trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-14:
Det som gjer denne saka spesiell, er at det verkar som om det er full einigheit om politikken, og så er det ueinigheit om ein ved å vedta eller ikkje å vedta dette gjer ei klargjering, eller om ein berre skapar auka forvirring. Slik eg les dette, er dette ein diskusjon der vi har bringa Stortinget langt inn i ein teoretisk debatt som går i juridiske miljø – som er ein viktig debatt, men som ikkje har noko folkeleg grunnlag i Stortinget. Det er den diskusjonen som Eivind Smith trakk opp: om ein er på veg i retning av ei endring av rolla til domstolen som rettsskapar, om domstolen inntar ei meir politisk rolle, om det er den vegen vi går, osv. Men Stortinget har vore tydeleg på dette hele vegen. Ein ønskjer ikkje å utvikle ein forfatningsdomstol i dette landet – det er berre å lese innstillinga frå 2015 og innstillinga til denne saka – det er ikkje slik Grunnloven skal forståast, at han kan bøyast i den retninga. Likevel meiner ein at dette må klargjerast, og kjem da med dette forslaget som bringar nye uklarleiker inn. Lundteigen etterlyser kva som er uklart. Staten er uklar, for staten blir namna og oppfatta på forskjellig vis i Grunnloven. Eg er jo heilt einig i forståinga om at staten må oppfattast som alt det offentlege gjer, i ein eller annan forstand. Slik må statsomgrepet forståast i denne samanhengen, men det er ikkje slik det blir forstått andre stader i Grunnloven. Dermed har ein sett ein liten kile til uklarleik i denne føresegna. Men vi er som sagt langt inne i juridisk teori, og eg kan tenke meg at i det neste storting vil Stortinget kome tilbake til § 89 med nye avklaringar, og så har ein det gåande – sånn går no dagane. Men eg trur at for Stortinget er dette ganske klart og tydeleg. Vi har nokre klare sedvanar her, vi slår ring rundt dei, vi fortset som før. Høgsterett skal ikkje ha ei rettsskapande rolle – og ferdig med det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2020-04-21:
La også meg begynne med å takke saksordføreren for godt arbeid. Jeg synes også saksordføreren har redegjort veldig godt for de synspunkter som flertallet har i denne saken, så jeg skal egentlig fatte meg i korthet ved å si følgende: Hovedjobben med denne loven gjorde vi i forrige runde. Da strammet vi den opp og rammet den inn på en måte som vi også nå ser gjennom de høringssvarene som har kommet i forbindelse med ønsket om å forlenge loven med én måned. Kritikken har stilnet, rett og slett fordi Stortinget gjorde jobben sin i forrige runde. Som også forrige taler sa, har det vært begrenset bruk fra regjeringens side. Det relativt begrensede omfang av forskrifter som er fastsatt i medhold av denne loven, har vært håndterbart, og vi har også fått demonstrert at ventilen med mindretallsrettigheter fungerer godt. Regjeringen har begrunnet behovet for forlengelse nettopp som en nødventil, og det er jeg enig i, rett og slett fordi vi fortsatt er i en situasjon hvor det er usikkerhet om utviklingen av denne pandemien og håndteringen av den. Så vi mener også at det er riktig å gi grønt lys til en måneds forlengelse. Men vi avslutter det også med det. Jeg opplever at det er bred enighet om – også fra regjeringens side – at det er det som er nødvendig i denne fasen.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-04-21:
Jeg er glad for at det er et bredt flertall som stiller seg bak denne innstillingen. Det gir nødvendig legitimitet. Jeg vil også denne gangen få takke saksordføreren for en god jobb i en viktig sak. Her har vi enda en gang vist at vi jobber konstruktivt som komité, og at vi jobber effektivt som storting. Det gjør at vi nå kan få på plass tiltak på en måte som gir regjeringen den nødvendige fleksibilitet for å styre landet i en krisetid, og samtidig sikrer god demokratisk kontroll. Dette er en unntakslov begrenset i tid og begrenset i omfang. Det er viktig å understreke nettopp dette. Som jeg også sa i mitt innlegg da koronaloven opprinnelig ble vedtatt, skal Stortinget selvsagt være seg sitt konstitusjonelle ansvar bevisst. Stortinget er landets øverste statsmakt også i krisetid. Ja, særlig i krisetid er det helt avgjørende at viktige prinsipper i en rettsstat fortsatt gjelder. Koronaloven skal kun anvendes dersom det er nøye vurdert og konkludert med at det er nødvendig å bruke denne loven som hjemmel for en ny forskrift eller endring av forskrift. Loven skal altså ikke komme til anvendelse dersom formålet kan ivaretas gjennom ordinær lovbehandling. Det er fortsatt sånn at der det er tid til å gjennomføre en ordinær lovgivningsprosess, skal det alternativet velges. Stortinget har vist flere ganger, særlig nå i de siste ukene, at vi kan beslutte saker svært raskt. Det er bra, og vi skal være takknemlige for at vi har et parlament som evner å samle seg og ta nødvendige beslutninger i en krise. Praktiseringen av loven fra regjeringens side – måten regjeringen har forvaltet den muligheten som Stortinget har gitt, på – viser at man har lagt seg på en linje hvor man har forholdt seg til de premisser som Stortinget la til grunn. Regjeringen har overholdt og praktisert det som var Stortingets forutsetninger, nedfelt i merknader og uttalt her i salen. Det er selvsagt en klok tilnærming fra regjeringens side og gjør også at en forlengelse av loven får støtte og fortsatt har bred tilslutning. Jeg merker meg at i høringsrunden som har vært i forbindelse med forlengelsen av loven, har det også vært bred støtte og forståelse blant høringsinstansene for nødvendigheten av å forlenge denne loven. Kun to har ytret seg annerledes. Det er viktig at vi har redskap og instrumenter for å møte det uforutsigbare slik situasjonen er nå. Selv om det kan se ut som om at iverksatte tiltak har virket, og utviklingen av pandemien har gått i rett retning, vet vi ikke hva som kan skje framover. Vi trenger derfor denne sikkerhetsventilen. Samtidig er det helt avklart at forskrifter hjemlet i denne loven kun skal besluttes når det er strengt nødvendig, og mindretallsrettighetene er fortsatt like sterkt understreket. Domstolskontrollen er sågar forsterket i denne loven. Det var enighet i forrige runde om at en slik lov var nødvendig. Fra vår side er forlengelse av koronalovens virkeperiode en pragmatisk løsning som gir landet vårt de nødvendige instrumentene for å håndtere vår tids største nasjonale krise, samtidig som vi ivaretar de fundamentale demokratiske prinsippene som selvsagt ikke skal rokkes ved.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-04-21:
Håndteringen av koronapandemien krever politisk handlekraft, men det er demokratiet og en åpen, opplyst debatt som gir de mest treffsikre og effektive tiltakene, mener vi. Derfor går vi imot forlengelse av koronaloven. Vi synes regjeringen har strukket bruken av loven for langt, og at tiden er inne for å understreke Grunnlovens prinsipp med Stortinget som den første og den lovgivende statsmakt. Vi har gitt regjeringen tid til å gjøre nødvendige tilpasninger, og da burde Stortinget etter vårt syn overtatt fra og med nå. Det er én måned siden et samlet storting parkerte regjeringens forsøk på å innføre en nærmest generalfullmaktslov med nærmest uinnskrenket mulighet til å overta Stortingets funksjoner og tilsidesette gjeldende lover og rettigheter. Stortinget ga i stedet regjeringen en avgrenset fullmakt i én måned til å gjøre forsvarlige, effektive og forholdsmessige tiltak. Samtidig ble domstolenes og påtalemyndighetenes uavhengighet, menneskerettighetene, lokaldemokratiet og ikke minst en involvering og imøtekommelse av fagbevegelsen understreket. Ikke minst fikk en tredjedel av Stortinget muligheten til helt eller delvis å oppheve forskrifter gitt etter koronaloven – også før ikrafttredelse. Det kunne gjøres skriftlig og var ikke avhengig av at Stortinget måtte møtes fysisk. Dette er erfaringer det er viktig å ta med seg. Det samme gjelder de ytterligere innstrammingene av den opprinnelige loven som skjer i dag, og som vi også støtter. Vi mener likevel at det ikke er riktig å forlenge loven. Regjeringen har gitt forskrifter med vide fullmakter langt utover koronalovens formål. Derfor blir også vesentlige deler av fem forskrifter opphevet av Stortinget. Regjeringen har i tillegg i en rekke andre forskrifter ikke fulgt opp kravet om fyllestgjørende begrunnelser for hvorfor vedtak ikke er gjort gjennom ordinær behandling i Stortinget. Rødt har i tillegg gått helt eller delvis imot flere forskrifter på politisk grunnlag, bl.a. innenfor justis- og helsesektoren, og begrunnet i rettssikkerhet eller å skulle skjerme sårbare barn og unge som trenger behandling innenfor rusomsorgen, psykiatrien eller barnevernet – eller familier som er blitt belastet med barnehageregninger allerede fra forrige uke av. Etter vårt syn burde regjeringen heller enn å forlenge loven og forskriftene som er gitt, ha lagt fram forskriftene de mener det er behov for å forlenge, for Stortinget, så kunne vi fått en vanlig politisk behandling før koronaloven utløper. Stortinget har den siste måneden vist at det er fullt mulig å gjennomføre en effektiv behandling av mange saker, når det har vært nødvendig som følge av koronapandemien. Samtidig må vi passe på å opprettholde de demokratiske prinsippene våre. Det gjelder også for selve stortingsbehandlingen. Handlekraft må handle om å ta nødvendige og riktige grep raskt og ikke på bekostning av grunnleggende prinsipper om offentlig debatt og innsyn. Det er avgjørende å verne om demokrati og rettssikkerhet, og det er i krisetider at dette virkelig settes på prøve.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Det er ikke spesifisert – av de litt over 70 selskapene som staten eier helt eller delvis – hvilke man over tid ønsker å selge seg ned i. Det det derimot er pekt på, er at det i den kategorien hvor det utelukkende begrunnes med økt verdiskaping, over tid vil være interessant å selge seg ned. Nå tror jeg, som jeg også var inne på i mitt innlegg, at gitt den situasjonen vi er i, er det mange prosesser som muligens vil bli stilt i bero eller sett på med andre øyne. Men det er – og jeg prøvde å si det i innlegget, men klarte det tydeligvis ikke nok, og jeg vil takke representanten for anledningen til å gjenta det – selvfølgelig Høyres ideologiske syn at det er ikke som prinsipp en riktig tanke å øke statlig eierskap. Tvert imot vil det være et viktig prinsipp over tid å senke den statlige andelen i selskaper der det ikke finnes andre grunner enn finansielle til å beholde eierskapet.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Det korte svaret på det er ja. Høyre ønsker et økt privat eierskap i Norge, og jeg er glad for at Arbeiderpartiet også, i arbeidet med eierskapsmeldingen, har tiltrådt prinsippet om at privat eierskap er hovedregelen i norsk arbeidsliv. Så spør representanten om hvilke selskaper man ser for seg som skulle selges og bli mer private eller helt private. Da er det jo interessant å heller sende spørsmålet i retur og spørre hvilke selskaper Arbeiderpartiet ønsker å nasjonalisere.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Jeg kan gjenta det jeg sa i sted, og som for så vidt representanten Pollestad også var inne på: Det handler om selskaper som er kategorisert i kategori 1, altså selskaper som i utgangspunktet kun eies og ikke har noen annen begrunnelse enn den finansielle – det er ikke en samfunnssikkerhetsmessig begrunnelse, det er ikke en beredskapsbegrunnelse, og det er ikke andre sektorpolitiske mål som skal oppnås. Det er kun en finansiell begrunnelse for å beholde selskapene. Kanskje begrunnelsen var en annen opprinnelig, men i dag sitter vi altså igjen med at det kun er en ren finansiell begrunnelse. Slike selskaper vil det selvfølgelig være unaturlig, hadde jeg nær sagt, om man ikke vurderte å selge seg ned i. Igjen er det fristende å svare med et motspørsmål, selv om jeg vet at representanten eventuelt må ta det i sitt innlegg: Hvis man skal ha en finansiell begrunnelse for statlig eierskap, hvilke private selskaper i dag er det man ser for seg å nasjonalisere i fremtiden etter samme prinsipp?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Jeg har lyst til å fortsette der representanten Aasland og jeg slapp i sted, for jeg slapp ham med et spørsmål han ikke fikk svare på. Jeg var inne på det i innlegget mitt og kan gjenta det nå: Oslo Børs er, tror jeg, den børsen i verden – i alle fall en av dem – med høyest andel statlige eierskap. Dette ønsker Arbeiderpartiet å øke. Spørsmålet er todelt. Er det en riktig beskjed å sende til de ulike aksjonærene rundt omkring i landet? Og: I og med at det var så viktig å ha en liste over selskap man ønsket å selge, må man også anta at Arbeiderpartiet har en liste over selskap de ønsker å nasjonalisere. Det kunne vært interessant å høre om det.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Det var interessant at representanten avsluttet med å avsløre at han hadde talt hvor mange ganger det sto «bærekraftig». Det var vel fordi at de aller fleste stedene hvor det står, er Senterpartiet ikke med på merknaden. Det snakkes mye om nasjonalt eierskap og norsk eierskap, og jeg er litt usikker på om representanten da mener privat eller statlig, for da er det jo det statlige eierskapet vi snakker om. I en merknad som alle bortsett fra Sosialistisk Venstreparti er med på, står det at privat eierskap skal være hovedregelen i Norge. Jeg har egentlig to spørsmål. Det ene er: Mener Senterpartiet at privat eierskap skal være hovedregelen i Norge? Det andre er om han kanskje kan klargjøre – i og med at han og jeg også hadde en replikkveksling om hvem som skal eie hva – hvilke av dagens private selskap han ser for seg bør overtas av staten.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Nettopp det at vi kan benytte staten som et verktøy når det – som f.eks. nå – er en krise, viser at vi trolig har de instrumentene som trengs. Hva er da begrunnelsen for at Senterpartiet ønsker å opprette et eget fond eller et verktøy – jeg vet ikke helt hvordan det skulle være – som utelukkende skal ha som mål å kjøpe seg opp som statlig eier? Det eneste det vil føre til, er at de vil lete med lys og lykte etter ting man skal kjøpe, bare fordi man har fått det mandatet. Er det ikke slik at både de finansielle musklene og det lovverket og de reglene vi har i dag, er gode nok for nettopp å kunne demme opp når det er krise?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Jeg ønsker en klargjøring av dette «instrumentet». La oss se for oss en verktøykasse hvor det ligger mange instrument. I den verktøykassen er det i dag mange verktøy, og så vil Senterpartiet putte ytterligere et instrument opp i denne kassen. Hva er det som skiller dette instrumentet fra de mekanismene man allerede har?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Det var interessant å høre representanten Øvstegård i innlegget sitt snakke om at det å selge var å kvitte seg med fellesskapets eiendom. Det virker som om han glemmer at man da får et bytteforhold, og at man får penger tilbake igjen, som fortsatt vil være fellesskapets eiendom. Men så ble jeg med på tankegangen og tenkte: La oss heller beholde det da og jobbe etter målet om høyest mulig avkastning over tid. Det kommer også fellesskapet til gode. Men så skjønner jeg at høyest mulig avkastning over tid skal man heller ikke ha, så man skal på en eller annen måte lure fellesskapet for det som rettmessig tilkommer dem, uansett hvordan man snur og vender på det, sett med Sosialistisk Venstrepartis øyne. Det jeg konkret har lyst til å spørre om, er: Når alle medlemmene i komiteen, med unntak av Sosialistisk Venstrepartis medlem, i innstillingen viser til at «privat eierskap også i Norge bør være hovedregelen i næringslivet», kombinert med representanten Øvstegårds innlegg, hvor han sa at målet er at man skal eie mer, må jeg nesten spørre hvor stor andel av næringslivet i Norge som bør være statlig eid.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-04-21:
Debatten fikk jo litt varme helt på tampen, og da ble jeg litt inspirert av representanten Aasland til å ta ordet. Jeg takker for debatten. Det har fra venstresiden, den rød-grønne siden, blitt sagt mye der man nærmest bruker ordet «ideologi» som noe litt feil, litt guffent og litt ekkelt. Jeg tror at det å ha en ideologisk rettesnor å gå etter kunne vært bedre for mange. Det har også vært en del historiefortelling, og min kollega fra Høyre Tom-Christer Nilsen rettet opp i noe av historien. Jeg må rette opp litt på tampen av debatten også, og da må jeg til Jens Stoltenbergs første og andre regjering, som solgte ut Kreditkassen, Norsas, Norsk Medisinaldepot, Statens skogplantesenter, og solgte seg ned i Telenor, Statoil, Kommunalbanken, Arcus-gruppen, VESO, DNB og Olivin – og det var i den første regjeringen. I den andre regjeringen solgte de ut BaneTele, Itas amb og Secora. Cermaq, Hydro og StatoilHydro solgte de seg ned i. Erna Solbergs regjering har så langt solgt seg ut av Cermaq og ned i Entra Holding, Entra ASA og SAS. Nå er det referatført, så er det i hvert fall ingen tvil om hvem som har solgt seg mest ned. Jeg vet ikke om alle disse salgene og nedsalgene var ideologisk tuftet hos de rød-grønne, men hos oss har det iallfall vært tuftet på helhetsvurderinger.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Saksordføreren var innom temaet prinsipper og ideologi i sitt innlegg og henviste til venstresiden. Det jeg er forundret over, er at han ikke tar opp høyresidens ideologi, som jo er stadfestet både gjennom selve meldingen og gjennom innstillingen, at høyrepartiene over tid ønsker å redusere statens eierskap. Og da kan jeg jo spørre: Hvilke selskap er det representanten Eidem Løvaas først vil kvitte seg med?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Jeg føler vel egentlig ikke at det var et fullgodt svar. Det er jo helt vesentlig at Høyres inngang til eierskapet, og det statlige eierskapet, er at en ønsker at det private skal overta eierskapet. Det er for så vidt en grei nok begrunnelse, men det er all grunn til å sette spørsmålstegn ved hvordan det skal skje. Er det f.eks. slik at det er betydelig, langsiktig industriell eierkapital tilgjengelig i Norge? Er det slik at det mangler investeringsobjekter for private eiere til å utvikle seg selv i det norske næringsliv? Jeg ser ikke helt de problemstillingene. Men når det står i eierskapsmeldingen: «For å bidra til et mer spredt eierskap ønsker regjeringen over tid å redusere statens eierskap» – er det en oppfatning og en tilnærming til det statlige eierskapet som representanten slutter seg til?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Takk for spørsmålet. Vi har i utgangspunktet ikke noe mål om å nasjonalisere selskaper, men vi tror at staten som eier kan være en positiv partner til privat kapital og private eiere, i motsetning til Høyre som overhodet ikke ser den muligheten ligge der. Jeg kan ta ett område som det kunne vært interessant å gå videre med nå: Flere har f.eks. etterlyst muligheten for å produsere vaksiner i Norge. Vi har noen medisinske bedrifter, industrier, som kunne stått for en produksjon, og vi kunne kanskje videreutviklet en produksjon. Men vi har ikke verktøyet, og de private har ikke kapitalen, til å gjøre det. For det er nettopp det de etterspør: langsiktig industriell kapital for å være med. Jeg mener staten kunne vært en god aktør, en god partner, for det private initiativet – ikke en motspiller, som Høyre velger å gjøre staten til når det gjelder den private kapitalen. Det er ingen motsetning mellom disse. Ser representanten det, burde han prøve å finne det. Jeg finner det overhodet ikke. Jeg ser at det er et godt samspill mellom privat og statlig kapital.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Statsråden understreket det betydelige statlige eierskapet i sitt innlegg, og det er jeg enig i. Det er betydelig, og det har en lang og stolt tradisjon. Hvis man tar Hydro, Yara, Telenor, Equinor, Kongsberg eller for den saks skyld DNB, er alle disse lokomotiver på hvert sitt område. Noen av dem er industrielle, andre finansielle. Men de er helt eksepsjonelle på bl.a. Oslo Børs og er en del av dette betydelige eierskapet. Er statsråden enig med undertegnede i at de nå har den betydelige posisjonen de har i form av at de har vært statlig eid?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Jeg følte vel ikke at jeg fikk svar på spørsmålet helt sånn som jeg egentlig håpet på. Jeg mener at disse selskapene hver for seg representerer en historie som indirekte eller direkte har medført gjennom statens handlinger, eller handlinger her i Stortinget, at disse selskapene har fått den posisjonen de har. Det har altså bidratt til det – aktivt eierskap har styrket bedriftene. Et eksempel er Hydros oppkjøp av Vale – kontroll på verdikjeden fra aluminiumsproduksjon er helt vesentlig for Hydros investeringer. Yaras utskillelse fra Hydro en gang i tiden var helt strategisk riktig og viktig. Telenors omdannelse fra Televerket til Telenor var helt vesentlig for at Telenor er en gigant internasjonalt i dag. Det samme for Kongsberg og byggingen rundt Kongsberg og Equinor – dannelsen gjennom Statoil og Hydros gassdivisjon. Dette er også politiske handlinger i partnerskap med industrien, styret osv. Har ikke det vært en styrke for disse bedriftene? Er ikke det en erkjennelse av at det statlige eierskapet har en verdi i Norge?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Det er da mitt spørsmål er: Med den egentlig gode historien, den gode eierutøvelsen og disse industrielle lokomotivene – hvorfor er det da et mål for regjeringen og næringsministeren å redusere det statlige eierskapet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Debatten har kanskje vært litt smal i forhold til hva eierskapet handler om. Jeg skal vel ikke prøve å utvide nå på slutten, men bare si at historisk sett – jeg var innom det ikke minst i replikkordskiftet med næringsministeren – har det statlige eierskapet, det offentlige eierskapet, vært viktig. Det har vært viktig for folk, det har vært viktig for arbeid, det har vært viktig for å forvalte naturressursene våre på en god måte som kommer fellesskapet til gode. Historien går egentlig tilbake til hvordan vi regulerte vannkraften vår, hvordan vi etter hvert klarte å bygge industri på den – og fram til det som vi er i dag, hvor vi har noen fantastiske, flotte industribedrifter som er ledende nasjonalt og internasjonalt på teknologi og innovasjon, og den nye framtiden ligger framfor oss. Vi mener at både historisk, i nåtid og i framtiden er det en god begrunnelse for at staten også skal eie viktige industribedrifter i tiden framover. Vi bør ikke ha som mål i utgangspunktet å redusere det statlige eierskapet. Her hører vi spesielt Høyre prøve å tolke det statlige eierskapet som, skal vi si, en forvitring av det private eierskapet. Det er jo ikke virkeligheten. Det er en feiltolkning av det som er nåtid. Det er jo ikke sånn at det er overveldende mye industriell tilgjengelig kapital i Norge for investeringer i industribedriftene våre. Hadde det vært det, hadde vi hatt en reell diskusjon. Men det er den diskusjonen Høyre prøver å ta opp på et kunstig nivå, fordi de har en ideologisk tilnærming – og har alltid hatt det: De vil privatisere ikke bare de statlig eide selskapene, men sågar viktige naturressurser, viktige innsatsfaktorer i det norske samfunnet. Det er Høyres veldig klare ideologi og inngang til dette. Derfor står det ikke «pragmatisk tilnærming» til hva en skal eie og ikke eie i eierskapsmeldingen, men det er en ideologisk tilnærming om at man skal eie minst mulig. Og det handler ikke bare om de bedriftene hvor en har forretningsmessige formål – nei, det handler egentlig om det samlede statlige eierskapet. Det er høyrepartienes ideologiske tilnærming til eierskapsmeldingen. Det er, med respekt å melde, en industrifattigdom som ligger i kjølvannet av det – en mangel på visjoner for framtiden hvor staten i partnerskap med det private kan videreutvikle, forsterke, bruke mulighetene innenfor å videreutvikle de fantastiske naturressursene vi har, eller ta nye strategiske posisjoner for å videreutvikle Norge som havnasjon. Sånne muligheter har vi innenfor en aktiv og god tilnærming til det. Dessverre har ikke høyrepartiene dette i denne eierskapsmeldingen, og det synes jeg er synd.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Norske lønns- og arbeidsvilkår er grunnleggende for Arbeiderpartiet. Vi mener det er helt vesentlige faktorer – om det er innenfor industribedriften, om det er på byggeplassen, om det er ute på en rigg, om det er på en oljeplattform, eller om det er om bord i en båt som gjør oppdrag på norsk sokkel eller i norsk farvann. Med bakgrunn i denne helt naturlige begrunnelsen og helt naturlige sammenligningen har vi fremmet et forslag, sammen med Senterpartiet og SV, om å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår i norsk farvann og på norsk sokkel. Vi hadde tro på at et sånt forslag kunne få flertall i Stortinget, nettopp fordi Fremskrittspartiet ved gjentatte anledninger har sagt at de ønsker det, samtidig som de hevder at de er sjøfolkenes parti. Derfor ble det en god åpning når en fikk to rapporter – én bestilt av regjeringen, én av Sjømannsforbundet og LO – som begge konkluderer med at det er fullt mulig å gjennomføre et krav om norske lønns- og arbeidsvilkår. Ja, det kan være noen utfordringer, det kan være noen heftelser, men det er fullt mulig å gjøre det. Sånn sett burde det jo være et godt grunnlag for at en nå kunne stadfeste et så viktig premiss som at norske lønns- og arbeidsvilkår skal følges – om det er om bord i en båt, eller om det er på en industriarbeidsplass eller på en byggeplass. Men høyrepartiene vil jo ikke det. For hva er det høyrepartiene gjør i innstillingen? Jo, de lytter mer til Rederiforbundets problematisering enn de hører på f.eks. Sjømannsforbundets veldig klare oppfordring om å støtte det forslaget som er framlagt i dag. Så velger altså Fremskrittspartiet å lytte til Rederiforbundet og gå sammen med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti og danne flertall mot et forslag som er konkret når det gjelder norske lønns- og arbeidsvilkår om bord i båter i norsk farvann og på norsk sokkel. Det er helt uforståelig. Og det er en vesentlig forskjell mellom det regjeringspartiene og høyrepartiene nå foreslår, og det mindretallet foreslår: Vi vil sikre at det partssammensatte utvalget får et konkret oppdrag om å utarbeide forslag til norske lønn- og arbeidsvilkår om bord i båter i norsk farvann og på norsk sokkel, mens det som Fremskrittspartiet og regjeringspartiene fremmer, som er innstillingen, overhodet ikke har noen anvisning når det gjelder oppbyggingen rundt norske lønns- og arbeidsvilkår for sjøfolkene. Tvert om: Det er en tåkelegging av hovedspørsmålet som Fremskrittspartiet har klart å få til gjennom det arbeidet de har gjort i denne saken.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Takk for påminnelsen! Det er en ære for meg å ta opp det forslaget som Arbeiderpartiet, sammen med Senterpartiet og SV, har fremmet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Det var klargjørende, det næringsministeren sa. Hun vil ikke pålegge utvalget å jobbe med et krav om at en skal fremme tiltak når det gjelder norske lønns- og arbeidsvilkår. Men kan næringsministeren begrunne hvorfor det ikke bør stilles krav nå om at et partssammensatt utvalg skal foreslå tiltak, lovendringer og ordninger når det gjelder å få på plass norske lønns- og arbeidsvilkår for den skipsfarten som foregår i norske farvann og på norsk sokkel?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
En kan sette spørsmålstegn ved hva et utvalg uten et mandat fra Stortinget egentlig skal gjøre. Utgangspunktet for forslaget er å få på plass en ordning for norske lønns- og arbeidsvilkår i norske farvann og på norsk sokkel. Det er et ganske viktig prinsipp innenfor den norske modellen. Da er mitt spørsmål igjen: Tror næringsministeren at et partssammensatt utvalg som ikke er pålagt å komme med konkrete forslag, vil komme med konkrete forslag?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Ja, og det er da vi blir veldig uenige, for da mener jeg at et partssammensatt utvalg burde foreslått konkrete løsninger for hvordan de kan tenke seg det, slik at de hadde et konkret mandat, slik at de måtte anvise en vei, selv om det er krevende, og selv om det kanskje blir uenigheter i et slikt partssammensatt utvalg, for det vil det kunne være. Så kunne det bli tatt en politisk beslutning i etterkant om hva en ville. Dette er da heller ikke regjeringens utvalg, slik jeg forstår det. Det er noe de setter sammen fort og raskt, uten veldig klare føringer. Men hvis en faktisk ønsker å oppnå norske lønns- og arbeidsvilkår, burde bestillingen nå ha vært konkret overfor det partssammensatte utvalget, slik at en raskt kunne fått et forslag som en politisk kunne vurdert om en ville gjennomføre eller ikke. Men det er nettopp det som flertallet nå hindrer mindretallet i å få nedsatt. Det synes jeg er beklagelig. Jeg hadde håpet at næringsministeren kunne bidratt til at denne typen debatter hadde vært noe mer klargjørende også i ettertid, og at en ikke nok en gang kom inn i en meget uklar og uavklart situasjon.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Til representanten Ørsal Johansen kan jeg si at jeg ikke nevnte sosial dumping i mitt innlegg. Det burde jeg kanskje ha gjort, for når konkurransen vinnes ved å underby lønns- og arbeidsvilkår om bord i en båt, er det etter min betraktning sosial dumping. Det foregår det mye av, uansett hvilke avtaler som er godkjent. Så blir det gjort til et poeng at hvis vi stiller krav om norske lønns- og arbeidsvilkår på norsk sokkel og i norsk farvann, vil det bety at man ikke kan ta oppdrag på norsk sokkel med norske båter eller med norsk flagg. Med respekt å melde: Det er en kortslutning i resonnementet, fordi det vil være like konkurransevilkår for alle – når man skal gjøre oppdrag, når man skal ha arbeid på norsk sokkel eller i norsk farvann, må man tilby norske lønns- og arbeidsvilkår. Det må jo være en styrke for konkurransekraften, det må være en styrke for den norske modellen, og det må være noe av det vi ønsker: rettferdige forhold for helt vanlige folk. Om man seiler om bord i et utenlandskregistrert fartøy eller et norskregistrert fartøy, er det norske lønns- og arbeidsvilkår som gjelder for arbeid i norsk farvann og på norsk sokkel, akkurat som det skal gjøre det på land. Så jeg forstår ikke de resonnementene. Da man hørte næringsministeren, både i sin innledning og i replikkordskiftet, burde det ha ringt en alvorlig bjelle hos Fremskrittspartiet, som har vært opptatt av – etter det jeg forstår – norske lønns- og arbeidsvilkår i norsk farvann og på norsk sokkel. Næringsministeren argumenterte hardt for at dette ikke er regjeringens utvalg, og de vil ikke instruere utvalget om å komme med noen forslag til tiltak om norske lønns- og arbeidsvilkår. Så det er høyst usikkert hva som kommer ut av dette partssammensatte utvalget som regjeringen nå skal sette ned, og som blir uten et bundet eller konkret mandat når det gjelder norske lønns- og arbeidsvilkår. Forstå det, den som kan. At Fremskrittspartiet ikke tør å være seg selv – eller ikke er seg selv eller hvordan de nå opptrer – er vanskelig å forstå, for en viser janusansiktet sitt når en i mediene sier noe og her i salen gjør noe helt annet. Da er en uredelig – en har ført mange bak lyset. Når regjeringen legger fram den maritime meldingen og dette partssammensatte utvalget er ferdig, er jeg overbevist om at norske sjøfolk kommer til å føle seg dolket i ryggen på grunn av manglende handlekraft i Stortinget for nettopp å stå på for sårt tiltrengte vilkår for sjøfolk som gjør en anstendig jobb i norsk farvann og på norsk sokkel. Dette er en trist dag i så måte.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-21:
Det er Stortinget som må ta ansvaret for den situasjonen som er på norsk sokkel og i norske farvann. Det er det ingen andre som kan gjøre, og vi har nå anledning til å være veldig tydelige på hvilken retning vi vil at dette skal ta. Det beste, når oppgavene kan være krevende og utfordrende, er å be partene om å finne løsningene. Ikke sant? Det er en god løsning. Jeg er helt overbevist om at de vil finne gode svar på krevende spørsmål og vil klare å komme med konkrete forslag til både retningslinjer, instrukser og lover, nettopp for å følge opp det som er intensjonen i Stortinget. Men da må også stortingsflertallet si det. Det er jo det som er problemet med det som Fremskrittspartiet og regjeringspartiene nå er enige om, for det anviser ikke noe om norske lønns- og arbeidsvilkår. Jeg kan jo da utfordre Fremskrittspartiet til å stemme for også mindretallets forslag, både innstillingen og mindretallets forslag. Da er en sikret en utredning om både konsekvensene og forholdet til norske lønns- og arbeidsvilkår. Det var det en burde gjort hvis en hadde hatt litt anstendighet igjen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Eg vil følgja opp litt der førre replikk slutta – då rett nok med eit motspørsmål. Men det må jo kunna forventast – når ein har ein politikk som tilseier at ein av ideologiske grunnar ønskjer å redusera det statlege eigarskapet, ein skriv dette heilt tydeleg, ein vektlegg at det er kategori 1-selskap som skal seljast ned – at ein har nokre tankar om kva for selskap ein dei neste fire åra har tenkt å kvitta seg med. Eller er det slik at alle selskap som sorterer i kategori 1, for Høgre er potensielle kandidatar til å verta selde?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Då Framstegspartiet gjekk ut av regjering, sa dei at det var som å sleppa ut av fengsel. Det er openbert når ein høyrer på innlegga i dag, at ein har vorte påverka av soningskameratane sine, for Framstegspartiet høyrest ut som Høgre i desse spørsmåla. Det betyr òg at ein er for eit ideologisk motivert nedsal av selskap, òg i situasjonar der det betyr at ein går frå norsk eigarskap til utanlandsk eigarskap. Eit av selskapa som er i kategori 1, er Flytoget. Eg og Senterpartiet meiner det er ein fordel at Flytoget er i nasjonal eige, og at det er i offentleg eige. Då er spørsmålet mitt: Kan det tenkjast at Framstegspartiet støttar eit nedsal av den statlege eigardelen i Flytoget?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Når det gjeld ordet «berekraft», har me ein tellefunksjon på Senterpartiet sine computerar som ordnar dette. Mitt poeng er berre at verken å skriva «berekraft» eller å gå rundt med pins med masse fargar på aukar berekraften i samfunnet. Det krevst handling for å få til berekraft. Når det gjeld selskap som Senterpartiet ønskjer å kjøpa, vil det vera i situasjonar der selskap står i fare for å gå ut av landet. Det kan vera no, som følgje av krisa, at det er aktuelt å gå inn på eigarsida – eit prinsipp som òg Høgre har slutta seg til. Og når det nærmast vert antyda at Senterpartiet ikkje skulle meina at privat eigarskap var hovudregelen i Noreg – privat eigarskap er hovudregelen i Noreg! Dei aller fleste bedriftene våre er jo i privat eige. Dei er i norsk eige, og sånn skal det fortsetja å vera. Det er difor ein ikkje må overdriva betydninga av at me òg brukar staten som reiskap.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Me ønskjer å få både utgreidd og dratt opp rammene for eit statleg eigarskapsinstrument, som me har valt å kalla det. Det skal ikkje vera eit generelt fond som støvsugar marknaden, men eit instrument som kan brukast for å sikra selskap i nasjonalt eige, i situasjonar der dei står i fare for å verta selde ut av landet. Eg skal vera forsiktig med å antyda enkeltselskap som eg ser for meg at dette kan verta aktuelt for, for mitt og Senterpartiets grunnleggjande mål er at dei bedriftene som er i Noreg, og som har norske eigarar, òg i framtida skal ha norske eigarar, sånn at det ikkje vert nødvendig å bruka statlege verkemiddel for å sikra det nasjonale eigarskapet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Eg takkar for spørsmålet – me har jo ønskt å greia ut dette. No kan me godt ta den grunnleggjande utgreiingsprosessen i replikkutvekslinga her, men me veit jo frå tidlegare at når f.eks. staten skal gjera endringar, kjøpa opp, me har hatt situasjonar der statlege selskap har kjøpt opp andre statlege selskap, så har Stortinget vore involvert. Eit slikt statleg eigarskapsinstrument vil nok måtta ha ein sjølvstendig kapital som gjer at ein kan sikra, ut frå det som Stortinget har sagt om formålet, bedrifter i norsk eigarskap utan å måtta gå vegen om Stortinget i kvart enkelt tilfelle. Men som sagt, dette er ein tanke, ein idé om kvar vi vil, og så er det endå meir arbeid før me har eit slikt instrument på plass.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Den 25. mars la EU-kommisjonen fram retningslinjer for ein meir systematisk gjennomgang av utanlandske direkteinvesteringar i bedrifter og teknologiar – dette for å hindra at representantar frå tredjeland går inn og utnyttar krisa til å sikra seg eigarskap i bedrifter og i teknologiar som er kritisk viktige for EU. I Noreg har Stortinget gjort vedtak som byggjer opp under det same, men det er vanskeleg å sjå korleis regjeringa har følgt opp dette. Då er spørsmålet mitt: Kva tiltak vil regjeringa gjennomføra for å sikra nasjonalt eigarskap bl.a. i spesielt betydningsfulle norske bedrifter og i norske teknologiar?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
For å gå over til eit anna tema: Det er jo slik at regjeringa varslar at dei ønskjer å selja seg ned. Det er litt vanskeleg heilt å få tak på kva som skal verta betre i samfunnet vårt av at staten kvittar seg med desse selskapa. Det er veldig sannsynleg at nye eigarar ikkje vert norske, men utanlandske. Eitt selskap som eg veit skapte mykje debatt førre gong regjeringa Solberg ønskte å selja det, er Flytoget. Dette står ikkje direkte på salslista no, men det vert opna for ei avhending, og eg oppfattar at det er eit mål på sikt å verta kvitt eigarskapet i Flytoget. Då er spørsmålet mitt: Er det aktuelt i denne stortingsperioden å selja Flytoget?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
No er det jo spesielle tider, og det med aksjekursar osv. er jo veldig ustabilt og fallande. Regjeringa har òg liggjande nokre salsfullmakter som Stortinget har gjeve. Då er spørsmålet mitt: Pågår det no nedsal i selskap der staten er eigar?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Denne saka vart jo lagd fram og for så vidt òg behandla i ei tid då ein var bekymra for belastninga som cruiseturismen påførte byar og lokalsamfunn langs kysten. Cruisesesongen 2020 vil vel sannsynlegvis dei same byane og tettstadene få oppleva korleis det er utan cruiseturistar. Det kan jo vera ein god målestokk for å koma tilbake og seia kva ein likte best – når det var mange cruiseturistar, eller når det ikkje var nokon. Eg trur at sanninga og den beste løysinga ligg ein plass midt mellom desse situasjonane. Eg håper at regjeringspartia og Framstegspartiet ser den moglegheita me har no, når det gjeld cruisenæringa, til å ta ein restart, sjå kva slags cruiseturisme me ønskjer i Noreg, og kva føringar me kan leggja på næringa. Difor skulle eg ønskt at fleire kunne støtta forslag nr. 2, frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet, der me ber regjeringa på eigna måte leggja fram ei samla sak om berekraft i cruisenæringa. Eg ser jo det litt artige i at eg i den førre saka gjorde litt narr av bruken av ordet «berekraft», men la oss leggja det litt til side i denne saka, for det er det dette handlar om. Så vil eg knyta ein liten kommentar til innlegget frå Arbeidarpartiet om cruisetrafikk i nordområda. Det kjem me tilbake til i ei seinare sak om sjøtryggleik. Sjølv om ein ikkje har beredskap for å handtere eit cruiseskip med 4 000 passasjerar som f.eks. er i ferd med å søkke i nordområda, betyr jo ikkje det nødvendigvis at beredskapen er for dårleg. Me må ta diskusjonen om me ønskjer å sleppa til desse cruiseskipa i desse områda. Er desse passasjerane klar over at det ikkje er nokon som sit klare med eit helikopter for å koma og henta dei viss båten dei er om bord i, får trøbbel? Eg trur ein ærlegare kommunikasjon knytt til beredskapen i nordområda òg er ei vurdering. Òg forslag nr. 4 meiner eg er om eit tema som ein burde ta på alvor. Viss eg kan håpa at nye tider kan gjera at ein får nye vurderingar, er det at regjeringa burde gje tilslutning til forslag nr. 2 og forslag nr. 4 i saka.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Cruisenæringa er den mest omdiskuterte delen av norsk reiseliv. No vil me få eit år og ein sesong der konfliktnivået vil vera lågt, fordi det vil vera færre cruiseskip. Då tenkjer eg og Senterpartiet at det er ein god idé å bruka det året til òg å gjera dei avvegingane som er knytte til cruiseturismen, som må gjerast. Mitt spørsmål er: Vil statsråden vera open for å koma med ei samla sak om cruisenæringa og ulike utfordringar knytte til ho, med bl.a. ein del av dei forslaga som har vorte reiste i representantforslaget her?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
For veldig mange av desse byane, tettstadene og bygdene som vert ramma av nedgangen i cruiseturismen, vil dette verka inn på heile turistnæringa, for det er nedgang i reiselivet elles òg. Det er kanskje litt på sida av saka me diskuterer no, men eg våger å spørja om Nærings- og fiskeridepartementet og Innovasjon Noreg har ein eigen strategi eller nokre planar for korleis ein skal bidra til at fleire nordmenn denne sommaren legg ferien til Noreg, for bl.a. å kompensera for bortfallet av cruiseturistar.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
For Senterpartiet handlar denne saka om tre spørsmål. Det første er: Skal norske løns- og arbeidsvilkår gjelda for arbeid som vert gjort i Noreg? Senterpartiet svarer eit klart ja på det spørsmålet. Det neste spørsmålet er: Er norsk sokkel og norske farvatn ein del av Noreg? Senterpartiet svarer eit klart ja på det spørsmålet. Det tredje spørsmålet er: Er det handlingsrom i lovverket for å stilla krav om norske løns- og arbeidsvilkår i Noreg? Det er det ikkje Senterpartiet som skal svara på, det byggjer me på dei utgreiingane som er bestilte både frå regjeringa og frå sjøfolka sine eigne organisasjonar. Og svaret er ja, det finst eit juridisk handlingsrom for å gjera dette. Dette er tre viktige spørsmål, men politikk handlar om å danna fleirtal. Då treng opposisjonen Framstegspartiet med på laget, og då er spørsmål nr. 4: Kan me og norske sjøfolk stola på Framstegspartiet? Her er dessverre svaret nei. Eg kunne starta med Carl I. Hagens engasjement for å innføra NIS-loven. No er det såpass lenge sidan at eg skal hoppa bukk over det. Men me kan ta eksempel frå den tida Framstegspartiet har sete i regjering, ei tid då dei har utvikla seg til å verta eit Mini-Høgre. For det var ei regjering med Framstegspartiet som pressa fram den endringa som sette 700 Color Line-tilsette i fare. Det var berre beinhard jobbing frå opposisjonen, og spesielt Kristeleg Folkeparti, som redda arbeidsplassane til desse sjøfolka. Det er Framstegspartiet med finansmininister og partileiar Siv Jensen som har påført norske sjøfolk målretta skatteskjerpingar. Det er heilt klart at Framstegspartiet tidlegare har teke til orde for å utvida bruken av NIS-flagg i norske farvatn. Det har vore ein lang kamp for å få Framstegspartiet med på å utgreia handlingsrommet for å innføra norske løns- og arbeidsvilkår. Og når handlingsrommet er klargjort, set Framstegspartiet seg på ny på bakbeina. Historia har vist at Framstegspartiet både aktivt og passivt motarbeider norske sjøfolk. Framstegspartiet opptrer som ei blanding av piratar og isfjell. Så svaret er at ein ikkje kan stola på Framstegspartiet. For Senterpartiet handlar den maritime næringa om å ha sjøfolk, men også om å ha solide norske reiarlag. Difor er me opptekne av å finna den balansen. Me ønskjer ei reiarlagsnæring som har ein mest mogleg norsk ståstad – ansvarlege reiarlag som bidreg til det norske samfunnet og til lokalsamfunna sine. Me trur at eit krav om norske løns- og arbeidsvilkår gjennomført på ein god måte vil vera ein styrke for både norske sjøfolk, norske reiarlag og norsk verdiskaping.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
I det forslaget som ligg an til å få fleirtal i dag, står det at ein skal vurdera tiltak som kan styrkja norsk maritim kompetanse, sikra norske sjøfolk osv. Eitt av dei aktuelle tiltaka er norske løns- og arbeidsvilkår, og dersom ein skal vurdera konsekvensane av dette, må ein jo sjå korleis ein kan gjennomføra dette – for å forstå konsekvensane. Spørsmålet mitt er: Meiner statsråden at det vedtaket som fleirtalet er i ferd med å fatta i dag, er ei naturleg oppfølging av det, og at ein òg vil greia ut lovendringar og ordningar for å gjennomføra norske løns- og arbeidsvilkår?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Eg meiner det kanskje kan vera greitt å avklara regjeringas prinsipielle syn på dette. Då har eg eigentleg to spørsmål: Meiner regjeringa at det skal vera norske løns- og arbeidsvilkår for arbeid utført i Noreg? Og meiner regjeringa at norsk sokkel og norske farvatn er ein del av Noreg?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Det er ofte hardt å høyra realitetane, for dei kan gjera vondt, og når ein minner Framstegspartiet på at dei sat i den regjeringa som opna for at Color Line kunne byta ut 700 norske tilsette – det var altså ei regjering Framstegspartiet var med i – forstår eg at det gjer vondt å høyra på. Grunnen til at eg tok ordet, var at eg oppfatta at representanten Ørsal Johansen sa i innlegget sitt at ein som ein del av dette arbeidet skulle få ei vurdering av korleis ein kan innføra norske løns- og arbeidsvilkår – at det ligg innanfor mandatet som ein gjev. Eg oppfatta næringsministeren i sitt innlegg gå i ei anna retning, så eg meiner at fleirtalskameratane regjeringspartia og Framstegspartiet før debatten er ferdig, bør avklara i kva grad me kan venta at det som ein del av dette arbeidet vert gjennomført ei utgreiing av korleis ein kan innføra norske løns- og arbeidsvilkår i norske farvatn og på norsk sokkel. Det hadde vore veldig til hjelp for debatten om me fekk den avklaringa, for mi oppfatning av debatten så langt er at næringsministeren svarte nei på det spørsmålet, mens representanten Ørsal Johansen svarte ja. Det at Framstegspartiet feiltolkar avtalar dei inngår med regjeringspartia, trur eg me som ein annan opposisjon må ta eit ansvar for å hindra at skjer framover, for oppi dette er det nokre uskuldige tredjepartar som denne uklarleiken rammar.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Eg har lyst til å knyta kommentarar til tre forhold. For det fyrste – og det er jo gledeleg – er det i all hovudsak tilslutning til hovudkonklusjonane i meldinga. Det aller meste som står i meldinga, er bra og må følgjast opp. Det andre forholdet er sikkerheita i nordområda. I ein situasjon der f.eks. eit cruiseskip i Barentshavet får problem og er i ferd med å søkka, har me då ressursar til å berga folk? Er det nødvendig å ha ressursar til å berga folk i ein sånn situasjon, og er reiarlaget og ikkje minst passasjerar klare over at det ikkje berre er å gå på øvre dekk og venta på å bli berga? Eg trur svaret er styrkt beredskap samtidig som ei tydelegare realitetsorientering overfor både passasjerar og reiarlag vil vera viktig. Det siste punktet er det som gjeld fritidsbåtar. Eg meiner denne innstillinga viser Senterpartiets styrke og kor framifrå me er. Regjeringspartia og Framstegspartiet lar det skura og gå og har få nye forslag. På den andre sida har me Arbeidarpartiet og SV, som vil innføra tiltak som avgrensar folks fridom, men utan å kunna dokumentera at dei har nokon som helst effekt. Ein slags skjergardsmoralisme ligg over dette forslaget. Senterpartiet peiker på at det er dei raskaste båtane som har dei største utfordringane. Det er når det gjeld desse, at ein bør sjå på promillegrensa og styrkt opplæring, så me har forslag som peiker på senka promillegrense og betre og strengare krav til opplæring ved bruk av dei raskaste båtane. Ei promillegrense på 0,2 vil vera utan logikk. At det skal vera same promillegrense for ein båt som tussar av garde i nokon få knop, som det er for to bilar som møtast i ein fart på 180 km/t med ein meters klaring, er uforståeleg. Skal tiltaka ha legitimitet, må dei ha fornufta med seg. Det er verdt å minna om at me hadde ein diskusjon om påbod om flytevest. Dåverande næringsminister, Monica Mæland, lovde at her skulle det verta evaluering og omkamp. Me hugsar òg at ein av dei ivrigaste motstandarane mot påbodet om flytevest i Stortinget var representanten Tor André Johnsen, som då ikkje fekk gjennomslag. Det er ein del folk i dette landet som har berga livet på grunn av at han ikkje gjorde det, og som er glade for det.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-04-21:
Såpass godt som det forslaget var, president, trur eg eg vel å gjera det.