Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-02:
Avtalespesialistene er utvilsomt en viktig del av spesialisthelsetjenesten, og de gir effektive tjenester. Det er lenge siden Stortinget ønsket en større satsing på avtalespesialistene. Allerede i 1999 foreslo en samlet sosialkomité å innføre kirurgitakster, de såkalte K-takstene, i Normaltariffen for avtalespesialister. Det var tidligere helseminister Dagfinn Høybråten som foreslo å bevilge de første millionene til slike K-takster. Det viste seg å bli vellykket, men det er vanskelig å forstå at så lite har skjedd senere, til tross for den gode effektiviteten vi ser i deres arbeid. De private avtalespesialistene har selv med større og større tyngde tatt til orde for mer bruk av avtalespesialistene, flere avtalehjemler og videreutvikling av takstene. Vi har alle sett at køer kan reduseres og fjernes raskt innen ulike områder – jeg nevner som eksempel køer for mandel- og kataraktoperasjoner – nettopp ved hjelp av private avtalespesialister. Etter hvert foreligger det flere statistikker på deres effektive innsats. En SINTEF-rapport fra 2004 viste at antall polikliniske konsultasjoner pr. private avtalespesialist var 15,6 innen somatiske fag pr. dag. Tilsvarende spesialister i sykehus behandlet bare to pasienter hver dag. Også innen psykiatrien ser vi enorme forskjeller på antall daglige konsultasjoner mellom avtalespesialister og ansatte leger i sykehus eller DPS-er. Noe av forskjellen er selvfølgelig naturlig, idet sykehusleger jo har andre oppgaver i tillegg. Poenget mitt er: Når vi nå ser at køene vokser, hva er da grunnen til ikke å bruke avtalespesialistene mer? De er jo der og kan brukes. I januar 2005 ble det undertegnet en ny rammeavtale mellom de regionale helseforetakene og Legeforeningen om avtalepraksis for legespesialister. I denne står det bl.a.: «Rammeavtalen skal bidra til å sikre befolkningen god tilgang til helsetjenester av høy kvalitet». Videre står det at man skal avhjelpe helsekøer og gi riktig medisinsk behandling til pasienter med akutt og kronisk sykdom. Mitt spørsmål blir da om ikke de regionale helseforetakene burde vurdere å la flere av sine hjemler gå til private avtalespesialister, som jo helt klart har anledning til å jobbe mer intensivt og også mer effektivt. Det har de dokumentert. Så en kommentar til at statsråden i dag sier at de regionale helseforetakene skal overta håndteringen av disse avtalene. Jeg skal ikke si særlig mye om det, men kanskje rope et lite varsku. Vi har jo ikke akkurat sett at denne regjeringen har vist stor entusiasme for bruken av det man kan kalle privat, men det er mulig at dette vil være annerledes. Vi har sett private institusjoner som er blitt avviklet eller redusert, nettopp fordi de regionale helseforetakene har ønsket å bygge opp egen kapasitet, og det har vært et problem ikke minst innenfor russektoren og også innenfor psykiatrien. Det vi ikke har tall på, men som det kunne vært interessant å få tall på, er kostnadsforskjellene mellom sykehusenes poliklinikker og avtalespesialistene på tilsvarende behandlinger og operasjoner. Det skulle jeg ønske at vi kunne få en bedre statistikk på framover. Det er veldig positivt at helseministeren sier at han ønsker å se på spesialistkandidater når det gjelder utdanning, og at avtalespesialistene kan brukes i denne sammenhengen. Behovet for bedre rekruttering har lenge vært påpekt, og det er ikke så veldig lenge siden at vi hørte at Nasjonalt råd nok en gang tok til orde for å la avtalespesialistene ta del i utdanningen. Det er likevel litt uforståelig når Helse- og omsorgsdepartementet har sagt at det er greit at man kan godkjenne spesialistpraksisen, også for avtalespesialistene, at det skal ta så lang tid at det kanskje tidligst kan komme på plass i 2010. Jeg kunne godt tenke meg at statsråden sa litt mer om hvorfor det tar så lang tid.