Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
De siste ukene har vært preget av rapportene om situasjonen i Kyst-Finnmark. Fylket mistet om lag 1 000 arbeidsplasser i fiskeindustrien på ett år. Enkelte kommuner har hatt en arbeidsledighet på over 20 pst. sammenhengende i et par år. Nå ser vi langtidsvirkningene, med økte sosiale utfordringer og økte psykiske problemer. Stortinget og Regjeringen har visst om problemene. Fylkesmannen sendte en egen rapport til statsministeren om at han fryktet «at bunnen faller ut av mange lokalsamfunn, og at bosettingsmønsteret langs Finnmarkskysten kan være i ferd med å endres radikalt». Han konkluderte med at det er «nødvendig at sentrale myndigheter griper inn med tiltak». Men ingenting skjedde. Forslag fra Arbeiderpartiet om tiltak for fiskeindustrien ble nedstemt, og forslag fra Arbeiderpartiet om en aksjonsplan ble nedstemt. Nå ser det ut for at Arbeiderpartiets nye initiativ kan gi flertall for noe. Jeg må så sterkt jeg kan, appellere til Regjeringen om å ta alvorlig behovet for oppfølging. Men situasjonen i Kyst-Finnmark gir oss samtidig to viktige påminnelser: Arbeid for alle er jobb nr. 1. Arbeidsledigheten rammer enkeltmennesker og familier som gjerne vil bruke sin arbeidskraft, og som føler usikkerhet for sin økonomi og for sin framtid. Derfor må vi styrke innsatsen for å sikre utsatte arbeidsplasser, og styrke innsatsen for å skape nye arbeidsplasser rundt om i landet. Arbeiderpartiets økonomiske opplegg har det som sitt fremste siktemål. Vi foreslår å styrke forsknings- og utviklingsarbeidet, styrke nyskapingsarbeidet, utvikle næringer hvor vi har fortrinn som kan gi oss nye arbeidsplasser. Men samtidig må vi gjøre det lettere for dem som dessverre er blitt arbeidsledig, å komme tilbake i jobb. Vi må styrke arbeidsmarkedstiltakene. Vi må hindre at permitterte heller blir oppsagt, slik de lett ville blitt med Regjeringens forslag om å stramme inn arbeidsgivers lønnsplikt under permittering. Vi vil forbedre arbeidsledighetstrygden Den andre påminnelsen er behovet for en langt mer offensiv distriktspolitikk, også det for å skape flere arbeidsplasser og for å styrke landets samlede verdiskaping. Norge er et rikt land, et land med et spennende mangfold. Vi har ulike kulturer i de ulike deler av landet. Det er jo dette mangfoldet som er Norge. Snarere enn å ønske oss mest mulig lik andre land, bør vi være bevisst på at vi har et land som ligger langt nord og langs kysten. Men Norge er også økonomisk rikt. Mange av de fortrinn og de ressurser som har bidratt til denne rikdommen, finnes i Distrikts-Norge – fisken, skogen, vannkraften, oljen og naturopplevelsene. Vi må i langt sterkere grad gripe fatt i disse mulighetene og utvikle dem til spennende nye arbeidsplasser. Men da må vi ha en klar strategi for hvor vi vil. Vi må styrke kompetansen, styrke kapitaltilgangen, bedre kommunikasjonene, bl.a. gjennom utbygging av moderne bredbånd over hele landet. Da må vi ha en målrettet distriktspolitikk. Et av Regjeringens kjennemerker er jo det motsatte. Den har svekket distriktspolitikken. Jeg hører stadig kommunalministeren si at fylkeskommunen i Finnmark må løse krisen, for den har fått delegert myndighet og fått 112 mill. kr. Men hun glemmer å si at dette er et kutt på en fjerdedel siden Regjeringen overtok. Distriktskommisjonen har nylig lagt fram sin innstilling. Det er spennende lesning. Her er det medlemmer foreslått av alle partier. Distriktskommisjonens innstilling kan ikke leses som noe annet enn en kraftig kritikk av Regjeringens distriktspolitikk. Alle medlemmene utenom Fremskrittspartiet uttaler at det er «behov for å styrke den næringsrettede og smale politikken for å fremme utvikling av lønnsom og fremtidsrettet virksomhet i distriktene». Men det er jo her Regjeringen systematisk har kuttet. Ikke fordi vi hindres av internasjonale regler. Det såkalte Handlingsromutvalget sa at «det er meir dei nasjonale prioriteringane enn EØS-reglane som set grensa». Det er ikke fordi det er uklok bruk av pengene. Effektutvalget sa enstemmig at «de gode effektene tilsier at det bør anvendes større ressurser på dette området». Og Distriktskommisjonen sa, sågar enstemmig: «Rammene for investeringstilskudd bør økes, slik at virkemidlet kan brukes i et omfang som er mer på linje med hva som er vanlig i andre europeiske land.» Regjeringens opplegg fører til at det blir mindre penger neste år enn i år. Dette er et av de områdene hvor vi ser klare skiller mellom Regjeringen og regjeringsfadderne i Fremskrittspartiet på den ene siden og Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet på den andre. Vi ser det i distriktspolitikken, vi ser det i arbeidsmarkedspolitikken, vi ser det i synet på arbeidslivet, vi ser det i boligpolitikken. Vi ser det i forskjellen på viljen til å styre utviklingen, til å ta ansvar, til forskjell fra å overlate utviklingen til markedet, slik vi altfor lenge har sett, bl.a. i Kyst-Finnmark. Vi ser det i valget mellom privat velferd for de rikeste eller felles velferd for de mange, vi ser det i valget mellom skattelette eller skole. Regjeringens budsjettforslag og budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet gjør dette tydeligere enn noen gang. Knapt noen gang er det gitt så store skattelettelser til dem med aller høyest inntekt. Konsernsjefen i Norsk Hydro får 207 000 kr – 207 000 kr – i skattelette med Regjeringens opplegg. Med Fremskrittspartiets såkalte rettferdige opplegg får han 197 000 kr – 197 000 kr. Men rundt dem som får slike skattelettelser, må skoletilbud legges ned, barnas fritidstilbud kuttes ned, eldretjenestene kuttes ned, kulturtilbud kuttes ned. Høyre-ordfører Amund Enge sa det slik: «Vi er lei av å høre at vi sløser med penger i kommune-Norge. Når det gjelder effektivisering er vi best i klassen.» Han sa også: «Kommuneøkonomien har vore skral dei siste åra. I budsjettet for 2005 vert alt endå verre.» Ja, det gjør det. Regjeringens kommuneopplegg hadde ikke engang nok vekst til å dekke de merkostnadene kommunene får som følge av endringene i befolkningen. Budsjettavtalen med Fremskrittspartiet endrer lite på det. Den gir kommunene kun 800 mill. kr mer neste år enn Regjeringens opplegg. Det betyr at de store problemene i kommunesektoren kommer til å vedvare. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med 2,7 milliarder kr mer til kommunene enn Fremskrittspartiet og regjeringspartiene legger opp til. Det ville gjort det mulig å videreføre flere tjenester til eldre, og å videreføre flere kulturskoler som nå legges ned. Det ville gjort det mulig å opprettholde mer av kvaliteten i skoletilbudet. Det er et politisk valg. Fremskrittspartiet og Regjeringen valgte annerledes. For dem var det viktigere at konsernsjefen i Hydro fikk rundt 200 000 kr i skattelette. Arbeiderbevegelsen har vært en drivkraft for å trekke hele befolkningen med i velferdsutviklingen. Den neste store utfordringen ligger i en bedre integrering av innvandrere som kommer til Norge. Maktutredningen konkluderer med at store deler av innvandrerbefolkningen ikke deltar i det politiske systemet, har lavlønnsyrker eller står utenfor arbeidsmarkedet. Vi står i fare for å få en etnisk underklasse. Derfor må vi bryte den sosiale arven, slik at ikke flere generasjoner av innvandrere opplever å bli sosiale tapere framfor aktive deltakere i samfunnslivet. Språk er nøkkelen til deltakelse, til arbeid og til å være en del av samfunnet. Arbeiderpartiet var en drivkraft bak det obligatoriske introduksjonsprogrammet for innvandrere og en drivkraft for obligatorisk norskopplæring. Innvandrere skal ikke kunne velge bort å lære seg norsk. Men mye av grunnlaget legges jo i barndommen. Alle barn som vokser opp i Norge, bør kunne snakke norsk før de begynner på skolen. Samvær med norskspråklige barn og tidlig språktrening er svært viktig for å få det til. Men barn med innvandrerbakgrunn er sterkt underrepresentert i barnehagene. Billigere barnehageplass og gratis kjernetid i barnehage i områder med mange minoritetsspråklige kan være virkemidler for å få til slik viktig språktrening. Kontantstøtten er dessverre det motsatte. Den er et hinder for tidlig språkutvikling. Tilsvarende vil en heldagsskole som inkluderer leksehjelp og tilgang til bibliotek, datautstyr og andre tekniske hjelpemidler, bidra til å redusere forskjellene mellom barn fra ressurssterke hjem og barn fra ressurssvake hjem. Regjeringens satsing på private skoler er derimot et hinder for slik integrering. På samme måte er opplæring i norsk viktig for å inkludere nyankomne voksne innvandrere. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å gjeninnføre norskopplæring for asylsøkere i mottak. Vellykket integrering er viktig for landet, for framtiden til alle som bor her. Derfor må vi mer målrettet ta tak i utfordringene. Dette er en av de største politiske utfordringene vi som nasjon står overfor. Jeg tar med dette opp de forslag i innstillingen som Arbeiderpartiet er medforslagsstiller til.