Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-04-12:
Vi har i dag til behandling et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet, der det blir foreslått en øvre grense for tollfri import på 1 000 kr samt periodevis oppjustering av beløpet. Flertallet i komiteen foreslår at forslaget vedlegges protokollen. De ulike gruppene som utgjør flertallet, har ulike begrunnelser. I dag er det slik at om en kjøper en vare fra utlandet for inntil 200 kr, slipper en å betale merverdiavgift. Kjøper en en vare fra utlandet for mer enn 200 kr, må en betale merverdiavgift. Denne grensen er altså foreslått hevet til 1 000 kr. Hvorfor har en så en slik grense, og hvorfor akkurat 200 kr? Når en ser på en del av argumentasjonen hos dem som ønsker å heve denne grensen, får en inntrykk av at det er en slags parallell til den taxfree-ordningen en har på danskebåten, på flyplasser og lignende. En kan få inntrykk av at det er en forglemmelse at grensen ikke er hevet de siste årene. Det er å angripe saken i feil ende. Saken er den at når en kjøper en vare fra et annet land, så får en den avgiftsfritt fra dette landet. Når varen da kommer til Norge, blir den ilagt norsk merverdiavgift. Teoretisk sett skulle altså alle varer kjøpt i utlandet vært ilagt merverdiavgift. Slik var det også i perioden fra mars 1999 til mars 2001. Men av praktiske årsaker har en funnet ut at det er formålstjenlig å unnta de billigste varene. Det går også fram av brevet fra finansministeren av 10. mars 2005. En annen side ved dette er at butikker som kjøper sine varer fra utlandet, må legge på 25 pst. moms, samtidig som norske forbrukere kan slippe unna om varene har en verdi på under 200 kr. En norsk platebutikk må altså selge sine CD-er eller DVD-er med 25 pst. moms, mens en utenlandsk forretning kan selge til en norsk forbruker uten å ilegge 25 pst. moms. Det er konkurransevridning i disfavør av norske virksomheter. Med en grense på 200 kr er det en konkurransevridning som er akseptabel. Men jeg er opptatt av at norske forhandlere må ha mest mulig like rammebetingelser i forhold til konkurrenter i utlandet. Derfor anser jeg forslaget om å utvide denne grensen til 1 000 kr som klart konkurransevridende i disfavør av norske virksomheter og norske arbeidsplasser. At Fremskrittspartiet foreslår dette, er én ting. Det forundrer meg faktisk en god del mer at dette ikke bekymrer SV og Arbeiderpartiet. Selv om de ikke stemmer for forslaget i dag, åpner de i sterk grad for å gjøre det i forbindelse med revidert statsbudsjett. Med dagens internetteknologi er potensialet i denne konkurransevridningen faktisk ganske stort. Internett gir økt vareutvalg, flere tilbydere og dermed større konkurranse, som i seg selv er bra for forbrukeren. Jeg har heller ikke noe imot at norske virksomheter får konkurranse, dersom det skjer på like vilkår. Men dette blir en slags omvendt proteksjonisme. En hindrer landets egne butikker i å konkurrere på like vilkår med utenlandske butikker. Med en grense på 200 kr kan vi leve med det. Hever en denne grensen til f.eks. 1 000 kr, slik det har vært foreslått av flere, er potensialet i denne handelen ganske stort. Hvorfor skal en i Egersund, i Førde eller i Hammerfest bestille sine varer i Oslo, når en kan få dem billigere i Göteborg eller i Hamburg? Som det framkommer i brevet fra finansministeren av 10. mars, vil potensialet være ganske stort om en utvider grensebeløpet: «CD-plater og dvd-filmer og spill er blant de typiske varer som i dag omsettes via internett. Men også andre varer, for eksempel kontaktlinser, selges i stadig større grad på denne måten. En økning av verdigrensen vil i tillegg gjøre det aktuelt å handle en rekke nye varer via internett enn det som er mulig i dag, eksempelvis elektroniske artikler, klær etc. Kan en vare kjøpes 25 pst. billigere fra en tilbyder i København enn fra en tilbyder lokalisert i Norge, vil valget for forbrukeren være nokså opplagt.» Alle land som har et merverdiavgiftsystem, har et system med grenseprosedyrer ved handel over landegrensene. EU har sitt eget system som sikrer at merverdiavgiften blir beskattet enten i avsenderlandet eller i kjøpslandet. Dette er derimot ikke en del av EØS-avtalen, og derfor må vi ha vårt eget system. En annen ting er prosedyrer for fortolling. Her er det gjort endringer i den senere tid, til beste for forbrukeren, bl.a. med mulighet til fortolling gjennom Internett. Hovedpoenget er altså at det skal betales norsk moms ved kjøp av varer fra utlandet, fordi de ellers vil bli solgt avgiftsfritt. Vi kan ikke gjennom momssystemet diskriminere egne virksomheter. Det er ikke rett og rimelig overfor norske virksomheter. Det er heller ikke rett og rimelig overfor dem som står i fare for å miste jobben sin. Jeg vil med dette anbefale flertallets innstilling om at forslaget vedlegges protokollen.