Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-30:
Fremskrittspartiet skiller seg fra de fleste øvrige partier i synet på lovgivning på dette området som Stortinget i dag behandler. Vi ønsker ikke at myndighetene skal ha en bevisst politikk med omfattende reguleringer når det gjelder konsesjons- og odelslovgivning. Det er i dag en altfor restriktiv lovgivning som gjelder landbrukseiendommene. Dette innebærer en trussel mot den enkeltes rett til fritt å eie og råde over egen eiendom. Vi vil fjerne de fleste av disse restriksjonene, bl.a. når det dreier seg om salg av jord- og skogbrukseiendommer. Boplikten i odels- og konsesjonsloven bør også fjernes i sin nåværende form. Vi mener den enkelte gårdbruker må få den nødvendige frihet til å bestemme utnyttelsen av egen jord og foreta investeringer deretter. Så tidlig som i 1990 fremmet Fremskrittspartiet et forslag om å oppheve lov om konsesjon og om forkjøpsrett for det offentlige ved erverv av fast eiendom. Dette er fulgt opp med liknende forslag ved behandlingen av forslag til ny jordlov og endringer i bo- og drivepliktsbestemmelsene etter odels- og konsesjonsloven. Slik vi ser det, innebærer dagens konsesjonslovgivning i prinsippet en klar tilsidesettelse av eiendomsretten. Dette er svært betenkelig fordi eiendomsretten er en av de mest fundamentale bærebjelker i vårt demokrati, samtidig som den representerer den beste garantien for å oppnå en riktig nasjonal ressursforvaltning. Konsesjonsloven skal i henhold til sin formålsparagraf tilgodese et behov for regulering av og kontroll med omsetningen av fast eiendom. Dette regulerings- og kontrollsystemet har nok lyktes med å holde prisene kunstig lave på en del eiendommer, men fordi loven medfører utvekster særlig ved anvendelse i bynære områder, har den stimulert og delvis fremtvunget betalingsformer under bordet. Konsesjonsloven er snart 27 år, og mye har forandret seg i samfunnet ellers. Vi har sett at reguleringen har medført lave priser og forgubbing i eierskapet til norske jord- og skogbrukseiendommer. 20 pst. av disse eiendommene besittes av mennesker over 60 år. Ikke nok med at de eldre sitter med eiendommene: dødsbo eier en stor del av norske gårdsbruk. I Nordland eier dødsbo 10 pst. av landbrukseiendommene, og det er høye tall også ellers i landet. Slik er det fordi det koster lite å sitte med eiendommene, og fordi man ikke får noe igjen for å selge dem på grunn av prisreguleringene. Veier, bygninger og tekniske anlegg settes ikke i stand når man ikke får igjen kapitalen som investeres. Dette er svært uheldig og kan bl.a. føre til at skogen ikke drives som den burde. Derfor må denne loven oppheves, slik at lav pris og forgubbing i eierskapet kan avløses av mulighetene for høyere priser, mer effektiv ressursbruk og flere bosatte på landet. Vi forstår ikke at det skal være så vanskelig å komme noe lenger på dette området. Hvorfor kan ikke kjøper og selger selv få bestemme prisen ved omsetning av landbrukseiendommer? Vi trenger ikke et prisforstanderskap til å avgjøre spørsmålet. Hvis kjøper og selger blir enige om prisen, så handler de. Slik er det når en kjøper en bil eller en bolig, og for det meste av annen næringsvirksomhet. Derfor bør markedsprisen legges til grunn også for landbrukseiendommer, mener vi. Det er lite som tyder på at konsesjonsloven vil være et tjenlig redskap til å fremme en fornuftig ressursutnyttelse i en helhetlig landbrukspolitikk enten vi liker det eller ikke. De selvstendig næringsdrivende i matvareproduksjonsbransjen vil i tiden fremover bli tvunget til å ta et større ansvar for egen inntekt. Derfor burde man legge forholdene til rette fremfor å tviholde på et lite hensiktsmessig lovverk. Dette kan gjøres gjennom å redusere omfanget av de reguleringer som hindrer landbruket i å være rasjonelt og effektivt, og jord- og konsesjonslovgivningen står sentralt i dette. Konsesjonsloven gir embetsverk og byråkrati hjemmel til aktivt å omstøte individets valg med hensyn til erverv og utnyttelse av egen eiendom. Men mye har endret seg siden loven kom. Da var kommunenes reguleringsplaner ofte uferdige. Dagens situasjon er den motsatte. Stort sett over hele landet finnes gjennomarbeidede reguleringsplaner. Gjennom disse planene har samfunnet tilnærmet full kontroll med disponeringen av grunnarealene. Derfor mener vi loven kan avskaffes i sin helhet, men det offentlige bør gis en hjemmel til å gripe inn når sterke samfunnsmessige hensyn tilsier det. Så noen ord om boplikten. I det moderne samfunn har kravet til arbeidskraftens mobilitet økt. For noen er det ikke mulig å skaffe seg arbeid på det stedet de er født og oppvokst. De som forsøker å finne en løsning ved å overta gården og ikke innfrir boplikten, blir straffet. De har ikke gjort noe kriminelt, men de mister eiendommen uten at det gis full erstatning. Landbrukspolitikken synes å være i strid med grunnleggende prinsipper om menneskelige rettigheter og friheter. I Menneskerettighetserklæringen heter det: «Ingen må vilkårlig fratas sin eiendom.» Og i en annen artikkel i Menneskerettighetserklæringen står det: «Enhver har rett til å bevege seg fritt og til fritt å velge oppholdssted innenfor en stats grenser.» Bøndenes frihet er sterkt begrenset i Norge. Det burde være et rimelig krav at de som vil tvinge enkeltindivider, må dokumentere at det er nødvendig. Fremskrittspartiet konstaterer at departementet ikke kan dokumentere at boplikten har en særlig positiv effekt på bosettingen, nærings- og samfunnsutvikling i distriktene ei heller. Slik vi ser det, er bygdenes problem mangel på arbeidsplasser og nyskaping, men det skapes ikke flere arbeidsplasser i landbruket ved personlig boplikt. I landbruket er overproduksjon og overkapasitet det største problemet. Ønsker en virkelig å styrke bosettingen i bygdene, er det mer effektivt å fjerne den personlige boplikten og ta bort reguleringen av eiendomsprisene. Høyere eiendomspriser vil føre til mer salg og utleie av boligene på gårdsbruk. Med andre ord: Vi må få til en vridning bort fra reguleringer og over til tillit til individet og markedet. Det er grunn til å understreke at boplikt kan bidra til å redusere aktiviteten på gårdsbrukene og svekke rekrutteringen blant den mest kreative og initiativrike ungdommen. Vi mener det er et stort behov for å fjerne en del gammel vanetenkning og noen hellige kuer i landbrukspolitikken, og fri prisdannelse på landbrukseiendommer, bortfall av boplikt og konsesjonsbegrensninger vil være viktige virkemidler for å gi nytt liv i distriktene. Vi har forståelse for at andre partier trenger mer tid før de er villig til å åpne for full liberalisering på dette området, men vi hadde håpet det kunne være mulig å samle et flertall bak forslag som hadde gått lenger enn dagens innstilling bærer bud om. Jeg vil ta opp forslag nr. 5 på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Knudsen.