trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helge Bjørnsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-14:
Jeg har sagt at jeg ikke var imponert over det konkrete innhold. Det handler selvfølgelig om at det når det gjelder barnas rettigheter, ikke er sagt noe som det går an å henge noe på, annet enn god vilje, og det har vi alle. Det er sagt at vi skal få en handlingsplan. Jeg beklager hvis jeg blir tolket slik at jeg ikke ønsker denne handlingsplanen, men for meg er handlingsplanen ikke konkret før jeg ser hva som står i den. Jobben med handlingsplanen håper jeg går videre og går bra. Omorganisering må jeg for skams skyld si at jeg først og fremst ser fram til fordi det er nødvendig når man likevel har bestemt at andre helt sentrale områder skal omorganiseres. Skal man gjøre sykehusene og psykiatrien statlig, må barnevern og rusomsorg følge med, ikke fordi det nødvendigvis er noe særlig lurt å gjøre disse tiltakene statlige – det kan man komme tilbake til å diskutere – men fordi de henger så godt i hop. Et eksempel på det er at da staten diskuterte dette for to måneder siden, valgte man å redusere statens innsatser i de spesialiserte tjenestene som kommunene og fylkeskommunene virkelig har behov for, og så valgte man å flytte penger til omsorgstiltak som kommunene utmerket godt kunne finansiere sjøl. Det samme gjelder MAR-tiltakene. Da det ble etablert metadonassistert rehabilitering, sa Stortinget at det ikke skal gå på bekostning av de medikamentfrie tiltakene. Det som har skjedd, er at det har kommet tre regionale sentre og noen samarbeidstiltak. Fylkeskommunen har ikke fått dekket sine utgifter til MAR-tiltak, bortsett fra at medikamentet er finansiert. Staten har greid å lage et svare rot med finansieringen av urinprøvetaking, som man diskuterer om er en del av behandlingen eller et kontrolltiltak uavhengig av behandling, som om den enkelte metadonbruker sjøl skulle finansiere kontrolltiltaket. Det å gi staten ansvaret løser ikke dette problemet. Det er helt andre forhold som skal til for å løse problemet. Det avgjørende er ikke om det er fylkeskommunene eller staten som organiserer, det er viljen og evnen til å gjøre dette på en ordentlig måte, og det er den viljen og den evnen som jeg rett og slett ikke skjønner har forandret seg i løpet av de to siste månedene.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-02-14:
Under statsministerens redegjørelse i Stortinget i går kveld snakket han mye om «et tryggere Norge». Det er en målsetting de aller fleste er enig i, men som ikke er virkelighet for de 200 000 barn og unge som lider under at foreldrene har rusproblemer. Hverdagen deres er ikke trygg. Barna lever med angst og har vonde opplevelser som de trenger å bearbeide. Det er viktig å sette barna i fokus, spesielt når det er de voksne som er årsak til utryggheten. Interessen for å bedre barns vilkår har bedret seg noe i de senere år. Et samarbeidsprosjekt mellom Blakstad Sykehus og Statens Senter for barne- og ungdomspsykiatri som kalles «Pasienter har også barn», er et godt tiltak for å sette pasientenes barn i fokus. Den erfaring som er skaffet rundt temaet barn, foreldrefungering og psykisk lidelse tror jeg kan overføres til rusomsorgen. Kristelig Folkeparti har tro på en helhetlig tilnærming av familier med rusproblemer. Men vi erkjenner at i noen tilfeller kan det være riktig å skille foreldre og barn i en behandlingssituasjon. Derfor er det viktig at det bygges opp gode fosterhjem og andre avlastningstiltak slik at barn tilbys den optimale løsningen. Det trengs alternative løsninger. Dersom barnevern og den medisinske fagekspertise tilrår behandling i felles opplegg, er det viktig at det eksisterer et tilbud for dette. Oppland Arbeiderblad kunne 2. februar i år vise til at fem av i alt 15 familieplasser ved Statens klinikk for narkomane i Søndre Land står ubrukte, selv om det er den eneste behandlingsklinikken her i landet som tar imot narkomane med barn i skolepliktig alder. Behovet for plassene er stort, men ingen blir innlagt, fordi en krangler om hvem som skal betale regningen. Jeg utfordrer sosialministeren til å rydde opp i dette. Samtidig må en arbeide videre med et bedre ettervern. Fagfolkene trenger mer kompetanse for å ta beslutninger til barns beste. Og fremfor alt: En må satse mer på forebygging og rusfrie soner. Det er den beste måten en kan gi barn en tryggere oppvekst på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-14:
Fleire og fleire barn i dette landet lever tett på rusproblem. Som vaksne veit vi kor vanskeleg det kan vera å omgåast folk der stemningane skiftar. Kor uhaldbart må det ikkje då vera, kor uhaldbart må det ikkje då kjennast for barn som møter ei rekkje svært ulike stemningar og dermed svært ulike signal og grenser, alt etter om far eller mor er rusa, edru, har abstinens, er i ferd med å rusa seg eller er under behandling. Området er tabulagt, og svært mange ungar i dette landet ber i det stille umenneskeleg store byrder, og lojaliteten til foreldra vinn i det lengste. Forsking viser at mange frå denne gruppa sjølve får eit rusproblem. Arbeidarpartiregjeringa har gitt eit inntrykk av nedprioritering av rusfeltet. Det viste Regjeringa sitt budsjettforslag for 2001. Det viste òg det faktum at rusfeltet ikkje er nemnt i det høyringsutkastet som gjeld statleg overtaking av spesialisthelsetenesta. Eg er glad for at sosialministeren no signaliserer at ho har teke Nesvåg-rapportane opp av skuffa. Det var trist at dei vart liggjande så lenge som dei låg, for det å gjennomgå behandlingstilbodet er eit arbeid som hastar. Eg er fornøgd med at sosialministeren har funne ut at ein slik gjennomgang er nødvendig. Og eg vil utfordra ho på å seia noko om kva tidsaspekt ho ser føre seg. Så har vi frå Senterpartiets side ytterlegare fire utfordringar til sosialministeren. For det fyrste: Ta signala om dårleg økonomi i fylkeskommunane på alvor. Sørg for meir midlar i revidert nasjonalbudsjett til dei tiltaka som i dag fungerer godt innan rusfeltet. For det andre: Vurder Hov i Land og andre foreldre og barn-tilbod på ny og sørg for styrking på barns premissar. For det tredje: Lytt til erfaringane frå pårørandesenteret for rus og psykiatri i Stavanger, eit senter med 1 990 pårørandesamtalar i 2000. Sørg for at det senteret får ein trygg, langsiktig økonomi, og at fleire slike senter vert etablerte. Og for det fjerde: Ta initiativ til utprøving av dropp inn-stader, lågterskeltilbod til barn som lever tett på rus og psykiatri, slik at dei har ein stad og gå med sine opplevingar og frustrasjonar. Det er noko av det beste førebyggjande arbeidet vi no kan setja i gang.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-02-14:
Barn har krav på en trygg oppvekst. Når det er rusproblemer i en familie, kan hjelpeapparatet stå overfor svært vanskelige avveininger som avgjør hvordan framtida til dette barnet vil bli. Dersom familien svikter, har samfunnet ansvar for at barn får den tryggheten de har krav på. Vi må derfor satse på et barnevern med høy kompetanse og kvalitet. Å sette i verk hjelpetiltak er ofte svært komplisert, med mange lover som regulerer. Økonomien i et opplegg har selvsagt betydning for betalende ledd, men det må ikke komme foran barnets beste. Jeg er glad for at sosialministeren setter fokus på barn i familier med rusproblemer, at kvaliteten på hjelpetiltak og behandling av rusproblem skal styrkes, og at hun vil ha en ny gjennomgang av tiltaksapparatet for å se til hvordan de virkemidlene vi har, kan brukes bedre og mer målrettet. Bak et rusproblem kan det også ligge psykiske lidelser – dobbeltdiagnoser som krever særlig gjennomtenkning. Jeg tror det er svært viktig med samhandling mellom etatene. Og når barnevernet har konkludert med at det beste for barnet er at det skal være sammen med foreldrene sine i en institusjon, må dette vektlegges sterkt. Statens klinikk for narkomane i Hov i Land har ledig kapasitet. Det er derfor et paradoks at det synes å være udekkede behov. Hovedkriteriene for innleggelse er at søkeren har betydelige rusproblem, har barn eller er gravid, og at lokale tiltak har vært prøvd eller anses ikke gjennomførbare. Det ligger mange lidelser og nederlag bak disse kriteriene. Og når det også er krav om at fylkeskommunal garanti må foreligge før innleggelsen, ser man hvor vanskelig det er for dem som har kommet så langt med rusproblemet sitt. Men vi vet jo selvsagt ikke helheten i hva som ligger bak et avslag. Det kan være at hjelpeapparatet i en total vurdering mener at familien, og særlig barnet, er tjent med å få et tilbud på hjemstedet. Men det å vokse opp i en familie med rusproblemer kan bety store vansker av forskjellig art senere i livet. Jeg er derfor glad for de signalene som sosialministeren her gir, og jeg har tillit til at Regjeringen vil finne gode løsninger til barnas beste i den handlingsplanen som kommer.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2001-12-11:
Jeg vil få lov til å fremsette et forslag fra stortingsrepresentant Karita Bekkemellem Orheim og meg selv om godkjenning av barnevernsinstitusjonene i forslag til lov om endringer i lov av 17. juli 1992 nr. 100 om barnevernstjenester.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
Jeg vil på vegne av representanten Morten Høglund og meg selv fremme forslag om endring i lov av 2. juni 1989 nr. 27 om omsetning av alkoholdig drikk m.v.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
I forbindelse med behandlingen av Dokument nr. 8:84 for 2000-2001, fra Siv Jensen og undertegnede, fattet Stortinget følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2002 legge frem forslag om å heve grensen for arbeidsinntekt som pensjonister mellom 67 og 70 år kan ha uten avkorting i pensjonen, fra 1 til 2 ganger folketrygdens grunnbeløp, og eventuelle andre endringer i lov om folketrygd som belønner den som ønsker å bidra med sin arbeidskraft etter fylte 67 år.» I denne saken følger man opp del én av dette forslaget, dvs. hevingen fra 1 til 2 G. Det at man nå har fått gjennomslag for at denne gruppen kan jobbe litt mer, er veldig positivt, slik at vi får utnyttet denne høykompetente arbeidskraften enda mer enn vi kan i dag. Men det står videre at man ber Regjeringen legge fram forslag om «eventuelle andre endringer i lov om folketrygd som belønner den som ønsker å bidra med sin arbeidskraft etter fylte 67 år». Vil helseministeren se videre på dette, med henblikk på den situasjonen vi er i pr. i dag, der vi innenfor en del områder, særlig innenfor kompetansekrevende virksomhet, har mangel på arbeidskraft? Spørsmålet mitt er da om helseministeren nå vil legge ytterligere til rette for dem mellom 67 og 70 år, som etter lang tjeneste i veldig stor grad innehar den kompetansen som den enkelte virksomhet har behov for, og om han vil bidra til å forbedre systemet ytterligere på dette området.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2001-12-11:
Etter at denne saken ble avgitt, har det kommet en henvendelse som Høyres medlemmer i kommunalkomiteen finner grunn til å videreformidle. Henvendelsen kommer fra asfaltbransjen, en bransje som er sesongbetont og avhengig av så vel klimatiske forhold som geografi. For bedriftene i denne bransjen er det helt sentralt å beholde utlært arbeidskraft, slik at arbeidstakerne begynner igjen i bedriftene ved ny sesong. Det vil være svært problematisk for disse bedriftene å holde arbeidstakerne permittert dersom ytelsen fra folketrygden reduseres til 26 uker, og det sies at alternativet for bedriftene vil kunne bli oppsigelse. Nå er det slik at virkningene i bransjen av sesongsvingningene antas å være av midlertidig karakter. Statens Vegvesen Produksjon AS vil selv ha en egeninteresse i at man setter helårsvedlikehold ut på anbud når man etter omorganiseringen skal konkurranseutsette drift og vedlikehold. Nedsettelsen til 26 uker vil i en overgangsperiode være svært uheldig for asfaltbransjen. Det vil derfor fra bransjens side bli tatt kontakt med departementet om denne problemstillingen, og vi vil fra vår side be departementet være positiv til en dialog med disse bedriftene.
Victor Norman (Høyre), 2001-12-11:
Når det gjelder spørsmålet om tilbakevirkende kraft, er det klart at dagpenger under arbeidsledighet er en rettighetsbasert livsoppholdsytelse for den enkelte, og et vedtak om dagpenger har derfor etter departementets og min mening et veldig sterkt vern. Jeg legger derfor til grunn at loven ikke skal gis tilbakevirkende kraft. Og jeg kan opplyse om at departementet allerede ved brev til Aetat Arbeidsdirektoratet av 9. november i år underrettet om at permitterte arbeidstakere som mottar et vedtak om dagpenger under permittering før 1. januar 2002, skal kunne gå ut permitteringsperioden på 52 uker. Når det gjelder spørsmålet om asfaltarbeidere, er det i lønnspliktloven i dag én gruppe arbeidstakere som er unntatt fra loven, og det er arbeidstakere i fiskeforedlingsbedrifter. Det har sammenheng med de mange kortvarige svingningene i råstofftilgangen der. Det er klart det er mange arbeidsområder som er underlagt større og mindre sesongsvingninger. Å lage ytterligere unntak for flere grupper enn for arbeidstakere i fiskeforedlingsbedriftene er ikke ønskelig. Men jeg har lyst til å understreke at jeg har merket meg at det i innstillingen fra komiteen presiseres at det er viktig å følge utviklingen i denne saken nøye og om nødvendig endre loven dersom endringen vil føre til store negative konsekvenser for arbeidstakerne, eller dersom arbeidsledigheten blir så stor at det skaper problemer. Og jeg synes spørsmålet om asfaltarbeiderne er et av de spørsmålene vi skal følge nøye i kjølvannet av iverksettelsen av loven. Jeg skal for øvrig også merke meg komiteens øvrige merknader.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-11:
Dette blir på mange måter en replikk, ikke til statsråden, men til Senterpartiet. Jeg har problemer med å forstå den distinksjonen som det her legges opp til når det gjelder arbeidsgiverperioden for arbeidstakere og for selvstendig næringsdrivende. Jeg må nesten be om at Senterpartiet presiserer det. Det var under regjeringen Bondevik I man fikk en utvidelse. Den var da vitterlig Senterpartiet medlem av. Er det slik at Senterpartiet i utgangspunktet var for en utvidelse av arbeidsgiverperioden så lenge det bare gjaldt arbeidstakere, men imot at det skal berøre arbeidsgivere som sådan som selvstendig næringsdrivende, eller er det egentlig slik at Senterpartiet hele tiden har vært imot utvidelse av arbeidsgiverperioden, men ble påtvunget det under regjeringen Bondevik?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-11:
Jeg vil gå inn på forslaget om at sykelønnsordningen skal harmoniseres, som det heter i proposisjonen, og at egenrisikoperioden for selvstendig næringsdrivende skal utvides. Det sies at dette er en likebehandling, og at arbeidsgiverperioden skal være lik. Men det er jo ingen likebehandling all den tid disse personene også er arbeidstakere og får en egenperiode på 16 dager som man må finansiere selv. Jeg synes dette er en feil vinkling av både den ene og den andre regjeringen som har lagt fram dette forslaget. Jeg har lyst til å spørre helseministeren, som representerer en regjering som sier at det er viktig med positive rammevilkår for verdiskaping og for privat næringsvirksomhet, om han ikke ser denne forskjellen når det gjelder spørsmålet om likebehandling, at det likevel er en ulikhet her, og at det dermed gir forverrede rammevilkår for selvstendig næringsdrivende.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-11:
Det er interessant med replikkordskifte også i denne debatten. Jeg hadde ikke regnet med at vi skulle ha det her, men jeg skal gjerne ta den. Arbeidsgiverperioden ble utvidet, det er riktig. Men samtidig er det helt klart at man her har det forholdet at arbeidsgiver og arbeidstaker er en og samme person. Jeg regnet med at representanten Ballo så det. I den debatten som vi har hatt, i hvert fall det siste året, har man sagt at man skal frede sykelønnsordningen, slik at man ikke skal belaste arbeidstaker mer enn det man har gjort, og så må vi prøve å få ned sykefraværet. Det gjelder i alle sammenhenger. Så regner jeg med at Ballo er enig i at det må man også prøve å få til i forbindelse med selvstendig næringsdrivende og enkeltpersonsbedrifter. Dette er poenget vårt, at vi ikke skal belaste arbeidstaker og arbeidsgiver, som her er samme personen, med en større egenbetaling og egenrisikoperiode enn det vi gjør fra før. Jeg er også litt bekymret over at dette ofte går ut over gründere, kvinnelige arbeidsplasser og det verdiskapingsprogrammet som man har snakket om nå, hvor man skal prøve å få flere som kan skape sin egen arbeidsplass og kanskje være sin egen lykkes smed. Rammevilkårene for dette vil være atskillig vanskeligere med denne endringen, som først og fremst, når jeg har anledning til å si det, begrunnes med en administrativ forenkling, men det er enkeltpersonsbedrifter og små selvstendig næringsdrivende som må betale mye av den administrative forenklingen, etter min mening.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Forslaget om gunstigere avkorting av alderspensjonen mot arbeidsinntekt før fylte 70 år vil stimulere eldre arbeidstakere til å stå lenger i arbeid. Fremskrittspartiet ber Regjeringen om å legge fram forslag for Stortinget om endringer som «gir pensjonister rett til sin fulle og rettmessige pensjon ved fylte 67 år uten avkorting for eventuelle øvrige inntekter». I den forbindelse vil jeg benytte anledningen til å minne om at det først er ved fylte 70 år at folketrygden gir en ubetinget rett til alderspensjon, og at videre pensjonsopptjening avsluttes. Så til representanten Nesviks spørsmål. Det er klart at det hele tiden må være en vurdering av på hvilken måte samfunnet kan avveie hensynet til å sikre muligheten for pensjon og retten til pensjon og samtidig muligheten til å stå lenger i arbeid for dem som ønsker det. Det er en særlig aktuell problemstilling i tider hvor det er knapphet på arbeidskraft. I så måte regner jeg med at departementet løpende vil vurdere om det er behov for andre tiltak enn det som er fremmet i denne sammenheng, uten at jeg her og nå vil varsle noe på departementets vegne.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-11:
Arbeidsgiverperioden for arbeidstakere ble utvidet fra 14 til 16 kalenderdager fra 1. april 1998. Selvstendig næringsdrivende og frilansere har rett til sykepenger fra trygden etter 14 dager fra og med den dagen sykdommen oppstod. Dette kalles ventetid. Selvstendig næringsdrivende og frilansere må i denne sammenheng anses å være sine egne arbeidsgivere, og departementet har derfor ment at det er hensiktsmessig at ventetiden for disse gruppene harmoniseres med arbeidsgiverperioden. Det er klart at man kan trekke likhetsbegrepet for langt i en slik sammenheng. Det er forskjellige grupper det er snakk om, og derfor er det også forskjellig regelverk. Men ulike ventetider kompliserer regelverket, og forslaget er først og fremst begrunnet i et ønske om å harmonisere reglene i loven. Forslaget vil bety en administrativ forenkling i de tilfeller der en person samtidig har inntekt både som arbeidstaker og som næringsdrivende eller frilanser. Hovedpoenget med forslaget er den administrative forenkling som dette faktisk gir, og jeg synes det må være et poeng i det store og komplekse regelverk vi har på folketrygdens område, at man søker å få til forenklinger der man med rimelighet kan få det til.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-11-27:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve og Finn Martin Vallersnes.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Problemet med både Arbeiderpartiets og regjeringspartienes skatteopplegg er at de lettelsene som blir gitt til dem med lave og midlere inntekter, vil være så marginale at det knapt vil merkes på den enkeltes lommebok i løpet at et år. Og jeg synes nok at Hill-Marta Solberg skylder å gjøre oppmerksom på at det er summen av skatte- og avgiftsforslagene for neste år som vil påvirke økonomien til hver enkelt av oss. Vi har betydelige avgifter knyttet til vårt helt vanlige forbruk som ikke blir redusert med Arbeiderpartiets opplegg. Sett med Fremskrittspartiets øyne er det summen av dette som vil være avgjørende for hva som er et godt og hva som er et mindre godt opplegg for skatter og avgifter for neste år. Fremskrittspartiets utgangspunkt er at det er nødvendig med kraftige reduksjoner både i skatter og avgifter, slik at flere mennesker kan leve av egen inntekt. Det er mulig man kan fremstille det slik som Hill-Marta Solberg her gjør, men i de oppleggene som er foreslått, snakker vi altså om noen ytterst få hundrelapper til hver enkelt skatteyter i dette land. Og det vil selvsagt ikke merkes når vi på den annen side får mye av dette spist opp igjen på grunn av prisøkninger på en rekke andre områder. Jeg forstår at Arbeiderpartiet har et behov for å forsøke å fremstille sitt opplegg som svært mye bedre enn regjeringspartienes, men jeg tror nok det er å trekke dette mye lenger enn det strengt tatt er forsvarlig å gjøre. Etter vårt skjønn ville det derimot blitt et betydelig bedre skatteopplegg hvis man hadde vært villig til å ta et krafttak også for dem som hadde lave inntekter, og ikke minst også for alle dem som ikke vil få toppskattreduksjoner, som altså er skatteytere i klasse 2. Det er jo helt merkelig at når man har brukt en hel valgkamp til å snakke om behovet for redusere toppskatten for skatteyterne, så velger man bort en veldig viktig gruppe som ikke får nyte godt av det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Det er riktig at Fremskrittspartiet og Høyre i forhandlingene høsten 1997 og 1998 satt på samme side av bordet. Derfor var det all mulig grunn til å regne med at når man hadde byttet ut Senterpartiet med Høyre i regjering, ville det bli betydelig enklere for Fremskrittspartiet å delta i forhandlinger om et statsbudsjett. Men så enkelt viste det seg ikke å være. Jeg har sagt det mange ganger tidligere at det fremstod som langt enklere – sett med mine øyne i hvert fall – å forhandle med den daværende sentrumsregjeringen om endringer, i forståelse av at alle parter skulle sette sitt preg på et budsjettopplegg. Jeg registrerer også at Jan Tore Sanner er opptatt av å fremstille dette som «historiske» skattereduksjoner. Jeg har bare lyst til å minne om at vi for inneværende års budsjett opplevde historiske skatteøkninger. Summen av det som foreslås i år, vil bidra til nettopp å nullstille de økningene vi fikk i fjor. Så realiteten er jo at vi strengt tatt ikke har kommet spesielt mye lavere når det gjelder de samlede skatte- og avgiftsbyrdene som det norske folk og de norske bedriftene er påført gjennom de senere år. Så er det helt korrekt at Bondevik-regjeringens budsjett går i riktig retning. Det har jeg ingen problemer med å erkjenne. Men jeg håper også at representanten Sanner kan være enig i at spørsmålet om bruk av oljepenger ikke var en sentral del av de forhandlingene vi nylig har vært gjennom, rett og slett fordi vi hadde respekt for at regjeringspartiene hadde en annen oppfatning. Da burde man også kunne forvente en større vilje fra regjeringspartiene til å komme opp med kuttforslag som kunne skape de nødvendige rom for andre prioriteringer som Fremskrittspartiet var opptatt av. Når det gjelder retningslinjene for Norges Bank, har Fremskrittspartiet i mange år vært en pådriver for å få en fri og uavhengig sentralbank som ikke blir styrt av politiske innfall fra tid til annen. Det er jo hele forutsetningen for å ha en troverdig pengepolitikk. Men vi har der like mye et ansvar for å føre en finanspolitikk som over tid legger til rette for at vi kan få renten ned.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Det er relativt kostelig å høre SV forsøke å fremstille det som om det er SVs politikk – da gjerne i samarbeid med Senterpartiet og Arbeiderpartiet – som i sum vil føre til at forskjellene i dette landet blir mindre. Det er jo gjennom de siste 15–20 årene at forskjellene i Norge har økt, og det er i hvert fall ikke fordi Fremskrittspartiet har hatt makt og innflytelse over nasjonens utvikling! Tvert imot, det er jo partier som ligger nærmere Audun Lysbakken og hans parti som har hatt ansvaret, og dermed bidratt til at forskjellene mellom folk har blitt kraftig forverret. Men da er spørsmålet: Er det i seg selv et problem at vi er forskjellige, eller er det et større problem at vi ikke klarer å legge til rette for at de som virkelig trenger hjelp fra det offentliges side, får det? Det må jo være vår aller største utfordring, nemlig å sørge for velferdsordninger som bidrar til at de som av ulike grunner faller utenfor, får tilstrekkelig og fornuftig hjelp fra offentlige myndigheters side. Men det må ikke være ensbetydende med at vi ikke skal kunne bygge opp private kapitalmiljøer og private eiermiljøer i dette landet som vil være med på å løfte verdiskapningen videre! Jeg har lyst til å trekke frem et eksempel, nemlig den kampen som pågår i et av landets største selskaper for tiden: Kværner. Hvis det der ute ikke hadde vært eiere med kapital som var villige til å investere i norsk næringsliv, hadde vi kanskje ikke fått løsninger på den type eierskapsproblemer som man her står overfor. Antakeligvis er det slik at SVs løsning på dette er at staten skal gå inn og overta eierskapet i samtlige deler av norsk næringsliv. Men det blir altså ikke mer produktivt av den grunn! Derfor må man klare å føre en skatte- og avgiftspolitikk som legger til rette for mer næringsliv, et selvstendig næringsliv som kan stå på egne ben, og samtidig bruke skatte- og avgiftspolitikken slik at også helt vanlige folk klarer å leve av egen inntekt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Jeg tror samtlige partier i dette hus er av samme oppfatning når det gjelder viktigheten av å få et lavt og stabilt rentenivå i Norge. Det er ingen uenighet om det. Det vi derimot diskuterer, er hvordan vi skal få det til. Og da har jeg lyst til å minne representanten Sørfonn om at fra regjering etter regjering, i statsbudsjettbehandling etter statsbudsjettbehandling, har den samme argumentasjonen vært brukt – fra de samme partier som har sittet med ansvaret – nemlig at budsjettet må være akkurat så stramt, krittstreken må gå akkurat der, for at vi skal få renten ned. Men hva er det som har skjedd? Har vi fått lavere rente som følge av den argumentasjonen som Sørfonn og hans partifeller har ført gjennom mange, mange år? Det er jo nettopp det vi ikke har fått. Og da må man begynne å stille seg spørsmålet: Tar vi i bruk de virkemidlene som vi bør, for å legge forholdene til rette for at renteforskjellen mellom Norge og land omkring oss skal bli mindre? Vi er av den oppfatning at det som er ansvarlig og fornuftig finanspolitikk, det er å sørge for at vår økonomi kan vokse for å danne grunnlaget for at vi får økt velferd for samtlige av nasjonens innbyggere. Det er all mulig grunn til å bekymre seg når man nå ser at i anslag etter anslag – anslag som kommer fra Regjeringen og anslag som har kommet fra tidligere regjeringer – justerer man jo ned veksten i norsk økonomi for hvert år som går. Spørsmålet er hvor lenge man skal sitte stille og se på at veksttakten i norsk økonomi faller som en stein, før man begynner å ta i bruk andre virkemidler som bidrar til å snu den trenden og sørger for at vår økonomi vokser på en sunn og forsvarlig måte, slik at vi får verdiskapning og klarer å holde en lav og stabil inflasjon, som er forutsetningen for at vi skal få renten ned.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Først vil jeg få lov å rette opp en åpenbar misforståelse. Fremskrittspartiets opplegg for kommunene for neste år bidrar ikke til lavere inntekter for Kommune-Norge samlet sett. Tvert imot vil summen av alle de forslag som Fremskrittspartiet fremmer i sitt alternative opplegg, føre til at kommuneøkonomien samlet sett styrkes med flere milliarder kroner. Jeg har lyst til å ta representanten Lund på ordet når han sier at mange folk ute i Kommune-Norge mener at tjenestene fra kommunene ikke er gode nok. Ja, det er jeg helt enig i. Men da må man snart begynne å stille seg spørsmålet: Hvorfor er de ikke det? Det er jo med dagens system og dagens regelverk og med dagens styring at innbyggerne rundt omkring i det ganske land ikke får den kvaliteten på de tjenestene som de faktisk har krav på. Kanskje det skyldes at vi ikke har vist noen vilje til å la kommunene få lov til å konkurranseutsette de tjenestene som de skal tilby innbyggerne sine? På alle andre områder hvor vi som forbrukere kan oppleve konkurranse, velger vi oss bort fra det som ikke er i tråd med den kvaliteten vi ønsker oss, og over til dem som tilbyr oss det vi vil ha. Hvorfor i alle dager er Senterpartiet så motstander av at det prinsippet også skal gjelde for kommunale tjenester? Hvorfor i alle dager skal det ikke være mulig for innbyggerne i vårt land å kunne få konkurranse på helt nødvendige tjenester, som bidrar til at kvaliteten på tjenestene går opp og prisen ned? Det burde jo være en fornuftig måte å disponere midler på også i Kommune-Norge. Det betyr ikke at man gir opp styringen og kontrollen med tjenestene, men at man faktisk lar andre som er mer kompetente til det, produsere tjenestene rimeligere og bedre.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Finansinnstillingen gir som kjent ingen avklaring på hvilket flertall som eventuelt vil fremstå ved slutten av denne todagersdebatten om budsjettet for neste år. Etter å ha hørt finanskomiteens leders redegjørelse for det indre liv i forhandlinger som har funnet sted mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, så er det min vurdering at sannsynligheten for en subsidiær støtte fra Fremskrittspartiet ikke er blitt større. Innlegget fremstod som en understrekning av hvilke problemer Regjeringen er oppe i. Fremskrittspartiets fremste finanspolitiker understreket i innlegget at partiets mål er å skape økt velferd, og virkemidlene er å stimulere til vekst gjennom lavere skatter. I finansinnstillingen fremkommer det at regjeringspartienes skatteopplegg for dem med inntekter under 200 000 kr gir betydelig mer skatt for dem med lave inntekter enn Arbeiderpartiets skatteopplegg for den samme inntektsgruppen. Mitt spørsmål til representanten Siv Jensen er: Er representanten Jensen enig i at Arbeiderpartiets skatteopplegg er langt bedre for dem som har de laveste inntektene? Og videre: Kan det likevel bli slik at Fremskrittspartiet støtter et skatteopplegg som gir mer skatt på de lave inntektene enn hva Arbeiderpartiets opplegg innebærer?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Jeg skjønner at det ikke var så enkelt for representanten Sanner å takle at de også fikk litt ros, men når det er et faktum at regjeringen Bondevik II viderefører Arbeiderpartiets viktige satsinger på barnehage, på helse og på eldreomsorg, og altså ikke har gått løs på disse i sitt justerte budsjett, er naturligvis vi veldig glade for det, for det betyr at vi kan få en bedre satsing på barnehager til neste år enn vi har hatt på svært, svært lenge, og som er i tråd med det Arbeiderpartiet har gått inn for. Når Regjeringen gjør noe positivt, så skal de få ros for det av Arbeiderpartiet. Det kan jeg forsikre om. Og når de tilsvarende gjør noe vi mener er svært uheldig, så skal de også bli fortalt det. I så måte skal vi, som vi har sagt før, være en konstruktiv opposisjon. Når representanten Sanner spør om det ligger en nyorientering fra Arbeiderpartiet, bl.a. gjennom vår skattepolitikk, må jeg få minne om at da Stortinget behandlet den nye handlingsregelen for finanspolitikken, la faktisk Arbeiderpartiet til grunn at deler av det økte rommet skulle brukes til å lette skatter og avgifter. Før den nye regjeringen overhodet var påtenkt, la regjeringen Stoltenberg faktisk fram et budsjett med betydelige skattelettelser, med bruttolettelser på vel 7 milliarder kr, og der budsjettvirkningen for neste år var 3,5 milliarder kr i samlede skatte- og avgiftslettelser. Så dette er ikke et forsøk på å løpe etter den regjeringen som sitter, dette er politikk som Arbeiderpartiet presenterte i sitt forslag til nasjonalbudsjett. Ellers vil jeg si at når representanten Sanner velger å referere til Dagsavisens beregninger av hvordan Arbeiderpartiet støtter de som har det vanskeligst, tillater jeg meg å si at den artikkelen i Dagsavisen ikke var spesielt oppdatert og informativ, for å si det forsiktig. Også på det området har Arbeiderpartiets opprinnelige budsjett en rekke viktige tiltak som vi ytterligere har styrket gjennom finansinnstillingen.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Det er hyggelig at Fremskrittspartiet også gir Arbeiderpartiet honnør for at vi faktisk har gjort viktige ting i skatte- og avgiftspolitikken. Det er også riktig at arbeiderpartiregjeringen foreslo å justere taket i toppskatten. Det har aldri vært meningen at vanlige lønnsinntekter skulle betale toppskatt. Det var derfor åpenbart at når nivået på toppskatten slo inn allerede ved 289 000 kr i inntekt, rammet det på en annen måte enn det som var tilsiktet. Det var også bakgrunnen for at vårt budsjettframlegg inneholdt en betydelig justering. Nå har vi opplevd – kanskje spesielt i løpet av valgkampen – en viss auksjon, slik det ofte kan bli. Det hadde vi også på dette punktet, og den nåværende regjering var da i hvert fall sikker på én ting, at den skulle gå lenger enn Arbeiderpartiet når det gjaldt toppskatten. Nå ser vi av budsjettillegget som kom fra den nye regjeringen, at det ikke er tilfellet, og at de har et opplegg for toppskatt som er helt identisk med det Arbeiderpartiet har foreslått. Det gjelder også spørsmålet omkring toppskatten i forhold til skatteklasse 2. Så det er et faktum at det er et stort flertall i Stortinget som er enige om det som har vært Arbeiderpartiets forslag når det gjelder toppskatt for 2002.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Jeg må først få lov å gå i rette med representanten Djupedal når han beskriver Arbeiderpartiets innsats for dem som, som han sier, «sitter nederst ved bordet». Det er et faktum at det budsjettet som arbeiderpartiregjeringen la fram i oktober, inneholdt en betydelig satsing nettopp rettet inn mot dem som har lite. Det lar seg summere til om lag 3 milliarder kr, en målrettet bruk av penger for å lette situasjonen for folk som har det vanskelig, både for å hjelpe folk tilbake til arbeid, for å gi folk rimeligere medisiner og for på en rekke områder å lette situasjonen for dem som har minst. Så den karakteristikken som representanten Djupedal forsøker å gi av Arbeiderpartiets politikk på dette området, er ikke riktig. Den er direkte misvisende. Arbeiderpartiet har brydd seg, og det var derfor naturlig for oss, når det var et økt rom for å bruke ytterligere ressurser neste år, at vi innrettet det på den samme måte. Vi fulgte opp en sosial profil som lå i budsjettet fra regjeringen Stoltenberg. Det er en politikk som Arbeiderpartiet står ved, og som vi også vil føre videre. Så til det forslaget fra SV som representanten Djupedal viser til, knyttet til finansministerens signaler om nedsalg i DnB. Det har vært mange og store, viktige runder i Stortinget de senere år knyttet til statens engasjement i finansnæringen, og det tyder på at vi for så vidt heller ikke er helt ferdig med de diskusjonene, i hvert fall hvis vi skal forstå finansministerens signaler riktig. Det er imidlertid slik at når det gjelder omfanget av nedsalg i DnB, har Stortinget gitt sine fullmakter gjennom å beskrive hva slags omfang dette nedsalget skal ha. Slik Arbeiderpartiet ser det, må den nye regjeringen, hvis man vil endre denne politikken, komme til Stortinget og be om nye og utvidete fullmakter, og da skal Arbeiderpartiet igjen befeste sin politikk på dette området.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Jeg må si at jeg satt med stor undring og lyttet til replikken fra replikanten, at Arbeiderpartiet er blitt bedre i opposisjon. Ja, Arbeiderpartiet kunne ha gjort som Regjeringen gjorde da det lå ekstra muligheter i norsk økonomi. Hva gjorde Regjeringen og representanten Sørfonns parti? Jo, de brukte 1,5 milliarder kr til å gi skattelette til dem som har aller mest. Arbeiderpartiet brukte 1,5 milliarder kr til å gi mer til dem som har minst. Det er forskjellen. Vi stod overfor nøyaktig det samme valget, men Arbeiderpartiet valgte ikke å bruke de økte mulighetene til å prioritere dem som allerede har mest, slik representanten Sørfonns parti har gjort. Så må jeg si, når det blir spurt om kompensasjonsordningen til kommunene: Enhver som hørte denne replikken, må jo tro at representanten Sørfonns parti har ordnet opp i dette. Det har de overhodet ikke. De hadde sågar muligheten fra regjeringskontorene, men har ikke lagt inn én krone for å følge opp den ordningen. Så får Arbeiderpartiet spørsmålet om hvorfor vi bare legger inn 20 mill. kr. Da er min hilsen til de kommunene at det må da være bedre med Arbeiderpartiets 20 mill. kr enn representanten Sørfonns 0 kr. Så dette mener jeg er en replikk som gir grunnlag for å skape forvirring, som jeg nå håper at jeg har klart å oppklare.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
La meg aller først noen få sekunder gå tilbake til forrige replikksvar. I min forundring over representanten Sørfonns spørsmål glemte jeg faktisk å svare på det om investeringsavgiften, som faktisk var det punktet der de nåværende regjeringspartiene kraftigst angrep Arbeiderpartiet da budsjettet ble lagt fram. Man hadde altså nye muligheter innenfor rammene, men valgte å gjøre ingenting! Også da er det et mysterium hvordan det skytset igjen kan rettes mot Arbeiderpartiet. Så til siste replikk, fra representanten Enoksen, om utflytting av statlige arbeidsplasser. Ja, jeg kan forsikre om at Arbeiderpartiet vil føre videre den politikken vi førte i regjering når det gjelder å vurdere utflytting og ikke minst at all nyetablering skal vurderes gjort utenfor hovedstadsområdet såfremt det er mulig. Det er mange gode eksempler på at Arbeiderpartiet har fått dette til. Vi har gått inn for at Luftfartsverkets treningssenter skal legges til Tjeldsund. Vi har også satt i gang en prosess som forhåpentligvis også leder til at deler av Statskjøp kan flyttes ut av Oslo, kanskje til Narvik sågar. Det er jo positivt for oss nordlendinger, slik vi ser det. Dette kommer vi til å følge veldig aktivt opp. Likevel er ikke vi enig i Senterpartiets tilnærming, at man kan gjøre ett samlende vedtak. Vi mener at det må følges løpende, vurderes fra sak til sak, institusjon for institusjon, avdeling for avdeling. Jeg kan forsikre representanten Enoksen om at i alle de sakene tror jeg Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal bli veldig enige.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Det vil jeg så gjerne. Jeg tar opp alle forslag som Arbeiderpartiet fremmer alene eller sammen med andre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Representanten Siv Jensen stilte i sitt innlegg spørsmålet: Hva har endret seg siden budsjettforhandlingene i forrige stortingsperiode? Både høsten 1997 og 1998 satt Høyre og Fremskrittspartiet på samme side av forhandlingsbordet, og den viktigste endringen siden den gang er at man da forhandlet om et budsjett som i utgangspunktet la opp til skatte- og avgiftsøkninger. Denne gang forhandler man med utgangspunkt i et budsjett som legger opp til historiske skatte- og avgiftslettelser. Det innebærer også at handlingsrommet er mindre. Jeg er glad for at Siv Jensen – om hun ikke var så tydelig på det i sitt innlegg, er hun tydelig på det i et innlegg i Dagens Næringsliv i dag – understreker at Bondevik-regjeringens budsjett «går i riktig retning». Det er et godt utgangspunkt. Jeg er også glad for å kunne understreke at selv om man ikke har kommet frem til en avtale, så er samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet i budsjettinnstillingen enige på mange områder. Det gjelder forslaget om å fjerne dobbeltbeskatningen av utbytte, fjerne flyseteavgiftene, redusere boligskatten, redusere det statlige eierskapet, utvide momskompensasjonsordningen og også utvide ISF-ordningen for sykehus. Ett av de områdene hvor det er uenighet, er i spørsmålet om bruk av oljepenger. Vi må ta til etterretning at Fremskrittspartiet er uenig med et bredt flertall i Stortinget når det gjelder virkningen av økt bruk av oljeinntekter. Det er også åpenbart at Fremskrittspartiet har en annen vurdering enn det de ledende økonomiske miljøene har, når det gjelder konsekvensen av en mer ekspansiv finanspolitikk. Jeg viser der til bl.a. et oppslag i Dagens Næringsliv i dag, hvor to økonomer slår fast at Fremskrittspartiets opplegg vil føre til renteoppgang. Mitt spørsmål til Siv Jensen er om Fremskrittspartiet også er uenig i de retningslinjene som Norges Bank styrer etter når det gjelder pengepolitikken, for i dem er det nedfelt at man i utgangspunktet ikke skal ta hensyn til effektene av lavere avgifter når man skal fastsette rentenivået.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Når man lytter til representanten Hill-Marta Solberg, er det litt vanskelig å få tak i hva hun egentlig ønsker å formidle når det gjelder den nye regjeringens budsjett, for i det ene åndedraget sies det at budsjettet i stor grad er en videreføring av den sosiale politikken Arbeiderpartiet har stått for, en utbygging av velferdssamfunnet, og i det neste åndedraget høres det ut som om det budsjettet som ble lagt frem for noen uker siden, er noe av det mest dramatiske som har skjedd i nyere norsk historie. Det er for øvrig svært spennende å følge Arbeiderpartiet om dagen. Partiet er alt annet enn forutsigbart. Det kan vel best sammenlignes med et bevegelig mål, eller for å sitere Dagsavisen fra 20. november: «Arbeiderpartiet kommer halsende etter Bondevik II-regjeringen». Og det er vel kanskje det inntrykket som sitter mest igjen etter at Arbeiderpartiet måtte gå av etter at velgerne gav partiet reisepass ved valget i høst, nemlig at Arbeiderpartiet nå kommer halsende etter Bondevik-regjeringen på flere områder. Det gjelder i spørsmålet om å bekjempe fattigdom, som Dagsavisen særlig tok for seg, det gjelder i skattepolitikken, hvor Arbeiderpartiet i fjor la frem forslag om historiske skatte- og avgiftsøkninger, mens de i år forsøker å konkurrere med Samarbeidsregjeringen når det gjelder skattelettelser, det gjelder i barnehagepolitikken, hvor Høyre foreslo økte bevilgninger i fjor, noe Arbeiderpartiet gikk imot, men som de nå er for, og det gjelder i skolepolitikken, hvor Høyre gjennom alle år har foreslått flere undervisningstimer – Arbeiderpartiet var imot, nå er de for. Mitt spørsmål til Hill-Marta Solberg er om dette er et utslag av en ny politisk kurs som Arbeiderpartiet vil holde fast ved, eller om den kursendringen som vi nå har sett, er mer taktisk begrunnet i den politiske situasjonen vi befinner oss i.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Jeg er litt i tvil om det er korttidshukommelsen som svikter i Arbeiderpartiet, eller om det er slik at partiet har lært. For ett år siden, da Arbeiderpartiet fremmet sitt forslag til statsbudsjett, var det historisk høye skatte- og avgiftsskjerpelser, og det rammet i særdeleshet næringslivet. Gjennom budsjettforhandlingene den gang klarte sentrumspartiene å gjøre det noe bedre. Men allikevel er det helt åpenbart at det budsjettet Arbeiderpartiet gjennomførte for 2001, innebar en vesentlig skjerpelse for næringslivet og har dermed skapt problemer for mange bedrifter også i Distrikts-Norge. Samarbeidsregjeringen er opptatt av å bedre de generelle rammebetingelsene for næringslivet. I dette budsjettet har man prioritert å fjerne flyseteavgiften. Gjennom den valgkampen vi har vært igjennom, var det ikke få bedrifter i Distrikts-Norge som gav en helt entydig beskjed til oss om at flyseteavgiften måtte bort fordi den rammet bedrifter i Distrikts-Norge. Vi har prioritert å fjerne dobbeltbeskatningen av utbytte, fordi dobbeltbeskatning av utbytte diskriminerer bedrifter som henvender seg til det norske kapitalmarkedet, kontra bedrifter som forholder seg til det internasjonale kapitalmarkedet. Fjerning av dobbeltbeskatning av utbytte er god næringspolitikk, og vi har vært mer opptatt av å bygge ned hindringene for de livskraftige bedriftene, bygge ned hindringene for skapervilje, enn å prioritere mer direkte støtte. Men vi mener at vårt forslag også innebærer at SND vil spille en viktig rolle i fremtiden, ikke minst for bedrifter i Distrikts-Norge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Det er riktig som Per Erik Monsen understreker i sin replikk, at enkelte avgifter blir økt til neste år, men det må ses i lys av at Samarbeidsregjeringen legger frem et budsjettforslag som samlet sett reduserer skatter og avgifter med nesten 12 milliarder kr. Historisk sett er det svært mye. I ettertid har skatteforliket fra 1992 blitt sett på som et forlik som innebar historiske skatte- og avgiftslettelser. Budsjettet for 2002 innebærer større lettelser. I løpet av ganske få uker klarte samarbeidspartiene å foreta omprioriteringer på budsjettet. Jeg skal villig innrømme at det var viktigere å fjerne dobbeltbeskatningen av utbytte, fjerne flyseteavgiften og redusere boligskatten, enn å reversere skjerpingen for firmabileiere. Det var en prioritering som ble gjort fra samarbeidspartienes side. Det ble prioritert å fjerne og lette skatter og avgifter som berørte folk flest, og som vil ha betydning for næringslivet. Men når det er sagt, vil jeg også understreke at i skatte- og avgiftspolitikken er man, selv om Fremskrittspartiet ønsker å gå betydelig lenger enn samarbeidspartiene, på en del områder enige. Når det gjelder dobbeltbeskatningen av utbytte, når det gjelder flyseteavgiften, når det gjelder boligskatten, og også en rekke andre skatter og avgifter som vi ønsker å redusere, er samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet enige, selv om Fremskrittspartiet ønsker å gå lenger – og da har vi i hvert fall kommet et skritt videre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-11-27:
Det er et interessant spenn i replikkene. I forrige replikk, som ble fremsatt av en representant fra Fremskrittspartiet, fikk jeg høre at det var ganske puslete greier som lå i finansinnstillingen, at Høyre tidligere hadde stjålet Fremskrittspartiets klær, og at man ikke kjente igjen det som nå lå i samarbeidsinnstillingen. Mens nå, fra SVs side, er det Høyre som gratuleres, og det er Høyre som har fått gjennomslag. Jeg tror vel kanskje at sannheten ligger et sted midt imellom. Ved en rask gjennomlesning vil man kunne gjenkjenne en sterk satsing på bistand, på miljø, frivillige organisasjoner og ikke minst fattigdomsbekjempelse, hvor særlig statsministeren har hatt et stort engasjement som avtegner seg i forslaget til budsjett. Så til spørsmålet som gjelder dobbeltbeskatning kontra fattigdomsbekjempelse, hvor man er opptatt av at tiltakene skal treffe bedre. Det er ikke riktig at man er ute etter at tiltakene skal treffe 100 pst. Men jeg tror man må erkjenne, og som nå åpenbart Arbeiderpartiet også erkjenner, at de tiltakene som man har brukt, ikke har truffet godt nok. Min anklage mot sosialdemokratiet er at man har vært mer opptatt av å fordele fra 80 pst. av befolkningen til 80 pst. av befolkningen, og vært mer opptatt av millimeterrettferdighet blant dem som sitter midt på treet, enn å ha en politikk som gjør at man bekjemper fattigdom – en politikk som gjør at man hever alle. Det er den ideologiske forskjellen. Når det gjelder aksjeutbytte, er det dobbeltbeskatningen vi er imot. Vi er imot at det skal være mer ulønnsomt å investere i næringslivet enn å sette pengene i banken. Vi er opptatt av å fjerne denne dobbeltbeskatningen fordi det er god næringspolitikk og fordi det vil bidra til at flere vil investere i aksjer. Det vil bidra til å fjerne urettferdigheten mellom bedrifter som henvender seg til det norske kontra det utenlandske markedet. Jeg tror at det også vil komme folk flest til gode fordi vi vil kunne få et mer livskraftig næringsliv.