Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-23:
I brev datert 8. mars 2004 skriver daværende statsråd Victor Norman om overgangsordninger at de kan «bidra til å forebygge mulig sosial dumping». Det er vi i SV enig i. Så skriver han videre: «De største utfordringene her vil imidlertid trolig gjelde tjenesteyting fra selvstendig næringsdrivende» – eventuelt også kalt kontraktører – «og utsendte arbeidstakere på tjenesteoppdrag.» Derfor er det som burde være det mest oppsiktsvekkende i denne saken, når vi nå behandler den, at det fra Regjeringens side ikke finnes noen forslag i forhold til å forberede det norske arbeidsmarkedet på selvstendig næringsdrivende, tjenesteytende bedrifter og arbeidstakere utleid gjennom arbeidskraftutleie fra de nye medlemslandene, for å unngå at vi får sosial dumping eller vesentlig press på norske lønns- og arbeidsvilkår. Den frie flyten av arbeidskraft kan vi behandle med overgangsordninger, og det gjør vi nå. Vi er svært fornøyd med at et enstemmig storting nå sier at man skal ha norske lønns- og arbeidsvilkår for folk som kommer og søker arbeid i Norge. Når vi utvider EØS-avtalen og får frihet til å dra til alle andre EØS-land for å jobbe der, mener vi det er rimelig at alle andre mennesker fra de nye EØS-landene også skal kunne få lov til å komme til Norge for å jobbe. Men for å unngå at disse folkene blir nødt til å jobbe under vesentlig lavere lønns- og arbeidsvilkår enn det folk i Norge gjør, og for å unngå at vi får et press på folk som allerede jobber nettopp i de bransjene som er mest utsatt – som hotell- og restaurantbransjen, bygningsbransjen, handel og kontor, der man i dag har den laveste organiseringsgraden og de laveste lønningene her i landet – sier vi at lønns- og arbeidsvilkår skal gjelde. Jeg må innrømme at jeg er veldig glad for at vi har fått fullt flertall og full oppslutning for at slik skal det være i Norge i årene som kommer. Men så kommer vi til den frie flyten av tjenester og den frie etableringsretten. Og da mener jeg at akkurat den debatten viser hva den grunnleggende uenigheten gjelder i denne saken. Da er det slik at SV har et grunnleggende prinsipp om at arbeid utført i Norge skal utføres etter norske lønns- og arbeidsvilkår. Dette sier Regjeringen at den er enig i. Jeg har vært i debatter med statssekretærer og statsråder, som alle sier at dette er de enig i. Men det er vanskelig å tro på dette når Regjeringen inntar en vent og se-holdning i forhold til at folk kan komme og jobbe både som private tjenesteytere og som utstasjonerte arbeidere. Det er vanskelig å tro på at Regjeringen virkelig mener at arbeid utført i Norge skal utføres etter norsk lønns- og arbeidsvilkår. Da debatten om dette blusset opp i fjor sommer, var vårt hovedfokus at vi nettopp ønsket å sørge for at alt arbeid utført i Norge skulle utføres etter norske lønns- og arbeidsvilkår. Da var vårt fokus på den sosiale dumpingen, utført av tjenesteytende bedrifter og kontraktører i Norge, som kommer som følge av EØS-utvidelsen. Det var det som var vårt hovedfokus i den debatten. I tillegg kom debatten om overgangsordninger, som var forvirrende, bl.a. på grunn av et litt lavt kunnskapsnivå i mediekorpset rundt akkurat det å se at det finnes forskjeller på de overgangsordninger vi nå vedtar, og de overgangsordninger som Fremskrittspartiet gikk inn for, som gikk ut på å videreføre utestenging av arbeidstakere fra de nye EØS-landene. Men fokuset vårt var på sosial dumping av tjenester, og derfor fremmet vi et eget Dokument nr. 8-forslag. Senere fremmet Arbeiderpartiet et og Senterpartiet et, og vi står i dag sammen om en hel rekke forslag som nettopp har sosial dumping som hovedfokus. Disse forslagene slutter ikke Kari Lise Holmberg seg til, og hun kommer opp på talerstolen og sier: Vi har ingen virkemidler, dette er EUs fire friheter. Det er ikke slik at vi ikke har noen virkemidler, det er slik at vi ikke vil bruke de virkemidlene vi har. Vi har flere virkemidler, og jeg vil presentere noen av dem. Noe av det vi får flertall for sammen med Senterpartiet, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – og jeg er veldig glad for at Fremskrittspartiet har sluttet seg til dette – er bl.a. å sørge for at Arbeidstilsynet får oppgaver i forhold til lønn. Arbeidstilsynet kommer nå til å få oppgaver i forhold til de allmenngjorte tariffavtalene, der tariffnemnden kommer til å fatte sitt første vedtak nå i begynnelsen av mai, forhåpentligvis, eller i hvert fall i løpet av mai, noe som blir den første allmenngjorte tariffavtalen vi ser. I forhold til allmenngjorte tariffavtaler er det slik at SV stod alene om å komme med en oppfordring til fagbevegelsen om at fagbevegelsen i større grad og på større geografiske områder og bransjeområder er nødt til å gå inn for å ta i bruk allmenngjøring av hele eller deler av tariffavtalene. Jeg vet at det nå f.eks. i byggebransjen foregår en diskusjon om hvorvidt man skal allmenngjøre riggbestemmelser, arbeidstidsbestemmelser og minstelønnsbestemmelser for alle mennesker som jobber innenfor bransjen. Da vil vi på den ene siden ikke trykke ned, som både fagbevegelsen og mange andre er redde for, alle tariffavtalens områder for hele arbeidslivet, men vi vil sikre et anstendig minimum. Dette er noe som partene i arbeidslivet gjør selv. Vi oppfordrer veldig sterkt til at partene i arbeidslivet ser på dette, og at fagbevegelsen tar fatt i dette på en skikkelig måte. Men vi skjønner at man avventer den første tariffnemndens vedtak knyttet til allmenngjøring av tariffavtaler. Dette er et virkemiddel som vil gjelde for alle utstasjonerte. Det vil gjelde alle arbeidstakere i Norge, men det vil også gjelde alle utstasjonerte arbeidstakere. Derfor er det ikke slik som Kari Lise Holmberg sier, at vi ikke har noen virkemidler, for dette er EUs fire friheter. Dette er altså et virkemiddel som vi har, og som jeg mener at vi politisk må ta ansvar for. Det er altså slik at vi i forbindelse med EØS-utvidelsen sier at vi vil ha beskyttelsesmekanismer for å hindre at det går hardt ut over det norske arbeidslivet, for vi mener det er en del verdier som må tas vare på. Men da sier vi at det også er et politisk spørsmål i hvilken grad vi ønsker å regulere andre deler av dette som går på lønns- og arbeidsvilkår for utstasjonerte. Den andre delen av lønningene som vi nå må regulere, og som Arbeidstilsynet får ansvaret for, er det som knytter seg til folk som er her på korttidsarbeid, sesongarbeid osv., og som kommer innunder den overgangsordningen som vi nå vedtar, og de spesialbestemmelser som gjelder. Det mener vi er veldig viktig. Igjen mener Kari Lise Holmberg fra Høyre at dette er byråkratisering. Men – bevares – det å føre tilsyn med vilkår som er gitt fra Arbeidstilsynets side, er jo vitterlig ikke byråkratisering, men en viktig oppgave for å påse at de regler og det som vi har fastsatt her i det norske storting, faktisk følges opp. Hvis vi ikke har noe tilsyn med dette – slik som UDI sa det, vi har ikke kapasitet til å ha et skikkelig tilsyn med dette, vi sjekker det når vi innvilger avtaler, men ikke senere – er det klart at da er det nødvendig å gjøre noe. Vi har ikke flere virkemidler, sier Kari Lise Holmberg, og alt fører til byråkratisering. Men en av de tingene som vi er veldig glad for at vi får gjennomslag for, er bl.a. at det nå blir pålagt alle arbeidsgivere når de bruker utlendinger, å innrapportere innen to uker til skattekontoret for utenlandssaker i Stavanger. Vi vet jo at dette i dag gjelder for oljebransjen, og det gjelder for bygg- og anleggsnæringen. Men vi vet at det f.eks. innenfor hotell- og restaurantbransjen i Oslo når man har gjennomført kontroller, er avdekket stor grad av svart arbeid, stor grad av utlendinger som jobber, og som jobber svart. Det er klart at dette er det viktig å få gjort hvis vi skal sørge for å inndra de skattepengene som faktisk skal være med på å finansiere velferdssamfunnet. Å kalle det for byråkratisering å sørge for å få bedre oversikt over hvem det er som jobber hvor, kan ikke jeg forstå er et rimelig argument fra høyresiden. Så kommer det som jeg mener er en stor utfordring. Innenfor byggenæringen i Danmark er det 10 000 selvstendig næringsdrivende som er etablert. Landsorganisasjonen, eller fagforeningene i Danmark, anslår at over halvparten av dette er mennesker som arbeider på vanlige lønns- og arbeidsvilkår, altså som vanlige lønns- og arbeidstakere, men som er kontraktører i den forstand at de utfører vanlig lønnsarbeid, men til lønninger som er vesentlig lavere enn det som er gjengs. De slipper å betale arbeidsgiveravgift. De kan tilby lavere timelønn. De omfattes ikke av allmenngjøring, f.eks. allmenngjøring av tariffavtaler. Her ser vi at det er en utfordring. Men istedenfor å sette seg ned og si at dette er de fire friheter, vi kan ikke gjøre noe som helst, burde vi jo se igjennom regelverket og se om vi f.eks. kan skjerpe skattereglene for å stramme inn, eventuelt stramme inn tilsynet for å se om det er slik at folk som utfører vanlig lønnsarbeid, i større grad skal regnes som arbeidstakere. Men da trenger vi en innsats og ikke en vent og se-holdning.