Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg er ikke uenig med representanten Olemic Thommessen. Dette er sannsynligvis ikke slutten – kanskje toppen begynnelsen på slutten – når det gjelder å greie å avdekke skattesnusk gjennom skatteparadis. Han har rett i at det var et OECD-initiativ, som raskt ble fulgt opp da Kristin Halvorsen ble finansminister, og som vi nå får en rekke avtaler på, og jeg er enig i oppfordringen til nåværende finansminister om å følge disse sakene videre opp. Grunnen til at jeg ba om ordet, var at for en vestfolding kan det sies å være kanskje litt spesielt å være med på å vedta denne skatteavtalen nettopp med Cayman Islands. Det gjelder for meg, og det gjelder kanskje også for presidenten, fordi Cayman Islands inngår i tidenes største skattejakt, nemlig jakten på Sandefjord-rederen Anders Jahres hemmelige utenlandsformue. Jahre var en av landets rikeste. Han disponerte en stor, hemmelig utenlandsformue. Det visste myndighetene godt ganske tidlig, og de begynte å jakte på den allerede på 1950-tallet. Men Jahre benektet alltid at det fantes noen slik formue. Eierskapet var selvfølgelig skjult gjennom stråmenn og stråselskaper, og da han truet med utflagging, ga Handelsdepartementet seg. Men så skjedde det at Jahre ble felt av sin egen forfengelighet. I 1975, da Sandefjord åpnet sitt nye rådhus, ble det gitt en donasjon fra Panama-selskapet Continental Trust Company. Historien går ut på at politikerne gjerne ville sette opp en byste av Jahre utenfor rådhuset, men den anonyme giveren i Panama ga beskjed om at man hadde nå tenkt seg en helfigur! Så at Jahre ikke eide selskapet, kunne ikke norske myndigheter engang late som om de trodde på. Dermed begynte skattemyndighetenes jakt på utenlandsformuen. Det ble foretatt bokettersyn, som avslørte en rekke dokumenter, sjøl om trofaste medarbeidere hadde brent mye i peisen. Den hemmelige formuen, plassert i aksjeselskapet CTC i Panama, ble flyttet til stiftelsen Continental Foundation på Cayman Islands av en av Jahres trofaste medarbeidere, Thorleif Monsen fra Tønsberg. Så gikk 30 år, og søndag 2. november i fjor kunne Aftenposten melde i en kort notis at nå var jakten på Anders Jahres formue over. Gjennom 30 års jakt var det hentet hjem rundt 700 mill. kr. Til slutt ble det inngått et forlik med Monsen-sfæren på Cayman Islands om å betale 70 mill. kr til Jahres dødsbo. Jahre var en hardbarket kapitalist som ikke bare utryddet hvalen, men som også brukte de metodene han kunne finne for å unndra penger fra beskatning, sjøl om det skal sies at han likte å donere penger til gode formål sjøl. Men skattemyndighetene var altså nesten hjelpeløse og brukte 30 år på jakten etter en formue som sannsynligvis dreide seg om flere milliarder kroner. Å unngå dette er det politiske innholdet i skatteavtalen med Cayman Islands. Det er en lang vei fra at Handelsdepartementet så gjennom fingrene på at Jahre stakk bort verdier i utlandet og til dagens skatteavtale, som er et vesentlig bidrag til å kunne avdekke skjulte midler og skatteunndragelser. Det skal ikke lenger være mulig å stikke bort penger – penger skapt av mange henders arbeid – og gjemme disse bort i skatteparadiser for å slippe å gi sitt bidrag til fellesskapet.