Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-30:
St.meld. nr. 16 for 2004–2005 Leve med kulturminner ble framlagt av Bondevik II-regjeringen ved den gang statsråd Knut Arild Hareide. Det er denne stortingsmeldingen som kulturminnefeltet styres etter i dag. Kulturminnemeldingen fra 2005 ga en voldsom vitalisering av kulturbevisstheten, både i denne sal, i regjeringen og blant folk flest, og diskusjonene og vedtakene varslet en ny vår for norsk kulturminnepolitikk. Hensikten med denne interpellasjonen er ikke at det skal bli en «skyttergravsinterpellasjon». Temaet er ikke tjent med at ideer og argumenter skytes ned uten debatt. Jeg ønsker å belyse noen områder innen kulturminnefeltet som jeg mener det bør gjøres noen endringer på, og også gi statsråden mulighet til å svare på disse utfordringene. I Aftenposten fredag den 26. november i år kunne vi lese at det blir travle dager for kulturminneetatene fram til 2020. Elleve fredede bygninger må settes i stand hver uke for å nå 2020-målet. 2020-målet i denne sammenheng er at innen «2020 skal det årlige tapet av verneverdige kulturminner minimaliseres, fredede og bevaringsverdige kulturminner skal være sikret og ha et ordinært vedlikeholdsnivå, og et representativt utvalg av kulturminner skal være fredet». Kulturbudsjettet for neste år er ikke noe å rope hurra for. Riksantikvaren, Jørn Holme, sier at «eiere av fredede bygninger har grunn til å være svært skuffet». Men riksantikvar Holme er en handlingens mann. Han sendte i forrige uke et brev til kommunene der han ber kommunene bruke hjemmelen i eiendomsskatteloven for å gi fritak for eiendomsskatt for bygninger som har historisk verdi. La meg sitere litt fra brevet: «De offentlige tilskuddene er også svært begrenset. Et fritak for eiendomsskatt vil derfor være av stor betydning for den enkelte eier. Eierne nedlegger et fysisk og økonomisk krevende arbeid i vedlikehold – en innsats som er ønsket av samfunnet for å holde kulturarven i hevd.» Riksantikvaren snakker sant om økonomien, men han belyser også muligheten som ligger i eiendomsskatteloven. Riksrevisjonens rapport fra 2009 knyttet til oppfølgingen av kulturminnefeltet var en ramsalt kritikk, som vi som er opptatt av kulturminner, må ta inn over oss. Viktige kulturminner kunne gå tapt, og det var fare for at de nasjonale resultatmålene som Stortinget selv har fastsatt, ikke ville bli nådd innen 2020. Det må være lov til å stille spørsmål om hvorvidt vi har et godt nok kunnskapsgrunnlag når det gjelder situasjonen for våre kulturminner. Bør vi ikke straks få et bedre faktagrunnlag som utgangspunkt for framtidig politisk strategi på kulturminneområdet? For meg er det ganske innlysende at det må til. Miljøverndepartementet og riksantikvaren må i løpet av kort tid legge fram en ny analyse av hvordan situasjonen er på kulturminneområdet. De utenomparlamentariske kreftene i kulturminnevernet i Norge står samlet om å mene at det beste hjelpemiddelet regjeringen kan gi dem, er en rapport som viser hvordan situasjonen er. Dette er ikke storforlangende av kulturminnevokterne våre. Jeg mener vi bør prøve å legge til rette for en slik rapport. Denne regjeringen har ikke levert noen melding om rikets miljøtilstand siden 2007. Ryktene sier at det kanskje ikke kommer noen ny melding om rikets miljøtilstand. Desto mer viktig er det at vi får til en statusrapportering for kulturminner. Andre tiltak som vi kan bruke for å øke kunnskapen, er plan- og bygningsloven. Den er en like viktig lov for kulturminnevernet som selve kulturminneloven. Kommunene kan og bør spille på lag i arbeidet for å ta vare på kulturminner. Kunnskap er en forutsetning for bruk. Derfor burde alle kommuner få en kvalitetssikret oversikt over kulturminnebestanden sin, og med denne som utgangspunkt utarbeide en kommunedelplan for kulturminner og kulturmiljøer. Vi har brukt «gulrot» som strategi for å få flere kommuner til å lage kulturminneplaner. Dessverre ser vi at de gulrøttene vi har brukt så langt, ikke har gitt det ønskede resultatet. Tiden er da inne for et lass med gulrøtter! Det koster ca. 400 000 kr å utarbeide en kulturminneplan. Vi har 280 kommuner som mangler en slik plan. La oss ta et regnestykke: Man får ca. 75 000 kr for å lage en kulturminneplan, og 80 pst. av kommunene slår til på dette tilbudet, og da har vi en prislapp på ca. 17 mill. kr. Dette bør vi klare i løpet av en toårsperiode. Det blir 8,5 mill. kr per år. Det er småpenger å regne for Norge AS, men jeg tror det er julekvelden for alle oss som er opptatt av kulturminner. Hvert kulturminne vil bli sett, og de vil også bli tatt vare på. Vi ser at praktisk pengetilskudd nytter. Det er bare å løfte blikket og se på det tilskuddet som Akershus fylkeskommune gir. Som nevnt tidligere skrev riksantikvar Holme i forrige uke et brev til kommunene om å bruke muligheten som eiendomsskatteloven gir for fritak for eiendomsskatt for bygninger som har historisk verdi. Riksantikvaren slår fast at de offentlige tilskuddene er svært begrenset. Et fritak for eiendomsskatten er et kjempeviktig håndslag fra det offentlige til den enkelte eier, selv om det koster den enkelte kommune et mindre skattetap. Riksantikvar Holme understreker også at de historiske bygningene er viktige med tanke på verdiskaping i kommunene, spesielt i reiselivssammenheng. Nå har miljø- og utviklingsminister Erik Solheim gitt sine underliggende etaters ledelse stor frihet til å være med i den offentlige debatt. Man kan selvfølgelig problematisere dette, men jeg er glad for at riksantikvar Holmes røst lyder sterkt og klart i den kulturpolitiske situasjon vi er inne i i dag. Nå har det seg slik at hvert eneste argument som riksantikvaren fører i marken for at kommunene skal kunne gi eiere av fredede og bevaringsregulerte kulturminner fritak for eiendomsskatten, også kan brukes – helt parallelt – som en begrunnelse for at staten skal komme med sin egen skatte- og avgiftspakke til private eiere av fredede og bevaringsregulerte hus. Den eneste forskjellen er at den statlige pakken vil ha betydning for provenyberegningene i statsbudsjettet og ikke bare berører landets respektive kommunekasser. Den sittende regjering har konsekvent og systematisk forpurret alle forsøk på å få til skatte- og avgiftsincentiver i kulturminnevernet. Jeg tror jeg kjenner statsråd Solheims tanker innen skatte- og avgiftsfeltet, men jeg ser også på statsråden som en mann som tenker nye tanker for å få til det han vil i den verden han vil. For ikke så mange uker siden sendte statsråd Solheim, sammen med landbruksminister Brekk, ut et brev om jordvern, et nyttig brev og et nødvendig brev. Da er mitt spørsmål: Hva er grunnen til at det var riksantikvar Holme, og ikke miljøvernministeren selv, som sendte ut brevet til kommunene om fritak for eiendomsskatten? Kunne statsråd Solheim ha gjort dette, og støtter statsråden argumentasjonsrekkene i riksantikvarens brev? Jeg tror statsråden skjønner hvor jeg vil, for hvis regjeringen stiller seg bak riksantikvarens argumentasjon i dette aktuelle brevet – hvordan kan statsråden da forsvare at regjeringen ikke lager en pakke med incitamenter for de samme eierne knyttet til det statlige skatte- og avgiftssystemet? Spørsmålet er jo bare hvem som skal betale for lettelsene for eierne av viktige kulturminner – kommune eller stat? Jeg har gjennom dette interpellasjonsinnlegget prøvd å belyse tre hovedutfordringer: Et reelt faktagrunnlag: Hvor er vi, for så å vite hvor vi skal. Legge til rette for flere kommunale kulturminneplaner gjennom en tilskuddsordning på f.eks. 75 000 kr for de 280 kommunene som mangler det. Riksantikvarens engasjement for fritak for eiendomsskatt for historiske bygninger kontra argumentasjonsrekke i forhold til skatte- og avgiftsinitiativ fra statens side. Dette er tre underpunkter som jeg har trukket fram i forhold til hovedspørsmålet: Hvordan tenker regjeringen at Stortingets målsettinger for kulturminnevernet skal nås innen 2012?