Michael Tetzschner (Høyre), 2016-03-31:
Også i denne innstillingen har det utkrystallisert seg en ganske klar tilråding om at man ikke bifaller grunnlovsforslaget, selv om man kan ha forståelse for forslagsstillernes anliggende. Det er to hensyn som står mot hverandre. For det første er landet tjent med at man setter personer inn i den politiske ledelsen, at landets regjering har tilgang på de beste talentene for oppgaven, selv når disse talentene i tillegg måtte være innvalgt på Stortinget. Så er spørsmålet om det representerer et demokratisk problem, for velgerne i et demokrati er øverste legalitetskilde for nasjonalforsamlingen. Det å tukle med velgernes dom ved å gjøre det slik at det er andre representanter enn dem som faktisk er valgt fra valgdistriktet, som representerer valgdistriktet, er ikke helt ubetenkelig. Så kan man ha en mer praktisk tilnærming til dette, og det er det jeg føler at komitéflertallet har falt ned på. Hvor stort praktisk problem er dette? Siden krigen, eller i den perioden av vår statsskikk hvor statssekretærene har hatt sin fremvekst, er det utnevnt ca. 800 personer som statssekretærer. Forbruket av statssekretærer er økende. Over halvparten er utnevnt etter år 2000. Vi vet at 89 av disse 800 på ett eller annet tidspunkt også har tjenestegjort i nasjonalforsamlingen, men vi har ikke statistikk på hvor mange rollekollisjoner det har vært. Hvis vi ser på inneværende periode og forrige periode, begrenser det seg til to–tre. Vi er dermed kommet til at vi ikke vil bruke Grunnloven som reguleringsmekanisme for et problem som rent praktisk er ganske begrenset, men det følger i merknadene med noen råd på veien. Det er at de forskjellige som skal vurdere slikt, må legge stor vekt på at Stortinget ikke synes dette er en ideell situasjon, og at man må vurdere behovet for regulering hvis omfanget øker. Det er nemlig et bærende hensyn at det er velgernes tale i det enkelte valgdistrikt som også gir seg utslag i hvilke personer som – i hvert fall ved mer høytidelige anledninger – fyller salen vi har foran oss. Jeg tillater meg også å nevne et par andre ting ved statssekretærfunksjonen som burde påkalle mer interesse og kanskje også noe bekymring. Det er at de på mange områder har en litt uklar status. Stortinget har tidligere ønsket å opprettholde forskjellen mellom statsrådene, som er ansvarlige for det de sier i denne sal, og statssekretærene, samtidig som statssekretærene tar mer og mer del i selve den administrative ledelsen av departementene. Det er noe upløyd mark, for å antyde det. Men det rydder vi ikke opp i ved å bifalle denne grunnlovsbestemmelsen, i og for seg heller ikke ved å stemme den ned, annet enn å minne om at det går en grense for hvilken praksis og hvilket omfang en praksis eventuelt kan ha før Stortinget igjen må ta dette opp til diskusjon nettopp for å regulere det. Men vi håper at omfanget av dette ikke blir større enn at vi kan leve med det, slik vi gjør i dag. Dette er begrunnelsen for at vi ikke støtter dette grunnlovsinitiativet slik det nå foreligger. Så må vi passe på – og det er en annen side – at Stortinget også kan vise at det å være representant er en så interessant, spennende og ærefull funksjon i vårt demokrati at mange av den grunn avstår fra forespørselen om å bli statssekretær.