Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Den 31. desember 2011 bodde det 3 807 barn på norske asylmottak. Noen er enslige, mindreårige asylsøkere, mens en rekke bor der sammen med foreldrene sine. De er enten blitt født mens foreldrene bodde i asylmottaket, eller de er såkalt medfølgende barn. Noen har også norsk mor eller far, som asylsøkerne har møtt i Norge. Både i 2004 og i 2006 fattet regjeringen et vedtak som ga asylsøkere med botid på over tre år muligheten til ny saksbehandling, noe som for de fleste førte til opphold i landet. Effekten i etterkant har vært at Norge mottok langt flere asylsøkere, fordi noen oppfattet beskjeden slik at blir du lenge nok i Norge, får du til slutt opphold. 2004 var som sagt første gang at Stortinget fikk et forslag om å vedta et amnesti for asylsøkere med lang botid. Da støttet Fremskrittspartiet forslaget om en unntaksbestemmelse for å løse et problem som hadde oppstått på grunn av Bondevik-regjeringens liberale asylpolitikk. De turte ikke å sende ut avviste asylsøkere og lot dem i stedet bo på asylmottak i årevis. Vår forutsetning var at politikken så måtte legges om. Asylsøkere med avslag måtte raskt sendes ut av landet eller plasseres i lukkede mottak, slik at de ble oppfordret til å forlate landet og reise hjem frivillig, noe de fleste faktisk kan. Det skjedde ikke. Da den rød-grønne regjeringen tok over, vokste problemene med asylpolitikken, og i 2006 var situasjonen akkurat den samme. Fortsatt ble asylsøkere boende i lang tid på mottakene, og igjen kom forslaget om et amnesti. Fremskrittspartiet avviste da forslaget med en henvisning til at amnestiet fra 2004 var en unntaksløsning. I 2009 kom situasjonen enda en gang. Da var det over 300 avviste irakiske kurdere som måtte få bli fordi de hadde bodd så lenge på asylmottak. Tilhengerne kalte det en unntaksløsning for å løse et uvanlig problem. Nå er situasjonen her igjen. 450 unger, både med og uten foreldre, har bodd i norske asylmottak i over tre år fordi regjeringen ikke har framforhandlet returavtaler, eller fordi de ikke er tvangsreturnert eller har reist frivillig. Fremskrittspartiet er imot å gi nok et amnesti for asylsøkere. Det er regjeringens ansvar at det nå er 450 asylunger som ikke er sendt ut umiddelbart etter at avslag er gitt. Arbeiderpartiet er tøff i medieutspillene sine, men i handling er de svake. Familiene dette gjelder, har trodd at de skal få opphold, siden ingen har greid å sende dem ut av landet. Det er et stadig tilbakevendende problem, som forteller om alvorlige mangler i norsk asylpolitikk. Det er galt å belønne barnefamilier som gjennom egne, selvstendige valg har valgt å bli boende i asylmottak i tre år eller lenger. Det er foreldrene som må bære hovedansvaret for at de har satt ungene i denne situasjonen. Det gjelder, med andre ord, ikke bare 450 unger, men også foreldrene deres. Historien med amnesti viser at asylsøkere har sterke incentiver til å bli boende i mottak og motsette seg frivillig retur. Blant de 450 asylungene kan det selvsagt finnes personer som det er utført et for strengt skjønn overfor. Det er kanskje også noen som nå har grunnlag for å bli værende i Norge fordi situasjonen i hjemlandet har endret seg. Det er det i så fall UNE som må avgjøre. Fremskrittspartiet har fremmet en rekke forslag om hvordan asylsøkere skal behandles og ivaretas når de kommer til Norge, f.eks. at asylsøkere uten sikker ID skal plasseres i lukkede mottak, og at asylprosessen må være mye, mye mer effektiv. Lange ventetider er ikke bra, verken for søkeren eller for Norge. Fremskrittspartiet mener også at avviste asylsøkere umiddelbart skal plasseres i utreisemottak eller i lukkede mottak i påvente av retur. Det oppfordrer og motiverer til frivillig retur. Vi har videre foreslått at asylsøkere ikke skal få anledning til å jobbe, ta utdanning eller lære norsk i påvente av retur. Det oppfordrer ikke til frivillig retur. Når en person kommer til Norge og søker asyl, kan han eller hun etter en lang og omstendelig behandling i UDI klage på vedtaket. Dersom de ikke får medhold, kan de klage til UNE, og får de ikke medhold i UNE, kan de sende så mange omgjøringsbegjæringer de bare orker. I 2010 behandlet UNE 4 074 omgjøringsbegjæringer. Dersom en legger til grunn at 140 omgjøringsanmodninger krever ett årsverk, måtte 29 personer hver eneste dag jobbe med å behandle omgjøringsbegjæringer. Nesten ingen av de som søker om omgjøring, får medhold. Tallet 140 er forresten hentet fra NOU-en fra 2010 om klagesaker i utlendingsforvaltningen. Dette utvalget foreslår å stramme inn adgangen til å sende omgjøringsbegjæringer. At saken fortsatt er til behandling hos regjeringen, sier i grunnen det meste om hvor tafatt den rød-grønne regjeringen har vært når det gjelder norsk asylpolitikk. Jeg vil til slutt ta opp forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet.