Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Ja, så har jeg ikke glemt det. Hverdagen – også for fiskeren – er i stadig endring. Det må samfunnsdebatten være åpen på. Modernisering av flåte, ny industri, fiske på nye arter, produktutvikling, nye og endrede markeder, større fokus på flerbestandsforvaltning, nye modeller for eierskap og fiskeriflåte engasjert i andre næringer og industrier, som f.eks. oljevern, er blant flere momenter som bør være en aktiv del av en debatt om sjømatnæringen. Samtidig er det sånn at sjømatnæringen i aller høyeste grad er regulert gjennom lovverk og forskrifter. Den er regulert slik at den skal oppfylle samfunnets ønske om at vi skal ha både kystflåte og havgående flåte, vi skal ha konvensjonelt og pelagisk fiskeri, og vi skal ha en industri som kan skape sysselsetting og velstand langs hele kysten. Lovverket skal oppfylle samfunnets ønske om hvor eierne skal være bosatt, hvem som kan eie, regler for hvor mye man kan eie, fra hvem man kan kjøpe, og til hvem man kan selge. Vi leser av departementets svarbrev at statsråden er vel kjent med dette lovverket. Vi i Høyre mener også at det er behov for reguleringer, men vi hevder at det er helt avgjørende at reguleringen virker etter sin hensikt. Dessverre er det grunn til å tro at det i enkelte tilfeller ikke er sånn. Vår intensjon med forslaget er å skaffe mer kunnskap om eier- og maktforholdene i fiskerinæringen. Det er beklagelig, og etter min mening også ganske betenkelig, at regjeringen Stoltenberg ikke ønsker mer kunnskap og åpenhet rundt dette feltet. I fiskerisektoren har denne problemstillingen de siste årene vært tema for en rekke debatter. Noen av tilfellene gjaldt eierskifte i fiskeindustribedrifter, hvor anlegg og virksomhet blir værende i nord sammen med trålerne som sørger for råstofftilførselen, men hvor eierskifte har medført endring fra nord til sør. En del tillatelser gjaldt salg av såkalte småtrålere fra fiskeindustrien til aktive fiskere. Noen av sakene gjaldt strukturordninger, som bør være velkjent for regjeringspartiene. Også arv og generasjonsskifter skaper problemer og debatter i denne næringen. Høyre ba Stortingets utredningsseksjon undersøke fordelingen av henholdsvis verdier, ressurser og eiere mellom nord og sør samt å få rede på hvor eierne bak selskapene som er registrert her, faktisk bor. Fra Fiskeridirektoratet fikk Stortingets utredningsseksjon vite at direktoratet har et eierregister der de skal ha en oversikt over eiere i første ledd, men at eierskapet innenfor fiskerinæringen er spredt sånn at det er vanskelig å komme med en konkret oversikt. Hvis man baserer seg på Fiskeridirektoratets eierregistre, er det vanskelig å forklare hvordan fangstverdien fordeles i forhold til eier. Det er etter Høyres mening ganske uheldig hvis det offentlige ikke har oversikt over de reelle eierne og maktforholdene i næringen, når vi har et lovverk som skal regulere denne typen. Svaret fra fiskeri- og kystministeren av 14. juni 2010 var heller ikke så veldig betryggende: «All informasjon om eiere fra merkeregisteret er imidlertid ikke alltid like lett å presentere som statistikk.» Nei vel, men vi har da et lovverk, og da må det være mulig å etterspørre hvordan det står til. Jeg blir litt imponert når jeg hører representanten Lange Nordahl her påstår at Høyre skal oppheve fylkesbinding og slike ting. Nå kom saken litt brått på, men jeg satt og talte opp sildekvoter som er solgt fra Finnmark og Troms siste halvannet år. Jeg kom til 13. Jeg mener jeg skal komme til nærmere 20 før kvelden er omme. Disse kvotene er også solgt nedover til Møre. Grunnen til at man selger dem, er at man har fått en strukturordning, som ble endret under tidligere fiskeriminister Helga Pedersen, der man ikke får lov til å fullstrukturere, slik som man kunne ha gjort med en del andre. Nå er de kvotene av en slik størrelse at de ikke er lønnsomme, for det å sitte med én sildekvote skaper ikke lønnsomhet, og man selger den i stedet, slik at man skal kunne få økonomi til annet i driften. Dette er altså en strukturordning, en politikk og en regulering som gjør at vi tømmer landsdelen for rettigheter. Så må representanten Lange Nordahl gjerne påstå at det er Høyre som er den store, stygge ulven her, men jeg foreslår at hun reiser nordover og spør om det er slik at alt er trygt og godt, og om vi har konservert alle rettighetene.