Lars Sponheim (Venstre), 2002-04-29:
Stortinget behandler i dag næringskomiteens innstilling, Innst. S. nr. 150 vedrørende salg av eierandeler og eiendommer tilhørende Statskog SF. Innstillingen baserer seg på forslaget i Dokument nr. 8:71, fremmet av representantene Hedstrøm og Solholm. I næringskomiteens innstilling fremmes en rekke henstillinger til Regjeringen om hva en bør vurdere å gjøre med Statskogs eiendommer i årene fremover, bl.a. bruk av Statskogs arealer i sammenheng med barskogvern, salg av eiendommer for å styrke arealgrunnlaget for gårdsbruk, salg av statsallmenningsgrunn til de bruksberettigede og endringer i forvaltningsordningene for statsallmenningene. I mitt brev til komiteen har jeg fremholdt flere forhold knyttet til dette sakskomplekset. For det første er det mange grunner som taler for at staten fortsatt bør være eier av de utmarksarealer staten eier i dag. Statlig eierskap kan være en måte å sikre en effektiv ressursutnyttelse til beste for samfunnet og befolkningen på. Det gir også staten en mulighet til å sikre allmennhetens behov for rekreasjon, friluftsliv, jakt og fiske. Når staten eier utmark, gir det myndighetene en bedre mulighet for å oppnå ulike politiske målsettinger knyttet til arealforvaltning, vern og ressursbruk. Utviklingen viser at det er behov for et variert tilbud av muligheter for jakt, fiske, friluftsliv og rekreasjon til befolkningen. Statskog SF har bidratt positivt til å videreutvikle dette tilbudet og vil etter min mening være sentral i det videre arbeidet for fortsatt å sikre befolkningen et variert tilbud. I forhold til barskogvernet har jeg overfor komiteen pekt på at statens arealer kan tas i bruk til verneformål. Videre kan statens arealer brukes i makeskifte, slik at private skogeiere som får sine arealer vernet, får erstatningsarealer. Når disse hensynene er ivaretatt, anser jeg det også som en mulighet å selge arealer til gårdbrukere som derved kan få styrket sitt arealgrunnlag. Jeg har imidlertid merket meg komiteens oppfatning om at det parallelt med barskogvernet kan vurderes salg av enkeltparseller som ikke vil bli vernet eller som ikke vil spille noen rolle i et makeskifteoppgjør. Jeg har også merket meg at man i tilknytning til slike arronderingssalg bør vise romslighet fra statens side i forhold til gårdsbruk som i tidligere tider har måttet avhende arealer av ren nød, eller som av ulike grunner har kjøpt en redusert del av et tidligere bygselbruk. Jeg har videre merket meg at det et godt stykke på vei synes å være enighet mellom Regjeringen og komiteen når det gjelder bruken av statlige arealer knyttet til barskogvernet. Når det gjelder flere av de arealkategorier staten er i besittelse av, mener jeg imidlertid det er grunn til å utvise stor varsomhet i forhold til salg eller endringer av forvaltningsordningene. Statens eiendommer er underlagt ulikt lovverk og ulike forvaltningsordninger, og det er en rekke interesser som skal ivaretas av de ulike forvaltningsinstansene. Et vesentlig trekk ved statens eiendommer er også at store deler av dem er gjenstand for vurdering av Samerettsutvalget. Dette gjelder særlig i Nord-Norge, men også statsallmenningene i Trøndelags-fylkene og i Hedmark er berørt. I Sør-Norge forvalter Statskog foruten statsallmenningene også innkjøpte skogeiendommer, og det er i det vesentlige på disse eiendommene Statskog driver et kommersielt skogbruk. Vi snakker her om ca. 4 000 kvadratkilometer, og etter min vurdering er det her vi vil finne de mest aktuelle arealene for makeskifte. På eiendommene selges også jakt- og fiskekort, og det leies ut hytter. Komiteen har i tilknytning til statsallmenningene tatt opp visse spørsmål som er knyttet til forvaltningen. Dels bes departementet vurdere forsøk hvor statsallmenninger forvaltes som bygdeallmenninger, og dels bes departementet vurdere forsøk hvor fjellstyrets og allmenningsstyrets oppgaver løses av et felles organ. Når det gjelder statsallmenninger forvaltet som bygdeallmenninger, foreligger det allerede en hjemmel i statsallmenningsloven for vedtak om at skogsdriften og virkesretten kan forvaltes etter bygdeallmenningsloven. Hvorvidt det vil være hensiktsmessig at flere statsallmenninger overføres til en slik forvaltning, vil være avhengig av flere faktorer. Det må bl.a. vurderes om forholdene rent ressursmessig ligger til rette for det, og om de bruksberettigede ønsker en slik ordning. Dette er blant de spørsmålene Regjeringen vil måtte komme tilbake til. Komiteen har fått inntrykk av at det i statsallmenninger med skogsdrift kan oppstå interessemotsetninger mellom fjellstyret, allmenningsstyret og Statskog. Jeg vil bemerke at disse organene har forskjellige roller i forvaltningen av statens arealer og ivaretar ulike og til dels kryssende interesser. På denne bakgrunn har jeg ikke inntrykk av at konfliktnivået egentlig er særlig høyt. Forvaltningen kan imidlertid fremstå som komplisert. Skal en innføre nye ordninger, ligger begrunnelsen etter min oppfatning her og ikke i konfliktnivået. Et forsøk hvor en innfører enda en forvaltningsordning, gjør ikke bildet enklere. Departementet vil se nærmere på dette, i tråd med komiteens tilråding. Departementet vil i denne sammenhengen også se nærmere på muligheten for å styrke lokal forvaltning av ressursene. Avslutningsvis vil jeg fremholde at komiteen har tatt for seg en rekke spørsmål knyttet til salg og forvaltning av statens arealer. Jeg oppfatter komiteen slik at den er innforstått med at saken reiser en rekke problemstillinger av bl.a. juridisk, økonomisk og praktisk karakter. Mange interesser er berørt, og det er derfor nødvendig for departementet å gå grundig inn i materien. Jeg ser derfor for meg at Regjeringen i første omgang kommer tilbake til Stortinget med de vurderinger komiteen etterspør, og deretter følger opp med konkrete forslag med utgangspunkt i de signaler Stortinget gir.