanalisert gjennom Nav til arbeidslause, og ein har varsla at den delen skal aukast i samband med styrkinga av Nav. Så det er eit program som treffer noko breiare. Til slutt vil eg seie at den varige vidareutdanningssatsinga for lærarar som no er innført, òg gjeld lærarkompetanse knytt til vaksenopplæringa, som kan vere relevant for den gruppa vi no snakkar om. Dette er svært viktige spørsmål som det må jobbast systematisk med. Eg trur det er riktig som det er sagt her, at det må jobbast over svært mange år. Vi må ha systematisk satsing både på tilbod og på å motivere fleire til å kome tilbake for å styrkje sine grunnleggjande ferdigheiter. Men eg vil òg seie at ein kanskje må bryte noko av det tabuet som er knytt til det å slite med å skrive og lese som vaksen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Eg skal seie at vi kjem tilbake til spørsmåla om det som her er teke opp, i kompetansemeldinga når ho vert lagd fram. Men eg kan ikkje her og no seie kva tiltak vi kjem med der, og kva diskusjonar vi går vidare med. Men dei felta vi no har diskutert, både innretning, informasjonsarbeid, rettar og realkompetansevurdering, er alle spørsmål som vi vil kome tilbake til i samband med kompetansemeldinga. Det er det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Eg kan seie både på vegner av Regjeringa og alle regjeringspartia at vi tek desse spørsmåla svært på alvor. Så godt kjenner eg representanten de Ruiter at eg veit at det same gjeld for han. Han har vore svært engasjert i desse spørsmåla i mange samanhengar, er oppteken av dei og har kunnskap om dei. Eg veit at alle i Regjeringa og alle våre representantar tek det på alvor.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Det er igjen viktige spørsmål som vert tekne opp av forslagsstillarane her, og eg vil presisere at fleire av forslaga ligg på andre statsrådar sitt ansvarsområde, men eg svarar på vegner av Regjeringa og har rådført meg med både arbeids- og inkluderingsministeren og nærings- og handelsministeren sitt departement. Den økonomiske nedgangskonjunkturen som vi no er ein del av, er kanskje den sterkaste nedgangen vi har opplevd på denne sida av den andre verdskrigen. Derfor har òg Regjeringa sett i verk tiltak som står i forhold til det, i første runde gjennom å få finansmarknaden til å fungere best mogleg, setje ned renta, i andre runde gjennom omfattande tiltak for at flest mogleg skal kunne behalde dei arbeidsplassane dei har, anten det er innanfor privat sektor eller offentleg sektor, og sjølvsagt i det som ein kan kalle ein tredje runde gjennom ei omfattande satsing på kompetanse. Kompetansesatsing har det ved seg at det både kan gi færre arbeidslause, vere eit alternativ for dei som blir arbeidslause, og på sikt kan gi større tilgang på etterspurd arbeidskraft og gi ei kompetanseheving i samfunnet. Det er altså bakgrunnen for dei til dels ganske omfattande tiltaka av ulike typar som er sette i verk. Vi har altså no sett i revidert nasjonalbudsjett ei omfattande satsing på fleire studieplassar i universitets- og høgskolesektoren. Vi har styrkt Program for basiskompetanse i arbeidslivet med 40 mill. kr. Vi har auka lærlingetilskotet. Vi har satsa meir på nærings-PhD-ar og på andre tiltak som i sum har den innretninga at dei skal styrkje bedriftene sitt arbeid med kompetanseheving, styrkje etter- og vidareutdanninga og den ordinære universitets- og høgskulesektoren for å satse meir på kompetanse. Når det gjeld forslaga, vil eg vise til representanten Kjernli sitt innlegg, der han gjekk gjennom ei rekkje spørsmål knytte til dei. Det er nyleg gjennomført endringar i permitteringsregelverket på fleire område som Regjeringa meiner styrkjer reglane og gjer dei meir fleksible. Eg vil óg vise til Kjernli sine kommentarar når det gjeld SkatteFUNN-ordninga.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Som flere har nevnt her, er dette et forslag som vi har fremmet flere ganger. Og vi kommer ikke til å gi oss – vi kommer sikkert til å fremme det igjen, helt til vi får det igjennom. I Norge har vi på en måte tre skriftspråk, nemlig samisk og norsk, med språkvariantene bokmål og nynorsk. Bokmålet er i dag den dominerende målformen og blir benyttet skriftlig av nesten 90 pst. av alle nordmenn. Det forslaget som vi behandler i dag, kan faktisk være en av nøklene til å styrke det norske språket, for det er viktig å se på hvordan det norske språket klarer å hevde seg overfor den massive engelske påvirkningen, ikke minst sett i forhold til IKT og Internett. I en internasjonalisert verden hvor vi knyttes stadig tettere sammen med andre land og deres språkkultur, er det viktig å styrke den norske språkformen som vi bruker mest. Men det betyr ikke på noe vis at det skal være synonymt med fritak for opplæring i sidemål. Derfor handler dette forslaget først og fremst om å gjøre den skriftlige undervisningen valgfri. Den muntlige sidemålsundervisningen, dialektlære og litteratur- og kulturkunnskap skal fortsatt være en del av den obligatoriske norskundervisningen. Alle skal selvfølgelig fremdeles vite hvem Ivar Aasen var, og hva han skrev. Vi mener det har liten hensikt å ha krav om undervisning og eksamen i to nesten like språk. Vi vet at mange av våre elever i dag har lav kompetanse i lesing og skriving, og at dette kan ha sammenheng med kravet om undervisning og eksamen i to forskjellige målformer. Formålet med forslaget er selvfølgelig ikke å ødelegge for en av språkformene, men å gjøre elevenes læring enklere og bedre ved at de kun får ett skriftspråk å forholde seg til. Om det er bokmål eller nynorsk vil være opp til den enkelte kommune og den enkelte elev å bestemme. Døgnet har bare 24 timer, og en vanlig skolehverdag i dag er på 5 ½ time. Da er det viktig å fokusere på det som gir mest uttelling av de ressursene vi setter inn – altså fordypning i den mest brukte målformen i Norge, med mulighet for valgfritt sidemål der det er ønskelig. Og så kan vi jo alle ha Ivar Aasen på nattbordet.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Noen ganger tror jeg noen må ha det på sørlandsk. Det er nå faktisk sånn at det er ikke snakk om studieforbund, det er ikke snakk om kurs i grytelapphekling. Dette er noe helt annet, dette er alvorlig, dette vedgår veldig mange som faktisk lever i en form for parallell verden, som ikke har muligheter til å ta del i det vanlige. Da blir det for mye når noen nesten står med et flir rundt munnen og mobber denne gruppen. – Det var sørlandsk.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-08:
Jeg vil bare knytte noen korte kommentarer til både forslaget og tematikken. For Høyres del er det sånn at vi ønsker å styrke begge målformene, også nynorsken. Jeg tror vi er nødt til å erkjenne at nynorsken er under press – det tror jeg alle innser, både bokmålsbrukere og nynorskbrukere – men at hovedutfordringa faktisk er at det er færre som bruker nynorsk i dag, og at det er den faktoren som utgjør det største presset mot nynorsken. Jeg tror nynorskens framtid ligger i at flere har det som hovedmål. Jeg vil også bare vise til det forsøket som ble gjort ved ni videregående skoler i Oslo, der det skriftlige sidemålet ble gjort valgfritt. Selv om det var et lite forsøk, tyder evalueringene derfra på at elevene ble noe bedre i hovedmålet sitt. Men det som kanskje var mest gledelig, var at elevene fikk en helt annen og bedre holdning til nynorsk – man syntes at nynorsk var et morsommere tema, et morsommere fag og et morsommere språk. Det syns jeg vi også skal legge oss på minne.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-08:
Jeg må rette en takk til statsråden for i hvert fall å ha gjort et forsøk på å rette opp noe av det inntrykket representanten de Ruiter skapte under sitt innlegg. Jeg håper også at statsråden i sin svarreplikk kan bekrefte at den formen for argumentasjon ikke hører hjemme i en så alvorlig og viktig sak. Mitt spørsmål til statsråden er knyttet til det som nå kommer i den ventede kompetansemeldinga, for i Ot.prp. 87 for 2008–2009 om voksenopplæring er det helt riktig at studieforbundene spiller en sentral rolle. De kommer sannsynligvis i tida framover til å spille en enda mer sentral rolle på akkurat dette feltet, fordi de har en fleksibilitet som veldig mye av f.eks. det kommunale tilbudet ikke har på samme måte. Men spørsmålet er om andre av de forslagene som fremmes i representantforslaget, kan være aktuelle å ta opp i den kommende kompetansemeldinga.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-08:
Jeg bad også statsråden om han kunne være så snill å bekrefte at den formen for debatt som representanten de Ruiter førte i denne saken, ikke akkurat hører hjemme i en såpass alvorlig sak. Kan statsråden bare si noe om det?
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Jeg skal ikke tilføye mye til saksordførerens beskrivende og gode innlegg. Også jeg er glad for at det er bred enighet i denne salen om å ta kampen mot mobbing i skolen på alvor. Mobbing er et problem som er for viktig til at vi skal redusere det til å diskutere prosenter eller promiller opp eller ned når det gjelder elever som utsettes for mobbing. Det hjelper ikke dem som blir utsatt for mobbing, at det er litt færre som utsettes for det. Bondevik II-regjeringen avskaffet ikke mobbing med sin nullvisjon, men satte det på dagsordenen. Det var viktig med hensyn til å redusere mobbing. Denne regjeringen har fulgt opp med et nytt manifest, og i år kom det også mer penger til mobbeprogrammer. For å bekjempe mobbing i skolen er det viktig at vi som politikere står samlet bak antimobbearbeidet. Det viser vi også i denne saken, bl.a. ved at komiteen sier at den ønsker et antimobbeprogram eller en handlingsplan mot mobbing på alle skoler. Dagens opplæringslov og skolereglementene som man har rundt omkring på de ulike skolene, kan brukes i kampen mot mobbing. Mobbing er ikke akseptabel oppførsel, og det må slås ned på. Men så er spørsmålet tvangsflytting av mobbere, som er et forslag som Fremskrittspartiet står alene om. Det er ingen enkel løsning på mobbeproblematikken. Mange tiltak må settes i verk. Å tvangsflytte mobberne kan bety å flytte utfordringen, det betyr ikke å løse den. Så kan jeg ikke unngå å kommentere én ting fra innstillingen. Jeg mener medlemmene fra Fremskrittspartiet gjør et overtramp. På side 3 i innstillingen skriver de at de mener «det er uakseptabelt at offentlige myndigheter legger forholdene til rette for at mobberne skal kunne fortsette sitt virke upåvirket av den alvorlige situasjon de utsetter sine medmennesker for». En slik påstand om at offentlige myndigheter nærmest legger til rette for mobbing, finner jeg svært utidig fra et parti som jeg tar på alvor. Til slutt: Vi har alle et ansvar for å fortsette kampen mot mobbing i skolen. Det er mest ødeleggende for den enkelte, men det er også ødeleggende for skolemiljøet. Og selv om det er ulike forslag i denne saken, er jeg glad for at både tidligere og nåværende regjeringer tar dette alvorlig og ønsker å gjøre noe med det.