Børge Brende (Høyre), 2017-05-23:
Interpellantens bekymring dreier seg i realiteten om to forhold. Det ene er den territorielle konflikten mellom India og Pakistan. Det andre er politisk uro i den indiske delstaten Jammu og Kashmir. For å forstå den territorielle konflikten er det alltid klokt å gå tilbake i tid. Winston Churchill sa en gang: «The farther backward you can look, the farther forward you are likely to see». Det blir vel noe sånn som at jo lenger tilbake i tid du kan se, desto mer innsikt har du også om fremtiden – litt fritt oversatt. Etter Indias uavhengighet og opprettelsen av Pakistan i 1947 gjorde begge land krav på Kashmir. Krig brøt ut da væpnede pakistanske grupper forsøkte å ta kontroll over området og maharajaen av Kashmir undertegnet en avtale om å innlemme Kashmir i India. 70 år senere forblir konflikten uløst. De to statene er begge atomvåpenmakter, som interpellanten også slo fast. Områdene langs delelinjen er sterkt militarisert. Tusenvis av mennesker har mistet livet i trefninger og i opptøyer, terror og separatistisk motivert vold. Forsøk på dialog har stadig blitt avbrutt av nye angrep. Vi skal imidlertid huske at partene i den såkalte Simla-avtalen fra 1972 ga uttrykk for en generell forpliktelse til å ordne opp seg imellom med fredelige midler og gjennom bilaterale forhandlinger. Denne overordnede avtalen viser at det har vært forhandlingsvilje i begge land. På et tidspunkt var de da også nær en ny og mer omfattende avtale for Kashmir. Beklageligvis lå ikke forholdene den gangen til rette for sluttføring. Det internasjonale engasjementet må derfor ha som utgangspunkt å få partene tilbake til forhandlingsbordet, slik Simla-avtalen faktisk bereder grunnen for. Internt i India er situasjonen i Jammu og Kashmir vanskelig. 96 pst. av innbyggerne i Kashmirdalen er muslimer. Mange ønsker økt selvstyre eller uavhengighet. På 1990-tallet vokste det frem pakistanskstøttede militante organisasjoner. Disse gjennomførte angrep i indisk Kashmir. Også fremmedkrigere fikk opplæring i Pakistan før de ble sluset over til indisk side. India svarte med å utplassere flere hundre tusen sikkerhetsstyrker i delstaten. Som følge av uroen innførte India en unntakslovgivning som gir hæren og paramilitære styrker utvidede fullmakter. Eventuelle overgrep som indiske måtte begå mot sivile, kan under denne lovgivningen ikke etterforskes av sivile myndigheter, kun av militære. 2016 var konfliktfylt. Indiske sikkerhetsstyrker drepte i fjor sommer en bevæpnet separatistleder, og dette resulterte i omfattende voldelige demonstrasjoner. Flere av demonstrantene skal ha vært bevæpnet. I sammenstøtene mellom steinkastende demonstranter og sikkerhetsstyrkene ble mange drept og skadet. Indiske sikkerhetsstyrker led også tap. Det er økende bekymring for at fremvoksende anti-indiske holdninger blant nye generasjoner kasjmirere i større grad enn tidligere er motivert av radikal islamistisk ideologi. Hvordan dette vil utvikle seg fremover er vanskelig å si. Tendensen bekymrer indiske sentralmyndigheter, som beskylder Pakistan for å piske opp stemningen. India hevder at Pakistan finansierer og støtter terrorgrupper som sendes inn i India, samt at Pakistan ikke gjør nok for å stanse terrorgrupper som oppholder seg i Pakistan. I terrorangrepene i Mumbai i 2008 ble over 170 mennesker drept. Indias parlament ble angrepet i 2001. Den nåværende krisen ble utløst av et angrep på en indisk flybase nær grenselinjen i januar i fjor. I september ble 17 indiske soldater drept da en terrorgruppe angrep et indisk brigadehovedkvarter. Bare for noen uker siden ble to indiske soldater skutt og halshugget. Indiske myndigheter hevder at regulære pakistanske styrker sto bak, noe pakistanske myndigheter på det sterkeste benekter. Norge er bekymret for utviklingen i Kashmir og for konflikten mellom India og Pakistan. India har en rett til forsvare seg mot væpnede angrep og mot angrep som er å anse som internasjonal terrorisme. Pakistan plikter å kontrollere eget territorium og sørge for at landets territorium ikke brukes for planlegging og trening av terrorgrupper. Pakistan må ta kontroll over grensen for å hindre væpnede grupper å ta seg over til India. Fra indisk side oppleves det som svært vanskelig å starte dialog og tilnærming så lenge Pakistan ikke gjør sitt ytterste for å stanse angrepene inne i India. På den annen side: Et stort antall drepte og skadde gir grunn til å spørre om indiske sikkerhetsstyrker bruker metoder som er proporsjonale med trusselbildet, og om grunnleggende menneskerettighetshensyn ivaretas, noe som også interpellanten var inne på. På mine besøk i regionen, både i Pakistan og i India, har jeg hatt åpne, krevende, men gode samtaler på begge sider av grensen, der ikke minst forholdene nabolandene imellom står høyt på dagsordenen. Pakistanske myndigheter erkjenner at islamistisk terror og radikalisering er et problem for Pakistan. Vi deler indernes sikkerhetsbekymringer knyttet til angrep over grensen. Samtidig er India klar over at vi er urolige for menneskerettighetssituasjonen i Kashmir. Langvarig unntakstilstand kan ikke sies å være forenlig med å skape tillit og stabilitet. I forbindelse med Indias landgjennomgang i FNs menneskerettighetsråd tidligere i år oppfordret Norge derfor India til å vurdere heving av unntakstilstanden. Pakistan har ved gjentatte anledninger gitt uttrykk for et ønske om tredjepartsmegling og multilateral involvering. India har gjort det klart at dette er en bilateral konflikt, der løsningen må finnes de to landene imellom. Alle forslag om løsning i multilaterale kanaler og tilbud om megling blir avvist. Norge blir noen ganger spurt om vi kan ta en rolle i løsningen av konflikten mellom India og Pakistan. Det er ikke aktuelt. Vi går kun inn i en slik rolle når begge parter ber oss om det. Det er ikke tilfellet i denne saken. Grunnen til at vi f.eks. nådde frem i fredsforhandlingene i Colombia, var at både FARC-geriljaen og regjeringen i Colombia ønsket oss som fredsmegler. Ambassaden i New Delhi har nylig besøkt Kashmir. Den unisone tilbakemeldingen fra sentrale aktører er at problemet forblir politisk. Den eneste veien til løsning er dialog internt i Kashmir og mellom India og Pakistan. Bare konstruktiv dialog og forhandling vil føre til en løsning på grensekonflikten. I mellomtiden plikter både India og Pakistan å vise respekt for menneskerettighetene og folkerettslige forpliktelser. Dette er et ansvar vi forventer at de legger opp til. Norge greier å se denne saken fra begges side, og vi vet at skal man få til en fredelig løsning på situasjonen i Kashmir, krever det fleksibilitet fra begges side. Dette er utrolig viktig å understreke. Jeg mener at begge landene har et ansvar for å bidra til dette, slik at ikke flere liv går tapt i en konflikt som har vart altfor lenge, og hvor de som virkelig taper på det, er sivile i Kashmir og den oppvoksende generasjonen, som ikke har de samme mulighetene som andre unge, verken i Pakistan eller i India.