Vera Lysklætt (Venstre), 2008-11-28:
Den interpellasjonen jeg har her i dag, er en sak jeg føler et veldig sterkt ansvar for å ta opp, få fokusert på og satt ord på her på Stortinget. Den handler om barnevernet i de samiske delene av landet. Med den bakgrunn og den kjennskap jeg har til det samiske samfunnet, føler jeg et stort ansvar for å gjøre nettopp det. Gjennom utallige medieoppslag har vi blitt gjort oppmerksom på de store utfordringene det er med å finne samiske fosterhjem til samiske barn. Jeg er derfor opptatt av hva som gjøres i dag for å styrke barnevernet i kommuner med samisk bosetting, og hva som gjøres for å rekruttere samiske fosterfamilier og fagpersoner med samisk bakgrunn til fylkesnemndene, og sist, men ikke minst, hva som gjøres for å styrke bruken av familieråd i samiske familier. Jeg har ved to tidligere anledninger fokusert på barnevernet i samiske deler av landet, sist gang i mai 2007 i spørretimen, hvor daværende barne- og likestillingsminister, Karita Bekkemellem, svarte at bruk av familieråd i arbeidet med samiske familier i barnevernet har økt, men at det ikke er en innarbeidet metode i barnevernets arbeid med samiske familier. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet opplyser at familieråd fremdeles ikke er en innarbeidet beslutningsmodell i arbeidet med samiske familier. Dette er kjernen i min interpellasjon – familieråd, og at vi må få en snarlig fortgang i arbeidet med å få familieråd til å bli en beslutningsmodell i arbeidet med samiske familier i barnevernet. Familieråd er en beslutningsmodell der barnevernet gir familien og nettverket rundt barnet en mulighet til selv å finne løsninger og ta ansvar for å gjennomføre disse. Fagfolk deltar i deler av møtet for å gi familien nødvendig informasjon. Målet med familierådet er å komme fram til en plan for barnet eller ungdommen. Til å hjelpe familien med å planlegge og gjennomføre familierådet engasjerer barnevernet en uavhengig koordinator. I St.meld. nr. 40 for 2001–2002, om barne- og ungdomsvernet, nevnes familieråd som en metode som kan benyttes i arbeidet med samiske familier i barnevernet, da dette er en metode der personer i nettverket rundt familien, storfamilien og andre som er viktige for barnet, drøfter og planlegger hvordan de kan hjelpe til for å bedre livssituasjonen til barnet. Etter min mening er det svært viktig at vi nå får en fortgang i bruken av familieråd i de samiske delene av landet. Samiske familier er stort sett store familier med veldig mange familiemedlemmer, og hvor familiene har et veldig tett samhold og bånd seg imellom, mye tettere enn det som er typisk for norske familier i dag. De føler og tar et mye større ansvar for hverandre, og på en helt annen måte enn det vi ser i det norske samfunnet. Dette mener jeg det er veldig viktig at norske myndigheter er klar over og tar hensyn til i sitt videre arbeid med barnevernet i de samiske delene av landet. En liten samegutt eller -jente som først opplever det å bli tatt fra foreldrene sine, for deretter å bli plassert i et rent norsk og norsktalende fosterhjem som kanskje i tillegg er veldig langt hjemmefra, opplever ikke bare det å miste foreldrene sine, men blir også samtidig fullstendig fratatt muligheten til å utvikle sin egen identitet, sin samiske identitet. De mister på mange måter alt. De mister det samiske språket og de samiske tradisjonene, kulturen med den samiske sangen og joiken, den samiske levemåten, de samiske klærne og den samiske maten. De mister lukten av reinskinn, skaller, sennegress, og smaken av kokt kjøtt og røkt kjøtt, for bare å nevne noe av det som er viktig i samiske barns oppvekst. Barnevernsloven tar utgangspunkt i at barns beste skal følges. Barns beste i de aller fleste tilfellene er ikke at de sendes langt bort fra sitt samiske miljø, dersom det er mulig å finne en løsning innen nærmiljøet og i storfamilien. I november 2006 tok jeg opp med daværende barne- og likestillingsminister, Karita Bekkemellem, om samiske barns rettigheter blir godt nok ivaretatt i dagens lov om barnevernstjenester. Bakgrunnen for spørsmålet var at vi da via media hadde fått kjennskap til ulike saker hvor samiske barn hadde blitt flyttet til fosterhjem, noen ble plassert i ikke-samiske fosterhjem og andre flyttet til skjult adresse. Jeg ønsket å få en forsikring om at hensynet til samiske barns identitetsutvikling ble ivaretatt i slike saker, med tanke på de samiske barnas språkutvikling og tilhørighet i den samiske kulturen og levemåten. Barne- og likestillingsministeren svarte da at samiske barns rettigheter blir godt ivaretatt gjennom Grunnloven, Barnekonvensjonen og i barnevernsloven, men at det kan være en utfordring å sørge for at rettighetene oppfylles i praksis, da det har vært vanskelig å skaffe fosterhjem til barn med samisk bakgrunn. Etter min mening må det nå settes inn ressurser på dette området. Ifølge Grunnloven § 110a påligger det staten å legge forholdene til rette for at den samiske folkegruppen kan sikre og utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv. Etter FNs barnekonvensjon artikkel 30 skal et barn som tilhører en minoritet eller urbefolkning, ikke nektes retten til sammen med andre medlemmer av sin gruppe å leve i pakt med sin kultur, bekjenne seg til og utøve sin religion, eller bruke sitt eget språk. Etter barnevernsloven § 4-14 skal barn det er truffet vedtak om omsorgsovertakelse for, plasseres i fosterhjem, institusjon eller i opplærings- eller behandlingsinstitusjon. Stedet for plassering skal etter § 4-15 velges ut fra hensynet til barnets egenart og behov for omsorg og opplæring i et stabilt miljø. Det skal også tas tilbørlig hensyn til at det er ønskelig med kontinuitet i barnets oppdragelse, og til barnets etniske, religiøse, kulturelle og språklige bakgrunn. Etter § 4-22 skal det til fosterforeldre velges personer som har særlig evne til å gi barn et trygt og godt hjem i samsvar med de forutsetninger som er lagt til grunn for oppholdet. Etter forskriftens § 4 skal barnevernstjenesten ved valg av fosterhjem til et barn legge avgjørende vekt på hensynet til barnets beste, og det skal tas tilbørlig hensyn til barnets etniske, religiøse, kulturelle og språklige bakgrunn. Så til rekrutteringen av fagpersoner. En av utfordringene i det samiske barnevernet er å rekruttere personer med samisk bakgrunn. Jeg ber statsråden om å se på incentivordninger som kan være med på å øke rekrutteringen av fagpersoner generelt til det samiske barnevernet. Utdanningsstipendier og pliktår kan være aktuelle virkemidler, og det gjelder også rekrutteringen av spesialister. For å bli oppnevnt som sakkyndig i fylkesnemndene er det krav om at leger skal ha to års videreutdanning innen barne- og ungdomspsykiatrien. For den samiske befolkningen er det en utfordring stor nok å rekruttere samiskspråklige leger. Å få disse til å ta videreutdanning er derfor en utfordring. Men behovet for sakkyndige er heller ikke så stort, så hvis en gav incentiver, f.eks. hvert femte år, kunne det være tilstrekkelig for å dekke behovet. Jeg ber statsråden om å se nærmere på kriteriene for oppnevning av sakkyndige til det samiske barnevernet og vurdere om det i større grad skal åpnes for erfaring og språkkompetanse, kombinert med et noe lavere krav til spesialisering. Helt til slutt vil jeg si og gjenta at det må bli slik at en barnevernstjeneste alltid skal vurdere svært nøye om noen i det samiske barnets storfamilie eller nære nettverk kan bli valgt som fosterhjem for barnet. Det vil helt klart være til det beste for et barn som er født med en samisk identitet og en samisk bakgrunn.