trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2020-05-13:
Ja, det skal gjøres en individuell vurdering av alle. Det kommer også fram av de retningslinjene som gjelder fra Helsedirektoratet. Så er det sånn at en individuell vurdering når det gjelder sykehjemsbeboere, veldig ofte vil være at de vil ha liten nytte av å bli overført til sykehus. Den intensive behandlingen som gis på sykehus, kan også ofte være en belastning for disse pasientene, for vi vet at veldig mange av dem som bor på sykehjem, rett og slett har en veldig dårlig helse. De vil f.eks. ikke ha mulighet til å gjennomgå en intensivbehandling på et sykehus, og da vil den individuelle vurderingen veldig ofte være at det beste for pasienten er å få den behandlingen, pleien og omsorgen som gis på sykehjemmene. Men det skal alltid gjøres en individuell vurdering.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2020-05-13:
«Beitekrisa er en stor belastning for reinen i Nordland i år. Men gjennom mange år har kalvetapet i fylket vært på ca. 60 pst. hvert eneste år. Rovvilt gjør at reinen bruker mer energi og trekker vekk fra fôringsplasser, eller de få områdene hvor det er beiter. Dette fører til at en næring med store problemer blir ekstra utsatt for rovviltets herjinger i år, fordi rovviltforstyrrelser kan være like dødelig som direkte tap til rovvilt. Hvordan bidrar statsråden til at ekstraordinære fellingstillatelser gis i slike situasjoner?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2020-05-13:
På kontoret mitt henger det et bilde. Det viser 17 reinsdyr på Saltfjellet. Jeg fikk det for et par år siden av en ung reineier. Han var fortvilet over det han så på bildet. Veldig mange ville ikke skjønt hva han var fortvilet over, men det var 17 simler, bildet var tatt i februar, og ikke én hadde kalv ved foten. Han spurte: Er det liv laga å drive med rein? I Voengelh-Njaarke slaktet de 1 500 kalver i 1993. Nå har de nesten ingen kalver å slakte, enda de slaktet én kalv i fjor. En kultur og en næring holder på å dø. Ministeren viste til den todelte målsettingen, men det står hos alle fylkesmennene at rovviltet er hovedmålet, og da blir beitenæringen naturlig et underordnet mål. Hvordan kan ministeren ikke se at reineierne og beitenæringens interesser må løftes hvis vi skal få denne todelte målsettingen som Stortinget har bestemt?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2020-05-13:
Når simler kalver og det er bjørn i området, er det som å slippe unger inn i en godtebutikk, sa bjørneforsker Støen. Nå er det bjørn i Byrkje i Børgefjell, og reinen kalver. Det var store bjørneskader på sau i 2018 og 2019 i dette området, og Grane kommune har søkt om fellingstillatelse. Skadepotensialet i kalvingslandet er kjempestort, men Miljødirektoratet avventer. Og nå kommer jeg til et viktig poeng: Både i mars og april 2015 ga Miljødirektoratet tillatelse til å felle bjørn, og to bjørner ble felt. Sporsnø er veldig viktig når man skal felle bjørn. Når man avventer og snøen forsvinner, blir det veldig vanskelig. Men hvordan kan landbruksministeren tillate at fellingspraksisen er strammet alvorlig inn fra 2015 til i dag, også utenfor bjørnesonen?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-05-13:
Nasjonal rovviltpolitikk er nedfelt gjennom Stortingets behandling av fire stortingsmeldinger siden 1992, og det har også vært et stort antall representantforslag når det gjelder rovdyr. Disse gir nærmere føringer for hvordan rovviltforvaltningen skal innrettes for å nå den todelte målsettingen om rovvilt og beitebruk med lavest mulig konfliktnivå. Regjeringen følger opp den vedtatte politikken ved å legge til rette for måloppnåelse både for konkrete regionvise bestandsmål for rovviltartene og for næringsmessig utnyttelse av utmarksbeitene. Som landbruks- og matminister er jeg opptatt av å ivareta beitenæringens interesser i rovviltpolitikken, og jeg gjør dette i dialog med min kollega i Klima- og miljødepartementet, som har det konstitusjonelle ansvaret for å følge opp Stortingets vedtak innenfor rovdyrpolitikken. Den todelte målsettingen innebærer å finne en balanse mellom to hensyn der det alltid vil være en utfordring å holde konflikten på et lavt nivå. Derfor ble det i Granavolden-plattformen tatt med en presisering om å «sikre en tydelig geografisk differensiering mellom rovvilt og beitedyr», nettopp for å få ned konfliktnivået. Spesielt gir reindriftens og rovviltets overlappende arealbruk større utfordringer og fører til konflikter. Det er færre muligheter til å sette inn forebyggende tiltak. I Nordland er antallet erstattet rein økt fra omkring 2 000 dyr på 2000-tallet til omkring 3 000 dyr på 2010-tallet. Totalt i landet har det økte antallet erstattet rein ligget på ca. 20 000 dyr i året fram til 2008. I de senere årene har det variert bitte litt, men det har ligget der. I 2018–2019 var tallet 18 000 rein. Spørsmålet fra representanten om ekstraordinære fellingstillatelser for rovvilt stilles på bakgrunn av reindriften i Nordland. For å møte beitekrisen har jeg tatt flere initiativ for å øke bevilgningen til kriseberedskapsfondet for reindriften. Samlet sett har vi brukt 50 mill. kr til dette. Representanten viser også til at reinen er ekstra sårbar i kalvingstiden. Det har representanten helt rett i, og derfor er det utrolig viktig for meg, i enhver situasjon, å snakke om hvor en kan sette inn tiltak. Jeg vil vise til at det nå pågår ekstraordinære uttak av rovvilt ved Statens naturoppsyn etter vedtak fra Fylkesmannen eller Miljødirektoratet, nettopp fordi utfordringene er spesielt store i år, med de klimaforholdene som rår.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-05-13:
Jeg var så heldig å komme fra et reindriftsområde i går kveld. Jeg fikk sammen med en reindriftseier oppleve å se et kadaver – en simle som var tatt av rovdyr. Jeg vil si at jeg skjønner reindriftseierne mer enn noen, og jeg løfter deres utfordringer i hver eneste situasjon. Jeg har ansvaret for beitenæringen og vil løfte dette, og så er det et konstitusjonelt ansvar som ligger hos klima- og miljøministeren. Dette er viktig for å legge til rette for at vi kan ha en levende reindriftsnæring i Norge. Da må vi klare å løfte reindriftsnæringens utfordring med å ha beiteområder i samme område som det også er rovdyr. Da må vi løfte begge sider av saken. Det har representanten helt rett i.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-05-13:
Som sagt ligger det konstitusjonelle ansvaret for selve fellingen hos klima- og miljøministeren. Mitt ansvar er å løfte beitenæringen og vise de utfordringene man faktisk har. Da har vi en todelt målsetting. Vi skal ha beiteområder der beitedyrene er prioritert, og vi har rovviltområder der rovviltet er prioritert. Hvilke vurderinger som har blitt annerledes fra 2015 til 2018 og 2019, og hvilket grunnlag Miljødirektoratet har tatt de beslutningene på, må en nesten spørre klima- og miljøministeren om, som har ansvaret for Miljødirektoratet. Jeg vil fra min side løfte saken til enhver tid og etterspørre hvorfor vurderingene er endret, og hvorfor det er sånn at en løfter rovdyrene høyere enn beitedyrene når det er konflikt i et område.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Jeg har gleden av å fremme et forslag på vegne av representantene Karin Andersen, Freddy André Øvstegård og meg selv om å sikre likeverdige og gode rehabiliteringstjenester i hele landet.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Eg vil gjerne fremja eit representantforslag på vegner av representanten Nicholas Wilkinson og meg sjølv om å sikra hjelpestønad for barn under langvarige sjukehusopphald. Så vil eg fremja eit representantforslag på vegner av representanten Audun Lysbakken og meg sjølv om å retta opp i feil i regelverket som gjer at uføre mistar pensjon.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Me i SV har lagt fram eit omfattande representantforslag som verkeleg viser forbetringspotensialet som velferdsstaten Noreg har overfor dei familiane som har ekstra store omsorgsbehov. Det er snakk om å letta på situasjonen til dei foreldra som kanskje er landets aller mest hardtarbeidande. Eg trur ikkje det er lett å forstå kor krevjande situasjonen som desse familiane står i, er, utan at ein sjølv har ein tilsvarande situasjon i sin familie. Desto viktigare er det å lytta til dei når dei legg fram dei behova dei har. Dette er ikkje foreldre som ønskjer å verta borne på gullstol. Det er ikkje mykje å be om at systemet med tilrettelegging og rettleiing skal vera litt meir knirkefritt enn det er i dag. Eg trur folk her i salen kan førestilla seg kor tungt og krevjande det må vera å fylla ut skjema etter skjema for så å leggja fram endå meir dokumentasjon, gong etter gong, på det behovet som er der, og som ikkje forandrar seg. At desse prosessane kan vera svært tunge og vanskelege, trur eg faktisk at dei fleste her i denne salen kan forstå. Regjeringa lettar gjerne på byråkratiet for verksemder og næringsdrivande, men når det gjeld den enkelte familien sitt behov for sterkare lovfesta rettar eller mindre skjemavelde, er det lite vilje å sjå hos dei som styrer landet i dag. Mange foreldre med ekstra store omsorgsoppgåver føler at dei må bruka meir energi på å krangla med systemet enn på å vera foreldre. Dette meiner me er svært ufortent, og me her i Stortinget kan for veldig mange i ein krevjande situasjon hjelpa til med sterkare lovfesta rettar. Difor fremjar me bl.a. dette forslaget: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om lovfestet rett til familievikar for familier med særlige omsorgsutfordringer, for eksempel enslige med tvillinger, trillingfamilier, familier med barn som har alvorlig sykdom eller funksjonsnedsettelser, eller familier hvor det er alvorlig sykdom hos foreldrene.» Eit anna forslag som vert fremja i denne saka, lyder: «Stortinget ber regjeringen foreslå lovendringer som gir alle foreldre som har fått påvist et foster med Downs syndrom eller annen variasjon eller sykdom, rett til tett oppfølging og veiledning. Foreldre som får barn med sykdom, skade eller annen medfødt tilstand som krever oppfølging, må ha lovfestet rett til opplæring og oppfølging før fødsel.» Dette er eit forslag som eg stiller meg svært undrande til at Kristeleg Folkeparti ikkje støttar heilhjarta opp om. Greitt nok at dei har ting på gang i regjeringa, men det som vert beskrive av regjeringspartia i tilhøyrande merknad, er på langt nær like tydeleg som det forslaget me fremjar her. Her kunne Kristeleg Folkeparti hatt ein sjanse til å sikra ein lovfesta rett til rettleiing og oppfølging på dette området. Eg vil berre nemna at dette i si tid var den type forslag som me var einige med Kristeleg Folkeparti om, for å få ned talet på abortar. Eg er ganske sikker på at fleire ville ha våga å bera fram eit sjukt barn dersom ein var sikra god oppfølging og rettleiing. Det er mange gode forslag i denne saka. Med dette tek eg opp dei forslaga som SV står åleine bak i innstillinga.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Regjeringa varslar at det er ting på gang på dette området. Det er bra. Det trengst. Me ser fram til eventuelle betringar på området. No trur ikkje eg at regjeringa går like langt som SV skulle ønskt her. Men me får venta og sjå.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Eg vil begynna med å takka forslagsstillaren for eit godt forslag. I fleire år har permitterte arbeidsfolk ikkje fått feriepengar. Permitterte arbeidstakarar står i ein svært sårbar situasjon. Dette er høgst uforskyldt når det gjeld den enkelte arbeidstakaren, men rammar veldig hardt. Med kraftig nedgang i løn og i tillegg ikkje ha ein jobb å gå til inneber dette allereie ei større belastning enn kva me i SV vil skal liggja på den enkelte arbeidstakaren. Difor er det på høg tid at regjeringa innser at grepet dei tok i 2015, var feil, og at det har fått store konsekvensar for vanlege folk og barnefamiliar. Å ikkje få moglegheit til litt ekstra ferie og fritid og litt ekstra pengebruk i ferien med familien sin, er ei stor belastning for både foreldre og ungar. Dette er ei svært viktig sak for dei tillitsvalde i fagbevegelsen. Dette forstår eg veldig godt, og me i SV støttar heilhjarta opp om forslaget.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Dette forslaget kjem som eit resultat av NHO si undersøking denne våren, som har vorte nemnt. Denne undersøkinga viste at 24 pst. av bedriftene anten var redde for at dei ikkje kunne dekkja inn for feriepengar, eller var usikre på om dei klarte dette i år. Me er fullt klar over at bakgrunnen for desse høge tala er ein veldig utfordrande økonomisk situasjon som følgje av koronakrisen, men like fullt viser dette at folk sine feriepengar ikkje er godt nok sikra i praksis som det er i dag. Me har også ein situasjon i norsk arbeidsliv der arbeidslivkriminalitet er ei stor utfordring. Dersom me kan få på plass ei ordning som i praksis gjer det svært vanskeleg å driva ei bedrift utan at det vert sett av feriepengar fast på ein eigen, låst konto, meiner me at dette i det store og heile vil kunna bidra også til eit ryddigare arbeidsliv totalt sett. Me har høyrt om tilfelle der tilsette lurte på kor feriepengane vert av, òg før koronakrisen trefte næringslivet. Den enkelte tilsette som står aleine, er ofte ikkje i posisjon til å melda bedrifta si konkurs. Det tør dei ikkje gjera, dei aller fleste, utan ei fagforeining i ryggen, og det er det ikkje alle som har. SV er svært utolmodig når det kjem til å sikra folk sine arbeidsrettar og opptente feriepengar, og det er bra at regjeringa er på veg med ei utgreiing. Dette kan med fordel ta kortast mogleg tid, og difor fremjar me dette forslaget for å pressa på regjeringa. Me er spente på kva som kjem ut av utgreiinga til regjeringa, og ikkje minst på kva tid resultatet kjem til Stortinget.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Eg må innrømma at eg kanskje vart litt mindre oppløfta av statsrådens innlegg enn eg hadde håpt, rett og slett fordi statsråden nemnde at ein del av dette samarbeidet med partane i arbeidslivet var å undersøkja omfanget av problemet. Då lurar eg på: Kor stort må omfanget vera? Skal det vera snakk om 5 000 tilfelle under koronakrisen og 2 000 tilfelle under eit normalår? Kva med dei som er uorganiserte? Det er kanskje her problemet er størst. Er det ikkje eit problem dersom det berre er snakk om 700 personar som har litt svak tilknyting til arbeidslivet og useriøse arbeidsgjevarar?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Eg må seia at til liks med representanten Christoffersen meiner eg å hugsa at komiteen bad om 5 minutts hovudinnlegg i denne saka, men det får gå. Eg vil gjerne starta dette innlegget med at Stortinget har hatt fine mål om ein universelt utforma nærskule i mange år, utan at me har kome særleg lenger enn til 20 pst. av alle skular. Det er for dårleg, og eg meiner at det er eit svik overfor folk med funksjonsnedsetjing. Me treng eit reelt krafttak på vegen mot eit likestilt samfunn, og eit samfunn der alle kan delta så langt som mogleg. Det er snakk om prioriteringar. Me er eit rikt land, men når det kjem til likestilling og inkludering av folk med funksjonsnedsetjing, tør eg å påstå at me ikkje er eit like rikt land som elles. Vegen mot eit universelt samfunn er altfor lang. Me har alle ein veg å gå, men forslaga som SV fremjar eller med på å fremja i denne saka, er ein god start. Det er berre synd at dei vert nedstemde i dag. For eksempel: Kan me eigentleg kalla oss eit reelt demokrati når oppegåande arbeidsfolk med funksjonsnedsetjing vert utestengde frå å delta i val? At saka vart anerkjend som alvorleg, og at det gav merksemd – ja, det stemmer, men det er ikkje nok. Blindeforbundet og andre interesseorganisasjonar på feltet burde fått ein lovnad om at det skal vera ei reell moglegheit for alle å kunna stemma på lik linje med andre. Eit av forslaga eg spesielt vil trekkja fram i denne debatten, er: «Stortinget ber regjeringen sikre at alle bygg og transportmidler har evakueringsutstyr som sikrer personer med funksjonsnedsettelse en trygg evakuering.» Dette forslaget vert i dag nedstemt. Skulle det ikkje berre mangla at me fekk dette på plass? Noreg er dessverre langt unna målet om å oppnå likestilling for folk med funksjonsnedsetjing. Difor er det ekstra kritisk at regjeringa har fjerna ambisjonen om at Noreg skal vera eit universelt utforma samfunn innan 2025. Til slutt vil eg nytta høvet til å takka organisasjonane Norges Handikapforbund, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, Blindeforbundet og Løvemammaene for godt samarbeid og gode innspel i samband med behandlinga av denne saka. Med dette tek eg opp det forslaget som SV står åleine bak i innstillinga.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Til det siste kan det nevnes at Stortinget har mulighet til å vedta konkrete straffebud dersom man føler behov for det, og føler at regjeringen ikke leverer på sine forslag. Mitt spørsmål handler om noe helt annet: Natt til fredag ble det hengt opp to karikaturer av profeten Muhammed på vinduer i en moské i Bergen. Denne moskeen er den største i Bergen, statsrådens hjemby. Politiadvokat Farzad Izadi sier at politiet har opprettet en etterforskningssak etter paragrafen om hensynsløs adferd, straffeloven § 266. Det er vel få av oss som tror at dersom noe tilsvarende hadde skjedd med en kristen kirke, så hadde det fått den samme oppmerksomheten fra politiet. Det tror jeg viser et problem som denne regjeringen kanskje bør ta et tydeligere standpunkt til. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener hun at dette er en god prioritering av politiets ressurser, all den tid alvorlige straffesaker henlegges?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Det var interessant å høre på representanten Henriksens innlegg, som egentlig avdekket det vi alle mistenker Arbeiderpartiet for, nemlig at man ikke i tilstrekkelig grad, ikke dypt nok, forstår hva ytringsfriheten faktisk handler om. Det har vi fått demonstrert over lang tid. Vi fikk det demonstrert i 2006, da jeg var fersk stortingsrepresentant. Da fikk vi demonstrert at vi hadde en utenriksminister, som i dag er leder av Arbeiderpartiet, Jonas Gahr Støre, som nærmest ba den arabiske verden om unnskyldning for at Magazinet og redaktøren, Vebjørn Selbekk, trykte tegninger av profeten Muhammed. Vi fikk det samme demonstrert i 2009, da den samme regjeringen Stoltenberg fremmet forslag om spesielt vern av religiøse følelser. Det var et direkte inngrep i ytringsfriheten. Heldigvis ble det stoppet. Men det er en historisk linje som kan trekkes ved Arbeiderpartiets manglende forståelse av ytringsfriheten. Det mener jeg også representanten Henriksen gir uttrykk for i dag, når man tror at ytringsfriheten handler om å ha en plass på statsbudsjettet. Det gjør den altså ikke. Dette handler ikke om penger og finansiering – det handler om retten til å ytre seg. De beste intensjonene kan få de verste resultatene. Det et den utfordringen vi nå står overfor – som jeg tok opp tidligere i dag. Når politiet kommer og banker på døren fordi man har hengt opp et bilde av profeten Muhammed, gjør man seg jo en erfaring – en erfaring vi kanskje ikke har opplevd i Norge siden 1945. Det er altså ikke sånn at det skal være akseptabelt at det skal være en politisak å komme med ytringer. Saken i Bergen må vi eventuelt komme tilbake til. Ytringsrommet og grensegangen mellom hva som er lovlige ytringer og hva som er såkalt hets, krenkelser osv., flyter. Det vedtaket som fattes i Stortinget i dag, vil gjøre det enda mer flytende. Det er det som er problemet. Man kan ikke trekke disse grensene klart og tydelig, men med straffeloven § 185 har man gitt politiet og domstolene et maktmiddel til å gripe inn i ytringsfriheten. Det er det som er problemet, og det er det Arbeiderpartiet ikke forstår. Det gjør dessverre heller ikke resten av denne salen. Ytringsfriheten gjelder for alle. Ytringsfriheten og likhet for loven skal være lik for alle. Men det man vedtar i dag – riktignok mot Fremskrittspartiets stemmer – er en utvidelse av § 185, som gir noen særgrupper andre rettigheter enn de øvrige borgerne i dette landet. Det mener jeg er uheldig, og det er ikke en god rettstradisjon.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Jeg lurer litt på hvilken planet representanten Henriksen har befunnet seg på de siste årene hvis han ikke har fått med seg den debatten som foregår over hele den vestlige verden, om identitetspolitikk, som handler om nettopp innskrenking av ytringsfrihet: alt fra å rive ned statuer som man ikke liker, til diskusjoner om personlige pronomen, om det skal forbys eller ikke å bruke riktig eller galt pronomen – hva det enn måtte være. Det er en helt reell debatt, og det er en diskusjon som vi med denne loven drar inn i norsk rettspraksis. Så kan man si at de formuleringene som blir vedtatt for § 185 i dag, forhåpentligvis ikke er så ille som man har sett i Canada, Storbritannia osv. Det er et håp. For, som jeg har påpekt, dette er flytende grenser. Rettspraksis endrer seg over tid. Terskelen blir lavere for å gripe inn. Og det er ingen tvil om at vi har kommet til det punkt hvor § 185 er i konflikt med ytringsfriheten. Det er et faktum. Det går det ikke an å komme seg unna. Det er veldig spesielt at vi har en lovgivning hvor en jente, som det ble referert til her, som har innvandrerbakgrunn, har et sterkere vern enn en etnisk norsk jente, som kan bli kalt for helt analoge, sammenlignbare ting og oppleve det samme hat og den samme hets – men man må definere seg som en minoritet for å ha det vernet. Det strider etter mitt skjønn mot alle prinsipper som handler om likhet for loven, som er fundamentalt i vår rettsstat, som er et fundamentalt prinsipp for demokratiet og for gode samfunn. Derfor mener jeg at det er en feil, at det er en tabbe, det Stortinget har gjort med å legge til grunn § 185. Og når man nå utvider den, kan man bare stille spørsmålet: Hva er neste gruppe som skal inn der, som skal ha dette særskilte vernet? For det utvides jo stadig. Til syvende og sist er dette en paragraf som gir en rettigheter basert på hudfarge, basert på etnisitet, basert på seksuell legning, basert på nasjonalitet. Det er veldig spesielt at vi har den type lovbestemmelser i et demokrati som Norge. Men igjen demonstrerer Arbeiderpartiet sin åpenbart manglende evne til å forstå ytringsfrihet. For igjen klarer man å gjøre det til et spørsmål om statsbudsjettet. Jeg oppfattet at innlegget til representanten Martin Henriksen ene og alene handlet om hvor mye penger man skulle gi til et teaterstykke, hvor mye penger man skal dele ut til ulike formål. Ytringsfrihet handler ikke om en rett til en post på statsbudsjettet; det handler om en rett til å ytre seg fritt, og det burde det være en selvfølgelighet at denne salen stiller seg bak. Det er vår grunnlov. Det er § 100.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Avslutningsvis: Det ble litt mer engasjement på slutten av debatten, og det er bra. Det er et uttrykk for den ytringsfriheten som vi nyter i denne nasjonen, i dette landet som vi er stolt over og glad i, og som ikke nødvendigvis er en selvfølge i alle andre deler av verden. Ytringsfrihet er fundamentalt, det tror jeg alle i denne sal er enig i. Jeg mener vi må holde frem idealene, diskutere og ha de meningsbrytningene som er avgjørende for at vi som samfunn skal komme videre. Det var nettopp et eksempel på ytringsfriheten vi så et utslag av her nå. Jeg vil bare takke komiteen for et svært godt samarbeid, og for at vi i dag har fått gjennomslag for en god del gode vedtak, som jeg mener vil tjene oss som nasjon. Jeg er også helt sikker på at vi fortsetter denne debatten videre. Takk for samarbeidet. Jeg ser frem til at denne debatten fortsetter.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Det vi diskuterer i dag, er en viktig sak i seg selv. Det er klart vi skal ha gode vilkår i norske fengsler. Spørsmålet jeg gjerne vil utfordre statsråden på, gjelder: Hvis vi løfter blikket og sammenlikner oss, Norge, med veldig mange land i verden, må vi vel kunne slå fast at vi har en særdeles god kriminalomsorg i Norge. Vel er det enkelte punkt som alltid kan forbedres. Man kan få det inntrykket når man lytter til debatten i dag, at det er grunnlag for veldig sterkt å kritisere tilstanden og forholdene i norske fengsler. Det er jeg ikke enig i. Jeg håper statsråden deler det synet – kan hun gi uttrykk for det? Har vi generelt gode forhold i norske fengsler? Det er kanskje viktig at vi tar inn over oss at vi bør ha et realistisk, reelt perspektiv?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
Jeg stemte feil.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
For Arbeidarpartiet er det viktig å få på plass eit forbod mot søskenbarnekteskap. Førre gongen me fremja forslag om det, for to år sidan, stemte Høgre imot, og signaliserer tydeleg i innstillinga at ein kjem til å gjere det igjen i dag – trass i, som Peter Frølich så godt seier det, at programkomiteen til Høgre føreslår forbod, og at dyktige Høgre-politikarar uttalar seg klokt om kvifor det er riktig med eit forbod. Det er også slik at det forslaget me fremjar i dag, er eit oppmodingsforslag. Me ber regjeringa om det. Det er ikkje eit direkte lovforslag i Stortinget. Så kvifor kunne ein ikkje stemt for dette, sjølv om ein meiner det er viktig å få greie på omfanget? Meiner statsråden det er viktig at ein har eit konkret tal på kor mange det gjeld, før ein prinsipielt kan ta stilling til eit slikt spørsmål?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Eg har respekt for det. Samtidig er det gjort ein del grundig forsking på dei helsemessige utfordringane knytte til barn av søskenbarn. Folkehelseinstituttet gjorde det i 2007. Me har internasjonal forsking som viser det same. Kva helsemessig forsking meiner statsråden manglar? For den tilgjengelege forskinga me har, peiker tydeleg på negative konsekvensar for barna. Og det andre: Eg vil igjen utfordre på at Stortinget her ber regjeringa om å forby søskenbarnekteskap. Kvifor kan ikkje regjeringa i denne saka, som i veldig mange andre saker, signalisere tydeleg frå Stortinget at ein ynskjer eit forbod, men då på dei premissane som Høgre i dag klargjer? Det hadde jo vore heilt uproblematisk.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Den rettstradisjonen Per-Willy Amundsen snakkar om, vil han i så fall openbert leggje heilt om på – når Framstegspartiet meiner at ingen andre forstår. Om ingen andre parti i denne salen forstår, bør me kanskje lytte. Eg er usikker. Eg tenkjer vel at det som er saka her i dag, er at me er grunnleggjande ueinige – grunnleggjande ueinige i Framstegspartiets argumentasjon og måten Framstegspartiet og Amundsen brukar ytringsfridom på når det passar dei. Eg vil anbefale Amundsen å lese Aftenposten i dag og Frank Rossaviks kommentar. Når det gjeld debatten om søskenbarnekteskap, skal me respektere at partia kan synest det er vanskeleg. Eg har ikkje problem med det. Samtidig er eg einig med talarane som har sagt at me veit nok no. Me veit mykje når det gjeld helsemessige konsekvensar. Petter Eide har rett sjølv om eg meiner han brukar feil omgrep. Dette er ingen innvandringsdebatt. Det er ein ting eg meiner er uheldig for debatten anten det er om sosial kontroll, æresvald, eller når me snakkar om ukultur, brot på straffelov. Det er ikkje ein debatt om innvandring. Det er det same kven som gjer det. Poenget er at Stortinget er veldig tydeleg på at det er straffelov og føresegner knytte til både sosial kontroll og tvangsekteskap. Ja, forbod mot søskenbarnekteskap handlar om tvangsekteskap, arrangerte ekteskap, om det er press. Det handlar òg om helsemessige utfordringar. At SV skulle hatt betre tid, kan dei godt meine. Eg vil minne om at Arbeidarpartiet fremja det same forslaget for to år sidan, i same komité, der òg SV sat. Mangel på tid trur eg kanskje ikkje er argumentet, men at ein ynskjer å sjekke meir ut om omfang osv., får vere eit argument. Eg meiner me veit nok, og eg synest at Stortinget i dag saman burde sendt eit tydeleg signal gjennom å be regjeringa om å forby søskenbarnekteskap. Me får vedteke det utan stemmene frå alle, sjølv om eg meiner det burde vere noko alle kunne samle seg bak.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Eg skal ikkje bidra til å forlengje debatten for mykje, men eg lurer på éin ting: Har me vore på same møte? Har regjeringspartia vore i dei same fengsla som me har besøkt? Melvær nikkar, men eg trur ikkje dei har høyrt spesielt godt etter. No har eg vore medlem av justiskomiteen på sjuande året, trur eg, eg har overlevd mange statsrådar og har besøkt mange fengsel. Tilbakemeldinga me får frå nord, sør, Innlandet, NFF, Parat og andre, er at her er det store utfordringar. Det eg merkar meg, er at no nærmar me oss slutten av ein stortingsperiode. No skal me inn i ein valkamp, men det som er i ferd med å skje med regjeringspartia, er ein regjeringsarroganse der ein ikkje evnar å lytte til dårlege resultat og kritikk som kjem på høgreregjeringa si vakt. Det er svært uheldig for norsk kriminalomsorg, for norske fengsel og for friomsorga, som i årevis har forsøkt å seie ifrå til justiskomiteens medlemmer – om det er i høyringar, om det er når me besøkjer Bastøy fengsel, Oslo fengsel, Telemark fengsel eller andre. Det er inga forståing. Det me høyrer frå regjeringspartia i dag, er at dei tek det på alvor. Ja, det er hyggeleg, men når det blir fremja konkrete forslag til korleis ein kan følgje opp den alvorlege kritikken me i dag diskuterer, er det ganske dårlege svar. Eg synest det er skuffande. Me skal i haust diskutere justisbudsjettet, heldigvis, for det blir sagt frå regjeringspartia at det blir teke grep. Men med det budsjettforslaget som er lagt fram for 2021 for norsk kriminalomsorg, blir det ikkje teke grep. Eg skjønar at justisminister Monica Mæland er glad i ABE-reforma, det må ho berre vere. Men det er ei kjensgjerning at den avbemanningsreforma det eigentleg er, har fått store konsekvensar for innhaldsarbeid og drift i norske fengsel.
Peter Frølich (Høyre), 2020-11-03:
Jeg må bare kommentere dette som kom på tampen fra Arbeiderpartiets representant Martin Henriksen, om at vi liksom skal ha spredt usikkerhet om bestemmelsen vi vedtar i dag. Det finnes ingen usikkerhet om rekkevidden av den bestemmelsen. Ingen ting ingen ting av det som står i forarbeidene, ingen ting av det som er sagt fra denne talerstolen sår tvil om at dette er en bestemmelse som skal gi et reelt vern mot hatefulle ytringer, men som også skal tolkes begrenset i møte med ytringsfriheten. Dette er ikke vanskelig. Det vi har skrevet i forarbeidene, er en advarsel om fremtiden. Hvor er debatten på vei? Da er det faktisk ganske klokt å se rundt seg til andre deler av verden, for da ser vi nettopp at det som starter med gode intensjoner, hvor man ønsker å gi vern mot reelt hat, plutselig blir brukt som et verktøy for å fremme en aktivistisk politikk. Det er ikke i tråd med den ytringsfriheten og rettstradisjonen vi ønsker. Så når partiene går sammen i justiskomiteen og advarer mot en fremtidig utvikling i den retningen, burde det egentlig være en selvfølge. Det er jo litt overraskende at ikke hele Stortinget kunne slutte seg til noe så åpenlyst rett og rimelig.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
I flertallets forslag til nye bestemmelser om tvangsekteskap i straffeloven heter det: «Med fengsel inntil 6 år straffes den som ved vold, frihetsberøvelse, annen straffbar eller urettmessig atferd eller utilbørlig press, herunder vedvarende psykisk eller sosialt press, tvinger noen a) til å inngå ekteskap b) inn i en ekteskapslignende forbindelse.» Den tilføyelsen som er foreslått, og som regjeringen har sendt på høring, er «herunder vedvarende psykisk eller sosialt press». Det som er begrunnelsen fra mindretallet i komiteen, altså regjeringspartiene her i Stortinget, er at det å føye til «herunder vedvarende psykisk eller sosialt press» i for stor grad binder opp definisjonen av tvangsekteskap. Men når vi hører alle de ordene som brukes, og hvor man utdyper hva som kan ligge i den formen for utilbørlig press som er den mest utbredte, kan statsråden, bedre enn man gjør i denne innstillingen, forklare hvorfor hun ikke ønsker å ta inn den utdypingen av bestemmelsen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Jeg takker for svaret, som er omtrent det samme som står i innstillingen. Men det er vanskelig å forstå, for det er kjernen av denne typen mer udefinerte framgangsmåter for å få viljen sin når det gjelder hvem barna skal gifte seg meg, dette handler om, mens det når det gjelder de andre tingene, som angår vold osv., er veldig klart hva gjelder. Det finnes én dom der dette med utilbørlig press er blitt brukt, som har gått helt til Høyesterett, og som skjedde under spesielle betingelser. Så dette er blitt brukt veldig lite i norsk rettspraksis. For å beskytte dem som utsettes for denne typen press, trenger man at lovgiver klargjør dette spørsmålet og legger mer innhold i det, og får gitt den forklaringen ut til de miljøene dette gjelder. Dette er ikke en liten sak. Det bekymrer meg at det er slått ned på bare ett tilfelle i rettsvesenet, og min erfaring er, som jeg snakket om i innlegget mitt, at dette gjelder veldig mange.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Vi har også en sterk bekymring for de forhold som er omtalt i denne saken, og vi har skrevet en merknad sammen med Arbeiderpartiet om det. Det er også grunn til å påpeke hvordan utvikling av ressursene i kriminalomsorgen har ført til en økt isolasjonspraksis – og eksempler på det tar Sivilombudsmannen opp i rapporten sin. Det vi la opp til i innstillingen, var å fremme et forslag sammen med Arbeiderpartiet – som det framgår av forslagene i saken – om at regjeringen må følge opp anbefalingene til Sivilombudsmannen. Regjeringen har også i svarbrevet og i debatten her i dag kommet med en god del konkrete punkter som de har under arbeid. Så i første omgang har vi lagt opp til å gå for det forslaget vi har fremmet sammen med Arbeiderpartiet, om å følge opp anbefalingene i Sivilombudsmannens forslag. Vi vil være tett på dette framover, når vi kommer til budsjettbehandling, og følge opp når det kommer tilbakemeldinger fra regjeringen om dette. Vi vil i høyeste grad være med på å sørge for at disse punktene til Sivilombudsmannen blir iverksatt. Det er det vi legger opp til i denne saken i dag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Ja, selvsagt. Takk.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Jeg har lyst til å komme med en kommentar, men også en type stemmeforklaring om hvordan SV stiller seg til søskenbarnekteskap. SV kommer til å stemme imot forslaget om forbud mot søskenbarnekteskap i dag, ikke nødvendigvis fordi vi er imot, men fordi jeg synes framgangsmåten har vært veldig krøkkete. Vi har også til behandling i Stortinget et forslag fra Fremskrittspartiet om denne saken som ble levert inn tidligere, med avgivelse og behandling i Stortinget i februar. Vi hadde lagt opp til en intern runde i mitt parti hvor vi også ønsket å hente inn utredning fra Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter med bakgrunn i den tidsplanen som var lagt opp med tanke på Fremskrittspartiets forslag. Så ble denne saken nærmest kuppet inn i dette forslaget, slik at verken NIM eller vi fikk hatt den nødvendige behandlingen av saken. Jeg mener at vi behandler denne saken på et svært sviktende grunnlag uten at Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter får kommet med sine innspill, og uten referanse til hvordan dette står i forhold til internasjonale konvensjoner og våre internasjonale forpliktelser – med andre ord på svært sviktende grunnlag. Så registrerer vi også, jf. siste taler, at istedenfor å diskutere dette på et prinsipielt grunnlag om søskenbarnekteskap, gjøres det til en del av en innvandringskritikk. Jeg synes det er svært uheldig at vi går løs på det på denne måten. SV er delt i spørsmålet. Selvsagt kan det være slik at et forbud mot tvangsekteskap kan begrense tvangsekteskap og gi menn og kvinner større frihet til hvem de skal gifte seg med og stifte familie med. På den annen side kan det hende søskenbarn elsker hverandre og ønsker å stifte familie med hverandre. Hva da? Da mener jeg at et slikt forbud vil være å begrense retten til å velge hvem man skal stifte familie med. Det er verdier som vi ellers setter svært høyt, spesielt med tanke på likekjønnede ekteskap. Så mener jeg også at man blander sammen det med ekteskap og det med barn i helsedebatten. Det kan da ikke være noen helsemessige utfordringer ved å gifte seg – er det det? Så forbudet må handle om at søskenbarn ikke skal få barn sammen, uavhengig av om de er gift eller ikke. Jeg mener at dette forslaget roter til noen helt vesentlige ting – det er helt irrelevant å snakke om helsemessige utfordringer ved ekteskap. Det som kanskje kan være relevant å snakke om, er helsemessige utfordringer ved det å få barn. Men da løfter vi denne debatten over i en helt annen dimensjon, for det kan være mange som får barn, hvor det kan være betydelige helsemessige utfordringer ved å få barn. Hvordan skal det da eventuelt reguleres? SV kommer til å stemme imot dette, og vi hadde ønsket å få bedre tid til å kunne behandle dette ordentlig og også lytte til Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Bare en kjemperask kommentar om tilstanden i norske fengsler. Jeg har vært i fengselsavdelinger hvor det ikke er toaletter på cellene. I mangel av personale om natten har de innsatte måttet gjøre fra seg på gulvet på en avis. Så tilstanden er ikke så bra. Det jeg skulle spørre om, gjelder det at det uttrykkes stor tillit til Sivilombudsmannen. Det er ingen som argumenterer mot de konkrete forslagene han har kommet med. Jeg plukket ut seks av dem i mitt forslag, og jeg vil spørre justisministeren: Er justisministeren uenig i forslagene som Sivilombudsmannen har, og som justisministerens partimedlemmer kommer til å stemme imot? Er justisministeren uenig i forslagene?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-03:
Det er interessant å høre på denne debatten. Jeg har bare lyst til å repetere det representanten Aasen-Svensrud sa helt innledningsvis: Verdens beste kriminalomsorg bryter forbudet mot umenneskelig behandling og tortur. Det er ganske oppsiktsvekkende. Det ser også ut til at alle i salen her er enige om dette – at disse forholdene er alvorlige. Vi står da i den spesielle situasjonen at flertallet i stortingssalen kommer til å stemme imot noe de faktisk er for. Det er veldig alvorlig. Vi hører at både Høyre-, Venstre- og Kristelig Folkeparti-representanter skryter av Sivilombudsmannens rapport. De har stor tillit til rapporten, de mener forholdene er svært alvorlige, de er takknemlige for rapporten, og de har tillit til anbefalingene. Det er ingen som kritiserer de konkrete anbefalingene som Sivilombudsmannen har kommet med, og som jeg har tatt fram i saken. Det er ingen som kritiserer de konkrete forslagene, ikke engang i merknadene. Vi risikerer altså at Høyre, Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti kommer til å stemme imot noe de ikke begrunner at de stemmer imot, og de stemmer imot det de i stortingssalen intensjonelt sier de faktisk er for. Jeg har lyst til å be om stemmeforklaring fra representantene fra Høyre, Venstre og Senterpartiet på hvorfor de stemmer imot noe de i innleggene sine synes å være for.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-03:
Mange av forslagene vi behandler i dag, bidrar til å styrke det strafferettslige vernet for sårbare personer, bl.a. for barn og unge og for personer med en annen seksuell identitet eller orientering. Jeg er veldig glad for at en samlet komité er enig om at avvergingsplikten skal omfatte flere krenkelser mot barn, og at avvergingsplikten skal omfatte flere – også nær familie. Alle som har informasjon om at et barn blir utsatt for overgrep, bør ha plikt til å melde fra til skolen, barnevernet, helsevesenet og politiet, slik at overgrepene kan stanses. Også forslaget om å utvide forbudet mot tvangsekteskap til også å gjelde utenomrettslige ekteskap støttes av en enstemmig komité. Det er viktig at dette likebehandles og rammes av forbud mot tvangsekteskap. Venstre har vært skeptisk til et forbud mot søskenbarnekteskap i debatten om tvangsekteskap. Foreldre som legger press på sine barn for å gifte seg med søskenbarn, vil også legge press på dem for å gifte seg med tremenninger. En debatt om forbud mot søskenbarnekteskap må ha en medisinsk begrunnelse og ikke virke diskriminerende. Jeg registrerer imidlertid at et flertall i Stortinget nå ønsker å forby søskenbarnekteskap. Det foreslås her flere lovendringer som er ment å styrke det strafferettslige diskrimineringsvernet for transepersoner og andre som har en kjønnsidentitet eller et kjønnsuttrykk som bryter med omgivelsenes forventninger. Det er foreslått å tilføye kjønnsidentitet eller kjønnsuttrykk som diskrimineringsgrunnlag i en rekke paragrafer i straffeloven. Med dette forslaget vil også transepersoner få det samme vernet som andre utsatte grupper, som allerede er vernet av dagens bestemmelser, bl.a. om hatefulle ytringer. Hatefulle ytringer rettet mot personer som tilhører utsatte grupper, har ikke bare konsekvenser for den enkelte som rammes direkte. Hatefulle ytringer kan bidra til at utsatte grupper trekker seg tilbake og lar være å delta i det offentlige ordskiftet, lar være å delta i samfunnet – at mennesker holder seg hjemme, innenfor husets fire vegger. Hatefulle ytringer holder liv i fordommer og kan føre til økte motsetninger, og i ytterste konsekvens motivere til å legitimere grovere straffbare handlinger. Derfor er disse lovendringene vi gjør i dag, svært viktige. Jeg registrerer at noen er bekymret for at den nye bestemmelsen om hatefulle ytringer basert på kjønnsidentitet eller kjønnsuttrykk vil ramme kristen forkynnelse. Jeg vil gjerne understreke at ytringsfriheten, trosfriheten og religionsfriheten står sterkt, og at bestemmelsen ikke er ment for å innskrenke trossamfunns fortolkninger og ytringer av religiøse tekster. Det er rettsstridig diskriminering som skal straffes, ikke religiøse ytringer.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-03:
Basert på representanten Amundsens innlegg finner jeg grunn til å understreke at dette ikke handler om å gi noen grupper særskilte rettigheter, dette handler om å gi sårbare mennesker et rettsvern som andre har.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-03:
Spørsmålet om isolasjon i fengsel er et spørsmål om menneskerettigheter, noe Stortingets eget organ, Norges institusjon for menneskerettigheter, jevnlig minner oss på. Isolasjon i fengsel er en svært stor belastning for innsattes fysiske og psykiske helse, og innsatte med psykiske lidelser er særlig sårbare. I 2019 avga Sivilombudsmannen en særskilt melding til Stortinget om isolasjon og mangel på menneskelig kontakt i norske fengsler. Rapporten konkluderte med at hver fjerde innsatt i norske fengsler er innelåst på sin egen celle 16 timer eller mer i døgnet på hverdager, og i helgene er omfanget større. En stor andel av dem som isoleres, opplever ifølge rapporten fysiske eller psykiske plager. Jeg er glad for at å redusere bruken av isolasjon i fengsel er en prioritert oppgave for regjeringen. Dette ligger også til grunn i Granavolden-plattformen. Jeg er glad for at regjeringen og kriminalomsorgen tar Sivilombudsmannens anbefalinger på største alvor, og at kriminalomsorgen kontinuerlig arbeider for å redusere bruken av utelukkelse og isolasjon i fengsel. Kriminalomsorgen arbeider med å utvikle tiltaksplaner for innsatte som er utelukket fra fellesskap med andre innsatte, og utfordringene med isolasjon understreker behovet for at kriminalomsorgen er godt organisert. Utfordringene med isolasjon gjelder særlig i fengsler med høyt sikkerhetsnivå, og noen av disse fengslene er svært gamle. Noen er så gamle som fra 1800-tallet og mangler arealer for fellesskap mellom innsatte. Regjeringen har satset mye på rehabilitering og nybygg for å oppnå forbedring på dette området. Jeg er glad for at Justisdepartementet også jobber med å gjennomgå regelverket om utelukkelse og tvang, og at Sivilombudsmannens anbefalinger står sentralt i dette arbeidet. Dette arbeidet inkluderer også å vurdere muligheten for å innføre en nasjonal standard for et minimum antall timer med ulåst celle hver dag for den innsatte.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-03:
Jeg skal gi en stemmeforklaring. I mitt innlegg i sted sa jeg også ganske tydelig at vi er veldig glad for Sivilombudsmannens rapport. De anbefalingene som er gitt der, er regjeringen tydelig på at den allerede jobber med å følge opp i det arbeidet som er i gang, og det har jeg tillit til.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Jeg er veldig glad for at regjeringens ulike forslag har fått bred støtte i justiskomiteen. Proposisjonen følger opp en rekke anmodningsvedtak og enkelte handlingsplaner, i tillegg til utilsiktede konsekvenser ved ikrafttredelsen av straffeloven 2005. Noen av forslagene ble vedtatt av Stortinget i juni. Det er bra at de resterende forslagene nå følges opp. En fellesnevner for mange av forslagene er at de bidrar til å styrke det strafferettslige vernet for sårbare personer, som barn og unge, personer med en annen seksuell identitet eller orientering og utsatte arbeidstakere. Regjeringen er særlig opptatt av at barn og unge skal ha et sterkt og tydelig strafferettslig vern mot vold og andre krenkelser. Både de foreslåtte endringene i avvergingsplikten og endringene i foreldelsesreglene bidrar til å styrke dette vernet. Alle som er klar over at et barn blir utsatt for overgrep, bør ha plikt til å melde fra til skolen, til barnevernet eller til politiet, slik at overgrepene kan stanses. Det er derfor bra at en samlet komité stiller seg bak forslaget om at avvergingsplikten skal omfatte flere krenkelser som rammer barn. Bekjempelse av sosial kontroll er en viktig prioritering for regjeringen. Det er derfor viktig for regjeringen at forslaget om å utvide forbudet mot tvangsekteskap til også å gjelde utenomrettslige ekteskap støttes av en enstemmig komité. Utenomrettslige tvangsekteskap kan i praksis oppleves som like bindende som formelt inngåtte tvangsekteskap. Å tvinge noen til å inngå en slik ekteskapsforbindelse er derfor et alvorlig inngrep i den enkeltes frihet og selvstendighet, som bør kunne straffes. Det er også viktig at personer som tilhører utsatte grupper i samfunnet, gis et godt strafferettslig vern, bl.a. mot hatefulle ytringer. Regjeringen ønsker et inkluderende demokrati som fremmer dialog, ytringsfrihet og mangfold, og har utviklet en egen strategi mot hatefulle ytringer, som ble lagt fram i 2016. Med dette forslaget vil transpersoner få det samme vernet som andre utsatte grupper, som allerede er vernet av bestemmelsen om hatefulle ytringer. Det er ingen tvil om at de mange endringene som nå er til behandling, er viktige for å styrke det strafferettslige vernet for utsatte grupper. Jeg vil takke komiteen for en grundig behandling av forslagene.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Jeg tror jeg vil innrømme veldig tydelig at jeg synes dette er et vanskelig spørsmål. Det å forby søskenbarnekteskap har veldig gode grunner for seg. Men det er også sånn at skal man forby to voksne mennesker å gifte seg, skal man ha veldig gode grunner for det. Derfor har vi fra regjeringens side sagt at vi nå gjør grundige vurderinger av dette, bl.a. knyttet til det medisinske. Hvis man medisinsk kan mene at noen ikke bør gifte seg, har man gode grunner for å forby det. Så er spørsmålet: Hvis man ikke kan vurdere at dette medisinsk ikke er å anbefale, skal man da likevel kunne forby det fordi det vil forhindre andre typer overgrep? Det er vanskelige vurderinger. Vi har sagt i Granavolden-plattformen at vi skal gå grundig inn i dette. Det gjør vi. Men fordi vi ikke har svaret på dette spørsmålet, stemmes det altså ikke for det i dag.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-03:
Det er jo slik at når et anmodningsvedtak – som her i dag – får flertall, vil regjeringen følge det opp. Men regjeringen er altså av den oppfatning at vi trenger ytterligere dokumentasjon, vi trenger ytterligere forskning. Det er igangsatt, og i påvente av det tar vi altså ikke stilling til dette. Og selv om ulike partier har ulike programprosesser på gang, og helt sikkert kommer til å konkludere med dette før stortingsvalget, baserer regjeringen seg på Granavolden-plattformen, og basert på det stemmer partiene sånn som de gjør i dag.