Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Jeg kan berolige representanten Røe Isaksen med at en del av oss kvinnfolka er ikke regulert ut i arbeidslivet. Vi har slåss for å komme dit, og noen av oss er så gamle at vi har vært med på dette – at det var ganske store motforestillinger mot at man skulle gå ut i arbeidslivet og få egen inntekt. Dette handler ikke om at staten overregulerer noe som helst, men at vi skal lage rammebetingelser som gjør at kvinner kan ta de samme frie valg som menn har gjort til enhver tid. Det tror jeg må lyde bra for Høyre. At kvinnene har kommet inn i norsk arbeidsliv, er også den største økonomiske revolusjonen vi har hatt i Norge. Det er virkelig det som har løftet vår økonomi. Dette er roten til egen sjølstendighet, og det er utrolig mye ressurser, kompetanse og kunnskap Norge tar i bruk. Så er rammebetingelsene for dette ikke nødvendigvis slik at alle som sier de velger deltid, velger det fordi de har disse frie valgene. Da er det viktig at vi ser på hva vi kan gjøre med det. Så er det litt rart å studere bransjer som skulle være sammenliknbare. Altså: Selger man skruer og planker, får man heltid. Selger man klær, melk og brød, får man deltid. Og butikkene er like lenge åpne. Hva har dette med å gjøre? Ja, det er riktig at på sykehusene jobber man døgnet rundt. Det gjør man i politiet også. I politiet jobber nå – i den statistikken jeg har tatt ut – 6 200 mennesker turnus. Av disse jobber 7 pst. deltid, og 80 pst. av dem jobber over 80 pst. Der er det mange menn. Blant sykepleiere, hjelpepleiere, jordmødre og omsorgsarbeidere er situasjonen helt annerledes. Hvorfor er det slik? Dette har noe med rammebetingelsene å gjøre. Da er det grunn til å se på lovbestemmelsene, og jeg skal komme litt tilbake til det. Men la meg bare få følge opp litt dette med alternative måter å organisere arbeidet på. Jeg har vært på mange steder der de har organisert arbeidet på andre måter, og ser at det er mulig. For eksempel i Harstad, som jeg har tatt opp her flere ganger før, jobber de altså ikke lenger – de har kortere ukentlig arbeidstid. De har fått flere i full stilling, og de har fått ned sykefraværet. De har også fått til det som er viktig med fulle stillinger, nemlig at man får ivaretatt den kompetansen som er der, og bygd opp ny kompetanse, knyttet til at folk jobber tettere sammen i større brøker. Man slipper da å forholde seg til vikarer som detter ned, og som aldri har vært på akkurat den arbeidsplassen før, eller på det skiftet. Det er veldig viktig å følge opp slike ting. Det er jo derfor regjeringen har fremmet forslag om penger til dette i budsjettet, og det er ganske forstemmende at bl.a. Høyre sier nei til disse pengene. Representanten fra Fremskrittspartiet var oppe og sa at regjeringspartiene ikke hadde noen synspunkt på de kravene som må stilles til helsesektoren. Jo, det har de. De har skrevet merknader i komitéinnstillingen «som understreker at offentlig sektor skal være en pådriver for å hindre uønsket deltid. Komiteen understreker at det er viktig med dialog med partene i arbeidslivet for å komme frem til konkrete løsninger. Ved ansettelser skal hele stillinger være hovedregelen.» Det er viktig at regjeringen følger opp Stortingets budsjettarbeid på dette området, og at man i tildelingsbrevene sikrer at dette faktisk blir fulgt opp, for det er veldig viktig. Så til konkrete ting. Det skal legges fram en stortingsmelding om arbeidsmiljø til våren. Den må sjølsagt speile hva vi må gjøre for å få fortgang i dette. SV har alltid ment at vi er nødt til å lovfeste retten til heltid. Jeg er enig i de forslagene som representanten Trettebergstuen har tatt til orde for, men i tillegg vil jeg ta til orde for et annet forslag, som SV og LO er enige om. Og det er at vi er nødt til å innføre en type overtidsbetaling – eller mertidstillegg, som LO kaller det – for overtid utover stillingsbrøken når man har ufrivillig deltid. Jeg er helt sikker på at merkostnadene ved å organisere arbeidstiden i så mange små, umulige stillingsbrøker som man nå tillater seg å gjøre, ville forsvinne ganske fort hvis kostnadene ved å gjøre det ikke var på den enkelte arbeidstaker, men på arbeidsgiver. For å si det sånn: Det er nok av eksempler på at der man virkelig vil, så får man det til. Jeg håper at vi skal komme lenger med alle disse forslagene i den stortingsmeldingen som regjeringen skal legge fram.