Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-27:
Hva slags budsjett er det egentlig Regjeringen har lagt fram for 2009? Det er et budsjett hvor vi bruker mer oljepenger enn vi har gjort på mange år, fordi vi så at veksten kom til å være lavere i 2009 enn den har vært i de årene vi har bak oss. Det er et budsjett som nettopp retter seg inn mot en situasjon med lavere vekst og økende arbeidsløshet. Derfor er ikke det budsjettet som er til behandling i dag, på kollisjonskurs med det som er utfordringene våre framover. Det som er spørsmålet, er: Er medisinen sterk nok i forhold til hvordan finanskrisen kan virke på arbeidsmarkedet først og fremst? Før budsjettet ble lagt fram, var det veldig mange råd å få. Jeg fikk f.eks. et råd fra den forrige finansministeren, Per-Kristian Foss, i Dagsavisen 16. september. Der ble han spurt: «Bør man ikke bruke mer penger nå for å stimulere til vekst?» Han svarte: «Nei, man har kjørt ekspansivt de to siste årene, så nå må man være forsiktig.» To dager før budsjettet ble lagt fram, 5. oktober, var både Sponheim og Sanner ute og hadde ønsker for hvordan budsjettet for 2009 skulle se ut. Sponheim sa: «Det nytter ikke å argumentere med økt pengebruk for å komme en eventuell økning i arbeidsløsheten i forkjøpet. Sånn blir det ikke et stramt budsjett av.» Sanner sa: «Og nå krever den økonomiske usikkerheten et stramt budsjett som ikke lar seg forene med milliarder til alle disse løftene.» Et stramt budsjett hadde vært et budsjett med mer enn 14 milliarder kr mindre på dette budsjettet. Et nøytralt budsjett, som også ble krevd, ville vært i størrelsesorden 12–14 milliarder kr mindre enn det som ligger her. Vi har ikke lagt fram det. Vi har lagt fram et ekspansivt budsjett fordi vi visste at arbeidsløsheten kom til å øke. Vi visste at veksten kom til å bli lavere. Så dette budsjettet går altså i riktig retning i forhold til de utfordringene vi har foran oss. Men det er stor usikkerhet om hvordan finanskrisen kommer til å slå inn i arbeidsmarkedet, og derfor er det viktig å konsentrere seg om å løse de problemene som er viktigst først. Det er det som har vært vår oppgave i forbindelse med denne krisen. Jeg kunne også plaget et par professorer, noen lederskribenter og noen kommentatorer i avisene med hva de sa 15. september, 16. september eller 5. oktober. Men det har vi ikke tid til i disse tider, for vi har nemlig en veldig krevende situasjon foran oss. Det er ingen tvil om at vi nå er vitne til en finanskrise som som finanskrise er mer alvorlig enn på 1930-tallet. Men virkningene i forhold til realøkonomien er annerledes enn på 1930-tallet, fordi vi ikke lar markedet herje på uten statlige inngrep, fordi vi har lært mye, og Keynes og motkonjunkturpolitikk har kommet etter hvert, og fordi vi fordeler mer rettferdig. Det som har vært klart – og det har vært klart i over ett år – er at det var en finanskrise på gang. Det skyldtes – og jeg trenger ikke bruke mye tid på analysen – at man i USA startet med utlån til folk som alle visste ikke kunne betjene den gjelden de påtok seg, med råtne lån som ble pakka videre, sendt videre. Dermed ble det betydelig grad av usikkerhet og usoliditet i hele finanssystemet. Det som virkelig akselererte da Lehman Brothers gikk over ende den 15. september, var hvordan finansmarkedene fungerer. Når finansmarkedene stopper opp, og bankene slutter å låne penger til hverandre, og de slutter å låne penger til bedriftene, kommer man i en situasjon hvor normal økonomisk aktivitet er truet. Selv om vi har solide banker, selv om norske finansinstitusjoner var lite eksponert mot disse amerikanske lånene, stoppet finanskrisen også opp pengestrømmene hos oss. Det var problem nr. 1 som måtte løses. Bankene lånte ikke penger til hverandre, de lånte ikke penger til bedriftene. Veldig mange mennesker lærte plutselig hva som var forskjellen mellom en styringsrente og en pengemarkedsrente. Alt dette var uttrykk for finansmarkeder som ikke fungerte. Det er det som har hatt fullt fokus hos oss, fra problemet oppstod og til i dag, og det må det ha også videre framover, for vi kan ikke si at dette markedet nå er i orden. Men det vi kan si, er at hvis ikke vi får det i orden, vil virkningene for realøkonomien, altså arbeidsplasser og bedrifter, være betydelige, og ingen finanspolitiske pakker eller bevilgninger over statsbudsjettet kan oppveie for de store problemene som det kan medføre. Jeg skal komme tilbake til hvordan vi må se finanspolitikken i sammenheng. Det som nå er situasjonen, er at mange bedrifter, eksportbedrifter, varsler permitteringer. Mange er usikre på hva markedet videre framover vil bringe. Verdensmarkedet etterspør mye mindre enn de har gjort under vår sterke høykonjunktur, og på toppen av dette har man altså slitt med betydelige finansieringsproblemer. Derfor er det det som har hatt fokus, og vårt slagord har vært: Løs problemene etter hvert som de oppstår, det er stor usikkerhet om hvor de kommer neste gang, finn riktig virkemiddel, dimensjoner det riktig og gå i gang på riktig tidspunkt. Det er derfor vi har fremmet forslaget om en bankpakke for Stortinget, og fått tilslutning – og jeg vil gi honnør til Stortinget som behandlet bankpakken så raskt. Første auksjon var over på mandag – med 10 milliarder kr. Vi ser at det har fungert etter hensikten. Det kommer nye 35 milliarder kr før jul. I tillegg driver Norges Bank med mer langsiktig utlån av fastrentelån. Det ble gjennomført en runde nå i går. Mange småbanker har kunnet benytte seg av det. I tillegg har vi økt utlånsrammene for GIEK og for Innovasjon Norge. Til morgenen i dag var løsningen klar i forhold til eksportfinansiering, og den ble lagt fram av statsministeren og næringsministeren. Så vi har foreslått mange pakker. Vi har tatt mange grep, men vi må belage oss på flere pakker og flere grep, for det er usikre tider. Så til det som nå er utfordringen videre. Det er å få disse markedene til å fungere og få renten til å gå ned. Vi har lyktes i å få renten nedover, og vi må forvente at den går videre ned. Hvorfor er disse tingene så viktig, i tillegg til at finansmarkedene fungerer? Det er fordi folk og bedrifter må vite hva de skal ha å holde seg til. Nå er det mange som ikke selv direkte kommer til å bli berørt av noen finanskrise eller realøkonomiske virkninger av den, som likevel er forsiktige og ikke opptrer slik som de ellers ville gjort. For å få dem ned fra gjerdet må de vite at det går an å finansiere det de har planer om, og at rentenivået er på et nivå som gjør at de kan betjene lånet framover. Budsjettet og finanspolitiske tiltak har vi selvfølgelig også hele veien hatt en beredskap for. Det Regjeringen har gjort og gjorde i går, var å varsle Stortinget om hva som er vår tidstabell for å vurdere situasjonen på arbeidsmarkedet, skaffe oss bedre oversikt og analysere det og komme med nye finanspolitiske tiltak. Budsjettet for 2009 og alle de alternative budsjettene for 2009 begynner å virke 1. januar 2009. Der ligger det mange tiltak nettopp for å benytte den muligheten som lavere aktivitet i byggmarkedet nå gir til å løse oppgaver som vi gjerne vil ha løst, enten det gjelder å ruste opp skolebygg, kirker, veier, bygge studentboliger eller høgskolebygg. Alt dette ligger i pakka. Det er bare å gå i gang! Hele statsbudsjettet er en gigantisk pakke. Spørsmålet er hva vi skal ha i tillegg til det. Det er også utrolig viktig i krisetider å ha rettferdig fordeling. Det er ingen tvil om at USAs første krisehåndtering ble forsinket av at vanlige folk ikke fant seg i at man skulle redde de store og la de små stå alene. Nettopp i krisetider er rettferdig fordeling og at man betaler skatt etter evne, en del av kriseberedskapen og en del av tilliten til at man håndterer de utfordringene man nå står foran, på en slik måte at vi løfter i flokk. Det som er helt sikkert, er at i disse tider er det vanskelig å lage sikre prognoser. Det er ikke sikkert vi klarer å lage sikre prognoser i januar heller, når det gjelder styrken i tiltakene vi skal komme med. Vi hører selvfølgelig gjerne på forslag og innspill fra opposisjonen og fra andre, for nå kommer alle analyser til å ligge etter det som er den faktiske utviklingen i bedriftene og i arbeidsmarkedet. Vår politiske kurs ligger fast med de forslagene vi kommer med.