Svein Flåtten (Høyre), 2009-12-01:
Interpellanten har tatt opp noe av det viktigste som vi kan diskutere i dette hus. Det er norsk verdiskaping og hvordan vi skal berede grunnlaget for den velferden vi alle ønsker oss i fremtiden. Det han peker på, er at mens vi har lagt hodet på oljesoveputen, har vi langsomt – og kanskje også hurtigere enn langsomt, men i hvert fall sikkert – mistet mye av vår konkurransekraft. Så er vi delvis blitt pepret med en del resultatmålinger fra denne talerstol i dag, om hvor vi ligger an på all verdens statistikker. Da synes jeg at finanskomiteens leder, Torgeir Micaelsen, har gjort dette ganske enkelt. Han sier at vi er i eliteserien, og der kommer vi til å forbli – slik jeg forstår ham – så lenge Arbeiderpartiet sitter med styringen i dette landet. Alt er bra, ingenting er det feil på, og slik kan vi bare fortsette å innrette oss på at det kommer til å være. Da synes jeg nok at jeg hører en annen, mer jordnær og praktisk retorikk og politikk fra finansministeren. Han skal ha ros for – jeg vil slutte meg til interpellanten – at han snakker i en retning som Høyre forstår. Om det er ros eller ris til finansministeren, får være litt ettersom hvem som ser det. Jeg har lyst til å si en ting til finansministerens innlegg. I veldig mange av disse innleggene som kommer fra Regjeringen, går man tilbake til finanskrisen og sier at dette løste man utmerket, og man henviser til alt som ble gjort da. Ja, det riktig, og det var Stortinget helt enig i. Men så skal vi videre. Bankene er reddet, for å bruke en kortversjon, men det som nå er problemet, er at de som bankene skal betjene, nemlig næringslivet, sier at de får ikke lånt penger. Så mener ikke Høyre at vi skal pålegge bankene å låne ut penger til dårlige prosjekter, men Høyre mener at vi skal føre en politikk som gjør at næringslivet har den egenkapitalen som de trenger når de kommer og skal låne penger – og den har de ikke i øyeblikket. Grunnen til det er at den har man tært på gjennom de tidene som ligger bak oss, med betydelige skatteøkninger gjennom de siste fire årene – opptil 10 milliarder kr årlig for norsk næringsliv – og spesielt for eierne, som er de som må stille opp med kapital når det røyner på. Og bruken av penger etter handlingsregelen har jo heller ikke vært fulgt. Man har smurt tynt utover de regelstyrte utgifter og andre velferdsordninger, og så har man glemt at man skal prioritere kunnskap, forskning, infrastruktur og ikke minst skattelettelser, som jeg forstod at finanskomiteens leder ikke likte at vi snakket om. Jeg skal snakke om det, og det har jeg allerede gjort. Men interpellanten snakket faktisk ikke om det. Han inviterte til en helt annen diskusjon. Så er det riktig at bedriftene selv har et betydelig ansvar, som finansministeren sier, men de må settes i stand til å følge opp det ansvaret. Jeg har lyst til å si noen ord om det som finansministeren og finanskomiteens leder hadde felles i sine innlegg. Om det er samsnakket, vet jeg ikke, men det er viktig, og det gjelder troverdigheten til handlingsregelen som må holdes i forhold til utlandet. Det var også interpellanten inne på. Det er viktig at de signalene som sendes ut om at vi nå ønsker å følge handlingsregelen, og at vi ønsker å følge den raskt, blir forstått, som finansministeren har vært inne på. Signaler vil holde en stund, men etter hvert må signaler følges av handling. Det minner meg litt om «Den Politiske Kandestøber» av Holberg. Der er det uttrykk som går omtrent som dette: En ting er sjøkart å lese, noe annet et skip å føre. Det er nettopp den oppgaven som finansministeren nå gjentatte ganger, i alle fall retorisk, har forsikret oss om at han har tenkt å ta, han vil føre skipet. Men jeg tror, i all beskjedenhet, at hjelpen til å lese sjøkartet vil han også kunne få fra Høyre, bl.a. fra de tanker som er kommet frem gjennom denne interpellasjonen.