Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Alle i denne salen er nok enig i at en av våre store utfordringer i tiden framover er det økende behovet for arbeidskraft som vil komme. Vi er nødt til å få flere folk i arbeid. Det gjelder dem som i dag ikke får jobber, men som vil og kan jobbe. Det handler også om å få flere av oss til å jobbe lenger. Regjeringen vil stimulere til å få flere ut i arbeid med en rekke virkemidler. Vi lager en ny uførereform, som skal gjøre det enklere å kombinere arbeid med trygd. Vi er nødt til å gjøre arbeidslivet mer inkluderende. Vi har fått på plass en ny og mer offensiv IA-avtale. Vi skal lage en sysselsettingsstrategi for å få inkludert flere med nedsatt funksjonsevne i arbeidsstyrken, og vi er nødt til å stimulere til at folk kan jobbe lenger. Det siste gjøres med den nye pensjonsreformen i bunnen, og ikke minst med en aktiv seniorpolitikk ned på bedriftsnivå. Det siste – hvor mye en aktiv seniorpolitikk betyr – finnes det utallige eksempler på. Med vilje, holdninger og enkle tiltak kan man lett på den enkelte bedrift stimulere eldre til å bli lenger. Et veldig godt eksempel på det er bedriften Moelven ByggModul i Ringsaker i det fylket jeg kommer fra. De har snudd trenden fullstendig. For fem år siden gikk samtlige 62-åringer av med AFP. Friske folk, blant dem veldig mange aktive birkebeinere, forsvant ut av bedriften med tidligpensjon. Dette syntes Moelven var for galt. De bestemte seg for å snu trenden. Fem år etterpå blir de aller, aller fleste en stund til, fordi Moelven rett og slett spurte sine veteraner: Hva skal vi gjøre for at dere kan jobbe lenger? Mer ferie, svarte seniorene – og tre ekstra ferieuker kom på plass. Folk sa at de hadde følt et press om at de måtte gå av når de ble 62, mens nå pratet konsernsjefen varmt om at han ønsket at de skulle bli. Det tror jeg gjorde mye, sa klubbleder Kåre Kastbakken til Hamar Arbeiderblad da de skrev om hvordan Moelven hadde snudd trenden. Jeg tror Kåre har helt rett. Det er utrolig viktig at hver enkelt bedrift og ledelse tar sitt ansvar, legger energi i å få seniorene til å bli. Veldig mange steder skal det relativt enkle grep til. Det handler mer om å bli sett og verdsatt enn om kroner og øre. Man må gi uttrykk for at seniorene er en ønsket og nødvendig ressurs på hver enkelt arbeidsplass. Så må selvsagt staten stimulere til den samme trenden, som vi bl.a. gjør med de tiltakene jeg tidligere nevnte. Problemet i dag er ikke at arbeidstakerne stanger hodet i den øvre grensen i arbeidsmiljøloven. Tatt i betraktning nivået på den reelle pensjonsalderen, er det ikke noe skrikende behov for å endre aldersgrensene nå. Grensene er ikke der for å hindre folk i å jobbe, men å sikre folk en verdig avgang fra arbeidslivet. Reglene er ikke til noe akutt hinder for å sikre verken folks rett til å stå lenger i arbeid eller samfunnets mulighet til å stimulere til det. Regelen gir en adgang til å bringe arbeidsforhold til opphør, men arbeidstaker og arbeidsgiver kan bli enige om å fortsette arbeidsforholdet også utover fylte 70. Så regelen innebærer ikke noen obligatorisk avgangsalder. Vi hadde en grundig gjennomgang av dette i 2009. Vi innførte en regel om varsling ved opphør av arbeidsforhold for å stimulere nettopp til drøftelse om å bli værende lenger. Det er nå prosesser på gang som gjør det naturlig å komme tilbake til problemstilingen om ikke lang tid, og det er faktisk et poeng at ingen av partene i arbeidslivet har ytret ønske om å gjøre noe med dette nå. For oss i Arbeiderpartiet er det faktisk viktig, også i arbeidslivsspørsmål, å lytte til partene i arbeidslivet, i motsetning til det Høyre har varslet. Så lenge ingen har bedt om det, så lenge det er prosesser på gang, som gjør det naturlig å komme tilbake til det, og så lenge vi ikke er der i dag at aldersgrensen synes å stenge for en reell heving av pensjonsalderen, velger vi å vente. Men vi vil ta prosessene og lytte til partene i arbeidslivet, for det er viktig.