Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Fremskrittspartiet ønsker å bruke denne budsjettbehandlingen til å utvikle Norge som en energistormakt. En sterk olje- og energisektor skaper grobunn for teknologiutvikling, høy verdiskaping og god levestandard. Dette bør komme landets innbyggere og næringslivet til gode gjennom sikker tilgang til energi til en fornuftig pris og samtidig styrke Norges rolle i verden som energileverandør. Kampen om energi er svært viktig, ikke bare for Norge, men for alle land, i den økonomiske utviklingen og i velstandssamfunnet. Norge er i en unik situasjon i så måte fordi vi som et av få land i verden eksporterer enorme mengder i forhold til det vi bruker selv. Vi eksporterer faktisk ti ganger mer energi til våre naboland enn det vi bruker. Våre nære venner er i motsatt situasjon. I USA importerer en halvparten av den oljen en bruker, og EU forventer å importere halvparten av sitt totale energiforbruk i årene framover. Da må vi som nasjon vise oss ansvarlig og ikke oppføre som en mett og nyrik broiler blant energisultne kjemper, men vise at vi er villige til å utnytte de energikilder vi har for å bidra til å sikre energiforsyningen i våre naboland og hos våre allierte. Energi- og miljøkomiteen får stadig besøk av delegasjoner fra EU og andre land, der en som første sak i samtlige av møtene ber om å få økt olje- og gassimport fra Norge. De er avhengig av norsk olje og gass for å få sitt samfunn til å fungere. Det gjelder også de landene som offensivt jobber for å redusere klimagassutslipp og for å satse på fornybar energi. Men de ser at selv i en overgangsfase må en ha energiforsyningen i orden, og da er det olje og gass en er avhengig av. IEA, Det internasjonale energibyrå, som framla sin World Energy Outlook 2008 her i Oslo for noen uker siden, bekrefter også dette. Selv i deres mest offensive scenario, der en møter FNs klimapanels krav om et maks CO2-nivå i atmosfæren på 450 ppm, er det økt forbruk av naturgass i verden og en liten reduksjon av oljen. Men IEA sier at Norge som den reneste av oljenasjonene bør øke sin produksjon så mye som en kan. Alternativet til olje og gass på kort sikt er fornybar energi eller energisparing. Men la oss ta tallene: Hvis vi skal redusere vår olje- og gassproduksjon til null, slik at EU må erstatte dette med fornybar energi, må de veldig raskt bygge 335 304 nye vindmøller for å få det samme energien som Norge produserer. Så kan en ta med bioenergien fra Norge. Da trenger en bare 332 487 vindmøller. Eller hvis vi dobler dagens vannkraftbeholdning i Norge, slipper en unna med 315 580 vindmøller. Dette sier jeg ikke for å latterliggjøre vindmøller som sådan, men for å vise det energiinnholdet en faktisk har i vår olje og gass, og hvor store utfordringer en da har i forhold til å erstatte dette. Derfor er det viktig at en satser på fornybar energi. Men når vi vet at vi i Norge i dag har 170 vindmøller, mangler vi 335 134 stk. for å kunne gjøre oss uavhengig av norsk olje og gass. Det må en ta med seg når en diskuterer energipolitikk i Norge. I dette budsjettet legger Fremskrittspartiet vekt på å stimulere til økt kraftproduksjon og å bedre energibruken. Vi har enorme ressurser, og vi har stort uutnyttet potensial både innen vann, vind, skog, olje og gass og thorium, for å nevne noen. Energibransjen og petroleumsbransjen er kapitalsterke. De har mange prosjekter, lang erfaring, og de kan realisere mye, selv i økonomiske nedgangstider, hvis de får rammebetingelser som gjør det interessant. Problemet er at lite realiseres innenfor energisektoren. Mange prosjekter legges på is. Noen få realiseres, men langt fra det potensialet som en kunne forvente. Alle i bransjen skylder på det samme: uforutsigbare rammebetingelser som stadig endres, og som langt fra er konkurransedyktige sammenliknet med andre land. Vi har sett at investeringsstrømmen på energisektoren har gått ut av landet, ikke til Norge. Det viser at det er behov for en helhetlig energimelding for å gi bransjen troen tilbake på at en også vil noe i Norge utover å komme med målsettinger som en ikke klarer å følge opp med virkemidler. Politikk for fornybar energi, som skisseres i statsbudsjettet, er for dårlig. Fremskrittspartiet vil derfor ha en sterk satsing på fornybar energi av alle teknologier. Vi vil ha en teknologinøytral tilnærming, ikke den tilnærmingen vi har i dag, der en utelukker småkraftverk og et grønt sertifikat-marked, der en setter måltall for vind- og fjernvarme, men ikke for vannkraft av en eller annen grunn, og der en gir støtteordninger, velger noen favoritteknologier for politikere, mens andre vel så gode utelates. Vi må i den sammenheng forenkle konsesjonsprosessen for kraftprosjekt. Små prosjekt, spesielt vannkraft- og vindprosjekt, må overføres til lokale myndigheter, slik at køen kan reduseres. Det er meningsløst med en saksbehandlingstid på fem til åtte år, og at en i dag må stå to år i kø før en i det hele tatt får saksbehandler. Hvis en kunne realisert 1 TWh med småkraft, ville det med 40 øre i kilowatt-timepris vært en verdiskaping på 400 mill. kr i året. Det er utallige TW som står i kø, og som dermed ikke blir realisert. Det er en enorm verdiskaping en går glipp av. Men jeg vil gratulere statsråden i dag, som offentliggjør at han overfører saksbehandlingen for prosjekt opp til 1 MW på småkraft, mini-mikro blir det da, til fylkeskommunen. Dette er i tråd med forslag som Fremskrittspartiet og Høyre har i dagens budsjettinnstilling. Jeg skulle ønske at de rød-grønne partiene hadde hatt en forutsigbar nok energipolitikk til at de kunne ha støttet dette i innstillingen og ikke kommet med det som en overraskelse på budsjettdagen. Så bør vi innføre et teknologinøytralt, grønt sertifikat-system for fornybar energi som gjør at gode og lønnsomme prosjekt, uavhengig av teknologi, realiseres. Nå har en dessverre valgt feil system fordi Regjeringen ikke evner å få en avtale med Sverige på grunn av særnorske restriksjoner. Man har sett at alternativene man har kommet med, tre ulike støttesystem for vindkraft på tre år og i dag ingen støttesystem for verken småkraft eller bioenergi, ikke har vært med og hjulpet. Å omdefinere vindkraftmålet for 2010 slik at det man i utgangspunktet ikke når, men allikevel klarer å nå fordi man nå definerer målet annerledes, skaper politikerforakt. Det skaper ikke mer kraft. Vi ser at Statkraft og StatoilHydro reiser til utlandet for å investere, og at statsråden i et leserbrev i Dagens Næringsliv i forrige uke uttrykker at han er fornøyd med det. Man kan ikke være fornøyd med at prosjekt som burde realiseres i Norge, flyttes til utlandet. Fremskrittspartiet vil også utvikle ny energiteknologi over et bredt spekter. Det er viktig å stimulere teknologimiljøer til å ville etablere seg i Norge framfor å flytte sine prosjekter utenlands. Nå har vi sett mange eksempler på at både tidevanns- og bølgekraftprosjekt, for å nevne to teknologier, flyttes utenlands fordi rammevilkårene ikke er gode nok. Det nytter ikke å snakke om målsettinger når resultatene uteblir. Så må vi også ha respekt for at umodne teknologier ikke bør kommersialiseres i stor grad. En må kunne se forskjell på når noe skal være under utvikling, og når en skal bygge det ut i stort monn. Her blander av og til Regjeringen kortene og bruker penger på helt feil tiltak, noe som gjør at en får en del teknologiske dinosaurer der en kunne fått mye bedre resultat ved å utvikle teknologien. Så mener Fremskrittspartiet at vi bør øke kompetansen rundt kjernekraft. Alle våre naboland unntatt Danmark har dette. De fleste landene vil satse på det. Thoriumutvalgets rapport var veldig tydelig på at også Norge bør utvikle sin kompetanse og samarbeide mer i utlandet, selv om en ikke har som mål å bygge det i Norge. Fremskrittspartiet setter i sitt alternative budsjett av 5 mill. kr til denne typen arbeid. Fremskrittspartiet vil styrke satsingen på energieffektivisering. Det er også ett av IEAs viktigste virkemidler for å kunne redusere CO2-utslippene. Vi har foreslått å etablere et lavenergiutvalg som skal kartlegge potensialet for mer effektiv energibruk. Det ble nedstemt av regjeringspartiene i forrige uke. Men jeg vil gjøre olje- og energiministeren oppmerksom på at en samlet komité i dag sier i merknads form at et slikt utvalg gjerne kan oppnevnes, at en ser positivt på det. Da utfordrer jeg statsråden til å følge opp det komiteen viser til som en mulighet. Jeg vil også vise til at Regjeringen i sitt arbeid i større grad bør stimulere energieffektiviseringen gjennom skatte- og avgiftssystemet, slik at en ikke legger begrensninger gjennom byråkratistyrte subsidieordninger, men lar den enkelte aktør selv vurdere sitt potensial og investere i forhold til det. Det er viktig å sikre at energieffektivisering har vilkår på linje med kraftutbygging. Når en ser at industribedrifter har mulighet til å utvikle en teknologi som kan spare enorme energimengder i forhold til produksjon av eksempelvis aluminium, er det meningsløst at en slik bedrift kun får noen titalls millioner kroner i støtte, mens hvis en ønsker å bygge ut mer kraft, kan en få milliarder i støtte innenfor det samme kraftvolumet. Da har en ikke helheten helt på plass. Representanten Nordtun var inne på industrikraft. Et samlet storting ønsker å få etablert et industrikraftregime, men jeg registrerer at det ikke har skjedd, til tross for løfter minst hvert kvartal siden den rød-grønne regjeringen tiltrådte. Jeg skal ikke bruke mye tid på dette, for dette vil bli et tema i en interpellasjon i januar, men jeg registrerer at Regjeringens kamp mot vannkraft åpenbart er sterkere enn kampen for industrikraft, og det er trist. Fremskrittspartiet legger i sitt alternative statsbudsjett sterkere til rette for å ta gassressursene i bruk innenlands. Dette var et uttalt mål for mange regjeringer, også denne, men det blir med ordene. Vi så jo at da Lyse Energi satset veldig på å ta i bruk gassen i Rogaland, endte de opp med å få kjeft og ikke ros fra daværende statsråd Bjørnøy, til tross for at den gassatsingen også ville lagt til rette for økt bruk av biogass senere. Fremskrittspartiet mener at staten må ha et overordnet myndighetsansvar for infrastruktur for gass tilsvarende det en har for strøm, og at en burde gått mer aktivt inn i Skanled-prosjektet, slik at ikke det eneste en kan vise til så langt, er at prosjektet er utsatt med noen år, men at en heller kunne fått framskyndet det og gitt garantier som gjorde at investeringsbeslutninger ble tatt og ikke bare diskutert. Det er også forslag i dagens innstilling om at en må ha garantier for et separasjonsanlegg. Jeg registrerer at regjeringspartiene heller ikke støtter det. Fremskrittspartiet ønsker å satse på å ta i bruk gass til kraftproduksjon. Potensialet er stort, noe Regjeringen har vist på Mongstad. Men i alle andre debatter later en som om dette ikke er mulig, og viser til Kårstø, Kollsnes og Skogn. Det er rart at Regjeringen er så selektiv i sin hukommelse når den selv har skrytt av hva den klarte å få til på Mongstad. Det viser jo at som i alle andre næringssammenhenger er plasseringen av prosjektene svært viktig for om de lykkes, og at man ikke sier at om det mislykkes ett sted, vil det mislykkes alle andre steder. Men da er det viktig at de gasskraftverkene som kan gjennomføres, får rammevilkår som de kan leve med. Det er meningsløst når Industrikraft Møre får beskjed om at de ikke får konsesjon uten CO2-rensing, men også får beskjed om at de ikke får konsesjon med CO2-rensing. Da har denne regjeringen gjort bruk av gass til kraftproduksjon til en umulighet. Så mener Fremskrittspartiet at en bør skrinlegge CO2-renseprosjektet på Kårstø og heller sørge for at pengene brukes på andre prosjekt som en kan få bedre nytte av, med større sikkerhet. Det er lite meningsfylt å bygge et renseanlegg på et gasskraftverk som står stille. Det er også lite meningsfylt å bygge et renseanlegg på et gasskraftverk samtidig som en på et annet sted, på Mongstad, skal teste ut den samme teknologien. Da burde en gjort ting i riktig rekkefølge, teste ut teknologien først og så bygge når det er mulig å gjennomføre det. Jeg vil i den sammenheng stresse viktigheten av at en på Mongstad sørger for at en får erfaring fra testanlegget før en tar en investeringsbeslutning om fullskala. Fremskrittspartiet legger også opp til en offensiv og robust petroleumspolitikk med strenge miljøkrav. Dette er viktig for verdiskaping og for sysselsetting. Det er en kapitalsterk bransje som kan gjøre løft i disse nedgangstider, men den er blitt stemoderlig behandlet. I Politisk kvarter forrige uke så vi det som er realiteten i den rød-grønne regjeringens politikk: tre partier som krangler åpenlyst, selv om representanten Nordtun fornektet det i sitt svar i replikkordskiftet nå nettopp. Vi har fått en 20. runde som ble utsatt med ett år uten begrunnelse, en TFO-runde som ble utsatt med tre måneder, Luteland-behandlingen, som minner om en bananrepublikk, forvaltningsplanen som en angivelig skal ta i 2010, men der to av regjeringspartiene reiser rundt og protesterer og har konkludert allerede, og en petroleumsforskning som kuttes. På toppen av det hele ønsker altså sentrale politikere i Regjeringen og regjeringspartiene å styre ungdom vekk fra petroleumsrelatert utdanning. Dette gir feil og dårlige signaler. Og det viser en manglende forståelse for vår viktigste inntektskilde, som har en betydelig andel av statsbudsjettet. Det viser en manglende forståelse for Norges ansvar som en energileverandør, i mangelen på alternativer foreløpig. Selskapenes valg i Norge er ikke mellom å investere i havvindmøller og i oljeutvinning. Selskapenes valg er å investere i Norge eller i Afrika. Med Regjeringens politikk vil stadig flere føle seg tiltrukket av å investere utenfor landet. Derfor må vi ha en petroleumsmelding i tillegg som gir signalene til bransjen som en trenger for å få investeringene i gang, slik at verdens mest miljøvennlige oljeproduksjon kan fortsette i Norge. En må satse på forskning og utvikling innenfor bransjen. Innenfor klima fremmet Fremskrittspartiet en omfattende tiltakspakke i 2007. Den ble ikke vedtatt. Vi har vist at vi tar utfordringene på alvor. Vi utfordrer Regjeringen på løsninger, for vi vil ha løsninger for kutt av CO2-utslipp som gir resultater og ikke bare er prat. Vi har sett på regnskapet for CO2-utslippene i Norge det siste året at de øker fortsatt, til tross for et offensivt klimaforlik ifølge Regjeringens retorikk og til tross for offensive tiltak. Vi vil fra Fremskrittspartiets side ha en bred tilnærming – tiltak i Norge, i utlandet og ikke minst på forskning og utvikling. Så ønsker vi også å opprette et bredt klimautvalg som stimulerer til debatt og nysgjerrighet og gir gode råd til regjering og storting. Men da er det viktig at vi lar industrien få lov til å operere i Norge og ikke har så sterke restriksjoner på norsk industris CO2-utslipp at vi får en karbonlekkasje ut av landet. Det bidrar verken til norsk økonomisk vekst eller til reduserte CO2-utslipp globalt. Det må jo være det som er poenget. Jeg tar herved opp forslagene som Fremskrittspartiet står alene om eller er en del av. Mer om miljøpolitikk vil komme fra Tord Lien.