Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-03:
Først til temaet om fordelingen av kuttet. Det er legitimt å ha ulike synspunkter på det, og det er også legitimt å mene at det politiske arbeidet i stortingsgruppene er så viktig at det ikke er grunnlag for å kutte i disse rammene, og at det ikke nødvendigvis har noe å gjøre med at noen er «hevet over enhver nedjustering», som representanten Tetzschner nettopp sa. Det kunne vært fristende å snakke om andre som tydeligvis ikke har fått nok, og som får mye i dette budsjettet. Jeg skal ikke gå videre med det. Det er legitimt å mene at de ressursene som nå er lagt til det politiske støtteapparatet rundt stortingsgruppene, er på det nivået i dag som det bør være. Det er legitimt også for små stortingsgrupper å ha et støtteapparat som gjør at det er mulig for dem å gjøre en god jobb på alle de saksfeltene de faktisk er pliktige til å følge i denne salen. Det er en del av argumentene rundt dette. Så til debatten om Riksrevisjonen. SV mener at vi skal ha en sterk riksrevisjon. Spørsmålet er vel heller om vi som politikere klarer å sette opp klare mål som det er fornuftig å kontrollere etter i alle sammenhenger. Hvordan skal man f.eks. kunne klare å revidere en del veldig viktige punkter som det er vanskelig å måle? Penger er lett å måle, og det er også noen målsettinger som er lette å måle, men en del andre målsettinger er fryktelig vanskelige å måle. Jeg skal gi et eksempel. Jeg satt åtte år i arbeids- og sosialkomiteen og jobbet veldig mye med Nav. Kanskje noe av det viktigste et Nav-kontor kan gjøre, er hvis det kommer et menneske dit i sin dypeste nød og ser svart på alt, men gjennom møtet med Nav kanskje klarer å øyne et håp om at det er et liv i morgen også, og at det er et lys i tunnelen – det er kanskje den aller viktigste jobben et slik offentlig etat kan gjøre, men det er altså helt umulig å måle, både for Riksrevisjonen og for noen av oss andre. Jeg tror det er viktig også når vi skal diskutere hva Riksrevisjonen gjør, at vi ikke nødvendigvis setter spørsmålstegn ved hva de måler, men at svaret kanskje ikke er svaret på alt. Det tror jeg det er viktig å ha med seg. Det er heller ingen tvil om at det er behov for å se på formålet med de lovene vi gir. Det legger Stortinget svært stor vekt på når vi behandler lovene, men av og til virker det som at ved oppfølgingen av lovene er en mer opptatt av enkeltpunkter i paragrafene under enn det samfunnsoppdraget som er gitt gjennom en formålsparagraf. Så til det området jeg er saksordfører for, nemlig Sivilombudsmannen. Sivilombudsmannen har en uhyre viktig funksjon i samfunnet. Den skal sørge for at forvaltningen ivaretar enkeltmenneskers interesser i en svært komplisert forvaltning i et svært komplisert samfunn. Det er en veldig viktig rolle. Derfor har også en enstemmig komité oppfordret Sivilombudsmannen til å ta initiativ overfor forvaltningen for å få på plass mer systematikk i hvordan ordningen med Sivilombudsmannen kan gjøres kjent overfor personer som mener seg utsatt for feil og urett i forvaltningen. Det er veldig mange som ikke kjenner ordningen. Det andre er, og det får vi komme tilbake til når vi får årsmeldingen fra Sivilombudsmannen, hvorvidt Sivilombudsmannen har ressurser til å følge opp alle sakene som kommer. Det er viktig at man tar de store og viktige sakene, men det er også utrolig viktig for tilliten i samfunnet at Sivilombudsmannen følger opp saker som kanskje i den store sammenhengen ikke er de aller største, men som for enkeltmennesker kan være helt grunnleggende viktig. Det er et veldig viktig korrektiv til forvaltningen, slik at det ikke skal gjøres forskjell på folk – uansett hvem de er. Vi vet at det er ganske ulike forutsetninger blant folk for hvem som kan føre sin sak sjøl i de ulike systemene. Derfor mener SV at vi har bruk for flere ombudsmannsordninger på ulike områder, men det skal jeg ikke gå inn på nå. Så er det slik at Sivilombudsmannen nå har fått noen nye oppgaver, og det er utrolig viktig at de følger opp. Blant annet skal man utvikle oppgaven som «nasjonal forebyggende mekanisme», som ble etablert i 2013, altså i år. En del av den budsjettveksten som kommer nå, er satt av til å følge opp denne funksjonen. Men det er også viktig at man får ned tida på klagesaksbehandlingen. I en del av de sakene der man har behov for å gå videre med saken, ser vi en økning i saksbehandlingstida hos Sivilombudsmannen, og det er ikke bra. Det er nå 210 dager for saker som ble avsluttet etter å ha vært tatt opp med forvaltningen, og det er fryktelig lang tid for mennesker som har opplevd en situasjon som de opplever som urettmessig, og der de også har gått alle leddene i forvaltningen før de kommer til Sivilombudsmannen. Da har det gått veldig lang tid. Sånn sett er nok forhåpentligvis situasjonen bedret. Hvis den ikke er det, kan folk være i virkelig vanskelige situasjoner hvis de opplever at saksbehandlingen tar så lang tid. Derfor er det behov for å prioritere å få saksbehandlingstida ned også i de kompliserte sakene, som Sivilombudsmannen finner grunn til å ta opp, slik at sakene kan bli løst på et tidligere tidspunkt. Dette vil vi komme tilbake til når vi får årsmeldingen fra Sivilombudsmannen.