Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-06-09:
For det første: Senterpartiet beklager at regjeringa med støtte fra Venstre nå sørger for fritt skolevalg over fylkesgrensene. Det vil si at de med best karakterer nå kan søke videregående skole i det fylket de sjøl ønsker, og hjemfylket skal betale plassen. Dette kan høres tilforlatelig flott ut, som representanten Asheim sa i stad, men vi vet at dette i første omgang vil være en fordel for de elevene som har gode karakterer. I dag gis det en gjesteelevsgaranti til elever som bor nærmere skolen i nabofylket, enn det som er definert som elevens nærskole. Når dette forslaget i dag blir vedtatt, må disse elevene konkurrere på karakterer med elever fra andre steder i fylket og andre fylker. Dermed mister fylkeskommunene muligheten til å tilby spesielt inntak for elever i grenseområder, altså de som kan ha størst behov for å kunne gå på skole i nærmiljøet, og elever som bor nær en skole, men i et annet fylke, får ikke gjestetilbud. Når vi skal lytte til elevene, som det blir sagt, må vi også lytte til dem som ikke prater høyest. Hvor en bor, vil nå ikke ha betydning. Det vil i verste fall si at en elev som bor på Jevnaker i Oppland fylke og har søkt på linje på Hønefoss videregående i Buskerud, vil risikere at det er søkere fra Hamar, Gjøvik, Oslo eller Bodø, for den saks skyld, som får plassen hvis de har bedre karakterer. Det betyr at de som ikke har så gode karakterer fra ungdomsskolen, kanskje må flytte og bo på hybel langt unna hjemstedet, med de utfordringer det medfører for en 16-åring. Derfor har Senterpartiet vært opptatt av at det ville vært bedre å forbedre den gjesteelevordningen vi har i dag. Jeg synes det er paradoksalt at regjeringa og Venstre i dag sikrer flertall for en slik endring, når vi samtidig vet – jeg vet i hvert fall – at erfaringer fra Oppland nå gjør at fylkeskommunen strammer inn på fritt skolevalg nettopp for å sikre et best mulig tilbud for alle elevene i hele fylket, slik at færrest mulig behøver å bo på hybel. Så er vi glad for at regjeringa endelig kommer med et forslag om praksisbrev, og at dette skal tilbys av alle fylkeskommuner. Dette har Senterpartiet vært opptatt av lenge. Vi er enig i at det ikke skal være et søkbart tilbud, men være et supplement til ordinært yrkesfaglig opplæringsløp for elever som vil ha vansker med å følge et vanlig løp. Ordningen har vist seg å fungere godt i de fylkene som har dette tilbudet. Men vi er uenig med regjeringa i at fylkeskommunene skal kunne oppfylle loven ved at man slipper unna med å tilby praksisbrev ved en skole. La meg understreke at det er viktig at et slikt tilbud ikke sentraliseres til enkeltskoler. Dette tilbudet må være der elevene med slike behov er. Norge er mer enn en storby. Det kan være grisgrendt og langt å reise. Når det gjelder mulighet for utvidelse av grunnskoleopplæringen, et såkalt 11. skoleår, har vi i Senterpartiet vært skeptiske til det. Vi mener at de utvidelser som har vært av timetallet etter at seksåringene begynte i skolen, bør være tilstrekkelig for å kunne lære elevene de grunnleggende ferdighetene de skal lære. Når vi så støtter forslaget, er det særlig med bakgrunn i situasjonen til elever med asyl- og flyktningbakgrunn. Elever som ankommer sent i skoleløpet, f.eks. i ungdomsskolen, vil ikke ha de samme forutsetninger og vil kunne ha behov for mer opplæring på grunnskolenivå for å ha en reell mulighet til å lykkes i videregående opplæring. Derfor støtter vi forslaget. Men for at tilbudet ikke skal bli en hvilepute for skoleeiere som ikke følger opp sine elever godt nok de ti første skoleåra, mener vi det er veldig viktig at det er grunnskoleeier, altså kommunene, som skal ha det overordnede ansvaret, også økonomisk, for et slikt tilbud. Vi kan ikke tillate at grunnskolen skyver ansvaret over i videregående. De må ta ansvar for grunnopplæringen mens elevene går i skolen. Vi er derfor glad for at en så å si enstemmig komité er enig med oss i dette. Vi mener også at når det gjelder opplæringsplikten, burde denne gjelde så lenge barnet har bosted i Norge. Uansett mener vi at det er usikkert om det er forvaltningen eller barnet denne lovendringen ivaretar best, og derfor har vi bedt om en utredning i eget forslag. Til slutt: Vi går imot å fjerne lovens tilråding om maksimal skolestørrelse. Vi mener at det hadde vært klokt å beholde denne maksgrensa, slik at ikke pedagogiske vurderinger kan havne i skyggen av økonomiske hensyn i kommuner med stram økonomi.