Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-04-03:
Det er nå over ti år siden staten overtok det tidligere fylkeskommunale ansvaret på barnevernsområdet. Vi fikk Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, Bufdir, med direkte ansvar overfor Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, og vi fikk Bufetat, som Bufdirs operative organ, organisert i fem regioner, og under der igjen regionale fagteam. Formålet var å styrke barnevernet og få en styrking av økonomien. I dag vet vi at det er mer enn tvilsomt å hevde at alle ambisjonene ble innfridd. Interpellanten tar opp et viktig tema. Vi har styrket barnevernet gjennom flere ansatte og økt kompetanse de siste årene. Den rød-grønne regjeringens satsing på økt kompetanse i det kommunale barnevernet har gitt økte ressurser og sterkere fagmiljø. Vi har også satset på å styrke fosterhjemstilbudet ut fra ønsket om at flest mulig unger skal få vokse opp i et vanlig hjem. Ambisjonene og intensjonene er gode, men som interpellanten var inne på, sliter mange fosterforeldre fordi de ikke følges opp med veiledningskompetanse og avlastning. Rekruttering av fosterhjem er vanskelig. Stortinget gjennomførte i 2013 en bred debatt om barnevernet med grunnlag i en proposisjon med meldingsdel fra den rød-grønne regjeringen. Riksrevisjonen har vært sterkt kritisk til overskridelser og manglende kostnadsstyring i Bufetat. Flere partier, spesielt de som nå er i posisjon, var ved behandlingen av Prop. 106 L for 2012–2013 kritiske til om dagens organisasjonsmodell virker etter hensikten. Det kan fort bli et svarteperspill mellom stat og kommune om ansvar og kostnadsfordeling. Selv om kommunene har ansvaret for å vurdere omsorgsoverdragelser og valg av omsorgsnivå, er dette ofte en kilde til konflikt mellom kommunene og Bufetat. For de fleste unger som ikke lenger kan bo hjemme, er fosterhjem å foretrekke, men for unger med store atferdsproblem kan institusjonsplass være faglig riktig, men det er dyrere. Senterpartiet sier i sitt program at vi ønsker å overføre vesentlige deler av Bufetats oppgaver til kommunesektoren. Vi vil arbeide videre med modeller for dette, men samtidig vil vi advare mot at man som en del av arbeidet med kommunereformen gjør overilte grep der kommunene får ansvar som kan bli for krevende å oppfylle, både for kommuner med 2 000 innbyggere og for kommuner med langt flere enn 20 000 innbyggere. Rekruttering av fosterhjem, veiledning til fosterforeldre og etablering og kvalitetssikring av institusjonsplasser er store oppgaver som krever tung kompetanse og et omfattende faglig apparat. Det er vanskelig å tenke seg at selv store kommuner vil klare dette på egen hånd. Det vil være viktig med godt og utstrakt interkommunalt samarbeid. Det er behov for en gjennomgang av organiseringen av barnevernet. Dagens statlige ansvar er ingen suksess og har neppe gitt vanskeligstilte unger noen lettere virkelighet enn før omorganiseringen fant sted. Fra Senterpartiets side mener vi det kan være fornuftig å se på om fylkene igjen bør få en rolle i organiseringen av barnevernet, men det vil vi komme tilbake til. Til slutt et annet forhold. Den rød-grønne regjeringen inngikk en samarbeidsavtale mellom staten og ideell sektor om leveranser av helse- og sosialtjenester. Det ble også etablert egne anbudsrunder for ideelle organisasjoner innen barnevernet. Den nye regjeringen har signalisert at den ikke vil videreføre denne praksisen, og det er et stort tilbakesteg. Senterpartiet, ved representantene Kjersti Toppe, Liv Signe Navarsete og Marit Arnstad, har levert inn et representantforslag der regjeringen blir bedt om å videreføre samarbeidsavtalen med ideell sektor og også videreføre anbudsrunder for ideelle organisasjoner innen barnevernet. Ideell sektor har vært med på å løfte nivået innen sosial- og omsorgssektoren i samfunnet vårt. Deres innsats har vært, og er fortsatt, viktig for å sikre et variert tilbud, men også på grunn av den innovasjonen og kompetanseutviklingen de driver. Et særtrekk ved ideell sektor i forhold til kommersielle aktører er at de ideelle gjerne deler erfaringer og ervervet kompetanse med offentlig sektor. De ser på seg selv som en del av en omsorgskjede og spiller gjerne på lag med det offentlige. Denne kompetansen må vi ta vare på, og jeg ser fram til en debatt i Stortinget på grunnlag av representantforslaget fra Toppe, Navarsete og Arnstad.