Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Saksordføreren hadde et hundreårsperspektiv på denne loven. Det gir et noe solid og bastant inntrykk, som ikke alltid er situasjonen når vi behandler saker her. Blant de viktige spørsmål Frøiland-utvalget drøftet, var Riksrevisjonens partipolitiske uavhengighet og forhold til Stortinget, kriteriene for Riksrevisjonens vurderinger, Riksrevisjonens adgang til innsyn i forvaltningens interne dokumenter, prinsippene for revisjon og kontroll med fristilt statlig virksomhet, samt prosedyrer for rapportering til Stortinget og senere parlamentarisk oppfølging. Dette var rammen rundt Frøiland-utvalgets meget viktige arbeid. Riksrevisjonen ledes av et kollegium bestående av fem riksrevisorer, som alle velges av Stortinget. Lederen av kollegiet er samtidig daglig leder av virksomheten. Organisering og ledelse av Riksrevisjonen har reist en rekke spørsmål. Prinsippet om at kollegiets sammensetning skal avspeile den parlamentariske situasjonen på Stortinget må anses som helt grunnleggende. Riksrevisjonens uavhengighet ville være truet dersom et flertall på Stortinget kunne utnevne sine egne partifeller som riksrevisorer, og bare dem. Enkelte har hevdet at mye taler for at Riksrevisjonen går over til en styrebasert modell, der kollegiet fortsatt utpekes fra prinsippet om parlamentarisk forholdsmessighet, men der den daglige lederen ansettes på vanlig faglig grunnlag. Dette vil, hevdes det, kunne sikre en bedre kontinuitet i revisjonsarbeidet, samtidig som den nødvendige kontakten med Stortinget blir opprettholdt. Jeg er ikke enig i dette og mener den ordningen vi har i dag, har fungert på en aldeles utmerket måte. Bestemmelsen om at riksrevisor ikke skal ha anledning til å påta seg stilling eller verv i offentlig eller privat virksomhet, unntatt når det følger vervet som riksrevisor, er en viktig bestemmelse for å sikre at det ikke reises noen tvil ved kontrollorganets uavhengighet. Jeg er også glad for at en samlet komite står bak forslaget om at også verv og oppdrag til de øvrige medlemmer av riksrevisjonskollegiet skal undergis Kollegiets vurdering av om disse oppdragene kan stride mot rollen som riksrevisor. Riksrevisjonen har i dag tre hovedoppgaver: regnskapsrevisjon, forvaltningsrevisjon og selskapsrevisjon. Videre er Riksrevisjonen tillagt en rekke andre kontrolloppgaver, og den driver en løpende veiledning overfor forvaltningen. I forhold til regnskapsrevisjonen er det enighet om at Riksrevisjonen skal ha revisjonsansvaret for alle statlige regnskaper, herunder både departementene, ytre etater, andre statlige virksomheter, forvaltningsbedrifter osv. Når det gjelder forvaltningsrevisjonen, er det viktig at de forhold Riksrevisjonen undergir forvaltningsrevisjonen, er av prinsipiell karakter, stor samfunnsmessig betydning eller av stor økonomisk rekkevidde. Jeg er glad for tilslutningen til «samfunnsmessig betydning», som komiteen har formulert det, og at det er et av kriteriene for forvaltningsrevisjonen. I forhold til selskapskontrollen er Riksrevisjonens oppgave å kontrollere at statsrådene forvalter statens interesser på en lovlig og økonomisk forsvarlig måte og i samsvar med de vedtak og forutsetninger som Stortinget har angitt. Det er viktig at denne revisjonen også vurderer forhold som ikke bare har rent økonomiske implikasjoner. Virkningen på miljø, på arbeidsliv osv. bør være en del av forvaltningsrevisjonen. Dette er rammen rundt Riksrevisjonens virksomhet. Men den skal ikke bare drive etterfølgende revisjon. Den har også en løpende veiledning overfor forvaltningen. I denne sammenheng er det naturlig å understreke forvaltningens selvstendige ansvar for egne veivalg, uavhengig av Riksrevisjonens veiledning. Jeg er slett ikke avvisende til at Riksrevisjonen, med sin kompetanse, kunnskap og innsikt, gir veiledning til forvaltningen. Men man må være meget varsom her, og Riksrevisjonen for sin del må også være meget bevisst sin rolle. Veiledningen bør primært konsentreres om spørsmål som gjelder regnskap og økonomi, og den bør være av generell karakter. Under ingen omstendighet må det bli slik at forvaltningen reelt sett kan søke forhåndsklarering hos Riksrevisjonen i kontroversielle saker. Når Riksrevisjonen gir veiledning, må man altså være meget klar på at dette ikke setter dem i en vrien situasjon i den etterfølgende kontrollen, som er det som er det primære ved Riksrevisjonens rolle. Det er ønskelig at Riksrevisjonen gransker og vurderer om Regjeringen oppfyller sin opplysningsplikt overfor Stortinget. Dersom Riksrevisjonen avdekker informasjonssvikt, er det naturlig at dette rapporteres til Stortinget. På en annen side er det også betenkeligheter ved en direkte revisjonsfaglig etterprøving av om Regjeringen har oppfylt sin opplysningsplikt overfor landets parlament. Det tilkommer først og fremst Stortinget selv å vurdere om eventuelle brudd på opplysningsplikten er kritikkverdige og om det eventuelt er behov for videre forfølging av disse. Den rette balansen mellom motstridende hensyn her må være at Riksrevisjonen i framtiden fortsatt kan og bør undersøke om de opplysninger Regjeringen legger fram for Stortinget, er dekkende og gir Stortinget et forsvarlig beslutningsgrunnlag. På en annen side må Riksrevisjonen her utvise varsomhet i sine vurderinger og konklusjoner. Den bør ikke eksplisitt ta stilling til om opplysningsplikten er brutt. I første rekke bør den konsentrere seg om den rent faktiske gransking og framstilling av hva regjering og forvaltning har visst om saken på det aktuelle tidspunkt, og hva som eventuelt er meddelt videre til Stortinget. Dersom det er klare mangler eller feil ved informasjonen, bør dette naturligvis kunne påpekes, men det bør skje uten at Riksrevisjonen går inn på noen nærmere rettslig vurdering av om opplysningsplikten formelt sett er brutt. Saksordføreren var inne på dette med retten til innsyn i dokumenter osv. Jeg skal ikke si noe mer om dette, annet enn, som saksordføreren her sier, og som det er sagt i en del sammenhenger, at det jo er svært små begrensninger som er gitt. Det har ikke vært noen som helst problemer med å unnta regjeringsnotater og slike ting, og Riksrevisjonen for sin del ser heller ikke at det er behov for å ha innsyn i disse interne notatene før den politiske behandlingen reelt begynner i Regjeringen. Men jeg vil tilbakevise at dette betyr at den kontrollerte selv avgjør hva kontrolløren skal ha tilgang til. Det gjør jo slett ikke de ulike forvaltningene og de ulike statsrådene. Det er Stortinget som setter denne grensen. Det er her man fatter bestemmelsen om hvilke dokumenter som eventuelt skal være unntatt, og i denne loven gjør vi det veldig klart og sier eksplisitt hvilke dokumenter som er unntatt. Derfor er det helt urimelig å si at den kontrollerte selv er den som avgjør hva som skal overlates kontrolløren. Det er det altså Stortinget som har bestemt. Når en rapport er sendt Stortinget og Stortinget går videre med egen gransking på grunn av en revisjonsrapport, oppstår spørsmålet: Hvilken rolle skal Riksrevisjonen da spille? Her mener jeg helt klart at utgangspunktet må være at når Riksrevisjonen har levert sin rapport, er saken avsluttet for Riksrevisjonens del. Hensynet til Riksrevisjonens selvstendighet og politiske nøytralitet tilsier at den ikke kan kobles inn i en direkte etterfølgende parlamentarisk prosess som et hjelpeorgan for Stortinget. Det blir nok flere som vil debattere den utsatte offentlighet. Jeg skal være meget kort om det, i hvert fall i denne omgang. Jeg vil bare si at hovedsaken for flertallet her er at Riksrevisjonen som Stortingets kontrollorgan utarbeider en rapport til Stortinget. Da er det vår oppfatning at denne rapporten skal Stortinget ha. Det er først når denne rapporten blir referert for Stortinget, at Riksrevisjonens vurderinger og konklusjoner blir kjent. Det er ikke rimelig at Riksrevisjonens vurderinger og Riksrevisjonens konklusjoner eller fragmenter av saken Riksrevisjonen holder på med, som skal til Stortinget, blir kjent for Stortinget gjennom media. Dette er etter mitt beste skjønn ikke en innskrenkning av offentligheten. Det er en innskrenkning i tid, det er helt riktig, men alt skal offentliggjøres. Alt som ikke av andre grunner er unntatt offentlighet, skal offentliggjøres i det øyeblikk saken er referert for Stortinget. Jeg synes at dette er en rimelighetsbetraktning. Jeg antar at det blir flere innlegg om dette, og da får vi vel sjansen til å ta en ny runde på det, selv om det blir litt utover i de små timer.