Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
La meg først og fremst takke utenriksministeren for en bra redegjørelse på tirsdag. – jeg synes den uttrykte at man tar inn over seg mange viktige områder for Norge og resten av Europa. Det er vel også et faktum at et av de bærende elementene i det utenriksministeren påpekte, er at man ikke er i stand til å løse ting alene, man må gjøre det i fellesskap. Utfordringen er å finne gode balansepunkt, hvor man kan ta vare på våre særnorske interesser, samtidig som man skal jobbe godt med andre involverte. Der har vi ulike avtaler for å gjøre det. Det er klart at Norge og Europa for øvrig har mange utfordringer å møte i fellesskap, også utenfor Europa, som f.eks. situasjonen i Afghanistan, som jeg mener er en av de største utfordringene vi har pr. i dag. Selv om Norge er et lite land når det gjelder antall beboere, er vi en stormakt økonomisk. Vi er vel faktisk en så stor stormakt at økonomien vår av og til er en utfordring og et problem. I så måte tror jeg det hilses velkommen av andre som kan nyte godt av det – og vi skal selvfølgelig bidra innenfor de områder hvor vi synes det er riktig. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren tok inn over seg og redegjorde for en del av det viktige justissamarbeidet som foregår. Det er ikke tvil om at kriminalitet ikke kjenner landegrenser, og at også Norge utsettes for grov og alvorlig grenseoverskridende kriminalitet. Skal vi bekjempe dette, er vi nødt til å gjøre det sammen. Vi kan ha så mange regler, forordninger, lover, politifolk og jurister for øvrig som vi bare vil, men vi greier ikke å stoppe det på det viset. Jeg mener også det er slik at for hver krone vi investerer i samarbeid ute, vil vi få titalls tilbake her. Det er vel også slik at enhver fornuftig investering Stortinget er med på, faktisk bør legges merke til og styrkes. I så måte er internasjonal kriminalitetsbekjempelse et viktig verktøy. Når det er sagt, er det nok også et faktum at vi har litt å gå på når det gjelder enkelte områder. Forrige taler refererte til bekjempelse av internasjonal barnepornografi, og da synes jeg det er beklagelig at en del av det materialet vi kom over i 2002, fortsatt ligger der og ikke er ferdig avklart av politiet i Norge. Det skyldes etter mitt skjønn en mangel på ressurser. Selv om Regjeringen sier at man aldri har satset så mye som man gjør nå, er det altså ikke godt nok. Spørsmålet er: Hva kan vi akseptere? Kan vi akseptere at vi vet at det foreligger masse bilder som man ikke har identifisert? Man har ikke fått startet disse påtalesakene. Hvis det er Regjeringens terskel for aksept og toleranse, tar jeg det til etterretning, men synes samtidig at det er skuffende. Jeg mener at vi har en forpliktelse til å bekjempe barnepornografi med alle lovlige midler, og det skal vi gjøre. Ethvert samfunn som ikke stiller opp for de svakeste av de svake, er etter mitt skjønn et samfunn uten den nødvendige grad av empati, forståelse og ikke minst det å ta inn over seg alvorlighetsgraden når det gjelder denne type kriminalitet. Jeg vil òg få lov til å påpeke det som er positivt, f.eks. Eurojust, Europol og Schengen-samarbeidet. Men i Schengen-samarbeidet ligger det også andre utfordringer – det gjør det også mot EU for øvrig – når man tar inn nye medlemsland. Der tror jeg det er en utfordring at man har en kvalitetssikring, at man har gode nok system til faktisk å ta inn over seg det kvalitative ved å være medlem. Det er selvfølgelig noe som man jobber med under prosessene hvor man prekvalifiserer seg. Men det er vel et faktum at det har vært enkelte episoder, f.eks. når det gjelder tilstrømming av flyktninger, hvor man i land som ligger i yttergrensen, kanskje har vært i overkant tolerant og sluppet disse menneskene igjennom – og heller sett på hva som kom til å skje, etterpå. For selv om vi er med i Schengen, og selv om det er en yttergrense, virker nok ikke samarbeidet helt etter hensikten, slik som vi alle hadde ønsket og trodd. Når det er sagt, er det siste jeg ønsker å påpeke, noe jeg diskuterte med justisministeren på tirsdag med hensyn til internasjonalt politisamarbeid. Det gjelder utveksling av personer som er dømt her i landet, men som har et annet statsborgerskap enn norsk. Der vil jeg gi honnør til det som justisministeren og Regjeringen har gjort. Jeg håper inderlig at de fortsetter arbeidet, for det er nødvendig for oss alle. Det vil avhjelpe en del av de utfordringene vi har her i landet. Men det er en annen faktor her som jeg synes er viktig, og det er at det vil gi disse landene en status med tanke på at de vil være med og ta ansvar for det deres egne borgere gjør i andre land. Det tror jeg faktisk de berørte nasjonene vil sette stor pris på. Ikke minst vil vi ha stor forståelse for at man faktisk tar ansvar for egne borgere, ikke bare toer sine hender og sier: Dette har skjedd i et annet land, og således angår det ikke oss.