Børge Brende (Høyre), 2014-11-11:
Først vil jeg takke for en god og viktig diskusjon. Ebolaepidemien må bekjempes. Den er en regional helsetrussel, men det er også en global sikkerhetsrisiko knyttet til den type epidemier, og dessverre tror jeg vi bare har sett toppen av isfjellet. Dette er en type sykdomsutbrudd vi kan oppleve flere av i årene fremover hvis vi ikke greier å styrke kapasiteten i utviklingsland, både når det gjelder helse, og når det gjelder tilgang på rent drikkevann, og det henger nært sammen med sanitære forhold. Det er også slik – f.eks. i Liberia, Sierra Leone og Guinea – at når sykdommen bryter ut, ser vi at man ikke greier å mobilisere raskt nok det som er nødvendig når det kommer til isolasjon av pasientene. Når noen utvikler ebola, så må de isoleres, de må tas hånd om forskriftsmessig, det må være gode systemer på plass når det gjelder hvordan man behandler døde. Hvis pasienter blir liggende hjemme med ebola, og det kommer pårørende og andre – f.eks. fra landsbyen – på besøk, så er det bare snakk om dager før mange flere kan være smittet. Det å få på plass den nødvendige kapasiteten nå, slik at ebolapasienter kan isoleres og få den behandlingen de trenger, er det det dreier seg om. Jeg er glad for at det er full oppslutning i Stortinget om at vi nå ikke bare skal bevilge penger til FNs ulike organisasjoner og de humanitære organisasjonene og til landene og Bretton Woods-institusjonene, men også at Norge skal benytte seg av den frivilligheten blant helsepersonell som vi nå har sett, og som er beundringsverdig, at de kan reise ned og gjøre en innsats gjennom det opplegget vi har utviklet sammen med Storbritannia i Sierra Leone. Jeg må si at det er utrolig beundringsverdig når vi ser hundrevis av norske helsepersonell som stiller seg til rådighet. Det er rørende, og det viser at folk – og helsepersonell – tenker bredt og har et brennende humanitært engasjement. Det er selvsagt ikke risikofritt å reise til Vest-Afrika, men vi har nå fått på plass systemer som skal kunne ivareta dette så godt som overhodet mulig. Og det at man har fått på plass den type systemer, gjør at vi kan lære av det som nå har skjedd, slik at man i eventuelle nye tilfeller i årene fremover vil kunne ha den type kapasitet og den type læring basert på den prosessen vi nå har vært igjennom. Men bare for å slå det helt klart fast – det var representanten Hareide som var inne på dette med de humanitære midlene: Regjeringen har i budsjettet lagt opp til en styrking når det gjelder helse for neste år med over 170 mill. kr. I tillegg har vi lagt opp til en styrking av det humanitære budsjettet på nærmere en halv milliard kroner. Og det er ingen geografisk konsentrasjon når det gjelder de humanitære midlene: De humanitære midlene skal tildeles der behovene er størst – både som en følge av krig og konflikt og denne type helsekriser eller naturkatastrofer. Den geografiske konsentrasjonen som regjeringen foreslår – en forsiktig konsentrasjon fra 116 land til 84 land – er den langsiktige utviklingshjelpen. Når det gjelder det humanitære, så må det være det humanitære imperativ som gjelder. Vi stiller opp der behovene er størst. Det er utgangspunktet for tildeling. Derfor har man nå tildelt 326 mill. kr til Vest-Afrika og til kampen mot ebola, og ved behov vil det komme mer midler i tiden fremover, for denne kampen må vi vinne. Vi kan ikke glemme situasjonen nå i disse tre vestafrikanske landene. Det vil spre seg til andre land i Afrika, og det vil kunne få store internasjonale konsekvenser hvis vi nå ikke får bukt med ebolaepidemien.