Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Grunnlaget for den meldingen vi i dag behandler, ble på mange måter lagt som et resultat av forsvarskomiteens behandling av langtidsmeldingen forrige år. Som representanten Bjørn Tore Godal sa, var det slik at forsvarskomiteens flertall følte et klart behov for å gå gjennom konsekvensene av de investeringsbudsjetter som syntes å bli resultatet etter behandlingen av langtidsmeldingen. Og det er altså et bedrøvelig faktum at gjennom ulike forsvarskommisjoner og med gjentagende målsettinger fra Stortingets side på grunnlag av langtidsmeldinger har ikke flertallet i Stortinget evnet å følge opp disse målsettingene med bevilgninger. Med det for øye er det Fremskrittspartiets forståelse av behovet for dette dokumentet at Stortinget må få seg forelagt og synliggjort konsekvensene av det man nå sier ja til på investeringssiden. Det er tvingende nødvendig at dette synker inn, slik at man forstår at når man nå går i gang med tunge investeringsprosjekter, må horisonten ikke glippe. Derfor er det dokumentet som departementet og Regjeringen har lagt fram for oss, et dokument som klart understreker horisonten fram til 2006. Det er selvsagt slik at Stortinget fatter årlige budsjettvedtak, og da kan det svært lett bli slik som vi opplevde det i forbindelse med budsjettet for dette året: Plutselig hadde man behov for penger under en saldering, og Regjeringen valgte da å saldere med verneplikten og driftskonsekvensene i Forsvaret – uten at det på det tidspunkt dette skjedde, var mulig å si hvilke konsekvenser det fullt ut ville få. Men da var det altså at Stortinget forsøkte å korrigere kursen, som jeg har vært inne på tidligere. Den slags operasjoner er meget uheldig, ikke minst fordi så godt som et samlet storting hadde lagt til grunn hva som var nødvendig for å følge opp målsettingene – og Regjeringen hadde selv lagt opp et løp, som representanten Bjørn Tore Godal har forklart tidligere. Så kommer man da i knipa – og så tror man at dette går greit. Vi snakker om store beløp, det er riktig, men veldig mye av dette er bundet opp som en følge av langsiktighet. Selvsagt er det, har det vært og skal det være, rom for å legge om Forsvarets organisasjon for å møte fremtidens krav. Det har vi holdt på med over lengre tid, og det vil vi fortsette med. Forsvarskomiteen har også pekt på at ledelsesapparatet av i dag er for stort i forhold til det man skal lede. I dette ligger det selvsagt et innsparingspotensial på driftssiden, men hvis man ikke konverterer denne innsparingen over i annen del av virksomheten eller i investeringer, går det like galt. Så når man fremmer forslag om innsparinger og organisasjonsendringer, må Stortinget også holde fast ved at de innsparte midler skal inngå i de fremtidige rammer. Ellers foreligger det jo heller ingen stimulans til å frigjøre midler – og det er etter min mening også svært viktig. Vi har gjennom dette budsjettet på mange måter en felles holdning til det fordi Regjeringen har gått ut og invitert Stortinget til en investeringsplan, og her har hele komiteen støttet opp om hovedtrekkene i Regjeringens forslag. Det er bra, det er utmerket. Det gjelder altså at man står fast. Når vi vet hvor lang tid det tar fra store, komplekse våpensystemer kommer på tenkestadiet og fram til man fatter de endelige vedtak, fram til disse stridsmidlene er deployert, ferdig overtatt – det er altså horisonter ofte på åtte-ti år – er det viktig at de investeringer man gjør, er aktuelle også på det tidspunkt hvor man tar dem i bruk. Fra Fremskrittspartiets side opplever vi at de store prosjektene som er listet opp i dokumentet, tilfredsstiller disse kravene – men igjen: Legger man om kursen slik at man er nødt til å reforhandle kontrakter, eller kutter man ned på produksjonsserier, tapes enormt mye penger som man aldri vinner igjen – og man er altså ikke med på å bygge opp under den profilen man i utgangspunktet sa man ville ha. Det er også slik at Forsvaret har balansert på en hårfin egg, i balansen mellom driftskostnader og investeringer, og vi har dessverre registrert at investeringer over tid har blitt tappet til fordel for å opprettholde drift. Dette kan ikke fortsette. Når Regjeringen inviterer Stortinget til å vedta denne investeringsprofilen, er det under en klar forutsetning, slik jeg leser Regjeringen, nemlig at man i anskaffelsesperioden for fregattene skal legge til 6 000 mill. kr på den ordinære ramme – som jeg ser på som en planramme som er beskrevet i dette dokumentet, pluss/minus – som skal gå inn i fregattprosjektet. Hvis man ikke lykkes med dette, vil det få betydelige konsekvenser for fregattanskaffelsen – det kan så være – men det får også enorme konsekvenser for de øvrige materiellprosjekter, som da kommer i en presset situasjon. Og hvis man ikke holder tunga rett i munnen når det gjelder de store, tunge prosjektene som dette dokumentet omhandler, får det enorme konsekvenser for de mindre prosjektene, som er en annen del av den investeringsprofilen som er tegnet opp, f.eks. personlig væpning, personlig utrustning på soldatene, som så menn ikke utgjør de store beløpene på dagens investeringsbudsjett, men som føles ganske kraftig der dette brukes. Det er dette som da må ligge fast, for glipper man her, går det aldeles galt. Når det gjelder andre deler av dette dokumentet, vil jeg bare peke på at dette har bidratt til å dra i gang en fornyet debatt om Forsvaret, som også representanten Bjørn Tore Godal var inne på. Men ikke bare det, deltakelsen fra norsk side gjennom det som har skjedd i det tidligere Jugoslavia, har også vært med på å fokusere på balansen i det forsvaret vi skal ha videre fremover, balansen mellom vårt vernepliktsorienterte forsvar og det som må gjøres i form av felles deltakelse i internasjonale operasjoner. Det at man på denne måten avdekker at økonomien i Forsvaret i dag ikke er god, er helt greit, og det må alle ta innover seg. Men vi løser ikke dette bare med bevilgninger alene, det må tiltak til innenfor eksisterende organisasjon. Vi vil senere ved behandlingen av neste langtidsmelding sannsynligvis få et grunnlag for å gå dypere inn i diskusjonen om balansen mellom et vernepliktsforsvar og et mer profesjonalisert forsvar. Det er i og for seg ikke en del av denne debatten. Men det har vært en del oppmerksomhet i media omkring Forsvaret, både som en følge av deltakelsen i utlandet, og som en følge av konsekvensene her hjemme. Og som representanten Bjørn Tore Godal sa, er den debatten positiv, og jeg synes det er greit at vi griper fatt i den, fordi den er nyttig for Forsvaret. Den er også nyttig for å synliggjøre konsekvensene av langsiktig tenkning. Så til dette med Regjeringens åpenbare behov for å sette ned et utvalg som skal se på forsvarsstrukturen fremover, altså gå inn som et mellomledd, slik jeg opplever det, i arbeidet fram mot neste langtidsmelding. Nå har – og jeg tror det er viktig å understreke dette – Stortinget selv tatt et initiativ for å få fireårssykluser på langtidsmeldingene. Forutsetningen var at meldingene skulle legges fram for Stortinget det siste året et storting satt sammen, og det var det tidspunktet man skulle løfte blikket de neste fire årene. Vi har tidligere tatt opp spørsmålet om dette utvalget kan få noen betydning for det som er Stortingets intensjoner, og jeg har forstått statsministeren dit hen at det vil det ikke få. Men jeg finner det naturlig å rette følgende spørsmål til forsvarsministeren: Er det slik at forsvarsministeren nå klart kan si at langtidsmeldingen skal legges fram for Stortinget slik Stortinget har bedt om? Og kan forsvarsministeren også si noe om hvilken rolle dette utvalget er tenkt å ha i det som nå foregår, hvor Forsvaret gjør sin jobb, og hvor departementet normalt burde håndtere saken politisk før man legger den fram for Stortinget? Vi har altså ikke sett noe behov for dette, på samme måte som Arbeiderpartiet og Høyre. Men hvis Regjeringen absolutt insisterer på å nedsette en slik minikommisjon, må de da gjøre det, men da er det en klar forutsetning at dette ikke skal bli noen unnskyldning i forhold til det Stortinget har bedt om. Det har fra enkelte hold som har betydelig influens på norsk forsvarsplanlegging, Forsvarets forskningsinstitutt, vært reist spørsmål om man i det hele tatt burde gå inn på denne investeringsprofilen. Det skjønner jeg ut fra ett synspunkt, nemlig det at dersom Stortinget ikke skulle følge opp, oppstår det problemer som vil bli betydelige. Jeg har den tiltro til Stortinget, med det grunnlag som nå er gitt, at Stortinget også for fremtiden vil legge seg på sinne det som er hovedforutsetningen, nemlig en stabil ressurstilgang, selvsagt gjennom at man har en kontinuerlig spavending av struktur og annet, noe som igjen nødvendigvis må bli innenfor laget. Da vil det være mulig og forsvarlig å gå videre. Men det vil være helt uforsvarlig å gå videre med noe som ikke til enhver tid følges opp. En del andre representanter har sagt noe om fregattene. Jeg skal ikke gå veldig mye inn i den materien. Vi vil gjerne få lov til å se hva forsvarsministeren vil legge fram for Stortinget i den nærmeste fremtid. Men jeg vil gjerne si fra klart og tydelig at en konsekvens av det dokumentet vi har her, er nettopp at det stilles 12 milliarder kr til disposisjon for fregattprosjektet. De operative kravene har vært utvetydige. Det må etter min mening være styrende for hvorledes departementet håndterer dette videre. Og fra representanten Bjørn Tore Godal ble det også understreket at det også må være rom for norsk industri, der hvor norsk industri kan bidra med noe som kan gi kompetanseheving og annet. Men det er altså en mulighet som departementet har gjennom de rammer og føringer som er gitt, og med det internasjonale anbudsopplegget som nå ligger til behandling i departementet. Jeg skal ikke gå noen ny MTB-runde, bare konstatere at hvis man ikke øker rammene, må noe annet forskyves. Og jeg forstår statsråden og forsvarssjefen dit hen at det blir problematisk. Jeg vil bare appellere til Høyre og Arbeiderpartiet om at dersom man står på det man nå har, bør man også klart si hva annet som skal forskyves, og hvilke nedprioriteringer som må finne sted med mindre det mest ønskelige skulle skje, at disse to partier er i stand til å øke rammene på budsjettet. Det tillater jeg meg altså å tvile noe på. Med dette anbefaler jeg innstillingen.