John Dale (Senterpartiet), 1999-06-16:
Det er gledeleg at Stortinget i dag – etter alt å døma òg i all hovudsak – vil slutta seg til St.prp. nr. 52 for 1998-99, som legg fast prinsippa for tildeling av kraft til den delen av den kraftintensive industrien som stod att etter at store verksemder, som f.eks. Norsk Hydro og Norske Skog, på førehand hadde sagt farvel til det såkalla 104-regimet og skaffa seg kommersielle kontraktar. Det nye kraftregimet er ein konsekvens av endra rammevilkår innanfor kraftbransjen og avspeglar prinsippa som gjeld innanfor EØS-området. Fordi debatten om EØS i Noreg anten har vore fråverande eller prega av politiske slagord, vil det kanskje overraska mange at EØS-avtalen set klare grenser for vår handlefridom, også i ei slik sak. Men det er jo tilfellet, og særleg i spørsmålet om kraftpris har det vore nødvendig å innretta seg etter dei nye rammevilkåra. Det har Regjeringa gjort, og ho har eit klart fleirtal bak seg i komiteen for eit kraftregime som vil stå stødig, også internasjonalt. Så viser det seg at reaksjonane frå dei aktuelle bedriftene er noko ulike. Enkelte har f.eks. markert misnøye med opplegget. Men dagens debatt viser også at fleire vil vera med, og eg har sant å seia lettare for å forstå dei siste enn dei fyrste. Poenget er at bedrifter i langt større grad enn tidlegare skal kjøpa si kraft i marknaden. Dei er interesserte i å ha i botnen ein god porsjon eiga kraft, på langsiktige og pålitelege vilkår. Har dei det, vert det lettare å handtera marknaden. Det kraftregimet Stortinget sluttar seg til i dag, omfattar så vel regulære kraftkontraktar som leigeavtalar. Eit gjennomgåande prinsipp er at krafta, som tidlegare, skal gå til konkrete industriprosjekt. Kraft og lokalsamfunn blir knytte i hop. Dermed sikrar me at lokale ressursar framleis vert brukte til verdiskaping. Dei samfunna det her gjeld, utgjer ein viktig skanse for busetjinga i distrikta. Difor kan f.eks. Odda- og Sauda-samfunna gle seg i dag. Dei får no gjennomslag for det synet dei har hatt i lang tid. Bedriftene, fagrørsla, kommunen – alle har stått på i vissa om at dei hadde ei god sak. Det er såleis grunn til å ynskja Odda og Sauda til lukke med dagen, for det er store interesser som har stått på spel. Motstanden mot leigeavtalane har i første rekkje kome frå Arbeidarpartiet. Likevel sa partiet omsider ja til Odda, men nei til Sauda. Og det vert sanneleg lagt merke til. Argumentet er at leigeavtalen i Sauda riv bort grunnlaget for heimfallsinstituttet, den ordninga som hittil har sikra at private interessentar må levera tilbake til staten kjøpt eller leigd kraft når avtaletida er ute. Men slik skal det jo halda fram. Til representanten Hegna vil eg seia: Leigeavtalane kolliderer korkje i bokstav eller ånd med heimfallsinstituttet. Tvert om, dei fører ordninga vidare inn i framtida. Senterpartiet vil alltid vera med på å skapa fleirtal for denne overmåte viktige styringsreiskapen. Arbeidarpartiets argument er at andre gongs heimfall av kraft er akseptabelt, men ikkje om det skjer for tredje gong. Ei slik tolking støttar opp om Statkrafts ynske om å stå som utbyggar i Sauda. Men vil Arbeidarpartiet ha dette som prinsipp, noko som etter mi oppfatning er meiningslaust, er det sørgjeleg at partiet bryt prinsippet straks det er lansert. For om handling skulle fylgja ord, måtte Arbeidarpartiet i det minste, for å vera konsekvent, i alle fall røysta for Sauda IV, som er i nøyaktig same posisjon som Tysso II og Svelgen II. Men det skjer ikkje. Dernest bør det vera eit prinsipielt tankekors for same parti at om det vert sett sluttstrek etter andre gongs heimfall, vil heimfallsinstituttet fort nå fram til sin historiske endestasjon. Det er ikkje regjeringspartias line. Me ser det som yttarst verdifullt å kunna tenkja gjennom situasjonen kvar gong heimfall skjer. Det er på det punktet me kan utøva styring. Då er det godt å kunna spela på fleire verkemiddel, ikkje berre statkraftkontraktar, men òg leigeavtalar, men alltid med heimfall til staten. Det er og vert hovudpoenget. Leigeavtalane er ikkje noko framandelement, dei ligg prinsipielt i same løypa som f.eks. den avtalen Hydro fekk i Tyin/Årdal. Kampen om leigeavtalene tok til då Stortinget drøfta Dokument nr. 8:19 for 1997-98. Som saksordførar meinte eg alt då at det var grunnlag for å fatta positivt vedtak. Men saka vart utsett i påvente av det nye kraftregimet. Det skapte ny tvil i Sauda og Odda. I dag vert etter alt å døma vårt felles strev krona med hell. Med til historia høyrer det at AS Tyssefaldene tek på seg å rusta opp den gamle kraftstasjonen, eit framifrå kulturminne. Det er ei handling det vil stå respekt av, og det er naturleg at kraftselskapet tek seg av det framover.