Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-08-28:
Jeg vil få takke statsministeren og justis- og beredskapsministeren for gode redegjørelser. SV er glad for at regjeringen tar ansvar gjennom å handle. Vi har fått to konkrete redegjørelser med konkret oppfølging. Gjørv-kommisjonens rapport er en grundig og ærlig gjennomgang av hva som skjedde 22. juli. Den avdekker med all mulig tydelighet at den norske samfunnsberedskapen var for dårlig 22. juli 2011. Det avgjørende for oss nå er å lære av våre feil. Vi må sørge for en rask oppfølging av kommisjonens anbefalinger, og vi må starte det helt nødvendige arbeidet med å sikre en bedre samfunnsberedskap for framtiden. Jeg mener det er på sin plass å gi kommisjonen ros for grundighet og ærlighet, og også for å ha funnet en god balanse mellom åpenhet og sikkerhet i de 31 anbefalingene de gir oss for å bedre den norske samfunnsberedskapen. SV kommer til å gå nøye igjennom hvert enkelt tiltak og støtte de anbefalingene som kan bidra til økt trygghet og bedre beredskap. 22. juli kom som et sjokk på oss alle. At noe sånt kunne skje i Norge, var noe som de færreste virkelig hadde kunnet ta inn over seg og forestilt seg. Samtidig er det nettopp for å kunne beskytte oss mot det som kan synes utenkelig, at vi har en sikkerhetstjeneste, et politi og en bred samfunnsberedskap. Kommisjonens kanskje mest tankevekkende konklusjon er den som statsministeren allerede har gjengitt. Angrepet på regjeringskvartalet 22. juli kunne ha vært forhindret gjennom effektiv iverksettelse av allerede vedtatte sikringstiltak. Det slående med kommisjonens rapport er nettopp den systemsvikten som avdekkes. Det handler om strukturproblemer knyttet til gjennomføring av planverk, organisasjonskultur, samhandling og kommunikasjon, styring og ledelse som har utviklet seg over lang tid. Heller enn å lete etter syndebukker er vår oppgave nå å starte det møysommelige arbeidet med å rette opp i den systemsvikten, og det er vårt felles ansvar som landets folkevalgte. Kommisjonen beskriver bl.a. hvordan politiet i 2011 hadde rundt 100 ulike mål som etaten skulle rapportere på, og kommisjonen bekymrer seg for om dette kan ha ledet til en nedprioritering av det arbeidet som ikke er enkelt målbart. Øving og forebygging er eksempler på sånt som er vanskelig å måle, men uvurderlig viktig å prioritere. Over lang tid er det utviklet styringssystemer i offentlig sektor som legger sterk vekt på målstyring, og med tilhørende rapportering og kontroll. En av de debattene som jeg også er glad for at det inviteres til, er at vi trenger å stille oss spørsmålet om ikke noen av de tiltakene som skulle gi oss en mer effektiv og mindre byråkratisk offentlig sektor, kan ha bidratt til det motsatte. Har vi fått en kultur som legger for mye vekt på detaljstyring i stedet for å oppmuntre til ansvar og kreativ tenkning hos den enkelte? Jeg er glad for at statsministeren inviterte til en sånn diskusjon i sin redegjørelse. Jeg er også glad for at justis- og beredskapsministeren er så tydelig på de ulike tiltakene hun redegjorde for når det gjelder å følge opp Politiets sikkerhetstjeneste. Vi vet jo at all historie om politisk vold i Norge er historien om høyreekstrem vold. Det er all grunn til å prioritere arbeidet med å følge opp potensielle trusler fra islamistiske terrorister. Vi vet at den trusselen kan være reell. I lys av vår egen historie er det samtidig viktig, ikke minst når vi ser den voldsdyrking som er så tydelig til stede i høyreekstrem retorikk, at faren for høyreekstrem terror og vold tas like alvorlig. Vi må forvente at PST i framtiden arbeider i tråd med et sånt trusselbilde. Kommisjonens rapport viser behovet for bedre våpenkontroll. SV har flere ganger tidligere tatt initiativ for å styrke kontrollen over våpen i det norske samfunnet. Jeg er glad for at justis- og beredskapsministeren er tydelig på at hun vil vurdere kommisjonens anbefalinger på det området, samtidig som det selvfølgelig også er naturlig å se på anbefalingene fra Våpenlovutvalget av desember 2011. Etter 22. juli sto det norske folk sammen i forsvar for åpenhet og demokrati. Vi ville ha et samfunn basert på tillit, ikke på frykt. Folk møtte hat med samhold og frykt med håp. Jeg er glad for at både kommisjonens anbefalinger og tonen i denne debatten er at vi ikke skal bryte med disse idealene, men tvert imot lete etter målrettede tiltak for å rette opp manglene i samfunnsberedskapen. Derfor mener jeg det er helt på sin plass at statsministeren advarer mot de enkle løsningene. Vi vet jo at det er umulig å sikre oss hundre prosent mot terror. Vi vet at hvis det skulle finnes et sånt samfunn, ville de færreste av oss ønske å leve i det. Derfor er vår utfordring å finne den riktige og gode balansen mellom åpenhet og sikkerhet, frihet og trygghet. Det er en krevende debatt uten fasitsvar. Vi må forholde oss til at folks trygghet i noen tilfeller må gå foran andre hensyn. Økt våpenkontroll kan være et sånt eksempel. Samtidig må det fortsatt være legitimt å stille spørsmål ved om enkelte tiltak går for langt, f.eks. med hensyn til personvernet. Jeg tror Stortinget ville hatt mye den samme debatten om f.eks. datalagringsdirektivet i dag, som vi hadde den gang det var til behandling. Uansett syn på de ulike enkelttiltakene er det vår oppgave å invitere folk i Norge med på en bred og løpende debatt om grensene for åpenhet og grensene for sikkerhet. Vi er ikke minst opptatt av at nye tiltak, så langt det er mulig, ikke må gå ut over den nærheten det skal være mellom folk og folkevalgte i Norge. Så vet vi at forebygging av terrorisme handler om mer enn sikkerhetstiltakene i seg selv. Når vi nå skal styrke samfunnsberedskapen, må vi ikke glemme den beredskapen som handler om å bekjempe selve grunnlaget for terrorhandlinger. Kommisjonen har selv vært inne på dette, og de har – med god grunn – ikke undersøkt spørsmål knyttet til gjerningsmannens motiv eller oppvekst eller helsetilstand. Men som kommisjonen selv har sagt: Avgrensningene betyr ikke at disse spørsmålene ikke er viktige – tvert imot. Det er vår oppgave å videreføre kommisjonens grundige arbeid til også å gjelde den bredere samfunnsberedskap. En effektiv sikkerhetstjeneste og et godt politi kan forhindre en terroraksjon, et godt barnevern kan hindre at en terrorist vokser opp midt iblant oss, og begge deler er viktige sider ved vår samfunnsberedskap. Hvis man står på utsiden av samfunnet, uten sosiale nettverk, så står mindre på spill. En del av den bredere samfunnsberedskapen er å bidra til et mer inkluderende fellesskap. Å satse på trygge oppvekstvilkår, god inkludering og bedre psykiatri er også blant de tiltakene som gir et tryggere samfunn for oss alle. Vi har dessuten et ansvar for å bekjempe terrorens idégrunnlag gjennom å ta til motmæle mot fordommer og ekstremisme, og det er et hverdagsarbeid som er lett å glemme. På den ene eller andre måten er vi alle en del av den beredskapen. Hver gang vi ikke bryr oss, tar til motmæle eller stiller kritiske spørsmål, svekkes vernet mot ekstremisme. Å stå opp mot høyreekstremismens ideer, å stå opp for minoriteters rettigheter for mangfoldet i det norske samfunnet er også en del av vår felles beredskap. Det er mitt håp at Stortinget kan stå sammen om den verdige debatt og vilje til handling som situasjonen krever av oss, kombinert med den nødvendige respekt for at vi også nå kan ha ulike syn på hva som er de beste løsningene. SV ser fram til å bidra til at viktige anbefalinger fra kommisjonen virkeliggjøres, at vår beredskap og sikkerhet trygges. SV vil minne om at vi er samlet for å skape sikkerhet og trygghet, samtidig som vi skal verne om frihet og åpenhet. SV vil insistere på at en helt nødvendig del av vårt felles vern mot vold er å skape et samfunn preget av toleranse og mangfold i stedet for fordommer og frykt.