Lars Sponheim (Venstre), 2007-06-11:
Jeg skal få bruke mine 5 minutter, eller noen av dem, til å komme med noen refleksjoner med et litt større fugleperspektiv enn det kanskje debatten har vært preget av til nå. Jeg gjør meg noen refleksjoner omkring de gode tidene i Norge, og hva norsk økonomi er i stand til å tåle av varmgang, så å si, uten at det går mer galt enn det det gjør. Finansministeren og jeg satt sammen i finanskomiteen for drøyt 10 år siden, og jeg er sikker på at hvis noen da hadde beskrevet den tilstanden vi har i norsk økonomi nå, med så lav arbeidsledighet, flere ledige jobber enn det er arbeidssøkere, lav prisstigning, og etter måten, må vi si, lav rente, i forhold til det som har vært historiske nivåer, ville man ha sagt at det nesten var umulig å få til. Et eller annet ville ha kokt i økonomien. Men det går altså utrolig bra, og det ser ut som at noe har skjedd i norsk økonomi gjennom de siste 10–15 årene, som gjør at kapasitetsgrensene i økonomien er blitt vesentlig mer fleksible og dermed tåler så gode tider. Jeg har i denne situasjonen lyst til å trekke fram noen momenter som jeg synes vi må ha med oss. Det ene er at vi i løpet av disse årene har utviklet en mye mer åpen økonomi – en global økonomi – og en friere handel, som åpenbart er et viktig bidrag til at norsk økonomi tåler å gå så godt som den gjør nå. Det synes jeg må være et viktig apropos til de mange som har vært imot at vi skal ha en mer åpen og mer velfungerende verdensøkonomi. Det er et viktig bidrag til at vi har gode tider, og det må også være en viktig påminnelse til oss alle om nødvendigheten av å få på plass nye WTO-regler, som gjør at denne fleksibiliteten kan øke. Det andre er EØS-avtalen. Jeg er helt sikker på at vi i dag ikke hadde kunnet klare å kombinere så mange gode størrelser i norsk økonomi uten en velfungerende EØS-avtale. Ikke minst har en utvidelse av EØS gjort at vi har fått tilgang på dyktig arbeidskraft fra våre nærområder. Disse er sågar i den situasjon at de leverer arbeidskraften sin – jeg tenker særlig på arbeidskraft fra Polen – til Norge, og sender etterspørselen hjem igjen til Polen. Det må være en eventyrsituasjon for Norge når vi trenger kapasitetsutnytting uten å legge mer press inn i økonomien. Jeg synes også det er et apropos til oss alle. Nå er det vel slik at det pr. definisjon ikke lenger er EØS-motstandere i denne sal, etter det jeg forstår. Men det sier oss også at vi bør være opptatt av hvordan vi i framtiden kan få til en fornuftig arbeidsinnvandring på norske betingelser som gjør at vi kan beholde denne fleksibiliteten i økonomien. I dette perspektivet har jeg lyst til å trekke fram de skatteendringene vi har hatt de siste 10–15 årene. To skattereformer har bidratt til lavere satser og et bredere skattegrunnlag. Det har åpenbart ført til at arbeidskraftstilbudet i økonomien har blitt større. Flere har lyst til å levere arbeidskraft fordi marginalsatsene har gått ned, og investeringene har blitt sunnere fordi de ikke er skattemotiverte, men økonomisk motiverte. Ikke minst har momsomleggingen gjort at vi har fått et bredere inntektsgrunnlag også når det gjelder forbruksbeskatningen. Vi skal huske at den internasjonale trenden når det gjelder beskatning, går i retning av lavere skatt på arbeid og mer skatt på forbruk. Det er en utvikling som er godt tilpasset de behov Norge har framover. Jeg synes også det er viktig å få fram at min klare erfaring i dette fugleperspektivet på utviklingen i norsk økonomi, som gjør at vi klarer å håndtere gode tider så godt som vi nå gjør, er at økonomene har blitt dyktigere til å styre den økonomiske politikken nå enn det de var for 10–15 år siden. Det har nok noe med omleggingen av pengepolitikken og Norges Banks rolle å gjøre. Jeg tror det er en viktig årsak til at vi klarer det så bra. Jeg tror også at det har noe med den av mange utskjelte handlingsregelen å gjøre. Vi skal huske at den egentlig var en metadon for et politisk miljø og en økonomi som var i ferd med å bli beruset på olje. Slik har den langt på vei fungert, men vi står nok nå i en viss fare for at vi kanskje blir vel avhengige, i så gode tider som vi har nå, av denne handlingsregelen og denne metadonen, at vi fort blir slaver av handlingsregelen i en situasjon der vi må være opptatt av å bruke enda mindre penger. Til slutt har jeg lyst til komme med noen utfordringer til finansministeren, enten hun vil svare på dem i innlegget sitt eller senere i debatten. Det gjelder finansministerens uttalelse her i Stortinget for noen uker siden om at hun ikke var så veldig bekymret over manglende sparing. Nå har hennes komiteleder i Stortinget i dag gitt uttrykk for en veldig bekymring over manglende sparing i økonomien. Jeg synes finansministeren må bruke anledningen i dag til å utdype de synspunkter hun kom med i Stortinget om at hun ikke var så bekymret for manglende sparing. Det håper jeg finansminister har mulighet til å svare på.