trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erlend Larsen (Høyre), 2019-12-09:
Da jeg så forslagene til endringer i budsjettet fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, slo det meg hvor store sprik det er i budsjettforslagene fra de tre partiene. Her er noen eksempler: Arbeiderpartiet vil styrke folkehelse med 30 mill. kr, SV har omtrent det samme budsjettet som regjeringen, mens Senterpartiet vil kutte i folkehelse med 28 mill. kr. Arbeiderpartiet vil styrke skolefruktordningen med nær 270 mill. kr, mens SV foreslår det samme som regjeringen, og Senterpartiet vil kutte med 4 mill. kr. Arbeiderpartiet budsjetterer med det samme beløpet til de regionale helseforetakene som regjeringspartiene, mens Senterpartiet øker i sitt budsjett til helseforetakene med 600 mill. kr og SV med svimlende 49 mrd. kr. Dette er bare noen få av de eksemplene jeg så i budsjettet, som viser at helsepolitikken til Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV spriker. Dersom meningsmålingene vi ser i dag holder gjennom neste valg, kan det tyde på at vi får en regjering bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Mitt spørsmål til representanten Kjerkol er: Hvordan vil de tre partiene som spriker så mye innenfor en rekke viktige budsjettområder, kunne finne en felles regjeringsplattform innenfor helseområdet?
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
For Fremskrittspartiet er det viktigste å sikre kvalitet og valgfrihet i eldreomsorgen, og det ser det ikke ut som om Arbeiderpartiet er enig i lenger. I Oslo kommune har man nå skremt bort Unicare, som leverte byens beste sykehjemstilbud, noe man har innrømmet selv – nå skal ikke de få lov til å levere et tilbud lenger. I Austevoll har Stendi levert et godt tilbud til de eldre, med aktivitetstilbud hver dag. De eldre har fått mat når de har ønsket det, og i forrige uke hadde de til og med julekonsert. Nå skal Arbeiderpartiet tvangskommunalisere dette også, og det blir dyrt. For å betale den regningen har Arbeiderpartiet bestemt seg for å legge ned åtte sykehjemsplasser og si opp ni ansatte i eldreomsorgen. Hva er det som har skjedd med Arbeiderpartiet, og hvorfor er man ikke lenger opptatt av at de eldre skal ha et godt tilbud? Det eneste man tar til orde for i kommune etter kommune, er å tvangskommunalisere tilbudet de eldre får, framfor å være opptatt av kvalitet eller tilbud. Mener Arbeiderpartiet at tvangskommunalisering alltid gir et bedre tilbud til de eldre, eller vil man være ærlig og si at dette ikke handler om kvalitet, men om ideologi?
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Beredskapssituasjonen i nord er alvorlig. Fremskrittspartiet deler mange av de samme bekymringene som representanten Kjerkol her framhever. Det aller viktigste for oss er at situasjonen kommer under kontroll, og at man har den beredskapen som innbyggerne har behov for. Jeg er ikke helt sikker på om ikke representanten Kjerkol heller burde stilt dette spørsmålet til helseministeren. Fra Fremskrittspartiets side følger vi situasjonen tett, og vi kommer ikke til å gi slipp på den saken før vi er sikre på at innbyggerne i den nordlige regionen vår er trygge på at de har det helsetilbudet de har behov for.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Noe av det vesentlige som er nytt, er at regjeringen har endret lånebetingelsene for sykehus. Det å gi sykehus mulighet for annuitetslån og lengre nedbetalingstid har frigjort 200 mill. kr–300 mill. kr årlig ved Oslo universitetssykehus. Det betyr at den økonomiske risikoen for prosjektet er betydelig redusert. I tillegg har vi fått flere forsikringer om at man skal nedskalere prosjektet ved å øke oppgavene til de private sykehusene, Diakonhjemmet og Lovisenberg, som Fremskrittspartiet har vært veldig opptatt av, som leverer et godt helsetilbud i denne regionen, og som skal få flere oppgaver. Representanten Toppe har lest merknadene våre: Vi har nedskalert prosjektet, vi har fått en ny utredning av Ullevål-alternativet, og selv om Fremskrittspartiet primært ønsket en full utredning, så det var mulig å sammenstille, viste i hvert fall belysningen av dette at ved å velge Ullevål som tomtealternativ, ville prosjektet ta syv år lengre tid og koste 12,8 mrd. kr mer. Det er i hvert noen av de momentene som har endret seg siden april.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Det er ikke sånn at Stortinget har intensjon om å overkjøre Oslo bystyre i reguleringsplanprosessen som de nå er inne i. Det er Oslo kommune som er planmyndighet, og som skal gjennom de reguleringsplanprosessene som må til for nye sykehus. Det arbeidet har i hvert fall ikke jeg eller Fremskrittspartiet på Stortinget tenkt å blande oss inn i. Vi avventer resultatet av det. Fremskrittspartiet er enig med seg selv om at den økonomiske risikoen i Oslo-prosjektet har det vært viktig å ha kontroll på. Dette er altså et kjempestort prosjekt – kanskje norgeshistoriens største landbaserte prosjekt. Det er helt avgjørende at vi har kontroll på økonomien, slik at det ikke går utover pasientbehandlingen. Vi har i regjering fått gjennomslag for å endre lånebetingelsene, noe som frigir 200 mill. kr–300 mill. kr årlig for Oslo universitetssykehus. Det har redusert den økonomiske risikoen betydelig. Vi kommer til å følge den prosessen videre. Det viktigste for oss er at innbyggerne i Oslo skal få et godt helsetilbud.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Det er uroligheter rundt beredskapssituasjonen i Nord-Norge, men det er ikke det at luftambulansetjenesten er konkurranseutsatt, som er problemet. Det er nettopp en fordel at man har en privat aktør som driver luftambulansetjenesten, fordi man kan holde aktøren ansvarlig for den kontrakten som er inngått. Enkelte partier i denne sal ser ut til å tro at alt som er offentlig, er bra. La meg bare minne om Trondheim kommunes eldreomsorg, som visstnok ifølge Arbeiderpartiet skulle være et utstillingsvindu for en kommune der det skulle skinne av eldreomsorgen. I 2011 var det 26 000 brudd på arbeidsmiljøloven. Jeg skulle likt å se at Rødt og SV hadde brukt de samme argumentene mot Trondheim kommune den gangen og krevd at eldreomsorgen i Trondheim kommune skulle privatiseres. Det samme kan vises til i Oslo kommune, med 53 000 ansatte som har brudd på arbeidsmiljøloven. Hadde Nav vært en privat bedrift, er jeg helt sikker på at opposisjonen ville vært helt tydelig på at den måtte kommunaliseres. Det er ingen likhetstegn mellom at en tjeneste er offentlig, og at den er bra. Det Fremskrittspartiet er opptatt av, er at luftambulansen nå får en bedre beredskap i Nord-Norge. Det eneste som betyr noe, er å få beredskapen på plass. Det ligger altså ingen prestisje for oss i denne kontrakten. Det er kun pasientenes trygghet og sikkerhet som er viktigst. Fremskrittspartiet er derfor opptatt av at luftambulanseberedskapen skal leveres i henhold til de kvalitetskrav som operatøren er forpliktet til gjennom kontrakten. Vi ønsker gjerne at man tar i bruk de fem ambulanseflyene som tilhører en tidligere operatør, som er tilgjengelig i Nord-Norge nå, og som kan tas i bruk. Det viktigste er at helseministeren bruker ressurser på å avbøte situasjonen, at man tar i bruk fly fra Forsvaret, men gjerne også fra andre aktører. Jeg vil til slutt påpeke at det er for oss en stor fordel at denne aktøren er privat, slik at man kan sørge for at når beredskapssituasjonen er kommet i en normal situasjon, kan man følge opp brudd på kontrakten, og at det får konsekvenser for operatøren.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Helseforetaksloven ble foreslått av regjeringa Stoltenberg I og satt i verk fra 1. januar 2002. Loven ble fremmet nærmest som et kupp overfor Arbeiderpartiets stortingsgruppe den gangen. Motstanden mot helseforetaksloven øker blant ordførere i Arbeiderpartiet som erfarer konsekvensene. På LO Stats kartellkonferanse 19. november i år gikk Arbeiderpartiets leder hardt ut mot styringsmodellen New Public Management i sjukehusene. Fra sterke stemmer i fagbevegelsen ble det svart at dersom ikke Arbeiderpartiet dropper helseforetaksloven, har ikke kritikken mot New Public Management troverdighet. Vil Arbeiderpartiet derfor nå arbeide for å erstatte helseforetaksloven med en helseforvaltningslov som innebærer bl.a. at sjukehusene skal rammefinansieres lik kommunenes sjukehjem og styres av folkevalgte som står til ansvar overfor folk i valg?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Fire av Babcocks nye ambulansefly står på bakken. Årsaken er at motorene fusker ved lavt turtall. Ved landing er det lavt turtall. Alle som kjenner litt til motorer, vet hva det betyr når motoren fusker. En mister kraft. Her snakker vi om fly som mister kraft på én av to motorer. Da er det vanskelig å holde kursen rett fram ved landing. Det er livsfarlig. Vi har et kortbanenett med korte, smale rullebaner. Så sier statsråden nå at dette har vært åpent og kjent siden august. Det er ikke korrekt. Det er feil. Men i så fall, hvis det var korrekt, hvorfor er ikke alle de flyene satt på bakken av ledelsen i Babcock med en gang, når vi står i en så kritisk situasjon?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Det statsråden nå gjør, er å snu saken fullstendig på hodet. Sikkerheten er og blir ikke ivaretatt. Statsråden sier nå at han er kjent med, og at Luftfartstilsynet er kjent med, at det er en ukjent feil på nye fly – en ukjent feil som gjør at en av motorene fusker, noe som gjør at det blir veldig krevende ved landing, og så har ikke ledelsen i selskapet grepet inn og satt flyet på bakken umiddelbart. Nå er bare de fire satt på bakken – ikke de fem andre. Kan statsråden bekrefte nok en gang at en var kjent med denne alvorligheten som vi her står overfor, og fortsatt ikke har gitt beskjed om at flyene settes på bakken, sånn at sikkerheten ivaretas? For det er nummer én.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Siste taler, Turid Kristensen, brukte store ord mot Senterpartiet. Jeg vil tilrå representanten å lytte til Michael Tetzschners innlegg for å få mer alvor i saken. Statsråd Høie motarbeidet aktivt virksomhetsoverdragelse av fagfolk, både flygere og teknikere samt fly og teknisk utstyr, ved anbudskonkurransen om luftambulansetjenesten. Babcock hadde ikke en operativ organisasjon ved avtaleinngåelsen, men statsråden mente likevel at kvaliteten ville bli god nok. Det er sterkt, når Babcock ikke hadde erfaring og kunne vise til hva de kunne levere av kvalitet. Fagfolk som kjenner flyambulansetjenesten, fortalte oss at risikoen for at beredskapen i henhold til kontraktskravene ville svikte, var svært stor, for det er en rekke tannhjul som skal gå inn i hverandre i luftfartsberedskapen. Hvis ett tannhjul ikke fungerer, fungerer ikke tjenesten. Dette er krevende. Men statsråden bare feide slik kunnskap til side. Ja, statsråden sa senest 10. september til VG: «Senterpartiets eneste bidrag i denne saken har vært å skape helt unødvendig bekymring i befolkningen, spesielt i Nord-Norge.» En skulle ikke ta hensyn til fagfolk, ja, langt mindre til Senterpartiet, som hadde nær kontakt med folk. Nå står fire Babcock-fly på bakken. Norsk Flygerforbund sendte i går bekymringsmelding til Luftfartstilsynet, hvor de ber om at de må vurdere om alle Babcocks ti nye propellfly må settes på bakken. Pilotene rapporterer om problemer med flere av systemene til flyene, men feilen med motorer som fusker, er det alvorligste, som jeg beskrev i replikkvekslingen. Feilene er oppstått uavhengig av hverandre, og derfor mener Flygerforbundet at Luftfartstilsynet må vurdere om dette gjelder samtlige fly, ikke bare de fem hvor feilen allerede har oppstått, for verken flyprodusent eller Babcock vet hva som er årsak til feilen. Men det interessante er at statsråden fortalte i replikkvekslingen at han hadde vært kjent med problemet siden august. Jeg ber om at statsråden kommer opp og redegjør for hvem som fortalte han det, og dokumenterer hvordan det har skjedd. Det er avgjørende viktig informasjon som vi må få. For øvrig vil jeg si: Senterpartiets forslag nr. 34–36 går inn på hva som er nødvendig å gjøre i den kritiske situasjon som vi står oppi. Det er statsråden som har ført oss til dette etter en langvarig debatt hvor risikoen er blitt påpekt, men hvor risiko ikke er blitt tatt hensyn til.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Senterpartiet har lagt fram forslag nr. 35. Kjernen i det er at kontrakten mellom Luftambulansetjenesten HF og Babcock Scandinavian AirAmbulance heves. Hvorfor ber vi om det? Jo, fordi selskapet ikke evner å levere det de har forpliktet seg til i henhold til kontrakten, og dette er ikke noen ny situasjon. Videre står det i forslaget at vi ber regjeringen om å sørge for at staten overtar luftambulansetjenesten. Årsaken er at vi må bygge opp en driftsorganisasjon over tid som kan gi en solid luftambulanseberedskap som på en dynamisk måte kan takle de løpende kravene til en fullgod beredskap, ikke minst i Nord-Norge. Representanten Kjerkol fortalte ved sin stemmeforklaring at Arbeiderpartiet ikke kommer til å støtte dette forslaget, og det er dessverre i tråd med det Arbeiderpartiet gjorde i mai 2018, da Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti ikke støttet et tilsvarende standpunkt fra Rødt, SV og Senterpartiet. Dersom Arbeiderpartiet hadde støttet det den gangen, sammen med Kristelig Folkeparti, hadde vi vært i en annen situasjon i dag. Ellers er det sterkt å høre at statsråd Høie sier at beredskapen er «redusert og ikke optimal», og det i en situasjon der Helse Nord har satt krisestab – noe som ikke skjer ofte, heldigvis. En har satt krisestab på ubestemt tid. Administrerende direktør Vorland sier det på en sterk og klar måte: «Situasjonen er bekymringsfull.» Jeg synes det er sterkt av statsråden å da kalle dette for en ikke optimal beredskap, og det viser at alvoret ikke har kommet sterkt nok inn over statsråden. Jeg vil gjenta mitt spørsmål om hvordan og fra hvem statsråden fikk informasjon om at flyene hadde feil, med manglende motorkraft ved lavt turtall under landing. Det er en feil som også nå påvirker de flyene som er operative ved sterke begrensninger. Jeg ber om at statsråden kan dokumentere fra hvem og hvordan en fikk vite det, og også hvordan Luftfartstilsynet reagerte da de, i henhold til statsrådens utsagn her på talerstolen, hadde samme informasjon. Hva gjorde Luftfartstilsynet i den situasjonen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Det var en heftig debatt om anbudet i mai 2018. Den gjaldt ikke minst spørsmålet om virksomhetsoverdragelse eller ikke. Jeg kan regne. Det var stemmene til både Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet som gjorde at en ikke fikk den avtalen som en burde fått den gangen. Forslag nr. 35 fra Senterpartiet går ikke inn for at staten skal overta ansvaret fra i dag. Sjølsagt – sjølsagt – går en ikke inn for det, for nå er det jo en kritisk situasjon, hvor Helse Nord har satt krisestab på ubestemt tid. Årsaken til mitt innlegg er det representanten Kjerkol sier i Dagbladet: «Når staten nå i realiteten må inn å overta jobben til en privat aktør, så er det fallitt for Babcock. Arbeiderpartiet er for at staten på sikt tar over luftambulansen permanent,» sier Kjerkol til Dagbladet i dag kl. 09.55. Nå er det fem timer senere. Jeg hadde regnet med at den uttalelsen sto ved lag.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Svaret på spørsmålet er nei, og det er en helt feilaktig fremstilling at vi ikke har oppmerksomhet rundt den situasjonen vi ser med fastlegeordningen. Tvert imot har vi nå varslet en ny strategi nettopp for å ta tak i dette problemet. Det er bevilget store summer til rekruttering, og senest i forrige uke kom det 39 nye milliarder til ALIS. Vi har en god dialog med Legeforeningen, og jeg kjenner meg ikke igjen i det bildet representanten Hagebakken tegner av Legeforeningens samarbeid, som nå er godt. Samtidig ser vi at det er utålmodighet der ute. Vi ser at det er usikkerhet i ordningen. Derfor er det så viktig å få dette på plass. Det er blitt gjennomført en god evaluering, og vi har et godt grunnlag for et videre arbeid, men vi må sikre at vi setter i verk de tiltakene som virker best, og det gjør vi best i trepartssamarbeidet mellom KS, regjeringen og Legeforeningen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Først av alt er det ganske drøyt å kalle det en bløff, all den tid en kan se i det som i dag vedtas, hvor summen er høyest, og hvor den er lavest. Arbeiderpartiet har det sterkeste helsebudsjettet målt i kroner, Senterpartiet har det svakeste målt i kroner. Og det er sant. Når det gjelder det andre jeg tok opp, er det bare en realitet at innenfor det samme trange budsjettet skal en gjennomføre en hel rekke utredninger og andre ting uten at en er villig til å bevilge penger – en skal sågar kutte. Når det gjelder luftambulansen, er ikke jeg i en posisjon der jeg kan beklage noe som helst på vegne av regjeringen. Det er blitt lovet at dette skal en komme inn på i debatten. Det er helseministeren som håndterer dette. Jeg tror alle er opptatt av at det skal få sin løsning. Så langt jeg er kjent med, er det redegjort for noen tekniske problemer som hopet seg opp spesielt i helgen, og ingen er glade for det. Vi har i tillegg en værsituasjon som gjør dette krevende. Men jeg kan ikke beklage noe som helst på vegne av regjeringen. Det må eventuelt statsråden ta seg av.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Nå er det ganske åpenbart hva regjeringspartiene i Stortinget har tenkt å gjøre. Det fremgår jo tydelig av innstillingen. Vi stiller oss bak det som er foreslått av regjeringen, nemlig å samle OUS til ett sykehus. Det viktigste for oss er å komme raskt i gang med Aker. Hvis en tar med det i ligningen, tror jeg de fleste i Oslo vil bli ganske urolige hvis en ikke kommer i gang med Aker – for det blir konsekvensen av videre utsettelser. Det vil gjøre det vanskelig for befolkningen i Groruddalen og ikke minst i Akershus. Jeg føler meg trygg på – jeg er helt trygg på – at det vi gjør nå, er riktig. Jeg noterer meg flertallet i Oslo bystyre, men dette er prosesser som har pågått ganske lenge. Men mest av alt er jeg bekymret for en ytterligere utredning, som vi hadde en debatt om i Stortinget for noen uker siden. Det vil forsinke hele prosessen, og de som vil lide for det, er befolkningen i Groruddalen og det som nå er opptaksområdet til Ahus.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Jeg ramset i mitt innlegg opp en lang liste med ting som Senterpartiet hadde stemt for i Stortinget. Den er så lang at jeg ikke skal gjenta den her, men det er en del utredninger og planer og diverse ting som er bestillinger fra Stortinget til regjeringen som Senterpartiet ønsker å gjennomføre. Jeg har et spørsmål til representanten Toppe: Ville en, hvis dette ble vedtatt, fått mer byråkrati eller mindre byråkrati?
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Jeg noterer meg at representanten Toppe ikke er interessert i å ta tak i om dette gir mer eller mindre byråkrati. Men jeg kan prøve meg på noe annet. Mye av dette handler jo om at statsråden skal følge opp, eller at et direktorat skal følge opp, eller at en skal ha flere statlige planer. I det hele tatt er det få politikere på Stortinget som er mer opptatt av at helseministeren skal ta ansvar for ting som skjer ute i distriktene, enn nettopp representanten Toppe. Med så mange nye planer, så mange nye strategier, så mange nye statlige ting som diverse direktorater skal gjennomføre, vil en få mer eller mindre sentralisering av helsepolitikken?
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
Representanten Barth Eide var inne på global helse og klima. Det er en interessant debatt som kanskje er enda mer interessant når vi kommer til utenriks. Men det kunne være på sin plass å minne om at Norge gir store bidrag til CEPI, Gavi og The Global Fund, og det er heller ikke noe nytt at vi har tropiske sykdommer i Europa. Det sies at en av de få tingene Mussolini lyktes med, var å utrydde malaria fra Italia, der 15 000–20 000 døde hvert år for hundre år siden. Det har vært mye snakk om ideologi og anbud rundt luftambulanse. Denne tjenesten har, så lenge den har vært en statlig tjeneste, vært nettopp på anbud. Siden 1988, da Tove Strand Gerhardsen la frem en sak om statlig tjeneste, har dette vært på anbud. Så når vi blir angrepet for at dette er ideologi, er det et fullstendig bomskudd. Dette er fortsettelsen på en politikk som har ligget fast i Norge i 30 år. Så blir jeg ikke overrasket over diskusjonen om Ullevål, men en hopper elegant bukk over at dette har vært en prosess som har gått i veldig mange år. Mange fagfolk har vært inne, og det er enighet om at det er fornuftig å samle fagmiljøene på Ullevål og Gaustad, og så er det uenighet i deler av fagmiljøene. Men konsekvensen av ikke å gjøre noe er at vi fortsetter situasjonen der vi har en stor konsentrasjon av fagfolk i Oslo, og der vi har en overvekt av overleger og spesialister i Oslo, noe som går ut over andre deler av landet. Jeg synes det er ganske betegnende at Senterpartiet synes det er helt greit ikke å gjøre noe med en situasjon der en pasient ved OUS koster 20 pst. mer enn en pasient i Helse Bergen. Det er en viktig del av diskusjonen, som det hoppes elegant bukk over. Ja, dette koster mye penger. Det er en investering på over 30 mrd. kr. Men OUS har et driftsbudsjett på om lag 25 mrd. kr i året. Så i lys av den løpende driften i OUS er ikke investeringen så kolossal. Det er heller ikke kommet frem. Ellers synes jeg det mest betegnende for debatten er det interessante, nye ordskiftet vi har fått mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Når Senterpartiet tar replikker på Arbeiderpartiet, og vi får en helt åpen krangel om hva som egentlig har skjedd, mellom de to partiene, er det oppsiktsvekkende. Det kan tyde på at noe rød-grønt fellesskap på helsefeltet ikke finnes lenger. For øvrig, når det gjelder den krangelen vi kunne se nå på slutten mellom Lundteigen og Kjerkol, deler jeg Kjerkols virkelighetsoppfatning.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-12-09:
For å presisere: Jeg snakket om å samle fagmiljøene i Oslo, det er det denne saken handler om. Det er vi nødt til å få på plass, både av hensyn til driften og av hensyn til å ha tilgjengelig fagfolk, for å ha et fremtidsrettet sykehustilbud i Oslo og for å kunne løfte investeringen på Aker. Konsekvensene av ikke å gjøre noe, vil være at det ikke skjer noe på Aker heller. Representanten Gjelsvik snakker om å jevne bygninger med jorda på Ullevål. Vel, konsekvensen av å verne sykehuset på Ullevål, som Gjelsvik tar til orde for, vil være at vi må gjøre det samme på Gaustad. Da er det åpenbart greit for Senterpartiet å jevne med jorda Rikshospitalet og bygningene på Gaustad, men det er ikke greit å jevne Ullevål sykehus med jorda. Det blir litt mye symboler og merkelige bilder i denne diskusjonen, men dette handler faktisk om å bygge en sykehusstruktur som tåler å møte fremtiden i Oslo.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Den norske legeforening mener regjeringa skyver løsningene på fastlegekrisen foran seg og gir alt annet enn håp om en snarlig endring for de mange legene som nå dessverre vurderer sin stilling. Verst er det for pasientene, som merker dette bl.a. i form av lengre ventetid. Samtidig popper det opp private aktører som tilbyr legehjelp til dem som har råd til å betale for seg. Det blir jo ikke flere leger av privatisering. Er regjeringspartienes egentlige politikk å overføre mer og mer av folks legebehov over til private virksomheter? Og ser Høyre og representanten Stensland hvilke sosiale og geografiske ulikheter dette skaper?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Statsråden nevnte ingenting om mennesker med demens i sitt innlegg. Det er åpenbart for enhver at det er dårlig med ambisjoner når det gjelder tilbud til de demente, når en altså bare halvveis til målet innlemmer i ramma, og dermed har null garanti for at pengene går nettopp til dagtilbud for demente. Og de kommunene som har gått foran og vært gode til å søke om tilskudd, rammes hardt. Hvordan mener statsråden at kommuner som Gjøvik, som taper 6,7 mill. kr, Lillehammer, som taper 4,7 mill. kr, og Østre Toten, som taper 2,9 mill. kr, skal kunne opprettholde sine gode tilbud? De har jo vært pionerer i denne sammenhengen.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Jeg sa ikke at det ikke gjøres noe, jeg sa at ambisjonsnivået er altfor lavt når en mener at en skal kunne rulle ut dette tilbudet i hele landet for samme summen penger som en i dag bruker i noen kommuner. Man er halvveis. Det er 9 200 dagplasser som trengs, og vi har noe i overkant av 4 000 i dag. Da har en ikke tilstrekkelig ambisjonsnivå. Igjen: Hva skal kommuner gjøre som nå mister så store beløp som det jeg sa i forrige replikk? Hva skal de gjøre? Alternativet er sannsynligvis å måtte kutte i tilbud til andre som trenger helse- og omsorgstilbud.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Faktum er at gode dagtilbud for demente kommer til å forsvinne som følge av at innlemmingen nå gjøres bare halvveis til målet, uten å legge inn mer penger. Dette er en alvorlig situasjon, som selv politikere utgått fra regjeringspartiene, f.eks. der jeg kommer fra, Gjøvik, synes er veldig vanskelig å skulle håndtere når en ser hva disse tilbudene betyr for enkeltpersoner og deres pårørende i det daglige. Mitt siste spørsmål til statsråden er: Hvor stor garanti har en for at de pengene som i dag går konkret til demente, i kommuner som har gått foran, vil bli brukt til demente når de legges inn i den store potten? Det ligger vel i min spørsmålsstilling hva jeg tror.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Aller først en honnør til representanten Stensland, som faktisk sa noe vi visste – at Arbeiderpartiet hadde det beste sykehusbudsjettet. Men det var godt å høre det fra et regjeringsparti. En av våre store utfordringer i dagens velferdssamfunn er den sosiale ulikheten innen tannhelse. Derfor har vi i Arbeiderpartiet et mål om en gradvis utvidelse av den offentlige tannhelsetjenesten, og vi vil starte med det som er viktigst: skjerme grupper med spesielle diagnoser, svak økonomi og dårlig tannhelse for store tannlegeutgifter. Vi satser også særlig på unges tannhelse. Også her ser vi det: Regjeringas kuttpolitikk fører til økte sosiale forskjeller. I stedet for å hjelpe dem som virkelig trenger at samfunnet, fellesskapet, stiller opp for dem, gjør Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti situasjonen verre. De skaper større sosiale forskjeller når det gjelder tannhelse. Jeg skjønner rett og slett ikke at det går an. Vi i Arbeiderpartiet har protestert høylytt mot kuttet i stønaden til tannregulering som regjeringspartiene gjennomfører. I vårt alternative budsjett, der vi har en stor satsing på tannhelse, foreslår vi at denne stønaden skal opprettholdes. Men regjeringspartiene har ingen skrupler og turer fram med sin kuttpolitikk. I Granavolden-plattformen sier regjeringa at de vil videreutvikle tannhelsetjenesten og gradvis utvide skjermingsordningene. Dette er tomme ord, for med innstrammingene de foreslår – og som regjeringspartiene dessverre sørger for får flertall her i dag – forsvinner 150 mill. kr til tannhelse årlig med full effekt fra 2024. Til slutt må jeg minne om Arbeiderpartiets representantforslag om norsk tannhelse, som ble behandlet i Stortinget for godt og vel ett år siden, og som endte med at stortingsflertallet ba regjeringa om å komme til Stortinget med en sak som sikrer at flere får råd til nødvendig tannhelsebehandling. Kristelig Folkeparti var en del av det stortingsflertallet, og her må Kristelig Folkeparti sørge for at det faktisk skjer noe. Dette er en viktig sak for mange og handler om å gjøre noe for mindre forskjeller i dagens Norge.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-09:
Når det gjelder situasjonen for sykehusene i Oslo, er posisjonene ganske klare. Her vil regjeringspartiene legge ned Ullevål sykehus, mens flertallet i bystyret i Oslo vil det annerledes – de vil ikke legge ned Ullevål sykehus. Befolkningen i Oslo vil ikke legge ned Ullevål sykehus, og heller ikke flertallet av Høyres velgere i Oslo vil legge ned Ullevål sykehus. På ulike spørsmål om dette, både til helseministeren og andre, og både fra media og undertegnede, får vi ikke noe klart svar. Vil representanten Stensland anbefale sin statsråd å tvinge igjennom en nedleggelse av Ullevål sykehus på tvers av og i kollisjon med flertallet i Oslo bystyre og befolkningen i Oslo?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-09:
Jeg vil også spørre representanten Bruun-Gundersen om Ullevål sykehus. Vi hørte representanten Stenslands innlegg i sted i replikkvekslingen. Han var ganske indirekte, men likevel ganske tydelig på at Ullevål sykehus skal legges ned – i konflikt med hva bystyret i Oslo ønsker, og også hva befolkningen i Oslo ønsker. Det er kanskje ikke så vanskelig for Høyre, for de har Høyre med seg i bystyret, men representanten Bruun-Gundersen har ikke sine folk med seg i bystyret. Fremskrittspartiet i Oslo er imot å legge ned Ullevål sykehus. Jeg har lyst til å spørre: Hva mener representanten om det demokratiske i det at vi fra Stortinget skal overkjøre flertallet i Oslo bystyre, og at Fremskrittspartiet i Stortinget overkjører sin egen bystyregruppe?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-09:
En liten ny runde om Ullevål sykehus: Som flere har sagt, vil regjeringen ha en storstilt satsing på en ny sykehusstruktur i Oslo. Ullevål skal legges ned. Der skal det bygges boliger. Så skal Aker rustes opp, og det skal bygges et stort sykehus på Gaustad, kanskje en investering på et sted mellom 60 mrd. kr og 80 mrd. kr. Befolkningen i Oslo sier nei. Fagfolkene sier nei, og flertallet i Oslo bystyre sier også nei. I bystyret vil man ha en ny utredning. Det er ikke flertall for en omregulering av Ullevål-tomten fra sykehus til boliger. Representanter fra Venstre og Fremskrittspartiet har i replikkvekslinger her i dag sagt at de selvfølgelig støtter dette, men de er samtidig litt avventende med tanke på om de mener det er riktig av regjeringen å overprøve en eventuell reguleringssak i bystyret. Det ser da ut til, slik jeg forstår helseministeren, at han er klar til å overprøve en regulering som er foretatt i bystyret, altså bruke statlig regulering, en type tvangsregulering. I svar på skriftlig spørsmål fra meg sier helseministeren at han er opptatt av at Oslo skal være en forutsigbar samarbeidspartner. Det betyr at det man ble enig om før, altså for flere år siden, må stå ved lag nå. Nå er det et nytt flertall i Oslo, som vil dette helt annerledes, og da får vi noen interessante demokratiske debatter. Skal vi følge det gamle flertallet i Oslo bystyre, eller skal vi følge det nye flertallet i Oslo bystyre? Jeg ville kanskje sagt meg enig i at vi skal følge det gamle hvis dette hadde vært satt i gang, hvis man hadde begynt å grave og bygge. Nå er det fortsatt på prosjekteringsnivå, og det er fortsatt rom for at vi lytter til det nye flertallet, som vil det helt annerledes enn det regjeringen vil. Vi må spørre oss om det er riktig av regjeringen å trumfe gjennom en beslutning som byen er imot. Jeg vil advare helseministeren mot det, for jeg tror at hvis at han gjør det, kommer denne regjeringen i framtiden til å få store utfordringer med å forsvare foretaksmodellen. Det skal jo være et innslag av et visst demokrati her, men hvis folk – det er nesten en million mennesker som er berørt av dette – opplever at det er et lite flertall i foretaket som nærmest legger premissene for sykehusene i byen, vil selvfølgelig dette reageres veldig sterkt på. Så vil jeg støtte Michael Tetzschner, som akkurat har gått ut av salen. Det han sier, er jeg veldig enig i. Han sier at det må ikke være en sånn mekanisk oppfatning av at helseforetakene skal legge premisser for regjeringen og dermed bare kjøre dette igjennom. Det synes jeg er veldig fint, og hadde han vært her nå, hadde han fått høre at jeg oppfordrer ham til å stemme imot de forslagene som vi nå skal behandle i dag, som nettopp handler om å bringe denne saken tilbake til behandling i Stortinget.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-09:
Jeg bet meg merke i begrepet «meningsløs sløsing», og jeg registrerer at Senterpartiet har gått inn for å kutte 21,5 mill. kr i tannhelsekapitlet i helsebudsjettet, i motsetning til Arbeiderpartiet og SV, som vil ha betydelige økninger. Jeg kan ikke se at Senterpartiet vil annet enn å reversere de endringene som regjeringene har foreslått, og som vil styrke tannhelsetjenesten på enkelte punkter, i motsetning til andre, der det foretas en justering. Da lurer jeg på om dette er et eksempel på meningsløs sløsing. Hvem sine tenner skal i så fall disse 21,5 mill. kr gå ut over?
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-09:
Det viktigste må jo være at helsetilstanden i Norge bedres. I så måte er det Venstres politikk å styrke primærhelsetjenesten – ikke på bekostning av spesialisthelsetjenesten, men ved å redusere veksten i spesialisthelsetjenesten. Jeg kan ikke se at det nåværende budsjettet, det framlagte budsjettet, ødelegger for en slik satsing, og jeg tar i grunnen avstand fra den virkelighetsbeskrivelsen som representanten legger fram her.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-09:
Nå hørte ikke jeg representanten Bruun-Gundersen bruke uttrykket «gitt opp kampen», men det skal jeg la ligge. Man bør være forsiktig med å uttrykke misnøye med at det er funnet rom for 29,1 mrd. kr til å bedre helsetilbudet i Oslo. Jeg er spesielt fornøyd med budsjettframlegget når det gjelder byggingen av Aker sykehus. Venstres anliggende har vært og er hele tiden det samme, både i Oslo-politikken og her på Stortinget: Vi vil ha en utredning som skaper størst mulig legitimitet for de voldsomme investeringene som gjøres, at vi skal få mest mulig igjen for pengene som investeres, og at vi skal ha et faglig miljø med på disse beslutningene, samtidig som vi skal redusere risikoen både økonomisk og reguleringsmessig.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-09:
Hvis Oslo bystyre vedtar å si nei til reguleringen av i og for seg både Gaustad- og Ullevål-området, har vi en helt ny situasjon. Da må vi ta den som den kommer. Jeg legger altså merke til at i en interpellasjon, som nå foreligger, slutter Venstre seg til flertallet i Oslo bystyre om å sørge for en bedre utredning. Vi må ta den situasjonen etter hvert. Det er greit nok at man kan regulere Gaustad og Ullevål, men det er vanskelig fra regjeringens side å regulere salg av tomten på Ullevål. Når det er sagt, har Venstres primæranliggende ikke vært å berge Ullevål sykehus for enhver pris, men å sørge for at vi får en bedre utredning.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-12-09:
Jeg sto og lurte et øyeblikk på om tiden hadde stått stille! Til et annet tema: Frihet er blant sosialliberalismens kjerneverdier. Vi har en grunnleggende tro på at et fritt menneske som har det godt, velger å være en positiv kraft i samfunnet. Så vet vi at menneskers liv i stor grad formes i barne- og ungdomsårene. Å krenke barn og unge er en oppskrift på å skape ufrie mennesker. Mennesker i modningsfasen må ha tilgang på forstandig refleksjon i livets retningsvalg, ikke tvang, ikke uhemmet disiplinering, men heller ikke så vide rammer at gode rollemodeller forsvinner av syne og erstattes av dårlige. I opptrappingsplanen for barn og unges psykiske helse legger jeg spesielt merke til en statistikk som viser at psykiske helseplager for denne aldersgruppen i 2017 utgjorde hovedutfordringen for over 60 pst. av norske kommuner med hensyn til folkehelse og forebyggingsarbeidet. Seks år før var andelen under 50 pst. På denne bakgrunn har jeg forståelse for at planen fikk en blandet mottakelse da den ble lagt fram, for å si det mildt, fra de høringsinstansene som meldte seg til Stortinget tidligere i høst. Likevel kan ikke planen ses isolert fra det som er gjort de siste årene. Regjeringen jobber med tre store sektorovergripende reformer: likeverdsreformen, inkluderingsdugnaden og barnereformen. Den siste har som mål å gi alle barn like muligheter. Opptrappingsplanen for rusfeltet ble oppfylt og overfinansiert i år, og opptrappingsplanen mot vold og overgrep er stadig styrket i budsjettene. En stortingsmelding ble nylig lagt fram: Tett på – tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage, skole og SFO, Meld. St. 6 for 2019–2020. Dette er politikkområder som må ses i sammenheng og trekke i samme retning. Vi skal ha et lag rundt barn og familie, vi skal ha gode helsestasjoner, barnehager, skoler, SFO og en fritid som bygger opp det enkelte mennesket. Det er god helsepolitikk. Mange kommuner bygger nå en skikkelig god førstelinjetjeneste for barn og unges psykiske helse. Det viser at vi er på rett vei med satsingen til denne regjeringen, og at kunnskapen om de viktige første årene har nådd ut. Det hjelper å snakke om tidlig innsats og forebygging, at barn og unge har en psykisk helse som skal vernes godt om, og at vold, overgrep og annen omsorgssvikt skaper uverdige livssituasjoner og må unngås for enhver pris. Det er denne økte bevisstgjøringen som har beredt grunnen for opptrappingsplanen for barn og unges psykiske helse, og som på mange måter er en kladd for det store og viktige arbeidet vi har foran oss, og som må pågå i mange år. Jeg har lyst til å si til representanten Hagebakken, som mente å tillegge en representant fra et av regjeringspartiene at Arbeiderpartiet har det beste sykehustilbudet. Nei, representanten sa ikke det. Han sa at de hadde det dyreste. Det er på langt nær det samme.
Camilla Strandskog (Høyre), 2019-12-09:
Vi blir flere eldre, vi lever lenger, og vi får færre arbeidstakere per pensjonist. Velferdsstaten vil få store utfordringer framover, og det vil bli behov for mer, ikke mindre, samarbeid for å finne de beste løsningene. Derfor stiller jeg meg undrende til at flere partier, også SV, synes det er helt greit å samarbeide med ideelle, men ikke med private. De ideelle som leverer barnehageplasser til barn eller sykehjemsplasser til eldre, drives ofte av religiøs motivasjon, noe SV tidligere har vært en sterk kritiker av, bl.a. privatskoler. Hvor bekvemme er egentlig SV med religiøst motiverte offentlig finansierte velferdstjenester? Hvilke formålsparagrafer er akseptable? Hvor mye mangfold og hvor mange samarbeidspartnere ville det være igjen for det offentlige å samarbeide med om vi skulle fulgt SVs preferanser?
Camilla Strandskog (Høyre), 2019-12-09:
I dag er ventetidene på sykehusene nesten to uker kortere enn de var i 2013. Det betyr mye for pasientene som står i kø, det betyr at de kan komme raskere tilbake til hverdagslivet sitt. En av grunnene til at ventetidene har gått ned, er at økonomien til sykehusene er styrket. Siden 2013 har regjeringen lagt til rette for at aktivitetsveksten i sykehusene skal kunne øke med litt over 15 pst. Også i 2020 legger vi til rette for en høyere aktivitetsvekst enn det den demografiske veksten skulle tilsi. Det aller viktigste er pasienten. Det er dem helsevesenet er til for. Derfor er det svært positivt at det nå står 60 000 færre i sykehuskø. Mange av dem har fått behandling på et privat eller ideelt sykehus gjennom fritt behandlingsvalg. I stedet for at mange gode private tilbud er forbeholdt dem som har god råd, har vi gitt alle rett til å velge det tilbudet de selv mener er best, og det offentlige tar regningen. Når private har ledig kapasitet, bør den brukes. Da blir det kortere køer for alle. Det er tverrpolitisk enighet om at vi skal ha et sterkt offentlig helsevesen i Norge, som har hovedansvaret for befolkningens helsetilbud. Det er en styrke ved det norske demokratiet at vi er enige om de store oppgavene. Vi har også en tverrpolitisk forståelse for at vi står overfor en rekke utfordringer framover. Vi blir flere eldre, og vi lever lenger. Dette fører til at sykdommer som demens og kreft er økende. Vi får færre arbeidstakere per pensjonist, og vi får lavere inntekter fra olje og gass. På toppen av det hele har vi en befolkning som får stadig høyere forventninger til hva det offentlige kan levere av tjenester. Dersom vi skal fortsette å jobbe på samme måte i framtiden som vi gjør i dag, vil vi verken ha nok folk eller nok ressurser til å løse disse utfordringene. Derfor er det synd å se at opposisjonspartiene ikke evner å tenke nytt i sine alternative budsjetter. Vi har et sykehusbudsjett på 158 mrd. kr. De store utfordringene løses ikke ved å øke budsjettet med 1 mrd. kr. Om man i tillegg regner på alt Senterpartiet har lovet, er det lett å se at pengene allerede er brukt opp flere ganger. Vi får ikke bedre pasientbehandling av det. Fritt behandlingsvalg, pakkeforløp og andre nye løsninger som både er til beste for pasientene og bruker ressursene mer effektivt, er avgjørende for at vårt offentlige helsevesen skal være bærekraftig i årene framover. Jeg savner en debatt om hvordan vi kan tenke smartere for å skape det beste helsevesenet for pasientene i framtiden, og som sikrer at alle får lik tilgang til likeverdige helsetjenester av god kvalitet.
Camilla Strandskog (Høyre), 2019-12-09:
Den viktigste ressursen vi har i helsevesenet, er menneskene som jobber der. Men dyktige fagfolk trenger moderne sykehusbygg og utstyr for å skape en god helsetjeneste. Investeringer i bygg og utstyr er derfor viktig for at pasientene skal få et best mulig møte med helsetjenesten. Det pågår nå en betydelig oppgradering av landets sykehus i alle regioner. Samlet planlegger helseforetakene å investere for om lag 15,9 mrd. kr i norske sykehus i 2020. Investeringene ligger nå på et høyere nivå enn tidligere. Det er store summer, og det er stor aktivitet i investeringer i sykehussektoren. Det er helt nødvendig fordi det var et betydelig etterslep etter den forrige regjeringen. Gjennomsnittlig investeringsnivå i helseforetakene i Solberg-regjeringens seks første år har ligget på om lag 9,6 mrd. kr. Til sammenligning ble det investert for om lag 7,2 mrd. kr årlig i Stoltenberg-regjeringens seks siste år. De investeringene som nå gjøres, handler ikke bare om bygg eller utstyr. Det handler om å legge til rette for forskning og for utvikling av nye tjenester. Den teknologiske utviklingen går raskere enn noen av oss egentlig er i stand til å forstå. Det skjer utrolig mye innen medisinsk forskning. Persontilpasset medisin og genterapi er bare i startgropen. Det er ingen av oss som kan forutse hva behovene vil være i framtiden, men vi kan legge til rette for at de kan få spillerom til å utvikle seg, enten det handler om nye måter å organisere arbeidet på eller nye digitale og tekniske løsninger. Regjeringen foreslår å gi lån til nye Oslo universitetssykehus i statsbudsjettet for 2020. Det er et stort behov for nye bygg for både pasienter og ansatte ved Oslo universitetssykehus. Det handler om å gi innbyggerne i Oslo et godt sykehustilbud. Nå kan vi gå i gang med bygging av et nytt, stort akuttsykehus på Aker og få ny legevakt. Vi får også et samlet og komplett regionsykehus, inkludert lokalsykehusfunksjoner, på Gaustad, og i tillegg skal Radiumhospitalet videreutvikles som et spesialisert kreftsykehus. Et samlet kompetansemiljø på Gaustad kan være drivkraften for bedre behandling og også legge grunnlaget for forskning og innovasjon. Sammen med det nye Life Science-bygget i Forskningsparken vil Oslo nå få en arena for et sterkt miljø innen forskning og helsenæringen. Samlet sett betyr dette nye og moderne sykehusbygg for Oslos innbyggere, og det betyr at vi legger til rette for innovasjon og nye løsninger. Det er bra for innbyggerne i Oslo og i resten av landet. En omkamp vil føre til forsinkelser. Vi har nå vært fram og tilbake siden 1990-tallet, og de som taper aller mest på dette, er Oslos innbyggere.
Helge Hamre (Venstre), 2019-12-09:
Det var et vidt og stort spørsmål, men SV er opptatt av at først og fremst skal fellesskapet, det offentlige, ta ansvar for de grunnleggende velferdstjenestene. Så ser vi på private ideelle tilbud som et supplement, og det vil vi fortsette å gjøre. Det gjelder også alternativer som drives i kirkelig regi, f.eks., som vi absolutt aksepterer som en del av det totale tilbudet. Det viktigste for oss når det gjelder å legge føringer for de private tilbudene, er at helsekronene ikke skal forsvinne ut til profitt i private foretak, men krone for krone gå til helse- og andre velferdstjenester for befolkingen. Det synes vi at vi skylder skattebetalerne.
Helge Hamre (Venstre), 2019-12-09:
Jeg kan ikke godta premisset, at køene vil øke kraftig med vår politikk. Med SVs satsing på en konkret styrking i budsjettet, en kraftig styrking av spesialisthelsetjenesten, tror jeg behandlingskapasiteten vil bli større og ikke mindre. Vi er heller ikke imot fritt sykehusvalg, men vi velger ikke fritt brukervalg i primærhelsetjenesten i kommunene. Det er ikke ideologiske skylapper, det handler om å forvalte fellesskapets penger på best mulig måte for å utvikle tjenestene på egen kjøl. Vi tror det vil være best. Men vi er for å kjøpe tjenester når det er nødvendig, som supplement til det offentlige helsevesenet. Det er ikke sant at vi ikke gjør det.
Helge Hamre (Venstre), 2019-12-09:
Ja. Vi utelukker ikke private ideelle aktører, men ressursene er begrenset, og det er tross alt de begrensede ressursene som skal brukes, enten det er i det offentlige helsetilbudet som utvikles kommunalt, i dette tilfellet, i regi av kommunene, eller det skal brukes til å kjøpe tjenester av f.eks. ideelle virksomheter. Det blir tross alt ikke flere penger av å dele det opp og trekke inn private aktører. Utfordringen er vel egentlig den samme uansett. Så ser vi at kommunene velger å gjøre det på litt forskjellige måter, og så lenge pengene går til omsorgen, synes jeg faktisk det er greit. Men for oss vil stort sett hovedlinjen være å utvikle de kommunale tjenestene i eget hus.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
63 000 færre står i helsekø nå enn da SV satt i regjering. Fritt behandlingsvalg er en stor bidragsyter til det. Ikke bare reduserer det ventetidene, det øker også valgfriheten og stimulerer de offentlige sykehusene til å bli mer effektive. Stadig flere benytter seg av fritt behandlingsvalg. Over 25 000 har benyttet seg av muligheten så langt. Det betyr at de kommer raskere til helsehjelp enn de ellers ville ha gjort, eller at de får behandling ved den institusjonen de mener har det beste tilbudet. Har SV i det hele tatt regnet på hvor mye ventetiden kommer til øke dersom man avvikler fritt behandlingsvalg? Det er ikke vanskelig å se for seg at helsekøene vil øke betraktelig dersom man ikke lar folk ha den muligheten. Det er helt greit at SV har ideologiske skylapper, men hvorfor vil de ikke engang kjøpe kapasitet fra de private når den offentlige kapasiteten er sprengt?
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Arbeiderpartiets Kjerkol sa i sitt siste 3-minuttsinnlegg at for Arbeiderpartiet er det viktig å ha en solidarisk helseomsorg. Det er godt å høre. At våre helsetjenester, at våre omsorgstjenester, at våre syke og våre eldre skal ha gode, trygge tjenester finansiert gjennom fellesskapet, er en bærebjelke i vårt samfunn, og jeg ser ikke veldig mange som tar til orde for noe annet. Men når Arbeiderpartiet snakker om solidaritet, trekker de begrepet så langt at de også tenker statliggjøring. Mange varme helsehender i private institusjoner går en usikker framtid i møte om Arbeiderpartiet vinner fram med sitt syn på at syke mennesker ikke skal få velge sin egen behandler. Vi diskuterer altså helsebudsjettet for 2020, men har en opposisjon som vil trekke landet inn i en sosialistisk, kommunistisk tankegang, hvor private bedrifter er et fyord, og hvor alt skal utføres av staten. Frihet til å velge selv skal begrenses maksimalt. Staten skal bestemme, og med sosialistisk tankegang settes det et selvsagt likhetstegn mellom stat og sosialisme. Carl I. Hagen hadde et veldig bra innlegg tidligere i dag om valgfrihet i eldreomsorgen – et tilbud vi alle nå har mulighet til å gjøre til et virkelig godt solidarisk tilbud, hvor det offentlige sørger for finansiering, men hvor brukeren selv bestemmer hvilket sykehjem han skal på, hvor det ikke spiller noen rolle om sykehjemmet er drevet av en kommune, av en ideell organisasjon eller av en privat bedrift. Storsamfunnets kostnad er den samme, men sykehjemmene vil da konkurrere om å ha et best mulig tilbud for å få kunder. Det er Fremskrittspartiets visjon. Noe av debatten viser at sosialistene i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står så langt fra målet om å sette brukerne i sentrum som overhodet mulig. Fremskrittspartiet vil uansett arbeide mot målsettingen om at våre eldre skal få frihet til å velge selv, betalt av det offentlige på ekte solidarisk vis. Dette handler overhodet ikke om å la noen ha et sugerør inn i felleskassa. Dette handler om å la våre innbyggere få velge hva som er best for dem. Men det er kanskje altfor mye forlangt at sosialister skal forstå hva reell valgfrihet er.