Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-09:
Først av alt må jeg si at jeg er veldig glad for at et flertall i komiteen har besluttet å løfte saken om de langsiktige kraftkontraktene ut av denne budsjettdebatten og heller foreta en grundig behandling på nyåret. Jeg får dessverre ikke mulighet til å være med på den debatten, av naturlige årsaker, og jeg har derfor lyst til å knytte noen bemerkninger til den samt til det forslaget som vi står sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om, og som er omdelt i salen. I dag foregår det en avtrapping av de politisk bestemte langsiktige kraftkontraktene, noe som vil ramme Mo i Rana alt fra 2005, som et av de første industrisamfunnene. På samme tid har man i Rana en bedrift som står for Norges største punktutslipp av kvikksølv, nemlig skrapjerngjenvinningsbedriften Fundia. Det er imidlertid utredet et renseanlegg for kvikksølvutslippene som også vil innebære en reduksjon av bedriftens energiforbruk på ca. 20 pst. Problemet er finansieringen, noe som blir ekstra vanskelig på grunn av sammenfall i tid med en forventet økt kraftpris som en følge av at kraftkontraktene utgår. Samtidig vet vi at Fundia ikke er den eneste bedriften i Norge med et energisparepotensial. PIL og Enova har kartlagt sparepotensialet for kraftkrevende industri til å være 5,3 TWh, pluss 1 TWh spillvarme som kan gjenvinnes. Som vi vet, er det to måter å redusere energikostnadene til industrien på: enten gjennom redusert kraftpris eller gjennom redusert energiforbruk. Den opplagte løsningen er å sørge for en ny generasjon med kraftkontrakter som kobler kraftpris med investeringer i energieffektivisering. Dette kan staten gjøre gjennom sitt eierskap i Statkraft, og det kan Stortinget sørge for gjennom å knytte dette opp mot utbyttepolitikken. Fundia kunne slik blitt et av de første pilotprosjektene for å utprøve denne modellen. Statkraft og Fundia kunne inngå en avtale om en lavere kraftpris enn markedspris, mot at Fundia forpliktet seg til å investere i det omtalte renseanlegget. For bedriften skulle det ikke spille noen stor rolle om finansieringen kommer som årlige «bidrag» eller som en engangssum. Samtidig ville dette vært en test i forhold til EØS-avtalen, om det var en løsning som lot seg generalisere og benytte også i flere industribedrifter. Gitt EØS-avtalens åpning for statsstøtte til miljøforbedringer, skulle en slik modell i utgangspunktet ikke være veldig problematisk. Sånn er det mulig å sørge for at langt flere kraftkrevende bedrifter får en ny generasjon langsiktige avtaler. Potensialet er stort, nettopp fordi fraværet av energieffektivisering jo har vært noe av medaljens bakside i forhold til de langsiktige kraftkontraktene. Den lave kraftprisen har nettopp sørget for at det i dag er et stort sparepotensial som bare venter på å bli «høstet». I lys av dette synes jeg det er synd at ikke Fremskrittspartiet ville være med på å støtte forslaget som er omdelt, gitt den bekymringen som de tidligere har gitt uttrykk for rundt kraftkrevende industris videre rammevilkår, og de løftene som de har gitt i Mo i Rana. Men jeg håper at de i det minste når vi kommer til den endelige behandlingen av denne saken på nyåret, vil kunne løsrive seg fra sine venner i regjeringspartiene, og at de i tillegg kan tenke seg å lukke øynene for at man i et eventuelt nytt kraftregime vil kunne komme til å legge stor vekt på miljø og energisparing, og heller fokusere på at kostnadene blir redusert. For, dessverre, nok en gang ser vi at energi- og miljøbudsjettet blir vedtatt ved hjelp av Fremskrittspartiet. Til gjengjeld har Fremskrittspartiet – heldigvis – kun fått noen knapper og glansbilder tilbake. Riktignok har de fått gjenopplivet utjevning av overføringstariffene – det er vi glad for – men med et påfallende mindre heldig resultat enn ved Arbeiderpartiets forlik med Regjeringen i fjor, og naturligvis langt unna behovet, som EBL har anslått til å være på rundt 60 mill. kr, som er det SV har foreslått i sitt alternative budsjett. Dette betyr at mange strømkunder, både husholdninger, gårdsbruk, bedrifter og kommuner i Sør-Trøndelag, går tøffere tider i møte. I dag går nemlig halvparten av de 40 mill. kr som i år er bevilget til å redusere kostnadene for strømkunder i distriktene, til nettopp Sør-Trøndelag, til nettselskapene TrønderEnergi og Hemne Kraftlag. SV mener at strømkostnadene skal variere med forbruket, og ikke ut fra hvor i landet du bor. Like distriktsfiendtlig er kuttet som Fremskrittspartiet har sørget for på sikrings- og miljøtiltak i vassdrag. Er det noe vi ikke trenger, så er det mindre penger til dette formålet. Tvert imot, behovet er stort, og større vil det bli med de varslede klimaendringene som er underveis. Men disse tror jo ikke Fremskrittspartiet noe på, så da er det kanskje greit? Gitt at vi har en regjering som insisterer på å lukke øynene for Norges forskningsråds klare advarsler om at det forskes for lite på konsekvenser av og tilpasning til klimaendringer i Norge, og om at det er bevilget minst 34 mill. kr for lite til dette formålet til neste år, var det kanskje ikke så rart at de ble enige, da. For Fremskrittspartiets del er det vante toner, men jeg hadde ærlig talt forventet en langt mer offensiv linje fra Regjeringens side. I lys av dette håper jeg at gårsdagens kvoteforlik mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet ikke er første skritt i retning av en enda kraftigere høyredreining av miljø- og energipolitikken.