Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-12-14:
I løpet av forrige stortingsperiode ble det satt i gang betydelige tiltak for å bedre norske barns ferdigheter. Internasjonale undersøkelser har vist at våre barn har for dårlige ferdigheter spesielt i lesing og regning. Derfor var det avgjørende for den forrige regjeringen å snu en uheldig utvikling og få gjennomslag for et kunnskapsløft i skolen. Kristelig Folkeparti er glad for at den nye regjeringen vil videreføre dette kunnskapsløftet, selv om vi også har registrert at statsråden vil svekke reformen gjennom å fjerne viktige elementer som obligatorisk 2. fremmedspråk og krav om studiekompetanse. Gjennom Kunnskapsløftet, som igangsettes neste år, vil det komme bedre læreplaner med klarere mål. Det vil bli større lokal handlefrihet og mer tilpasset opplæring. Det skal satses enda sterkere på kompetanseheving for lærerne. Det siste er avgjørende fordi det er viktig å ha engasjerte og kompetente lærere for å lykkes. Denne fokusering på å sikre at norske skoleelever har grunnleggende ferdigheter, er riktig og viktig. Fra Kristelig Folkepartis side har det samtidig vært om å gjøre hele tiden å understreke at skolen skal gi mer enn utdanning. Den skal også gi danning. Rolf Jacobsen sier det slik i diktet «Spør igjen»: «Tallrekken ler av oss og vil forklare alt. Den har kjever av jern og tenner som det klirrer i. Vi spør og vi spør og tallene svarer men ikke om fiolinene eller om lykken mellom to armer. Da hoster det på skjermen: – uklart spørsmål. Spør igjen.» Kristelig Folkeparti vil advare mot å legge ensidig vekt på det som lett lar seg måle ved hjelp av enkle tall. Idet vi fokuserer på grunnleggende ferdigheter, må vi ikke miste av syne det som ikke kan måles, men som er minst like viktig. Vi må ikke glemme at skolen som institusjon har en sentral rolle som kultur- og verdibærer. Det er viktigere enn noen gang å gi barn, unge og voksne et verdiperspektiv utover det materielle og snevert nytteorienterte. I arbeidet med å gjøre skolen enda bedre må ikke de grunnleggende ferdighetene overskygge verdi- og kulturdimensjonen. Kunnskapsløftet tar i utgangspunktet vare på begge deler: danningselementet i den generelle delen av læreplanen, utdanningselementet i den andre. Kristelig Folkeparti mener at vi kun ved å vektlegge dem begge vil oppnå målet om verdens beste skole. Kristelig Folkeparti vil arbeide mot et mest mulig helhetlig læringssyn. I denne sammenheng ser vi eksempelvis som en mangel at kulturskolene ikke defineres som en del av den offentlige utdanningen. Musikk- og kulturskolene bidrar sammen med den kulturelle skolesekken og kunstfagene utvetydig til å styrke dannelseselementet i utdanningen. Målet må derfor være å styrke tilbudet og tilrettelegge for at flest mulig elever kan få mulighet til å gå der. Jeg må innrømme at det var med en viss spenning vi så fram til tilleggsproposisjonen fra den nye regjeringen når det gjelder Kunnskapsdepartementet. Dessverre må jeg si at vi ble mer skuffet enn jeg trodde var mulig. Her hadde Regjeringen mulighet til å ri på en bølge av optimisme som var i ferd med å bli skapt på dette feltet. I stedet sørget man for å skjemme det hele ut med å foreta en rekke uheldige kutt som snur opp ned på det positive bildet. Et område hvor dette er svært iøynefallende, er forskningen, som også andre talere har vært inne på. I 1999 la daværende statsråd Jon Lilletun fram en forskningsmelding som representerte et tidsskille i norsk forskningspolitikk, og som satte ambisiøse mål for innsatsen. Vi har etter den tid flere indikasjoner på økt kvalitet i forskningen, og ressursene har økt. Sist vår behandlet så Stortinget en ny stortingsmelding om forskningen. Den ble en god oppfølging og satte ambisiøse mål for hvor vi ønsker at norsk forskningsinnsats skal ligge. Norge har forutsetninger for å bli en ledende forskningsnasjon. Det er nå viktig at vi fortsatt står sammen og holder fast på ambisjonen om å øke den samlede forskningsinnsatsen til 3 pst. av BNP. På denne bakgrunn er det derfor svært uheldig at den nye regjeringen fant å ville redusere den foreslåtte opptrappingen av Forskningsfondet med hele 25 milliarder kr. Selvsagt er det mulig å rette opp dette med årlige bevilgninger direkte over statsbudsjettet, men all erfaring tilsier at det kan bli tungt å få til innenfor et ellers stramt budsjettopplegg. Det var for å sikre en forutsigbarhet i denne opptrappingen at Stortinget opprettet Forskningsfondet. I den senere tid har det vært satt søkelys på manglende realfagskompetanse i hele utdanningssystemet. Det er viktig at det blir tatt krafttak for å rette på dette. I bl.a. forskningsmeldingen ble det også gitt klare signaler om økt satsing på teknologi og naturvitenskap. Et moment jeg nevner i den forbindelse, er at den resultatbaserte undervisningsfinansieringen som er etablert, ikke har gitt en fordelingsvirkning når det gjelder forskningsmidler i forhold til den faktiske publisering ved enkelte institusjoner. NTNU er en av dem som har kommet dårlig ut av den grunn. Det er grunn til å håpe at den kommende evalueringen vil bidra til å rette opp denne skjevheten. Det området ved siden av forskningen som får oppleve den største smerten hva kutt angår, er imidlertid de frittstående skoler. Reduksjonen i overslagsbevilgningen til frittstående skoler er offisielt begrunnet med redusert elevtall. Dette henger naturligvis sammen med varselet fra statsråd Djupedal i går om innføring av et hasteregime for å stanse veksten i antall friskoler. Ifølge utdanningsministeren kan det virke som det går over stokk og stein når det gjelder etableringen av friskoler. Kanskje utdanningsministeren heller enn å si stopp burde koste på seg en tenkepause og spørre hvorfor det er slik interesse for å starte friskoler i Norge? Innser ikke Regjeringen at den kan gjøre seg selv en bjørnetjeneste ved slik å sultefôre de frittstående skolene? De mest iøynefallende kuttene er imidlertid kuttene i bevilgninger til private høyskoler. De representerer ikke bare et angrep på mange verdifulle utdanningsinstitusjoner, men er også uforståelig i et utdanningspolitisk perspektiv. Ikke bare representerer disse skolene et verdifullt supplement til det offentlige skoletilbudet, men de bidrar også til å utdanne vitale yrkesgrupper som etterspørres av samfunnet. Det gjelder så vel lærere som førskolelærere, sykepleiere og diakoner. På spørsmål om hvorfor de har valgt å kutte i tilskuddet, har statsråden svart at det ligger politiske vurderinger til grunn. Særlig hardt rammet blir Norsk Lærerakademi Lærerhøgskolen i Bergen, en velrenommert institusjon, hvor flertallet i komiteen, bestående av de rød-grønne partiene, til overmål øker kuttet fra Regjeringen, slik at det til sammen forsvinner 3,5 mill. kr. Dette kuttet i basistilskuddet vil redusere mulighetene skolen vil ha til overhodet å oppfylle kravene til faglig innhold i lærerutdanningen. I en tid hvor det er viktig å styrke lærerutdanningen, gir dette et helt feil signal. Vi har også lagt merke til at Utdanningsforbundet har gått ut og beklaget kuttene i overføringene til Norsk Lærerakademi. Alle skoler har behov for å tenke langsiktig i sin satsing. Det gjelder også private høyskoler. Nå skapes det usikkerhet om hvorvidt Regjeringen overhodet regner med disse høyskolene i den totale universitets- og høyskolepolitikken. Svaret på dette vil vi få gjennom de årlige overføringer av ressurser, herunder også forskningsressurser. Når Regjeringen ønsker å kanalisere et stort antall doktorgradsstillinger til universitets- og høyskolesektoren, mener Kristelig Folkeparti sammen med de andre opposisjonspartiene at det vil være en viktig test om de private høyskolene også får tildelt noen av disse. Det kunne også være grunnlag for et spørsmål til statsråden om akkurat dette, om man vil gi doktorgradsstipender også til de private høyskolene . Så over til kirkebudsjettet: Regjeringen har også gått til det uheldige skritt å fjerne tilskuddet til frikirkebygg. Formålet med denne tilskuddsordningen er å gi trossamfunn utenfor Den norske kirke og private stiftelser og frivillige organisasjoner innenfor Den norske kirke anledning til å bygge lokaler med lavere finansiering. En viktig forutsetning for religionsfrihet er muligheten til å utøve sin tro. Ordningen med tilskudd til private kirkebygg er et viktig bidrag til å sikre en mer lik behandling mellom ulike trossamfunn. Flere menigheter og trossamfunn har allerede igangsatt byggeprosjekter hvor det er budsjettert med tilskuddet fra denne posten. Buddhister, frikirkemenigheter, læstadianere og andre har den siste tiden tatt kontakt med oss fordi de er fortvilet over at dette tilskuddet fjernes. Innlegget denne gangen er litt preget av frustrasjon – det innrømmer jeg. Men det skyldes de mange kuttene, særlig når det gjelder fristilte skoler og forskning. Jeg håper inderlig at dette blir et engangsfenomen, og at vi i framtiden kan konsentrere oss om andre viktige kirke- og utdanningsspørsmål. Jeg håper også at departementet vil innse at de kuttene som er foretatt, i høyeste grad berører noe så viktig som det mangfold av verdier vi vil skal prege dette samfunn i framtiden, og samtidig at disse verdiene hører med for å styrke den dannelse som er en viktig del av all kompetanse.