Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Våren 1998 sa Arbeiderpartiet klart ifra om at vi skulle støtte en framforhandlet jordbruksavtale. Arbeiderpartiet har ved alle anledninger vist respekt for avtaler som partene i landbruksoppgjøret har blitt enige om. Da dette ble uttalt til media våren 1998, fikk vi ganske mange oppslag av typen «Arbeiderpartiet gir Gjønnes blankofullmakt». Dette ble sett på som oppsiktsvekkende, men for oss var det et spørsmål om å stadfeste en etablert praksis. En forutsetning fra vår side var selvfølgelig at Regjeringen i sine forhandlinger holdt seg til de forhandlingstema som er skissert i hovedavtalen. Der går det klart fram hva det skal forhandles om. I hovedavtalen er det krystallklart at skatte- og avgiftsspørsmål ikke er forhandlingstema. Regjeringen valgte likevel å ta bortfall av investeringsavgift for jord- og skogbruk inn som en del av avtalen. Arbeiderpartiet har hele tiden hatt et klart standpunkt til dette forhandlingsopplegget. Vi har hele tiden sagt at vi ikke kan akseptere at vårt standpunkt i skatte- og avgiftsspørsmål bindes opp gjennom landbruksforhandlingene. La meg komme med noen eksempler som viser at så er tilfellet. I innstillingen fra næringskomiteen om jordbruksoppgjøret for 1998-99 sier en enstemmig komite at dette er et spørsmål som må behandles i tilknytning til statsbudsjettet, og komiteen tar derfor ikke stilling til spørsmålet om bortfall av investeringsavgift. I debatten om jordbruksoppgjøret i Stortinget den 18. juni fulgte jeg som hovedtalsmann fra Arbeiderpartiet opp denne linjen. Referatet fra debatten viser med all tydelighet at Arbeiderpartiet på ingen måte aksepterer bortfall av investeringsavgift som en del av oppgjøret. Vi har derfor i forbindelse med vårt statsbudsjettopplegg for 1999 vurdert spørsmålet om bortfall av investeringsavgift for jord- og skogbruk som et selvstendig tema. Vi har konkludert med at vi ikke kan gå inn for et slikt bortfall nå – ikke minst fordi vi tenker langsiktig og ser at også budsjettopplegget for år 2000 vil bli stramt. Først da skal regningen betales, og den regningen er altså på 400 mill. kr. Arbeiderpartiet mener at det viktigste nå er å signalisere innstramming og styringsevne. Det må til dersom vi skal greie å få renten ned. Og rentenedgang er svært viktig for norsk landbruk. I vårt opplegg til statsbudsjett for 1999 presenterte vi et totalt økonomisk opplegg som i sum ville vært minst like bra for norsk landbruk som Regjeringens opprinnelige statsbudsjettforslag. At statsråden i dag i denne sal nærmest tar avstand fra Regjeringens opprinnelige budsjettforslag, er oppsiktsvekkende. Likevel er det en ærlig politisk debatt om man er for eller imot å fjerne investeringsavgiften. Men det er uærlig når man sier at vi på denne måten bryter våre løfter om å støtte en framforhandlet jordbruksavtale. Når f.eks. Harald Milli i Norges Bondelag til pressen sier at Arbeiderpartiet med dette går imot sin politikk om å støtte framforhandlede jordbruksavtaler, så er det en villedende og feilaktig framstilling. Det oppsiktsvekkende er at det ikke er vi, men regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet som gjennom budsjettforliket har blitt enige om et statsbudsjett som faktisk bryter med årets jordbruksavtale. Det skjer ved at man går inn i avtalens budsjettområde og reduserer bevilgningene med om lag 100 mill. kr. Arbeiderpartiet beklager veldig sterkt at Stortinget vedtar rammer for rammeområde 11 – Landbruksdepartementet – som i praksis tvinger Stortinget til å foreslå kutt i de økonomiske rammer som ble avtalt i årets landbruksoppgjør. Det har altså skjedd mye rart i tilknytning til årets jordbruksforhandlinger. Og i sitt svar på min replikk i stad kunne ikke statsråden avkrefte at det kan være aktuelt med nye skatte- og avgiftspolitiske grep i kommende oppgjør. Dette må selvsagt få konsekvenser. Vi kan ikke opptre klart og ryddig overfor parter som gjør det motsatte. Derfor må vi nå ta forbehold om vårt standpunkt til den jordbruksavtalen det skal forhandles om våren 1999. Vi kan ikke denne gangen uten forbehold si at vi vil støtte en framforhandlet avtale. Først må vi se hva avtalen inneholder, og så vil vi være i vår fulle rett til å vurdere hvorvidt de økonomiske anslagene i oppgjøret er korrekte. Det er en praksis Regjeringen har akseptert gjennom budsjettbehandlingen nå i høst. Jeg vil i og for seg beklage denne utviklingen, men kan ikke se at Arbeiderpartiet nå har noe annet valg enn å gi dette signalet.