trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-12-12:
Det er gledelig at i tidenes mest romslige statsbudsjett, statsbudsjettet for 2007, har samferdsel under ett fått økte rammer. Jeg tror ikke det er noen i denne sal som gjør annet enn å glede seg over det. Imidlertid registrerer vi også denne gangen at fiskerihavnekapitlet mer eller mindre står på stedet hvil. Derfor har det fått prioritet fra Høyres stortingsgruppe, og vi foreslår å øke dette budsjettet med 20 mill. kr. Jeg registrerer at regjeringspartiene velger å stemme ned opposisjonspartienes forslag som går på nettopp tematikken rundt fiskerihavner, og spesifikt spørsmålet om å innlede forhandlinger med Vestvågøy kommune om forskuttering av fiskerhavneprosjektet i Stamsund. Og jeg er nødt til å stille fiskeriministeren spørsmålet: Hvorfor har man en annen tilnærming til spørsmålet om forskuttering til en havn kontra til en vei? Når det gjelder veien, har man vært kreativ. Der har man løsninger som går på bompenger og på offentlige og private løsinger. Her har man en kreativitet uten sidestykke for å holde tempoet oppe. I Stamsund har man et samfunn med en fiskericluster nesten uten sidestykke i Norge. Vi vet at mangel på tempo når det gjelder havneutvikling, gjør at hele utviklingen settes i fare. Her har lokalsamfunn, fylkeskommune og lokale bedrifter søkt staten om ikke å kjøpe seg plass i køen, men om å få lov til å forskuttere utbyggingen, og etter 14 måneders saksbehandlingstid i departementet har de fått avslag. Da er mitt naturlige spørsmål til fiskeriministeren, jeg går ut fra at han er i salen i dag: Har det noe med ideologi å gjøre, når man velger å behandle forskutteringsspørsmål på en annen måte når det gjelder fiskerihavner, enn når det gjelder å utnytte kreativitet for å holde tempoet og utviklingen oppe på vegsektoren? Her snakker vi rett og slett om å øke utviklingen langs Norskekysten og om å få mer igjen for pengene. Derfor er spørsmålet: Hvorfor har man en annen ideologisk tilnæring til å utvikle fiskerihavnene i et kjappere tempo enn bevilgningstakten legger opp til, enn den tilnærmingen man er i stand til å utvise når det gjelder kreative løsninger for å få fart på vegbyggingen?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Jeg vil også være med i Norge rundt. Jeg har tenkt å starte i Bamble. Store deler av strekningen E18 gjennom Bamble har svært høye dødstall og svært høye ulykkestall. Det er en kjensgjerning at vegen gjennom Bamble ble bygd i en tid da det faktisk var flere bønder enn biler på strekningen. Nå har snart hele Telemark-benken vært på talerstolen og gitt uttrykk for at man må finne en løsning for deler av denne strekningen. Så til jernbanen. Det er bra at Stortinget nå kommer på skinnene igjen i jernbanepolitikken. Jernbanesatsingen skal igjen få sin fortjente plass i norsk samferdselspolitikk, slik det er uttrykt i Nasjonal transportplan. Mange jernbaneprosjekter har ligget lenge i køen, uten å få noen løsning. Eidangertunnelen er åpenbart et slikt prosjekt. Det er viktig å presisere at jernbanetunnel på strekningen Farriseidet– Porsgrunn ikke er et lite lokalt jernbaneprosjekt. Det er et nasjonalt godt jernbaneprosjekt, og det er en skikkelig test på om vi i det hele tatt skal ha en jernbanepolitikk i dette landet. Det vil også være et nødvendig prosjekt for seinere satsing mot Sørlandet. Det har brakt ellevill begeistring i Telemark og områdene rundt. Man er glad i jernbanen, og glad for at man endelig skal få planleggingsmidler til denne strekningen. Vi har ventet lenge på penger til planlegging under ulike regjeringer. Når planleggingspengene nå kommer på plass, kan vi ikke se det på noen annen måte enn en forpliktelse fra vår rød-grønne regjering om at denne tunnelen kommer. Bratsbergbanen er blant de mest effektive og raskeste transportmidler mellom Notodden og Grenland. Vi må be statsråden om å se på om det ikke er mest hensiktmessig og gir best økonomi at staten kjøper tjenester på denne strekningen direkte. Vi finner det ganske underlig at det er to fergestrekninger i dette området av landet som ikke er funnet verdige til å få riksvegstatus, slik samferdselskomiteen ved flere anledninger har påpekt. Dette gjelder Randsfjordferga i Oppland og ferga som trafikkerer Kragerøskjærgården. Vi finner ingen god begrunnelse for at denne saken ikke kan løses. Nye trafikktall for den ene ferga, slik representanten Bård Hoksrud refererte til, viser at de er svært høye. Vi oppfordrer statsråden til å se på denne saken en gang til. Så er vi svært glade for at innfartsveien til Kragerø nå skal fullføres.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-12-12:
For å kunne oppfylle folks forventninger til bedre kommunikasjoner er det helt avgjørende å føre en økonomisk politikk som gjør at vi har tilgjengelige fagfolk til investering og vedlikehold. Slik vi kjenner dagens høykonjunktursituasjon, med knapphet på fagfolk, men ikke knapphet på penger, krever dette en ny debatt for å få fram virkemidler slik at vi i større grad kan prioritere fellesskapsinvesteringene. Derfor, i dagens konjunktursituasjon, er det det som er den viktige debatten, ikke Høyres ønske om mer privatfinansiert vegbygging. Staten har billigere penger til disposisjon enn private. Det vet vi av erfaring. For Senterpartiet står den digitale allemannsretten sentralt. På samme måte som vi fikk etablert strøm og telefonforbindelse til alle husstander, må vi nå få breibånd på tilsvarende måte. Dette er en avgjørende forutsetning for at skoleungdom skal gis like muligheter i undervisninga uansett bosted, at offentlig servicetilbud og informasjon skal kunne nå alle, noe som vil gi mulighet for kraftig effektivisering, og at flere arbeidsplasser kan bli etablert der ungdom ønsker å bo. Hittil har vi i all hovedsak hatt en markedsdrevet etterspørselstyrt utbygging, og dette har ført til at svært mange ikke har tilgang på nøktern breibåndskvalitet, ja langt fra den kvaliteten som trengs for å gi digital allemannsrett et praktisk innhold. Ifølge Post- og teletilsynets rapport av 9. januar i år – Vurdering av bredbåndsdekningen, heter det på side 14 at «markedsdrevet utbygging av tilbud om bredbånd ikke kan bli tilbud til alle». I rapporten sies det at med den etterspørsel som representerer et kvalitetsbehov nedstrøms til brukerne på 2 Mbit/s, vil – ut fra tekniske begrensninger – linjelengde over tre til fire km i dagens aksessnett ikke kunne nyttes. Derfor er det avgjørende at fornyings- og administrasjonsministeren raskt får utført en ny faglig vurdering av bostedenes tilgjengelighet til breibånd, som gir en framtidsrettet kvalitet som dekker behovet for næringsliv, skoleungdom og offentlig service. Statsbudsjettet for 2007 er en klar forbedring gjennom økt satsing på offentlig samfinansiering av breibåndsutbygginga. Imidlertid vil en nødvendig analyse av hvordan breibåndstilbudet er i hele landet, vise stort behov for et fortsatt løft, slik at den etterspørselsstyrte utbygginga kan utfylles av en tilbudsstyrt utbygging. Dette er et rettferdighetskrav på linje med tidligere tiders krav om og utbygging av strøm og telefonsentraler. Senterpartiet er glad for at statsråd Grande Røys i sitt innlegg her i dag sa at hun ville komme tilbake til Stortinget med en ny vurdering av nødvendige bevilgninger for å oppfylle Soria Moria-erklæringa i samband med revidert nasjonalbudsjett 2007. For Senterpartiet er det en svært prioritert sak. For øvrig: Regjeringa oppfyller Nasjonal transportplan gjennom forslaget til budsjett for 2007, og det er en gledelig etappeseier, men ikke noe mer. Spesielt er det godt mottatt av folk som trenger tog og bil, at vedlikeholdet prioriteres av statsråd Navarsete. Som følge av det store etterslepet på vedlikeholdet, er det viktig at denne prioriteringa følges opp videre.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Jeg har også lyst til å delta i denne Norge rundt-reisen. Det er uansett et godt budsjett, hvor det tas flere skritt i riktig retning. Det er selvfølgelig også sånn at en ikke løser alle utfordringene gjennom det budsjettet som foreligger, men en kan konstatere at skrittene nå er større enn noen gang tidligere. Jeg har lyst til å reflektere litt over at jeg i over ett år har vært ukependler. Når jeg drar hjem, følger jeg historisk sett sporene tilbake til 1882 – i hvert fall fra Larvik til Porsgrunn. Siden den gang og fram til nå har jernbanen mellom Larvik og Porsgrunn ikke sett de store investeringene, kanskje med unntak av den gangen banen ble elektrifisert. Jeg vet ikke om det utgjorde noe for reisetida, men tar jeg banens beskaffenhet i betraktning, er jeg sterkt tvilende til akkurat det. Den 10. mai 1996 sendte Samferdselsdepartementet ut en pressemelding som sier om Vestfoldbanen og parsellen mellom Porsgrunn og Larvik at planleggingen fortsetter, og at en har håp om å kunne igangsette anleggsarbeidene tidligst i 1998. Nå er vi altså i 2006, med inngangen til 2007 rett foran oss, og ennå er vi ikke i gang. Jeg håper nå at samferdselsministeren – og jeg forutsetter at hun klarer det – avløser historien fra 1996 og sporene fra 1882. Så kort innom noe annet viktig som er omtalt i budsjettet: E134 over Haukeli. Der legger en vekt på dette med tunnelene og at det skal være en høyde på 420 cm. Det er vi glade for. Jeg tror også den stamveien mellom øst og vest vil framstå som det beste alternativet. Det er riktig i et miljøperspektiv, det er riktig med tanke på konfliktforhold som ligger der, og med tanke på å knytte de store, befolkningsrike områdene sammen på den beste måten. Til slutt, for å følge opp representanten Olsen: Jeg kan forsikre om at når jeg snakker om E18 gjennom Telemark, har hele Telemark-benken kvittert ut den saken. Men det handler om de problemene som er nevnt, og som er økende. Vi får en flott E18 fra Vestfold til Telemarks grense, det blir bra veier fra sør mot Telemarks grense – og Telemark blir et punkt hvor problemene står i kø. Det er svært viktig for oss å peke på at det er helt nødvendig å gjennomføre strakstiltak – som er påpekt og støttet av regionrådet – umiddelbart.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2006-10-09:
Så vidt jeg vet, er dette tilfellet i dag. Stortinget som sådant praktiserer jo offentlighetsloven, slik at hvis noen ber om innsyn, f.eks. i en reiseregning, blir det gitt, så vidt jeg vet. Det er et annet forhold for partigruppene, fordi de er private organisasjoner som offentlighetsloven ikke gjelder for.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-10-09:
Slik jeg forstår stortingspresidenten, mener han at det er av meget stor betydning med full åpenhet om alle ytelser nasjonalforsamlingens representanter mottar, og at alt som for andre grupper er skatteinnberetningspliktige ytelser, også må gjelde for alle stortingsrepresentanter. Forslag til regel for stortingsgruppene er bl.a. begrunnet med dette. Kan vi da forvente at det samme prinsippet om åpenhet om innberetningspliktige ytelser også skal gjelde der det er Stortinget som betaler for tilleggsytelser som representasjon, reiser, transport, diett m.m.?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-10-09:
Presidentskapet legg i dag fram eit forslag til retningslinjer for stortingsgruppene sin bruk av tildelte midlar. Senterpartiet er ikkje representert i Presidentskapet. Vi er svært fornøgde med at vi likevel har hatt høve til å drøfta forslaget til retningslinjer og gi våre innspel i møte mellom Presidentskapet og dei parlamentariske leiarane. Vi sluttar oss til det som her ligg føre, men føreslår eit tillegg, som eg straks skal koma tilbake til. Lat meg fyrst berre understreka at vi er einige i og synest det er klokt at Presidentskapet får fullmakt til utfyllande retningslinjer. Då vil Presidentskapet til kvar tid ha moglegheit til å drøfta spørsmål som måtte koma opp. Så vil eg retta søkjelyset mot § 4 i forslaget. Paragraf 4 avklarar forholdet til eigen partiorganisasjon. Her er det føreslått som hovudregel at ingen midlar skal kunna overførast til partiorganisasjonen sentralt, heller ikkje i form av kjøp av tenester frå eige parti. Men så omtaler tredje ledd to unnatak: lønskøyring og rekneskapsføring. Vi synest det òg der er føremålstenleg å ta opp det faktumet at fleire parti og stortingsgrupper har samarbeid om det som heiter internettenester. Vi tillèt oss difor å fremja eit forslag om å føya til internettsidetenester i det unnataket som det her er gjort framlegg om: lønskøyring og rekneskapsføring. Vi trur faktisk at det vil spara kostnader, det vil vera praktisk og greitt for parti og stortingsgrupper å halda seg til ein slik regel. Lat meg òg til slutt seia at eg har all grunn til å tru at det vil vera brei semje om dette forslaget i denne salen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-09:
SV støtter forslaget til retningslinjer for partigruppene og uavhengige representanter slik det foreligger fra flertallet. Vi har også selv fått være med på å utarbeide disse retningslinjene. Så foreligger det et forslag fra Senterpartiet, der eneste forskjellen i ordlyden i § 4 tredje ledd er, så langt jeg kan se, at man føyer til ordet «internettsidetjenester». Det har vi heller ingen ting imot, så det forslaget kan vi også støtte. Så har jeg noen kommentarer til det innlegget som Carl I. Hagen holdt. Jeg registrerer at han gjør et stort poeng av at man har hatt veldig liten tid på denne saken. Men allerede i januar, altså 16. og 17. januar, da vi hadde seminar i Presidentskapet, hadde vi diskusjoner som berørte disse spørsmålene. Vi har altså brukt et halvt år på å drøfte dette. Det har også vært en betydelig debatt i media om disse spørsmålene. Og man valgte altså fra Presidentskapets side å ikke ferdigbehandle saken i juni, slik at den har ligget over sommeren. Det kan hende man definerer begrepet sommerferie forskjellig i de ulike partiene, men her har det vært atskillige måneder hvor man har hatt rik anledning til å få belyst saken, og vi skal ta en avgjørelse i dag. Sammenholdt med andre saker har vi vel brukt like mye tid på denne saken som vi brukte på helsereformen da jeg satt i sosialkomiteen. Når man snakker om at man skulle ha brukt enda mer tid, oppfatter jeg det som en omskriving for at man egentlig ikke ønsker denne typen retningslinjer. Jeg må si at sett opp mot de reaksjonene som tidligere statsråd Victor D. Norman fikk nettopp fra Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen, synes jeg det er nesten oppsiktsvekkende hvor langt Carl I. Hagen går i å signalisere at han ønsker mest mulig uklarhet om denne typen retningslinjer, slik at man i det alt vesentlige kan fortsette akkurat som før. Jeg synes det er greit at man får klargjøring, og Carl I. Hagens innlegg synliggjør hvorfor det er behov for klargjøring. Det er helt tydelig at i den grad det finnes smutthull her, vil man søke å finne fram til de smutthullene og benytte seg av dem. Slik er det, og slik vil det kanskje fortsatt være. Men SV setter i hvert fall pris på at vi får klare kjøreregler her.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-09:
Jeg må si jeg er ganske overrasket over hvor langt Carl I. Hagen går i å gjøre Stortinget, parlamentet, nærmest til en privat bedrift der du skal ha ansettelseskriterier og avlønning på individuell basis, nærmest som om folk overhodet ikke har noe de skulle ha sagt, og at det er partiene som private bedrifter som skal avlønne den enkelte. Han snakker om den enkeltes dyktighet. Hadde vi vært klar over at han gikk så langt, skulle vi nok ha vært tydeligere – i hvert fall ville jeg ha vært det – på hvor dypt og grunnleggende uenig vi er i en sånn tenkemåte. For det er også et element av manglende respekt for demokratiet i det. Det betyr jo at man på mange måter ikke er spesielt opptatt av at de som sitter her i denne salen, sitter her i fire år og så må utprøves overfor befolkningen i forhold til om de skal fortsette, fordi det er andre, også gjennom et lønnssystem, som skal vurdere deres dyktighet. Ellers til det konkrete forslaget fra Senterpartiet: Jeg oppfatter at den prosessen som har vært i Presidentskapet, har vært en god prosess. Man har innkalt alle parlamentariske ledere, og i det vesentlige oppfatter jeg at de innspillene som er kommet fra parlamentariske ledere, er blitt tatt hensyn til. Så er det ett begrep som presidentskapet har valgt ikke å ta med, nemlig at det også skal kunne inkludere kjøp av internettjenester. SV har vært enig i at det burde man ha tatt med, men har også vært opptatt av at hvis det er sånn at enkelte partigrupper har innvendinger mot det, så er det et poeng å få retningslinjer som favner videst mulig. Det har vært umulig, og det skjønner man jo etter denne debatten i dag, å få med Fremskrittspartiet på de retningslinjene. Men det har i hvert fall vært mulig å samle de andre. Når man nettopp gjennom en prosess som Carl I. Hagen sier ikke har funnet sted, har kunnet samlet seg om det, hvorfor i all verden skal man da gå imot det? Det beviser jo det motsatte av det Carl I. Hagen sier. Her har det nemlig vært tid nok til å se på retningslinjene og eventuelt fremme endringsforslag. Og ikke nok med at man kan fremme det endringsforslaget, man kan til og med få gjennomslag for det. Så alt som kommer fram her, tydeliggjør jo at her har det vært rikelig med tid og muligheter for å få gode retningslinjer, noe vi også vil få i dag, når vi vedtar dem.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-10-09:
Venstre kommer også til å støtte forslaget slik det foreligger i dag. Vår prinsipielle inngang til dette er at vi mener at ved full offentlighet har man det innsynet man trenger, og man har også den offentlige kontrollen man trenger. Venstre har et enkelt prinsipp her; de disponeringene vi gjør, står vi for, og de står vi for også i den offentlige debatten. Derfor har vi praktisert full offentlighet ved våre regnskaper. Selv om vi stemmer for dette regelverket i dag og kommer til å forholde oss til det, antar vi at vi får lov til å praktisere mer offentlighet-prinsippet og får lov til å ha full åpenhet knyttet til dette. Jeg må også få komme med en kommentar til det visepresidenten i dag la fram. Det er klart at man kan lage et regelverk her som skal tette alle hull, men jeg tror at hvis man er villig til å stå for sine prioriteringer også i den offentlige debatten, hadde det kanskje vært det beste regelverket av alle. Hvis man påberoper seg mer tid i forhold til den prosessen Presidentskapet har lagt opp til, skjønner jeg fremskrittspartirepresentanter i Hawaii-skjorte foran stortingsbygningen i sommer når de tror at møtefri på Stortinget betyr sommerferie. Ellers mener jeg det klart bør gjøres noe i forhold til måten vi produserer regnskapsrapporter på, fordi regnskapsrapporter fra enhver institusjon skal være så pass klare at det skal være mulig å se hvilke prioriteringer man faktisk har foretatt når det gjelder bruken av pengene. Kanskje burde vi hatt klarere regnskapsrapporter, slik at man unngikk slike spekuleringer om hva pengene har blitt brukt til, som man har i dag. Til slutt vil jeg bare si at vi i Venstre ønsker også å støtte Senterpartiets forslag. Jeg synes det er en presisering som er viktig å gjøre også for å bedre demokratiet vårt, nemlig den samkjøringen som er mulig å gjøre på dette området.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Næringskomiteen legger i dag fram forslag til endringer i lovene for Foretaksregisteret og Regnskapsregisteret. Årsaken er et nytt rådsdirektiv som endrer tidligere direktiv om krav til offentlighet for visse selskapsformer. I tillegg foreslår komiteen enkelte andre endringer for å effektivisere registreringen, også i loven for Enhetsregisteret, i forhold til bruk av elektronisk kommunikasjon. Det har ikke vært det jeg vil kalle sterk politisk uenighet om denne saken. Flere av de krav som følger av direktivet, blir i praksis også ivaretatt i dag. Komiteen er enig med departementet i at det ikke kan innføres krav om elektronisk innrapportering fra næringsdrivende til registrene, og at det må vurderes overgangsordninger i forbindelse med innføring av forskriften. I forhold til disse problemstillingene er det det jeg vil kalle en nyanseforskjell mellom Fremskrittspartiet og de andre partiene. Det er enighet om at det foreløpig ikke blir stilt krav om elektronisk innrapportering fra næringsdrivende til registrene, men Fremskrittspartiet har gjennom egen merknad pekt på at ikke alle bedrifter har egen PC og tilgang til Internett, og at pålegg om elektronisk innrapportering derfor kan medføre uholdbart store utgifter for mange bedrifter. På denne bakgrunn ser de behov for at det brukes positive stimuleringstiltak for å legge grunnlag for en frivillig overgang til elektronisk innrapportering. Vi er alle enig i at elektronisk innrapportering til de forskjellige registrene er ressursbesparende for alle parter. Ja, det er meget ressursbesparende, og det hadde vært ønskelig at alle kunne bruke denne tjenesten. Komiteen er enig i at Altinn videreutvikles til en felles portal for elektroniske tjenester til næringslivet fra det offentlige, og er tilfreds med at Regjeringen prioriterer arbeidet med forenkling og tilrettelegging for næringslivet høyt. Komiteen viser til at det i denne sammenheng er særdeles viktig med et godt tverretatlig samarbeid mellom de etater som har tjenester til næringslivet. Statlige etater som samordner seg på tvers, er det ingen selvsagt sak å få til. Vi som har levd en stund, har ofte opplevd at det kan være krevende. Det krever ledelse og trykk. Det er i mange sammenhenger nærmest som å drive med tungt kroppsarbeid over lang tid. Men det må til. Næringslivet er begeistret for Altinn. Altinn er en suksess, og komiteen er enig i at det må videreutvikles. Jeg vil legge til at her kan de av næringslivets organisasjoner som står i direktekontakt og samarbeider med bedriftene daglig, bidra med innsikt, erfaring og kompetanse fra bedriftenes side. Det er viktig å sikre at bedriftene, gjennom bruk av Altinn, opplever det offentlige som en moderne og effektiv samarbeidspartner. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-06-01:
Både statsråden og regjeringspartiene har vist til distriktspolitiske hensyn når de har vist til høringsuttalelsene i denne saken. Hvis vi blar opp i høringsuttalelsene, ser vi at hele skognæringen er klart for fjerning av dette delingsforbudet. Ser vi på høringsuttalelsen fra Norskog, skriver de: «Muligheter for fradeling vil være en måte å sikre bosetting i distriktene, samtidig som det stimulerer til aktiv utnyttelse av landbruksarealene.» Ser vi på høringsuttalelsene fra Norges Skogeierforbund, viser de til at det er grunneier som er best egnet til å fatte avgjørelser som berører egen eiendom. De skriver: «Salg av eiendom vil kunne skaffe kapital til ny næringsvirksomhet på gården. Et økt utbud av tomter vil i tillegg kunne bidra til å opprettholde, eventuelt øke bosettingen i distriktene.» Hvordan er det mulig at en så stor og viktig distriktsnæring er totalt uenig med statsrådens og regjeringspartienes tanker rundt distriktspolitikken?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-06-01:
Det er interessant å lytte til statsrådens innlegg – jeg siterte jo fra statsrådens brev til komiteen i denne saken, og både i innlegget sitt og i brevet sier statsråden at det er viktig å utnytte de samlede ressursene på gården, og at det kan legge til rette for ny næringsutvikling. Jeg vil stille statsråden følgende spørsmål: Er det det offentlige, staten, eller er det den enkelte grunneier som er best i stand til å ivareta eiendomsretten og vurdere ressursgrunnlaget på egen eiendom?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-06-01:
Det er gjort til et poeng fra flere talere i denne debatten at høringsinstansene har vært negative til denne saken, og der må jeg si at spesielt hovedinnlegget fra Kristelig Folkeparti skuffer meg. For for det første utgjør ikke 143 kommuner noe flertall av norske kommuner. Det kan godt tenkes at de kommunene som ikke har uttalt seg til lovforslaget, synes det er helt greit. I tillegg gjøres det også et poeng av at de 17 fylkeslandbruksstyrene og åtte av fylkesmennene er negative. Jeg har selv vært medlem av fylkeslandbruksstyret i Akershus fylke, og det tror jeg er det stedet jeg har vært i dette landet, hvor den negative holdningen til eiendomsretten og til bønders utviklingsmuligheter har vært sterkest. Det har vært en gjennomsyret negativ holdning til eiendomsretten som savner sidestykke i den typen organer. Det er beklagelig, både når det gjelder politikerne og de ansatte. Så å legge vekt på den typen holdninger – og der får jo representanten Gullvåg svar på spørsmålet sitt: Ja, jeg tror at dette er instanser som er motstandere av eiendomsretten, og da indirekte også motstandere av utviklingen av norske bygder. Så prøver representanten Lars Peder Brekk å lage et poeng av Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Det er faktisk slik at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk ikke er utprøvd. Fremskrittspartiets landbrukspolitikk møter altså så stor motstand i denne salen at vi ikke har fått muligheten til å prøve ut om Fremskrittspartiets landbrukspolitikk kan bidra til en annen retning enn det den gjeldende politikken har. For det er ikke Fremskrittspartiet som har fjernet 100 000 bønder de siste 25–30 år. Det er det den politikken som Senterpartiet har stått for, som har gjort, og det er den politikken som Senterpartiet og Lars Peder Brekk står for når man altså aksepterer at 4 000 bønder skal bli borte hvert eneste år, som man har lagt inn som en forutsetning i landbruksoppgjøret, og som har vært utviklingen i de seneste år. Så hvis man skal skyte på andre, bør man ta et blikk på seg selv først.
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-01:
Landbruket har mange funksjoner. Hovedoppgaven til landbruket og de som er i landbruket, er å produsere mat til den norske befolkningen – så langt det er mulig. I tillegg har landbruket en del andre funksjoner, bl.a. opprettholder og videreutvikler landbruket det norske kulturlandskapet, som er en ressurs av uvurderlig betydning for framtidsrettet næringsliv. Og en har sett konsekvensene på bygda. Jeg kommer fra Lyngen kommune i Troms fylke, der vi ser konsekvensene av å dele opp landbrukseiendommer: Man får folk som har fritidsbolig på bygda. De er med på å stoppe en utvikling for dem som bor der, og som vil ha ny verdiskaping på bygda. Derfor vil jeg si, i tråd med det Riis-Johansen sa i sitt hovedinnlegg – han er framtidsrettet og ser landbrukets viktighet i framtiden, og jeg får håpe at han får sitte i hvert fall tre år til – at jeg håper også at vi etter neste stortingsvalg ikke får se Fremskrittspartiets landbrukspolitikk og konsekvensene vi vil få av den.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-06-01:
Det er ein rett intensjon å leita etter verkemiddel som kan medverka til kreativitet, næringsutvikling og busetnad på bygdene, og me oppfattar heilt klårt at dette forslaget er eit slikt forsøk. Kristeleg Folkeparti kjem likevel ikkje til å støtta forslaget i dag. Det kjem av at eit tilsvarande forslag om oppheving av det generelle forbodet om deling av landbrukseigedomar vart sendt ut på høyring frå regjeringa Bondevik II, med frist for å svara i november 2005. Då høyringssvara kom inn, viste det seg at det var eit klårt fleirtal i høyringsrunden som gjekk imot framlegget til endring. Det vart m.a. peikt på at forslaget kan gjera det vanskeleg å halda oppe ein variert bruksstruktur, og at vernet av dyrka jord kan verta svekt. Dette er viktig for Kristeleg Folkeparti. Det er òg grunn til å minna om at loven allereie i dag opnar for unntak frå det generelle delingsforbodet, og ei konkret vurdering i kvar enkelt sak kan opna for deling, m.a. ut frå omsynet til busetnad eller ny verksemd. Kristeleg Folkeparti har tiltru til at den lokale styresmakta i kommunane og fylka kan vurdera dette på ein god måte, men det er likevel svært viktig å prøva å finna fram til gode verkemiddel som kan, som eg sa, stimulera både til kreativitet i næringsutvikling og til busetnad rundt om på bygdene våre. Så arbeidet med å prøva å finna verkemiddel i den leia, må halda fram. Me må òg våga å sjå med nye auge på lovar som kan vera til hinder for ei slik utvikling. På bakgrunn av dei sterke signala som kom i høyringsrunden, kan Kristeleg Folkeparti ikkje støtta det forslaget som i dag ligg føre.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-06-01:
Det er særdeles viktig at arealressursene i landbruket disponeres på en måte som gir en tjenlig og variert bruksstruktur, der det tas hensyn til bosetting, til arbeidsplasser og ikke minst til det å finne driftsmessig gode løsninger. I forbindelse med den saken vi diskuterer i dag, betyr det at man må være særdeles restriktiv med deling, oppdeling eller – som jeg kaller det – fragmentering av landbrukseiendommene. Det vil være en ulykke for et framtidsrettet landbruk. Det er også utgangspunktet for at flertallet har den holdningen de har. Det er også det utgangspunktet flertallet av høringsinstansene har, når de klart går imot den forrige regjeringens forslag til endring av jordloven. Bakgrunnen for det har med hensynet til jordvern å gjøre, men det har også bakgrunn i et ønske om å sikre seg mot at man ødelegger mulighetene for at landbruket kan videreutvikle viktige næringsressurser innenfor rammen av en samlet landbrukseiendom. Det vil være uheldig for den enkelte bruker og for landbruket og distriktene som helhet. Vi må altså slå ring rundt et stabilt og robust landbruk, og det gjør vi ikke ved å fragmentere jordbrukseiendommene, som forslagsstillerne her foreslår. Det vil være kortsiktig og uheldig, og det bidrar ikke til en langsiktig, positiv utvikling av de samlede ressurser i landbruket eller på den enkelte gården. Vi må ta med oss at det å drive landbruk i Norge ikke er et kortsiktig prosjekt. Det skal være et langsiktig prosjekt. Det er det beste for distriktene. Jeg har lyst til å understreke at når det hevdes at ikke å oppheve delingsforbudet bidrar til å slå ned på grunneierinteresser og eierinteresser i landbruket, har jeg akkurat det motsatte utgangspunkt. Jeg tror det å sikre rammene rundt et levedyktig landbruk er det beste grunnlaget for å sikre eierinteresser og ikke minst grunneierinteresser. Jeg har lyst til å kommentere innlegget fra Fremskrittspartiets Hans Frode Kielland Asmyhr. Hvis jeg oppfattet han riktig, sa han at Senterpartiet er begrensende for norske bønder. Da må jeg spørre hva bøndene sjøl mener om Fremskrittspartiets politikk, med de forslag dette partiet kommer med i ulike sammenhenger. Det går ikke an i denne sammenheng å unngå å nevne økonomi, forslag i statsbudsjett, osv. Fremskrittspartiet vil slippe bonden fri, sies det slagordpreget. Hans Frode Kielland Asmyhr var for en måneds tid siden framme med det budskapet i mange medier. Den friheten Fremskrittspartiet står for med hensyn til økonomien i landbruket, vil i alle fall ikke medføre at vi opprettholder mer enn ca. halvparten av norske gårdsbruk. Er det å slippe bonden fri? Når halvparten av norske gårdsbruk blir borte, betyr det at vi ikke får et landbruk som vil bidra til å sikre og videreutvikle norske distrikter, og det er å gå baklengs inn i framtida.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-06-01:
Statsråden er inne på begrensninger på lang sikt og svekkelse av ressursgrunnlag, og i sitt innlegg også på gjengroing. Da blir det et paradoks for meg når samme statsråd i sitt åpningstilbud til jordbruket la inn en avgang på 3 000 årsverk pr. år, altså 30 000 i løpet av ti år. Ser ikke statsråden problematikken der hvis vi ikke skaper ny optimisme ved å tilføre kapital? På mange måter er dette det stikk motsatte. Når vi ikke har muligheten til det, tror jeg også vi får bygder som ikke vil leve noe spesielt godt framover. Vi er nødt til å skape optimisme og nytenkning, og dette er på mange måter en strukturkonservatisme som jeg ikke tror gagner bygdene. Ser statsråden at dette vil være et problem framover?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-06-01:
Representanten Steinar Gullvåg stilte et spørsmål her i sted. Det er klart at en som fram til han kom inn på Stortinget, også satt i fylkeslandbruksstyret i Nord-Trøndelag, opplever at det er en endringsmotstand, en frykt for framtida, hos mange. Men kanskje er frykten like sterk hos landbruksbyråkratene for at det faktisk skal kunne skje noe. I fjor var det et prosjekt i forhold til framtidsbygder. Det var trukket opp flere forskjellige scenarioer. Det scenarioet som da kom best ut av det, var faktisk med dem som torde ha tillit og til en viss grad slippe folk fri. Man må faktisk ha tro på å kunne gå inn i framtiden. Frykten for framtiden synes jeg gjenspeiler seg veldig godt i den tenkningen som ligger her. Hvis vi ikke har utvikling, når vi heller ikke framover. Det er korrekt som representanten Asmyhr sa her i sted fra denne talerstolen, at vi i stor målestokk har hatt en avgang av bruk i landbruket. Vi må kikke framover og se på de mulighetene som vi har, og det er nettopp det som ligger i det forslaget som er reist av representanten Sponheim og meg. Her gis det muligheter til distriktene, det gis muligheter til å utvikle sin egen næring, og samtidig vil det være med på å skape en større bosetting i distriktene.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Jeg må si at det siste innlegget fra representanten Skjelstad gjør det nødvendig å stille et par spørsmål. Jeg vil vise til at av 143 kommuner som har uttalt seg om dette forslaget, er det 17 som tilrår det. Alle de 17 fylkeslandbruksstyrene og de åtte fylkeskommunene som har uttalt seg, frarår forslaget. 16 organisasjoner har uttalt seg, og halvparten av disse organisasjonene frarår forslaget. De mener at forslaget kan få uheldige følger for jordvernet. Da må jeg nesten spørre representanten Skjelstad: Er det slik at alle disse instansene ikke skjønner jordbrukets eget beste, og er det slik at disse er motstandere av at folk skal kunne bygge og bo i Distrikts-Norge?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-06-01:
Jeg konstaterer at representantene Asmyhr og Skjelstad har et noe underlig syn på høringsrunder. Jeg går ut fra at det er et prinsipielt syn, og jeg registrerer da at institusjoner som fylkeslandbruksstyrene generelt sett er konservative og lite endringsvillige. Konsekvensen av det synet må da være at disse institusjonenes uttalelser ikke bør tillegges noe særlig vekt i denne sammenhengen. Det samme kan da sies om fylkeskommunene, fylkesmennene og en rekke organisasjoner som har uttalt seg i sakens anledning. Dette er i seg selv et veldig interessant prinsipielt synspunkt som vi bør ta med oss videre. Jeg registrerer dessuten at representanten Sponheim, som åpenbart ikke rakk å fremme denne saken i den perioden han selv var statsråd, mener at man faktisk ved å selge unna eiendom bidrar til å skape levende bygder. Og da kan det være interessant å vurdere hvem det er som ville være interessert i å kjøpe eiendommer på bygda. Jeg tror svaret gir seg selv, og jeg tror ikke dette vil være et bidrag til å skape lys i husene utover i Bygde-Norge.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-01:
Jeg tror det var representanten Ole-Anton Teigen som sa tidligere i debatten i dag at summen av enkeltvedtak behøver ikke nødvendigvis å være i overensstemmelse med hva som er samfunnsmessig hensiktsmessig. Det var en grunn til at loven kom i 1955 – det handlet om fragmentering og oppsplitting, og at en så at en ikke fikk en hensiktsmessig eiendomsstruktur i Norge med åpning for nær sagt fri fradeling av eiendom. Min åpenbare oppfatning er at hvis en har en politikk som gjør at en ikke har en overordnet inngang, et langsiktig perspektiv i forhold til hvordan eiendommene i Norge skal se ut, betyr det på sikt mindre mulighet for næringsutvikling. Vi kan ta ett eksempel: utmarkseiendom. Jeg tror svært mange for 30–40 år siden ikke kunne se for seg hvilken verdi utmarkseiendommene ville få i framtida. I dag vil vi se at i veldig mange distriktskommuner er utmarksdelen av eiendommen den mest verdifulle, og jeg tror veldig mange er svært glad for at en har hatt et strengt regelverk, som gjør at utmarkseiendommene i dag er en del av gårdsbrukene i distriktskommunene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-01:
Hvorfor de nevnte organisasjoner mener det de mener, må representanten nesten spørre dem om. Jeg er uenig i deres vurderinger, og det er begrunnet i det jeg har sagt i innlegget mitt, og det jeg sa som svar på forrige replikk, at jeg mener at en langsiktig forvaltning av landbrukseiendommene er det beste i forhold til næringsutvikling over tid ute på bygda. Det er åpenbart at på kort sikt vil en kunne få kapitaltilgang til landbruksnæringa ved å splitte opp eiendommene. Det er helt åpenbart, men så er spørsmålet om det i et lengre perspektiv er en fornuftig politikk i forhold til muligheten for å utnytte ressursene på gården. Der mener jeg, som jeg har sagt tidligere i debatten, at en langsiktig inngang er mye bedre enn en kortsiktig.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-01:
Tilgang på kapital i Distrikts-Norge er en utfordring – åpenbart. Det har det vært tidligere, og det kommer det til å være i framtida. Men så er da spørsmålet om tilgang på kapital løses best ved å selge ut deler av det framtidige ressursgrunnlaget på den enkelte gård. Jeg tror svaret på det er nei.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
For det første er det slik at Regjeringen har én politikk, og den står vi samlet om. Vi står også samlet om utviklingspolitikken. Jeg vil bestride at Arbeiderpartiet har ført en utviklingspolitikk og en bistandspolitikk der vi ikke har stilt krav, for det er ikke riktig. Vi har i alle år vært opptatt av «good governance». Vi har stilt krav om at man ikke må ha korrupsjon. Vi har sett til at utviklingshjelpen kommer fram. Vi har bistått bl.a. med å bygge opp riksrevisjon og administrasjon, og vi har bl.a. i Stortinget vært enige om å stoppe den direkte budsjettstøtten til Mugabe i Zimbabwe, rett og slett fordi den ikke kommer dit den skal. Det betyr ikke at vi ikke støtter enkelte grupper i Zimbabwe. Det betyr bl.a. at vi støtter folkelige grupper, fagforeninger, politiske partier og kvinneorganisasjoner. Men vi tar altså konsekvensene av at Zimbabwe styres på en dårlig måte.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Det ligger i de prioriteringene som statsråden har skissert, og som vi slutter opp om, at det fortsatt er Afrika som har hovedfokuset. Det betyr også at det er fattigdomsbekjempelse og tusenårsmålet som er utgangspunktet. Det betyr bl.a. at vi vil fortsette støtten til Tanzania og Mosambik. Vi vil prioritere Sudan som ett av våre viktigste områder for å gi bistand i bredden. Så er det Latin-Amerika. Hvis man ser på regjeringen i Chile, som faktisk har et kvinneflertall, er det viktig å gi bistand for å støtte opp om likestillingsarbeidet i Chile, som kanskje har en mulighet under denne regjeringen. Jeg mener også at regimer som er basert på folkelige bevegelser, og som har en intensjon om å skape fordelingspolitikk og velferdssystemer, f.eks. i Bolivia, er det viktig å støtte opp om. Men dette må være et par viktige prosjekter, at man plukker ut et par land i Latin-Amerika. Det vil ikke være hovedfokuset. Det vil fortsatt være på Afrika.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Jeg kan forsikre om at 1-prosenten står fast. Det men-et betyr noe annet. Det men-et betyr at jeg mener at vi i altfor mange år har sagt at vi har et mål om så og så høy prosentandel av bruttonasjonalinntekt, men vi har i altfor liten grad tatt en diskusjon om prioriteringer, om hva vi skal sette i fokus, og kanskje ikke minst om hvordan vi kan konsentrere bistanden vår, slik at den når fram i mye større grad enn det man kanskje ellers mener at den gjør, og at vi ikke behøver å spre oss ut i bredden. Jeg mener vi skal ha en diskusjon om hvilke kanaler vi skal gi bistand gjennom. Er det FN-systemet som skal ha det meste? Skal vi satse på bilateral bistand, og hvor mye skal de frivillige organisasjonene ha? Nå har Rattsø-utvalget sett på de frivillige organisasjonene. Det kommer, så vidt jeg vet, en innstilling 1. juni, og da vil vi få mulighet til å drøfte hvordan vi skal bruke de frivillige organisasjonene og det sivile samfunnet. Dette er en debatt om innhold som Norge i altfor liten grad har. Jeg mener det er en veldig spennende debatt. Det var altså innholdet i mitt «men».
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Nå har jeg sittet og hørt på representanten Vallersnes, og i grunnen understreker hans innlegg at Høyre kom inn i bistandsfolden i forrige periode. Nå satt jo også Vallersnes i utenrikskomiteen i den perioden. Jeg synes det er veldig positivt at bredden i utviklingspolitikken aldri har vært større i Stortinget. Jeg tror det er viktig at vi har en stø kurs i bistandspolitikken og i utviklingspolitikken. Det betyr ikke at vi er enige om alt. Her understreket representanten at han var imot flyavgifter. Det er nyanser i synet på FNs rolle i verdenssamfunnet, både når det gjelder å skape en verdensorden og når det gjelder kanalisering av bistand. Likevel er bredden stor. Jeg har et spørsmål til Vallersnes. Jeg oppfattet det slik at Unge Høyres leder på Høyres landsmøte kom med en advarsel til moderpartiet. Han ønsket at Høyre ikke skulle gå tilbake til 1990-tallets prinsippløse holdning til bistandspolitikken, og mente at utviklingspolitikk faktisk er noe av det viktigste et parti steller med. Kan Vallersnes bekrefte det?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Venstre bekrefter at det er veldig bred enighet om norsk utviklingspolitikk. Og det er bra. Jeg ønsker å spørre representanten fra Venstre om hun også ser behovet for en debatt om hvor vi skal kanalisere bistand, og en gjennomgang av hvordan det skal gjøres. Den nye regjeringen vektlegger FNs rolle veldig sterkt – som konfliktløser med fredsbevarende styrker, som forvalter av folkeretten og den som kan skape ny internasjonal rettsorden, men også som en veldig viktig kanal for bistand. Vi har tro på at FN, ikke minst et reformert FN, vil være en av de beste kanalene for å få fram bistand der den trengs. Selv har jeg erfart og sett at FN-organisasjoner, bl.a. i Pakistan i 2001 med flyktninger fra det daværende Taliban-regimet, fikk hjelp bare fra FN-organisasjoner, men de hadde ikke penger nok. Hvordan ser Venstre på FN som kanal for norsk bistand?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Jeg tar ordet på nytt for å kommentere et par av innleggene. La meg si at i motsetning til deres partifelle, Høglund, har representantene Øyvind Vaksdal og Siv Jensen hatt innlegg som ikke kan stå uimotsagt. Vaksdal hevder at Norge ukritisk har pøst ut penger som har gått til private lommer til makthavere. Siv Jensen spør: Hva skal vi med bistand når de fattige aldri har sett pengene? Da må jeg nesten spørre de to representantene: Er de kjent med mikrokredittene som har sørget for at fattige kvinner i Bangladesh har skaffet seg en liten bedrift, av og til ved å formalisere den uformelle sektor. Kanskje har de solgt blomster, og så har de fått en liten bedrift ved hjelp av mikrokreditter. Har de sett de omskårne kvinnene i Etiopia som blir ødelagt for livet ved fødsler, og som får hjelp fra Norge, eller sett arbeidet for å motvirke nettopp kjønnslemlestelse? Har de vært på sykehus i Malawi, som støttes av Norge gjennom FNs utviklingsprogram, og sett hva de gjør? Har de vært i Afghanistan og sett på opplæring av politi eller bidrag til demokrati og opplæring? Er det dette som er å pøse penger ned i private makthaveres lommer? Så er det nødvendig å kommentere Kristelig Folkeparti, som jo er en viktig del av bredden i bistandsflertallet, men som viker unna når vi stiller spørsmål om reproduktiv helse. Det er slik at retten til ikke å bli kjønnslemlestet, retten til å bestemme over egen seksualitet, retten til å føde i trygge omgivelser, retten til prevensjon, men også retten til trygg og selvbestemt abort er viktige deler av det å jobbe med reproduktiv helse. Jeg har sett bilder fra Latin-Amerika: En kvinne som utførte den 16. aborten, en annen kvinne som brukte selleri, en tredje kvinne som ble liggende i en blodpøl etter at en klok mann hadde prøvd å utføre abort på henne. Ingen kvinner skal utsettes for dette. Uavhengig av hva man selv måtte mene om retten til selvbestemt abort, er det viktig at vi støtter det globale fondet for trygg abort som er opprettet av den internasjonale familieplanleggingsorganisasjonen IPPF, og at vi støtter FNs befolkningsprogram. Jeg mener ikke at Kristelig Folkeparti står på Bush-administrasjonens linje i forhold til disse organisasjonene, men jeg synes Kristelig Folkeparti vegrer seg og trekker seg unna i disse spørsmålene, som jeg mener er helt avgjørende hvis vi skal sikre kvinners helse i utviklingslandene i årene framover.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Arbeiderpartiet har både i og utenfor regjering hatt avgjørende innflytelse på utformingen av norsk bistandspolitikk, en politikk som i stor grad har vært preget av naivitet og snillisme, der man ukritisk har sendt penger uten å stille krav til om hjelpen kommer fram til dem som trenger det. Til tross for utallige rapporter, presseoppslag og meldinger fra bistandsarbeidere om korrupsjon i mottakerlandene har man ukritisk fortsatt å pøse på med enda mer penger. Nå ser vi at Arbeiderpartiet sitter i regjering med SV, der utviklingsministeren fra Sosialistisk Venstreparti vil slå hardt ned på korrupsjon i mottakerlandene. Er Arbeiderpartiet komfortabel med denne omleggingen av bistandspolitikken? Og hvis ja, hvorfor i all verden har Arbeiderpartiet ikke tidligere vist vilje til å stille krav og motarbeide korrupsjon?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Jeg er enig med representanten Valle i at det var veldig mye bra i utviklingsministerens redegjørelse. Sosialistisk Venstreparti har vel vært det partiet i dette hus som har vært ivrigst etter å sende penger til utviklingsland uten å stille krav til mottakerlandene, men nå ser vi at utviklingsministeren fra SV vil ha mer strukturert og effektiv utviklingshjelp, og i tillegg vil han slå hardt ned på korrupsjon i mottakerlandene. Betyr denne totale snuoperasjonen at SV nå ser at tidligere tiltak ikke har virket? Og er det enighet i SV om denne snuoperasjonen, eller kan en forvente deler av stortingsgruppen til SV på plenen foran Stortinget også i denne sak?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Representanten Marit Nybakk mente at jeg hadde hevdet at all utviklingshjelp ukritisk gikk i lommene til private. Dette er ikke helt riktig. Jeg viste til eksempler som bankkontoen etter Yasir Arafat som illustrerte at alt ikke var som det skulle, og jeg sa også at det er sannsynlig at mye av disse pengene faktisk kom fra norske skattebetalere. Jeg gav derimot honnør til Regjeringen og statsråden for redegjørelsen fordi den nettopp fokuserte på effektivitet og bekjempelse av korrupsjon i disse landene. Representanten Nybakk spurte også om jeg ikke visste om verdien av mikrokreditter. Jeg vil minne representanten Nybakk om følgende: Jeg deltok nylig i en interpellasjonsdebatt om kvinners betydning for utviklingen i utviklingsland og andre fattige land. Der fokuserte jeg i hovedsak nettopp på dette med mikrokreditter, noe jeg fikk positiv tilbakemelding fra utenriksministeren på. Dette trodde jeg faktisk Marit Nybakk hadde fått med seg.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
De fleste av oss har vel ikke kunnet unngå å registrere statsrådens begeistrede beskrivelse av venstrevinden i Latin-Amerika. Det er vel særlig Venezuela, Bolivia og Cuba som varmer et sosialistisk hjerte, vil jeg tro. For all del – jeg er enig i at det gjøres gledelige fremskritt på det søramerikanske kontinentet. For meg er det særlig Brasil og Chile som er gode eksempler på balanserte og positive regimer fra venstresiden i regionen. Kan vi være trygge på at Arbeiderpartiet fortsatt vil beholde fattigdomsfokuset i bistanden og ikke la seg rive med til fordel for mellominntektsland i en slags ideologisk beruselse?