trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Eg får fyrst prøve å svare representanten Gabrielsen. Vi har omgjort innstillingas forslag til vedtak II til eit oversendingsforslag. Det ligg der framleis som eit forslag, men det gir Regjeringa det handlingsrommet som ligg i at det er eit oversendingsforslag. Eg sa i innleiinga mi at eg meinte faktisk det var eit handlingsrom òg innafor det vedtaket som var foreslått. Der stod det at vi ønskte at SIVA skulle «ivareta statens interesser». Og så var det opp til Regjeringa å organisere dette innafor den ramma. Men stortingsfleirtalet har same synet, så klart, som vi hadde tidlegare. Representanten Gabrielsen har i mange samanhengar gått veldig høgt ut på banen og brukt sterke ord i denne saka. Vi har høyrt om skandale, subsidiering av milliardbeløp osb., så med bakgrunn i det var det for så vidt ein nøktern tone representanten Gabrielsen hadde i innlegget sitt i dag. Gabrielsen var jo den som gjekk hardast ut mot nåverande næringsminister på eit tidleg stadium i denne stortingsperioden. Men etter det har faktisk Gabrielsen vore næringsministerens mest trufaste forsvarar, ja han har faktisk vore meir einig med Sponheim enn Sponheim og Regjeringa sjølv har vore. Høgre er dei einaste som står for det opphavlege forslaget til Regjeringa – det har Gabrielsen heilt rett i. Men så viser Gabrielsen til næringslivet og er på mange måtar glad for at dei ikkje er her. Det er mogleg at nokre av dei er her. Høgre likar å framstille seg som næringslivets parti, men har dei ikkje teke innover seg røynda i den nye økonomien? Ser dei ikkje at staten må ha ei aktiv rolle i å engasjere seg for å drive næringsutvikling, kanskje på ein litt annan måte enn tidlegare, nokre gonger på eigarsida, andre gonger ved å leggje til rette for ny næringsutvikling?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Eg har lyst til å følgje litt opp dette med SIVAs tiltenkte rolle. I denne støyen som har vore omkring fleirtalet sitt forslag om at SIVA skulle ta seg av staten sine interesser, har eg sett påstandar om at SIVA har gått bak ryggen på Regjeringa, påstandar om at det ville støvsuge regionane til fordel for Fornebu dersom intensjonsavtalen vart ivaretatt. Da er det verdt å referere til eit brev eg har, som er adressert frå styret i SIVA til Kommunal- og regionaldepartementet, datert i går. Det går fram at Kommunal- og regionaldepartementet bad SIVA i april 1999 om å utdjupe kva rolle selskapet kunne spele i Fornebu-satsinga. Dette svarer styret på tidleg i mai 1999 der SIVA gjorde greie for sitt syn på saka, med både motførestellingar og moglegheiter, men spesielt la ein vekt på kvifor SIVA burde få den statlege eigarrollen på Fornebu. Likevel verserer det ei haldning om at dei har drive bak ryggen på si eiga regjering. Venstre har reagert kraftig på avtalen. På Venstres landsstyremøte vart det sagt at dette var ein heilt uakseptabel avtale. Men derimot står det referert i Adresseavisen at leiaren i næringskomiteen på Stortinget, Morten Lund, meiner at regjeringspartiet Venstre er på villspor, og han seier følgjande: «Dersom intensjonsavtalen realiseres, vil SIVAs virksomhet bli styrket og tilført verdifull kapital.» Dette vil vere eit gode for regionane. Meiner framleis Morten Lund at intensjonsavtalen er ein god avtale for regionane og dei regionale utviklingsmiljøa dersom han blir realisert? Og meiner Morten Lund at Regjeringa, så langt som råd er, burde følgje opp det som er fleirtalet sitt syn i denne saka?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Representanten Kristin Halvorsen starta denne debatten med å seie at dette var ei stor og viktig sak, derfor var det viktig at vi hadde moglegheit til fem replikkar etter hovudtalarane. Like etterpå kjem ho da og spør seg sjølv i innlegget sitt kva i alle dagar vi driv med, og håper liksom at denne saka og denne dagen fortast mogleg er overstått. Så eg lurer på kva Halvorsen eigentleg meiner – om dette er ei stor og viktig sak. Så seier Halvorsen at vi bør heller dra opp dei lange linene. Vi har fattigdomsproblem som må løysast, vi har behov for å satse på utdanning, forsking og mange gode formål. Det er det vi bør ta oss av. Ja, for all del, men ser ikkje Halvorsen at dette er to sider av same sak? Skal vi kunne styrkje eldreomsorga, skal vi kunne styrkje utdanningsverksemda vår og alle gode formål, må vi først skaffe verdiar. Men det er kanskje langt utover det SV nå har tenkt på, for næringspolitikk har dei aldri brydd seg om. Men vi står overfor ei formidabel omstilling i samfunnet der vi har behov for å stimulere vekst i nokre næringsområde som det er mogleg å skape vekst i. Norges forskningsråd har peika på kva område det er. Marin sektor og havbruk vil kanskje utgjere det meste av det, men ei kunnskapsintensiv og teknologibasert næringsverksemd er den andre moglegheita. Eit senter på Fornebu vil nettopp vere eit verkemiddel i så måte, og det er i det heile ikkje tenkt at det skal vere med på å støvsuge regionane. Tvert imot, det er eit viktig element for å få til regional utvikling. For det det er spørsmål om, er kompetanse, og det slit regionane med no. Ein rømmer frå regionane til sentrale område, og frå landet ut til internasjonale område. Så spørsmålet mitt er: Ser ikkje Kristin Halvorsen at det er naudsynt å drive aktiv næringspolitikk som eit grunnlag for anna satsing i samfunnet?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Arbeidarpartiet har jo sete med regjeringsmakta i mange år, faktisk i altfor mange år, og representanten Rudihagen har til og med vore statssekretær hos statsråd Opseth. I IT Fornebu-saka, som no vert handsama for niande gong, har viljen til detaljstyring heile tida vore forbausande stor. Rett nok er det forslaget som totalt gjorde Stortinget til Regjeringas forlenga byråkrati, no omgjort. Sjølv om eg forstår at Arbeidarpartiet lengtar tilbake til regjeringskontora, er mitt spørsmål om Arbeidarpartiet vil ha det slik i framtida når dei eventuelt – om svært lenge, håpar eg – skulle få regjeringsmakt. Vil Arbeidarpartiet akseptera at Stortinget held fram med si detaljstyring langt inn på Regjeringa sitt ansvarsområde? Rudihagen har jo erfaring frå korleis det er å sitja i regjering, og korleis maktdelinga skal vera, så eg reknar med at han kan svara på det. Eller har Arbeidarpartiet, kanskje saman med Framstegspartiet, no tenkt å delta på Presidentskapet sitt kurs om stortingsregjereri på måndag?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Representanten Rita Tveiten seier at vi vil gå inn for noko berre det er lite nok. No er det slik at forskjellen mellom IT Fornebu Technoport, som fleirtalet går inn for, og Nettverk Fornebu, som eg og mindretalet går inn for, stort sett er bustader. Det er slik at innanfor det arealet som Spjøtvoll-utvalet har sagt er nødvendig for å byggja eit effektivt IT-senter på Fornebu, er Nettverk Fornebu den interessenten som har sett mest av til næringsformål og til dei formåla som elles er mest essensielle for å få visjonen til. Bustader vert det likevel på Fornebu, og det skulle vera heilt unødvendig, slik vi ser det, for staten å involvera seg i bustadbygging for dei med absolutt høgast lønsnivå her i landet. Sosial bustadbygging er det kanskje nødvendig å ta del i for det offentlege, men det er ikkje det det dreiar seg om på Fornebu. Difor sluttar eg ikkje å undra meg over Arbeidarpartiet sine disponeringar på dette området. Noreg som nasjon kjem faktisk godt ut. Det har vore ein del svartmåling når det gjeld IT-utviklinga i Noreg, som eg var inne på i mitt innlegg, men vi er no plasserte på 4. plass i verda, og det er ikkje så verst for eit lite land i utkanten av Europa. Med den satsinga som ein har på næringsverksemd, og den moglegheita for å driva si eiga bedrift i Noreg som ein har med den noverande regjeringa, trur eg vi går lyse tider i møte med omsyn til næringsverksemd – også for IT-næringa.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Sjølvsagt respekterer Kristeleg Folkeparti og sentrum det kommunale sjølvstyret. Og det er jo nettopp difor vi er så trygge på at det vil verta bustader på Fornebu, same kva. Men kvifor skal staten gå inn med ytterlegare kapital i eit selskap som nettopp skal byggja ein masse bustader? Når det gjeld næringsdelen i prosjekta, er det ikkje store forskjellen på Nettverk Fornebu sine om lag 300 dekar og IT Fornebu Technoport sine 605 dekar. Difor meiner vi i denne samanhengen at smått er godt. Det er stort nok til å få det som er viktig, nemleg næringsutvikling innanfor IKT-området i Noreg og styring med dei policyutviklande organa. Når det gjeld Nettverk Fornebu, veit vi kva vi har og kva vi får, for her er storleiken gjeven, og vi veit at vi har ein innverknad; den er forhandla fram allereie. Når det gjeld IT Fornebu Technoport, vil dette endra seg, og vi må inn med mykje kapital for å halda ved lag det vi har forhandla oss fram til. Det er klart at vi har ikkje fleirtal, og i grunnen er eg svært glad for at vi ikkje har fleirtal når det gjeld nokon av desse områda. Men vi har ein avgjerande innverknad med den prosenten som vi har i Nettverk Fornebu, og kva vi på lang sikt har i IT Fornebu, veit ingen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Det som er gjort, er gjort. Om ein angrar eller ikkje, vil ikkje gjera forskjell på noko. Det som er heilt sikkert, er at det er Regjeringa som eventuelt set foten ned. Eg har ikkje gjort det, ikkje no i dag og ikkje siste gongen saka var oppe. Det som denne regjeringa og mindretalet i komiteen gjer, er å ta til etterretning det som eit stortingsfleirtal vil, det som eit stortingsfleirtal gjev uttrykk for. Vi har interesse av at næringsverksemd på Fornebu skal veksa og gro, at vi skal få ei IT-verksemd på Fornebu som er til nytte for heile landet, og Regjeringa ynskjer då å vera med i ei selskapsdanning – og eg skulle ynskja at det vart valet her i dag – som gjev oss moglegheit til påverknad i dei policyutviklande organa. Punkt 2 i vårt forslag, som vi trekkjer tilbake, var eit motforslag til det forslaget som fleirtalet no har trekt, og eg må seia at eg er glad for at dei har trekt det. Kva som hadde skjedd i fortid dersom vi hadde handla annleis, kan ingen veta.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Begeistring og begeistring – det sentrumsregjeringa har gjeve klart uttrykk for, er at vi ynskjer forskingsparkar, vi ynskjer næringsparkar, vi ynskjer IT-utvikling, og vi ynskjer den nye økonomien velkomen. Det som forundrar meg, er at det har vore så stor usemje her samstundes som vi har ei sak om e-handel til behandling, der Stortinget vonleg får lagt fram for seg ei innstilling som denne Regjeringa kan stilla seg 100 pst. bak – det håpar eg i alle fall. Om fleirtalet vil koma tilbake igjen til Stortinget? Heldigvis veit vi ikkje noko om morgondagen, men ni gongers behandling synest eg er nok. Det som ikkje skulle ha vore sagt i denne saka no, det må vera å finna på millimeterpapir. Eg kan ikkje skjøna kva ein meir skulle seia om denne saka som ikkje allereie er sagt. Eg håpar at ein no vil gje Regjeringa fred til å jobba framtidsretta med IT-saka, slik at ein kan få resultat på Fornebu så vel som i Distrikts-Noreg.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Det er kjekt at representanten Rita Tveiten gleder seg. Grunnen til at vi har gått inn for Nettverk Fornebu, er at det er økonomisk best fundert, det er organisatorisk best fundert, og det er best på forsking og utvikling. For å koma til det andre spørsmålet: Skal vi få fart på IT-utviklinga både i tradisjonelt næringsliv og i nye næringar rundt om i heile landet, må vi satsa på forsking og utviking. Då treng vi dei forskings- og utviklingsinstitusjonane vi har, og vi treng å byggja dei vidare ut. No vart det sagt av saksordføraren at eit år er sju IT-år. Tempoet er stort. Noko som òg gjorde at vi gjekk inn for Nettverk Fornebu, var at dei satsar på e-handel på ein måte som er naudsynt – då kunne Noreg ha vorte fyrst. Det oppnår vi kanskje ikkje dersom fleirtalet framleis står på sitt forslag, men vi ynskjer å få til ei forsking og utvikling som gjer at vi kan halda tritt med utviklinga i verda og kanskje kan få eit forsprang på einskilde område. Då er elektronisk handel ei moglegheit, og sjølvsagt må vi òg følgja opp på alle andre område. Alle spring på dette området, og vi spring med. Vi treng alt det engasjementet som måtte finnast. Då må vi satsa på dei sjølvstendig næringsdrivande, på gründerane i Noreg. Vi har mange av dei og vi må leggja til rette slik at dei får utvikla sine idear til næringsverksemd, tena pengar og skapa nye arbeidsplassar, ny verksemd og ny inntening til Noreg. Dette er Regjeringa sin politikk, og difor er det viktig at vi Regjeringa sitjande.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-03-07:
Eg må vel innrømma at Høgre-representantens innlegg provoserte meg ein smule. Eg har i stor grad delt synspunkt med Høgre i denne saka, men lever Høgre og representanten Gabrielsen i fortida? Det er fleirtal – og det har lenge vore fleirtal – for eit IT-senter på Fornebu. Dette bør og må og skal ei regjering ta omsyn til. Sentrum vil gjera det som er nødvendig for at distriktsdimensjonen skal verta tatt vare på, for at verksemda skal satsa på forsking og utvikling, for at inkubatorverksemda skal verta effektiv. Regjeringa har innstilt to selskap, og vi angrar ikkje på det. Nettverk Fornebu er klart betre enn IT Fornebu Technoport, og burde ha vorte valt. Men kva har Høgre gjort? Protestert? Det er jo det ein kan gjera frå ein relativt makteslaus posisjon. Men kva vil Høgre gjera for å få innverknad i dagens Noreg?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Man kan i dag ikke gjøre annet enn å gratulere Fred. Olsen og hans kumpaner med at man faktisk har lyktes med å innføre en eksklusiv bostøtteordning for landets rikeste menn og kvinner. Det er i seg selv ganske oppsiktsvekkende at det er det som vil være resultatet av Stortingets behandling. Det jeg var opptatt av i Rudihagens innlegg, er at man i dag ikke tør gå linjen helt ut, men oversender et forslag om SIVA til Regjeringen. Men både hr. Hedstrøm og hr. Rudihagen sier i sine innlegg følgende: Vi har ikke endret syn. De har altså ikke endret syn på at det er SIVA som skal stå for utviklingen av den såkalte visjonen for statens del. Samtidig sier man at man ikke tør å legge det fram her i salen. Hva betyr da det? Det kan jo ikke bety annet enn at man ønsker abonnement på å ydmyke Regjeringen enda en gang, at saken sendes tilbake til Næringsdepartementet, og så skal Sponheim sitte og fikle litt med den og så komme tilbake til Stortinget. Så skal hr. Hedstrøm og hr. Rudihagen nok en gang si: Det var ikke det vi mente. Vi har hele tiden ment at SIVA skulle ivareta statens interesser. Dette er det jo ikke logikk i! Hva var det så SIVA egentlig skulle gjøre? Visjonen om det såkalte kunnskapssenteret skulle i utgangspunktet også ha en utdanningsbit, ikke bare en næringspolitisk bit. Stortinget har ved en rekke anledninger slått fast at her skal universitetsloven gjelde, her skal det være høgskolene og universitetene som skal styre kunnskapsbiten. Hvor er det blitt av det i dagens innstilling? Det står ikke med ett ord at dette faktisk har betydning for norsk utdanning! Tvert imot snakkes det om inkubator, og det snakkes om synergi – alle mulige flotte ord – men ikke om det som faktisk er realiteten. Hele det norske utdanningssystemet er satt på sidelinjen ved at SIVA, en institusjon som driver med næringsparker, skal styre det som kanskje er den viktigste biten av det fremtidige norske utdanningssystemet. Det er altså ikke annet å gjøre enn å gratulere Fred. Olsen og hans kumpaner, men samtidig er det meget god grunn til å spørre hr. Rudihagen: Mener han virkelig at SIVA skal styre den virksomheten i framtida? Eller er det bare fordi han er for feig at han ikke tør å fremme det forslaget i dag?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Jeg synes at deler at fru Apelthun Sæles replikk var interessant, for hun sier følgende: Det som er gjort, er gjort, man kan ikke angre på det som er gjort, og vi har tatt ting til etterretning. Det er på mange måter en god beskrivelse av hele sentrumsregjeringens prosjekt. Nå skal ikke jeg trekke det så langt i denne runden, men poenget er følgende: Regjeringen har jo ikke på et eneste tidspunkt entusiastisk sagt at man vil ha IT Fornebu i en eller annen variant. Ideen kom rekende på en fjøl, og en eller annen smarting i Arbeiderpartiet eller i Fremskrittspartiet har sammen med Fred. Olsen og hans kumpaner da klart å så den idé at dette har et eller annet for seg, og så har Stortinget handlet. Men sentrumspartiene, inkludert Regjeringen selvfølgelig, har aldri aktivt gjort noe for å stoppe dette, de har altså latt seg drive på en fjøl i en retning som man ser resultatet av her i dag. Og sentrumsregjeringens store seier i dag er at flertallet ikke fremmer et forslag om SIVA. Men for øvrig er jo innstillingen akkurat som den er, og det kunne være interessant å høre med fru Apelthun Sæle følgende: Føler hun seg beroliget med hensyn til at denne saken ikke kommer tilbake til Stortinget enda en gang? Det eneste man her fra flertallet har gjort, er at man har sagt at man ikke fremmer forslaget i denne runden. Sentrum velger så ikke å fremme sitt forslag. Men det er klart, det står jo de samme kameratene helt fritt til i neste runde å si at de ikke er fornøyd med hr. Sponheim, at de aldri hadde tenkt at det skulle organiseres på denne måten, og da må saken tilbake til Stortinget. Man får altså abonnement på en total ydmykelse enda en runde – hvis da Regjeringen sitter så lenge. Så det som kunne vært interessant, var om man i dag i etterpåklokskapens lys kanskje kunne sagt at ja, vi burde på et tidspunkt ha satt ned foten, dette prosjektet ønsker vi egentlig ikke, den tomten på Fornebu burde vi ha brukt til et eller annet som er kvalitetsmessig bedre enn det vi i dag får. Spørsmålet er da kort: Mener fru Apelthun Sæle at vi er ferdig med saken i stortingssalen i dag, og vil hun gjøre det hun kan for at den ikke kommer tilbake, eller har hun litt nagende frykt i seg, som enkelte av oss har, for at vi ikke er ferdig i denne runden?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Hr. Gabrielsen sa i et tidligere replikksvar at det er ikke det eneste saliggjørende bestandig å stemme med flertallet. Det kan jeg for så vidt underskrive på, så hvis han har lyst til å høre litt mer om det, må han bare snakke med meg etterpå. Vi har lang erfaring i så måte. Det som er interessant, er jo at dette prosjektet drives gjennom mot alle faginstansers råd og ønsker. Det er altså ingen universitet eller høgskoler i Norge som har ønsket IT-Fornebu i en eller annen form, det er ingen av bransjeorganisasjonene til de ulike IT-næringene som har ønsket dette, det er ingen bedrifter, med unntak av Telenor, som aktivt har sagt at man syns at IT-Fornebu er en god idé. Det er på mange måter en surrealistisk situasjon, at man her er i ferd med å realisere en såkalt visjon om et eller annet uten at det faktisk finnes sterke aktører – annet enn en gjeng med skipsredere, som har stått bak og dyttet. Det er dette som er ganske paradoksalt, og jeg må faktisk gi Høyre honnør, for Høyre har sammen med SV vært det eneste partiet som helt konsekvent har hatt en holdning til dette helt fra starten. Høyre har ment at dette skulle vært et kommersielt prosjekt, de ville gjerne lagt det til Terminalbygget på Fornebu, og så fikk markedet ordne opp resten. Det har på en måte vært et ryddig, greit og forutsigbart Høyre-standpunkt. SV har hele tiden advart mot prosjektet, og dessverre vil nok vi i stor grad i etterkant få rett, at dette ikke kommer til å bli noen særlig vekst for IT-bransjen. Men det jeg godt kunne tenke meg å utfordre Gabrielsen på, for i mange henseender har vi hatt tilnærmet den samme kritikken av kokkelimonken i dette prosjektet, er: Hvis Gabrielsen ut fra Høyres ønske stod fritt til å etablere den typen institusjon som nå kanskje blir etablert i Terminalbygningen, ville han da ha lagt den på Fornebu? Ville han ikke ha ment at den typen bedrift, eller nettverk, som det her er tenkt fra Høyres side, aldri burde vært på Fornebu, men i nærheten av et universitet eller en helt annen plass i landet fordi det å sentralisere en så desentralisert teknologi på en så attraktiv tomt rett og slett er bortkastet? Man kunne lagt det til Toten eller hvor som helst, i hvert fall et annet sted enn akkurat på det sentrale Østlandet.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Fleirtalet, Framstegspartiet og Arbeidarpartiet, meiner at det er viktig at eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu vert stort og sterkt nok til både å vera attraktivt nok til å trekkja til seg utanlandske forskarar og næringsliv og til å motverka at norsk toppkompetanse forsvinn ut av landet. Kristeleg Folkeparti og representanten Anita Apelthun Sæle sitt utgangspunkt var at staten skulle selja arealet sitt på Fornebu etter at flyplassen var nedlagd. Dei har ikkje akkurat vore glødande forkjemparar for at det skulle etablerast eit IT- og kunnskapssenter korkje her eller der. No stør likevel Kristeleg Folkeparti eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu, berre det er lite nok. Representanten Anita Apelthun Sæle har i tidlegare replikkrundar uttrykt at ho håpar det vert lenge til me får ei ny arbeidarpartiregjering, og det er vel ikkje så unaturleg sett frå hennar ståstad. Men spørsmålet mitt til representanten Apelthun Sæle vert om ho meiner at det tempoet som dagens regjering har når det gjeld regional og nasjonal satsing på IT-området, er i samsvar med tempoet i utviklinga av norsk IT-næring. Plagar det representanten Anita Apelthun Sæle at IT-bedrifter som er utvikla med bakgrunn i norsk kunnskap, vert kjøpte opp av utanlandske aktørar og på den måten går tapt for Noreg?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
I motsetnad til Djupedal ynskjer eg å venda meg til representanten Apeltun Sæle, og ikkje til fru Apelthun Sæle. Eg er glad for at representanten Apelthun Sæle er lydhøyr og no uttrykkjer at me alle ynskjer IT-aktivitet på Fornebu, til nytte for heile landet. Sjå det – då er det faktisk von i hangande snøre, og representanten Apelthun Sæle begynner å verta einig med fleirtalet i motsetnad til det ein kunne få inntrykk av tidlegare. Eg er òg glad for at me no får høyra at det er nok med ni gongers behandling i Stortinget av denne saka, og eg vil oppmoda om at me må få ei ny overskrift, nemleg «retning og tempo». Representanten Apelthun Sæle gjekk derimot ikkje i det heile inn på mitt spørsmål i ein tidlegare replikkrunde, der eg spurde om ho meinte at tempoet som dagens regjering har lagt opp til når det gjeld satsing regionalt og nasjonalt på IT-området, er i samsvar med tempoet i utviklinga av norsk IT-næring. Det er urovekkjande at norske bedrifter, basert på norsk kunnskap, vert kjøpte opp ute. Det tyder på at me har eit problem, og det må vera i heile Stortinget si interesse å få stoppa dette – og at eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu av internasjonale dimensjonar og kvalitetar er det som skal til. Eg ynskjer representanten Apelthun Sæle sitt syn på det.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Representanten Gabrielsen har på vegne av Høyre lenge vært på krigsstien i mediene angående flertallets standpunkt i Fornebu-saken. Jeg er enig med Torstein Rudihagen når han tar opp den biten, for Gabrielsen har vært høyt oppe på banen. Og jeg kan bare nevne at i Aftenposten den 10. februar i fjor kom det påstander om at en politisk skandale var i ferd med å skje, og at man hadde behov for å plukke ut en skipsreder og tildele ham en diger tomt. Dette følges opp ved flere tilfeller. I Fædrelandsvennen den 24. september i fjor står følgende: « … prosessen som har ført til at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har lovet bort milliardbeløp.» Det som er realiteten, er at IT Fornebu Technoport, som vil få tilslaget i dag, innen åtte uker, i henhold til avtalen, skal gå inn med 780 mill. kr i IT Fornebu Eiendom. Staten går inn med 260 mill. kr basert på en markedstakst etter EØS-regulativet. Det foreligger intet subsidieelement. Regjeringen har foretatt økonomiske beregninger for begge konkurrentene og funnet ut at det er marginal økonomi og stor risiko i begge alternativer. Ingen av prosjektene har tilfredsstillende lønnsomhet, sier Regjeringen. Vil representanten Gabrielsen da trekke tilbake sine påstander om politisk skandale og at flertallet skal ha gitt løfte om milliardbeløp?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Det er rett som representanten Lund, komiteens leiar, seier, at denne saka har vi hatt mange gonger i denne salen. Eg trur det er brei semje om at vi godt kunne ha greidd oss med nokre færre. Men forholdet er jo at Regjeringa i liten grad har vilja ta innover seg det fleirtalet som har vore i Stortinget. Hadde Regjeringa gjort det, ville vi for det første spart ulike partar – det vere seg regjering eller storting – for arbeid. Ein ville ha fått ei avgjerd på eit langt tidlegare tidspunkt, som ville ha ført til at vi hadde kome i gang. Det er ikkje nokon særleg tvil om at denne gjentekne behandlinga i Stortinget har ført til at arealet ute på Fornebu har blitt liggjande utan å bli teke i bruk. Så får vi no håpe at vi ser sluttakta på kva for IT- og kunnskapssenter vi skal ha på Fornebu. Fleirtalets syn burde vere klart for Regjeringa, og eg har den tillita til Regjeringa, trass i fleire omkampar, at dei no vil gjennomføre det som fleirtalet i Stortinget står for. Eg vil gjerne spørje representanten Morten Lund, komiteens leiar: Synest representanten Lund at den handsaminga vi har hatt av denne saka, tyder på at Regjeringa er lydhør for det som Stortinget vedtek i ulike samanhengar, eller meiner han at Regjeringa kanskje burde ha lytta noko meir til det fleirtalet i Stortinget har sagt i denne saka tidlegare?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Etter representanten Kristin Halvorsens innlegg kan ein begynne å lure på kvifor representanten Halvorsen har valt ein politisk bane, for det kan jo høyrast ut som Stortinget ikkje skal ha meiningar om noko som helst. Då kan ein igjen spørje om representanten Halvorsen burde ha valt ein annan karriere enn det politiske liv, for Stortinget er jo rett og slett etablert for å syne retning. Det er jo det fleirtalet i Stortinget har gjort gong etter gong og kome omtrent like langt, har til og med kome i den situasjonen at vi no har fått lagt fram to framforhandla avtalar, som Stortinget har høve til å velje mellom. Det kan ikkje vere noko gale i det, når dette skjer i forhold til ulike retningsliner som er gjevne av Stortinget sjølv. Representanten Halvorsen må ha den meininga at Stortinget skal operere i eit vakuum og berre ha med Stortinget å gjere. Det var jo retteleg det representanten Halvorsen stod på Stortingets talarstol og sa. Det er ikkje slik at det som går føre seg i SVs kontor i dette hus, er eit hakk betre eller skinheilag i forhold til det som går føre seg i andre kontor. Det skulle berre mangle at Stortinget ikkje kan snakke med folk. Eg er glad for at vi har så mange rundt oss som vi kan snakke med og som kan gje oss råd, som vi har. Det er verre med SV og Venstre, som er så få at dei knapt nok har høve til å snakke med andre enn seg sjølve.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Denne saken har etter hvert fått karakter av en ørkenvandring. Den har iallfall ikke vært en rask og grei sak. Selv kom jeg inn i saken i forbindelse med kirke-, utdannings- og forskningskomiteens behandling av forslag fra representanten Grete Knudsen om økt satsing på utdanning innen IT. Det var våren 1998. Etter dette har man iallfall hatt seks-sju runder i næringskomiteen og her i stortingssalen om saken. Representanten Lund var litt innom dette i sitt innlegg. Det kan være fristende å sitere flertallsmerknaden i innstillingen som lyder: «Stortinget har allerede ved flere anledninger tidligere uttalt bekymring for tempo og fremdrift når det gjelder etablering og utvikling av et kunnskapssenter på Fornebu.» I klartekst betyr dette at om man hadde hatt en annen fremdrift, kunne man vært i gang på Fornebu allerede – til beste for utdanning, forskning og næringsliv i Norge. Dagens sak er et valg mellom to mulige alternativer med private driftere av et samarbeidsprosjekt mellom det offentlige og privat næringsliv. Jeg vil her gi regjeringspartiene ros for at man iallfall er klar nok til å anvise sin anbefaling. Det er mer enn man kan si om partiet Høyre. Det bør imidlertid ikke forundre at jeg ikke deler regjeringspartienes konklusjon. Sentrum ser ut til å være mest opptatt av at senteret skal være så lite som mulig, at det skal være mest mulig statlig styring også i fremtiden, og at man skal ha så få boliger at utdannings- og forskningsdelen neppe vil kunne lykkes. Fremskrittspartiet derimot er opptatt av at vi skal få til et senter som er stort nok til å kunne lykkes i et globalt marked, at man skal ha som mål at privat næringsliv skal være betydelig engasjert uten at det skal få karakter av å være et eiendomsmessig spekulasjonsobjekt. Mitt konkrete spørsmål til representanten er: Ser han noen grunn til at man i denne saken skal være fornøyd med tempo og fremdrift?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-03-07:
Tidligere har representanter fra Regjeringen og regjeringspartiene stilt spørsmål ved om det ikke går noen grenser for hvor langt Arbeiderpartiet er villig til å imøtekomme Fred. Olsen og Norsk Investorforum i deres krav. Men jeg må si at jeg, etter å ha hørt Morten Lund i dag, i alle fall har gjort den erfaringen at det beste innlegget hittil for flertallsinnstillingen presterte faktisk representanten Morten Lund selv. At han tar noen omveier og retter noen kilevinker til Høyre underveis, kan jo på en måte bare illustrere at vi fortsatt står for den rette vei, men tror representanten Morten Lund, etter å ha vært på Sørlandet og registrert virksomheten til Ericsson i Grimstad, at det, når han sammen med Bondevik skal gjennomføre Bærums kommuneplan med plass til 15 000-20 000 nye arbeidsplasser på Fornebu-området, blir noe lettere å beholde IT-kompetansen i Grimstad eller i andre deler av landet, som så sårt trenger å beholde denne viktige virksomheten for å holde hjulene i gang ute i Distrikts-Norge? Eller tror Lund det blir vanskeligere å forklare folk ute i Distrikts-Norge at det dessverre heller ikke denne gangen blir deres tur, fordi den statlige innsatsfaktoren i klassen flere hundre millioner kroner, uten å ha gått veien om skolesystemet, skal øremerkes Fornebu istedenfor et utdanningssystem i resten av landet?
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Det er vel en del som følger denne debatten, som kanskje ikke helt har forstått alt. Dette med SIVA er vel kanskje noe vanskelig. Hva en inkubator er er vel også nokså problematisk. Men det det dreier seg om, er jo da faktisk at Arbeiderpartiet ved hjelp av hr. Opseth og Høyre har klart å flytte vår hovedflyplass fra Fornebu til Gardermoen, og så er det blitt noen tomter ledig der. Det er problemet. Og på grunn av dette er denne saken her for niende gang, og diskuteres ivrig. Hva er egentlig Kristin Halvorsens alternativ? Er det det at man rett og slett skulle ha solgt disse eiendommene til høystbydende, så kunne jo kanskje de som var interessert i IT, by hvis de hadde sånn tro på dette som et forretningsforetagende at de mente at det var verdt å by? Eller kanskje det var noen som var interessert i å utnytte Norges beste boligarealer til å bygge boliger, og mente at det ville lønne seg med dagens tomtepriser i dette området, og at de kanskje da ville ha bydd? Hva syns representanten Halvorsen om en markedsøkonomisk løsning på dette spørsmålet sammenlignet med en statsdirigert løsning, hvor man jo peker ut dette området til en ganske spesiell anvendelse? Nå ville jo i fall man velger den markedsøkonomiske løsningen, staten sitte med kjøpesummen og kunne kanskje da bidratt sterkt ved å bevilge flere penger til forskning på ordinær måte ved våre universiteter og forskningsinstitusjoner. Hva mener representanten Halvorsen om en markedsøkonomisk løsning av tomteproblemet på Fornebu?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-30:
Statsråden avsluttet på det området jeg ønsker å gripe tak i. Arbeiderpartiet har en kvinnepolitisk bevegelse. Det var også nevnt fra representanten Marit Nybakk tidligere i dag at den dagen komiteen avgav denne innstillingen, hadde kvinnebevegelsen i Arbeiderpartiet en pressekonferanse der det ble fremlagt en rekke forslag som langt på vei gikk i retning av Fremskrittspartiets forslag. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvor ligger disse forslagene nå? Og deler statsråden de forslagene som det kvinnepolitiske utvalget fra Arbeiderpartiet fremmet på pressekonferansen? De er nemlig ikke fremmet i Stortinget i dag, og jeg etterlyser dem. Jeg har også en utfordring til statsråden i forhold til Shahbaz Tariqs innlegg – som er en total skivebom i hele debatten, og som er en årsak til at vi ikke får noen fremdrift i å få konstruktive løsninger på problemet tvangsekteskap, men derimot det motsatte – og det går i retning av de forslagene som enkelte representanter har signalisert at de ønsker oversendt. Jeg vil gjerne at statsråden skal kommentere forslagene nr. 1, 2, 6 og 7. Disse forslagene har jeg forstått ønskes oversendt. Og da blir mitt spørsmål: Da dette er i ferd med å bli iverksatt, når kan vi forvente resultatet av denne iverksettelsen? For handlingsplanen mot tvangsekteskap har nå versert i to år. Når får vi noe resultat? Og årsaken til at Fremskrittspartiet nå nekter å oversende de forslagene og ønsker at det skal realitetsvoteres over dem, er at vi ønsker å få slutt på den passiviteten som resten av Stortinget viser.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-30:
Jeg syns den siste delen av debatten nå er en bekreftelse på hvorfor vi ikke når fram i forhold til tvangsekteskapsproblematikken. Her kommer altså statsråden og representanter fra Arbeiderpartiet, Høyre osv. på talerstolen og dreier debatten over på Fremskrittspartiets innvandringspolitikk. Statsråden går så langt som å si at et enkelt lovforslag fra Fremskrittspartiet ikke vil fjerne problemet med tvangsekteskap. Nei, men det har vi da heller aldri påstått! Her er det satt fram åtte forslag fra Fremskrittspartiet, og det vi påstår, er at det må iverksettes tiltak for at man i det hele tatt kan starte prosessen i forhold til problemet tvangsekteskap. Men jeg registrerer at statsråden sier at hun vil ikke støtte noen av de åtte forslagene. Og det er fint å ta med seg videre. Erna Solberg fra Høyre sier at hun ikke forstår Fremskrittspartiets forslag. Det forstår jeg godt, særlig når man går tilbake til debatten i fjor, da Høyre-leder Petersen liksom skulle utdype sitt argument for å gå imot Fremskrittspartiets forslag den gangen. Han sa at når det gjelder forslagene nr. 4 og 5 fra Fremskrittspartiet, er de ikke «all verdens språklig klart utformet», så det «tror jeg Høyre må melde pass på». Det var argumentet for å gå imot de to forslagene i 1999. Nå er altså argumentet at en ikke forstår forslag nr. 3 og derfor ikke kan gå inn for noen av de forslagene som er fremmet av Fremskrittspartiet. Men jeg skal gjerne hjelpe representanten Solberg her: Forslag nr. 3 vil være et meget godt og effektivt redskap i forhold til familiegjenforening. Det innrømmer Fremskrittspartiet ærlig og oppriktig. Her ligger det også mange skjebner, og det gjelder ikke norske statsborgere, bare så det er sagt. Et slikt forslag blir også behandlet av sosialdemokratene i Danmark og sannsynligvis vedtatt. Så det skulle ikke være noe urovekkende at det er Fremskrittspartiet som fremmer dette forslaget. Arbeiderpartiet trekker videre fram situasjonen i Norge for 30-40-50 år siden og bruker den som et argument for at vi ikke skal være så aggressive i forhold til tvangsekteskapsproblematikken! Er det en måte å argumentere på? Jeg er redd vi med den sammensetningen som Stortinget nå har, aldri kommer noen vei i forhold til det problemet som tvangsekteskap er for de av våre ungdommer som får en slik skjebne. Jeg har lyst til å sitere fra VG 4. april, der Hege Storhaug og Shabana Rehman sier: «En hel generasjon minoritetsungdom er sviktet av så vel sine egne som av velmenende «antirasistiske» nordmenn.» Og av flertallet i Det norske storting – er min påstand.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-30:
Jeg skal være rask. Det som er en hån, er at flertallet i Det norske storting med Arbeiderpartiet i spissen ikke greier å gi signal til innvandrerungdommen om at de ønsker å gjøre noe med saken. Det er den store hånen mot disse ungdommene. Jeg vil få lov å si til representanten Nybakk: Jeg har registrert at hun har holdt to rørende innlegg om innvandrerungdommen som blir berørt av dette. Og så vil jeg si: Fremskrittspartiet er opptatt av de samme problemene som Nybakks partisøstre i Danmark er. Jeg reiste personlig til Danmark og hadde et møte med dem, og de stiller seg bak de fleste av disse forslagene. Representanten Nybakk har vært i kontakt med krisesentrene. Ja, det har vi i komiteen også. Og hva sa de utsendingene som var på høring hos oss? Jo da, de støttet forslag nr. 8 fra Fremskrittspartiet, de støttet forslag nr. 5 fra Fremskrittspartiet, og de støttet forslag nr. 1 fra Fremskrittspartiet. Har ikke Nybakk fått med seg signalene fra de krisesentrene hun har besøkt? Det er jo det som er problemet, de nekter rett og slett å ta opp de signalene som de forskjellige organisasjonene er opptatt av, noe Fremskrittspartiet gjør.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-05-30:
Jeg hadde bare tenkt å komme med noen bemerkninger i tilknytning til denne saken, fordi jeg oppfatter at det her er veldig bred politisk enighet om sakens innhold. Jeg viser i den forbindelse til saksordfører Molvær Grimstads innlegg. Det har i de senere årene blitt økt oppmerksomhet rundt dette med tvangsekteskap og arrangerte ekteskap, og det er avdekket tragedier som vi kanskje ikke har viet nok oppmerksomhet så langt, og en uakseptabel praksis, hvor vi ser at det vi oppfatter som selvsagte rettigheter for norske kvinner og menn, men her spesielt kvinner, ikke ser ut til å være gjeldende for norske jenter med minoritetsbakgrunn. Det er selvfølgelig helt uakseptabelt. Vi har de siste årene hatt en politisk oppmerksomhet rettet mot dette, og det har lagt grunnlaget for at den forrige regjeringen kom fram med en treårig handlingsplan mot tvangsekteskap som er gjengitt i innstillingen. I tillegg ble det, etter at man så behovet for å gå ytterligere inn på disse problemstillingene, høsten 1999 nedsatt en arbeidsgruppe som også kom med en tiltaksplan, «Innsats mot tvangsekteskap våren 2000». Det er også pekt på en rekke norske lover som selvsagt skal gjelde også på dette området, og jeg vil i tillegg vise til det saksordfører også gjorde, nemlig at man har definert hva man mener med tvangsekteskap for å avskjære en misforståelse eller at vi går inn på dette med frivillig arrangerte ekteskap. På side 3 i innstillingen er det en merknad hvor alle er med bortsett fra Fremskrittspartiet, og jeg vil henlede oppmerksomheten på den. Jeg syns ikke dette er en sak hvor vi skal å slå politisk mynt på tragedier i kjølvannet av kulturkonflikter som vi her ser. Her har vi en bred enighet om å gå videre med tiltak. Det er der i tillegg vist til Handlingsplanen for menneskerettigheter, og det er også pekt på at det som ligger i Handlingsplan mot tvangsekteskap og Innsats mot tvangsekteskap våren 2000, danner et godt grunnlag for arbeidet med å forhindre tvangsekteskap, og at Regjeringen løpende må vurdere om det er behov for ytterligere tiltak. Dette står alle sammen om, og jeg vil derfor advare mot at man kommer i en situasjon hvor noen forsøker å slå politisk mynt på et så følsomt og krevende område som dette er. Og da er jeg selvfølgelig klar over at Fremskrittspartiet har en spesiell holdning her, som også kom til uttrykk i det innlegget som ble holdt fra Fremskrittspartiet tidligere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-05-30:
Etter å ha deltatt i innvandringsdebatten noen år, kan det sikkert gjøres mange regnskap over hvem som har brukt høy røst på ulike områder gjennom årene. Men jeg har lyst til å tilføye et perspektiv: Hvis vi nå først har gjort det til en selvransakelse å snakke om tvangsekteskap, har jeg lyst til å si at når det gjelder den andre siden ved diskriminering, den som f.eks. har ført til at overkompetente innvandrere på grunn av navn og hudfarge aldri har fått jobber som de er vel kvalifiserte til, har det ikke vært sjenerende stort engasjement, selv om det er laget en del handlingsplaner. Hvis vi først skal ta dette inn over oss – og det bør vi jo gjøre – tror jeg vi skal bruke den tonen at vi har noe å lære. Men jeg er helt enig med representanten Solberg i at når vi først går inn med virkemidler, må virkemidlene stå seg, uansett hvor vi er. Det er jo nettopp det som må være det helt grunnleggende, med den livsform vi har, og som bygger på den liberale rettsstaten, at verdiene våre skal stå seg uansett. Og utfordringen i denne debatten er å ha virkemidler, og endringer, i forhold til utlendingsloven som treffer så presist at det er ondet som treffes og ikke mye annet i tillegg. Jeg skulle gjerne bruke et bilde fra kriminalpolitisk aktivitet – jeg har brukt det fra talerstolen i en annen sammenheng: Poenget er ikke å bruke trålpose, poenget er å bruke harpun. Og da må vi se om vi finner harpunen og ikke nødvendigvis slenge om oss med lovmessige trålposer. Jeg føler at det er mye tilløp til det siste i Fremskrittspartiets forslag, og det er grunnen til at jeg uttrykte meg slik jeg gjorde om dem. Men det avskjærer meg ikke fra å søke etter de løsninger som vil treffe, og jeg forbeholder meg da retten til å komme tilbake til slike forslag. Jeg tror at det vi trenger i Norge for at folk skal tore å stå fram og vitne, er at vi holder fast på det som hovedtonen i denne debatten, nemlig at folk er så ydmyke også fra Stortingets talerstol at de sier at de har noe å lære. Hvis vi klarer å holde fast på det som en grunntone, kunne det tenkes at unge mennesker også har lyst til å ytre seg på den samme måten. Politikere som er så skråsikre at de har sett lyset siden tidenes morgen, er jeg ikke sikker på appellerer til ydmykhet og undring – og tilbakemelding. Men hvis vi kommer til det felles punkt som jeg føler at det overveldende flertall i denne debatten har vært ved, at vi er ved den undringen, at vi søker løsninger og at vi inviterer alle til å være med, da har vi en sjanse til å få gjort noe. For det er kun i den åpne debatten at det skjer noe, og det er ved åpenheten i debatten kanskje gjennom det siste året at vi har fått vitner med tvangsekteskapsbakgrunn som har stått klart fram og sagt noe. Det er det som har skapt dynamikk i debatten, fordi vi har levende mennesker vi forholder oss til. Det må vi håpe vi får mer av, og jeg er helt sikker på at denne debatten også legger grunnlaget for det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-05-30:
Jeg har nettopp i dag tidlig vært på en konferanse om IT-kriminalitet hvor man som et bakteppe fikk skildret IT-utviklingen. En av toppfolkene som presenterte det, sa at dette ville bli en del av folks hverdag, og det er ikke så farlig om de ikke skjønner hvorfor det er slik. Men hvis man skal oversette IT og ikke minst kommunikasjonen på data og mobiltelefoner til norsk, bruker man kryptering, og bak kryptering ligger det matematikk. Da er det veldig viktig å skjønne så mye matematikk at man ikke blir forfjetret av utviklingen, men at man føler at det er dette man er nysgjerrig på. Jeg føler at det er dette som ligger som et bakteppe for den sak representanten Løvik reiser. Han er opptatt av en skole, også en videregående skole, hvor lærerne, i dette tilfellet lektorene, er så godt skolert at elevene skjønner at de kan så mye at lærerne i seg selv blir begeistret av det vedkommende kan. Denne verden blir etter hvert full av mennesker som kan trykke på en tast, lese en setning og gjenta setningen til andre. Dette heter høytlesning, selv om man leser det på en skjerm. Men derimot å se noe på en skjerm, skjønne om det som står der, er rett eller galt, krever en type fordypning, og representanten har det som sitt hovedanliggende. Da må man også gjenreise respekt for fag, og da er det et annet møte som trer fram hos meg, møtet med dekanene for alle de som skal utdanne realister i Norge, på Svalbard av alle steder, hvor de snakket til oss og sa at et av de store problemene er at lærerne ikke kan nok til å begeistre elevene, fordi kunnskapsbasisen er for grunn. Dette er jo helt elementært. De lærerne som har gjort inntrykk på meg, kunne så mye at jeg ble stille. Så ble jeg nysgjerrig, og så fikk jeg lyst til å ta tak i det. De som jeg hadde følelsen av bare hadde en bunke som de snudde, koblet jeg mentalt ut og holdt på med noe annet selv om jeg satt på pulten min eller hvor det nå var. Jeg tror ikke det er stor forskjell på det annet enn at vi nå har en generasjon foran oss som gjennom den moderne informasjonsteknologien får tilgang til mye kunnskap. De forventer selvfølgelig å møte lærere som mestrer det, men som også har en slik dybde bak det at de kan tenne en begeistring. Da er det min store bekymring at det er en så sterk svikt innenfor allmennlærerutdanningen i grunnskolen når det gjelder god nok kvalitet, men spesielt i den videregående skolen, både på realfag og fremmedspråklige fag – vi er inne på allmennlinjene. Hvis vi ikke får gjort noe med det, kommer vi ingen vei. Jeg tror det er to viktige virkemidler. Det ene tok representanten Reikvam opp. Det er å snakke så tydelig om lønn til akademikere, som jeg er enig med Reikvam i at statsråden har begynt med, at man nå tar innover seg at vår tids proletar er en forhutlet forskningsassistent som står på et universitet med en luselønn og driver grunnforskning, eller det kan være en lærer som sliter med å holde seg oppe, det er ikke lenger fortidens mann som stod og kostet gaten hver kveld. Hvis man forstår det og gjenreiser respekten for fag, kommer man videre. Man må gjenreise respekt for fag så det skinner, og lønnen må opp.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-05-30:
Når Hagen finner grunn til å gjøre en liten gjestevisitt inn i salen her og opp på denne talerstolen, får vi til fulle dokumentert at Fremskrittspartiet har en helt annen agenda enn vi andre som har deltatt i denne debatten i dag. Fremskrittspartiet er opptatt av innvandringspolitikk. Vi andre har vært, er og kommer til å være opptatt av å forebygge og hindre – eller stoppe – at unge mennesker med minoritetsbakgrunn og som har norsk statsborgerskap eller oppholdstillatelse i Norge, giftes bort med mer eller mindre tvang, og hindre de tragediene som bl.a. jeg ukentlig er vitne til, fordi jeg i forbindelse med det jeg har jobbet med de siste årene, har vært i krisesentre, har snakket med folk som er ansatt i krisesentre, har snakket med et utall av unge jenter som er livredde og fortvilet fordi de trues med tvangsekteskap. Det er dette som er temaet i dag. Og de av oss som gjør dette på et antirasistisk grunnlag, er opptatt av å få stoppet tvangsekteskap i det norske demokratiet. Når en bosnisk jente må følges til grensen av en representant for et krisesenter, få ny identitet – med alt det det innebærer – er det smertefullt og vanskelig. Problemet kan ikke løses med lettvinte og flåsete bemerkninger fra Fremskrittspartiets representanter fra denne talerstolen. Når det gjelder forslagene fra Fremskrittspartiet, ser også jeg at det er elementer i de forslagene som det absolutt bør jobbes videre med. Det kan statsrådene Karita Bekkemellem Orheim og Hanne Harlem gjøre helt uavhengig av hva Stortinget måtte finne på å gjøre med disse forslagene i dag. Men jeg vil også oppfordre Fremskrittspartiet til å omgjøre disse forslagene til oversendelsesforslag. La meg til slutt få lov til å be justisministeren om å se på kjønnsdimensjonen i norsk utlendingslovgivning, både forskrifter og praksis ved behandling av enkeltsaker. I det arbeidet vi har utført, har vi registrert at kjønnsdimensjonen har vært påtakelig. Vi har flere eksempler der norskfødte jenter av pakistansk eller annen opprinnelse har forsøkt å hindre at deres nye ektemenn får opphold i Norge på grunn av påtvunget ekteskap. Likevel gir Utlendingsdirektoratet oppholdstillatelse. Mannen høres, ikke kvinnen. Når en kvinne kommer til Norge for å bli gift, og blir mishandlet fordi mannen ikke vil ha henne, blir kvinnen kastet ut av landet, mens mannen går fri. Dette betyr faktisk at kvinnen er den tapende part i alle utlendingssaker. Kvinneaspektet bør nå gås igjennom, slik at vi ikke opplever det uverdige at det er kvinnene som taper hele veien.