trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-05:
Dette er for så vidt en liten sak, men en ideologisk interessant sak. Norge er et pluralistisk samfunn, preget av at vi har hatt en balanse mellom at markedet har styrt, og at politikken har styrt. Vi har ulike politiske partier som vektlegger dette på forskjellige måter. Jeg tror ikke det er noen i denne stortingssalen som ønsker kun en markedsstyring. Jeg tror heller ikke det er noen som ønsker en rein politisk styring. Men så er spørsmålet: Hva er det viktig at man styrer politisk, og hva er det viktig at markedet ordner opp i sjøl? Det er nettopp det spørsmålet vi behandler i denne saken her. Av og til behandler vi saker av samfunnsmessig prinsipiell betydning, som gjør det nødvendig å ta politiske grep fort. Det er egentlig det man ber om tilslutning til her. Jeg tror noe av kvaliteten ved det norske samfunnet nettopp er at vi har klart å ha politisk styring på en del viktige samfunnsområder. Det tror jeg er hovedgrunnen til at vi i dag kan være stolte av at vi bor i det som kanskje er verdens beste land å bo i. Vi har altså tatt politisk styring ikke minst over naturressurser, og vi har tatt politisk styring over vedtak i forhold til infrastruktur og i forhold til pengepolitikk, bankvesen osv. De som prøver å raljere over at det på en måte er et problem at vi har for mye samfunnsmessig styring, tror jeg må gå hjem og ta ut historiebøkene som står i bokhylla, og lese litt om det som det til dels har vært konsensus om i stortingssalen. Venstre var i sin tid i førersetet her. Etter hvert har andre partier kommet etter - Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Kristelig Folkeparti og mange andre partier har sluttet seg til det i større eller mindre grad. Derfor må dette med å ta samfunnsstyring, det at politikere og regjeringer faktisk velger å ta grep når det er nødvendig, ikke bagatelliseres. Det er derimot veldig, veldig viktig at det blir gjort, for å sikre at man får en samfunnsutvikling som man ønsker seg. Og det er fortsatt slik. Det er ikke slik at det er markedet som stiller til valg for å bli valgt til et eller annet. Nei, det er politikerne, Stortinget, som stiller til valg og får et mandat fra den norske befolkningen, og det er et mandat som man må ta vare på gjennom at man faktisk styrer. Derfor er som sagt det forslaget som ligger her, lite, men egentlig prinsipielt veldig interessant, og det er viktig at vi slutter opp om det, for at enhver sittende regjering på en rask og effektiv måte skal kunne få gjennomført samfunnsmessig viktige beslutninger til beste for folk og land.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-06-05:
Først av alt vil eg gje ros til saksordføraren for ein god jobb med dette lovframlegget. Framlegget inneber at Regjeringa kan overprøva Konkurransetilsynet sine vedtak i saker om føretakssamanslutning på politisk grunnlag, utan at det har vore ei konkurransefagleg ankebehandling på førehand. Dermed senkar Regjeringa terskelen vesentleg for politisk overprøving av saker om føretakssamanslutning. Kristeleg Folkeparti meiner at dette er i strid med målet om å føra ein god og pårekneleg konkurransepolitikk. Det svekkjer næringslivet sin grunnleggjande tillit til konkurransepolitikken, og det er i strid med målet om å føra ein ryddig, god og pårekneleg konkurransepolitikk. Dersom ankebehandlinga ber preg av politisk vilkårlegheit, vil næringslivet sine aktørar i større grad orientera seg mot politisk påverknad i staden for å velja strategiar som ligg innanfor rammene av konkurranselova sitt formål. Ingen av nabolanda våre, korkje Finland, Danmark eller Sverige, har tilsvarande ordningar som den den norske regjeringa no legg opp til. Eg har òg merka meg at Konkurransetilsynet meiner at det finst alternative løysingar, f.eks. innføring av ei uavhengig klagenemnd, som er foreslått av Konkurranselovutvalet i NOU 2003:12, Ny konkurranselov. Regjeringa påstår at dagens prosedyrar for ankebehandling, der det først er ei fagleg vurdering og så eventuelt ei politisk vurdering, har vore vanskelege for omverda å forstå. På same måten som ei rekkje av høyringsinstansane stiller eg meg undrande til dette. Kristeleg Folkeparti vil difor gå imot forslaget frå Regjeringa på dette punktet. Me vil òg gå imot forslaget om å påleggja partane i ein fusjon å informera Konkurransetilsynet om føretakssamanslutninga ved ei alminneleg melding, fordi dette vil medføra uforholdsmessig stor arbeidsinnsats for bedriftene.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-05:
En effektiv konkurranselovgivning er viktig for en god næringspolitikk og næringsutvikling. Med de endringene som vi gjør i dag, bidrar vi til å forbedre lovgivningen slik at vi får et mer effektivt system for håndtering av fusjoner i næringslivet. Videre bedres også prosessen rundt politisk overprøving av Konkurransetilsynets vedtak når det gjelder sammenslåing. Det er viktig å understreke at dette ikke vil og ikke skal senke terskelen for å gripe inn politisk, men i de tilfeller dette skjer, kan saksgangen gå mer effektivt. Endringen i konkurranseloven § 21 første ledd ivaretar ikke bare muligheten til å behandle spørsmål om fusjoner på en god og faglig måte, men også muligheten til å spare tid og ressurser i situasjoner der andre samfunnshensyn er overordnet og veier tyngre. Det er også i samfunnets interesse at disse samfunnsmessige begrunnelsene er godt utredet og begrunnet og veies tydelig opp mot konkurransehensynet, noe som en vil kunne gjøre nå. Dette bidrar til en mer tydelig politikk, samtidig som det faglige grunnlaget ivaretas. For Senterpartiet er det viktig at næringslivet har gode og forutsigbare rammebetingelser og tydelige regler, og at krav til innrapportering ikke er unødige. Dette er et viktig hensyn å ta i en helhetlig næringspolitikk. Men en viktig del av en slik helhetlig næringspolitikk er en god konkurransepolitikk. Konkurransepolitikken skal bidra til at alle deler av næringslivet har gode forhold, og at regler følges for å skape like konkurranseforhold. Da er det vesentlig at Konkurransetilsynet kan gjøre gode faglige vurderinger i forkant av sine vedtak. For at man skal kunne gjøre gode faglige vurderinger, kreves god informasjon. En innføring av alminnelig melding for partene i en fusjon er en måte for tilsynsmyndighetene å skaffe seg denne nødvendige informasjonen på. Det er viktig at dette er standardisert, og at det er enkelt for bedriftene å finne fram til opplysningene, noe som også er vektlagt i forslaget. Jeg er glad for at departementet har vært bevisst på ikke å gi næringslivet plikter som ikke er godt begrunnet, og at innføring av alminnelig melding ikke vil føre til vesentlige kostnadsøkninger for bedriftene. Samtidig er det av ytterste viktighet at en fortsetter arbeidet med å forenkle samfunnet, ikke bare for den enkelte forbruker, men i særlig grad for bedriftene, slik at de kan konsentrere seg om å skape verdier. Et gjennomføringsforbud for alle meldepliktige foretakssammenslåinger er et effektivt tiltak for å kontrollere sammenslåinger. Under høringen har det vært innvendinger mot dette, grunnet økte kostnader knyttet til de norske terskelverdiene. Jeg er glad for at statsråden har tatt med seg denne problemstillingen, og at de offentlige myndighetene skal følge med på de erfaringer en gjør seg med lovendringen, og vurdere terskelverdiene videre. Vedtakene i dag fører til en bedre konkurransepolitikk og dermed en bedre næringspolitikk. De rydder opp i regler, og det kan legges vekt på det konkurransefaglige aspektet samtidig som lovendringene bidrar til en mer effektiv lovgivning.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-05:
Jeg vil starte med å gi ros til saksordføreren for en grundig og god jobb med denne innstillingen. Vi har en regjering som sakte, men sikkert endrer lover og regelverk mot en mer lukket og regulert stat, hvor mer makt flyttes over til beslutningstakere i et lukket rom. Endringen av konkurranseloven er et godt eksempel i så måte. Regjeringen vil endre klageadgangen i konkurranseloven § 21 første ledd, slik at Regjeringen kan overprøve Konkurransetilsynets vedtak i saker om foretakssammenslutning på politisk grunnlag uten en ankebehandling. Resultatet av dette er at næringslivet i større grad vil bruke politiske kanaler framfor å innrette seg etter konkurranselovens formål. Uten en ankebehandling vil man i den politiske avgjørelsen ikke ha den nødvendige kunnskap og faglige tyngde som trengs for å ta en beslutning. Regjeringens beste argument for dette endringsforslaget er forenkling uten at den klarer å vise til at dette faktisk vil føre til enorme ressursbesparelser. § 18 andre ledd bokstav e, melding om foretakssammenslutning, foreslås også endret. Jeg skal ikke repetere innholdet i endringsforslaget, men jeg vil framheve at dette forslaget ikke er i tråd med Regjeringens iver etter å forenkle i henhold til den rød-grønne argumentasjonen for endringen av klagebehandlingsprosedyren. Venstre står sammen med resten av opposisjonspartiene i å peke på muligheten for heller å styrke saksbehandlingskapasiteten i Konkurransetilsynet enn å påføre bedriftene merarbeid. Jeg legger merke til at regjeringspartiene har bitt seg merke i at det har blitt uttrykt bekymring for at de foreslåtte endringene av konkurranseloven vil påføre næringslivet økte administrative byrder. Men disse bekymringene blir raskt lagt vekk når de viser til Regjeringens store satsing på forenkling av elektronisk rapportering fra næringslivet. Er det den sterkt forsinkede Altinn II-versjonen med elektronisk signering SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet sikter til? Å kalle det en stor satsing kan i beste fall ses på som litt spesielt. Venstre vil gå imot forslaget til endring av § 21 første ledd og § 18 andre ledd bokstav e. Så vil jeg avslutningsvis ta en liten visitt til representanten Ryan, som drog sin dosering. Det er positivt at representanten har en velvillig holdning overfor Venstre. Han viser til en periode og en annen tid, med doseringsmuligheter som kanskje var litt annerledes enn i dag. Jeg er ikke sikker på - representanten Ryan har selvfølgelig god kjennskap til eksempelvis Nord-Trøndelag E-verk, som jeg også har - at det som for 20 år siden var riktig, nødvendigvis er den riktige doseringen i dag. Jeg er ikke helt sikker på det.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-05:
Eg registrerer at representanten Kielland Asmyhr seier at Regjeringa har ein låg terskel for å gripe inn overfor tilsynet. Eg vil minne om at eg har gripe inn etter § 21 éin gong ved hjelp av ny lov. Eg har derimot omgjort to saker på konkurransefagleg grunnlag. Dersom ein ser på den lista som eg har over det som den førre regjeringa gjorde, då det sat ein Høgre-statsråd i min stol i fire år, hadde dei like mange saker som dei overprøvde. Det var den førre regjeringa som la fram § 21, og som valde å halde fram med å ha ein § 21 som gir politikarane lov til, når andre omsyn skal verke sterkare enn dei konkurransefaglege, å gripe inn mot ein fusjon. Det skal vere ein høg terskel. Det er jo difor det òg står «av prinsipiell eller stor samfunnsmessig betydning ». Det skal vere ein høg terskel, ikkje i seg sjølv fordi ein ikkje skal overprøve tilsynet, men fordi konkurranselova sjølvsagt skal vere eit sterkt og godt verkemiddel.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-05:
Nei, det gjer eg aldeles ikkje. Representanten Hansen tar feil. Vi har ikkje fjerna ankebehandlinga på konkurransefagleg grunnlag. Tvert om sa eg i innlegget mitt at dersom departementet likevel finn å skulle gjere full fagleg prøving av Konkurransetilsynet sine vedtak, er det fortsatt moglegheiter for det, sjølv med denne endringa. Det denne endringa gjer, er at vi seier at vi ikkje nødvendigvis må gjere det når vi ser at Konkurransetilsynet har gjort ei fullt ut fagleg forsvarleg prøving av spørsmålet - det er det dei er sette til å gjere - men når vi ser at den konkurransefaglege grunngivinga strir mot det som måtte vere av andre, samfunnsmessige omsyn. Lat meg minne om følgjande: Eg har overprøvd éin gong etter § 21. Dersom det er ein ekstremt låg terskel, som var representanten Hansen sitt uttrykk, vil eg altså minne om at den førre regjeringa i løpet av to år brukte den same paragrafen to gonger, éin gong med distriktspolitisk grunngiving, ein annan gong med landbrukspolitisk grunngiving. Så her har alle regjeringar brukt den anledninga som lova gir.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-05:
Dersom representanten Hansen hadde vore like oppteken av å ha ein god fusjonskontroll som det Regjeringa og regjeringspartia i Stortinget er, ville han ikkje minst vore oppteken av at Konkurransetilsynet i løpet av sine 15 knappe saksbehandlingsdagar får den informasjonen dei treng, for nettopp å gjennomføre ein god fusjonskontroll og leggje fram ei konkurransefagleg avgjerd om fusjonen. Det vi ser i dag, er at Konkurransetilsynet ikkje nødvendigvis får den informasjonen dei har krav på, men må be om han - og då får dei informasjonen. Konkurransetilsynet opplyser til oss - eg har svara på det i brevveksling med Stortinget - at dette er lett tilgjengeleg informasjon som bedriftene i stor grad har, eller kan skaffe seg. Vi meiner at her må omsynet til ein effektiv fusjonskontroll gå føre omsynet til den eventuelle meirbyrda dette vert for næringslivet. Vi erkjenner at det er ei meirbyrde, men vi ser det slik at ho ikkje er så stor at omsynet til det her er viktigare enn å ha ein god fusjonskontroll.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-06-05:
Som flere talere i denne debatten har vært inne på, har denne statsråden og den rød-grønne regjeringen hatt en veldig lav terskel når det gjelder å gripe inn i konkurransesaker. Fremskrittspartiet synes det er prinsipielt svært betenkelig, for skal vi ha et sterkt konkurransetilsyn, som vi er helt avhengige av i en markedsøkonomi, som jeg tror selv SV-statsråden ønsker at vi skal ha her i landet, er vi nødt til å ha et konkurransetilsyn som kan gripe inn mot uheldige sammenslutninger i næringslivet som kan påvirke konkurransen. Jeg kunne godt tenke meg å spørre statsråden om hun i det hele tatt ser noen prinsipielle betenkeligheter ved å ta såkalte politiske beslutninger i denne type saker og sette Konkurransetilsynet til side.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Da sameloven ble vedtatt for mer enn 20 år siden, var det et svært viktig skritt på veien for å ivareta de samiske folkegruppenes rettigheter i Norge. Det gav bl.a. samene rett som et folk til å organisere seg og opprette representative institusjoner. Det første sametingsvalget ble gjennomført to år senere, altså i 1989. Sametinget har åpenbart hatt - og har, sjølsagt - stor betydning, særlig med tanke på utvikling av samisk språk, kultur og næringsliv. Sametinget gir også samiske interesser ekstra tyngde i møtet med storsamfunnet på alle nivå. På lik linje med diskusjonene vi ellers har om demokratiet når det gjelder velgeroppslutning rundt stortings-, fylkes- og kommunevalg, er Sametingets legitimitet avhengig av det samme. Et demokratisk representativt organ vil kun klare å utføre sin funksjon til fulle dersom oppslutningen er høy nok. Jeg er derfor glad for at Regjeringa har fulgt opp rådet fra Selle-utvalget ved å foreslå endringer i sameloven som skal legge til rette for høyere oppslutning om sametingsvalget. Ikke minst gjelder dette inndelingen av nye valgkretser. Det har vært en skjevhet i antall stemmer bak hver representant. Dette har ikke minst ført til at folk i de tettest befolkede samiske områdene har følt at de ikke har vært tilstrekkelig representert. Som saksordfører Vera Lysklætt har redegjort for, foreslår altså Venstre og Høyre en annen valgkretsinndeling enn det flertallet går inn for. Vi i Arbeiderpartiet og de som ellers utgjør flertallet i komiteen, legger i innstillingen til grunn at Sametinget sjøl ønsker disse nye valgkretsene, og de har sjølsagt også vært konsultert. Jeg ser ingen grunn til at vi fra Stortingets side skal overprøve forslaget Sametinget sjøl går inn for. Hva er det som tilsier at vi her på Stortinget skulle vite bedre hva Sametinget og oppslutningen om Sametinget er best tjent med enn nettopp Sametinget sjøl? Hvorfor respekterer ikke Høyre og Venstre Sametingets egen anbefaling? Når vi nå legger opp til færre valgkretser, en ny matematisk utregningsmetode og fjerning av ordningen med utjevningsmandater, er det å håpe at både oppslutningen om sametingsvalget og legitimiteten til Sametinget vil øke. Det er viktig av mange grunner, ikke minst med tanke på det norske demokratiet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Odelstinget skal i dag ta stilling til forslag om endringer i sameloven, visstnok - som det fremgår av saken - for å styrke Sametingets legitimitet og gjøre det mer demokratisk og representativt. Det er en oppgave selv Odelstinget ikke er i stand til å greie, nettopp fordi en folkevalgt forsamling satt sammen på etnisk grunnlag aldri kan ha full legitimitet i en befolkning. Det er altså etnisk bakgrunn som er grunnlag for stemmerett til sametingsvalg. Det er etnisk bakgrunn som er det styrende prinsippet bak Sametinget og den politikken Stortinget har lagt opp til i den sammenheng. Derfor er det etter Fremskrittspartiets syn fullstendig umulig å skape legitimitet rundt en sånn institusjon. Det ser vi også i Nord-Norge, der vi stadig vekk opplever flere og flere konflikter og problemstillinger rundt de særrettighetene Stortinget har innrømmet samene som gruppe over flere tiår. Det er bare å nevne eksempler som Kirkenes, hvor Regjeringen riktignok har store ambisjoner om nordområdesatsing, men hvor FeFo setter sterke begrensinger når det gjelder næringsutvikling og det å ta i bruk nye arealer, til tross for at areal ikke burde være noe problem i Finnmark. Vi ser det samme en rekke andre steder i Nord-Norge, hvor de samiske særinteressene holder igjen og er til hinder for utvikling av næring og utvikling av nye arbeidsplasser, ja rett og slett skaper konflikter som etter mitt skjønn er fullstendig unødvendige. Man har til og med for kort tid siden gitt Sametinget innsigelsesrett i plansaker, noe som vil gjøre denne prosessen enda vanskeligere i Nord-Norge. Min oppfordring til de øvrige partiene i Stortinget er følgende: Lytt til deres egne! Lytt til deres egne folk i de tre nordligste fylkene særlig! Lytt til deres lokale folkevalgte i Finnmark, for der er det et helt annet syn på den politikken Stortinget fører på dette området, enn det partiene står for i dette stortinget. Det gjelder Arbeiderpartiet så vel som Høyre. Motstanden mot FeFo har vokst betydelig etter de erfaringene man har hatt de siste årene, og i forlengelsen av den er det også en helt annen holdning til Sametinget og de øvrige særrettighetene Stortinget har innrømmet samene. Så når representanten Ballo kommer med uttalelser som Venstre prøver å kritisere ham for - for han kommer jo tross alt fra SV, og det er uhørt at en person fra SV skal ha slike standpunkter - er det uttrykk for en frustrasjon som veldig mange innbyggere i de nordligste fylkene føler med hensyn til den særbehandlingen Stortinget har lagt opp til når det gjelder samene. Jeg stiller meg for øvrig helt bak representanten Ballos resonnement. I dag skal vi ta stilling til en teknisk endring i sameloven. For Fremskrittspartiet er det ikke avgjørende hvorvidt det er det ene eller det andre som blir vedtatt - her er det altså to ulike forslag som er tatt opp fra ulike partier - for det vil ikke gjøre noen forskjell med hensyn til legitimiteten Sametinget har i hvert fall i den nordnorske befolkningen. Fremskrittspartiet kommer til å gå imot begge forslagene, og vi kommer også til å benytte sjansen til å stemme mot loven i sin helhet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
En stund var jeg veldig i tvil om i hvilken sak representanten Amundsen hadde innlegget sitt. Jeg kommer i hvert fall bare til å knytte noen kommentarer til det lovforslaget som vi nå har til behandling. Helheten i samepolitikken vil vi jo få rikelig anledning til å diskutere f.eks. når vi får til behandling meldingen om samepolitikken, som nettopp er lagt fram. Når vi utfordres til å lytte til våre egne, kan jeg fortelle at jeg har hatt et møte med Finnmark Arbeiderparti om meldingen, og de gav i hvert fall uttrykk for veldig sterk støtte til den måten Regjeringen nå tenker samepolitikk på. Så også i så måte har jeg god samvittighet. Men så til saken. Jeg skal ikke gå inn på sakens mange tekniske sider, som også handler om å gjøre noe med måten valgkretsene i Sametinget er inndelt på, hva slags modell man skal ha for fordeling av mandater, regler om minsterepresentasjon for å sikre mindre samiske grupper, som f.eks. sørsamene, og helheten i det nye valgsystemet for Sametinget. Men det som gjør at jeg tar ordet, er at jeg mener at noe av det viktigste i samepolitikken er konsultasjonsordningen. All honnør til den forrige regjeringen, som gjennom en kongelig resolusjon fikk på plass at vi nå har en plikt til å konsultere - altså noe mer enn å høre - Sametinget når vi vedtar saker som er viktig for samene som folk og deres organer. Vi har selvfølgelig konsultert Sametinget om den proposisjonen som vi i dag behandler. Lovforslaget er jo for en stor del utformet av Sametinget selv, og vi har som sagt gjennomført grundige konsultasjoner. Forslaget som er fremmet av Regjeringen, har et tilnærmet enstemmig vedtak i Sametinget bak seg, og Regjeringen har valgt å legge avgjørende vekt på Sametingets standpunkter og argumentasjon. De spørsmålene om valgordningen til Sametinget som proposisjonen omhandler, må sies i særlig stor grad å berøre samene som folk. Saken handler om samenes egen interne politiske organisering, og i en slik sak skal det etter Regjeringens syn særlig tungtveiende grunner til dersom Sametingets eget syn ikke skal følges opp, særlig når synspunktene har så bred oppslutning i Sametinget som i denne saken. Nettopp med det som bakgrunn må jeg jo si at jeg stiller meg noe uforstående til forslaget fra Venstre og Høyre - altså de partiene som selv har vært med på å få fram konsultasjonsordningen - i en sak som så til de grader berører Sametingets egen organisering, og der synspunktene fra Sametinget er så sterke. At to så store og viktige partier velger å overprøve Sametinget i Odelstinget, synes jeg er oppsiktsvekkende, og jeg er veldig glad for at det ikke har flertall i salen.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Det er vel dokumentert at dette er et omfattende stykke arbeid. En prioritert og gradert tilnærming vil føre til at vi kan ta det viktigste først. Så forstår jeg, som jeg sa i mitt innlegg, at man kan være nervøs for at det at tidsfrister ikke nedsettes i loven nå, kan føre til at det blir hvileskjær i oppfølgingen. Men der føler jeg meg ganske trygg. Jeg har i dag hatt kontakt med Samferdselsdepartementet, hvor jeg har fått lange utredninger om hvilket arbeid som der pågår nettopp med hvordan man skal tilnærme seg bestemmelsene om gradert og prioritert gjennomføring av eksisterende transportmidler. Tilsvarende vil skje fra Kommunaldepartementets side når vi får plan- og bygningsloven til behandling i høst. Vitsen er jo ikke tidsfristene, men at viktig arbeid gjøres så raskt som overhodet mulig. Tidsfrister framover kan jo også bli en hvilepute, slik at intet skjer, og det må vi unngå.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Som jeg sa innledningsvis, opplever jeg at hele komiteen har en offensiv holdning til å gjøre de riktige tingene. På en del områder har nok mindretallet slått inn en del åpne dører. Den som leser innstillingen, vil også se at vi kommenterer nettopp dette med behovet for å innarbeide krav om universell utforming i offentlige anbud. Når det f.eks. gjelder transportmidler, er det allerede gjort. Det ligger inne, og det er beskrevet hvordan dette tas vare på i det arbeidet som Regjeringen har gjort og gjør for å tilpasse seg de nye krav som ligger i loven. Så dette blir ikke borte, selv om vi ikke slutter oss til det forslaget Høie viser til. Det blir rett og slett dokumentert at dette tas vare på.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Den tidsfristen som vil bli satt i plan- og bygningsloven, skal behandles i november. Men det er sagt 1. juli 2009, og jeg håper at man ser at det kan opprettholdes. Men i løpet av 2009 kommer det en eksakt frist. Så er det spørsmål om «uforholdsmessig byrde » ikke skal gjelde for nye tiltak. I loven er det ikke gjort et slikt unntak. Derfor er det også viktig å presisere hvordan «uforholdsmessig byrde » skal vurderes, og at effekten for personer med nedsatt funksjonsevne skal utredes først, før man foretar disse analysene av alle de andre sidene som kan gjøre at man kan slippe å gjennomføre alle de tiltakene. Men lovens utforming er at «uforholdsmessig byrde » også vil gjelde for nye tiltak.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Diskriminerings- og tilgjengelighetsloven skal gi personer med nedsatt funksjonsevne mulighet til å utnytte sitt potensial som en ressurssterk gruppe i arbeids-, samfunns- og kulturliv. Jeg oppfatter at Fremskrittspartiet har en offensiv holdning til tilgjengelighetsdelen av loven, men jeg er ikke like imponert over standpunktet som er inntatt når det gjelder diskrimineringsdelen av loven. Det var også en del av dette Karin Andersen spurte om. Fremskrittspartiet går imot at loven skal fremme likestilling i formålsparagrafen, og imot bestemmelsen om delt bevisbyrde, og uttaler seg imot innføring av aktivitets- og rapporteringsplikt i arbeidslivet. Ser Fremskrittspartiet at forslagene til lovens bestemmelser på disse områdene er viktige for at loven skal virke som en antidiskrimineringslov? Og mener Fremskrittspartiet at dét ikke er så viktig - at det er tilgjengelighet alene som er poenget?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Dette blir noe av den samme problemstillingen. Høyre er en del av flertallet i veldig mange av disse merknadene, så da får vi bore i det vi er uenige om. Det er litt interessant at Fremskrittspartiet og Høyre ikke ønsker begrepet «likestilling » inn i formålsparagrafen, og da spesielt Høyre. Høyre er jo enig med oss når de i de generelle merknadene sier: «Komiteen deler vurderingen av at en samlet, generell diskrimineringslov er viktig for å gi borgerne et alminnelig og gjennomgående vern mot diskriminering. » Jeg vet at Høyre også har etterlyst når dette arbeidet kommer. I den sammenhengen kan jeg vanskelig se for meg at vi kan få til et slikt samlet lovverk, hvis vi ikke mener at likestilling og likeverd skal være bærende element for det loven skal føre fram til, og at vi da gjør det så spesielt at vi sier at det bare skal stå «likeverd » ut fra at Syse-utvalget har sagt at det er det mest målrettede i forhold til denne spesielle gruppen. Det er jo det generelle bildet som er interessant når det gjelder å avskaffe diskriminering.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Kristelig Folkeparti mener at tidsfrist for universell utforming av eksisterende IKT og bygg innen 1. januar 2019 er forskjellen på om en har ambisjoner på vegne av universell utforming eller om en ikke har det, slik jeg forstod innlegget. Flertallet har satt seg videre mål ved å ha ambisjoner på vegne av eksisterende anlegg, uteområder, transportterminaler, eksisterende buss og tog i tillegg, men vi ønsker altså da en prioritert gjennomføring av dette gjennom forskrifter til plan- og bygningsloven og gjennom at vi følger opp dette i Nasjonal transportplan. Vil ikke en slik prioritert rekkefølge og en videre tilnærming være vesentlig viktigere for universell utforming enn tilfreds å holde fast ved 2019 for bygg?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Når representanten Skjelstad fra Venstre sier at vi nå vedtar en lov uten tidsfrister, snakker han selvsagt mot bedre vitende. Det er litt symptomatisk også for et par merknader som Venstre har sammen med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i innstillingen. De sier at «lovforslaget reduserer spørsmålet om universell utforming til et teknisk, praktisk og rent økonomisk spørsmål ». De sier videre at de har «vanskelig for å se at universell utforming med dette får en sterkere rettslig stilling ». Fremskrittspartiet, som Venstre her skriver sammen med, går mot likestilling i formålsparagrafen, mot bestemmelsen om delt bevisbyrde, mot lovforslaget om positiv særbehandling og mot innføring av aktivitets- og rapporteringsplikt. Da vil jeg spørre Venstres representant: Hvor ligger det største problemet for å få til et universelt utformet samfunn? Ligger det virkelig i regjeringspartiene, eller ligger det hos merknadsmedskriverne til Venstre?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-06-10:
Representanten Brørbys merknader er verdt å merke seg når vi nå snart skal vedta en lov med en formålsparagraf som sier at vi skal «fremme likestilling og likeverd, sikre like muligheter og rettigheter til samfunnsdeltakelse for alle, uavhengig av funksjonsevne, og hindre diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne ». Vi sier også: «Loven skal bidra til nedbygging av samfunnsskapte funksjonshemmende barrierer og hindre at nye skapes. » Jeg leser formålsparagrafen fordi det er grunn til å få bredden i hva vi nå vedtar. Denne følges opp med 19 lovparagrafer som sier hvordan vi konkret skal etterleve denne ambisjonen. Dette skaper en reell forandring for mennesker i dette landet. Det skaper ikke bare en reell forandring for personer med nedsatt funksjonsevne. Det skaper en reell forandring for oss alle, fordi vi alle fra tid til annen kommer i situasjoner hvor vi har nedsatt funksjonsevne, og vi er alle i en situasjon hvor vi har nytte av et universelt utformet samfunn. Så kan det virke som om vi i debatten har kommet i skade for å gjøre ett poeng til hele poenget, altså om innføring av tidsfrister eller ikke for eksisterende bygg, anlegg, uteområder og transportmidler. Det er et viktig spørsmål, men hvorvidt flertallets eller de ulike mindretallenes valg av løsninger vil være det som gir den mest effektive oppnåelse av lovens ambisjoner, tror jeg man skal være veldig klok for å være skråsikker på i denne salen. Jeg tror nok at vi skal se at her skal det legges tungt skyts inn for å etterleve også den ambisjonen som går på at det eksisterende skal bli universelt utformet. Så er det igjen grunn til å si at det å hevde at denne loven mangler tidsfrister, er rett og slett med skam å melde feil. Man har nok tillatt seg å uttale seg mot bedre vitende når man sier det. Så tok jeg også ordet for å rette opp en liten feil som står i innstillingen. Vi viser i innstillingen til komiteen som nå er i arbeid for å vurdere en samlet generell diskrimineringslov. Så har vi kommet i skade for å si at det også er Syse-utvalget. Det er det jo ikke. Professor Hans Petter Graver er leder for den komiteen, og i kapittel 2.2 skulle betegnelsen ha vært «Graver-utvalget ». Så er det korrigert.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Flertallet i Syse-utvalget foreslo å innføre tidsfrister for både nye og eksisterende bygninger, anlegg og uteområder. Det ønsket ikke Regjeringen. Saksordføreren sa at man skulle være på vakt, og at man hadde vilje til å gjennomføre dette. Erfaringene fra vår komitetur i USA viser jo at det å stille krav til tidspunkt for gjennomføring har vært veldig bra. Det har ført til at det er stor tilgjengelighet til bygninger der borte. Jeg håper at vi snarest mulig også i Norge får tilgjengelighet på det nivået som de har der. Hvorfor vil ikke Regjeringen innføre tidsfrister?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Arbeiderpartiet og SV har over lang tid krevd en lov mot diskriminering av funksjonshemmede. Det har vært veldig bra. Nå kommer den - etter tre år i regjering. Men i høringen og i møte med organisasjonene har det helt klart kommet fram at det verste som kunne skje, er at loven ble vedtatt uten tidsfrister. Det er også dessverre resultatet etter behandlingen i Regjeringen, med et rød-grønt flertall. Det er også i strid med lovnadene før valget. Men kanskje enda verre, det er i strid med avtalen som kalles Soria Moria-erklæringen, der løftet var «en lov mot diskriminering av funksjonshemmede og forpliktende tidsplan for tilgjengelighet ». Da er mitt spørsmål: Hvorfor oppfyller man ikke det løftet man har gitt?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Hvis vårt gode forslag blir vedtatt, skal vi selvfølgelig følge opp med penger. Det er det ingen problemer med. Vi venter da på Regjeringens forslag - om vi skal opprette et fond, bevilge penger over statsbudsjettet eller ha et spleiselag mellom flere. Men det er helt klart at den erfaringen vi fikk da vi var på komitetur i USA, viste at å sette tidsfrister var helt nødvendig for å få gjennomført tingene fort. Vi vil være med på et spleiselag mellom det offentlige og det private for å få tilgjengelighet på alle steder der det er behov for tilgjengelighet - jeg tenker på butikker og andre områder - for å få det raskest mulig gjennomført. Og man kan se på fondet slik at støtten avtar ut i perioden fram mot 2025, som er vårt forslag, som fører til at det er større muligheter for private til å få støtte først i perioden. Dermed får man en mye raskere gjennomføring enn man får med Regjeringens forslag. For øvrig ligger det i plan- og bygningsloven i dag at det skal være tilgjengelighet, men det blir ikke gjennomført.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Jeg kunne selvfølgelig ganske enkelt ha svart nei på det, men jeg kan utdype det litt. Det vil være slik at det selvfølgelig vil styrke den enkelte persons rettigheter, men på bekostning av hva? Det vil selvfølgelig gå på bekostning av rettssikkerheten til arbeidsgiveren. Fremskrittspartiet har vært imot delt bevisbyrde ved flere anledninger, for det flytter etter vårt syn noen rettsbegreper. Vi ønsker derfor at det skal være den samme bevisbyrde for begge partene her, og det står vi for videre.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
I tilfelle er det ikke bare Fremskrittspartiet som ser det slik. Vi har basert våre forslag bl.a. på det som går på likestilling, på Syse-utvalget, som var delt her; man mente at man tok fokus vekk fra diskrimineringsarbeidet ved å innføre dette med likestilling i loven. Derfor har vi fjernet dette. Vi mener at det tar fokus vekk fra det viktige i loven. Når det gjelder aktivitets- og rapporteringsplikten, er det akkurat det samme der. ECON har gjort en undersøkelse på dette. De sier at det ikke kan påvises noen slags effekt av innføring av et slikt krav. Derimot vil det påføre kostnader og gi økt byråkrati. Vi mener at det er viktig å få gjennomført intensjonene i loven, men å bruke virkemidler som ikke virker, er vi imot.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Både sakens ordfører, Dagfinn Sundsbø, og Karin Andersen har i innleggene sine tatt opp dette med likestilling som et viktig punkt. Som representanten Høie sa, favner likeverd etter Fremskrittspartiets mening alle verdimessige forhold som ligger i dette. Men i Syse-utvalgets formulering i NOU 2005:8 heter det: «Begrepet likestilling er allerede nært knyttet til vernet mot diskriminering på grunnlag av kjønn. Tilgjengelighet er ikke på samme måte en del av diskrimineringsvernet på grunnlag av kjønn. Utvalget frykter derfor at etablerte forestillinger om hva likestilling innebærer, ikke fullt ut vil favne tilgjengelighetsaspektet. Dessuten er likeverd bedre egnet til også å omfatte de behovene for kompenserende rettigheter og ordninger som nedsatt funksjonsevne kan utløse. Samlet sett mener utvalget derfor at likeverd best beskriver den overordnede målsettingen. » Altså er Fremskrittspartiet og Høyre på linje med Syse-utvalget i denne saken. Hva er det som gjør at representanten Andersen tror at Syse-utvalget tar feil?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Det store stridsspørsmålet er jo innføring av tidsfrister. Alle organisasjonene - og da sier jeg alle - ønsker tidsfrister for eksisterende bygg og uteområder. Erfaringer fra USA viser at tidsfrister er alfa og omega. Det fikk vi beskjed om fra alt av organisasjoner da komiteen var der. Anbefalingen var at man innførte tidsfrister, for da fikk man gjennomført saker. At dette var gjennomført, så man også på bygningene der. USA ligger milevis foran Norge på dette området. Så viste statsråden til at forskrift er like bindende som lov. Det er korrekt. Men det er en vesentlig forskjell på en forskrift og en lov. En forskrift kan på kort tid forandres av departementet, dvs. at det er mye lettere å forandre en forskrift enn en lov. Da er mitt spørsmål: Er det ikke bedre med en lov? Eller er det slik at alle organisasjonene tar feil?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Det foregående svaret fra statsråden var, sånn som jeg oppfattet det, at det skulle innføres tidsfrister, men det skulle gjøres gjennom forskrift. Så svarte statsråden videre at dette var kostnadskrevende. Det betyr at statsråden vurderer at det er kostnadene som gjør at tidsfristene ikke innføres i loven. Men med en forskrift kan man bakke ut hvis kostnadene blir for høye. Det må jo være det som ligger til grunn for at man ønsker å innføre forskrifter isteden. Det viser at organisasjonene med rette er skeptiske til det Regjeringen gjør med manglende innføring av tidsfrister. Det er derfor Fremskrittspartiet ønsker å få utredet en finansieringsordning i form av et fond, bevilgninger over statsbudsjettet eller et spleiselag. Fremskrittspartiet skal selvfølgelig legge inn de nødvendige penger når vi får svar på det. Er ikke fravær av tidsfrister bare en måte å spare penger på?
Bent Høie (Høyre), 2008-06-10:
Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fremmer sammen syv forslag til forbedringer på området. Ett av disse forslagene dreier seg om at staten og det offentlige er veldig store innkjøpere i Norge. Dermed vil statens innkjøpspolitikk også ha stor betydning for hvordan private bedrifter utformer, designer, sine produkter og utvikler kunnskap i forhold til den universelle utformingen. Mindretallet foreslår at Regjeringen sørger for at krav om universell utforming innarbeides i offentlige anbud. Hvorfor går regjeringspartiene mot dette?
Bent Høie (Høyre), 2008-06-10:
Jeg opplever at vi på mange områder i samfunnet der en ønsker å gjøre endringer - om det så dreier seg om likestilling mellom kjønn, om det dreier seg om natur og miljø og i denne sammenheng arbeid for funksjonshemmede i arbeidslivet - griper til en del tiltak som har en ren symbolsk betydning, så en på en måte kan kvittere ut at en har gjort noe, men som i realiteten ikke har noen effekt. Dette er et av de forslagene i innstillingen som vi mener ikke har noen annen effekt enn at det oppleves som byråkratiserende for dem som skal gjennomføre det. Det blir på en måte å skrive ut noe - hake av noe - og dermed kan det oppfattes som at en har gjort noe uten at det i realiteten har noen som helst betydning for dem som er utenfor i arbeidslivet. Vi ønsker heller å fokusere på virkemidler som kan bidra til at folk faktisk kommer i arbeid, istedenfor at en setter en hake i en årsmelding.
Bent Høie (Høyre), 2008-06-10:
Jeg opplever ikke at det ligger et prinsipielt standpunkt bak at Høyre lander på ikke å ville bruke begrepet «likestilling » i formålsparagrafen, men går i retning av den samme tilnærmingen som deler av Syse-utvalget hadde i forhold til å anbefale heller å bruke begrepet «likeverd ». I NOU-en skrev en: «Begrepet likestilling er allerede nært knyttet til vernet mot diskriminering på grunnlag av kjønn. Tilgjengelighet er ikke på samme måte en del av diskrimineringsvernet på grunnlag av kjønn. Utvalget frykter derfor at etablerte forestillinger om hva likestilling innebærer, ikke fullt ut vil favne tilgjengelighetsaspektet. Dessuten er likeverd bedre egnet til også å omfatte de behovene for kompenserende rettigheter og ordninger som nedsatt funksjonsevne kan utløse. Samlet sett mener utvalget derfor at likeverd best beskriver den overordnede målsettingen. » Det er grunnen til at Høyre står på at en med begrepet «likeverd » ivaretar de målsettingene som vi har med loven.
Bent Høie (Høyre), 2008-06-10:
Jeg oppfatter ikke at det er motsetningsforhold mellom disse to begrepene, tvert imot. Jeg oppfatter at begrepet «likeverd » har det samme innholdet som begrepet «likestilling », men noe i tillegg. Jeg ser at regjeringspartiene har valgt tilnærmingen med å bruke begge begrepene. Fra Høyres side mener vi at begrepet «likeverd » i formålsparagrafen har det samme verdimessige innholdet som begrepet «likestilling », men at likestillingsbegrepet er så nært knyttet opp til andre spørsmål i forhold til antidiskrimineringsarbeidet at det kan oppfattes som mer uklart, i forhold til å bruke det samlende begrepet «likeverd ».
Bent Høie (Høyre), 2008-06-10:
Jeg oppfatter at regjeringspartiene og Høyre i innstillingen er enige om at det skal være tidsfrister også når det gjelder eksisterende bygg, men at det skal være hjemlet i plan- og bygningsloven og i forskrifter, og at tidsfristene skal være konkrete og forpliktende, men for ulike sektorer prioritert i ulik rekkefølge. Stortinget behandler nå plan- og bygningsloven. Bygningsdelen av loven skal være ferdigbehandlet i løpet av høsten. Vil statsråden bidra til at man gjennom den behandlingen kan være veldig tydelig på at man skal ha forpliktende tidsfrister i forskriften, og fra Stortingets side i innstillingen, slik at man kan får dempet den uroen som organisasjonene har for at disse tidsfristene blir flytende og ikke absolutte?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Under høringen var mangel på tidsfrister et viktig ankepunkt mot loven. Kristelig Folkeparti støtter det behovet. Men vi er enige om at nye bygninger skal være universelt utformet fra 1. juli 2009. Kristelig Folkeparti mener at dette er en eksakt frist. Etter fristen kan man ikke utsette denne målsettingen ved å peke på at det er en uforholdsmessig byrde. Er representanten fra Senterpartiet enig i en slik tolkning, eller kan man risikere at nye bygg ikke blir tilrettelagt tidlig nok, fordi fristen ikke er eksakt, noe som skaper usikkerhet for brukerne?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Regjeringspartiene har en målsetting om at alle skal med. Likevel stemmer Arbeiderpartiet og de to andre regjeringspartiene mot at norsk film på tv og kino skal tekstes nå. Dette ekskluderer over en halv million hørselshemmede fra å delta i viktige kulturtilbud. Dette er «rimelig og fullt mulig », sa representanten Christoffersen i sitt innlegg. Statens tilskuddsordning dekker kostnadene ved teksting av norsk film. Likevel skjer dette i svært liten grad. Synes representanten det er akseptabelt at en utreder dette videre nå, når en kjenner behovet så tydelig, og økonomiske midler er til stede? Hvorfor skyver en dette lenger ut i tid?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Kristelig Folkeparti ønsker å innføre eksakte tidsfrister for universell utforming også av eksisterende bygg innen 1. januar 2019. SV og regjeringspartiene argumenterer for at en forskrift kan være et like godt alternativ, og vil prioritere det viktigste først. Ser ikke representanten fra SV at dette lett kan bli et «hvileskjær », som saksordføreren uttrykte det, og at det vil ta lengre tid før eksisterende bygg blir tilgjengelige for alle? Mener representanten at en forskrift er like juridisk bindende som en egen lov med eksakte frister? Hvorfor lytter ikke SV til brukerorganisasjonene, som er helt tydelige på at de ønsker en lov vedtatt av Stortinget framfor en forskrift som departementet utformer?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Kristelig Folkeparti ser fram til at plan- og bygningsloven kommer. Vi har nå gått inn for at det skal være eksakte frister. Men fristen er ikke i morgen, det er jo snakk om 2009 og 2019, og da vil jo alle ha god tid til å forberede seg. I den perioden er det selvfølgelig klart at vi ønsker et samarbeid med kommunene, og vi ønsker et samarbeid med brukerorganisasjonene. Det at vi har satt tidsfrister, er jo fordi vi er enige med brukerorganisasjonene i dag. De ønsker eksakte tidsfrister, og vi synes at nå har de ventet lenge nok. Vi vil være mer offensive enn det Regjeringen er, og derfor ønsker vi eksakte tidsfrister.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Først må jeg si at regjeringspartiene, heri Senterpartiet, jo har ønsket tidsfrister når det gjelder nye bygg og ny transportkommunikasjon. Det er fordi regjeringspartiene, i likhet med Kristelig Folkeparti, ser at det er viktig å ha en eksakt dato, slik at en kan forberede seg og kan få litt tid til å ta vare på det som Lise Christoffersen var inne på, det med å snakke med brukerne og å ha god kontakt med kommunene. Jeg synes jo selv at det er viktig. Vi mener at en forskrift ikke er godt nok. Det at det skal prioriteres, kan en jo gjøre før de fristene vi har satt, men da vil ting kanskje komme altfor sent. Det vil bli et «hvileskjær », som representanten sa i sitt hovedinnlegg. Derfor er det så viktig at vi ikke venter, men er mer ambisiøse og offensive enn det Regjeringen er.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Jeg er glad for at representanten nå tar vekk den tvilen som har vært om hvorvidt fristene skal være eksakte, og at vi er enige om det. Det synes jeg er fint å få slått fast. For det første, når det gjelder ratifisering av FN-konvensjonen, ble det da vi var i USA, tydelig sagt alle steder at det var viktig at vi ratifiserte den. Nå er det fem land som ikke har gjort det. Norge burde være et foregangsland. Hadde vi nå ratifisert, hadde det bare vært fire igjen. I brevet fra barne- og likestillingsministeren står det til og med at Lovavdelingen mener det er uklart om vi trenger «ytterligere lovtiltak når det gjelder rettskrav på tilgang til varer og tjenester ». Derfor synes jeg at vi nå bør vise politisk vilje og handlekraft, ikke bare utrede og utsette noe så viktig som å inkludere funksjonshemmede i samfunnet.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-06-10:
Som relativt ny statsråd må det være fint å bli forbundet med noe positivt. En snarlig ratifisering av FN-konvensjonen om tilleggsprotokoll nr. 12 til EMK vil være en slik positiv sak. Synes ikke statsråden at dette har tatt for lang tid? Hva vil statsråden gjøre for å komme mer på offensiven i denne saken? Hva er det som er så vanskelig at man må bruke to år på å utrede dette? I brev til komiteen har statsråden selv vist til at det er uklart om man trenger ytterligere lovtiltak. Synes ikke statsråden at dette haster nok?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Jeg tror at Kenneth Svendsen har mistet et viktig poeng i arbeidet med denne loven. Det er riktig som Kenneth Svendsen sier, at loven ikke inneholder tidsfrister for eksisterende bygg og anlegg osv. Men den inneholder tidsfrister for nye ting i kombinasjon med plan- og bygningsloven. Den inneholder tidsfrister for ny og gammel IKT. Og så er det sagt uttrykkelig, både fra talerstolen her, i proposisjonen og i innstillingen, at i løpet av 2009 kommer det en forskrift, ikke med én frist, men med differensierte frister. Men det skal være forpliktende tidsfrister også for gamle bygg og anlegg, samferdsel osv. Jeg vil påstå at det er bedre med realisme og prioritering i en forskrift og en handlingsplan med lokal forankring, som sikrer at det vi setter av frister, er realistisk, enn å sette urealistiske frister i en lov og så la det bli med det, slik at ingenting skjer, slik som vi har sett fram til nå.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Nei, jeg synes ikke det er akseptabelt at vi ikke har teksting på tv og av norsk film. Derfor er jeg fornøyd med at det allerede er i gang en utredning i Kultur- og kirkedepartementet når det gjelder tv. Når det gjelder norsk film på kino, har vi også etter at de merknadene som står i innstillingen i dag, ble skrevet, hatt noen runder med Kultur- og kirkedepartementet. Vi har fått forsikringer om at når den nye teknologien kommer på kinoene, nemlig digitalisering - som kommer, har vi også fått klare forsikringer om, i løpet av de to nærmeste årene - skal også teksting av norske filmer på kino være på plass. Vi trodde også i utgangspunktet at det fantes penger til teksting av norske filmer slik teknologien er pr. i dag, men det viste seg altså at det gjorde det ikke. Det var en kostnad på ytterligere 5 mill. kr som vi ikke var klar over i utgangspunktet, men som departementet har gitt oss informasjon om. Men dette kommer.