Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-08:
Morten Lund fra Senterpartiet bekreftet nå at man må være i opposisjon for å ta innover seg den virkeligheten som er utenfor dette huset. Det har visst slått inn i flere partier. SVs budsjett bygger på en god kommuneøkonomi, på rettferdig fordeling og på satsing på barn og unge. Kommuneøkonomien er vedtatt og innebærer en reell innstramming i kommunesektoren på 4,5 milliarder kr. Det var altså ikke hensynet til befolkningens behov for gode tjenester eller samfunnets behov for å innrette seg klokt og framtidsrettet for å sikre seg nødvendig og god kompetanse inn i neste årtusen som avgjorde budsjettforliket. SV mente at en skulle sette barn og unge først. Nå ble det «ikke en krone mer i skatter og avgifter» som var målet. Det var ikke særlig visjonært – det var ikke engang sant, for sjukdomsskatten ble økt med hele 700 mill. kr. Vi har nå fått en administrasjonspolitikk som prøver seg fram litt dag for dag, uten å trekke opp klare mål og ha noen strategier for å nå dit. Det er barn og unge som taper, spesielt i kommunesektoren, fordi kommunene må, for å utløse de øremerkede tilskuddene til eldre og helse, skjære på de områdene som nå ikke er øremerket. Da taper barn og unge. For SVs økonomiske politikk er det overordnet at arbeidsledigheten skal være lav. I komiteen ble vi alene om en merknad om at en ikke skal bruke arbeidsledigheten som et virkemiddel i den økonomiske politikken. Betyr det at alle andre partier mener det er riktigere å sende folk ut i ledighet enn å stramme inn i forhold til dem som har overflod, hvis man er nødt til å stramme inn? Forliket og Regjeringas politikk er ganske katastrofalt både fordi det øker ledigheten og fordi det kutter tiltaksnivået så mange ledige mister tiltak og opplæring. SV vil tvert imot styrke innsatsen på flere av områdene, slik at ledige kan komme i jobb, for det er faktisk mulig. Det er klare signaler på at det er rammene som mangler for å få til gode nok tiltak. Samfunnsøkonomi dreier seg om fordeling av knappe ressurser. Nå øker forskjellene. Hvorfor Regjeringa vil det, synes jeg den skal forklare. Jeg savner helt begrunnelsen for å gi mest til dem som har mest fra før. Det er usosialt. Budsjettforliket er et forsvar for dem som har, mot dem som ikke har. Forliket innebærer den sterkeste innstrammingen i norsk økonomi på mange år, uten at høyinntektsgruppene overhodet må bidra. Hvem er de rike, spurte Erna Solberg i et innlegg her i stad. Det kan man kanskje diskutere, men hvis vi ser at en innstramming trengs, men ikke ønsker å ramme unge barnefamilier som er i etableringsfasen, så kan vi f.eks. gjøre noe med studielånsrenta. Den kan settes ned – det er et tiltak vi kan gå til uten at vi behøver å ramme de gruppene som andre er opptatt av. For et år siden var SV skuffet over den nye regjeringa, fordi den ved første anledning la politikken til høyre og inngikk avtaler som la dramatiske føringer for alt arbeid videre. Nå utvides avtalen gradvis, og muligheten til andre løsninger låses. Den veien den har staket ut nå, går i retning av større forskjeller, nedbygging av offentlig sektor, privatisering i kommunene og mer arbeidsledighet. Veksten i norsk økonomi har stanset fullstendig opp, slår Statistisk sentralbyrå fast i siste prognose. Arbeidsledigheten vil stige med 0,8 prosentpoeng. Flere kommer til å miste jobben, også i kommuner og fylkeskommuner. De kommer til å bidra til at arbeidsledigheten øker. I tillegg går forliket inn på strukturendringer i arbeidslivet som vil gjøre det tøffere for arbeidstakere og lettere for arbeidsgiver. Kuttene i arbeidsmarkedsetaten sammen med forslag om å tillate mer overtid, føringer for å tillate utleie og privat arbeidsformidling er velkjente borgerlige forslag. Det er ikke behovet for opplæring og kvalifisering som har blitt mindre, og som kan godtgjøre kuttene. Tvert imot trenger arbeidsledige i dag, de som står uten jobb, mer til kvalifisering enn noen gang i konkurransen om jobbene, og ledigheten minker heller ikke for innvandrere eller for yrkeshemmede. Jeg vil spesielt igjen peke på det utvidede ansvaret for enslige forsørgere som A-etaten fikk da en i forbindelse med velferdsmeldingen kuttet perioden for overgangsstønad og innførte aktivitetskrav. Mange enslige er i gang med opplæring og kvalifisering i slike tiltak. De står nå i fare for å miste tiltakene fordi etaten mangler penger. Og som om det ikke var nok, foreslår Regjeringa at enslige skal miste overgangsstønaden sjøl om de er i opplæring, hvis de innleder et nytt samboerforhold. Disse jentene mister opplæringstilbudet og overgangsstønaden, og det er rett tilbake på sosialkontoret. Hva dette gjør med motivasjon og sjølrespekt, er lett å forstå. Det er dårlig familiepolitikk, og det låser enslige forsørgere fast i en avmaktssituasjon og demotiverer istedenfor å oppmuntre. SV har fremmet forslag, og har fått tilslutning fra Arbeiderpartiet, om at Regjeringa skal sørge for at opplæringstilbudet til enslige forsørgere skal fortsette. Det kan benyttes midler fra tilsagnsfullmakten for å finansiere tilbudet. I forslaget bes også Regjeringa om å komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett for å ivareta disse forpliktelsene. Det står altså ikke noe sted, verken i proposisjonen eller i de brevene vi har fått fra departementet, at disse tiltakene skal sikres. Tvert imot får vi nå meldinger fra arbeidskontorene rundt omkring om at slike tiltak legges ned. Derfor vil jeg oppfordre regjeringspartiene til å støtte dette forslaget, for jeg oppfattet at de er enig i intensjonene i det, slik at vi fra Stortingets side kan være sikre på at disse tiltakene ikke blir lagt ned. Distriktspolitikken er et av de områdene der vi kan se spor etter Senterpartiet. Dessverre er satsingen lite virkningsfull når bærebjelken i distriktspolitikken, kommuneøkonomien, svikter og blir dårligere etter forliket, hvor det er kuttet både i regionale fond og i etablererstipend. SV fremmer to forslag som vil bety mye for distriktene, og som burde få støtte fra en distriktsvennlig regjering. Det ene går ut på å utarbeide en distriktspolitisk strategi for arbeidsmarkedsetaten. Nå er man pålagt å føre samme politikken over hele landet. Kravene til geografisk mobilitet er økt, og det er ikke – verken i programnotatet for A-etaten eller i proposisjonen – tatt til orde for eller sagt noe om at arbeidsmarkedsetaten skal ta hensyn til ulike landsdeler eller de områdene av landet som opplever avfolking. Folk er den viktigste ressursen i distriktene. Man kan ikke bruke penger på ett budsjett for å flytte folk og bedrifter til distriktene, for så å pålegge en annen etat å sende dem av gårde igjen fortest mulig. Arbeidsdirektoratet skulle selvfølgelig ikke vært flyttet fra Kommunaldepartementet, men ligget der sammen med de distriktspolitiske virkemidlene. Regjeringa har på den andre sida gjort ett grep i distriktspolitikken som SV mener er bra. Den har opprettet regionale fond, som gir større frihet til å styrke de lokale valg, som de lokalpolitiske nivåene mener er riktig. SV ønsker ikke flere små, spesialsydde ordninger som storting og regjering prøver å finsikte på noe som kan være blink ett sted, men fullstendig bom et annet sted. Derfor ønsker vi at flere av de distriktspolitiske virkemidlene skal legges inn i slike samlerammer, og at de lokale leddene, kommuner og fylkeskommuner, i langt større grad skal få lov til å avgjøre hva som skal få støtte. Og da må hele spekteret brukes. Er det skolesektoren som svikter, må en få lov til å styrke der. Svikter kollektivtrafikken eller vegvedlikeholdet, må en få støtte der. Hvis det er kompetanseheving i bedriftene som mangler, kan en få gå inn der. SV fremmer derfor forslag om at Regjeringa skal legge flere av de distriktspolitiske virkemidlene inn i rammer som kan vedtas og benyttes friere på det lokale nivå. Dette henger sammen med forslag som vi vil fremme i næringsdebatten seinere i dag. Det er viktig at ansvar og makt må følge det lokale nivå, og at det lokale nivå ikke bare sitter igjen i rollen som planmaker. Så til bruken av u-hjelpspenger. Etter replikkordskiftet om det i dag lurer jeg på hvem i all verden det er av partiene på Stortinget som egentlig vil bruke u-hjelpspenger på denne måten. Alle bortsett fra Fremskrittspartiet har nå vært med i merknads form og sagt at de ikke vil bruke penger slik. Men alle bruker dem – alle bruker u-hjelpspengene i Norge. Fremskrittspartiet var oppe her i dag og sa at de skulle hjelpe flyktningene i nærområdene. Da er det jo litt merkelig at de tar u-hjelpspengene hjem og bruker dem på flyktninger i Norge. Jeg tror jeg snart må få en avklaring fra de andre partiene på hvorfor de fortsetter å bruke penger på denne måten når de alle sier at dette er galt. Det blir noe med å ta litt konsekvenser av det man sier. Så til slutt til et forslag vi fremmer om at Regjeringa må vurdere å forlenge integreringstilskuddsordningen for enslige mindreårige asylsøkere på linje med ordningen for barn under omsorg av Barnevernet. Trygghet og klare rammer og oppfølging er viktig for at de skal klare seg og utvikle tilhørighet og medansvar i samfunnet. Å bli inkludert er en forutsetning for å stille opp og akseptere de krav som samfunnet setter til en. Å vokse opp kan være vanskelig, særlig hvis en er uønsket. Enda vanskeligere er det hvis en bærer med seg umenneskelige opplevelser. Hvis en i tillegg er alene i et annet land og ikke vet om en kan fullføre skolegangen, eller hvilke voksne en skal forholde seg til etter fylte 18 år, blir det ikke lettere. Hvis vi vil bekjempe kriminalitet og vold hos barn og unge, er vi også nødt til å ta vare på dem, og disse barna trenger vår omsorg mer enn noen. Jeg vil ta opp de forslagene på vegne av SV som er fremmet i innstillinga.