Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Det er synd at ikke statsministeren er til stede, for jeg har nemlig tenkt å ta konkret for meg en rekke av punktene i tiltredelseserklæringen som i hvert fall jeg leser med positive øyne. Det ble sagt at Regjeringen var inspirert til innsats for å møte en global kunnskapsøkonomi. Det ble sagt at «god økonomi er å ta i bruk ressurser i hele landet», og at «god økonomi er å sikre at våre bedrifter kan hevde seg like godt som konkurrentene». Men det kan ikke bety annet enn at arbeiderpartiregjeringen har til hensikt å lage rammebetingelser som er konkurransedyktige. Det betyr lavere skattetrykk for bedriftene. Det betyr et avgiftsnivå som er harmonisert med våre konkurrentland, og som gjør at norske bedrifter ikke må konkurrere med både verre rammebetingelser og den naturgitte konkurranseulempen ved å ha en beliggenhet langt unna markedet. I så fall er det gledelig. Det vil glede meg hvis Arbeiderpartiet legger om skatte- og avgiftspolitikken for næringslivet på en slik måte at det vil kunne fortsette å være i Norge, fortsette å skape arbeidsplasser og verdier til samfunnet. Spørsmålet er om jeg kan glede meg til det. Statsministeren viste til budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Der fremkommer det bl.a. at det skal legges frem en endring av avgiftssystemet for alkohol for å fremme lovlig omsetning og begrense grensehandelen. Men det er også et faktum at Sverige nå må innføre EUs tollkvoter og tilpasse seg en annen EU-regulering innen utgangen av 2003. Det betyr at avgiftsnivået på alkohol i Sverige vil reduseres ytterligere i tiden fremover. Jeg regner med at denne budsjettavtalen forplikter, og det betyr i så fall at Stoltenberg-regjeringen i forbindelse med revidert budsjett må legge frem betydelige reduksjoner i avgiftsnivået på alkohol, slik at nordmenn kan handle denne varen lovlig til en anstendig pris i Norge, og slik at vi gradvis kan få bukt med ulovlig omsetning og produksjon av alkohol, som i hvert fall ikke tjener samfunnets interesser på noen måte. «Det skal lønne seg å arbeide», sa Stoltenberg, og pekte videre på at «Norge må møte en ny utfordring: voksende mangel på arbeidskraft». Betyr det at Stoltenberg-regjeringen har tenkt å bruke våre arbeidskraftressurser bedre? Jeg merket meg nemlig at han var opptatt av å redusere det administrative apparat – mer tjenesteproduksjon, mindre administrasjon. Jeg regner med at det betyr en grundig gjennomgang av alle de arbeidskraftressurser som i dag er bundet opp i offentlig administrasjon, slik at denne i større grad kan frigjøres til bruk i verdiskapende produksjon. Kan vi glede oss til det? Folketrygdens utgifter vokser sterkere enn veksten i norsk økonomi, noe som vil bli forsterket når antallet alderspensjonister øker om noen år. «Dette vil kreve sterk vilje til å prioritere», sa Stoltenberg. Og jeg er enig i det. Men det dreier seg ikke bare om å prioritere, det dreier seg også om hvordan vi for fremtiden skal sikre at staten kan møte de forpliktelser som ligger i folketrygdsystemet. Har Regjeringen noen planer om fondsplassering av folketrygden? Det ville i så fall være veldig interessant å få vite. Vi har opprettet både et folketrygdfond og et oljefond, og det henvises ofte til at dette er fremtidige pensjonspenger. Men har Regjeringen noen plan for hvordan denne største utgiftsposten for statens vedkommende kan organiseres bedre? «Kommunenes inntekter skal økes. Men penger til viktige formål kan ikke bare komme gjennom økte offentlige bevilgninger. Vi vil stille krav til riktig organisering og riktig bruk av penger. Vi må tenke nytt og se om vi kan bruke ressursene på en bedre måte», sa statsministeren. Jeg er hjertens enig i det. For mye av sutringen som er kommet fra Kommune-Norge, skjer uten at kommunene er villige til selv å se på de verdier de er i besittelse av. Eksempelvis eier kommunene betydelige verdier som er bundet opp i transport og kraftselskaper uten at eierskapet i seg selv har noen konkret betydning eller mening for kommunene. En realisering av de verdiene vil frigjøre enorme verdier som kommunene kan bruke til å nedbetale gjeld og til å investere på områder som faktisk tilligger kommunene å ha ansvaret for. For ordens skyld bad vi Stortingets utredningsseksjon kartlegge markedsverdien av de kommunale eierandelene i transport- og kraftselskaper, og disse er anslått til den svimlende sum av over 200 milliarder kr. Det er ikke småpenger. Og når Stoltenberg-regjeringen inviterer til nytenkning og alternativ bruk av ressurser, er dette nettopp et område som det bør ses sterkere på, og faktisk stilles krav til kommunene om at de realiserer før de ber om mer penger. Regjeringen ville føre en aktiv distriktspolitikk. Landbruk, fiskeri, skog og energiressurser ble nevnt som områder som skulle moderniseres, og det er selvsagt helt nødvendig. Men en aktiv distriktspolitikk dreier seg også om at folk som er bosatt i distriktene, og bedrifter som er lokalisert i distriktene, har anledning til å være der. Hva har da Regjeringen tenkt å gjøre med de vanvittige transportkostnader som særlig Distrikts-Norge sliter med? Mener Regjeringen det er riktig at bensinprisen nå skal overstige 10 kr, vel vitende om at 8 kr av hver 10-krone går rett inn i statskassen i form av avgifter? Og mener Regjeringen det er riktig at all den verdiskapingen som skjer i distriktene, og som skal til sentrale strøk, fraktes langs veier som nærmest kan regnes for å være krøtterstier? Når har Regjeringen tenkt å begynne en offensiv for å investere i samferdsel, i konstruktive og gode løsninger langs veiene? Regjeringen vil arbeide for reformer i skattepolitikken, hvor målet skulle være lave satser, bredere skattegrunnlag, enklere regler og færre smutthull. Mye av det høres veldig bra ut. Disse skatteendringene skulle bidra til rettferdig fordeling, nyskaping og at flere velger å jobbe, sa statsministeren. Men jeg opplever det i direkte motstrid til deler av Arbeiderpartiets merknader i budsjettinnstillingen for år 2000. Der skrev de nemlig at målet var skatteskjerpelser, innstramninger i delingsmodellen, fjerning av aksjerabatter, osv. Og det er ikke forenlig med målet om ønsket om nyskaping og konkurransedyktig næringsliv. Derfor håper jeg at det er statsministerens ord som gjelder, og ikke disse merknadene fra Arbeiderpartiets finansfraksjon. «Den norske stat er en betydelig eier», og «god forvaltning av fellesskapets eiendom krever at staten er en god eier», sa Stoltenberg. Bankinvesteringsfondet har nå i lang tid utredet hvordan den fremtidige norske bankstruktur skal se ut. For ikke lenge siden sa også Arbeiderpartiet offentlig at de utelukket en fusjon mellom DnB og Kreditkassen. Dermed er det gitt at det er DnB som skal danne grunnlaget for en stor norsk enhet siden staten her eier 60 pst. allerede, og ikke minst fordi man også har innlemmet Postbanken i DnB. Dermed synes det helt klart at Kreditkassen kan selges. Det er viktig å unngå sendrektig offentlig behandling, særlig fordi dette bidrar til å svekke tilliten til andre norske selskaper. For ikke lenge siden uttalte bankpolitisk talsmann for Arbeiderpartiet, Ranveig Frøiland, at det var viktig å unngå denne sendrektigheten. Men man kan altså nå trygt si at vi er kommet dit – vi er kommet i en situasjon hvor norsk eierskap står på prøve i forhold til andre investorer. Jeg har registrert at den nye finansministeren og Arbeiderpartiets finanspolitikere har erklært behov for handling, og jeg tillater meg derfor å ta opp forslag nr. 5, som er omdelt i salen, om at Stortinget nå gir Regjeringen fullmakt til snarest å selge aksjene i Kreditkassen. Det er ingen grunn til å nøle mer. Til slutt: I dag har Norges Bank lagt frem sin kvartalsvise inflasjonsrapport, og sentralbanksjefen varsler at neste renteendring etter all sannsynlighet vil bli en renteøkning fordi man ser press på den norske økonomien. Det sentralbanksjefen særlig viser til, er vedvarende høy oljepris. Og han viser også til at dette må få konsekvenser for utformingen av neste års statsbudsjett. Men det viser jo at vi nå har lagt om pengepolitikken til et inflasjonsmål, fordi det er den innenlandske prisutviklingen som er utslagsgivende for fastsettelsen av det norske rentenivå, og ikke kronekursens utvikling i forhold til euro. Prøven vil jo nå være hvordan Stortinget reagerer på en renteøkning fra Norges Bank og ikke en rentereduksjon. Men det bekrefter også at et inflasjonsmål i seg selv ikke fører til at finanspolitikken ikke er viktig – tvert imot, det understreker finanspolitikkens ansvar når sentralbanksjefen så klart og tydelig sier at finanspolitikken må levere sitt for at prisutviklingen skal være mest mulig stabil i Norge. Og når han da særlig viser til oljeprisutviklingen, blir det ganske ubegripelig når de velger å opprettholde et skyhøyt avgiftsnivå på f.eks. bensin og diesel, som er direkte inflasjonsdrivende. Fremskrittspartiet har to forslag om å redusere dette liggende til behandling i Stortinget. Hvis Stortinget mener alvor med at vi skal ta ansvar for finanspolitikken, da må disse forslagene vedtas, slik at vi på vår side kan bidra til å sikre lavest mulig prisstigning, og derved sørge for at Norges Bank ikke setter renten opp.