Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-06-14:
Jeg vil nå konsentrere meg om de regionale kraftselskapene, og viser til representanten Fossli og senere representanten Akselsen med hensyn til Statkraft. Det er ingen tvil om at det nå skjer store og raske endringer innenfor kraftsektoren. Utviklinga i Europa går fort, og det handler nå om å spise eller å bli spist. Felles for de fleste norske selskaper er at de er offentlig eid, og slik bør det etter Arbeiderpartiets mening fortsatt være. Det er viktig å bevare de norske vannkraftressursene på norske hender. Vi har et ansvar også for kommende generasjoner, for å sørge for å ta hånd om arvesølvet vårt på en skikkelig måte. I flere regioner i landet utgjør kraftselskapene en viktig del av næringslivet, både sett i forhold til verdi, omsetning og antall ansatte, og derfor har de spilt en viktig rolle i den regionale utviklinga. Det er ingen tvil om at deres posisjon og styrke vil være av avgjørende betydning for den framtidige utviklinga av regionene våre, men da må selskapene få vokse og også omstrukturere seg der det er nødvendig, slik at de har konkurransekraft. Her ligger det et stort potensial for videre vekst. Etter Arbeiderpartiets mening gjøres dette best ved at vi sikrer at disse regionale selskapene forblir i norsk offentlig eie. Men da må det være tilgjengelig norsk egenkapital, slik at vi hindrer at våre selskaper havner på utenlandske hender. La meg bruke Eidsiva energi som eksempel. Det er en stor og veldig viktig bedrift i innlandet. Etter pålegg fra Konkurransetilsynet og Regjeringa, er Statkraft nødt til å selge seg ut av flere selskaper, deriblant Eidsiva energi, for å kunne kjøpe seg opp i Agder Energi. Jeg har forstått det slik at dette etter planen skal skje innen utgangen av dette året, dvs. at her skjer endringene fort. For Eidsiva energis vedkommende er det snakk om at i overkant av 2 milliarder kr må på plass når Statkraft må trekke seg ut. Da er det ikke slik at det står en rekke kommuner eller fylkeskommuner i kø med 2 milliarder kr som de kan spytte inn - ikke fordi kommunene og fylkene ikke ønsker det, men fordi de ikke har disse pengene. Det medfører bl.a. at Eidsiva energi nå må samtale med utenlandske selskaper, også fordi staten så langt ikke har stilt opp med nødvendig kapital. Det er etter min mening meningsløst. Eidsiva energi og andre regionale selskaper bør fortsatt få bli på norske hender. Jeg er derfor glad for at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står sammen om å be Regjeringa utrede forslaget og senest innen utgangen av dette året fremme konkrete forslag om ulike modeller for å sikre nasjonalt eierskap av de regionalt eide kraftselskapene i Norge. Jeg håper også at Fremskrittspartiet subsidiært vil stemme for denne innstillinga, selv om de i utgangspunktet har et litt annet forslag, men det er egentlig ikke så veldig stor forskjell. Så registrerer jeg også i denne omgangen at Regjeringa på sin side ikke ser ut til å være opptatt av dette i det hele tatt. Det ser dessverre ikke ut til at det er noen støtte der, beklageligvis heller ikke i Kristelig Folkeparti. Det er det grunn til å være kritisk til, men det er ikke overraskende, særlig ikke når vi leser representanten Sanners utsagn i Dagsavisen 2. juni i år, hvor han sier: "Ap-forslaget er helt unødvendig, og fullstendig meningsløst." Samtidig ser vi at det borgerlig styrte Oslo forsøker å selge ut Hafslund med jevne mellomrom, uten at de så langt, heldigvis, har lyktes med det. Jeg vil så sterkt jeg kan understreke at den strømkrisa vi hadde for kort tid siden, kaller på mer styring av våre kraftselskaper, både de regionale og Statkraft. Jeg vil også understreke at med den situasjonen vi nå har i mange distrikter, som er problematisk, trenger vi en aktiv distrikts- og regionalpolitikk. Jeg vil også si at i en tid med over 100 000 arbeidsledige trenger vi store bedrifter i våre regioner. De regionale kraftselskapene er det, og da bør vi sørge for at vi fortsatt har disse på norske hender. Så jeg anbefaler innstillinga i denne saken.