trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
: Tannløsningssykdommen periodontitt skyldes et knippe spesifikke mikroorganismer som produserer stoffer som bryter ned tannfestet. Disse mikroorganismene kan overføres mellom mennesker. Man har fastslått at det ikke er noen forskjell mellom denne sykdommen og andre infeksjonssykdommer som behandles av leger med refusjon fra folketrygden, men av eller annen grunn sorterer ikke tannløsningssykdom i noen særlig grad under ordninger som gir rettigheter til refusjon fra folketrygden. Norge ligger faktisk som flere har vært inne på, dårligst an når det gjelder økonomisk støtte til tannbehandling for voksne, og vi sammenlikner oss da ikke med u-land i Afrika og Asia, men med landene i Norden og i EU-området. Mange mennesker i vårt land finner dette svært urimelig, og stadig flere spør seg hvorfor vi ikke har helt nødvendige ordninger innen tannhelsesektoren, som andre lands politikere har prioritert for lenge siden. Man kan ha en hjerte-karsykdom, et benbrudd, sår i ganen, sår på tungen eller hvor som helst ellers på kroppen, og utgiftene blir i stor grad refundert. Men når sykdommen kommer fra tannkjøttet, er det plutselig ingenting. Det er det folk finner uforståelig og urimelig, og er blitt mektig lei av. Hvis det inntreffer en betennelse rundt tennene, må man betale omtrent alt selv, men inntreffer det en betennelse som ligger noen millimeter unna, f.eks. i bihulene, kommer folketrygden inn. Som tannlege i det sivile kjenner jeg godt til de problemer som disse menneskene som får en alvorlig betennelse i tannkjøttet, opplever: Skrekken for å miste tennene, verkende tannkjøtt, byller og åpne smertefulle sår, tenner som vandrer, noen begynner å lespe, det blir vanskelig å tygge og findele maten, psykiske problemer følger med, og noen fungerer heller ikke sosialt, og mye mer. Jeg har på vegne av Fremskrittspartiet fremmet forslag om refusjonsordninger på dette området siden 1994. Det er derfor svært gledelig at et enstemmig storting i dag går inn for en trygdefinansieringsordning for pasienter som lider av periodontitt, og at dette blir lagt inn i statsbudsjettet fra neste år. Det er gitt et klart pålegg til Regjeringen, og vi vil følge utviklingen med argusøyne. Avslutningsvis vil jeg takke saksordfører Ballo og komiteens medlemmer for vel utført arbeid i denne saken. Et enstemmig storting sørger i dag for å sette en strek over en historisk skamplett innenfor norsk tannhelsetjeneste.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
Jeg vil knytte noen kommentarer til statsrådens innlegg, bare for å være sikker på at alt er klinkende klart. Han sa i sitt innlegg at han ønsker å legge vekt på de merknadene som er kommet fra komiteen, og han sier også at han har tolket det slik at komiteen ønsker en bred gjennomgang av tannhelsetjenestene. Men det er viktig å understreke at det skal munne ut i konkrete forslag i tilknytning til statsbudsjettet for 2002 når det gjelder trygderefusjonsordning for periodontitt. Det kan ikke være tvil om at en enstemmig komite ønsker det. Han sa også at han vil søke kontakt med fagmiljøer i Norge. Men jeg vil også anbefale statsråden å søke kontakt med fagmiljøer i land som har hatt refusjonsordninger bl.a. for periodontitt i 30–40 år, og som har klart å gjøre noe med «barnesykdommene», slik at man slipper å gå i de samme fellene som man der har gjort. Det er et stort og banebrytende arbeid som skal gjøres på relativt kort tid, så jeg regner med at statsråden må sette inn betydelige ressurser for å kunne følge det klare pålegg sosialkomiteen har kommet med i de forslag til vedtak som skal fattes i dag. Jeg vil minne om at statsminister Olof Palme, sosialdemokrat, vant et valg i Sverige ved å innføre en ny tannhelsereform, og det kan jo være et signal for en arbeiderpartistatsråd å ta med seg på veien at befolkningen vektla dette svært mye da de la sine sedler i stemmeurnene ved det påfølgende valg. Jeg tenkte derfor jeg skulle spørre statsråden om han vil følge mitt råd om å søke informasjon og kunnskaper litt videre og ikke bare i norske miljøer, for man har stor erfaring på dette området ute, og også om hvordan han tenker å legge dette arbeidet opp, i og med at det er kort tid igjen til statsbudsjettet for 2002 skal fremlegges.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg understreket i innlegget mitt at det først og fremst er den markedsmessige siden som har sviktet, og det er også den som nok ikke har fått stor nok oppmerksomhet i et marked som domineres av noen store aktører. Men fra februar i år – og det fikk kanskje ikke representanten med seg – faktisk etter at vi la frem denne proposisjonen, har det vært en positiv trend. Det må vi ta med oss som noe som faktisk er oppløftende, etter at man nå på en helt annen måte har vektlagt også den markedsmessige siden av virksomheten. Når det gjelder spørsmålet fra representanten Hedstrøm om å stille betingelser, er det helt klart fra Regjeringens side at det blir med denne gangen.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Arbeiderpartiet vil selvsagt ikke frata kvinnen noen rett til selv å bestemme. Arbeiderpartiet vil at kvinnen på et selvstendig grunnlag skal kunne ta valget etter 12. uke. Det er slik vi skåner kvinnen, ved å følge lovens bestemmelser. Flere politiske partier ser ut til å ha glemt den kampen. Jeg syns ikke det er særlig skånsomt overfor jenter at de etter å ha bestemt seg for å ta abort, skal bli utsatt for et press for å nedsette abortmaterialet på kirkegård. Regelen er at aborterte fostre blir behandlet som biologisk materiale før 12. uke og gravlagt på kirkegård etter utgangen av 12. uke. Når kvinnen da får skriftlig informasjon som hun på fritt grunnlag kan vurdere, uten å spørres, så skulle det være en skånsom og ålreit måte å bli behandlet på, slik Arbeiderpartiet ser det. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet mener det de mener, og at det således er flertall for det, og at det mindretallet som påstår at det skal være et fritt valg for kvinnen, ikke har fått med seg flere. Men jeg er veldig overrasket over at SV sier det de sier her, for jeg trodde faktisk at SV stod sammen med oss når det gjaldt selvbestemt abort, og når det gjaldt problemstillingen rundt håndtering av abortmateriale. Det bekymrer meg at det er krefter i det politiske miljøet som presser på for å svekke kvinners soleklare rett til selvbestemt abort. Det skjer ikke ved angrep på selve abortloven, men det skjer med indirekte midler. I praksis blir det da vanskeligere å få gjennomført svangerskapsavbrudd, og kvinnen blir utsatt for press også etter avbruddet. Det mener vi er å gå for langt. Jeg henviser til den saken vi behandlet i forrige uke her i Stortinget, om reservasjonsrett i forhold til å dele ut abortpillen. Jeg syns at kvinner som er så uheldige å komme i en slik situasjon, fortjener å bli behandlet med respekt og omsorg, og at de trenger å bli ivaretatt på best mulig måte.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg er glad for at mindretallet har presisert at de ikke vil at kvinnen skal utsettes for press. Da er vi helt enige om det. I innstillingen redegjør flertallet for det biologiske ved en abort før 12. svangerskapsuke, både om det er en provosert abort eller en spontanabort. Ved behandlingen i Stortinget av Innst. S. nr. 33 for 1998-99 bad flertallet om at saken skulle komme til Stortinget for at Stortinget skulle kunne drøfte utformingen av slike retningslinjer. Flertallet sa der helt klart fra at det skulle gjøres et skille når det gjaldt behandling av abortmaterialet både før og etter 12. svangerskapsuke, og at det var viktig at de retningslinjene som ble fastsatt for behandling av abortmaterialet, skulle bli gjort kjent for kvinnen på en nøytral måte, og at kvinnen ut fra et selvstendig initiativ velger behandlingsform etter 12. svangerskapsuke. Så det Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet har gjort, er å følge det som et flertall i Stortinget sa for litt over et år siden.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
Spørsmålet om behandling av aborterte fostre har Stortinget diskutert tidligere. På grunnlag av stortingsbehandlingen av Innst. S. nr. 33 for 1998-99 fremmet regjeringen Bondevik forslag til retningslinjer i Ot.prp. nr. 24 for 1999-2000. Dette ble trukket tilbake av regjeringen Stoltenberg, som nå kommer med sitt forslag. Forskjellen mellom forslagene er at arbeiderpartiregjeringen ikke ønsker at kvinner som krever abort innen utgangen av 12. svangerskapsuke, skal få noen form for informasjon om valgmuligheter med hensyn til behandling av aborterte fostre. De skal altså ikke vite at de har noe valg. Aborterte fostre skal selvsagt behandles med respekt, uansett om de blir behandlet som biologisk materiale eller nedsettes i kirkegård eller minnelund. Det er også selvsagt at den informasjonen kvinnen skal få om valgmulighetene, skal være standardisert og skriftlig og dermed hensynsfull også overfor kvinnen. Det er ikke riktig, som saksordfører påstår, at de partiene som her er i mindretall, ønsker at kvinnen skal spørres og belastes i denne sammenheng. Det er samme form for informasjon som skal gjøres tilgjengelig, standardisert og skriftlig, også etter 12. svangerskapsuke. Det er et paradoks at det er Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og SV som hevder kvinnens rett til å velge, i dette tilfellet hva som skal skje med hennes aborterte foster. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ønsker ikke at kvinner som krever abort innen 12. svangerskapsuke, skal vite at hun har noe valg. Jeg kan vanskelig se noen annen grunn for dette enn at disse partier ønsker å opprettholde mytologien om den 12. svangerskapsuke. Sannheten er selvsagt at det på ingen måte skjer noe spesielt med fosteret i 12. uke som skulle tilsi noen som helst forskjellsbehandling med tanke på spørsmålet om hvordan fosteret skal behandles etter en abort. Det er ikke noen vesentlig forskjell mellom et foster i 11. og 13. uke, liksom det ikke er noen stor forskjell mellom eksempelvis 9. og 11. uke. Fosterlivet er en gradvis utvikling, og skillet i 12. uke er et rent vilkårlig skille som er satt juridisk av de som har følt det hensiktsmessig. Det har ingen parallell i biologien. Nå har kvinner ulike reaksjoner etter abort. Vi kjenner til ulike savn- og sorgreaksjoner, og en skal respektere den vanskelige situasjon som kan komme etter en abort. Det er derfor uforståelig for meg at ikke alle kvinner skal ha rett til nøytral, saklig informasjon om at hun har et valg med hensyn til hva som skal skje med hennes ufødte barn etter aborten. Jeg tar opp forslaget fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
Det er tydelig at noen får piggene ut når det gjelder disse sakene, og saksordføreren er på ingen måte piggfri i denne sammenheng. Jeg må få presisere at det er ikke abortloven vi diskuterer nå. Abortloven er vedtatt med et flertall, Kristelig Folkeparti var imot, men det er ikke det dette gjelder. Når statsråden presiserer betydningen av et skille i behandlingen ved utløpet av 12. uke og refererer til abortloven, skjønner jeg ikke hva det er i det at en får valgmulighet etter en abort, som kommer i konflikt med kvinnens lovbestemte rett til å velge abort. Det er ingen nødvendig motsetning her. Det ble hevdet – det var vel både av statsråden og av saksordføreren – at kvinnen ikke skal fratas noen rett, men hun skal altså ikke vite at hun har noe valg, og da har hun sannelig ikke mange rettigheter heller. Så kommer saksordføreren med en påstand som jeg vil karakterisere som svært utilbørlig, når hun hevder at kvinnen skal utsettes for press for å nedsette fosteret på gravlunden. Jeg vil be saksordføreren om å dokumentere den påstanden. Så vidt jeg kan se, fremkommer det ikke noe sted en slik påstand fra noen av de partier som her utgjør mindretallet. Så jeg vil virkelig be saksordføreren om å presisere sin påstand om at vi ønsker å utsette kvinnen for press for å nedsette fosteret på gravlunden. Det er ikke tilfellet, det har ikke skjedd, og det vil ikke skje heller.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
Mitt anliggende er det samme som Annelise Høeghs. Jeg oppfatter statsråden slik at kvinnen ved abort før tolvte uke skal få velge. Hun skal ikke fratas sitt valg, men hun skal ikke ha noen informasjon om at hun har et valg. Det forekommer meg å være noe selvmotsigende. Ut fra det mener jeg i likhet med Annelise Høegh at statsråden – og Arbeiderpartiet – egentlig burde gå inn for det forslaget som mindretallet her har satt fram.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-04-05:
Hr. president! Det er litt uklart hvem som stemte for forslaget, og jeg ber om at voteringen tas om igjen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-04-05:
Statsråden sa at det ikke var snakk om å frata kvinnen noen rett til selv å gjøre dette valget. Om han mente det, er det gledelig, for det uenigheten går på, er valget av behandlingsform før 12. uke. Så hvis han mener at kvinnen også skal ha en valgmulighet der, er det bra. Men jeg er redd gleden var veldig kort. Da saksordfører Gravdahl inntok talerstolen, var jeg usikker på om vi behandlet samme sak. Det er jo ikke abortloven vi behandler i dag, men det er retningslinjer for hvordan abortmaterialet skal behandles, og kvinnens rett til å velge håndteringsform. For Høyre er det som jeg sa, en selvfølge at også kvinnen skal ha rett til å bestemme hvordan abortmaterialet skal håndteres, og hovedpoenget er at hun selv må velge. Jeg synes fremdeles at det vitner om manglende innsikt og respekt for den enkelte kvinne og hennes valg slik Arbeiderpartiet nå fremfører saken. De blander sammen abortloven og informasjon og kvinners rett til å velge i en så personlig sak som det en abort er. For, som jeg sa, dette handler ikke om jus, men om følelser og livssyn. Og liv er ikke det samme som lov. Høyre respekterer den enkelte kvinnes ønske og valg og har full tillit til at kvinnene kan håndtere denne situasjonen. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ikke har den samme tillit til kvinnene. Det de nå gjør, er å frata kvinnene rett til selv å velge håndteringsmåte ved abort før 12. svangerskapsuke.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-04-05:
I mitt første innlegg stilte jeg to spørsmål til statsråden. Det første gjaldt dette med vitenskapelig personell ved universitetene. Vi vet jo at det allerede i dag er mangel på vitenskapelig personell, og at de har store problemer med rekrutteringen. Mitt spørsmål er om statsråden har gjort seg noen tanker om hvordan dette kan løses både i forhold til dagens situasjon og også i forhold til at man ønsker å øke antall studenter og eventuelt få et tannlegefakultet til. Det andre spørsmålet som jeg var inne på, gjelder et høringsnotat om statlig eierskap av sykehusene, hvor det står: «Ansvaret for tannhelsetjenesten var i utgangspunktet ikke planlagt inn i arbeidet med statlig overtagelse av sykehus. Sosial- og helsedepartementet har imidlertid fått en rekke innspill med forespørsel om hva som skal skje med tannhelsetjenesten. Dette har gitt departementet en forståelse for at det rimelig raskt bør tas stilling til framtidig eierskap og driftsform for denne tjenesten.» Da er mitt spørsmål igjen: Kan vi forvente en avklaring av situasjonen med hensyn til tannhelsetjenesten ganske raskt? Jeg tror at usikkerhet rundt dette spørsmålet vil bidra til å vanskeliggjøre situasjonen for fylkene. De har jo vanskeligheter nok som det er. Og hvis det skulle være usikkerhet om hvor dette skal plasseres i framtida, tror jeg at det vil bidra til å øke problemene både i forhold til det økonomiske og det administrative. De lever i et slags vakuum, og det vil føre til at man kanskje ikke prioriterer nettopp dette området. Det vil bli et tilbakeskritt, for tross alt har det vært en del positive signaler nå. Vi har lagt inn en del positive incitament for at det skal bli bedre. Så jeg kunne tenke meg å få noen signaler fra helseministeren på om det blir en rask avklaring av dette.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-04-05:
Jeg vil også ta ordet for å protestere mot det utsagnet som kom fra saksordføreren, representanten Gravdahl, der hun sier at kvinner blir utsatt for press for å nedsette abortmateriale på kirkegård. Det ligger slett ikke i forslaget fra mindretallet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og SV. Så sier saksordfører videre at informasjon er en skånsom måte å gjøre det på. Ja, det mener vi også. Men hvorfor da skille mellom 12. og 13. svangerskapsuke når det gjelder denne informasjonen? Det er vel slik at kvinnen er et selvstendig menneske og har krav på den samme informasjonen uansett akkurat dette med et ukeskille i forhold til hvor langt svangerskapet har gått?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-04-05:
Som jeg annonserte i innlegget mitt, er vi med på samtlige forslag fra nr. 3 til nr. 7. Og når representanten Ballo nå tar opp dette med oversendelse, at vi gjør om disse forslagene til oversendelsesforslag, så støtter jeg det. Forslag nr. 3 blir da omgjort til oversendelsesforslag, og de øvrige forslag som vi er med på, er vi også enige om kan gjøres om til det. Så bare en liten replikk til representanten Lønning. Han var inne på at det nærmest var uforsvarlig sakshåndtering å komme med et forslag om at det bør igangsettes tiltak for å starte opp et tannlegestudium ved Universitetet i Tromsø. Jeg skal ikke gå inn på hva som har vært sagt og diskutert i komiteen i den sammenheng, men jeg kan i hvert fall referere til eget parti og egen gruppe. Vi har hatt en kommunikasjon når det gjelder dette – også med representanten i kirke- og undervisningskomiteen – og vi stiller oss bak et slikt forslag. Så det er altså kommunisert med fagkomiteen der.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Det meste synes jo avklart med hensyn til partienes stillingtaken når det gjelder behandling av aborterte fostre. Når jeg bad om ordet, var det fordi jeg oppfattet saksordfører slik at han ikke har forstått hva mindretallet egentlig argumenterer med. Jeg mener ikke, SV mener ikke, og jeg har ikke oppfattet det slik at noen av de andre mener at man aktivt skal spørre kvinnen før utgangen av 12. svangerskapsuke om hva slags behandling av det aborterte fostret som ønskes valgt. Hovedregelen vil være at man etter 12. uke skal sette fostret ned på minnelund, og at det behandles som biologisk materiale før utgangen av 12. svangerskapsuke. Det vil kun være i de tilfellene der kvinnen selv aktivt har et ønske om en annen håndtering, at det vil være aktuelt å håndtere det på en annen måte. At det da skal være en belastning for kvinnen, synes jeg høres rart ut. Hvis man har saklig, livssynsnøytral informasjon knyttet til rutinene på et så følsomt område, som departementet i utgangspunktet kan utforme slik departementet finner det hensiktsmessig ut fra retningslinjene, hvorfor skal det da være en belastning for kvinnen? Hvis kvinnen så selv har synspunkter på dette, hvorfor mener da Arbeiderpartiet i fullt alvor at kvinnen skal fratas den retten? Jeg kunne godt tenke meg at saksordfører begrunnet det. Og at det da skulle være en belastning for kvinnen som selv aktivt tar til orde for en annen løsning, det forekommer meg å være en forunderlig måte å betrakte voksne, selvstendige individer på – at de faktisk skal fratas muligheten til å foreta frie valg. Jeg vil igjen spørre saksordføreren: Har hun oppfattet hva mindretallet her foreslår? For ut fra det som det ble redegjort for innledningsvis, høres det jo faktisk ut som saksordføreren ikke har oppfattet det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Saksordføreren har rotet seg inn i et uføre i forhold til argumentasjonsrekken som synliggjøres veldig tydelig ved at Fremskrittspartiet, som utgjør flertallet sammen med Arbeiderpartiet, også tar avstand fra den type betraktning. Det synes jeg både var klargjørende og godt å høre. SV har vært og vil alltid være en forsvarer av den abortloven vi har. Vi har ingen ønsker om at den på noen som helst måte skal svekkes, eller at man på andre måter skal søke å innta standpunkt i forbindelse med f. eks. denne saken som skulle være egnet til å svekke den. En slik påstand er egentlig ganske uhyrlig, vil jeg si. Det hadde vært på sin plass om saksordføreren hadde moderert en del av de utsagnene som har falt her i salen i dag. Det det dreier seg om for SV, på samme måte som når det gjelder lov om selvbestemt abort, er å respektere kvinnens frie valg. Vi har understreket veldig sterkt at den informasjonen det vil være snakk om her, skal være både livssynsnøytral og fremført skriftlig på en slik måte at ingen skal ta anstøt av den. Det betyr at hovedregelen, som jeg tror vil følges i de aller, aller fleste tilfellene, vil være at abortmaterialet ved abort før utgangen av 12. svangerskapsuke behandles som biologisk materiale. Så vil det kanskje finnes enkeltstående tilfeller der noen uttrykker ønske om noe annet. SV sier at de ønskene skal i så fall kunne respekteres. Er det så vanskelig å forstå?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Jeg samtalte for få dager siden med overtannlegen ved tannklinikken i Alta, Jan Nilsen, om den situasjonen som man nå har innenfor den offentlige tannhelsetjenesten. Han beskrev situasjonen som svært alvorlig, og man hadde ikke engang, hvis jeg har forstått ham rett, klart å rekruttere fylkestannlege. Man måtte gripe til en nødløsning, som egentlig også er et brudd på loven, fordi man måtte sette en tannpleier inn i denne stillingen. En rekke av kommunene i Finnmark har ikke lenger noen tannlege å tilby i det hele tatt. Også kommuner som tidligere har rekruttert godt, sliter nå i betydelig grad med rekrutteringen. Det synliggjør at det her er et stort behov for å komme i gang med tiltak. Jeg registrerer at helseministeren er blitt intervjuet i Den norske tannlegeforenings Tidende nr. 2 i år, hvor han uttalte at man bør ha en utvidelse av kullene med 60–70 studenter hvert år. Jeg er blitt gjort kjent med at man ved Universitetet i Umeå har tilbudt studieplasser i påvente av at man kommer i gang med et utvidet tilbud i Norge. Så vidt jeg vet – det kan jo helseministeren kommentere – har det ikke kommet noe svar fra departementet på dette. Det som tannleger sier til meg, er at én ting er å diskutere igangsetting av et tilbud der en får effekten om kanskje ti år, noe annet er å komme i gang med tiltak nokså umiddelbart. Og hvis det er slik at man har kapasitet i et naboland, slik som i dette tilfellet i Umeå i Sverige, vil jeg spørre helseministeren om man ikke da bør ta i bruk denne muligheten og gi et positivt svar på den henvendelsen man har fått. Jeg klarer ikke med min beste vilje å se det sånn at Regjeringen her har vært initiativtaker for at man skal komme i gang med tiltak. Av foregående talers innlegg kunne man få det inntrykk. Av et TV 2-innslag kunne en få det inntrykk at det nærmest var Arbeiderpartiet som var en pådriver her, og at helseministeren nå ville ta en rekke initiativ. En smule edruelighet er ikke av veien. I og med de vedtak som flertallet i sosialkomiteen nå går inn for, blir helseministeren nødt til å følge opp, selv om man kan sitte igjen med et inntrykk av at han gjerne hadde prioritert andre områder innenfor helsevesenet enn det han nødvendigvis må gjøre. Man må hjertens gjerne vise romslighet, men det gjør ingenting om også den romsligheten kommer andre parti enn ens eget til gode. Det synes jeg faktisk mange i denne salen er flinke til, men Arbeiderpartiet er ingen god eksponent for det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Jeg bad om en merknad etter Lønnings innlegg. Jeg vil påpeke at jeg som forslagsstiller, og som den som også har tatt opp dette i forhold til utdannelsen i Tromsø, også skriftlig har foreslått overfor komiteen at saken burde forelegges utdanningskomiteen, men at jeg ikke fikk flertallet med på det. Og det er grunnen til at utdanningskomiteen ikke har hatt denne saken til behandling. Når det ytterligere gjelder de forslagene som foreligger, har jeg diskutert med medforslagsstillerne til de forslagene som SV står bak, og det gjelder også forslaget om et tannlegestudium ved Universitetet i Tromsø. Det ville være veldig uheldig om det ble nedstemt her i salen, for jeg oppfatter at det er ganske klare signaler som kan gå i retning av at man faktisk etablerer et tannlegestudium i Tromsø. Både det forslaget og de øvrige forslag som SV står bak, ønsker vi derfor å omgjøre til oversendelsesforslag til Regjeringen. Så er det et forslag vi ikke står bak. Det blir litt av det samme som Senterpartiet var inne på her tidligere – det kunne vi godt ha stått bak. Det gjelder forslag nr. 3, og i den grad det fremmes, kan vi godt være med og stemme for det. Men jeg vil anmode forslagsstillerne om at det også blir et oversendelsesforslag, slik at mindretallsforslagene i sin helhet blir det. For her er det jo lagt føringer også via merknadene som trekker i samme retning som det forslagene gjør.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg vil ved avslutningen av denne debatten gjerne bidra til å forlenge representanten Sjølis glede. Det er, slik jeg sa i mitt første innlegg, her snakk om å utforme retningslinjer som skal sikre en lik praksis ved våre sykehus på dette litt følsomme området. Det er ikke snakk om å innføre nye rettigheter i juridisk forstand. Det er heller ikke snakk om å frata noen noen rettigheter i juridisk forstand. Så er det reist spørsmål her om hvorfor man knytter et skille opp til 12. svangerskapsuke med referanse til abortloven. Bakgrunnen for det er at før 12. svangerskapsuke er det fri abort i Norge – fri. Det betyr også at den som begjærer abort i en slik situasjon, skal kunne få innvilget det uten på noen måte å bli foreholdt noe spørsmål med hensyn til f.eks. ønsker om håndtering av abortert materiale. Men som representanten Ballo sier, vil det også her kunne være noen få tilfeller hvor kvinnen selv aktivt ønsker en bestemt håndtering av abortert materiale. Da mener jeg det er helt selvsagt at den type ønsker skal etterkommes. I så henseende må det ikke være noen tvil om at også de som ønsker en bestemt håndtering av abortert materiale ved abort før 12. svangerskapsuke, skal få oppfylt sine ønsker. Det er noe annet enn å utforme bestemte retningslinjer for den informasjon som skal gis om mulighetene etter 12. svangerskapsuke fram til 22. svangerskapsuke.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg har i løpet av debatten fått en del konkrete spørsmål som jeg skal forsøke raskt å gi noen tilbakemeldinger på. For det første: Fylkeskommunene kan, etter det jeg forstår, ikke pålegge kommuner å bidra økonomisk til opprettholdelse av tannklinikker. Det tror jeg er rimelig klart. Når det gjelder spørsmålet om fylkeskommuner fritt kan fastlegge takster for dekning av kostnader til tannhelsetjenesten, er regelen i dag at fylkeskommunen må følge de takster som er fastlagt av departementet. Men det er til vurdering om man også skal gjøre endringer i det regelverket. Når det gjelder framtidig organisering av og framtidig eierskap og driftsform for tannhelsetjenesten, er det flere som har spurt om det. Det er riktig at det også ble tatt opp i det høringsdokumentet som vi sendte ut om en statlig overtakelse av spesialisthelsetjenesten, og som det dreier seg om. Jeg vil gjenta, som jeg sa i mitt første innlegg, at en gjennomgang av hele tannhelsepolitikken også bør omfatte de spørsmål som gjelder organisering og driftsform og tilknytning, og jeg vil bidra til at det blir adgang for Stortinget til å drøfte dette på bakgrunn av en slik gjennomgang så snart som mulig. Men det vil jo også bli en mulighet for Stortinget til å drøfte dette i forbindelse med saken som fremmes i morgen om den framtidige organisering av spesialisthelsetjenesten i Norge. Når det gjelder spørsmålet om rekruttering fra utlandet og utdanning i utlandet, var jeg ikke innom det i mitt første innlegg. Jeg konsentrerte meg om behovet for å øke utdanningskapasiteten i Norge. Men inntil så skjer, vil man fortsette å bruke midler både til rekruttering av tannleger fra utlandet og til utdanning av nordmenn som ønsker å ta tannlegestudiet i utlandet. Når det gjelder spørsmålet om vitenskapelig personell ved universitetene, er det riktig, som det ble påpekt, at her ligger det en betydelig utfordring. Jeg må be om forståelse her for at dette ikke bare, nær sagt kanskje ikke i utgangspunktet, er et helsepolitisk ansvar, det er et utdannings- og universitetspolitisk ansvar, men det er en problemstilling som hele Regjeringen naturlig nok er opptatt av. Helt til slutt til det representanten Hedstrøm tar opp: Jeg mente å si at vi må konsultere fagmiljøer også i Norge, men selvfølgelig i utlandet, hvor man har større erfaringer på dette området enn hva man har i Norge. For øvrig takker jeg nok en gang for de råd representanten Hedstrøm gir når det gjelder opplegget av valgkampen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
Jeg har bare behov for en kort kommentar etter det andre innlegget til saksordføreren. Her bringer man jo på bane prinsippene i abortloven og kvinnens rett til å foreta selvbestemt abort og den biten. Det er ikke det denne saken dreier seg om. Vi diskuterer håndtering av aborterte fostre og hvorvidt det skal være et skille ved 12. svangerskapsuke. Det er det komiteen har tatt stilling til, det er den merknaden som ligger der. Fremskrittspartiet har stått og står for sitt valg. Det er helt klart at her er det et mindretall og et flertall i denne saken med hensyn til hvorvidt det skal være et skille før og etter 12. svangerskapsuke. Fremskrittspartiet står på sitt standpunkt om at det skal være et slikt skille. Men la oss ikke begynne å blande abortloven inn i dette, da er vi på ville veier.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
Først en liten kommentar til representanten Ballo. Jeg tror at for oss, og sikkert også for flertallet i komiteen, er grunnen til at man ikke har sendt over forslaget om tannlegeutdanning til undervisningskomiteen for uttalelse, at man i den komiteen ikke ønsket å behandle det, fordi hele saken hørte inn under sosialkomiteens fagfelt og ikke under kirke- og utdanningskomiteens. Videre har vi fra en del partier snakket litt sammen. Og etter de signalene som er kommet fra helseministeren i dag, vil vi gå inn for å oversende alle mindretallsforslagene i innstillingen til Regjeringen, slik at det blir gjort.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-04-05:
Her prøver saksordføreren i beste fall å slå inn vidåpne dører. Det har vært helt klart fra mindretallets side at vi ikke ønsker noe press på kvinnen, enten mindretallet består av tilhengere av selvbestemt abort eller motstandere av selvbestemt abort. Men det må være mulig selv for en saksordfører fra Arbeiderpartiet å vise respekt for at også medlemmer av mindretallet står for selvbestemt abort, selv om vi tillater oss å ha et annet syn enn Arbeiderpartiet på håndteringen av abortmaterialet. For det tror jeg dessverre vi fortsatt har. Men det er et lite håp i det helseministeren sa i sitt innlegg. Jeg forstod ham slik at bare kvinnen ikke blir gjort oppmerksom på at hun har en mulighet til å velge en annen håndtering enn det hele Stortinget slutter seg til skal være hovedregelen ved abort før 12. svangerskapsuke, nemlig å behandle det som biologisk materiale, så skal hun av egen vilje, uten å vite om det, ha rett til og få respekt for at hun ønsker en annen håndtering enn hovedregelen. Hvis det er tilfellet at helseministeren mener det – som jeg er enig i at han burde mene – så gjenstår spørsmålet: Hva er da grunnen til at Arbeiderpartiet i dag motsetter seg mindretallets forslag som går ut på følgende: «Stortinget ber Regjeringen legge til grunn at kvinnen selv kan bestemme hvilken håndtering av abortmaterialet som skal velges både før og etter 12. svangerskapsuke, og at hun skal informeres om muligheten gjennom standardisert informasjon.» Er det altså muligheten til å bli informert om dette gjennom «standardisert informasjon» som gjør at Arbeiderpartiet stemmer mot mindretallets forslag? Er det det som er realiteten, vil jeg gjerne bli fortalt at det er det man er imot.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2001-04-05:
I forbindelse med budsjettbehandlingen i Møre og Romsdal fylkeskommune ble det kuttet i rammene til tannklinikkene og anbefalt at eldre og syke kunne få trekke tenner, men så gå tannløse på grunn av manglende økonomi. Det er svært uverdig og alvorlig å foreslå slike løsninger. Fylkeskommunen lykkes ikke som tjenesteyter og bruker i dag tannhelsetjenesten som salderingspost ved egen budsjettbehandling. En del distriktskommuner i Møre og Romsdal som er så heldige å ha tannleger og godt fungerende tannklinikker, trues nå med nedleggelse dersom kommunen selv ikke bidrar økonomisk. At kommunepolitikerne i de respektive kommunene nå hevder at de får tannpine av hele problemstillingen, er fullt forståelig. Når kommunene pålegges å trylle fram flere hundre tusen kroner for å opprettholde fylkeskommunale, lovpålagte tjenester, ja, da er det på høy tid med en tannhelsereform hvor en ser på hvordan den offentlige tannhelsetjenesten bør organiseres i framtida, og i tillegg ser på hvordan en kan bedre rekrutteringen. Tannhelsetjenesten er en primærhelsetjeneste og bør organiseres i kommunene med statlig overordnet ansvar. Jeg kunne tenke meg å høre statsrådens syn på følgende spørsmål – hvis det er mulig: Kan fylkeskommunen pålegge enkeltkommuner i distriktene å bidra økonomisk for å unngå nedlegging av tannklinikker for at fylkeskommunen skal få sitt eget budsjett i balanse? Står fylkeskommunen fritt til å øke takstene for betalende klientell for å hindre en dramatisk reduksjon i det offentlige tannhelsetilbudet? Og til slutt: Vil statsråden i forbindelse med at ansvaret for sykehusene løftes ut av fylkeskommunen og over til staten sørge for at den offentlige tannhelsetjenesten blir overført til primærkommunene?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg ser fram til at Regjeringen vil sette ned et utvalg for å vurdere hele tannhelsetjenesten. Jeg er også svært glad for at Stortinget i samråd med Regjeringen nå vil gi refusjon ved tannkjøttsykdommen periodontitt. Og selv om jeg ikke liker så godt Dokument nr. 8-forslag, vil jeg gi representanten Hedstrøm rett i at dette var et bra forslag. Det er tannlegemangel i deler av landet, og verst er situasjonen i de nordligste fylkene. En forutsetning for en tannhelsetjeneste for alle, uavhengig av bosted, er at vi får tannleger til hele landets befolkning. I de nordligste fylkene er det den offentlige tannhelsetjenesten som utgjør tyngden av tannhelsetilbudet. Vi har erfaring med at allmennlegeutdanning ved Universitetet i Tromsø førte til en faktisk bedring av legedekningen i nord. Jeg vil derfor gi ros og støtte til våre representanter fra Troms, det gjelder Bendiks H. Arnesen og Synnøve Konglevoll. De er sterke ambassadører for tannlegeutdanning i Tromsø, og jeg regner med at deres argumenter blir hørt og blir positivt mottatt når kirke- og undervisningsministeren må prioritere å øke utdanningstilbudet på helsesiden. Jeg er tilfreds med at statsråden, dvs. helseministeren, her i dag er positiv til en økning i utdanningstilbudet, og at Regjeringen vil arbeide med dette spørsmålet og foreta en snarlig avklaring med hensyn til om vi kan få tannlegeutdanning i Tromsø.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-04-05:
Uten å forlenge debatten unødig, var det fristende å knytte en del kommentarer til dette spennende tema. Jeg kan medgi at jeg kjenner dette fagproblemet rimelig bra. Mitt første bekjentskap med det offentlige tannhelsevesenet var riktignok som pasient, men jeg har deltatt som arbeidstaker i en rekke år, i alle fall etter midten av 1970-tallet. Jeg vil gi ros til komiteen, som har gitt dette temaet et løft uten å skifte sol og vind mellom de ulike partier. Det er samlet sett et løft for tannhelsetjenesten det som kommer fra komiteen nå. Når det gjelder studieplasser og slike ting, har jeg ikke noe oppsiktsvekkende å komme med, bortsett fra at det er en rekke ytre rammebetingelser som styrer rekrutteringen. Jeg vil bare minne om at i nær fortid har man også på grunn av ytre omstendigheter hatt problemer med å fylle de studieplasser som har vært tilgjengelige ved de universitetene hvor vi har hatt slik utdannelse. Min hovedbemerkning går til dette med forankring i framtida. Og det er jo naturligvis et åpent spørsmål. Jeg vil minne om at den offentlige tannhelsetjenesten hadde sin glanstid fra 1959 og framover til 1975, da det var en statlig tjeneste. Uten direkte til forkleinelse for fylkeskommunen er det iallfall slik at man må tenke seg nøye om før man fjerner blikket fra en framtidig statlig forankring. Og om noen skulle finne på å tillegge primærkommunen et ansvar her, så snakker vi om helt andre primærkommuner, med en helt annen kompetanse og av en helt annen størrelse enn det vi har i dag. Så slipp nå ikke fokus på en bra statlig historie for denne tjenesten!
Helge Bjørnsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-05:
Jeg stemte feil – jeg skulle stemt imot!
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
Jeg vil anbefale Arbeiderpartiets stortingsgruppe å stemme imot dette forslaget. Vi mener det må være riktigere å foreta en slik undersøkelse når både de gamle og de nye regler har vart en stund.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Representanten Hernæs uttalte at flertallet har en dårlig sak. Ja, det er vel slik, som det heter, at angrep er det beste forsvar. Det som har skjedd etter at den nye promilleloven har trådt i kraft, taler i hvert fall ikke til fordel for forslagsstillernes synspunkter. Og det som er sagt i debatten, ble også sagt i juni i fjor, slik at det er ikke kommet noe nytt til torgs. Det eneste som er nytt siden forrige debatt, er at vi har høstet noen erfaringer med bruken av 0,2-promilleloven, og den har altså, slik det er påpekt, ført til at man har hatt færre beslag av førerkort – dvs. fra folk som kjører med høy promille – til tross for at man altså har hatt mange flere kontroller. Jeg sier ikke at det er et direkte utslag av denne loven, men det taler til fordel for denne loven. Det taler i hvert fall ikke til fordel for den som var. Det er heller ikke bevist noen risiko, hevdes det, ved kjøring med promille i området mellom 0,2 og 0,5. Jeg er ikke så sikker på om det er Stortinget som skal drive med bevisførselen i denne saken, Stortinget skal drive med lovgivningen i denne saken. Det som i hvert fall er helt sikkert, er at å si at å kjøre med en styrepromille er OK, det er et forferdelig dårlig signal å gi! Man sier noe om at om du har litt promille – du kan kjøre helt opp til 0,45 – ja, da er det OK, og du er kanskje en bedre sjåfør. Vi ønsker ikke å gi et sånt signal. Det er et farlig signal å gi, fordi vi befinner oss i et grenseområde. Det bør heller ikke være noe mål å bruke alkoholfritt øl som en form for målestokk på effekten av 0,2 promille. Nei, vi har heller ikke gjort det. Vi har ikke trukket noen konklusjoner, men vi har antydet at de som ønsker å gjeninnføre 0,5-promillen, de har en dårlig sak i forhold til disse fakta som er lagt på bordet i løpet av de få månedene som denne loven har fått virke. Og så henleder man til politiets ressursbruk. Det samme gjorde man før loven ble innført. Jeg skjønner ikke hvordan man kan holde på med det, når politiet beviselig har brukt mye mindre ressurser. Hvorfor skal man holde på å mase om det? Og så sier man at man også er bekymret for EU og felles promillegrense. I samferdselsministerens brev, som er vedlagt innstillingen, viser han til at vår nasjonale promillelovgivning i dag er i samsvar med den foreslåtte rekommandasjonen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Saksordfører Astrid Marie Nistad har hatt en grundig gjennomgang av alle de vesentlige punktene i det som er til behandling i denne saken nå. Kristelig Folkeparti støtter alle de momentene som har vært tatt fram, og jeg føler derfor ikke noe behov for å forlenge denne debatten ytterligere annet enn at jeg vil si: Vi slutter oss helt og fullt til alle flertallsmerknadene som saksordføreren har redegjort for.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-05-29:
Det er helt riktig at dette er en omkamp, i hvert fall et forsøk på en omkamp, i forhold til et forslag som ble nedstemt for relativt kort tid siden. Jeg skal nøye meg med noen forholdsvis få bemerkninger. Jeg tror at særlig det siste innlegget, men også delvis ordbruken fra Finn Kristian Marthinsen, understreker at flertallet har en dårlig sak. Å mistenkeliggjøre Høyres holdning i denne saken i forhold til trafikksikkerhet og det signalet at alkohol og bilkjøring ikke hører sammen, kan ikke oppfattes på noen annen måte enn at man ikke har relevante argumenter å forholde seg til. Jeg har lyst til å fastslå at det finnes ingen instanser av noe i nærheten av vitenskapelig art som kan føre bevis for at det er noen trafikksikkerhetsmessig risiko ved kjøring med en promille på mellom 0,2–0,5. Derimot er det en relativt dramatisk økning i faren fra 0,5 og oppover mot 1 promille. Jeg synes det er nokså ubehagelig i det hele tatt å bruke noe så alvorlig som trafikkskadde og trafikkdrepte i denne argumentasjonen, men når det legges opp på den måten, blir jeg nødt til å nevne at den tragiske statistikken over drepte i trafikken for 1998, 1999, 2000 og de fire første månedene i år viser henholdsvis 83 drepte, 70 drepte, 90 drepte og 88. Antall drepte gikk altså opp fra 70 til 90 ett år, det er to færre i år, altså rent tilfeldige utslag. En av våre viktigste innvendinger er at man bruker vegtrafikkloven som et alkoholpolitisk virkemiddel istedenfor å bruke ressursene til politiet til å sette inn mottiltak som virkelig kan gjøre noe for å redusere det store antall trafikkofre. Det er sikkert til glede for de bryggeriene som lager alkoholfritt øl, at de får øket salget sitt, men det bør altså ikke være noe mål å bruke det som argument i en sak som har med trafikksikkerhet å gjøre. Under behandlingen av innstillingen forrige gang fikk vi fra Riksadvokaten, fra Advokatforeningen, fra Politiets Fellesforbund, fra LO og ikke minst fra Statens rettstoksikologiske institutt klare bevis for at en ved denne type meget lave alkoholkonsentrasjoner ikke har noe vitenskapelig belegg for å hevde at dette er trafikkforebyggende og fører til færre ulykker. Jeg skjønner godt at de som har en forholdsvis fundamentalistisk holdning til avholdsbevegelsen, ønsker å bruke denne loven til å fremme avholdssaken, men det er altså nokså unfair å bruke trafikksikkerhet og den uendelige lidelsen som følger med trafikkskader, som begrunnelse for å forfekte et rent alkoholpolitisk syn.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-29:
Jeg skal være kort, da jeg føler at representanten Marthinsen på en grundig måte har redegjort for flertallets syn. Forslaget er altså et forsøk på omkamp etter at et flertall, hvor Senterpartiet var med, vedtok innføring av en promillegrense på 0,2 for førere av motorvogn. Loven trådte i kraft 1. januar 2001. Flertallet viste den gang til at formålet med å innføre en lav promillegrense var å gi et tydelig signal om at alkohol og bilkjøring ikke hører sammen å styrke trafikksikkerheten og få ned antall ulykker Det er all grunn til å glede seg over at vesentlig færre kjører i alkoholpåvirket tilstand. Det er vi overbevist om kan henføres til den nye promillegrensen på 0,2. I første kvartal i år har politiet totalt brukt 33 pst. flere timeverk enn i fjor på å foreta promillekontroller, viser tall fra Politidirektoratet. Men antallet bilførere som har fått beslaglagt førerkortet for promillekjøring, har gått ned med 33 pst. I første kvartal i fjor var det 860 bilførere som fikk beslaglagt førerkortet for å ha kjørt i påvirket tilstand, tilsvarende tall i år er 673, skriver ukeavisen Folkets Framtid. Ikke minst diskusjonen rundt innføringen av en ny grense for alkohol i blodet for bilførere tror vi i Senterpartiet har bidratt til mindre fyllekjøring. Det har hatt en positiv effekt bare det at det har vært fokusert på forsiktighet med kombinasjonen alkohol og bilkjøring. Videre er vi i Senterpartiet mest glade for at lovendringen er motivert ut fra den holdningsmessige siden. Det håper vi også kan være begrunnelse for trafikksikkerhetsbidrag i fremtiden. Til slutt: I Senterpartiet mener vi at det er riktig å legge til grunn en målsetting om at ingen skal bli drept eller livsfarlig skadd i trafikken. Senkingen av promillegrensen til 0,2 er et ledd i dette arbeidet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort også for mindretallets synspunkt. Fremskrittspartiet har sammen med den uavhengige representanten Jørn Stang et par avvikende forslag. Det dreier seg om sammensetningen av domstoladministrasjonen og enkelte utvalg hvor Fremskrittspartiet mener at det er mer naturlig at Høyesterett oppnevner medlemmer enn at Regjeringen gjør det. Fremskrittspartiet og den uavhengige representanten Jørn Stang er også av den oppfatningen at domstoladministrasjonen bør plasseres i Oslo – i landets hovedstad – istedenfor i Trondheim. Jeg ser argumentet om at en uavhengig domstoladministrasjon bør plasseres i avstand fra departementskontorene. Men det betyr ikke nødvendigvis at det er nødvendig å plassere administrasjonen i en annen by. Oslo har det største juridiske fagmiljø i landet. Her ligger Universitetet, og her ligger også Høyesterett. Jeg vil ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet og representanten Jørn Stang som er referert i innstillingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-29:
Konklusjonen først. Venstre slutter seg til flertallet på alle punkter. Vi syns det er foretatt en grundig avveining av de hensyn som skal tas, både i arbeidet fra departementet og fra komiteen. Jeg skal ikke utdype de ulike punktene, bortsett fra å nevne to. Jeg syns at de resonnementer som er gjort i forhold til Grunnloven, er viktige, men jeg deler den konklusjonen som er trukket både i framlegget fra departementet og fra komiteens side. Så vil jeg gå inn på et forhold som ikke er direkte drøftet, og som ikke berører ordningen i seg selv, verken ordningen med innstillingsorgan eller ordningen med styre, men det er et forhold som jeg for min del vil legge fram fra Stortingets talerstol og fram for offentligheten. Det gjelder evnen og viljen til å rekruttere dommere med en slik sosial og faglig bredde at man etterpå kan nikke og si at klokskapen er blitt befordret til fedrelandet. Det er ikke gitt at det skal være slik. Alle yrkesgrupper, selv yrkesgrupper som bærer et så stort ansvar som dem vi snakker om her i dag, og hvor det er mange framifrå representanter innenfor standen, har et særlig ansvar når man får den friheten til å foreta – la meg kalle det – den form for selvjustis, selvrekruttering og kvalitetssikring som ligger i at vi får en fornuftig bredde. Jeg er noe kjent med slike hensyn – ikke tilknyttet saken i dag, men tilknyttet f.eks. spørsmålet om utnevning av høyesterettsdommere – og jeg syns det er viktig at dette blir sagt fra Stortingets talerstol. Noen vil spøkefullt kunne si at hvis man tegnet en liten geografisk omkrets i Norge, og jeg skal ikke engang plassere den på kartet, ville man finne en sjenerende høy konsentrasjon av norske dommere. Jeg har ikke ut fra min livserfaring konstatert at det har gått ut over intelligensen eller dømmekraften, ei heller evnen til å holde faglig standard, men det er i seg selv ikke en ideell situasjon. Derfor er det svært viktig at man bærer med seg inne i sitt hode det som ikke kan skrives noe sted, men som jeg foretrekker å tale åpent om, at man i rekruttering, innstillingsarbeid, kaller på mennesker som bærer med seg bredden i dette norske samfunnet. Og ikke minst er det viktig at mennesker som skal være dommere, bærer med seg en sosial innsikt som gjør at man skjønner de ulike sosiale forhold i dette landet, og ikke bare deler av det. Nå er det ikke gitt at det skal bli slik, men jeg føler et sterkt behov for å understreke det. Intet av det jeg nå har sagt, strider på noe som helst punkt mot det som er framlagt av departementet, og det strider ikke mot noe som er framlagt av komiteen, men jeg følte et sterkt behov for å understreke det. Jeg vil for min del på vegne av partiet Venstre si at vi, så langt det er mulig med den åpenhet og det innsyn som vi vet det skal legges opp til, vil følge nettopp denne siden av utviklingen når vi får den ordningen som et stortingsflertall, med Venstres støtte, vil stemme gjennom her senere i dag.