Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-05-03:
Barnelovgivningen må ta utgangspunkt i ungene. Når barnets beste er det viktigste, hva blir da det viktigste barnelovgivningen kan gi til voksne? Svaret må være ansvar. Kristelig Folkeparti har derfor foreslått en ansvarsreform i barnelovgivningen, nettopp for å styrke voksnes ansvar og gi alle det samme ansvaret – kvinner og menn. Barneloven § 4 slår til og med fast at unger ikke trenger en far. Kristelig Folkeparti foreslår derfor en modernisering av barnelovgivningen, dvs. barnelov, adopsjonslov, bioteknologilov, for å ansvarliggjøre menn overfor unger på linje med det ansvaret kvinner alltid har hatt. Det skulle vel bare mangle, i 2012. I tillegg foreslår vi en gjennomgang av endringer i velferdsordningene som kan støtte opp om et likeverdig foreldreskap. Jeg tar opp de forslagene som Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen. Innstillingen viser at Kristelig Folkeparti står alene om noen av forslagene. Fremskrittspartiet støtter tre og Høyre to av forslagene. Merknadene viser òg at selv om Høyre og Fremskrittspartiet har andre syn i viktige prinsipielle spørsmål, står vi sammen om en del av refleksjonene om fedres betydning, familiens rolle og den bioteknologiske utviklingen. Likevel ser vi i debatten at særlig fra den rød-grønne leiren er man ikke fullt så opptatt av barnas beste, men langt mer av voksnes muligheter til å få barn. Å ønske seg barn er et av våre mest grunnleggende instinkter og et ønske som fortjener den største respekt. Men barnelovgivningen må likevel ta utgangspunkt i barnets beste. Jeg må si at jeg forundres litt over at man fokuserer så mye på hvor sterkt et barn er ønsket, og på hva slags premiss det er for det enkelte barn. Jeg vil be dem som snakker om det, om å vurdere signaleffekten av det overfor alle som rammes av det, på ulike vis. I hvilken grad vi er ønsket og planlagt, varierer – som kjent – ganske mye. På bakgrunn av de reaksjonene vi har fått, særlig fra Arbeiderpartiet og SV, vil jeg i denne debatten ha klare svar. Det er på tide at Arbeiderpartiet svarer på hvorfor mor skal være viktigere enn far i det moderne Norge. Det er på tide at barneministeren på vegne av regjeringen kan svare på hvorfor det er så viktig med pappaperm, men ikke med pappa. Spørsmålene stilles av forslagsstillerne i representantforslaget og av Kristelig Folkeparti i innstillingen. Det gjøres ikke engang et forsøk på å svare. Det er forunderlig, særlig på bakgrunn av at barneloven § 4 var en del av den pakken som ble feiret som en av de største seirene for det rød-grønne prosjektet. Det burde vel gjøre det desto lettere å besvare enkle spørsmål som: Hvorfor er det viktig med pappaperm, men ikke med pappa? Av innleggene i debatten går det tydelig fram at når man ikke har forsvarspunkter, kan man gå til angrep i et slags forsøk på å skjule sin nakenhet. Keiseren virker særdeles tynnkledd for årstiden. Sæddonasjon ble etablert på 1930-tallet, i en tid med holdninger der det ble akseptert at menn stakk av fra ansvaret. Tilbudet om sæddonasjon har blitt gjenstand for alfabeteffekten. Det hevdes at fordi heterofile par fikk sæddonasjon, var det diskriminering at ikke lesbiske fikk. Så kom samme påstand om enslige, så om par som trenger eggdonasjon, og nå får vi det samme i surrogatidebatten. Kort sagt: Har man sagt A, må man si B. Argumentet kan jo høres besnærende ut, helt til man skjønner at etter B, kommer C, D, E, og så hele alfabetet. Det er vel noe av den effekten vi ser når de rød-grønne nå ikke lenger er i stand til å si at man er imot surrogati. Tilbudet om sæddonasjon har blitt en rettighetskamp og blir brukt som en brekkstang for en utvikling som utfordrer menneskesynet. Hvor setter man grensen? For å sitere representanten Sande, som snakket for Senterpartiets mindretall i forbindelse med utvidelse av tilbudet om assistert befruktning til lesbiske: «Som motstandar av assistert befruktning med donorarvestoff ynskjer eg ikkje å stemme for å utvide denne retten vidare, nettopp fordi det ikkje er nokon menneskerett å få barn, men alle barn har menneskerettar.» Og vidare: «Mi frykt er at vi ved å bidra til at stadig fleire born blir til ved assistert befruktning, anten vi ynskjer det eller ikkje, er med på å skubbe samfunnet vårt i retning av sorteringssamfunnet.» Kristelig Folkeparti utfordrer alle partiene i salen til en bredere og dypere debatt om barn, foreldreskap, menneskesyn og likeverd.