Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-01-22:
Jeg er glad for at interpellanten fokuserer på det som er kjernen i prisregulering – og i og for seg på mye av de andre reguleringene i landbruket – med hensyn til at det er et sterkt inngrep overfor enkeltmenneskets rett til å forvalte sitt eget og et sterkt inngrep overfor eiendomsretten i landbruket. Også jeg får veldig mange henvendelser. Det skal heller ikke mye til for å se mange oppslag i pressen som viser hvor sterkt dette slår ut overfor enkeltmennesker. Det som skremmer meg med debatten i dag, er at man kan stå her og snakke om en politikk som nå har vart i 40 år, uten å vise til noen resultater i forhold til det som var målsettingen med resultatene. Det snakkes hele tiden om aktive eiere og heltidsboende, og vi ser at det blir stadig flere fraflyttede bruk. I så måte må jeg også få komme med en kommentar til Kristelig Folkepartis representant Sørfonn, som viste til en undersøkelse som viser at dette fungerer. Så vidt jeg husker fra den undersøkelsen – hvis det er den samme vi snakker om – var det en undersøkelse som ble gjort blant dem som har valgt landbruk som sitt yrke. Selvfølgelig bor også de på gården, men undersøkelsen sier ingenting om alle dem som velger bort landbruket. Og det er dem vi egentlig snakker om her – når brukene faktisk står tomme og forfaller. Det lovverket vi har praktisert, har ingen virkning. Antall bruk går ned. Dette svekker egenkapitalen i næringen, det svekker risikoviljen i næringen, og det skaper en defensiv næring. Så snakker man om at det ikke må åpnes for de kapitalsterke og storkapitalen. Jeg tror det er ren skremselspropaganda. Det er ingenting som tyder på at storkapitalen ville finne det så veldig interessant å kjøpe seg opp i norsk landbruk. Det ville skape muligheter for dem som ønsker å satse, og det synes jeg det er greit å understreke. Jeg øynet virkelig håp da jeg så den kronikken til Borten Moe som stod i Nationen den 2. oktober 2008, hvor han sa: «Jeg kunne fokusert på det byråkratiet som holdes i ånde på skattebetalernes penger for å forvalte dette, men nøyer meg igrunnen med å konstatere at dette etter mitt skjønn er skadelig for næringa og et grovt inngrep mot enkeltmenneskets eiendomsrett.» Da fattet jeg egentlig håp, i og med Senterpartiet her ville ta et oppgjør med seg selv. Det oppgjøret falt raskt ned. Jeg skjønner at Borten Moe fortsatt står for det – jeg synes det var et prisverdig forsøk på å få realisme inn i sitt eget parti – men når det da varsles innstramminger, har det kanskje ikke fått den effekten det skulle hatt. I Høyre er vi skuffet over det. Landbruket er faktisk en viktig næring, særlig ute i Distrikts-Norge. Ikke minst er næringsmiddelindustrien veldig viktig. Det er mange arbeidsplasser som er bygget på landbruket som fundament, og dette er en næring som nå trenger utviklingsrom, slik at den dagen åpnere grenser kommer, bl.a., kommer det ikke som en stor overraskelse på hele næringskjeden og dermed river mange arbeidsplasser over ende. Jeg forundrer meg over hvor Senterpartiet er med hensyn til eiendomsretten. At Arbeiderpartiet og SV ikke bryr seg så mye om den, er jo ikke noen overraskelse, men at Senterpartiet så lett avskriver eiendomsretten, synes jeg er underlig. Det er et faktum at et livsverk for mange må selges til priser som ikke engang gir muligheten til å flytte til en leilighet. Det synes jeg er nokså uverdig, og det er et stort inngrep overfor den enkelte. Det som faktisk skjer, er at man da sitter på gjerdet; man selger ikke. Og man vegrer seg for å gå i en prosess. Dermed blir snart dødsbo den største eiergruppen i norsk landbruk. Det hadde også Nationen et oppslag om, at 6 000–7 000 skogeiendommer nå eies av dødsbo. Da kan man begynne å spørre: Hvor er den aktive eier, og hvor er pådriveren for verdiskaping rundt omkring i Distrikts-Norge? Dette er katastrofalt, og vi må få et annet fokus på hvordan vi skal skaffe rom for at bonden skal råde mer over sitt eget. Derfor presenterte Høyre for noen dager siden et Dokument nr. 8-forslag. Jeg ser av referatlisten at det kommer til næringskomiteen, så det gir jo mange en god mulighet til å tenke nytt.