Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2009-11-17:
Utviklingen i Afghanistan er en av de største sikkerhetspolitiske utfordringene verdenssamfunnet står overfor. Det er det største militære engasjementet Norge deltar i, dels fordi vi ser det som et uttrykk for internasjonal solidaritet, og dels fordi det er i vår sikkerhetspolitiske interesse at situasjonen der stabiliseres på en måte som reduserer faren for at landet igjen kan bli et arnested for internasjonal terrorisme. Derfor vil også jeg være med på å takke representanten Høglund for å ha kommet med interpellasjonen og utenriksminister Gahr Støre for et svar som jeg tror at de fleste på Stortinget vil slutte seg til hovedlinjene i. Det vil iallfall jeg kunne gjøre på vegne av oss i Kristelig Folkeparti. Utviklingen i Afghanistan er sammensatt. I den sørlige delen av landet og nær grensen til Pakistan – i området der pashtunerne bor, og der Taliban har hatt sterkest støtte – har vi i den senere tid sett at Tabilan til dels er kommet tilbake. Sikkerhetssituasjonen har blitt mer komplisert i stort sett hele Afghanistan i løpet av det siste året. Det er alvorlig. Samtidig er det oppnådd positive resultater når det gjelder sosial og økonomisk utvikling. Skolevesenet har blitt utbygd – jenter kan gå på skole igjen mange steder – og helsevesenet er betydelig utbygd, men fra et svært skralt utgangspunkt. Veinettet er under utbygging, men ferdselen er utrygg på grunn av faren for overfall og veibomber. Den økonomiske utviklingen preges av store utenlandske bistandsinnsatser og en del utenlandsinvesteringer, bl.a. fra Kina, men livssituasjonen til afghanere flest preges av at sikkerhetssituasjonen er dårlig. Altfor mange rammes av krigshandlingene direkte eller indirekte. Det er også svært beklagelig at den politiske prosessen ikke har vært noen suksess så langt. Valget i år var preget av for oss noen uvanlige typer alliansebygginger, men alvorligere er omfanget av all juks og korrupsjon som synes å gå høyt opp i Karzais regjeringskretser. Etter at annen valgomgang ble avlyst og president Karzai erklært som vinner, er det nå viktig at han setter sammen en regjering med tillit både internt og utenlands. Er det ingen rimelig troverdig regjering å samarbeide med, vil det bli meget vanskelig og kanskje heller ikke forsvarlig å opprettholde en høy internasjonal tilstedeværelse. Dilemmaet er at hvis det internasjonale samfunn nå trekker seg ut militært, vil vi risikere en ny blodig borgerkrig i Afghanistan, vi vil kunne risikere at Taliban på ny tar makten i store deler av landet. Det er ingen ønsket utvikling. Men det er heller ingen ønsket utvikling vi ser nå. Dette stiller store krav til afghanske myndigheter, til pakistanske myndigheter og til det internasjonale samfunn. Men med en samordnet strategi kan vi bidra til å snu utviklingen til det bedre. Mange spør hvordan. Jeg tror svaret må gå langs disse linjer: Afghanistan trenger en ny og troverdig regjering med bred støtte på plass. Korrupsjon må bekjempes, og den politiske prosessen må forbedres. Den sosiale og økonomiske innsatsen må samordnes slik at ressursbruken kan bli bedre og resultatene tydeligere for afghanere flest. Den militære strategien må endres slik at en i større grad er der for å beskytte befolkningen og redusere antall sivile som rammes av krigshandlingene. Med den økende kapasitetsbyggingen på afghansk side kan ansvaret for sikkerhetsoppgavene gradvis overføres til afghanerne selv. Det finnes nok ingen «quick fix». Krav om umiddelbar uttrekning av utenlandske styrker kan ha uoversiktlige konsekvenser. Økende afghanisering må stå sentralt i en fornyet strategi som kan gi en fredelig og framtidsrettet løsning, til beste både for Afghanistan og verdenssamfunnet. Det er også vårt ansvar å bidra til det.