Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-06-01:
Takk til interpellanten, Bredvold, som tar opp til debatt en sak som er av stor betydning for landbruket og for reiselivsnæringen. Begge næringene gir gode arbeidsplasser og positive ringvirkninger for små og store kommuner i hele vårt langstrakte land. Det er derfor svært uheldig at statsråden innskjerper bo- og driveplikten og innfører delingsforbud i jordloven når 35 000 landbruk står ubebodd som direkte følge av et lite fleksibelt regelverk, slik interpellanten skisserer. Mange bygder opplever stor fraflytting, at spøkelsesgårder skaper strid og at kommuner og eiere krangler om hvem som har skylden for at hus råtner på rot og beiteland gror igjen. For å stoppe fraflyttingen vil Høyre gjøre det enklere å drive annen virksomhet ved siden av landbruket. Vi vil forenkle plan- og bygningsloven, strandloven og regler for utmark. Som selvstendig næringsdrivende har bonden i dag dårligere kår enn aksjeselskap. Høyre har fremmet forslag om å etablere et investeringsfond, der næringsdrivende i enkeltforetak kan øke virksomheten med midler som bare beskattes som selskapsskatt. Fondet vil ha stor økonomisk betydning for både landbruket og reiselivsnæringen, som begge to er næringer med mange enkeltpersonforetak. Høyre mener det skal være enkelt å starte, drive og eie næringsvirksomhet i Norge. Et klart mål må derfor være å minske administrative kostnader og skjemaveldet. De fleste reiselivsbedrifter består av mange små og mellomstore generasjonsbedrifter, der hele familien svært ofte bruker sin fritid og sine sparepenger på bedriften. God egenkapital er viktig for å kunne fornye seg i forhold til en knivskarp konkurranse i markedet. Både formuesskatt og arveavgift rammer hardt egenkapitalen i generasjonsbedrifter. Høyre mener derfor at begge deler må fjernes. Vi mener også at det er viktig å ta grep for å gjøre lovverket mer fleksibelt, slik at det blir lettere å drive gårdsdrift og annen næringsvirksomhet gjennom færre reguleringer. Flere beslutninger i arealforvaltningen må kunne tas lokalt, og den enkelte med eiendomsrett må gis større frihet til sjøl å disponere egen eiendom. Potensialet for at gårdsturisme kan videreutvikles og bidra til å skape flere arbeidsplasser og inntektsmuligheter for landbruket er uten tvil stort. Samtidig vet vi at de mange særreglene som i dag gjelder for landbrukseiendommer, bidrar til å gjøre norske bønder fattigere, slik at investerings- og risikoevnen i næringen reduseres betydelig. Senest i går kunne vi lese i Nationen at nisjematprodusenter kritiserer Innovasjon Norges arbeid knyttet til gårdsmat. Den kjente gründeren Inger Rosenfeldt, som produserer ost og står bak nisjematsuksessen Den Blinde Ku, sier til Nationen at «hun knapt kjenner noen som ikke har pantsatt huset til pipa for å finansiere økt produksjon etter å ha etablert produktet sitt». Dette er alvorlig. Det gir god grunn til å gå Innovasjon Norge nærmere etter i sømmene. Jeg håper at statsråden tar kritikken på alvor og tar det med i den evalueringen som nå gjøres i forhold til Innovasjon Norge. Når man først ser på rammevilkårene for landbruket og reiselivsnæringen, må man ikke glemme behovet for god infrastruktur og forutsigbarhet med tanke på framkommelighet. Gjentatte ganger har jeg fra denne talerstol tatt opp de mange utfordringer som Fjord-Norge med sine ærverdige historiske hotell, sliter med. Generasjonshotellene er en viktig del av vår kultur og går hånd i hånd med småskala landbruk i fjordene. Vi opplever stadig oftere å få lokal mat servert i lokale, små hotell når vi besøker dem. Det synes jeg er utrolig sjarmerende, og det håper jeg vi kan ta vare på. Tilgjengelighet er viktig – ikke bare i korte, hektiske sommermåneder, men også i skuldersesongen, i de delene av året som veiene stenges av snø- og steinras. Verdensarvområdet Geiranger, som lever at turisme, er ett av flere steder som sliter med vinterstengte veier. Dette fører til tapte inntekter for reiselivsnæringen, og det er slett ikke et verdensarvområde verdig. Jeg vil derfor nok en gang anmode statsråden og regjeringen om å tenke på tvers av de berørte departement, ta felles ansvar og løft for å sikre helårs adkomst fram til våre mange severdigheter, og ikke minst fram til våre verdensarvområder. Det vil også tjene småskala landbruk og ivareta kulturlandskapet i hele landet. Kanskje burde verdensarvområdet bli knyttet til nasjonale turistveier, der staten tar et langt større ansvar enn det som blir gjort med disse veiene i dag.