Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-01-09:
Litt av utfordringen med en slik debatt fikk vi høre i siste innlegg, der en konstruerer påstander fra opposisjonen som opposisjonen ikke selv har fremmet, og så angriper en dem. Dermed slutter en å diskutere innholdet, men ender opp med å gå i skyttergravene. Det er trist. Litt av det som jeg har fått fram i interpellasjonen i dag, er hvis vi spør hvilke virkemidler vi har i dag overfor industrien og industrikraft som man ikke hadde i 2007, at svaret er ingen. Statsråden var veldig stolt over at han hadde et budskap som var i tråd med det Åslaug Haga hadde. Jeg kunne godt sagt at ja, han hadde også et budskap som er i tråd med det statsråd Enoksen hadde – den tredje energiministeren vi har hatt i denne perioden. Men det er dårlig nytt faktisk, det er ikke godt nytt. For det industrien har bedt om, er noe annet enn det en hadde. Da er det ikke godt å komme gang på gang med det samme budskapet, uten nye løsninger. Av de innleggene som har vært i debatten, vil jeg spesielt dra fram representanten Thorkildsens innlegg. Ja, jeg har også vært på Finnfjord Smelteverk og fått akkurat de samme flotte visjonene om hva de kan få til. Problemet er jo ikke at de mangler visjoner, for det har de. Problemet er at rammebetingelsene for industrien gjør at de ikke kan realisere visjonene med den politikken som føres i dag, både fordi industrikraftløsningen som Regjeringen hadde lovet, ikke foreligger, og fordi den CO2-politikken som Regjeringen forespeiler etter år 2012, ikke gjør det lønnsomt å drive den type virksomhet i Norge. Denne regjeringen er et problem for Finnfjord Smelteverk, ikke en løsning. Jeg vet at representanter for Finnfjord Smelteverk har vært på galleriet her i dag, og de er ikke blitt beroliget av det de har hørt. Så til representanten Sande, som var misfornøyd med at jeg ikke beskriver Regjeringens vannkraftpolitikk mer optimistisk. Det er mulig jeg får ta selvkritikk, og at jeg skal lære å se mer lyst på de små ting i livet, men jeg har større visjoner på vegne av energisektoren i Norge. Men jeg skal gjerne glede representanten Sande med å skryte av de små ting. Til slutt vannkraft. Statsrådens fokus på det i sitt innlegg tar jeg som en aksept for at dette er et sentralt virkemiddel i forhold til industrien og industrikraft. Problemstillingen som vi har prøvd å diskutere her i dag, i hvert fall fra Fremskrittspartiets side, er at koblingen mellom kraft og industri har forsvunnet, gjennom hjemfallssaken spesielt. De løsningene som er kommet på plass istedenfor, utleieordning og deleierskap, er ikke godt nok. Det er godt nok hvis man kun er ute med finansielle spekulasjoner, det er ikke godt nok hvis man har et industrielt perspektiv på 30–40–50 år. Den økte produksjonen som mange rød-grønne representanter har skrytt av, er jo en produksjon som ikke er koblet opp til industrien på noen som helst måte, verken i kontrakter eller i eierskap. Derimot hvis en kobler det opp mot Regjeringens ambisjoner om å eksportere mer kraft, kan det være hyggelig i forhold til å kutte kullkraftproduksjonen på kontinentet, men det er ikke med på å styrke norsk industri i Norge. Direkte eierskap i en eller annen form er den beste form for industrikraftavtale. Den har Regjeringen fratatt industrien, og den har ikke kommet opp med alternativene. Den franske industrikraftløsningen kunne ha vært en modell å bruke i Norge for å få et indirekte eierskap til kraften som gjorde det mulig å ta ut kraft til selvkost, uten å være avhengig av Regjeringens markedsfundamentalisme på dette området. Jeg håper statsråden i sitt siste innlegg kan gi en positiv avklaring på det.