Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-16:
La meg si noen ord om Palestina også, som mange har vært inne på i denne debatten. For å forstå denne konflikten mellom Palestina og Israel er det helt åpenbart riktig at man skal respektere at det er to parter med to forskjellige syn og to forskjellige utgangspunkt. Skal det finnes en løsning, må begge parter selvfølgelig respekteres og høres. Men i internasjonal folkerett er det forskjell på en okkupant og et folk som er okkupert, og dette ligger til grunn i alt FN har sagt om denne konflikten og hvordan man skal finne en løsning på den. Et okkupert folk har naturlig nok en helt annen status i folkeretten enn den nasjonen som okkuperer det. Vi er glad for at Ariel Sharon nå tar til orde for en tilbaketrekning fra Gaza. Men jeg tror nok at mange tenker som meg: Hvor mange ganger før har vi ikke hørt israelske statsministere si at de skal trekke seg tilbake fra okkuperte områder? Og hvor mange ganger har det ikke vært fattet resolusjoner om at dette skulle skje - og så har det aldri skjedd? Nå ligger tilbaketrekning fra Gaza noe over ett år fram i tid, neste høst skal dette skje. Det er mange praktiske forhold knyttet til dette, som selvfølgelig må løses, og som gjør at det ikke er mulig å tenke seg en tilbaketrekning hals over hode. Men samtidig tror jeg mange, også i det internasjonale samfunn, har en nagende tvil om dette faktisk vil skje, særlig med bakgrunn i det som akkurat skjedde i flyktningleirene i Rafa, der vi så den israelske okkupasjonsmaktens brutale framferd overfor vanlige palestinere og deres boliger - med mange drepte, mange raserte hjem, noe som selvfølgelig eskalerte konflikten enda mer. Samtidig som vi hører Israel si at de har en viljeserklæring om å trekke seg ut av Gaza innenfor et års tid eller litt lenger, foregår okkupasjonen av Vestbredden og byggingen av muren akkurat som før. Denne muren er fordømt internasjonalt og av FN en rekke ganger. Det står selvfølgelig enhver nasjon fritt å bygge murer innenfor sitt eget land. Det er ikke spesielt klokt, men det kan man altså gjøre, det er ikke noe forbud i folkeretten om å bygge en mur. Men folkeretten er krystallklar på at man ikke kan bygge mur på annen manns jord. Det er derfor FN så krystallklart har sagt dette. Denne muren som bygges for å inngjerde palestinske landsbyer, for å hindre vanlig palestinsk aktivitet og for å hindre familier i å møte hverandre, skaper bare hat og ingen framtid for palestinsk ungdom. Det er jo dette som kanskje er det mest slående i hele denne konflikten: På den ene side kan man oppleve at det finnes noen positive trekk - og man skal ta vare på de positive ting som kanskje finnes, f.eks. at man kanskje får en tilbaketrekning fra Gaza på et tidspunkt. Men så ser en at det palestinsk ungdom og palestinske familier opplever kontinuerlig, daglig, er trakassering og undertrykking. De opplever simpelthen at hele deres liv ødelegges bl.a. av en mur som bygges midt gjennom deres eget land. Ut av dette kommer det ingenting annet enn hat og mistro. I mismotet finnes noen som er store nok til å prøve å rekke ut en hånd, men det som skjer, er at man bare eskalerer ny terror og nytt hat mellom folkegrupper. Jeg er usikker på hva det internasjonale samfunn kan gjøre for at denne konflikten skal bringes til en ende, og hvordan man skal klare å komme framover. FN har en rekke ganger krystallklart sagt hva man ønsker. Fra norsk side har man en rekke ganger sagt det. Det internasjonale samfunn har en rekke ganger sagt det. Men så lenge staten Israel hviler tungt på store amerikanske bidrag, og amerikanske politikere, både demokrater og republikanere, ønsker en ensidig støtte til Israel, er det vanskelig å se hvordan man skal klare å få en løsning. Det paradoksale er at demokratene i Amerika er nesten enda mer - skal vi si - Israel-vennlige enn republikanerne, så det betyr at et eventuelt skifte av president i USA neste høst ikke nødvendigvis vil bidra i positiv retning. Allikevel må vi tro at det finnes håp, og ikke minst må håpet ligge i at den vanlige israeler og den vanlige palestiner på et aller annet tidspunkt sier at nå er nok nok. Det må finnes en fredelig utvei, og denne fredelige utveien må selvfølgelig finnes i Palestina og i Israel. Fra norsk side vet jeg ikke riktig hva vi kan gjøre, men det kunne vært interessant nok en gang å utfordre utenriksministeren på om han ser at det finnes en rolle Norge kan spille. Norge har spilt en rolle. Denne rollen er parkert, den er kanskje over, men det er mulig å tenke seg at den kan tas opp igjen. Norge spiller en aktiv, positiv rolle når det gjelder fredsmegling mange steder i verden. Denne rollen kler Norge godt, og denne rollen vil vi gjerne at Norge skal ha. Det betyr at det kanskje finnes en rolle Norge som et lite land, kan spille i forhold til fred og fredsmegling og menneskerettigheter i verdenssamfunnet. Og hvis det finnes det, vet utenriksministeren godt at da vil han ha Stortingets varme støtte.