Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-12-04:
I høst startet det et nytt kull på 550 studenter på Politihøgskolen. Det er det laveste antallet siden 2009, da den rød-grønne regjeringen økte antallet til 720, som det har ligget på til nå. Økningen til 720 fra 2009 hadde bakgrunn i at daværende politidirektør Ingelin Killengreen i 2008 la fram rapporten Politiet mot 2020. Her ble det foreslått å bygge opp politidekningen i Norge fra 1,8 til 2,0 politiårsverk per 1 000 innbyggere, og dette fikk bred politisk tilslutning. På grunn av befolkningsveksten regnet man med at dette ville kreve 2 700 flere politiårsverk innen 2020. For å få dette til måtte altså antallet politistudenter økes. Så sent som det siste året Høyre–Kristelig Folkeparti–Venstre-regjeringen satt, i 2005, lå årskullet på Politihøgskolen på 360, noe som knapt dekker det antallet politi som slutter eller går av med pensjon hvert år. Det var da umulig å øke politidekningen i Norge. Derfor fordoblet den rød-grønne regjeringen opptaket på Politihøgskolen til 720 per år fra 2009. Det tar tre år til de er klare til tjeneste, så det var først fra 2012 at vi kunne begynne å se resultatene. Det har gått i rykk og napp siden da. Da jeg spurte daværende justisminister Per-Willy Amundsen 7. juli 2017, svarte han at politidekningen var på 1,82, dvs. at den hadde økt med 0,02 pst., fra 1,8 til 1,82, siden 2009. Vi håper nå at vi skal nå målet innen 2020, men et veldig stramt politibudsjett for året som kommer, gjør at det kan settes spørsmålstegn ved det. På de ti årene siden to per 1 000 ble lansert, har det skjedd en stor vekst i de oppgavene vi forventer at politiet skal løse. Det er bare å vise til nettkriminalitet og ID-tyverier, til terror og beredskap, til voldtekt og overgrep, til vold i nære relasjoner, som vi diskuterte her nå nettopp, til kriminelle gjenger og organisert kriminalitet, til menneskehandel og arbeidslivskriminalitet, til sosial kontroll og æresvold, til skatte- og avgiftskriminalitet osv. Å møte dette med en økning av antallet politi med 0,2 per 1 000 innbyggere på tolv år er ikke akkurat å ta for hardt i. Hver gang vi politikere og samfunnet møter en ny viktig kriminalitetsutfordring, sier vi at politiet må prioritere det høyere og sette inn mer ressurser. Jeg er ikke i tvil om at ihuga politifolk landet rundt ønsker å gjøre mest mulig av det vi ber om her på Stortinget. Men jo flere og større oppgaver de får, desto vanskeligere blir det å holde tritt. Antall uløste og henlagte saker øker illevarslende, og alle utenom ett politidistrikt rapporterte i sommer og høst om at de er mye på etterskudd. Både media, publikum og vi politikere reagerer selvsagt kraftig på det, men det er ikke politiet alene som skal stå i skammekroken. De utfordringene politiet har, kan ikke løses bare ved effektivisering, prioritering og omorganisering, som politireformen. Det handler også om at vi må være ærlige nok til å se på om den grunnleggende kapasiteten til norsk politi er stor nok til å løse de raskt voksende oppgavene vi pålegger dem. I land som i lengre tid har hatt det samme kriminalitetsbildet som vi nå møter, og som vi kan sammenligne oss med på mange andre måter, ligger politidekningen på mellom tre og tre og et halvt årsverk per tusen innbyggere, mens vi altså har som mål å komme opp i to i år 2020. De landene jeg viser til, er bl.a. Tyskland, Østerrike, Nederland, Belgia og Frankrike – dette er Eurostat-tall for 2016 – mens de sørlige europeiske landene ligger atskillig høyere enn de tallene jeg har nevnt. Norges mål om to årsverk per 1000 innen 2020 er således lavt i europeisk sammenheng og ikke noe sikkert mål som vi endelig skal slå oss til ro med. Vi må kunne kalle det en meget balansert og forsiktig vekst på tolv år, og i Killengreen-rapporten fra 2008 sto det da også at dette er et minimum for å «sikre en forsvarlig polititjeneste». Og det var før man visste om – og selvsagt kunne vite om – den store veksten i oppgaver og utfordringer for politiet nasjonalt og internasjonalt vi har sett i de senere ti årene. Det var derfor skuffende at regjeringen valgte å kutte opptaket på Politihøgskolen allerede nå fra høsten av ned til 550. De begrunner det med at vi uansett vil nå målet om to per 1 000 innen 2020, fordi det vil bli uteksaminert 720 nye politi per år fram til da, i og med at det er snakk om treårig løp på Politihøgskolen. De ville ikke snakke om det i valgkampen 2017, da bl.a. jeg prøvde å ta det opp. Heller ikke den rapporten som ble kalt Politi- og lensmannsetatens kapasitets- og kompetansebehov, som kom før jul 2017, anbefalte at man skulle starte allerede i år, men man valgte altså likevel å gjøre det. Det vi fra Arbeiderpartiets side gjorde da forslaget om å kutte på Politihøgskolen kom opp i revidert budsjett, var å foreslå at vi isteden skulle gjøre en ny, grundig analyse av politiets framtidige oppgaver. Vi ville først ha den til behandling før vi begynte å kutte i antall politistudenter, og mente at det burde være en god og samlende framgangsmåte å bruke i et så viktig spørsmål. Det kom, som nevnt, riktignok en rapport som het Politi- og lensmannsetatens kapasitets- og kompetansebehov, rett før jul i fjor. Arbeidet var ledet av en spesialrådgiver i Helse- og omsorgsdepartementet, Joakim Lystad, og rapporten fikk navnet etter ham som leder av arbeidsgruppen. De sier også at utviklingstrekkene tilsier at kapasitetsbehovet i politiet vil øke. De sier at man bør gå noe utover det planlagte behovet for to per 1 000. De vil ikke redusere opptaket på Politihøgskolen så tidlig som regjeringen har gjort det, men fra neste år, 2019. De vil etter hvert gå helt ned til 450 eller 380 – de har to alternativer i opptaket på Politihøgskolen. Isteden vil de satse mer på sivile utdanninger og på etter- og videreutdanning, og de begrunner det med at man trenger flere kompetansetyper. Det vil være en ny utvikling av politiet i Norge med det de legger opp til, da de sier at man skal bruke dem som utdanner seg på andre utdanningssteder, f.eks. universitetene, og tar bachelor- og mastergrader der, og hvis de kombinerer det med å ta 60 poeng i politifag ved Politihøgskolen, skal de få polisiære oppgaver og kunne bruke politiuniform. Av sine alternativer sier utvalget at sporet med å ha en sidestilt utdanning fra andre utdanningssteder og ha 60 poeng i politifag, skal kunne gi opptil 4 280 stykker i politiet i 2025 – etter det alternativet de skisserer. De har også et forslag om å linjedele og spesialisere utdanningen på Politihøgskolen mer, altså at man der kan få mer av den spesialiseringen man får ute på andre typer utdanningssteder og skoler, og at Politihøgskolen må innstille seg på ikke å basere seg så mye bare på generalistutdanning, men legge opp til spesialisering fra begynnelsen av politiutdanningen. Jeg har ganske stor tro på det sporet, fordi det vil gi også norsk politi mer en felles basis, altså at man spesialiserer utdanningsløpene på Politihøgskolen mer. Det som bekymrer meg, er at den rapporten som kom, bare var på 42 sider, og det var masse gjentakelser i den, sammendrag osv., så det reelle nye innholdet var på mange færre sider, og det kan ikke kalles en utredning på noen måte. Det var blitt trukket opp noen usikkerhetsintervaller, tre scenarier, som man kalte «Medvind», det andre var «Blandet drops» og det tredje «Press fra alle kanter». Man snakket om veldig generelle kategorier – samfunnsutvikling, trusselutvikling, klimautvikling, effektivisering – men det var ingen analyse av utviklingen innenfor f.eks. økonomisk kriminalitet, innen nettkriminalitet, innen vold i nære relasjoner, innen terror og beredskap osv., og av hva de forskjellige feltene vil kreve av kapasitet og kompetanse i politiet. Så jeg mener den er utilstrekkelig å bygge på i den framtidige diskusjonen på Stortinget om hva slags politibemanning vi vil trenge i tiårene framover.