Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-26:
Hadde denne debatten og disse forslagene vært diskutert for ikke så altfor mange år siden, ville det vært nok av replikker til foregående taler og sikkert til alle andre også. Det ville sannsynligvis vært fullt på galleriet og i alle fall i presselosjen, og det ville vært en relativt opphetet stemning. Det er ikke så veldig mange år siden – husker jeg – at vi hadde en for så vidt opphetet debatt bare om hvorvidt overskuddsinformasjon fra telefonavlytting skulle kunne brukes til å starte ny etterforskning. Men nå legges det altså fram en enstemmig innstilling fra justiskomiteen med forslag som går langt utover dette. Forslagene og innstillingen er godt presentert av saksordføreren, og det trengs for så vidt ikke så mange ekstra kommentarer. Jeg vil gjerne understreke at når det i dag vil bli vedtatt en utvidet adgang til telefonavlytting, endringer i reglene for overskuddsinformasjon og adgang til hemmelig ransaking og beslag, skyldes ikke det en spesielt sterk handlekraft fra en ny justisminister i kampen mot organisert kriminalitet, slik det gjerne er blitt fremstilt. Det skyldes at forslagene har ligget så lenge i Metodeutvalget og i regjeringskontorene at de er blitt overmodne. Metodeutvalget la fram sin meget grundige innstilling i 1997. Justiskomiteen purret på en oppfølging fra departementet, som så omsider – og tilfeldigvis like etter at vi hadde fått ny justisminister – la fram en innstilling hvor de minst kontroversielle forslagene fra Metodeutvalget ble fulgt opp. Det er for så vidt prisverdig nok når justisministeren kommer fra et parti som vi fra tidligere tider er vant til prioriterer noe annerledes. Men den betydelige økningen av den registrerte kriminaliteten de siste årene, brutaliseringen innen de kriminelle miljøene og den økte internasjonaliseringen har etter hvert gjort disse forslagene ukontroversielle og nødvendige for å ta igjen noe av det forspranget de kriminelle miljøene allerede har fått i forhold til politiet. Samtidig bør vi ikke glemme medaljens bakside. De nye etterforsk ningsmetodene kan ramme uskyldige og redusere personvernet. Det gjør det nødvendig med klarere regelverk for å hindre misbruk og angrep på rettssikkerhet og personvern. Vi vet at vi i Norge har en sammenblanding av politi og påtalemyndighet som er uheldig for rettssikkerheten. Og vi vet at politiet ikke alltid følger det regelverket i straffeprosessloven som de er forpliktet til å følge. Det gjør det nødvendig med god kontroll og krav om domstolsvedtak når politiet nå slippes løs med nye etterforskningsmetoder. Så noen kommentarer til enkelte av forslagene: For uten Sverige er Norge i dag det eneste landet i Vest- Europa som ikke har adgang til å avlytte telefoner til de personer som en mistenkt antas å ville ringe til. Departementet foreslår ikke en slik utvidelse av telefonavlyttingen. Det er jeg enig i. En slik utvidelse ville økt antall personer som ville blitt berørt av telefonavlytting, kraftig og garantert ført til avlytting av samtaler mellom totalt uskyldige personer. Det vil være et altfor sterkt inngrep i personvernet. I dag kan overvåkingspolitiet få tillatelse til telefonavlytting for perioder på inntil ett år av gangen. Departementet foreslår å redusere denne perioden til maksimalt åtte uker. Det er en radikal endring i negativ retning, noe som også er påpekt av overvåkingspolitiet. Internasjonale terroristorganisasjoner opererer ofte med såkalte hvilende terrorceller, personer som ligger i beredskap i årevis og som så plutselig kan aktiviseres når behovet er til stede. I slike tilfeller vil det være behov for telefonkontroll over lengre tid. Det vil være uheldig om det skal søkes om tillatelse så ofte som departementet foreslår, med risiko for at domstolen sier nei, begrunnet med at den mistenkte terroristen ikke har oppført seg mistenkelig de siste månedene. Av hensyn til overvåkingspolitiets arbeid er det også viktig at overskuddsinformasjon fra telefonavlytting kan brukes ved avgjørelser om klarering og autorisasjon av personer som skal jobbe med sikkerhetsklarert materiale. Det vil kunne forhindre at upålitelige personer får hånd om viktig gradert materiale. Det er begrunnelsen for det andre forslaget, som Høyre og Fremskrittspartiet står alene om. Departementet har ikke foreslått å åpne adgang for romavlytting. Komiteen har imidlertid enstemmig bedt departementet vurdere romavlytting dersom kriminalitets utviklingen tilsier det. Det er et nyttig og gledelig signal. Erfaringene fra utlandet levner ingen tvil om at romavlytting vil medføre at politiet får oppklart flere saker. Romavlytting vil dessuten gi et sikrere og bedre etterforsk ningsresultat, noe som vil kunne forebygge at uskyldige blir siktet eller tiltalt, og forebygge justismord. Derfor er romavlytting viktig for å styrke rettssikkerheten, samtidig som romavlytting vil redusere personvernet. Departementet foreslår utsatt underretning ved ransak ing og beslag. Det kalles også gjerne for hemmelig ransaking og hemmelig beslag. Men vi kunne like gjerne vært ærlige og kalt metoden for legalisert innbrudd og legalisert tyveri, for det dreier seg jo i praksis om å gi politiet adgang til å bryte seg inn i en privat bolig eller et privat kontor, hvor politiet kan ta med seg verdigjenstander. Ettersom det ikke så sjelden viser seg at mistenkte er uskyldige, slik at det ikke blir reist tiltale mot vedkommende, er det klart at en slik adgang vil kunne føles som svært ubehagelig for mange av dem som måtte bli berørt. Det er derfor viktig at komiteen presiserer at disse virkemidlene bare skal kunne brukes hvis det er av vesentlig betydning for å oppklare saken, og oppklaring ellers i vesentlig grad vil bli vanskeliggjort. Det er å håpe at domstolene som skal ta beslutningene, vil merke seg disse synspunktene fra justiskomiteen.