Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2018-05-08:
Når vi i dag behandler forslaget om å oppheve § 117, er det et forslag man har debattert mange ganger i denne salen. Jeg vil anta at de politiske skillelinjene vil gå der de alltid har gjort. La oss ha med oss at odelsretten har vært med oss som nasjon i mange hundre år og er således noe som er godt befestet i vår kulturarv samt i vår grunnlov og øvrig lovgivning. Men allikevel er kanskje nettopp det at dette har vært en del av vår lovgivning i så mange år, et argument i seg selv for at tiden er inne for å se om denne retten treffer slik den opprinnelig var ment. Samfunnet har endret seg betydelig på alle disse årene. Odelsretten er en viktig del av vår rettslige kulturarv, men dette gir i seg selv ikke tilstrekkelig grunnlag for å opprettholde odelsretten i våre dagers samfunn, slik Fremskrittspartiet og Høyre ser det. Kontroll- og konstitusjonskomiteen arrangerte et seminar om odelsretten som en del av arbeidet med grunnlovsforslagene. Jeg har lyst til å si at jeg synes dette var en god måte å jobbe med saken på, og en god måte å jobbe med saken i komiteen på – det at man nettopp har den typen faglig seminar knyttet til et viktig grunnlovsforslag og får belyst begge sider av saken. Således får man nyttig informasjon og kanskje en bredere forståelse for forslagene. Jeg har lyst til å gi honnør til saksordføreren som tok initiativ til dette, og til komiteen som tilrettela for dette seminaret og denne måten å jobbe med dette på. Jeg kunne trukket fram flere argumenter fra seminaret, men det viktigste mener jeg er at det er helt tydelig at mange av de hensyn som har begrunnet odelsloven i dag, ivaretas bedre av andre lovbestemmelser, som f.eks. konsesjonsloven. Særlig gjelder dette etter at kretsen som er odelsberettiget, ble betydelig innskrenket i 2014. Odelsretten har vært omdiskutert i mange år, og i dag er den på mange måter et særnorsk fenomen som ikke finnes tilsvarende i andre vestlige land. Odelsretten hindrer, slik jeg ser det, utvikling av gården som næring og bosted. Dersom landbruket skal ha en viktig plass også i framtidens Norge, krever det modernisering. Det har de fleste innsett, derfor ble det også, som nevnt, gjort betydelige endringer i odelsretten i 2014. Man bør således innse at neste naturlige skritt er å avvikle odelsretten i sin helhet. Framtidens landbruk er avhengig av initiativrike, tiltaksomme og kreative mennesker som får anledning til å bosette seg på landbrukseiendommer og utvikle disse ut fra mulighetene de ser. For å sikre bosetting og økt mangfold på bygdene bør det bli enklere å få kjøpt småbruk, slik at de som har lyst og engasjement til å drive gårdsbruk, får mulighet til dette. En mer aktiv bosettingspolitikk for de landbrukseiendommene som i all hovedsak er et sted å bo, er mye viktigere for et levende landbruk enn å beholde odelsretten. Flere av de hensyn som dagens odelsrett ivaretar, og som framholdes av tilhengere av odelsloven, kan, som jeg allerede har påpekt, ivaretas gjennom andre virkemidler av økonomisk og lovmessig karakter, herunder konsesjonsloven. Landbruket har en helt annen funksjon i vårt samfunn i dag enn hva det hadde på den tiden da odelsretten ble innført. For mange år siden hadde odelsretten uten tvil sin berettigelse, men i de siste årene har det skjedd ekstremt store endringer i landbruket og samfunnet – det gjør at vi må kunne stille spørsmål om det fortsatt er et praktisk institutt å ha. Vi er enige om at det skal være mulig å få faglig kvalifiserte folk til å etablere seg i landbruket. Da må det også være mulig for en person som i dag går ut fra landbruksskolen, som har lyst til å satse på landbruket, og som selv ikke har odelsrett eller annen mulighet til å skaffe seg landbrukseiendom, å få kjøpt en landbrukseiendom på markedet. Fremskrittspartiet og Høyre argumenterer for vårt forslag i innstillingen. Vi er altså tilhengere av å legge til rette for å styrke eiendomsretten for bønder, slik at de selv kan disponere egen eiendom gjennom eksempelvis å eie, leie eller leie ut hele eller deler av eiendommen til en markedsmessig pris. Odelsloven bidrar ikke lenger til at det er et samsvar mellom eier og bruker. Andel utleid areal utgjør i dag opp mot 50 pst. Uten odelsloven kan det bli større samsvar mellom eier- og brukerforhold i landbruket. En eier som driver jorda, vil ventelig ta bedre vare på jorda enn en leietaker. Odelsloven vanskeliggjør dessuten en annen driftsorganisering enn enkeltpersonforetak, da det i praksis er umulig for upersonlige brukere å få kjøpt landbrukseiendom. Dagens odelslov holder andre nye eiere utenfor og slipper ikke til dem som kunne ha interesse av å utvikle et aktivt eierskap. Dette hindrer en optimal ressursutnyttelse i samfunnet. Men la meg også påpeke at slektshensyn antakelig ligger så sterkt nedarvet for eiere av jordbrukseiendommer at det uansett vil gå lang tid før vi ser reelle endringer, selv om odelsloven skulle bli opphevet. Selv om odels- og åsetesretten har lange tradisjoner i Norge, er tiden overmoden for en endring. Odelsloven i sin nåværende form er en av de mange særreguleringer i eiendomsretten som, slik vi ser det, hindrer framtidsrettet satsing, naturlige strukturendringer, mer lønnsom drift og økt investeringsevne i landbruket. En mer fleksibel odelslov er et av de tiltak som kan bidra til modernisering og økt lønnsomhet i norsk landbruk. Landbruket er tjent med at odelsbestemmelsene fjernes fra Grunnloven. Jeg vil på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet ta opp vårt forslag i saken.