Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-03-25:
Det er nok mange, som det også er blitt sagt før her i dag, som vil mene at vi har valgt en treffsikker dato for å drøfte NATOs rolle og oppgaver foran toppmøtet i Washington om én måned. Det syns naturligvis å være vanskelig å debattere NATOs strategiske konsept uten å nevne de brennaktuelle hendelsene, og de har da også preget dagens debatt. Det er mange spørsmål som stilles, og som også bør stilles. Hvor restriktive skal vi være med hensyn til NATO-operasjoner? Kan vi se på Jugoslavia-aksjonen som bruk av en folkerettslig nødrett? Er det nok med en forankring i kap. 7 i FN-charteret? Hvilket ansvar har det internasjonale samfunnet for å forebygge og hindre humanitære katastrofer? Jeg tror det er viktig å erkjenne at dette er et felt der absolutte sannheter er vanskelige å finne. Uansett må en militær aksjon kobles sammen med sivile komponenter og humanitær bistand. Det hevdes også i den aktuelle debatten at vi skaper presedens for senere konflikter. Men det kan også snus på hodet: Ved å la folkemord skje uhindret, skaper vi også presedens. Uansett – vi må hele tiden sørge for at FNs autoritet ikke blir svekket i en slik prosess. Men det er og bør være andre spørsmål som også står i fokus nå foran NATOs toppmøte. Et tema som er tatt opp i debatten, bl.a. av representanten Solheim, er førstebruksdoktrinen når det gjelder atomvåpen. Og her vil jeg gjerne understreke at jeg syns nok at realiteter er viktigere enn symboler. Fra Arbeiderpartiets side er vi opptatt av at det etter toppmøtet blir arbeidet videre for en bredest mulig oppslutning om tiltak som reelt sett fører til atomnedrustning. For det er bekymringsfullt at det tilsynelatende er en ukontrollert spredning av både atomvåpen, atomvåpenkompetanse og spaltbart materiale. Vi må få til en kjernefysisk nedrustningsprosess med en kjernevåpenfri verden som mål. Det er viktig at NATO stiller seg i spissen for en slik prosess. I en ellers fyldig redegjørelse fra statsministerens side var det påfallende lite som ble sagt om den spennende utviklingen som skjer i Europa på det sikkerhetspolitiske området, med utvikling av sikkerhets- og forsvarsidentitet. Jeg er derfor glad for at utenriksministeren brukte en del tid i sitt innlegg på dette. Selv om vi er utenfor EU, har Norge likevel som NATO-medlem deltatt aktivt i samarbeidet i Europa etter Berlinmurens fall. Det har egentlig, hvis vi tenker tilbake på de siste ti årene, vært en helt utrolig utvikling, der skillelinjene mellom ulike allianser og organisasjoner er blitt visket ut, slik at både NATO-land, tidligere warszawapaktland og de alliansefrie landene nå deltar i et europeisk sikkerhetssamarbeid. Dette er en utvikling som vil bli videreført. Samtidig er det viktig at vi er med og tar vare på og styrker de transatlantiske båndene. Men NATO bør og må ha en rolle i den europeiske sikkerhetspolitikken. Som sagt er det viktig at Norge deltar i denne prosessen som nå pågår i Europa. Vi må opprettholde vår rolle som en fullverdig deltaker i et europeisk samarbeid om forsvars- og sikkerhetspolitikk og selvfølgelig i det transatlantiske sikkerhetssamarbeidet. Når NATO nå markerer sitt 50-årsjubileum, har man opptatt tre tidligere Warszawapakt-land som medlemmer. Vi skal glede oss over dette, og vi skal ønske Ungarn, Polen og Tsjekkia hjertelig velkommen. Utvidelsen understreker også det som Thorbjørn Jagland sa, at NATO fortsatt er en forsvarsallianse for demokrati og menneskerettigheter, en allianse som da også må ta opp i seg at truslene mot fred har endret seg, at kampen mot terrorisme og organisert kriminalitet blir viktig, og ikke minst – som også Blankenborg var inne på – at en helt ny utfordring ligger i det faktum at voldelige konflikter i dag stort sett skjer innenfor nasjonalstatens grenser og ikke mellom land. Til slutt: Norge har et veldig viktig naboland, og det er ikke noen grense i verden som markerer en større forskjell i levestandard enn grensen mellom Norge og Russland. Det er helt umulig å tenke seg en varig sikkerhetsløsning i Europa uten et aktivt samarbeid med Russland. Russland må med i et sikkerhetssamarbeid, og jeg er glad for at flere talere her i dag har understreket dette og også tatt avstand fra en del av de uttalelsene som representanten Gundersen har kommet med tidligere i dag.