trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Også jeg har en oppfølging med hensyn til befaringsturen i Troms og Finnmark. Prisnivået på billettene er til bekymring. Et direkte spørsmål: Vil statsråden vurdere å øke det offentlige kjøpet? Det er ett virkemiddel som kan få prisene ned. Det andre er at ikke bare rutenettet, men også flyplassnettet, er det knyttet bekymringer til. Det er flere flyplasser som har behov for forbedringer og oppgradering – faktisk er det også snakk om flytting og å etablere nye. Og da er spørsmålet: Åpnes det innenfor Avinor-systemet i dag for at man fra regionalt og lokalt nivå kan gå inn på eiersiden, finansieringssiden, for å løfte frem, forskuttere og forsere forbedringer av den typen på selve flyplassnettet, eller vil statsråden om hun ikke svarer ja, se på om det kan åpnes for den slags regionale engasjement?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
La meg ta én ting i dette programmet, nemlig videreføring av Bybanen, som det kan sies mye om. Men jeg har et spørsmål i replikken. Det er jo slik at vi nå gir grønt lys for å videreføre en ny etappe. Det gjør man altså før første etappe er åpnet, før man har fått en oppstart og mulighet for å evaluere bruken av nye 2 mrd. kr før en ser effekten av de 2 mrd. kr man har lagt inn i første etappe. Hvor er kvalitetssikringen? Hvor er statens bekymring for om det man bruker 2 mrd. kr på, er et godt tiltak, før man vet noe om virkningen av bruken av de første 2 mrd. kr? Jeg har lyst til å minne om at Stad skipstunnel nå er sendt ut til en ny utredning for syttende gang. Ubåten vi debatterte her i Stortinget for vel en uke siden, skal også opp på nytt igjen, og man skal utrede på nytt. De faglige rådene når det gjelder Bybanen, var negative. Hvorfor være så ivrig etter å bruke bilistenes penger?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
La meg minne om at Bergensprogrammet har tre hovedfelt. Det ene er veitiltak, Ringveg vest og Skansentunnelen. La meg minne om at Fremskrittspartiet ønsker å gjennomføre og bygge de prosjektene så fort som mulig med full statlig finansiering. Det andre er Bybanen, det skal jeg komme litt tilbake til. Det tredje er programområdene. Når det gjelder programområdene, mener Fremskrittspartiet det ikke hører hjemme i en bompengepakke. Vi mener det må finansieres gjennom ordinære budsjetter, både for berørte kommuner, for regionen og for fylket. Bybanen er et transportmessig eksperiment. Det er grunn til å minne om at de utredningene fra faglig hold, bl.a. fra Transportøkonomisk institutt, som har foreligget lenge og fra starten av behandlingen av dette programmet tilbake til Bergen kommune for mange år siden, advarte mot manglende effekt og advarte mot at man ikke vil få den økningen i overgangen til bruk av kollektiv som man tror man vil få. Men det man vil få, er en overgang fra bussbruk til banebruk. Det er grunn til å minne om at den traseen som man altså skal åpne med pomp og prakt om to uker, går behendig utenom fylkets største arbeidsplass, Haukeland universitetssjukehus. Det understreker, i tillegg til lav fart, at dette er en gammeldags løsning og en lite effektiv løsning. Bergen har store transportmessige utfordringer. Vi mangler et tjenlig veinett. Vi har stor gjennomgangstrafikk, som nå altså må betale for en rekke miljøtiltak i Bergen, uten at de får glede av det. Vi har stor og voksende trafikk mellom bydelene, og der er det jo nettopp slik at verken Bybanens første etappe, andre etappe eller tredje etappe på noen måte kan svare på det behovet for transport som ligger i økt transport mellom bydelene. Det er likevel grunn til å gratulere regjeringspartiene med at de fortsatt klarer å få mange nok av velgerne til å tro at bompenger og veiprising faktisk er nødvendig. For det er det jo ikke! Nasjonen Norge har en statskasse som fortsatt renner over av penger, som selvsagt kan investeres i nye veier og ny jernbane – med statlige midler og uten en eneste bompengekrone. Det er jo nettopp Fremskrittspartiets alternativ – jernbanekroner til Bybanen. Vi ønsker en annen skinnebasert løsning i Norges nest største by. Vi ønsker en helt annen jernbanesatsing fra denne jernbaneglade regjeringen som ikke er interessert i jernbaneutvikling i Bergen, beklageligvis. Vi ønsker en helt annen satsing på jernbaneutbygging og -utvikling i Bergen, både som en del av lokaltog og også for å skaffe gode transportknutepunkt, jernbane frem til Flesland og jernbane frem til ny kai.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Det er billige poeng fra representanten Langeland. Fremskrittspartiet vil fornye med spennende jernbaneutvikling og mer asfalt. Det er Stortinget som vedtar ekstraskatt, derfor har vi saken til behandling i dag. Til representanten Susanne Bratli om programområdene: Nei, vi mener ikke de er annenrangs tiltak. Men vi mener de skal ha annen finansiering. I Bergensprogrammet ligger det en balanse mellom tre områder – transport, byutvikling og miljø. Vi vil fortsatt ha mer på transportsiden. Det vil også gi bedre byutvikling og bedre miljø. Så til representanten Hareide: Vi vil være sikker på at tiltak man nå legger to nye milliarder i, faktisk har god effekt. Fagkompetanse gir grunn til å stille spørsmål omkring det. Vi vil være sikker. Og også til Hareide om hva alternativet er – brukerfinansiering, skatt på den ene eller andre måten? Nei, da tror jeg representanten Hareide snakker mot bedre vitende. Han er jo enig med Fremskrittspartiet i at med statlig foretak og låneordning kan vi investere langt mer enn det vi gjør i dag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Vi får altså en speilvending – det er konkurranse som er hovedregelen og konkurranse som gjelder. Hvilke fordeler mener statsråden at transportbrukerne får når vi får konkurranseutsetting som hovedregel? Og hvis det er slik at statsråden ser fordeler med dette, er det fordeler som ikke kan brukes innen jernbanesektoren, siden jernbanesektoren skal «skånes», om man kan bruke det uttrykket, for denne gode effekten av konkurranseutsetting?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Denne saken har pågått i mange perioder, som replikkvekslingen nettopp viste. Fremdeles venter vi. Siste vedtak i Stortinget var i 2008. Da kom rapporten i juni 2008. To år etter venter vi fortsatt. La meg minne statsråden om at påbud om setebelte i bil kom i 1979, hvis jeg husker riktig. Påbud om setebelte i nyere busser kom vel i 1998. Fremdeles venter vi på å få sikring av barn i skolebuss. Mener statsråden virkelig at vi nå skal skape ny usikkerhet om hvorvidt det skal være påbud om sete og setebelte for skolebarn i buss fra høsten 2010? Skal de måtte vente til høsten 2011 eller vente til 2012? Er det slik at statsråden nå må utsette ferien sin i flere år fordi dette går for sent? Og skal det være slik at fylkeskommunenes økonomi avgjør om barn sikres eller ikke?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Med de siste eksemplene toppet usakligheten seg. Vi skal få lov til å komme tilbake til det, kanskje, i en sak eller to litt senere. La oss nå være enige om at vi er alle sammen veldig utålmodige. En av dem som også er veldig utålmodig, er faktisk barneombudet, som har uttalt seg om dette som enkelte litt foraktelig omtaler som et representantforslag. Barneombudet sier: «Det er tredje gang forslaget om å behandle barn likt med voksne mht trafikksikkerhet er oppe, og det er tredje gang vi» – altså barneombudet – stiller for å støtte dette forslaget. Jeg håper nå at det blir siste gang, selv om det selvfølgelig alltid er hyggelig å møte komiteens medlemmer.» Det er altså en uttalelse fra 5. mai i år. Denne saken handler faktisk om å behandle barn annerledes enn voksne. Den handler om aldersdiskriminering – det er et uttrykk som barneombudet selv bruker. Dessverre er det ikke ukjent. Jeg har hatt fornøyelsen av å sitte fire år og jobbe med utdanning, og det er fremdeles slik at arbeidsmiljøet for skolebarn har en helt annen og langt dårligere sikring enn arbeidsmiljøet for voksne. Det er også slik innenfor trafikksikring, dessverre, som barneombudet peker på, at vi etablerer «doble standarder». Jeg siterer til slutt igjen et lite avsnitt fra barneombudets uttalelse: «Barneombudet har lenge vært opptatt av hvor enkelt det er for oss å etablere doble standarder – noe gjelder for barn, noe helt annet gjelder for voksne. Den saken vi diskuterer i dag» – og det gjør vi her i Stortinget også i dag – «er et av de mest grove eksempler på forskjellsbehandling – med åpne øyne. Og jeg mener faktisk» – fortsatt er det barneombudet som sier det – «på vegne av alle barna som utsettes for dette – at det er et svik. FNs ekspertkomite har i sine kommentarer til Norge påpekt behovet om skjerpet innsats mot aldersdiskriminering. Stortinget bør kunne begynne med denne saken, for dette er aldersdiskriminering.» La dette være det siste fra meg og fra oss. Jeg vil igjen minne om at vi har det travelt. Vi må slippe å komme tilbake til Stortinget om to år for å konstatere at ingenting har skjedd.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg skal ta en kortversjon. Jeg fremmer Fremskrittspartiets to forslag og omtaler dem. De har fyldige merknader, og det er ingen grunn til å gjenta dem. Men forslagene er ganske tydelige på hva Fremskrittspartiet vil ha. Forslag 2: «Stortinget ber regjeringen utarbeide og ta i bruk konkrete mål for hva som er god vei for hhv. stamvei og fylkesvei i form av minstestandard. Stortinget legger til grunn at veiene jevnlig blir målt av tilsynsmyndighet ihht. fastlagt standard, og at brudd på krav møtes med sanksjoner.» Forslag 3: «Stortinget ber regjeringen etablere et statens transporttilsyn som får til oppgave å drive tilsyn med og kontroll av all transport på vei, jernbane, innenfor luftfart og sjøtransport. Transporttilsynet skal årlig legge frem en rapport for Stortinget om måloppnåelse innenfor norsk samferdsel. Stortinget legger til grunn at slik rapportering baseres på konkrete mål og minstestandard for alle transportsektorer, og at tilsynet får konkrete sanksjonsmidler.»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Til dette siste med tilsyn: Det er jo slik at når vi har et velfungerende jernbanetilsyn og et velfungerende luftfartstilsyn, er det for å forhindre ulykker. Det er altså for å sjekke at de som har det operative ansvaret, faktisk følger de retningslinjer og de mål, de krav og spesifikasjoner som er stilt. Det fungerer greit innenfor Jernbaneverket og innenfor luftfarten. Hva er fordelen med å ha en annen tilsynsmodell innenfor veisektoren, der vi faktisk har de aller fleste transportulykkene? Hva er fordelen med å ha en annen modell innenfor veisektoren, hvor det er fagetaten selv som driver tilsyn med sin egen virksomhet? Hva er fordelen for trafikantene med den formen for tilsyn, som jeg ikke tror noen av oss ville finne på å innføre når det gjelder luftfart, og når det gjelder jernbanevirksomhet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg vil til slutt tilbake til første del av representantforslaget, altså det som munner ut i forslag nr. 2, om å få minstestandard på stamvei og fylkesvei. Jeg er jo glad for å registrere at Samferdselsdepartementet – og det må jo også bety statsråden – iallfall delvis er enig med oss. På onsdag skal vi behandle kommuneproposisjonen for 2011. Der er det signal fra Samferdselsdepartementet om at det i forbindelse med føringer for fylkesvei arbeides med en samlet vurdering av behovet for nasjonale føringer for minstestandard etter veglov og vegtrafikklov. Altså: Det ser ut som om det er klare signaler om at man vil sette krav til fylkesveinettet etter at fylkene har fått denne milde gaven fra staten. Hva er motforestillingene mot å ha minstestandard, slik Fremskrittspartiet gjerne vil ha, også på stamveinettet i Norge?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg beklager det! Det gikk litt fort i svingene nå, men det kan vi sikkert ta inn igjen ved å ta en kortversjon. Det er blitt et stykke ut på kvelden, og vi tar også en kortversjon i denne saken, som er et representantforslag fra flere stortingsrepresentanter fra Fremskrittspartiet, bl.a. undertegnede, om fullfinansiering av Trondheimspakken. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet foreslår statlig finansiering av trinn 1 av miljøpakke for transport i Trondheim. Representantene fra de øvrige partiene, det vil si regjeringspartiene samt Høyre og Kristelig Folkeparti, går alle inn for at forslaget ikke bifalles. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken. Så kommer kortversjonen av begrunnelsen for det: Denne saken og denne pakken og denne bomringen viser igjen hvor ulikt og urimelig bompengekostnader rammer dem som må betale. Også i Trondheim er det slik at gjennomgangstrafikk rammes, og man må betale fullt ut for virkning og tiltak som man mener man får til dels ingen nytte og glede av, og også beskjeden nytte og glede av. Og også i denne bompakken og denne bomringen er det slik at noen faktisk er «innringet og omringet» av bompenger, og må betale for å gjøre sine høyst nødvendige gjøremål – faktisk for å komme til og fra stedet hvor de bor – selv med en svært liten transportavstand. Og det har jo allerede vist seg – har vi forstått av media – at noen får unntak når det rammer som mest urimelig, men mange kan si at det rammer urimelig. Det har vært tverrpolitiske innspill fra ulike formannskap i nabokommunene til Trondheim, og det er i fellespolitiske og tverrpolitiske uttalelser pekt på nettopp dette. Det er hovedgrunnen til at Fremskrittspartiet foreslår at vi skal ha en statlig finansiering av pakken, og spesielt av veitiltakene i pakken. Det er vårt forslag – herved opptatt, og herved gjennomført som kortversjon.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg skjønner at det ikke gikk med kortversjonen. Jeg tror jeg skal få lov til å vise til forslaget fra Fremskrittspartiet, hvor det avslutningsvis står: «Stortinget legger til grunn at igangsatte og planlagte veitiltak innenfor trinn 1 av Miljøpakken forskotteres av staten i 2010, og at ny sak om finansiering av trinn 1 av Miljøpakke for transport i Trondheim legges frem høsten 2010.» Jeg vil si at det er snakk om fritak i forbindelse med urimelig bompengebetaling i denne saken. Det beste fritaket, etter Fremskrittspartiets mening, er jo å fjerne bompengene. Den nest beste løsningen for å få en mer rimelig ordning hvis man skal tviholde på en bompengefinansiert løsning, som flertallet åpenbart ønsker, er i alle fall å få en ny behandling høsten 2010. Så en liten visitt til Knut Arild Hareide, som igjen kommer inn på foretaksmodell og finansiering. Da er det jo slik at alle vakre ord fra Kristelig Folkeparti om å bruke foretaksmodellen, bare er en annen måte å operere bompengefinansiering på. Det er en klarering og en klargjøring som det er verdt å merke seg. Fremskrittspartiet har en annen modell. Vi kan sortere og håndtere statlige lån via en foretaksmodell gjennom de årlige statsbudsjettene. Da slipper man bompengene. Men vi har åpenbart ulikt syn på det.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Vestlandsrådet, som er et samarbeidsorgan for fire vestlandsfylker fra Rogaland til og med Møre og Romsdal, har for et par dager siden gitt regjeringen kritikk for forskjellsbehandling når det gjelder satsing på regional kollektivtrafikk. Innenfor den store regionen som Vestlandsrådet omfatter, ligger to av de fire største byene i Norge. Noe av det som Vestlandsrådet peker på, er skjevforholdet i satsingen på jernbane knyttet til Oslo og mangel på satsing på de to andre store byene. Er det et innspill som statsråden vil ta med seg? Vil statsråden legge vekt på å få noe tydeligere og sterkere satsing på kollektivtransport, på jernbane, også i de to byene i denne regionen – altså Stavanger og Bergen – enn det man har sett til nå?
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Det er viktig at folk flest kan få vise sitt engasjement. Det er viktig å lytte til folket. I mange saker er det helt naturlig å be folket om råd, som f.eks. ved fylkes- og kommunesammenslåinger. Men noe som er særdeles viktig ved en folkeavstemning, er at når vi ber folket om råd, da følger vi det rådet vi får. Det er bekvemt å sette en sak ut til folkeavstemning dersom man på forhånd nesten er helt sikker på hva resultatet vil bli, men i viktige saker kan man ikke la sin personlige overbevisning styre om man stemmer for eller imot å sette en sak ut til folkeavstemning. Den 1. januar 1992 ble min kommune, Øyestad, slått sammen med Moland, Tromøy og Hisøy og Arendal. Dette ble gjort etter en folkeavstemning. Folkeavstemningen ble avholdt i tre av de omkringliggende kommunene. I Øyestad, som var min kommune, var 94,5 pst. imot sammenslåing, i Moland var 89 pst. imot og på Tromøy var det 86,1 pst. som stemte imot. Dette kan ikke kalles for stemninger, som statsråden sa, men et soleklart nei til sammenslåing. I gamle Arendal var det ingen folkeavstemning, for det var de som ønsket denne sammenslåingen. Det var heller ingen folkeavstemning på Hisøy. Hva skjedde? Jo, ved et pennestrøk ble det tvangssammenslåing, til tross for den massive motstanden. Resultatet var uforståelig, og det er ennå et arr i befolkningen over denne behandlingen som man ble utsatt for etter en folkeavstemning. Folkeavstemninger som ikke er bindende, er jo dermed med på å støtte opp om politikerforakten. Politikerne ber om råd, men velger ikke å følge de rådene som folkeavstemningen gir, som jeg viste i dette eksemplet. Derfor er det en viktig sak vi debatterer i dag. Vi må stole på folket når vi ber dem om råd. Noe annet er etter min mening helt uakseptabelt. Vi er alle «folk flest», uansett hva vi jobber med. Alle kan sette seg inn i de sakene som er oppe til en folkeavstemning. Dersom man ikke tror at folk kan sette seg inn i sakene som er fremmet til en folkeavstemning, som enkelte politikere hevder, da kan jeg forstå at man ikke vil ha bindende folkeavstemninger. Men som jeg just sa – jeg tror og vet at folk kan sette seg inn i sakene, jeg vet at folk bryr seg, jeg vet at folk liker å engasjere seg. Og det er derfor jeg er for lovfestede bindende folkeavstemninger som en del av det norske demokratiske system.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Det er bra at alle ser viktigheten av sikring av barn i buss. Men det er med sorg i hjertet at jeg registrerer at det ikke er en prioritert sak for regjeringspartiene, for Høyre og for Kristelig Folkeparti. Våre barn som er vår framtid, burde etter min mening vært det viktigste for oss alle. Jeg bruker stort sett buss når jeg pendler mellom Arendal og Oslo. Bussen har omtrent ikke kommet i gang før vi får beskjed om at det er påbud om å bruke setebelter. Til dags dato har ingen stått i gangene i bussene fordi det har vært sitteplasser nok. Det reklameres også med at dersom bussen blir full, settes det opp ekstrabusser. Altså, alle skal med, med sitteplass og bilbelte. Så kommer vi til skolebussene. Her er reglene tydeligvis annerledes. Mens vi voksne kan få bøter for å sitte i buss eller taxi uten sikkerhetsbeltet på, blir veldig mange skolebarn henvist til å stå i midtgangene mens de fraktes til skolen. I Aust-Agder for en tid siden var det noen skolebusser som var helt propp fulle. Så fikk plutselig sjåføren en beskjed over mobilen om at det var kontroll på veiene. Og hva skjer? Jo, bussen stopper, og skolebarna hives ut og blir stående på utsiden. Det betyr jo at når det ikke er setebelter i bussen, ei heller nok sitteplasser, proppes bussene fulle, og veien til skolen er ikke lenger like trygg og god som den skal være. Derfor forstår jeg foreldre som kjører barna til skolen, med de ulempene det medfører både for miljøet og eventuelle trafikkfarlige situasjoner når barna skal ut av og inn i bilen. Dette viser en praksis med at det bare er å stue elever inn i bussene – det er vel ikke så farlig med dem, og det går jo stort sett godt. Dette er, etter hva jeg har fått tilbakemeldinger om, noe som skjer i store deler av Norge. Og sjåføren kan ikke lastes, for han følger jo bare ordre fra sin arbeidsgiver. Regjeringen svikter skolebarn i buss når de ikke vil bevilge nok penger til sitteplasser og setebelter i bussene. Er den økonomiske prisen for høy for å sikre barna våre så fort som mulig? Her må vi forebygge og gjøre det vi kan for å få minst mulig skader dersom ulykken først er ute. Det kan vi altså gjøre ved å sikre skolebarn på deres vei til skolen. Vi har ikke råd til å vente i minimum 4,3 år til alle bussene uten setebelter skal være skiftet ut. Tidsfrister er jo noe vi er vant med at ofte blir utsatt og utsatt. Det har vi også sett i denne saken. Vi må derfor gjøre noe så fort som mulig. Vi må sikre dagens skolebarn og ikke vente til dagens skolebarn er blitt besteforeldre.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Det er så typisk debatteknikk fra Fremskrittspartiet at i stedet for å gå inn i noen reelle problemstillinger rundt det forslaget de reiser, så blir det en merkelappdebatt. Vi som har et litt annet syn på disse avveiningene, blir beskyldt for å ha redsel for innbyggerne og å være maktarrogante. Jeg vil be representanten Hoksrud om han i hvert fall i kveld en gang kan tenke igjennom om ikke man kan se det på en litt annen måte. Ta f.eks. EU-saken, hvor Fremskrittspartiet ikke vil ta standpunkt fordi de sier at det skal vi overlate til folket. Ja, det er alle partier enige om. Men man kan jo se det slik at når partiet søker en lettvint vei ut av en sak som er kontroversiell og vanskelig, og hvor folket er splittet, kan det kalles ansvarsfraskrivelse. En annen måte å se det på, er at man har et parti som alltid forsøker å følge den fremherskende vindretning. Det kan jo ses på som et værhaneparti, istedenfor å påta seg det ansvaret som også ligger i politikken, nemlig å ha en retning og ha et standpunkt og et synspunkt og prøve å få tilslutning fra folk på det. Så skulle jeg ønske at man kunne tenke igjennom det dilemmaet at de aller fleste politiske valg er avveininger mellom ulike hensyn. Det gjelder å finne løsninger hvor ulike og kanskje motstridende hensyn avveies mot hverandre, og finne et balansepunkt. Folkeavstemning er i sin natur splittende. Det er engasjerende, men det er splittende og altså et lite egnet redskap for å prøve å finne det balansepunktet som er nødvendig. Det er færre og færre saker som egner seg for denne type behandling, enten det er bindende eller rådgivende folkeavstemning. Demokratiet er basert på to prinsipper. Det ene er det selvsagte, at flertallet bestemmer. Men det er også basert på det prinsipp at det skal tas hensyn til mindretallet. Det er også et viktig prinsipp. Avstemning om minareter i Sveits synes jeg er et godt eksempel på hvor lite egnet folkeavstemning er. Det gjenstår å se om det er et brudd på internasjonale konvensjoner, men jeg synes i hvert fall det er et brudd på det å ta hensyn til mindretallets rettigheter. Så er det noen saker som kan egne seg, f.eks. om vi skal ha kongedømme eller ikke, EU-medlemskap eller ikke. For det er et annet prinsipp som i hvert fall for meg er viktig hvis vi skal bruke folkeavstemning, og det er at flertallet må bære byrdene av utfallet. Derfor er f.eks. folkeavstemning om eiendomsskatt lite egnet, for det er ikke flertallet som bærer byrdene ved at kommunene får mindre penger. Det er de eldre som ikke får tjenester, det er skoleungene som får for dårlig undervisning. Derfor deler jeg heller ikke Heikki Holmås' begeistring for rådgivende folkeavstemninger. Jeg synes politikere skal ta det ansvaret som statsråden sier de er valgt til og har bedt om tillit til, nemlig å ta avgjørelsene og møte velgerne i valg neste gang og stå for det de har gjort.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-10:
Jeg la merke til at verken Jan-Henrik Fredriksen eller Bård Hoksrud i sine innlegg gikk inn på noen av de reelle problemstillingene. De fortsetter med denne merkelappdebatten. Fredriksen sa at Høyre og Arbeiderpartiet var imot folkeavstemninger, for vi hadde hatt så dårlige erfaringer med det fordi vi hadde tapt to folkeavstemninger. Jeg har en erfaring med folkeavstemning – den er den samme som Ingebjørg Godskesen har – når det gjelder kommunesammenslutning. Det er et eksempel på ett av dilemmaene som jeg skulle ønske man i alle fall kunne tenke gjennom. Kommunestyrene i kommunene i Fredrikstad-distriktet ba om folkets råd. I likhet med i Arendal-distriktet var det et ganske massivt nei til kommunesammenslutning. Avgjørelsen bør bli tatt her i denne salen. Men hvem sitter med belastningen for at Stortinget ikke fulgte det rådet som kommunestyrene i disse områdene ga? Jo, det er lokalpolitikerne. Jeg lurer på: Ser Fremskrittspartiet et snev av et dilemma ved dette systemet? Så skal man ha respekt for folket. Ja, selvsagt skal man ha det. Men hva gjør man i en situasjon ved en kommunesammenslutning mellom to kommuner hvor det er ja i den ene og nei i den andre, og det er ganske jevnt? Hvem skal man ha respekt for? Man kan umulig tilfredsstille innbyggerne i begge kommunene, når man i den ene vil ha sammenslutning, og man i den andre sier nei. Er det et snev av dilemma her? Aner Fremskrittspartiet det – eller er dette bare maktarroganse og liten vilje til å lytte til folket? Det er viktig å engasjere folket i lokalpolitiske avveininger, og det gjøres nå på mange ulike måter – ved utarbeidelse av kommuneplaner osv. Men jeg mener at folk også må inviteres til å ta del i, og være med på å ta ansvaret for, de vanskelige avveiningene – ikke bare si nei til bompenger, si nei til eiendomsskatt, si nei til en ny vei, og overlate avveiningene og dilemmaene til kommunestyret. Å være en aktiv deltaker i et demokrati er ikke bare å få lov til å rekke opp hånda, enten det er ved stemmeurnene eller i en folkeavstemning. Det er også å være villig til å velge hvilken side av veien gangveien skal gå, hvilke hageeieres hage som skal tas. Det er banale valg, men det må velges, og de valgene må også innbyggerne være villige til å være med på, hvis de skal være med i et aktivt og medvirkende demokrati.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Det kommer vel ikke som noen overraskelse på noen at både Arbeiderpartiet og Høyre som sådanne er skeptiske til en slik type forslag, for ingen av de to partiene har noen god erfaring med folkeavstemninger i Norge. Man har tapt begge to, og man har opplevd på kroppen hva dette i praksis betyr i eget parti. Da er det ikke så rart at man bruker denne stolen til å si at det kan være meget «splittende» å ha folkeavstemninger. Men er det ikke slik at vi også i respekt for lokaldemokratiet faktisk skal lytte til og høre hva befolkningen der ute faktisk mener? Det ble vist til California og Sveits – fullstendig ute av styring. Vi trenger ikke å dra så langt for å komme med eksempler. Vi kan dra til Finnmark, hvor man i 2005 tredde ned over et stort flertall i befolkningen en finnmarkslov som har både en etnisk spissing og motsetninger. Dette vil føre til mer etnisk spissing i Finnmark i framtiden, ikke minst når kommisjonen skal gjennomføre sitt arbeid med lokalisering av individuell og kollektiv eiendomsrett etter alders tids bruk, hvor ikke minst ILO-konvensjon 169, som kun forholder seg til urfolk, har forrang foran finnmarksloven. Det opplever folk blodig urettferdig. Men ønsker man en folkeavstemning om det? Nei, man ønsker ikke å lytte til sin egen befolkning. Man mener faktisk det er mer demokratisk å tre dette nedover hodene på dem. Når Fremskrittspartiet tar til orde for en bindende folkeavstemning og ikke en rådgivende folkeavstemning, er det faktisk i respekt for folket, beslutningen og flertallet og i respekt for lokaldemokratiet. Verre enn det er det ikke for oss. Men jeg opplever at det er mye verre for andre partier, som ikke har et ønske om å respektere flertallet i sin egen befolkning.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Aller først vil jeg presisere at Fremskrittspartiet ikke har noe ønske om å forlenge debatten i denne sak unødvendig. I all hovedsak støtter vi forslaget slik det foreligger, spesielt etter at regjeringen har gått inn på flere av våre merknader. Når jeg likevel har bedt om ordet, er det for å presisere noen av våre merknader, vår politikk og våre felles utfordringer med hensyn til å få på plass en best mulig regularitet og kvalitet på flyplassene. På sett og vis er jo god regularitet en nødvendighet for god kvalitet. I så måte vil jeg vise til et skriftlig spørsmål fra representanten Sortevik om generelt å bedre frekvens og regularitet, og spesielt bedre konkurransen innen luftfart. Fremskrittspartiet har særlig merket seg følgende del av svaret fra statsråden: «Indirekte kan bedret konkurranse om anbudsrutene gi lavere utgifter for staten og dermed gi økonomisk handlingsrom for Samferdselsdepartementet til å vurdere forbedringer i transporttilbudet som kjøpes innenfor fremtidige budsjettrammer f.eks. gjennom lavere maksimal billettpris.» Det er derfor verdt å merke seg at regjeringen gjennom omfanget av offentlig kjøp også kan påvirke billettprisene, noe som er helt i tråd med vår politikk. Det er en klar sammenheng mellom regularitet og kvalitet, og staten kan bidra gjennom mer statlig innkjøp til å bedre denne situasjonen. Dette kan også bli gjort gjennom å styrke investeringssiden for å styrke offentlig infrastruktur som en del av nordområdesatsingen. En annen side er anbudsperioden. Det er på høy tid å gå fra utredninger om dette til aktive, virksomme tiltak som vil øke tidsperspektivet for anbudsperioden og styrke konkurransefaktoren i landsdelen, noe som vil komme ikke minst brukeren til gode.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Under komiteens besøk i Vest-Finnmark og Troms fikk vi oppleve at Sørkjosen har et kjempeproblem med regularitet. Jeg vet også at Banak i Porsanger i Finnmark har et problem med regularitet. Fylkeskommunene føler seg totalt overkjørt og blir ikke hørt når det gjelder deres ønske om regularitet. Det er det samme som gjelder kommunene som er involvert, og som har flyplasser. Vil statsråden ta et initiativ, slik at også kommunene som har flyplass, blir høringsinstans relatert til anbudstildeling og regularitet?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Og Finnmark!
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Sett med mine øyne skulle jeg ønske at vi hadde satt den skuffa i bakken for flere år siden for å få på plass en jernbane til Russland. I brevet fra departementet sier man at man har gående et arbeid for å få det inn i NTP for 2014–2023. Når ser statsråden for seg at man i praktisk handling kan komme i gang med å bygge en jernbane fra Sør-Varanger og knytte den opp mot det russiske jernbanenettet – i praktisk handling?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg skal ikke si noe om hva representanten Bjørnflaten minner meg om fra talerstolen, ei heller andre representanter. Så vil jeg takke Hallgeir Langeland for hans hjertelige bekymringer for Fremskrittspartiet, som han har hatt med seg i hele kveld. Jeg er helt sikker på at det kommer fra nederst i hjerteroten. Det man fort glemmer i forhold til den saken vi diskuterer, er faktisk det at saken har stor støtte lokalt i Finnmark. Både LO og NHO støtter den, fylkeskommunen støtter den, Sør-Varanger kommune støtter den, Barentssekretariatet og Kirkenes Næringshage støtter den – alle i Finnmark er enige om at vi må få på plass en jernbane til Russland. Så spør man hva man mener på russisk side. På russisk side leser vi at russisk næringsliv er positiv til en jernbane, og vi ser også at artikler trykt i den russiske økonomiske avisen Rossiyskaya Biznes-Gazeta tilkjennegir en stor interesse for en slik løsning, og der lederen av det føderale byrået for hav- og elvetransport, Aleksander Davidenko, tar til orde for en slik løsning – en løsning som ikke bare vil fremme norske interesser, men helt klart også vil fremme russiske næringslivsinteresser. Så spør mange meg om hvorfor man skal være så hard og bli oppfattet som så firkantet fra denne talerstol. Vel, i de årene som jeg har vært på Stortinget, er det slik at jeg hele tiden har hørt at regjeringspartiene har uttalt at nordområdene er deres største satsingsområde. Men den samme regjeringen har også stemt ned forslag om å flytte forvaltningen av Nordvest-Russlandsfondet på 180 mill. kr fra Oslo til Kirkenes, har stemt ned forslag om å tillate oljeomlasting i Bøkfjorden – hvor man vraket et industrielt pilotprosjekt – et samarbeid mellom amerikanske, russiske og norske aktører til en verdi av 6,4 mrd. kr. Kun Snøhvit og Goliat har vært større som industriprosjekt i Finnmark. I dag har vi nok en sak på bordet om jernbane til Russland, samtidig som regjeringen vender tommelen ned for ethvert forslag som vil fremme betydelig vekst, gi arbeidsplasser og ha synergieffekter for hele Øst-Finnmark. Jeg vil minne om hva jeg begynte innlegget mitt med tidligere: De siste 40 årene har vi hatt 25 pst. fraflytting i Øst-Finnmark. Det er viktig å ha på plass en befolkning hvis man ønsker suverenitet.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Noen slag treffer under beltestedet og andre treffer over. Det skal være sikkert og visst. For to timer siden hadde vi en debatt om våre skoleelever skulle kunne få lov til å få en seteplass, eller et setebelte, for å kunne komme seg trygt fram og tilbake til skolen. Da hørte vi ikke snakk om nullvisjoner og føre-var-prinsipper. Det som går på de sikkerhetsmessige forholdene i trafikken i det hele tatt, var fraværende. Men når vi snakker om 120 km/t på motorvei klasse A, er det plutselig en særdeles viktig sak. Av og til får man litt vondt inne i seg. For hva er det egentlig vi snakker om? Jo, det man snakker om, er en uenighet om hvilke kriterier som ligger i bunn. Hvilke kriterier er det som ligger i bunn? Man hevder: Det er farten som dreper. Ja, i Norge er det slik at både i forhold til personbiltrafikken og i forhold til godsbiltrafikken har vi 20–25 km lavere snitthastigheter enn våre naboland. Allikevel har vi en mye høyere skadestatistikk i Norge enn det de har i våre naboland. Så det er altså farten som dreper. Det kan ikke være at det er slik at det er kriterier om veistandard som ligger til grunn? Det er merkelig at i Norge konkluderer Statens vegvesen med at sjåføren har et ansvar for 70 pst. av ulykkene som skjer, og at veistandarden har ansvar for 30 pst. av ulykkene som skjer. I Sverige viser altså rapporter fra Folksam at det er standarden på veien som har over 70 pst. betydning for både utforkjøringer og ulykker. Der ligger den store tolkningsforskjellen. Det er nå rart at alle andre land tolker det slik Sverige gjør, mens vi i Norge skal fortsette å være nisselandet og faktisk ikke ta inn over oss hva som er allmenn oppfatning og moderne politikk i samtlige andre europeiske land.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-06-10:
Jeg skal være kort, siden man nå sier at dette var en doktoravhandling fra en i Folksam. Så vil jeg vise til lederen for trafikksikkerhet i Statens vegvesen, Finn Harald Amundsen. Han sier at ved å bygge ut motorveier, reduserer man skader og dødsfall med 80–90 pst. Strekninger i Vestfold og Østfold som tidligere ble omtalt som dødsveier, har gjennom motorveiutbygging blitt blant de sikreste i landet. Er det ikke da slik at veistandarden til sjuende og sist har en stor medvirkning når det gjelder antall ulykker vi har?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Berre nokre korte merknader frå mi side i samband med denne saka. Eg er glad for den positive innstillinga frå transport- og kommunikasjonskomiteen til denne saka. Det er godt å ha ein samla komité, gjennomgåande, på dei aller fleste punkta bak seg i ei understreking av kor viktig det regionale flyrutetilbodet er for folk og næringsliv i Distrikts-Noreg. Så vil eg streka under at eg har merka meg det som vart sagt her om samordning av ruter. Det skal eg ta med meg i det vidare arbeidet når det gjeld ruteprogram. Når det gjeld konkurransesituasjonen, har eg varsla at ein lengre anbodsperiode kan ha betydning både for konkurransen og, i neste omgang faktisk, óg for kvaliteten på tilbodet fordi vi totalt sett har moglegheit til å bruka midlane på ein betre måte. Det er slik at anbodet på regionale ruteflygingar på Finnmark og Nord-Troms har vore ope for alle flyselskap innanfor EØS-området. Men vi har altså berre motteke tilbod frå eitt flyselskap – den eksisterande operatøren, Widerøe. Men anbodet er gjeve i ein marknad med potensiell konkurranse. Då er det desto viktigare å sjå på dei moglegheitene som finst for å styrkja det grunnlaget. Så hadde eg kanskje venta at nokon reiste spørsmål ved det å inngå ein kontrakt før Stortinget har gjeve si tilslutning. Vi har inngått kontrakt med atterhald om Stortingets tilslutning. Eg er glad for at den kontrakten no blir ståande.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg finn det rett når slike erfaringar kjem til meg, å ta dei opp vidare – vidare med Widerøe! No er avtalen inngått og ruteprogrammet fastlagt i denne omgangen. Men eg deler den vurderinga om at dei som skal bruka desse flyrutene, må bli høyrde. Så er det ikkje sikkert at alle kan få det slik dei vil – det har med rammene totalt å gjera, og det er mykje som skal passa saman når ein skal sy i hop flyruter. Men eg skal ta med meg oppmodinga her om at dei må bli høyrde.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg vil ha som policy at dei spørsmåla som blir stilte, både når eg sjølv er ute og reiser, og når komiteen er på reise, og dei spørsmåla som eg elles får frå brukarane, skal vi sjå nærmare på. Sjølv har eg merka meg to forhold: Det eine er å få anbodspapira tidlegare ut, og det andre er lengre anbodsperiodar. Men eg skal òg ta med meg dette som representanten Myraune her nemner. Eg trur han på dette området har langt større teknisk innsikt enn statsråden, men eg skal sørgja for å sjekka dette nærmare ut.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Lat meg understreka ein gong til: Det er viktig når staten kjøper eit rutetilbod, at vi brukar dei midlane på den måten som er best for brukarane. Så er det tidlegare reist spørsmål om å lata kommunane vera høyringsinstans, og det er her fleire tips til forbetringar. Om eit brukarorgan kan vera aktuelt, vil eg ikkje kvittera ut her og no. Vi skal hugsa på at dette er ruter med særdeles store avstandar og litt ulike interesser med omsyn til på kva måte dei skal samordnast. Men eg skal òg ta med meg dette tipset og gjennomgå det nærmare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Denne replikkvekslinga i ei sak der få i utgangspunktet hadde ordet, har jo vorte ein stor dugnad for å forbetra både tilbodet og kanskje òg sjølve flyplassnettet. Eg takkar for gode bidrag som har kome. Regjeringa har jo frå før redusert prisane akkurat i Nord-Troms og i Finnmark, men det er klart at vi kan seia at enno ligg dei på eit høgt nivå. Eg kan ikkje stå her og lova lågare prisar. Eg må berre minna om at no, midt i året, er det 27 nye millionar for ein ny anbodsperiode i tillegg til det som ligg frå før. Men eg skal òg ta med meg dei synspunkta som Sortevik her kjem med, og så får eg få koma tilbake til Stortinget – i tur og orden – med ei nærmare vurdering.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg synest det er så bra at Bybanen i Bergen blir starta opp den 22. juni. Eg gler meg storleg over det lokale og regionale engasjementet som har vore for å få det til. Så er det slik at dei prosjekta som ligg i denne proposisjonen, er lokalt initierte, og dei skal følgjast opp lokalt og regionalt. Det er fylkeskommunen her som har det overordna ansvaret. Dei er komne så langt med førebuingane her, både når det gjeld Ringveg vest og Bybanen, med prosjektering og ekstern kvalitetssikring at det ikkje er grunnlag for dei store overraskingane. Men det er eit stort behov for å halda framdrifta.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg trur representanten Halleraker er vel kjend med for det fyrste klimaforliket, som han og hans parti er ein del av, og for det andre dei retningslinjene som ligg her når det gjeld bruken av belønningsordninga. Belønningsordninga er meint å skulla brukast for å redusera biltrafikken og styrkja kollektivtilbodet – eg kunne ha nemnt dette i motsett rekkjefølgje – men det er altså ein føresetnad for å kunna delta i belønningsordninga at ein er villig til å innføra restriktive tiltak overfor biltrafikk. Eg meiner at med dei debattane som går i Bergen og Hordaland, skulle det vera store moglegheiter framover.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Lat meg fyrst understreka dei gledelege erfaringane som er gjorde så langt med belønningsordninga, òg med – om eg så skal seia – det beskjedne beløpet, men likevel ein start, som Bondevik-regjeringa la til grunn, til den ordninga som i dag inneber 330 mill. kr, og som kunne vore langt større med dei ambisjonane som bykommunane no har, og med dei lokale debattane og det engasjementet som denne ordninga har initiert. Så til sykkel: I Nasjonal transportplan ligg det ein eigen sykkelstrategi. Han har eg av naturlege årsaker ikkje hatt moglegheit så langt til å bruka så mykje tid på, men eg synest det er ein spennande idé som representanten Hareide, leiaren i komiteen, her tek opp. For min del vil eg i fyrste omgang vurdera det å leggja ei belønningsordning for sykkel inn i den andre belønningsordninga, altså at engasjement for sykkel blir eit kriterium.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg var tidleg inne i salen i dag. Eg var til stades ved ein debatt der Framstegspartiet var veldig ivrig til å understreka at ein skulle lytta til folk lokalt. Eg vil anbefala Framstegspartiet å lesa både proposisjonen og innstillinga nøye og setja seg inn i det engasjementet som er lokalt hos dei som representerer folket, som er valde av folket, både i bystyret og i fylkeskommunen – det engasjementet som der er for å få til gode løysingar. Eg synest ærleg talt at Framstegspartiet ikkje skal snakka ned det førearbeidet som her er gjort, og som gjeld både prosjektering og ekstern kvalitetssikring, ei heller det faktum at dette er eit fylkeskommunalt ansvar, og i samarbeid med Bergen kommune kjenner eg meg trygg på at dei vil leggja til rette for god oppfølging.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg deler Venstre si glede over dei debattane som no er lokalt i mange byområde – dei debattane som er, og det engasjementet som er for ulike biltrafikkregulerande tiltak. Så trur eg at om rushtidsavgift passa godt i Stockholm, så er det ikkje sikkert at det utan vidare kan overførast på alle andre byområde. Det er ikkje tvil om at både Stockholm, London og andre byar har gode erfaringar. Det som er mi oppgåve no, er å leggja fram for regjeringa og for Stortinget ulike lokale verktøy, slik at ein lokalt kan vurdera kva som passar best akkurat der. Det er jo det vi har sagt noko heilt tydeleg om frå regjeringa i proposisjonen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Lat meg kvittera ut nokre spørsmål som har kome. Det fyrste var frå Øyvind Halleraker og gjaldt ein merknad frå fleirtalet der ein understrekar kor viktig det er at «tiltaka innafor programområda kan fremja sykkel og kollektivtrafikk som transportformer, og meiner programområda i størst mogleg grad må skjermast dersom føresetnader om kostnader eller inntekter endrar seg». Eg viser til Susanne Bratli sitt innlegg – ein utmerkt argumentasjon for akkurat det. Så til Torkil Åmland. Det er forunderleg å sitja her og lytta til ein representant som sjølv fortel at han har vore med på debattar om dette i Bergen. Så lyftar han altså denne lokale debatten, som skal føregå i Bergen, inn her, og så vil han at Stortinget skal overprøva dei avvegingar som for lengst er gjorde av dei folkevalde i Bergen og i Hordaland fylkeskommune på vegner av befolkninga som skal vera brukarar av banen, av Ringveg vest og av tiltaka elles. Så framstiller han dette som ei gåve – altså som om Bergensprogrammet er ei gåve, men som bilistane og andre må betala. Eg finn grunn til å minna om at det faktisk er ein søknad frå Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune som vi her behandlar. Det var ei av dei fyrste sakene som eg møtte då eg kom inn i departementet, via eit spørsmål frå Bergensavisen – det var byrådsleiar Monica Mæland som meinte at eg trenerte ei sak om Bergensprogrammet. Eg svarte som sant var, at eg visste ikkje om noka sak som gjaldt Bergensprogrammet, som låg i departementet. Det førte då med seg eit nytt oppslag: Det var tragisk for det norske folk – eg siterer det ikkje heilt ordrett, men omtrent – som hadde ein statsråd som ikkje visste kva saker som låg i departementet. Seinare viste det seg at saka ikkje var komen til departementet; saka låg i Vegdirektoratet. Eg kjende til det engasjementet som var i Bergen, og har gjort mitt til at denne saka kom fort vidare. Men lat meg understreka ein gong til: Det var ein søknad frå Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune. Så står det i proposisjonen at dette er oppgåver som er forbundne med risiko, der låneopptaket er stort, og der renteføresetnadene er usikre. Det er nettopp òg difor viktig å få på plass gode rapporteringsrutinar og god dialog. Eg kjenner meg trygg på at om nokre føresetnader her skulle svikta, tek fylkeskommunen og Bergen kommune ein runde om på kva måte det skal følgjast opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Eg høyrer nok ikkje til dei som ser fordelar ved konkurranseutsetjing på same måten som Framstegspartiet. Eg trur tvert imot at så langt har det i denne sektoren vore klokt handtert på det enkelte området, ut frå dei lokale føresetnadene. Det betyr at i nokre fylke har ein her fått på plass god konkurranse, fått til betre kvalitet, attpåtil fått til lågare prisar. På andre område er det ein stor fordel at det er det offentlege som driv rutene. På jernbanen kan eg, slik som det har lege til rette for så langt i vårt land, ikkje sjå at det er nokre fordelar med noko særleg utvida konkurranse i forhold til i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Det er jo innhaldet i dei ulike sakene som til kvar tid er poenget, og ikkje kven som fremmar dei. Eg registrerer at resultatet av behandlinga i Stortinget har vorte som det har vorte. Som representanten Schou sikkert registrerte, er ikkje denne proposisjonen den eg sjølv ville gjeve høgast prioritet dersom eg hadde stått fritt, men her er det eit tidlegare vedtak i Stortinget som tilseier at vi skal leggja til rette for å få på plass denne forordninga. Det er no gjort, og eg er glad for at regjeringa har hamna på ei minimumsløysing, og at Stortinget meiner vi skal følgja situasjonen vidare nøye.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Lat meg berre seia med omsyn til jernbanen at det som eg har sett på som den aller viktigaste saka her, er å leggja til rette for eit spor som gjer at toga kan gå, og då er det Jernbaneverket som handterer det med god hjelp frå ulike anbodstilbydarar på ulike felt. Det er den sida. Så er det noko konkurranse på tog. Akkurat no synest eg ikkje det er det viktigaste. Eg har undra meg litt over forslag nr. 2 frå Framstegspartiet, for det er eit interessant forslag i den forstand at det kan sjå ut som om at den liberaliseringa som har skjedd på dette feltet, altså når det gjeld ekspressbussar og overdraginga av ansvar som der er delegert til fylkeskommunane, er ikkje Framstegspartiet fornøgd med. Dei vil ha dette tilbake til staten. Eg meiner at det spørsmålet som Hoksrud her stiller, må ein retta til fylkeskommunane.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-06-10:
Lat meg kvittera ut endringa som er føreslått i § 27, for eg er einig i den endringa, og synest det er bra med den fleksibiliteten som det vil gje at fleire har moglegheit til å tilpassa seg forordninga over lengre tid. Så til ekspressbussane: Ja, eg har registrert at det her, trass i Vestlandsråd og kva dei elles måtte heita, og den samordninga som skjer innanfor fylkeskommunane på ulikt vis når det gjeld desse rutene, er nokre spørsmål som blir stilte, og som blir stilte med god grunn. Eg trur eg skal halda meg til det som komiteen òg har understreka der. Eg skal følgja situasjonen nøye når det gjeld ekspressbussar, og sjå om vi kan bidra med noko samordning der.