Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-23:
Jeg må medgi at jeg hadde stor sans for den forrige regjeringas politikk når det gjaldt tiggerproblematikken, hvor Høyre også deltok aktivt. Jeg opplevde det som å være et sosialliberalt og sosialkonservativt innslag, som jeg er litt usikker på om representanten Oktay Dahl står ved fortsatt, og hvor man, når man valgte å innstille overfor Stortinget at man skulle oppheve forbudet, pekte på de dilemmaer som vi møtes med når vi står overfor denne type problematikk. Det reiser også flere andre utfordringer for oss, om det er riktig at vi skal bruke politi- og justissektoren inn mot denne type virksomhet, som for de fleste av oss er uønsket. Vi ønsker jo ikke å se tiggerne, men vi ønsker heller ikke at folk skal være i en slik situasjon som gjør det nødvendig at de må sette seg ned på gata for å få til sitt livsopphold. Vi har, etter mitt skjønn, en stor utfordring når det gjelder å kunne konstatere om de utenlandske tiggerne som kommer, er en del av de vinningskriminelle som reiser rundt. Vi har snarere tvert imot indikasjoner på at svært få av dem som nå er pågrepet for mobil, omreisende vinningskriminalitet, er de samme som sitter på gata og tigger. Det vi ser ofte, er jo at det er kvinner, barn og andre grupper som bidrar bl.a. til å finansiere livsoppholdet hjemme, enten det er i Romania eller i andre land. Det er klart at et viktig spørsmål for oss når pressen raser og folk ønsker å få fjernet dette, er: Er det disse menneskene vi skal bruke politiressurser på? Jeg mener at den debatten som går nå, er fin med tanke på det arbeidet som regjeringa faktisk gjør. Vi har altså regler som helt klart sier at det er straffbart å organisere tigging, og det er klare bestemmelser i lovverket mot aggressiv, truende og sjenerende atferd. Det er det ingen tvil om. Vi mener også at det er hjemmel – det har bl.a. Bergen politidistrikt brukt, og også en del andre – for å innføre meldeplikt. Jeg tar på alvor de signaler som nå kommer, om at dette må alle i politiet få vite om. Vi har jo hatt en dialog med de største politidistriktene om dette, og politidirektøren har også i brevs form redegjort for den muligheten man har til å kunne innføre meldeplikt. Det er gode resultater av en slik meldeplikt, særlig i Bergen. Det må være som ledd i en bred og helhetlig tilnærming, hvor kommunene har dialog med politiet, og at man sammen definerer problemet. Det er jo mennesker det dreier seg om – med sine variasjoner. Dessuten foretar vi nå en gjennomgang av regelverket knyttet til vilkårene for oppholdsrett og adgangen til bort- og utvisning av EØS-borgere. Det er utfordrende – helt åpenbart! Men vi ser på det – vi har ikke konkludert ennå, og vi vil komme tilbake til Stortinget i egnet form. Det er for tidlig å fastslå nå om det er adgang og grunnlag for regelendringer, men jeg tar med meg signalene fra denne debatten. Jeg har lyst til å si noe om Bergen. I Bergen har de altså siden årsskiftet gjennomført et prosjekt som gjelder gateaktivitet, bl.a. på bakgrunn av mange meldinger fra publikum i 2009 om uønsket gateaktivitet som omfattet pågående og aggressiv tigging – kjernen av hva dette forslaget dreier seg om. Blant forutsetningene for prosjektet var at tigging er en lovlig virksomhet, og at politiet ikke skulle diskriminere borgere ved håndhevelsen av regelverket, og at man ikke skulle begrense det kulturelle mangfoldet. Etter å ha avklart mulighetene og begrensningene i det eksisterende regelverket samt innført en meldeplikt i politivedtekten for tiggere, ble det gjennomført målrettede informasjonstiltak og kontroll opp mot aktuelle personer. En nyopprettet mangfoldspatrulje oppnådde kontakt med tiggerne og formidlet de krav og rammer for virksomheten som gjaldt. Innsatsen medførte at det ikke lenger kom melding fra publikum om aggressiv tigging i Bergen sentrum. Politiet fikk oversikt over de personene som opptrådte i gatebildet med tigging og annen virksomhet, og kunne reagere på uønsket oppførsel. Mens det sommeren 2009 var anslagsvis 20–30 aktive tiggere i sentrumsgatene i Bergen, var det sommeren 2010 ca. fem–åtte aktive tiggere. Disse erfaringene tror jeg er verdifulle å ta med seg, fordi det viser at det går an å gjøre noe med dette. Men det viser også at man kan sette i verk tiltak som bidrar til lettere å kunne få øye på kriminalitet – i den grad det er det – og det viser at man ved et bredt anlagt samarbeid mellom kommunene også kan få fart på de sosiale tiltak som man må ha for å kunne hjelpe de menneskene som setter seg ned på gata for å få penger til livsopphold og hus og heim.