Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-06-09:
Kommunene skal ikke være et underbruk av staten, men innbyggernes arena for å løse viktige oppgaver i fellesskap. Kommunene er bærebjelken i det innbyggernære velferdstilbudet. Kommunen er samfunnsutviklere, myndighetsutøvere og lokaldemokrati. I dag styrker vi kommunenes mulighet til å yte gode tjenester og til å ta ansvar for egen utvikling. Oppgavemeldingen er en milepæl i arbeidet med en bedre oppgaveløsning til beste for innbyggere, næringsliv og lokalsamfunn – en styrking av lokaldemokratiet i praksis. Nettopp fordi kommunene har så mange oppgaver som betyr så mye for folk, er de så viktige. Samtidig er det innbyggerne som bestemmer hvordan deres kommune skal styres, og hvordan jobben skal gjøres lokalt. Høyre fører en politikk som styrker innbyggernes og kommunenes mulighet til å skape de beste tjenestene og de beste lokalsamfunnene for seg. Det er viktig at kommunene har og tar ansvar for sine lovpålagte oppgaver. Mange kommuner sliter allerede i dag med å levere lovpålagte tjenester på egen hånd – det være seg barnevern, psykiske helsetjenester, reguleringsplaner eller miljøoppgaver. Norge har forandret seg dramatisk siden forrige kommunereform. Vi lever i en tid da det er mer relevant å måle avstanden til rådhuset i antall museklikk enn i antall steinkast. Mange av oss sover i en kommune, jobber i en annen, går på kino i en tredje og gjør helgehandelen i en fjerde. Det vil ikke bli mangel på endring eller nye utfordringer i framtiden heller. Derfor er kommunereformen viktig, fordi vi trenger færre, sterkere og mer bærekraftige kommuner. Jo, det kommer til å være unntak og variasjoner blant kommunene også i framtiden – i innbyggertall og geografi. Ambisjonen må likevel være at vi har kommuner som kan gjøre jobben for innbyggerne sine, og som i minst mulig grad må strekke hendene i været og si: Beklager, dette makter vi ikke. I så måte kan man spørre om det er en smule realitetsorientering som Arbeiderpartiet og SV sender fra seg til norske kommuner, når de to partiene i en felles merknad sier: «(…) kommuner som alt i dag ser seg nødt til å samarbeide interkommunalt på mange og tunge ansvarsområder, bør vurdere å inngå mer forpliktende samarbeid med nabokommunene. Disse kommunene bør vurdere om det heller vil være riktig å slå kommunene sammen.» (…) – En sjeldent klar oppfordring om kommunesammenslåing fra Arbeiderpartiet og SV, vil jeg si. For at kommunene skal være i stand til å gjøre jobben best mulig, må de kunne se ulike tjenester i sammenheng og ha muligheten til å skape gode tjenester. Derfor tar vi nye skritt i retning av å styrke kommunenes velferdsoppgaver, samtidig som vi lar kommunene bestemme mer selv – og staten mindre – i saker som handler om bygging og utvikling av det enkelte lokalsamfunn. Kommunereformen handler om bedre tjenester til innbyggerne, men også om hvordan vi kan skape mer lokaldemokrati. Det er ikke reelt lokaldemokrati hvis staten overstyrer kommunene i det meste de gjør. Regjeringspartiene har sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre blitt enige om en rekke oppgaver som kan overføres til kommunene, i tillegg til at vi har anvist retningen for et framtidig regionnivå. – Mer om det senere, la meg først si litt om noen av de endringene som gjøres i dag: Tannhelse: Brukerne av den fylkeskommunale tannhelsetjenesten er for det meste barn og unge og eldre – mennesker som kommunen fra før av har et stort ansvar for helsetilbudet til. Når kommunene overtar tannhelsetjenesten, samler vi derfor viktige helsetjenester på ett og samme forvaltningsnivå og på det nivået som er nærmest innbyggerne i det daglige. Frivillighet: Vi sørger for at det blir lettere å se sammenhengen i frivilligarbeidet når kommunene får ansvaret for frivilligsentralene. Og ja, det betyr for noen kommuners vedkommende at de må være mer oppmerksom på den jobben frivilligsentralene faktisk gjør. Det har vært skapt usikkerhet om kommunene ville satse på frivilligsentralene siden det ikke er en lovpålagt oppgave. Til det kan man jo påpeke at norske kommuner, uten å ha hatt noe pålegg om det, de siste årene har mangedoblet pengebruken til frivilligsentralene. Det er jo i seg selv en veldig positiv indikasjon på at kommunene ser betydningen av frivilligarbeidet. Men for å sikre finansieringen velger vi å øremerke midlene, samtidig som vi også varsler en opptrappingsperiode med økte bevilgninger til frivilligsentralene. Bedre kollektivtilbud: De av de største kommunene som mener de kan lage et enda bedre kollektivtilbud, og som ønsker å se kollektivtilbudet mer i sammenheng med annen byutvikling, får nå muligheten til det – selvfølgelig forutsatt at det inngås et samarbeid med det omliggende fylket for å sikre et helhetlig tilbud til brukerne. Innen videregående opplæring viser vi til at det er mulig med forsøk for enkeltkommuner. Men la meg slå fast: Når regjeringen foreslo at enkeltkommuner skulle kunne overta ansvaret for videregående opplæring, hadde det selvsagt som premiss at tilbudet til elevene – alle berørte elever – skulle bli minst like godt eller bedre enn før. Høyre kompromisser ikke med kvaliteten i skolen – det tror jeg folk både i denne salen og folk i dette landet har fått med seg. Dette vil selvsagt også være en forutsetning i de tilfellene det er aktuelt å vurdere søknader om forsøk etter forsøksloven. Mindre statlig overstyring: Fylkesmannens mulighet til å stoppe lokale dispensasjoner skal reduseres. Dette er en klar videreføring av en politisk linje fra denne regjeringen om mer frihet lokalt. I tillegg flytter vi – fra staten til kommunene – ansvaret for å være støymyndighet når motorsportbaner og skytebaner skal etableres. Fra før har vi åpnet for kommunal styring over snøscooterferdsel, vi forenkler plan- og bygningsloven, terskelen for statlige innsigelser til kommunale planer er hevet, og vi gir kommunene oftere medhold i de sakene som likevel havner på departementets bord. Eksemplene jeg har nevnt, og de andre oppgavene vi peker på i innstillingen, vil noen sikkert si er både litt stort og litt smått. Men ingen av oppgavene er uviktige! Summen innebærer også en større desentralisering og maktspredning på to år enn det vi har sett de siste åtte årene. For en gangs skyld er det kanskje ikke riktig å si at de rød-grønne ikke fikk det til, for det er lite som tyder på at de i det hele tatt prøvde eller hadde ambisjoner i denne retningen. Når jeg leser innstillingen til denne saken, får jeg et bestemt inntrykk av at de rød-grønne setter bremsene på for nesten enhver styrking av det kommunale selvstyret. De har så godt som ingen egne forslag eller initiativ – mest kritikk av det vi andre foreslår. Når det gjelder Arbeiderpartiet, vil jeg i tillegg tillate meg å si at det virker som det hersker en smule forvirring om hvilken fot partiet egentlig vil stå på. La meg ta to eksempler: På den ene siden prediker Arbeiderpartiet frivillighet i kommunereformen, både for kommuner og fylker, mens de i neste åndedrag fremmer forslag om å slå sammen Oslo og flere fylkeskommuner med tvang. Om ikke annet må det være lov å påpeke en ikke ubetydelig inkonsekvens når det er snakk om tvangssammenslåing av kanskje 20–30 pst. av landets befolkning. Videre: På den ene siden mener Arbeiderpartiet at det å se sammenhengen i barnevernstjenester, slik Oslo gjør det, har vært vellykket, og til og med at også andre vil kunne ha «forutsetninger for et tilsvarende ansvar». Mon det, for i neste åndedrag skriver Arbeiderpartiet at de vil «på det sterkeste advare» mot at dette skal gjøres andre steder. Hvorfor det er så viktig å hindre at det Arbeiderpartiet mener virker bra ett sted, også må kunne komme barn og familier til gode andre steder, dét får vi ikke noe svar på. I innstillingen anvises også retning og rolle for framtidens regionnivå. Alle kjenner Høyres primærstandpunkt når det gjelder fylkeskommunen. Vi respekterer imidlertid at det er flertall for tre forvaltningsnivå i denne sal – det la vi til grunn da vi vedtok kommunereformen i fjor, og vi viderefører den linjen i dag. Fylkene skal fortsatt yte viktige tjenester, bl.a. videregående og kollektivtransport, i tillegg til at vi sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre peker på flere oppgaver som med fordel kan vurderes flyttet fra staten til det regionale folkevalgte nivået. Jeg vil takke de to partiene for samarbeidet også på dette punktet, samtidig som jeg vil ta avstand fra insinuasjoner fra enkelte andre om at Høyre eller regjeringen driver undergraving av fylkeskommunen. For å bruke en folkelig metafor: Vi leker ikke butikk, heller ikke når det kommer til viktige oppgaver som skole, kollektiv og veibygging. I dag peker vi ut kursen og gir viktige avklaringer om det ansvaret som norske kommuner skal ha i framtiden. Oppgavemeldingen er likevel ikke begrunnelsen for kommunereformen. Kommunereformen er overmoden fra før. Dagens sak illustrerer likevel hvorfor kommunereformen er nødvendig, og hvorfor det er bra at så mange kommuner nå er i full gang med å vurdere om og i så fall hvem de skal gå sammen med, til beste for sine innbyggere og lokalsamfunn. Med den foreliggende innstillingen fortsetter Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen videre på den kursen vi har staket ut: fra sentralisering og detaljstyring til desentralisering og maktspredning.