Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-12-16:
Bare et par randbemerkninger knyttet til innstillingen slik den foreligger, der komiteen i det alt vesentlige slutter seg til det som er foreslått av Regjeringen. Komiteen har kommet med en tilføyelse knyttet til det som gjelder kikhoste. Det var ikke med i forslaget til statsbudsjett for neste år, og det var heller ikke med i omgrupperingsproposisjonen fra min side, men når en så seriøs helsepolitiker som Asmund Kristoffersen, som jeg har kjent gjennom tre perioder, uttrykker «forundring og bekymring» – når hr. Kristoffersen er både forundret og bekymret – så er det slik at det også bekymrer statsråden! Når det gjelder denne kikhostevaksinen, er det det å si at den har vært anbefalt av Folkehelseinstituttet de to siste stortingsperiodene. Det er altså relativt kjente problemstillinger, uavhengig av hvem som har sittet i regjeringskontorene, hvis det skulle være et poeng. Så hvis det er grunn til «forundring og bekymring» i dag, kan det tyde på at Kristoffersen har vært både forundret og bekymret ganske lenge. Nå tror jeg imidlertid at vi bare skal glede oss over at Stortingets sosialkomite har tatt tak i denne saken og gjort det den har gjort, og vi skal effektuere det, selvfølgelig. Jeg vil også føye til til det som Kristoffersen videre sa i sitt innlegg, der han lurte på om det var andre fagmedisinske anbefalinger som det ikke var bevilget penger til, at det er mange! Det er en meget lang liste. Vi måtte nok hatt bortimot et statsbudsjett til på 65 milliarder kr, antakeligvis, for å kunne gjøre alt det medisinen kan gjøre, og som man alltid vil finne en fagmedisinsk gruppering som vil advokere. Det tror jeg nokså definitivt. Når det gjelder de regionale helseforetakene, skal jeg ikke gjøre meg til oppmann i kampen mellom gladiatorene i salen, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, om hvem som er best, og hvem som er dårligst. Det at partiene årelater hverandre, får de kanskje fortsette med, men la meg si at det i hvert fall er en betydelig utfordring å ha 80 sykehus fordelt på 30 foretak, som igjen er fordelt på fem regionale helseforetak. De har et budsjett på 65 milliarder kr, hvor 1 pst. avvik utgjør 650 mill. kr. Representanten Molvik nevnte at veksten i helsebudsjettet er på 5 milliarder kr. Det er like mye som to–tre andre departementers samlede budsjett. Det er det i vekst bare på dette området. Det er klart at det er ikke uten betydning hva som sies fra denne talerstol i tillegg til det som står i innstillingene, for hvordan det ageres der ute. Nå skal ikke jeg be om flere almisser enn det jeg rettmessig fortjener, men jeg tror det vil være klokt av oss, totalt sett, at vi følger opp det som Stortinget nå sier knyttet til balanse, at man prøver å få en konsentrasjon i foretakene om de 65 milliarder kr som de har fått, og i mindre grad konsentrere oss om den halve eller hele milliarden de ikke fikk, eller muligens får om et halvt år. Det tar fokus bort fra det helt nødvendige. Er det én ting jeg er ganske sikker på i norsk helsevesen, så er det at behovet for tilpassinger og omstillinger er nøyaktig det samme enten budsjettet er på 65 milliarder kr, på 64 milliarder kr eller på 66 milliarder kr. Det er også et ansvar som vi har. Det er vel ellers ikke helt som representanten Gløtvold sa, at det er delt ansvar mellom storting og regjering. Stortinget og Regjeringen har ikke noe delt ansvar, så vidt jeg kan komme på i farten. Ansvaret ligger enten det ene eller det annet sted. Jeg oppfatter det slik at det er mitt ansvar å sørge for at Stortingets både lov og bokstav i plenarvedtak gjennomføres. Det har jeg også tenkt å prøve på, men det er en betydelig utfordring, særlig i det ene helseforetaket, i Helse Sør. I forhold til merknaden om dette foretaket fra komiteens flertall i selve budsjettinnstillingen kan jeg si at vi allerede er i en dialog, og at det blir en meget tett oppfølging fra departementets side, som vil bli nedfelt i det foretaksmøtet som vi skal ha i begynnelsen av januar. Vi skal ha en meget tett oppfølging for å kunne oppfylle Stortingets intensjon, nemlig at vi skal komme i balanse. Jeg synes for så vidt det er ganske betimelig det som også representanten Molvik påpekte, at det er flere årsaker til at man ikke er i balanse. Man må f.eks. ikke undervurdere effekten av lønnsøkninger langt utover den alminnelige lønnsvekst og prisstigning. Det blir ikke mer pasientbehandling om folk får 10 pst. mer i lønn.