Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-11-16:
Forfatteren Ahmed Rashid skriver i «Descent into Chaos» at etnisk, språklig og regional nasjonalisme har splittet landet i flere. Det er det ikke noe problem å være helt enig i. Når man går tilbake til 1947, var det for utenforstående nærmest en selvfølge, når man følger den etniske og religiøse majoriteten, at området skulle bli pakistansk. Men som representanten Liljeroth kort redegjorde for, endte det opp med å bli indisk, takket være bl.a. maharajaen som var hinduistisk, og ikke minst også at Indias leder var Nehru fra Kashmir. Kashmirs sivilbefolkning lider. Innbyggerne mangler grunnleggende rettigheter. Man ser mangel på sikkerhet. Man ser utstrakte menneskerettighetsbrudd, og mens India som nasjon har 10 pst. økonomisk vekst, er det altfor liten velstand og vekst i Kashmir. Når vi tar et historisk perspektiv på området og knyttet til Afghanistan-konflikten, var det nettopp frykten – den pakistanske frykten – for å få et angrep i flanken som gjorde at man støttet Taliban i Afghanistan til å begynne med. India har flere soldater i indiskkontrollert Kashmir, enn det som finnes av utenlandske soldater, både i Afghanistan og Irak, til sammen. Det setter ting litt i perspektiv når det gjelder hvilken kruttønne man her snakker om. Når Perwez Musharraf gikk så sterkt med i krigen mot terror, og ikke minst i det som ble en krig mot Taliban, var det også noe som ikke ble fulgt opp på alle nivåer i det pakistanske maktapparatet, ei heller innenfor de hemmelige tjenestene i Pakistan. For Indias vedkommende har man investert 750 mill. dollar og lovet ytterligere 450 mill. dollar til Hamid Karzai, som for øvrig er en sterk indiavenn, til landet og hans regjering. India er Afghanistans største handelspartner, og for Pakistan har det vært et grep som har møtt motbør, at India nå har åpnet konsulater i både Jalalabad og Kandahar. Når man videre ser på angrepet på den indiske ambassaden i Kabul i juli, et bombeangrep som drepte 41 mennesker, sier amerikansk sikkerhetstjeneste at de har bevis for at Pakistans Inter-Services Intelligence Directorate var «involved», som de sier. I et intervju Joe Klein gjorde med president Obama, trekker Obama nå frem den rollen han ønsker å spille, og ser også at USA kan spille en rolle i regionen. Det mener jeg er på tide, at USA ønsker og skal spille en rolle i i området. Han sier da – og nå frigjør jeg dette fra en ordrett høytlesning – at essensen er at man ser på muligheten for en spesialutsending, at man appellerer til inderne som en kommende økonomisk supermakt, og hvorfor da holde på med Kashmir på denne måten man gjør. Overfor Pakistan argumenterer man med at man heller må ha fokus på sine egne nordområder hvor man nå er frikoblet kontroll, og hvor dette er stammeområder som i realiteten Taliban, Al Qaida og andre kontrollerer. Min innfallsvinkel er at folket må bestemme. Sivilbefolkningen lider fordi situasjonen er som den er. Dette er et område som på linje med Afrika har fått en linjal på et kart, og grensene ble som de ble. Det var tilfeldigheter som fikk råde. Få områder er like naturskjønne som Kashmir. Få områder har større muligheter for vekst og velstand gjennom turisme, men sikkerhet må legges til grunn. Partene selv trenger også hjelp. Den hjelpen kan gis av USA.