Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
La meg først få lov til å ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, som er inntatt på side 12 i innstillingen. Denne saken begynte i realiteten i det offentlige rom den 3. april med en førsteside i Dagens Næringsliv, hvor det var store overskrifter og dramatisk ble hevdet at Kjell Inge Røkke hadde veltet over noen dårlige selskaper og store lån til staten uten at staten egentlig var informert. Etter hvert som saken har rullet i media og kommet frem også i komiteens høringer og i innstillingen, ser man at de første medieoppslagene var relativt feilaktige. Jeg synes at på det tidspunktet ville det vært naturlig for statsråden å gå grundig inn i aksjonæravtalen, gå grundig inn i transaksjonene, gå grundig inn i hva staten egentlig hadde fått av økt ansvar, og så forholdt seg relativt rolig og behersket. Realitetsforholdene er at statens indirekte eierandel i Aker Solutions ASA er 12 pst. Kjell Inge Røkkes er langt høyere, så han har fremdeles et hovedansvar for det som ble flyttet fra andre selskaper og inn i Aker Solutions ASA. 12 pst.! Fra media fikk man jo inntrykk av at Aker Solutions omtrent var et 100 pst. statseid selskap som hadde overtatt alle problemene fullstendig. Det er en av de første kritikkene av statsråden fra vår side, at hun ikke fikk slått fast i det offentlige rom at dette hadde en helt annen konsekvens for staten enn det enkelte hevdet i medieartiklene. Så er det slik at hvis det fra begynnelsen av fra Dag Terje Andersens side hadde vært ønskelig med det som Svein Roald Hansen nå hevder er det normale i næringslivet, nemlig at styreleder og konsernsjef har et ansvar for å informere store eiere, så skulle det i tilfelle vært nedfelt i aksjonæravtalen. Hvorfor var ikke det et punkt i aksjonæravtalen at staten, som følge av sin eierandel i Aker Holding på 30 pst. og i Akers Solutions på 12 pst., i tillegg til å bli behandlet likt med andre aksjonærer, skulle få informasjon fra konsernsjef og styreleder i Aker Solutions ASA? Det synes jeg er meget kritikkverdig hvis det var det staten ønsket. Min oppfatning er at staten aldri har ønsket det. Staten laget en konstruksjon sammen med Aker og de to svenske eierne – Aker Holding – som skulle være et holdingselskap, som så kun skulle utøve stemmemakten i Aker Solutions ASA med 40 pst. Da er det helt naturlig at Aker har oppfattet at staten i realiteten ikke ønsket å være en veldig aktiv eier som skulle ta del i de forretningsmessige disposisjoner og de forretningsmessig strategiske valg. Det staten kjøpte aksjene for i Aker Holding, hadde ett formål – det var også grunnen til at Fremskrittspartiet støttet dette kjøpet – og det var å sikre at Aker Solutions ASA forble på norske hender med hovedkontor i Norge i ti år. Det var ikke ment at man skulle gå aktivt inn og foreta forretningsmessige vurderinger. Derfor gikk dette via et holdingselskap, som kun skulle ta stilling til det som skulle behandles på generalforsamlingen i Aker Solutions ASA. Men det var kjent for staten, og vel for alle andre gjennom børsmeldinger og rapporter, at det på møtet i Aker Solutions ASA ble vurdert å kjøpe Aker Oilfield Services. Det er riktig at dette er ett av flere selskaper, men det er vel ca. 80 pst. av den totale transaksjonen, og på eiermøtet den 13. mars fikk man beskjed om at det også var et selskap til som brakte dette opp i 90 pst. av den totale verdien. Jeg er enig i at det er spørsmål om obligasjonslånet. Men når staten i eiermøtet blir kjent med 90 pst. av en transaksjons innhold, er det da virkelig de tre siste selskapene, som til sammen utgjør 10 pst., som i realiteten gjør at staten føler at dette skulle vært på generalforsamlingen i Aker Solutions ASA? Det er jo meningsløst at de siste 10 pst. er så avgjørende at dette skulle ha vært på en generalforsamling. Det måtte da være tilstrekkelig at man visste om det ene selskapet, 80 pst., og DOF i tillegg på 10 pst. I tilfelle burde jo departementsråd Søberg ha sagt at dette er så store, strategiske og viktige ting at dette må på generalforsamlingen i Aker Solutions ASA, og derved bringes inn til styrebehandling i Aker Holding. Den fremstillingen som Svein Roald Hansen og saksordføreren her har, er helt ulogisk. Staten var vel kjent med mesteparten av denne transaksjonen når det gjelder kroner, og sa bare at den skulle følge aksjonæravtalen. Og det var det Aker oppfattet at de gjorde hele tiden, noe som fremgår av brevet til komiteen fra konsernsjef Øyvind Eriksen i Aker ASA. Så dersom Sylvia Brustad i realiteten hadde dempet dette ned, istedenfor å komme med sterke kritiske synspunkter på Aker ASAs holdning i disse spørsmålene og rette sterk kritikk også mot Aker Solutions ASAs styreleder og konsernsjef, tror jeg saken ikke hadde blitt av stor betydning. Det er også spørsmål om dette er så store og strategiske kjøp at de egentlig hører hjemme i Aker Solutions ASAs generalforsamling. Da må man jo se på selskapets størrelse og på hvor mange handler som gjøres i forhold til totaliteten i selskapet, og da er det også et stort spørsmål om det kommer under at dette er så stort og av så strategisk betydning at det skulle være der. Jeg konstaterer at her er det delte oppfatninger. Men en del av vår hovedkritikk overfor Sylvia Brustad er at hun ikke har gjort noe. Hvis man skulle si at hun skulle ha et aktivt eierskap, som det vel hevdes, har det aktive eierskapet vært ikke-eksisterende frem til 3. april i år da denne saken såkalt eksploderte i Dagens Næringsliv. Det er det som er vår kritikk. Hvis hun selv mener at hun har vært aktiv eier, har hun ikke vært det. Det er ikke samsvar mellom det som hevdes i ettertid, og det som hevdes i fortid. Hun hadde ikke beredt grunnen for å være indignert og forbannet når hun ikke hadde sørget for at Aker Solutions ASAs ledelse og styre var klar over at de hadde en informasjonsplikt direkte overfor departementet. Det er noe som statsråden har funnet opp i ettertid. Det er en kritikkverdig embetsførsel av en statsråd, og er bakgrunnen for at vi, sammen med andre, fremmer mistillitsforslaget. Det er embetsførselen til statsråden vi skal kontrollere. Og her har statsråden endret dramatisk sin utøvelse av eierskapet i Aker Holding midtveis i en offentlig prosess. Det er det ikke akseptabelt at en statsråd gjør. Hvis en statsråd ønsker å fremstå som aktiv, og at det er hennes holdning å være aktiv, da må hun være aktiv fra dag én, ikke velge å bekjentgjøre det etter at det er blitt en sak som i realiteten eksploderer i media. Det er denne endringen som er bakgrunnen for at embetsførselen i realiteten ikke har vært akseptabel. Så har vi i en egen merknad påpekt at Fremskrittspartiet stemte for dette kjøpet. Det var for å sikre norsk eierskap, og fordi vi ønsket at hovedkontoret for et betydelig teknologisk avansert selskap skulle være i Norge. Vi liker ikke tendensen til å bli et land hvor veldig mange selskaper er kontrollert fra hovedkvarter i utlandet – at vi bare skal ha den typen selskaper. Der er vi uenige med andre borgerlige partier, men det står vi ved. Og vi synes at dette i realiteten ble sikret i denne saken gjennom den aksjonæravtalen som sikrer at verken Aker eller staten kan selge sine aksjer før det er gått ti år. Det hadde vært fornuftig. Det andre som vi for så vidt kritiserer statsråden for, er at hennes offentlige uttalelser bidro meget sterkt til problemer for selskapet. Hun skapte med sterke uttalelser tvil om det var en kvalifisert ledelse i Aker Solutions ASA – hun skapte sterk tvil, og sa vel nesten rett ut at hun var blitt lurt av det andre store selskapet, nemlig Aker ASA, som eier 60 pst. av Aker Solutions ASA, og det skaper negative holdninger til selskapet. Det kan da ikke være et formål for en eier å gi offentlige uttalelser som bidrar til at aksjekursene faller, at tilliten til selskapets styre og ledelse blir svakere, at omdømmet reduseres og at man skaper inntrykk av at en annen aksjonær, som man har en aksjonæravtale sammen med, i realiteten ikke opptrer i samsvar med hva man kan si er etiske og normale regler. Men når man har opptrådt i samsvar med aksjonæravtalen, fordi det ikke har stått noe i aksjonæravtalen om forhåndsinformasjon fra styreleder og konsernsjef til den indirekte minoritetsaksjonæren med 12 pst., da har statsråden i realiteten vist en embetsførsel som vi finner mangelfull og uakseptabel. Det er mange statsråder som vi synes gjør en dårlig politisk jobb, fordi vi ganske enkelt er i opposisjon til Regjeringen – pr. definisjon har vi vel ikke så stor tillit til noen av statsrådene, men vi bruker aldri mistillitsforslag med mindre det har skjedd noe eksepsjonelt, og det er det vi mener har skjedd i denne saken. Statsrådens håndtering av denne saken, snuoperasjonen midtveis og inngåelsen av en avtale som i realiteten gjorde den ekstraordinære generalforsamlingen i Aker Solutions ASA til et rent skuespill, er en embetsførsel som ikke er akseptabel, selv fra en statsråd fra et parti som vi er i opposisjon til. Derfor står vi ved det vi har skrevet i innstilling, og vi står ved vårt forslag, som er fremsatt.