trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-06-18:
Mat er veldig mye verdt når det er for lite av det. Det er veldig lite verdt når det er for mye av det. Markedsbalanse er sjølsagt det aller viktigste, og vi har store muligheter for å gjennomføre det fordi vi har et nasjonalt marked. Hva er det som skaper ubalanse i markedet? Er det fordi vi bruker for store norske jordbruksarealer, eller er det fordi vi bruker for store utenlandske jordbruksarealer? Det norske jordbruksarealet går ned, det utenlandske jordbruksarealet går opp. Vi må gjøre det mindre lønnsomt å bruke utenlandske jordbruksarealer. Statsråden kan innføre en importavgift på soya innenfor internasjonale avtaler på 4,50 kr per kilo. Det ville vært et hensiktsmessig virkemiddel. Overproduksjonsproblemet ligger i import av korn og soya, den er nå på 1 mrd. kilo per år. Den er stadig økende, den er mer enn hele den norske produksjonen. Fakta har makta i det lange løp. Vi er nødt til å ha et importvern både på kroner og på kvalitet. Vi har innført en produksjonsmåte i Norge på kylling som er fri for narasin, fri for antibiotika. Det er en sånn retning vi skal gå i, for da får forbrukerne en kvalitet som gir et marked for de norske produktene. Så snakker statsråden om forutsigbarhet når det gjelder priser. Jeg har lyst til å referere hva regjeringa, ved statsråd Bollestad, svarte i forhandlingene: Jordbruket har foreslått en altfor stor økning i målprisen i den situasjonen vi er i. Det kan framstå som om jordbruket utnytter situasjonen i en tid med klart svekket kjøpekraft for mange. Næringspolitisk bør en heller ikke løse et kortsiktig problem ved å skape et langsiktig problem med hensyn til produksjonsvolum og konkurransekraft. Det kom på bakgrunn av at jordbruket krevde 6 øre i økning på kumelkprisen og 5 pst. på grønnsaker og frukt. Det var ublutt. Det statsråden her sier, er forutsigbart. Framover skal prisøkningene være så små som de nå er, som innebærer at bøndene ikke engang får dekket kostnadsøkningen sin i markedet. Det betyr at bøndene blir mer og mer avhengig av bevilgninger over statsbudsjettet, mer og mer avhengig av statens luner.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-06-18:
Statsråd Bollestad har et stort problem. Hun er statsråd i en regjering som på alvor mener at vi har den samme sjølforsyningsgraden om vi importerer fôr til dyra eller ikke. Det betyr at enten vi har tørkesommer i Norge eller ikke tørkesommer i Norge, har vi den samme tryggheten for mat. Alle forstår at det er feil. Statsråden har et kjempeproblem. Så snakkes det veldig mye om forhandlingsinstituttet. Det snakkes i denne sal som om det er sånn at dersom stortingspartier har en mening om en framforhandlet avtale som er annerledes enn det som er framforhandlet, er det i strid med forhandlingsinstituttet. Hvor står det? Det står ingen steder. Det er sjølsagt feil. Jordbruksforhandlingene, forhandlingsinstituttet, er en forberedelse til Stortingets behandling. Stortinget står fritt til å foreslå det som er nødvendig, ut fra Stortingets mening. Problemet er at Stortinget er for uklar i sin mening til partene.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2020-06-18:
På vegne av representantene Ruth Grung, Espen Barth Eide, Runar Sjåstad, Steinar Karlstrøm, Torstein Tvedt Solberg og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om utvikling av en helhetlig infrastruktur for landstrøm og alternative drivstoff i alle større havner.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-18:
På vegne av stortingsrepresentantene Audun Lysbakken, Arne Nævra og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om sterkere vern av naturen i vindkraftutbygginger. Jeg ber om at det behandles etter Stortingets forretningsorden § 39 c.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-18:
Saksordfører Ketil Kjenseth sa i sitt innlegg at det blir ingen oljeboring nord for iskantsonen. Statsråden sa i sitt innlegg at vi får en tydelig og fast grense for hvor langt nord man kan drive med oljevirksomhet. Samtidig er regjeringspartiene, sammen med Fremskrittspartiet, med på et forslag hvor man ber om at det kan settes i verk en åpningsprosess også i områdene nord for 15 pst.-iskantsonen dersom russerne gjør grenseoverskridende funn. Spørsmålet mitt er: Kan statsråden garantere at det ikke blir satt i gang oljevirksomhet nord for 15 pst.-grensen så lenge Venstre sitter i regjering?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-06-18:
Joda, flertallet anerkjenner, slik representanten Barth Eide sa, at de tar feil og at jorda er rund, men flertallet vil like fullt vedta at jorda er firkantet. Svaret jeg fikk fra statsråden i replikkvekslingen her i sted, viser med all tydelighet at denne regjeringen, med det såkalte miljøpartiet Venstre, kan komme til å sette i gang oljevirksomhet også nord for den hjemmelagde iskantsonen de har lagt fram. Det er altså ikke sånn at vi får en tydelig og fast grense for hvor langt nord man kan drive oljevirksomhet. Det er heller ikke sånn, som saksordføreren sier, at det ikke blir noen oljeboring nord for iskantsonen. Dette spørsmålet har flertallet, sammen med Venstre, lagt i hendene på den russiske presidenten. Man har latt definisjonen og utøvelsen av norsk miljøpolitikk nord for den hjemmesnekrede iskantsonen bli avgjort av hva russerne måtte finne på. Man lar russisk miljøpolitikk definere norsk miljøpolitikk i noen av våre mest sårbare havområder. Man kan si mye rart om Russland, men at det er et land med fremragende god miljøpolitikk og et sterkt vern av våre sårbare områder, tror jeg kanskje selv ikke vitenskapsfornekterne blant flertallet i denne sal i dag kan få seg til å si. Jeg skjønner at det kan være vanskelig å svelge at Fremskrittspartiet har fått fullt gjennomslag i saken i dag sammen med Putin. Så går statsråd Rotevatn til angrep på SV i denne saken. Sannheten er at det er gitt åtte letetillatelser i det området som vil bli liggende nord for den egentlige iskantsonen – åtte letetillatelser. Syv av disse letetillatelsene er gitt av den sittende regjering, og over halvparten av dem ble gitt da Venstre satt med klima- og miljøministeren. Det skulle vel si sitt og tale sitt tydelige språk.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-06-18:
På vegne av stortingsrepresentantene Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Tore Hagebakken, Hege Haukeland Liadal og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om å styrke norsk intensivkapasitet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-06-18:
Jeg er helt enig med representanten Aukrust, siste taler: Vi har ikke fått en dynamisk iskant, nei. Vi oppdaterer forvaltningsplanen i tråd med de rulleringene vi har hatt, ca. hvert fjerde år. Det har blitt fem år nå, men vi er i rute med det. Det betyr at en selvfølgelig kan sette en annen grense i 2024 eller 2025, men det betinger at det er et flertall som vil det, eller at vi får helt ny kunnskap som gjør at vi bør justere denne grensa. Den kunnskapen vi har i dag, tilsier at iskantsonen kan bevege seg sørover heller enn nordover. Men det får jo tida vise. Så viser nok representanten Aukrust fra Arbeiderpartiet også fram en uenighet i Arbeiderpartiet når jeg sammenligner med innlegget jeg hørte fra representanten Hege Haukeland Liadal, som var betydelig mer petroleumsvennlig og ikke la så stor vekt på klimadelen. Jeg vil minne om at vi er en del av et nordisk fellesskap, og vi har også Grønland blant oss. På Grønland skjer det store endringer nå, som gjør at fastboende har utfordringer med både den livsstilen de har hatt, og de fangstmetodene de har hatt, og også klimaendringer, som gjør at de må flytte fra sine tradisjonelle boområder. Dette skjer raskere i de nordlige i områdene enn det gjør på fastlandet, og vi har mye å lære av bl.a. det som skjer på Grønland. Men også i våre egne havområder og ikke minst på Svalbard har vi mye kunnskap om hva som skjer. Så har jeg noen kommentarer til representanten Lars Haltbrekken, som ikke holder rede på verken himmelretninger eller geometri. At Sosialistisk Venstreparti ble brukt som rundingsbøye i forhandlingene i den rød-grønne regjeringa, kan ikke Venstre ta noe ansvar for. SV var med på å åpne områdene nordover. Det er tildelt lisenser der i dag, og petroleumsloven tilsier ikke at vi kan oppheve dem. Det er mange konsekvenser for et storting og en regjering å gjøre det. Har en vært med på en sånn avgjørelse, får en stå for det og ikke pålegge et annet miljøparti å rette opp i feilen som ble begått. Så flytter vi altså sørover. SV har vært med på å flytte nordover i sin regjeringstid. Det er i forhandlingsrommet resultatene skapes, det er ikke på tribunen. Det er flott å ha en prinsipal mening, men her har SV gjort noe dumt. Da får en stå for det, og så får en respektere at Venstre gjør en jobb nå for å flytte sørover. Når en flytter Oslo til Larvik, er det i befolkningens øyne et eksempel på at en faktisk gjør noe fysisk.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-06-18:
Jeg deler statsrådens utrykk for glede over at det er en så bred enighet, og at den kan stå seg over tid. Seks partier har skrevet seg sammen her, basert på det regjeringen la fram, med noen presiseringer fra flertallet. Men representanten Jon Georg Dale har tidligere her i salen, og også i media, gitt inntrykk av at det er en slags åpning for letevirksomhet nord for 15 pst. Jeg vil gjerne høre om statsråden kan bekrefte at det er regjeringens syn at det ikke stemmer, at denne petroleumsgrensen er absolutt, og at når man sier «ressurskartlegging», er det den type aktivitet som Oljedirektoratet driver med, f.eks. gjennom seismikk, og altså ikke noen form for leting eller annen egentlig petroleumsvirksomhet.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-06-18:
Jeg takker for et godt og tydelig svar og kan bekrefte fra vår side at vi stiller oss bak at man også i framtiden driver ressurskartlegging, slik man har gjort siden 1969, og at det verken er noe gjennomslag for noe spesielt parti eller noe nytt i akkurat det, men altså gjeldende praksis. Da vil jeg også spørre, igjen inspirert av representanten Dale: Ser statsråden det som spesielt sannsynlig at det vil komme kunnskap i løpet av de neste årene som gjør at man vil trekke denne grensen nordover, basert på nye innsikter ved neste forvaltningsplan, eller ser han, som meg, at det er mest sannsynlig at denne grensen vil bli liggende der for ganske lang tid, eventuelt trekkes sørover?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-06-18:
Mot slutten av debatten – hvis det er det det er – har også jeg lyst til å minne om et par ting som ble sagt innledningsvis av mange av oss som snakket til å begynne med. Det er bred enighet. Det betyr at regjeringspartiene, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Arbeiderpartiet har fellesmerknader. Det er mange sider grundig gjennomarbeidede fellesmerknader. Det som det står der, er vi per definisjon enige om. Det er derfor de er fellesmerknader. Hvis man lurer på hvordan dette skal tolkes, bør man først og fremst se etter i skriften, for å si det sånn, for det står i innstillingen. Der står det veldig tydelig at man har tatt inn over seg det som vises til som den faglige innsikten i hva iskantsonen er i naturen. Det står svart på hvitt – underskrevet av alle seks partiene – at i faglig naturvitenskapelig forstand er iskanten hele området fra der det ikke er is, til der det er fullt isdekke, uten noen prosentberegning av det når det gjelder forståelsen av naturen. Så gjør vi, som vi skal, en politisk vurdering av hva det betyr for den jobben vi er satt til å gjøre, ved å trekke avgrensninger mellom næringsvirksomhet, behørig hensyn til natur og miljø og næringer seg imellom. Det er jobben til Stortinget. Men påstanden om at man på en måte ikke har skjønt hva de naturfaglige innspillene sier, mener jeg at det er fornuftig å tilbakevise. Det andre jeg ville si, er at i den grad det også i denne debatten sniker seg inn en slags konkurranse om hvem som er oljens beste venn, vil jeg si: Det oljeindustrien er mest opptatt av, slik jeg kjenner den, er bred enighet. Veldig mange mennesker i oljeindustrien, enten de er arbeidstakere eller ledere, er opptatt av at man har langsiktighet i måten oljen forvaltes på i Norge, og at samfunnskontrakten opprettholdes. De er ikke tjent med polarisering. Det er ingen fordel om det skal bli en konkurranse om å løpe fortest etter å si ja til alt oljen ber om, for langsiktigheten undergraves av det. At vi faktisk har et så bredt flertall som mener at man har funnet en god balanse mellom mange ulike, hver for seg viktige, hensyn, er noe av det jeg mener er viktigst å feire i dag. Det tror jeg kanskje er det som bør være det etterlatte inntrykk. Så vil jeg også slutte meg til det statsråden sa til slutt, som faktisk er både viktig og klokt. Jeg har lyst til å si det fra min side også: Også Norges internasjonale omdømme vil i stor grad i framtiden være preget av at vi kan gi inntrykk av at vi forvalter dette med klokskap. Debatten om petroleum er annerledes nå i 2020 enn den var for noen tiår siden, og kommer til å være enda mer annerledes i framtiden. Det å signalisere at vi tar hensyn til klima, natur, miljø og behovet for arbeidsplasser og å videreutvikle en viktig industri samtidig, blir også en viktig del av den debatten, og det tror jeg det er lurt at både statsråd og opposisjon evner fra denne talerstolen.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-06-18:
Bare kort til representanten Nævra: Jeg må bare si at ressurskartlegging ikke er det samme som prøveboring. Det tror jeg egentlig han vet, men da er det dumt å late som noe annet fra talerstolen. Kort også til representanten Aukrust: Det er ingen som er blitt presset til å legge fram en forvaltningsplan. Det står i regjeringens regjeringsplattform, og så er jeg glad for den brede enigheten vi har fått med Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Så må jeg si til representantene Haltbrekken og Nævra at jeg er imponert over at SV i det hele tatt deltar i denne debatten. For i forbindelse med at forvaltningsplanen skulle legges fram, mente Sosialistisk Venstreparti at denne saken ikke kunne behandles før sommeren – det var for dårlig tid, det var ikke forsvarlig å behandle saken og konkludere så raskt. Men SV klarte det tydeligvis allikevel. Men så innrømmer representanten Haltbrekken til Nettavisen at SV hadde egentlig allerede konkludert, for lenge siden, også da meldingen kom. Det betyr at det må være en annen grunn, en vikarierende grunn, til at SV går ut i media og sier at det ikke er forsvarlig med vanlig saksbehandling i denne saken – noe som var viktigere for SV enn å flytte grensen sørover, noe som var viktigere for SV enn å prøve å påvirke denne saken. Ingen av oss som har forhandlet denne saken, har hørt et kvidder fra Sosialistisk Venstreparti, eller MDG for den saks skyld, når vi har holdt på med denne saken. Hva kan det ha vært? Hva er det som kan ha vært viktigere for SV? Jo, det må ha vært å forsinke 25. konsesjonsrunde, å bruke koronaen for alt det er, et politisk spill for å forsinke 25. konsesjonsrunde. Da lurer jeg på, for vi har lest i Klassekampen for en tid tilbake om industriarbeidere i SV som lurer på om dette fortsatt kan være et parti for dem: Er det noen industriarbeidere igjen i Sosialistisk Venstreparti, eller er det nå bare folk som er trygt plassert i hagebyer som diskuterer interseksjonalitet og riving av statuer? Hvis det er noen industriarbeidere igjen, burde de legge merke til Sosialistisk Venstrepartis oppførsel i denne saken. En industriarbeider har ingenting å tjene på å være SV-sosialist.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Eg kunne ha late meg inspirere av dei førre replikkane og spurt statsråden om kor mange gjennomslag han eigentleg synest at Arbeidarpartiet og Senterpartiet fekk i desse forhandlingane, men eg skal naturlegvis ikkje gjere det, for eg veit svaret. Det eg derimot skal spørje om, er – i lys av det som også saksordføraren sa i innleiinga si – korleis regjeringa ser på området nord for 15 pst. Vi er einige om at vi skal fortsetje å kartleggje, og vi er einige om at vi skal handtere situasjonen med grenseoverskridande funn spesielt. Men så sa saksordføraren noko som kunne høyrest ut som om ein vernar områda nord for 15 pst. Kan statsråden bekrefte at det ikkje er lagt noka verneføresegn for områda i Barentshavet nord, nord for 15 pst.-en, verken i denne perioden eller etter 2024, med utgangspunkt i dei vedtaka Stortinget fattar i dag?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Aller først til representanten Aukrust: Dersom han skal sitere Framstegspartiets representantar i framtida, føreslår eg at han gjer det rett. Då eg sa den dagen iskantmeldinga kom, at det var betre enn frykta, er altså ikkje det det same som ein stor siger til Framstegspartiet. Så dersom representanten skal snakke frå Stortingets talarstol, oppfordrar eg han om å gjere det sannferdig. Likeins når ein siterer min kollega Halleland, vart det vist til den dynamiske iskantsona som noko vi har funne på heilt sjølv. Vi slepp jo det, det står i meldinga på side 29. Iskanten er svært dynamisk og beveger seg i løpet av året. Det er ikkje noko nytt i dette. Det er tvert imot fagleg fundamentert, og det kan jo tyde på at vi i det minste har lese meldinga, i motsetning til representanten Aukrust. Det er elles noko ein kan mistenkje fleire representantar for å ha slurva med, f.eks. representanten Nævra, som no likar å framstille Oljedirektoratet som ei partsinteresse for oljenæringa. Men vi har jo etablert Faglig forum for å setje saman fagkompetanse på heile forvaltninga i havområdet. Dei konkluderer med at SVO iskantsonen bør definerast til mellom 30 og 0,5 pst. Og så gjer ein ei politisk avveging og set grensa til 15 pst. Det gjer stortingsfleirtalet i dag. Ein framstiller Oljedirektoratet som ein oljelobby, mens Polarinstituttet og Havforskningsinstituttet er ein heilag gjeng med balanserte kunnskapsformidlarar på eit heilt anna nivå enn Oljedirektoratet. Ein må vere medlem av SV for å tru på noko så hinsides. Eg meiner tvert imot at det regjeringa har klart å få til i den framstillinga som dei har gjeve av iskantsona i meldinga, og som også har gjeve eit grunnlag for eit breiare fleirtal, er ei forklart avveging mellom dei ulike interessene. Det må vi alltid gjere. Sjølv om Framstegspartiet meiner at vi kan flytte oss lenger nordover fordi det er mogleg å flytte seg nordover og samtidig vareta viktige miljøverdiar, slik olje- og gassindustrien har gjort i veldig mange andre av havområda våre, betyr jo ikkje det at vi fornektar at SVO iskantsonen er definert mellom 0,5 og 30 pst. – det er den. Spørsmålet er kvar vi skal gjere dei avvegingane som Stortinget i dag landar på. Når ein høyrer SV frå talarstolen i dag, begge representantane for så vidt, er iallfall mitt inntrykk at ein uansett har bestemt seg for kva svar ein skal ha, og så må ein stille dei spørsmåla som er nødvendige. Når ein ikkje vil fortsetje å skape olje- og gassaktivitet i Noreg, fortsetje å skaffe milliardinntekter til samfunnet som vi kan byggje velferd for, så finn ein argumentasjon som passar.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Som fleire har vore inne på, er situasjonen i reindriftsnæringa mange plassar i landet i ei krevjande fase. Forsterka av rovdyrutfordringa er situasjonen kritisk fleire plassar. Eg meiner det er all grunn til å stramme opp rovdyrpolitikken på fleire område. Også i dei områda vi snakkar om her, er det avgjerande, bl.a. fordi at om vi skal ha ei rovdyrforvalting som fungerer, må det vere tillit til at i beiteprioriterte område er det beitedyra som er prioriterte – at det ikkje først er rovviltsoner og deretter fri tilgang for rovdyra som ein finn i beiteområda, utan at det får som konsekvens at det vert gjeve fellingsløyve. Det meiner eg er regjeringa sitt ansvar å følgje opp, og det ventar eg vert gjort. Men grunnen til at vi ikkje støttar Senterpartiets forslag i dag, er at det er usedvanleg lite gjennomtenkt. Dette forslaget er faktisk så lite gjennomtenkt at endåtil Nationen på leiarplass erkjente at representanten Dale hadde eit par poeng. Det har aldri skjedd før. Så dårleg er forslaget frå Senterpartiet at Nationen meiner eg har eit poeng – då er det gale. Det illustrerer det som er hovudproblemet, nemleg at Senterpartiets forslag ikkje ville gjeve raskare fellingsløyve i beiteprioriterte område. Det ville snarare ha forsinka dei, for i den augeblinken Stortinget skulle begynne å opptre som saksbehandlar på ulike fellingar i ulike område, så kortsluttar vi den forvaltinga som må fungere og må vere effektiv. Difor stemmer vi imot forslaget frå Senterpartiet – ikkje fordi vi ikkje meiner det bør gjevast fleire fellingsløyve i desse områda, ikkje fordi vi ikkje meiner at statsråden har eit ansvar for å sørgje for at miljøforvaltinga faktisk forvaltar dei beiteprioriterte områda som nettopp det, men fordi forslaget er forferdeleg lite gjennomtenkt. Det er litt av problemet med Senterpartiets iver i rovdyrdebatten. Det vert viktigare for dei å statuere nokre eksempel, om nødvendig for å plage Venstre – det synest for så vidt eg også er gøy av og til – men det vert viktigare enn saka. Det vert viktigare enn faktisk å ivareta interessa til beitenæringa, og det er det ingen som tener på. Difor burde Senterpartiet, i staden for å spisse desse konfliktane, bidrege til å dempe dei og fått på plass ei fornuftig forvalting i beiteprioriterte område. Det er vi og Senterpartiet er einige om, men Senterpartiet er ikkje villig til å ta belastninga som krevst for faktisk å ivareta den todelte målsetjinga. Det skal Framstegspartiet bidra til i denne saka.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
For å følgje opp det siste: Stortinget har sett eit bestandsmål for ulike rovdyrartar, det er rett, men ein har også sagt at i beiteprioriterte område er det beitedyra som har prioritet. Det betyr at ein ikkje kan bruke beiteprioriterte område til å oppfylle bestandsmåla. Viss det er forståinga i departementet, kjem det presiseringar frå Stortinget på det ganske raskt. Likevel har eg lyst til å utfordre statsråden på éin ting, for no har vi i desse områda der det har vore rovdyrskade i vår, sett at det vert gjeve fellingsløyve, men dei vert gjevne for ekstremt kort tid, heilt ned i to dagar – trur eg er det kortaste eksempelet vi har sett. Det er for alle praktiske formål ikkje mogleg å rigge effektiv jakt ved å avslutte innan så kort tid om ein faktisk får trekk. Så spørsmålet er: Er ein villig til sjå på korleis forvaltninga praktiserer fellingsløyve i desse områda slik at ein reelt sett får tatt ut dyr som gjer skade i beiteprioriterte område?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Vi sunnmøringar er kjende for å vere eit raust folkeslag, og eg tenkte eg skulle vere det i dag også. Eg trur Senterpartiet vil folk i distrikta vel, og eg trur til og med dei vil beitenæringane vel. Problemet er at forslaget i dag undergrev det. Så det er ikkje ein motvilje mot faktisk å ha ei forvalting som verdset dei beiteprioriterte områda og beitenæringane – tvert om: Vi hadde ikkje stemt mot forslaget viss det faktisk varetok det. Problemet med Senterpartiets forslag – og det er nesten underleg viss så mange talarar frå Senterpartiet går opp på denne talarstolen utan å ha lese sitt eige forslag og analysert kva problem det kan få for forvaltinga – er at viss Stortinget skal begynne å gå inn i enkeltsaker, gje automatiske fellingsløyve utan å ha lovheimel og grunngje det med liknande som er delegert til forvaltinga i dag, vil kvart fellingsløyve ende i Stortinget, med seinare saksbehandling, og det vil verte vanskelegare å få felt i beiteprioriterte område enn det er i dag. Det er der Senterpartiet i denne saka snublar, for i iveren sin etter å gjere vel har dei fremja eit forslag som vil bidra til det motsette. I parti som elles har prøvd å stå samla med Senterpartiet i desse spørsmåla, finn ein ikkje éin representant som meiner at Senterpartiets forslag er godt for å vareta beitenæringane – ikkje i nokon av dei andre partia. Likevel er Senterpartiet heilag overtydd om at dei har rett, og alle andre tek feil. Anten er det eit forsøk på bløff, eller så har ein berre gått seg så fast i eigen retorikk at ein gløymer å opne auga og sjå korleis verda ser ut for andre. For viss det er forslag til behandling i Stortinget som reelt sett styrkar heimelsgrunnlaget til å ta ut rovdyr i beiteprioriterte område, då er Framstegspartiet for. Men vi er ikkje for at Stortinget kortsluttar saksbehandlinga og med det gjer saksbehandlingsprosessane lenger og gjer det vanskelegare å få felt i beiteprioriterte område. Det vil fort vere konsekvensen av Senterpartiets forslag, og då er ein altså komen dit at ein i iveren sin etter å gjere godt forverrar situasjonen for den beitenæringa som ein seier ein skal ta vare på. Det er Senterpartiets solide kortslutning i denne debatten, illustrert ved gjentakande innlegg frå fleire representantar, og eg vil anbefale Senterpartiet – som vi skal danne fleirtal med i andre saker om rovdyr – faktisk å revurdere eigen posisjon i denne saka, for her er det Senterpartiet som dessverre er på villspor.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Det som fekk meg til å ta ordet i dag, var innlegget frå representanten Sandtrøen, som i stadig større grad framstår som eit ektefødt barn av Per Olaf Lundteigen. Og sjølv om Kristeleg Folkeparti meiner at klarar du ein, klarar du to, er eg neimen ikkje sikker i dette tilfellet. For felles for analysane frå dei begge er at dei fullstendig manglar ei grunnleggjande forståing for kor avhengig jordbruket er av etterspørselen etter det dei produserer, i den norske marknaden. Vi er i veldig liten grad konkurransedyktige på ein internasjonal marknad med norsk jordbruksproduksjon, og det betyr at dei varene vi produserer, faktisk må omsetjast i ein marknad. Dei siste åra har Stortinget aktivt villa både auke inntektene til norske bønder for å få dei til å tene betre og auke produksjonen av ei rekkje varer, med det som det einaste resultatet at vi har bytt ut inntektene som bøndene hadde frå forbrukarane, med inntekter som dei får frå statskassa. Norske bønder vert ikkje rikare på den måten, norske bønder tener ikkje betre på den måten, og norsk sjølvforsyningsgrad vert ikkje betre på den måten, fordi samanhengen i analysen er fullstendig fråverande. Vi kan ikkje produsere varer som ikkje er etterspurde. Vi kan ikkje gje bøndene høgare inntekt enn det dei er villige til å arbeide for. Den grunnleggjande utfordringa til jordbruket har i mange år vore at Stortinget vil noko heilt anna for jordbruket enn det marknaden spør etter. Den ubalansen vert berre forsterka gjennom innlegg etter innlegg i denne debatten, og det er den grunnleggjande utfordringa til jordbruket. Og eg vil seie at det er prisverdig at denne forståinga er mykje sterkare i Bondelaget, og endåtil etter kvart nesten i Bonde- og Småbrukarlaget, enn ho er på Arbeidarpartiets benkar i Stortinget. Det er jo ikkje fordi Bondelaget har snubla, det er fordi Arbeidarpartiet har gått seg fullstendig vill i sin eigen retorikk i eit slags håp om å hengje seg på når representanten Lundteigen går fremst i demonstrasjonstoga. Vi treng ein heilt annan politikk enn det. Vi treng ein politikk som faktisk gjer at vi stimulerer til produksjon der det er grunnlag for auka innlandsproduksjon, men at vi ikkje stimulerer så mykje at marknadsinntektene fell vekk i neste omgang, for det gjer det uføreseieleg for bøndene med tanke på å gjere nødvendige investeringar i eiga drift. Det er denne balansen som det nok ein gong er illustrert av både Senterpartiet og Arbeidarpartiet i dag at ein ikkje har skjønt. Det er det som kjem til å vere den grunnleggjande utfordringa for norsk jordbruk i mange år framover, og det er det eg synest jordbruksavtalen som bondelaga og staten har kome fram til no, godt balanserer.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-06-18:
Denne gongen er eg her for å snakke om det eg kom for i stad, men som eg vart skipla ut av, nemleg viktigheita av at vi klarer å få til ei effektiv løysing for at jordbruket reduserer sine klimagassutslepp utan at det går utover norsk produksjon. Det er eit vesentleg poeng, spesielt i lys av replikkrunden med representanten Bastholm, som eigentleg seier i klartekst at vi må redusere eigen kjøtproduksjon heilt uavhengig av korleis etterspurnaden i marknaden er. Det er ein effektiv politikk for å byggje ned distriktsjordbruket i Noreg – det husdyrbaserte, beitebrukande distriktsjordbruket – og erstatte den matvareproduksjonen som då går tapt, med importert storfe frå andre land. Det er ikkje berre ein heilt hårreisande landbrukspolitikk, som gjer Noreg til eit anna land enn slik vi kjenner det i dag, det er også ein heilt meiningslaus klimapolitikk. Difor meiner eg det er avgjerande at ein også i dei vidare jordbruksforhandlingane har med seg det perspektivet når ein skal gjennomføre den avtalen som er inngått mellom regjeringa og jordbruket, nemleg at vi skal søkje løysingar som bidreg til at jordbruket sine klimagassutslepp går ned, men ikkje på ein måte som gjer at vi berre oppnår karbonlekkasje og tap av konkurransekraft for norsk jordbruksproduksjon mot andre land. Det er altså slik at det er dei dyra som har fire magar som gjer at vi kan sende dei på beite, som gjer at Noreg er eit grønt og vakkert land, som også legg til rette for ein drøss av andre næringar. Alternativet er å gå og ete graset sjølve, og for dei aller fleste av oss framstår det som relativt lite lukrativt. Å bytte ut den produksjonen med annan matproduksjon vil gjere Noreg til eit anna land enn slik vi kjenner det. Det er viktig å hugse på, for i den erkjenninga må vi også ta med oss at om vi skal gjere klimatiltak i jordbruket – som også Framstegspartiet meiner vi skal, det er massevis av smart teknologi vi kan kome opp med som kan bidra til det – må vi samtidig halde oppe produksjonsgrunnlaget på dei naturgjevne ressursane vi har, og det er i veldig stor grad utmarksbasert.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-18:
Statsråden åpnet med å si at dette er en god dag for havet. Vi er nok uenige om det. Jeg har lyst å ta opp noe annet enn akkurat definisjonen av hvor iskantsonen går nå, for det har vi vært mye innom allerede, og det er hvordan den nokså ukritiske holdningen til hvordan kartleggingen nord for iskantsonen kan påvirke livet i havet. Der mangler vi en del kunnskap, og det vi har av kunnskap, gjør at vi vet at seismikk og sonarer – altså lyd- og trykkbølger – direkte påvirker fisk og havpattedyrs evne til å kommunisere med hverandre, finne mat, finne gyteområder og navigere. Derfor er jeg veldig forundret over, siden jeg kjenner statsråden som en som er opptatt av naturen og miljøet, at statsråden viser en så lite kritisk holdning til å åpne for å fortsette en kartlegging som har så stor påvirkning på livet i havet. Hvordan kan statsråden kalle det en god dag for havet når man nå åpner opp for så mye forstyrrelser?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-18:
Vi lever ikke av olje i dette landet. Vi lever av mat. For noen somre siden jobbet jeg på Gjelsetra i Jøldalen i Trollheimen med kyr og geiter og ysting fordi jeg ville lære mer om den daglige drifta på gården og på setra etter at vi fikk flyttet dyra opp der. Jeg ville lære om hva det kreves å være bonde, om hvordan jordbrukspolitikken påvirker produksjonen. Det er ikke veldig mange setre i drift igjen i Norge. 742 enkeltsetre fikk tilskudd til drift i 2017. For et par generasjoner siden var det titusenvis. Det er et symptom på en politikk som beveger jordbruket i feil retning. Sentralisering og færre og større bruk er ikke forenlig med målet om å ta hele landet i bruk. Landbruket sysselsetter flere mennesker enn oljen. Likevel har stortingsflertallet svidd av 39 mrd. kr på å gi oljenæringen enda mer subsidier og skattefordeler i år, mens jordbruket avspises med et forenklet jordbruksoppgjør. Matprodusentene, mener jeg, hadde fortjent så mye mer. Hvert år foreslår De Grønne å øke rammen i jordbruksoppgjøret kraftig. Et langsommere, desentralisert landbruk der maten produseres på norske ressurser, koster penger, men det er matsikkerhet vi betaler for, og for at Norge bidrar med våre ressurser til den globale matauken. Dagens subsidiepolitikk gjør at det ofte lønner seg å satse på beitedyr i kornbygdene. Det svekker distriktsjordbruket der grasproduksjonen fortrenges av gras dyrket på Østlandet. Det svekker selvforsyningen fordi kornproduksjonen går ned. Det øker klimagassutslippene fordi kjøttproduksjonen går opp og presser kjøttprisene nedover. Med vår politikk ville selvforsyningen gått opp. Vi ville tatt mer av landet i bruk og hindret gjengroing. Norske bønder ville fått en bedre økonomi. Det er fullt mulig å øke beitebruken og kutte kjøttforbruket samtidig. Det handler om hvordan vi produserer, og hvordan vi forbruker. Grønn jordbrukspolitikk mener jeg er bra for dyrene. Det er bra for menneskene, og det er bra for miljøet. Vi fremmer fem forslag i dag som vil øke selvforsyningen og bevege jordbruket i grønn retning. Vi ber regjeringen øke tilskuddet og investeringsstøtten til mindre grønnsaksprodusenter, øke målprisen på korn uten økning i prisnedskrivningen på kraftfôr for å stimulere til mer bruk av grovfôr og utmarksbeite. Vi vil øke beite- og grastilskuddet for å vri fôret over fra kraftfôr til gras og øke støtten til opplysningskontorene for korn, frukt og grønt. Vi ber regjeringen gå gjennom tollvernet for poteter, frukt og grønt, slik at mat som kan produseres i Norge, ikke blir utkonkurrert av import. Med dette tar jeg opp disse forslagene.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-18:
På ingen måte. Miljøpartiet De Grønne har ingen politikk for at det ikke skal være kjøttproduksjon i Norge, men vi mener vi må ha en politikk for en bærekraftig kjøttproduksjon og et redusert forbruk av kjøtt. Det er noe som alle klimaforskere i verden er enige om, at det er noe vestlige land er nødt til å ta for seg dersom vi skal klare å nå klimamålene våre. Det mener jeg også er viktig for Norge fordi vi ønsker å ha en styrket matsikkerhet. Vi trenger det nå, allerede i dag. Det så vi allerede i vår da vi fikk et endret marked for mat, men også med klimaendringene, og det kan gå ganske mye storpolitikk inn i kjøp og salg av korn i verden. Jeg mener det er utrolig viktig at vi i Norge passer på at vi bruker våre norske ressurser best mulig. Det er ikke ressurseffektivt eller energieffektivt å produsere kjøtt der en kan produsere korn, grønt eller poteter.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-18:
Sannheten står på spill i denne saken. La meg være veldig tydelig: At dette ikke vil øke veikapasiteten, er direkte feil. Veien er fortsatt både lengre, dyrere og bredere enn det man ble enige om for fire år siden. At dette er bra for kollektivtransporten, er også feil. Løsningene flertallet vil vedta i dag, har både mer vei, flere bilfelt og kompliserte kryss, og summen blir derfor at vi får mindre og kortere kollektivfelt inn mot Oslo enn det er i dag. Derfor er også Ruter, eksperten på kollektivtransport i regionen, kritisk. Prosjektet er fortsatt større enn de lokale partene var enige om i 2016, og per i dag er det ingen lokal enighet om et større prosjekt enn vi hadde i 2016. Det som presenteres som store endringer, er i realiteten marginal flikking. Det svarer ikke på det innbyggerne i Viken og Oslo trenger for å kunne reise enkelt og miljøvennlig. I stedet har man tatt utgangspunkt i bilen, som om vi var et helt annet sted i Norge enn i en hovedstadsregion i vekst, og som om vi var på et helt annet tidspunkt i historien enn i 2020 når det kommer til hvordan vi tenker byutvikling i store områder i vekst. Man planlegger for mer støy, mer kø og dårligere luft. Av alle selvmotsigelsene i denne saken er den verste at regjeringen og stortingsflertallet prøver å presse lokale myndigheter til å ta valg som saboterer både nullvekstmålet som Stortinget selv har vedtatt, og Norges forpliktelser om å kutte 50–55 pst. av våre klimagassutslipp innen 2030. Det skulle vært motsatt. Det skulle vært slik at Stortinget iherdig jobbet for at man lokalt fulgte opp de målene som Stortinget har bestemt. For at kollektivfelt ut av Oslo skal fungere, forutsetter Vegvesenet at trafikken i Oslo må kraftig ned, med 20 pst., uten at de har noen som helst form for sannsynliggjøring av hvordan dette skal skje, særlig sammen med en kapasitetsøkning for bilen. Svaret er enkelt: Det er egentlig bare skyhøye bompengeavgifter som kan hindre at trafikken øker hvis vi vedtar dette prosjektet nå. Man ender altså opp med en situasjon der man i stedet for å satse stort på kollektiv, sykkel og gange først vil bruke 16 mrd. kr – eller mer, gudene vet – til et veiprosjekt for så å sette bompengeavgiften så høyt at folk ikke har råd til å bruke bilen inn til byen. Transportøkonomisk institutt slår fast at oppskriften for å oppnå nullvekst i biltrafikken ikke er utvidet veikapasitet, men et forbedret kollektivtilbud, trygge sykkel- og gangveier og å innføre restriktive virkemidler mot biltrafikken. Heldigvis har vi et byråd i Oslo og et fylkesråd i Viken som lytter til ekspertene og ikke lar seg presse av Stortinget. For oss i Miljøpartiet De Grønne er det vakkert å se hvor stødig våre forhandlingspartnere står på den politiske plattformen vi forhandlet fram i høst. Dette er politikere som ser hva som står på spill. Å fortsette planleggingen av prosjektet uten en fylkeskommunal garanti for Stortinget nå vil bryte fullstendig med hvordan vi planlegger store samferdselsprosjekter i Norge, nettopp for å gi innbyggerne forutsigbarhet og sikre lokal forankring og en ansvarlig bruk av penger.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-06-18:
I denne saken er det fylkeskommunene Viken og Oslo som forsvarer Stortinget og regjeringens mål på miljø, klima og folkehelse ved å insistere på – og dermed bli framstilt som vanskelig fra enkelte representanter i salen her – at man ikke skal utvide veikapasiteten for biler inn i hovedstadsområdet vårt, som er i vekst, og som trenger en mye smartere mobilitet, og flere over på kollektiv. Da statsråden kom inn i posisjonen som statsråd, var han tydelig på at klimaet skulle bli høyt prioritert. Statsråden var dessverre den første som har vært i den posisjonen som begynte å true med å holde Fornebubanen tilbake, altså ikke bidra til å finansiere Fornebubanen hvis man ikke fikk på plass en utvidelse av E18. Det synes jeg var overraskende. Et springende punkt nå er om staten er tilfredsstilt med en lokal garanti fra en enkeltkommune i Viken. Er statsråden enig i at det vil være negativt for den helhetlige samferdselsplanleggingen i hovedstadsområdet hvis E18 bygges utenfor Oslopakke 3 og en enighet mellom de partene som sitter der?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-06-18:
I denne saken vil Arbeiderpartiet og de borgerlige regjeringspartiene påtvinge folk i Oslo og Viken en motorvei som innbyggerne selv ikke vil ha, til en kostnad av flere titalls milliarder kroner på toppen av det – tidenes bompengebonanza – bare for å kunne måke inn til byen enda flere biler med enda mer forurensning. Stortinget har vedtatt en nullvisjon, dvs. at det ikke skal være noen vekst i biltrafikken inn til byen. Dette er samferdselspolitikk i Bakvendtland, og det er en trist dag for dem som kjemper for levelig byluft, mot klimaendringer og for en framtidsrettet samferdselspolitikk. Arbeiderpartiet er her med og sikrer flertall for en miljøfiendtlig, byluftfiendtlig motorvei fra Lysaker til Ramstadsletta i Bærum. Denne motorveien har en pris på over 4 mrd. kr per kilometer og er Norges tredje mest ulønnsomme veiprosjekt. Alle her i salen vet jo – i hvert fall burde alle i salen her vite – at jo mer motorvei man bygger, desto mer trafikk blir det, og desto lengre blir køene. Det har vært slik siden 1950-tallet. Det burde Arbeiderpartiet snart ta inn over seg, og det er det på tide at vi også tar konsekvensen av. Vi og folk i Oslo vet at bilen tar altfor mye plass i byen vår, og at det koster vanvittig mye med de store veiprosjektene. Derfor burde hovedjobben vært å sørge for et enda mye bedre kollektivtilbud som alternativ til privatbilen. Rødt har fra dag én vært imot dette monstermotorveiprosjektet, som er finansmessig galimatias og også bompengemessig helt vanvittig. Vi vet at Oslo-regionen trenger bedre kollektivtrafikk, ikke mer motorvei og ikke en enda større bompengeregning til folk flest, som dette prosjektet kommer til å medføre. Et klart flertall i Oslo bystyre, og også i Viken fylkeskommune, ønsker å skrote utvidelsen av E18. At Høyre nekter å legge vekk en gammeldags motorveiløsning, mot lokaldemokratiets vilje, er kanskje ikke så overraskende. At Arbeiderpartiet gjør det samme, er kanskje litt mer skuffende. Vi mener at samferdselspolitikken bør forankres i åpne og brede demokratiske prosesser lokalt og ikke bare bankes igjennom i Stortinget mot lokaldemokratiets vilje, mot klimahensyn og ikke minst mot bylufthensyn, som regjeringen og Arbeiderpartiet gjør i salen i dag.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
Eg kan stadfeste at den grensa som no er føreslått, og som Stortinget stadfestar i dag, vil bli praktisert av forvaltinga på den måten at det ikkje vil vere tillate med petroleumsutvinning nord for den grensa. Det vil ikkje vere tillate med prøveboring nord for den grensa, med andre ord ikkje tillate med det vi kallar petroleumsaktivitet. Men det har sidan 1969 vore slik at også i havområde som ikkje er opna for petroleumsaktivitet i Noreg, kan ein drive kartlegging av ressursar, f.eks. gjennom seismiske undersøkingar. Det vil også vere mogleg etter dagen i dag. Det har vore viktig – i alle fall for enkelte – at det vert presisert i innstillinga frå komiteen, og det vil sjølvsagt regjeringa halde seg til, slik praksis har vore fram til no.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
Når det gjeld naturfenomenet iskantsona, er min kjennskap til utviklinga, i alle fall i dei siste åra, at det er ein tendens til at ho trekkjer seg sørover. Men dette er ting som kan svinge frå år til år. Det viktige er dei lange trendane. Den langsiktige trenden er at iskantsona har trekt seg nordover på grunn av klimaendringar. Det er grunn til å tru, i alle fall i eit langsiktig perspektiv, at det vil forsetje. Eg får leggje til «dessverre», på grunn av dei klimaendringane som skjer. Kvar ein trekkjer grensa for petroleumsaktivitet, og i og for seg korleis ein definerer grensa for SVO-en, er opp til den til kvar tid sitjande regjeringa å gjere med tilslutning frå Stortinget. Eg synest det er viktig at ein oppdaterer både isdata og forvaltingsplanar. Det var representanten Barth Eide òg inne på før i dag, at vi har fått mykje ny kunnskap dei siste åra om dei viktige naturverdiane som ligg i nord, og då tenkjer eg det er bra at ein får oppdatert forvaltingsplanane, slik Stortinget har til behandling i dag.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
Det er sjølvsagt ingen automatikk i det. Det er viktig å understreke at Noreg er den einaste arktiske nasjonen som har sett ei grense for petroleumsutvinning mot nord. Ingen andre har gjort det. Vi vel å gjere det av omsyn til natur. Russland har opna for leiting langt nord for det området som vi tillèt i Noreg. Dersom Russland skulle gjere eit grenseoverskridande funn, altså av eit felt som er både på norsk og på russisk side, og vil opne aktivitet der, vil den til kvar tid sitjande regjeringa gjere ei vurdering av korleis ein då skal ta vare på både naturverdiar og norske interesser, i lys av bl.a. delelinjeavtalen frå 2010, som den raud-grøne regjeringa fekk på plass. Men kva utfallet av ei slik vurdering vil vere, er det umogleg for meg å seie per no. Elles er eg for så vidt einig i det som saksordføraren sa, at det som er viktig no, er at vi trekkjer ei tydeleg grense mot petroleumsutvinning som går lenger sør enn nokosinne, som vernar ein større del av iskantsona enn nokosinne. Det er viktig for å vere føreseieleg, men det er først og fremst viktig for naturverdiane som no vert tillagde større vekt av både Stortinget og regjeringa, og det er eg glad for.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
For det første skal eg nok ikkje gje meg ut på å vurdere kor mykje gjennomslag ulike parti har fått i forhandlingar, verken det eine eller det andre partiet. Det eg konstaterer, er at den meldinga som regjeringa har lagt fram, i all hovudsak har fått tilslutning i Stortinget, og at eit stort fleirtal, gjennom merknadene i komitéinnstillinga, føler at dei kan stå inne for dette. Det synest eg er bra. Det er viktig for å vere føreseieleg. Og som den statsråden som la fram meldinga, er eg sjølvsagt fornøyd med at ho i all hovudsak no får tilslutning. Det er bra. Til spørsmålet: Eg trur ordet «vern» vert brukt både i ein veldig formell juridisk og forvaltningsmessig forstand og i ein litt meir politisk forstand. Eg er Venstre-politikar, og eg snakkar ofte om at vi har verna Lofoten, Vesterålen og Senja. Det er eg glad for, i den forstand at vi ikkje har petroleumsaktivitet der. Men heile det området er ikkje eit marint verneområde, f.eks. Vi føreslår heller ikkje at områda nord for 15 pst. skal vere eit marint verneområde. Det er det vel knapt tilgang til å gjere etter naturmangfaldlova, så vidt eg huskar, på grunn av avstanden til territorialgrensa – men slik er no det. Poenget er at det skal ikkje vere petroleumsaktivitet der, og det trur eg at både eg og saksordføraren er glade for.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
Eg vil starte med å tillate meg å seie at i lys av at partiet til representanten Lars Haltbrekken, då dei i si tid skulle definere ei iskantsone, la ho på 30 pst. isfrekvens, ikkje 15 pst., og opna for full petroleumsaktivitet i Barentshavet sør og aust, har dei hatt ein rimeleg offensiv tone i debatten her i dag. Eg lèt det liggje med det. Til det konkrete spørsmålet: Det som Stortinget vedtek i dag, er at ein ber regjeringa «raskt vurdere hvordan man best ivaretar norske interesser, herunder behovet for å starte en åpningsprosess for relevante områder» dersom det skulle skje eit slikt grenseoverskridande funn. Eg tenkjer eigentleg at det langt på veg seier seg sjølv at dersom vårt nærmaste naboland skal begynne med oljeaktivitet i eit felt som går inn på norsk side, må den til ei kvar tid sitjande norske regjeringa vurdere korleis ein skal sjå på det. Svaret på det veit vi ikkje i dag, og dersom ein skal opne eit havområde for petroleumsverksemd, er det ei sak som må opp i Stortinget. Så i så fall, i den hypotetiske situasjonen, vil Stortinget få moglegheit til å ta stilling til det. Men det er lite som tyder på at det vert aktuelt.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-06-18:
Først må eg nok få korrigere litt: Det er ikkje slik at vi opnar for dette no. Det er fullt ut tillate med seismikkundersøkingar i dei områda allereie i dag, og det har vel eigentleg alltid vore det. Men eg deler jo bekymringa til representanten Bastholm, i den forstand at vi veit for lite om kva slags konsekvensar seismikkskyting har for både fisk og særleg sjøpattedyr. Vi veit ein del. Det er grunnen til at vi har ein del føre-var-reglar for dette i dag, bl.a. det som handlar om å unngå gytetid og å ha «soft start»-reglar når ein begynner med det, men vi treng meir kunnskap. Det står også ein del i denne forvaltningsplanen om korleis ein treng meir kunnskap om seismiske undersøkingar, og at regjeringa vil jobbe for å få den kunnskapen. Det vil sjølvsagt også forvaltninga måtte ta omsyn til.