Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg viser til årsrapporten fra EFTA-parlamentarikerkomiteen. En av de viktigste oppgavene denne komiteen har, er sammen med representanter for EU-parlamentet å passe på at EØS-avtalen fungerer som den skal. De årlige rapportene om dette åpner alltid med en setning om at EØS-avtalen fungerer godt. Og godt er det, gitt uroen som nå er i internasjonal handelspolitikk, konflikten mellom USA og Kina og USAs undergraving av WTOs tvisteløsningssystem. Den største utfordringen vi har hatt i EØS de siste årene, er oppbyggingen av et stort etterslep av nytt regelverk som skal inn i avtalen. Det er uheldig, men etter at EU godtok at ESA skal ha rollen som overvåkingsorgan også for finanstilsynene, er etterslepet gått betraktelig ned. Vi har i EFTA-komiteen også fulgt brexit-prosessen tett, helt fra folkeavstemningen i juni 2016. Vi har hatt møter med EUs sjefsforhandler, Barnier, med EUs tidligere handelskommisær Cecilia Malmström og den nye, Phil Hogan, og med representanter fra Storbritannia. Før britene inngikk skilsmisseavtalen med EU, var det krefter i det britiske parlamentet som ønsket at de skulle vende tilbake til EFTA og bli med i EØS. I de møtene vi hadde i London, var det åpenbart at kunnskapen om hva EØS-avtalen innebærer, var svak. For et land som ønsker å forlate EU for å komme unna det felles regelverket, ville EØS-avtalen være en lite egnet avtale, for å si det forsiktig. Gitt kravet om enighet mellom EØS-landene om å ta inn nytt regelverk kunne en slik situasjon fort føre til en uthuling, for ikke å si gjennomhulling, av EØS-avtalen. Derfor var det overraskende å se at statsminister Erna Solberg i intervjuer i britiske aviser ønsket Storbritannia velkommen til EFTA og EØS, mens kollega Heidi Nordby Lunde, som er nestleder i EFTA-komiteen, og jeg selv i kraftige og klare ordelag gjorde det klart at det var de slett ikke. Heldigvis var dette en tanke som ikke vant fram i det britiske parlamentet. Nå er det siste sesong av brexit-sagaen. Forhandlinger om en handelsavtale med EU – og snart forhåpentligvis med oss – er i gang. Det gjenstår å se om det blir enighet, men jeg tror det er fornuftig å pusse støvet av forberedelsene som er gjort til at vi kan stå uten en avtale når overgangsperioden er ute nyttårsaften. EFTA er i år 60 år, og for Norge har EFTA gjennom disse årene vært et viktig redskap for økonomisk integrasjon og markedsadgang for norsk eksportindustri. De siste 25 årene har våre eksportnæringer fått styrket handelen på viktige og voksende markeder gjennom 29 handelsavtaler med 40 partnere globalt. Gjennom disse 60 årene er eksport ikke bare blitt en stadig viktigere del av norsk økonomi, handelen er også endret i innhold. Tjenester og varer veves sammen. Mindre og mindre «lages her» og «selges der». Produkter settes sammen av mange deler, produsert mange steder. Det er altså utviklet globale verdikjeder. Da er felles standarder viktig, og det pågår i dag en dragkamp om hvem som skal sette standard: Er det EUs standarder? Er det USAs standarder, eller er det Kinas? Vi har valgt gjennom EØS-avtalen å benytte EUs standarder. Det er en stor verdi fordi det er der vi har tre fjerdedeler av vår eksport. Det knyttes også i større grad andre politiske ambisjoner til handelsavtalene enn at de bare skal fremme handel. For Stortingets EFTA-delegasjon har det vært viktig at EFTA nå inkluderer et moderne og ambisiøst bærekraftkapittel og et kapittel om arbeidstakerrettigheter i sine handelsavtaler. Denne utviklingen byr på utfordringer for våre bestrebelser med å få handelsavtaler på nye og voksende markeder. Vi har f.eks. forhandlet i mange år uten å komme i mål med India og Vietnam og andre markeder. Når utviklingen i det globale handelslandskapet krever mer av oss, er det bekymringsfullt at handelsministrene i EFTA i fjor bestemte seg for å halvere antall ministermøter – fra to til ett i året. Skype og telefonsamtaler kan ikke erstatte fysiske møter ministrene imellom. EFTA-samarbeidet er selvsagt mer begrenset enn EU-samarbeidet når det gjelder handelspolitikk, men desto viktigere er det at samarbeidet pleies og utvikles for å møte de nye utfordringene i det handelspolitiske landskapet.