Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-05:
Først takk til saksordføreren for håndtering av saken. Som saksordføreren selv sa, er det ulike syn i saken. Jeg skal da frambringe det som er Arbeiderpartiets standpunkt i denne saken. For det første har Arbeiderpartiet ikke forandret mening siden vi hadde saken om kommunal tigging oppe i fjor, i forbindelse med Prop. 83 L for 2013–2014. De merknadene som står i innstillinga til den, gjelder. Så vil jeg bare peke på en inkurie. Det står at Arbeiderpartiet er en del av flertallet i merknaden om at tiggeforbudet ikke bryter med menneskerettighetene, EMK, men vi skal ut av det avsnittet og inn i neste avsnitt. Når det gjelder tigging, er det ikke noen uenighet om at det er en vanskelig situasjon å være i, og at det i utgangspunktet er en uønsket aktivitet. Men når vi kommer til hvordan vi skal løse det, skilles våre veier. Jeg har lyst til å peke på Kristiansand, som nettopp har kommet fram til andre måter å håndtere tiggespørsmålet på enn det å bruke forbud. Stiftelsen Arkivet – Senter for historieformidling og fredsbygging har sammen med frivillige, ideelle og religiøse organisasjoner inngått et samarbeid for nettopp å bidra til at tigging ikke skal være en livslang aktivitet. De har gått sammen om å organisere overnattingstilbud, sanitærforhold, arbeid og salg av egenproduserte varer. Det er en annen måte å løse dette på enn forbud. Det er helt riktig som saksordføreren sier, at en ikke kan forby elendighet. Det er vi helt enig i. Spørsmålet om vi skal forby den aktiviteten elendigheten faktisk setter folk i, er det vi diskuterer her i dag. Jeg registrerer at i forrige innstilling viste Fremskrittspartiets medlemmer og flertallet til høringsuttalelsene fra politiet for å begrunne det de mener er organisert kriminalitet. Nå bruker de Kripos’ rapport for å begrunne det. Det forslaget om nasjonalt tiggeforbud som regjeringa sendte ut på høring, omfattet også aktiviteter som gjaldt en omdefinering av begrepet «organisert kriminalitet». Etter dette forslaget ville f.eks. det at folk bisto narkomane med overnatting og transport knyttet til det – som en anså å være organisert tigging – kunne være i søkelyset for å bli definert som organisert tigging. Arbeiderpartiet mener det er en feil vei å gå. Arbeiderpartiet mener også at selvfølgelig er det kriminelle personer som tigger. Selvfølgelig er det rusavhengige som tigger, som begår kriminelle handlinger. Det er vi ikke uenig i, men vi er sterkt uenig i at dette betinger et omfattende forbud mot tigging. Vi er veldig tilfreds med at regjeringas forslag om nasjonalt tiggeforbud ble trukket tilbake, og at regjeringa også i den saken fant at de ikke hadde gehør for disse løsningene i folket eller hos Stortinget. Arbeiderpartiet er også veldig for å hjelpe flere. Utdanning, arbeid og sosiale velferdstiltak er viktig. Det er noen av de store manglene der mange av disse menneskene lever sine liv, som gjør at de finner det viktig å sørge for livsopphold til seg og sine gjennom det å tigge. Derfor mener vi at vår argumentasjon i den forrige saken vi hadde, gjelder i dag. Vi står derfor bak forslaget – sammen med Kristelig Folkeparti – om å oppheve det lokale tiggeforbudet. Jeg vil til slutt bare si at det ser jo ikke ut som om det er et skrikende behov for dette ute i samfunnet. Det er én kommune som har det – Arendal kommune har opphevet tiggeforbudet: Lillesand i Aust-Agder – en Høyre-styrt kommune – har som den eneste kommunen i Norge vedtatt tiggeforbudet. Jeg synes ikke det er veldig bra.