Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Dette er en viktig sak rent konkret, men også prinsipielt. I denne sal har vi fra opposisjonens side flere ganger forsøkt å få regjeringen til å fremme en sak om kraftlinjepolitikk for å diskutere prinsippene. Det var bl.a. et tema da vi diskuterte utbygging av oljefeltet Gjøa, som skulle elektrifiseres fra Mongstad. Da skulle en altså ta strøm fra Bergensregionen, uten at en syntes det var et større problem, og elektrifisere norsk sokkel. Da ønsket opposisjonen at vi skulle ta en prinsipiell debatt om dette. Hva skulle ligge til grunn for kraftlinjepolitikken? Regjeringens politikk og regjeringens løsning ville medføre mange nye kraftlinjer. Da burde vi avklart de prinsippene før vi visste hvor traseen skulle gå, sånn at ikke alle var for kraftlinjene inntil de forsto at de gikk gjennom deres egen bakhage. Jeg tror det er lettere å ta prinsippdebatten før en vet hvem som blir rammet, for da klarer en å heve seg litt over det. Det ville ikke regjeringen. Det var det ikke behov for, sa regjeringen. Nå får vi en sånn kraftlinjedebatt i etterkant. Men skaden har dessverre allerede skjedd i Hardanger. Så registrerer jeg at regjeringen skryter av at de kommer med denne meldingen. Men de som kan historien, vet at regjeringen ikke akkurat har vært en pådriver for det – dem om det. Så merket jeg meg også at representanten Strøm sa at hvis ikke regjeringen får viljen sin, tar det 15 år å finne alternativ. Det sier litt om hvor proppen i norsk energipolitikk er – 15 år for å finne et alternativ til kraftlinjen gjennom Hardanger. Da handler det om vilje, og det handler ikke minst om dårlig og manglende evne. Jeg forstår ikke at regjeringen selv vil innrømme hvor tregt de jobber når de sier at et alternativ vil ta 15 år å få på plass. Men det forklarer ikke en regjering som ikke klarer å diskutere andre alternativer på en skikkelig måte. Når altså et av utvalgene sier at det finnes et alternativ med spenningsoppgradering som kanskje er mer samfunnsøkonomisk lønnsomt enn det som regjeringen har valgt, avviser regjeringspartiene at dette kan være mulig fordi for det første: En må få på plass kraftlinjene mellom Mongstad og Kollsnes i løpet av fem år. Det anser de som urealistisk. Ja, det kan jeg godt forstå når jeg ser hvor tregt en jobber. Ørskog–Fardal skulle jo være på plass i 2011, sa Statnett i 2006, og nå får vi en investeringsbeslutning først i 2011, en velkommen investeringsbeslutning, men allikevel fem år forsinket. Regjeringspartiene sier at det vil være umulig å kunne få gasskraftverket på Mongstad i full drift innen 2015, et gasskraftverk som vitterlig står ferdig. Det er altså ferdig bygd. Men Strøm og co. tror altså ikke det er mulig å starte begge turbinene i løpet av fem år. Igjen: Det sier litt om evnen i regjeringen til å finne gode løsninger. Jeg tror Fremskrittspartiet hadde klart det. Regjeringen sier de ikke klarer det. Det er deres utfordring. Denne saken om forsyningssikkerhet til Bergen er viktig. Fremskrittspartiet tok det opp da vi behandlet Gjøa-prosjektet i 2007. Ingen skal komme her og fortelle at Fremskrittspartiet ikke er opptatt av det. Det vi har diskutert her, er den eneste løsningen på dette, å hente kraft fra Sima vannkraftanlegg, som allerede finnes, og dra det gjennom Hardanger. Eller kan det være løsninger der du bygger ny produksjon andre steder og drar det opp fra sør? Det er mulig. Men jeg merket jo straks utvalgene hadde framlagt sin rapport 1. februar, i en debatt på Tabloid mot daværende energiminister Terje Riis-Johansen, at det å begynne å diskutere ny kraftproduksjon i denne sammenheng var helt uaktuelt. En skulle hente strømmen fra Sima og dermed basta. Da er jo dette den eneste løsningen du kan vurdere. Sånn sett forstår jeg godt at en faller ned på det en faller ned på. Men det er ikke fordi det ikke finnes alternativ reelt sett, men det finnes ikke alternativ som denne regjeringen kan leve med politisk. Det samme ser en jo når man leser Bergens Tidende fra 6. februar. Altså bare fem dager etter utvalgsrapportene ble framlagt, sa politisk rådgiver i Olje- og energidepartementet at det finnes bare tre alternativer i denne saken. Det er enten å bygge luftspenn i Hardanger, sjøkabel i Hardanger eller ingenting. Allerede fem dager etter at utvalgene hadde framlagt sine rapporter, hadde de forkastet alle andre alternativ. Det sier litt om at den prosessen som vi alle var glad for ble satt i gang skikkelig, vel, alle unntatt daværende energiminister Terje Riis-Johansen, ikke var reell, for regjeringen hadde ikke til hensikt å vurdere andre alternativ. Når du da står igjen med om du skal bygge luftspenn gjennom Hardanger eller sjøkabel gjennom Hardanger, har regjeringen tatt det rette valget. Av de to valgene er det rett. Men det betyr ikke at det er det beste alternativet. Det beste alternativet får vi aldri utredet, fordi regjeringen har lagt begrensninger på hva de kunne leve med. Statnett følger det lojalt opp når de vurderer alternativ, og da blir det som det blir. Jeg er skuffet. Men av det som er de reelle alternativene for regjeringen, har en valgt rett.