trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Først har jeg lyst å understreke følgende: Når statsråden påstår at Arbeiderpartiet skyver kompetansekravene ut i all framtid, er det feil. Arbeiderpartiet mener det er riktig med kompetansekrav fra 2025. Inntil da skal alle lærere jobbe i skolen, slik som i dag, med den godkjenningen de har i dag. Det er vårt standpunkt. Dernest til regjeringspartiene og representanten Henrik Asheim, som sa han var fornøyd med de avklaringer og oppklaringer som nå kommer: Det tror jeg vi alle her er enige om – det er vi glade for, absolutt alle sammen. Men det viser følgende: dårlig politisk håndverk fra regjeringens side. Det viser at det var riktig og helt nødvendig å ta saken opp, slik som Arbeiderpartiet har gjort med dette forslaget. Det viser også at det var bra å ha en bred høring i Stortinget, hvor det kom fram mange motforestillinger. Og det viser at det var riktig å få til en stortingsbehandling. Men det viser også at Høyre-statsråden Røe Isaksen til tross for de beste intensjoner – for dem har vi absolutt alle sammen – undervurderte de praktiske konsekvensene av sin politikk og i liten grad var lydhør for motforestillinger. Det er det denne debatten handler om: Den handler om gjennomføringen av kompetansekravene – ikke ønsket om dem. Alle her ønsker kompetansekrav, men det må gjennomføres på en måte som ikke skader lærere og elever i norsk skole i dag. Spørsmålet jeg stiller meg, er om ikke det samme gjelder for andre områder innenfor Høyres skolepolitikk, for det betyr noe hvem som styrer, som representanten Asheim sa i sitt innlegg. Og det er veldig viktig at de som styrer, vet hva som er konsekvensene av den politikken som regjeringen gjennomfører, vet hva det betyr i virkeligheten – ikke bare hva som gjør seg best på radio. I denne saken visste ikke regjeringen hva konsekvensene var av å gjennomføre disse kravene på denne måten. De måtte ha hjelp fra Stortinget. I hvilke andre viktige saker kan det samme være tilfellet? Hva er konsekvensene av å endre opptakskravene til lærerutdanningene? Representanten Tyvand har helt riktig pekt på at vi kommer til å mangle lærere i framtida. Hva er konsekvensene av det? Hva er konsekvensene av omleggingen av lærerutdanningene, som nå er fremmet av regjeringen? Det har blitt møtt med betydelig motstand, ikke minst det at man demper pedagogikkfaget. Tar regjeringen hensyn til det? Jeg er veldig usikker, med mindre Stortinget kan presse statsråden nok en gang inn på en kurs hvor man tar hensyn til virkeligheten ute i norsk skole, ikke bare hva som egner seg for Høyres valgkampstunt i radioen.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-04-12:
Jeg er glad for at kompetansekravene ser ut til å bli stående, sånn som de nå er lagt fram fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Jeg håper at den fleksibiliteten som er lagt inn for den første tiårsperioden, kan bidra til å gi skolesektoren den roen som trengs for å gjennomføre dette på en praktisk og god måte. Men jeg synes det er litt underlig når Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti i innstillingen sier at «det vil være unødvendig ressursbruk om etter- og videreutdanningstilbudet brukes til å formalisere den reelle kompetansen erfarne lærere allerede besitter fullt ut». At det ikke skulle være viktig å formalisere utdanningen og kompetansen til lærerne, som er de fremste formidlerne av kunnskap og våre fremste forkjempere for betydningen av utdanning, rimer dårlig. Hva slags signal vil det være å sende til elevene, skolesektoren og samfunnet? Jeg hører til dem som har undret seg over Arbeiderpartiets forslag om realkompetansevurdering – ikke bare på grunn av de konsekvensene et sånt forslag vil ha når det gjelder kostnader og arbeid, men mest av alt når det gjelder den signaleffekten og det kunnskapssynet et sånt forslag formidler. Jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at læring gjennom praksis er både verdifullt og virkningsfullt, men jeg er ganske sikker på at den kompetansen blir enda mer verdifull når den blir formalisert. Jeg ønsker at de gode, erfarne lærerne skal bli i klasserommet, og det er nettopp et sånt ønske som ligger bak regjeringas tunge satsing på etter- og videreutdanning. Når vi ser den måten både lærere og skoleeiere har tatt imot etter- og videreutdanningstilbudet på, kan ingen være i tvil om at det er etterlengtet. Jeg får si som Aslak Bonde sa om dette året i Morgenbladet den 18. mars: Det vil være flere lærere som sanker nye studiepoeng i år enn det var i fjor, og alle årene før det. Som politikere er det vår jobb å legge forholdene til rette for at elevene skal lære mer. Ved å bidra til at lærerne får mulighet til faglig påfyll og kompetansebygging øker tryggheten og forutsetningene for et godt samspill mellom lærer og elev og mellom skole og samfunn. Ikke minst viser vi elevene våre at det er samsvar mellom liv og lære når vi oppfordrer dem til å søke kunnskap og utdanning. Sånn som denne saken nå kan vedtas, sikrer vi den nødvendige fleksibiliteten i gjennomføringen. Vi skal ikke – som representanten Tingelstad Wøien sier – lage et A-lag og et B-lag. Norge skal ha en skole med ett stort A-lag.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
Denne saken viser hvorfor det var helt riktig av Arbeiderpartiet å sørge for at denne saken kom opp til ny diskusjon i denne salen. Jeg hørte Henrik Asheims innlegg nå og tidligere, og han sa bl.a. at nå har regjeringa – Høyre og Fremskrittspartiet – lyttet til lærerne. Han sa at de gjør endringer og rydder opp i en del av det som har skapt uro. Det er en form for kreativ historieskrivning som det er lett å trekke på smilebåndet av. Dersom Høyre og Fremskrittspartiet hadde fått viljen sin, hadde ingenting av dette skjedd. Det med vingling er en merkelapp som Høyre slenger rundt seg på omtrent alt de kan klare, men kjernen i denne saken er at regjeringas dårlige håndverk og vingling har vært problemet siden i fjor sommer. Først informerte de ikke Stortinget skikkelig om konsekvensene av innføringen av det første vedtaket – antakeligvis fordi de ikke hadde utredet det skikkelig. Det gjorde at Arbeiderpartiet fremmet forslaget som vi i dag diskuterer. Så holdt statsråden så sent som 9. februar på Politisk kvarter fast på at den ordningen han og regjeringa hadde foreslått, var uproblematisk og klart lagt opp. 12. februar sendte departementet ut et rundskriv. Det løste ingenting. Til sist ble de med på et nytt forslag fra Venstre, som de ifølge Trine Skei Grande ble med på natt til lørdag før landsstyremøtet i Venstre. Det er et av forslagene vi i dag diskuterer. I dag tvinges regjeringa og regjeringspartiene med på noe de egentlig ikke ville være med på, og blir tvunget til å rydde opp i litt av sitt eget rot. Dersom regjeringa hadde fått viljen sin, ville ikke en eneste endring skjedd. Lærerne ville fortsatt vært helt avskiltet, og lærernes protester og tilbakemeldinger ville blitt glatt oversett. Hadde ikke Venstre gitt regjeringa den redningsplanken som de nå er med på, ville stortingsflertallet tvunget dem til å gå enda lenger. Det burde, etter Arbeiderpartiets mening, faktisk ha skjedd. Arbeiderpartiet er for kompetansekrav, men å innføre sånne krav på en sånn måte at det skaper uro og usikkerhet i skolen og med så dårlig planlegging og forberedelse som det regjeringa har lagt opp til, da måtte Stortinget trykke på pauseknappen. De kravene som regjeringa la fram, fikk allerede fra dag én konsekvenser for lærerne i skolen – det motsatte av det regjeringa hadde gitt inntrykk av. Vi må altså ha tillitt til at lærerne ønsker seg faglig oppdatering. Det viser seg bl.a. gjennom at 10 000 lærere har søkt om videreutdanning. Derfor ble det et nytt forslag, og derfor ble det avholdt høring med organisasjonene, der de pekte på store problemer med forslaget, bl.a. med tanke på praktisk gjennomføring, vikarbruk, utfordringer med demografi og ikke minst lærernes hverdag helt praktisk. Det resultatet vi får i dag, er langt fra det regjeringa foreslo. Men at vi hadde denne debatten i Stortinget var helt nødvendig, og at regjeringa blir tvunget med på noe annet enn det de egentlig ville, er også helt nødvendig for lærernes hverdag.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-12:
For det første tror jeg at representanten Nybø, partiet Venstre og andre partier i denne salen hadde hatt godt av å lytte og ta argumentene fra f.eks. lærerne, som nå føler seg utsatt etter det vedtaket som ble gjort i fjor, på alvor, ikke devaluere det og karakterisere det fra Stortingets talerstol på den måten som det nå ble gjort. Og så: Høyres hule retorikk mot Arbeiderpartiet i denne saken mener jeg ikke holder. Arbeiderpartiet har vært for kompetansekrav og stemte for kompetansekrav også i fjor da denne saken kom opp i Stortinget. Men vi er ikke vant til at en statsråd ikke har orden på sakene sine, ikke greier å informere ordentlig og ikke greier å overskue konsekvensene av et ganske stort, viktig og vidtrekkende forslag som kommer til Stortinget. Og det må jo også være lov til å påpeke statsrådens egen sviktende logikk her fra talerstolen. Statsråden hevder først at det er veldig liten forskjell på det forslaget som Høyre og regjeringa støtter, og det forslaget Arbeiderpartiet kommer med. Så sier han i neste åndedrag, i en replikkutveksling, at mens det ene forslaget, som Høyre støtter, er godt, er det andre forslaget så radikalt at det vil skyve kompetansekrav ut i usikkerhet. Det er ingen lærere som ville akseptert en sånn manglende logikk fra sine elever. Det burde de heller ikke gjøre fra sin egen kunnskapsminister. Kunnskapsministeren er veldig opptatt av Arbeiderpartiet. Denne saken handler altså om alle de elevene og lærerne som skal være i skolen fra 2025, med nye kompetansekrav, men ikke minst om alle de elevene og lærerne som skal være i skolen i de neste ti årene også. Jeg mener at regjeringa burde lytte til dem, inkludert støttepartiet Venstre. Det er bra hvis det blir gjort nå, men det er altså ingenting som tilsier at regjeringa har tenkt å lytte. Hva har skjedd siden 9. februar, da statsråden mente at dette var helt uproblematisk og veldig klart, og siden 12. februar, da man prøvde å sende ut et rundskriv som ikke endret noe i saken? Det som har skjedd, er at statsråden har fått flertallet mot seg, skjønte det og var med og inngikk et kompromiss, som vi i Arbeiderpartiet for øvrig synes er en god arbeidsform i de fleste saker. Men det er jo en grei beskjed å ha med seg for oss i Stortinget: For å få statsråden til virkelig å lytte må flertallet be ham om det.
Kristin Vinje (Høyre), 2016-04-12:
Jeg har bare behov for å si at jeg synes det er veldig bra at vi nå etter denne debatten ender opp med at vi beholder kompetansekravene, at skoleeiers rolle tydeliggjøres, og at muligheten for dispensasjon presiseres. Vi er veldig glad for det på vegne av elevene. Hovedproblemet med den norske skolen er at det er for lavt nivå, elevene lærer ikke det de skal, og vi har mange som faller fra. Vi vet at det er veldig nær sammenheng mellom kompetente lærere og elevenes læringsutbytte. Kartlegging fra 2014 viser at det er mange lærere i grunnskolen som har lav grad av kompetanse i faget de underviser i. Andelen mattelærere på 1.–4. trinn med under 30 studiepoeng er 45 pst., og 47 pst. av mattelærerne på ungdomstrinnet har under 60 studiepoeng. Det må vi gjøre noe med, og da må vi tåle at det blir noen endringer. For meg er det ganske opplagt at vi må stille noen slike krav, og jeg er glad for Iselin Nybøs presisering om at vi må gjøre dette i et visst tempo – vi kan ikke skyve dette ut i tid. Jeg synes vi har en plikt overfor elevene til å sørge for at de møter en lærer med fordypning i det faget han eller hun underviser i. La meg gjøre det klinkende klart: Det som kjennetegner Høyre når Høyre sitter i regjering, er at vi fokuserer på skole. Vi gjør en nitid jobb med å styrke kvaliteten i skolen, og dette er et helt naturlig ledd i det arbeidet. Den viktigste ressursen i skolen er faglig dyktige lærere. Høyre i regjering leverer på det hele tiden. Et stort trykk på videreutdanning av lærere – og dette tiltaket, som nå endelig får sitt punktum, får jeg håpe – gjør at vi i fremtiden skal oppnå kompetanse for alle lærere innen de ti neste årene.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2016-04-12:
Jeg vil anbefale at Fremskrittspartiet stortingsgruppe stemmer mot forslagene nr. 1 og 3, og for forslag nr. 4.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-20:
På vegne av meg selv og representanten Torgeir Knag Fylkesnes er det en glede å legge fram forslag om en sannhetskommisjon for fornorskingspolitikk og urett begått mot det samiske og kvenske folk i Norge.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-12-20:
På vegne av Miljøpartiet De Grønne vil jeg framsette et representantforslag om nasjonale tiltak for å stanse forsøpling av havet og kysten og et forslag om et løft for dyrevelferden i Norge.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-12-20:
Jeg tar ordet for å si at jeg synes det er bra og viktig at det er et tydelig sammenfall mellom stortingspresidentens uttalelser her i denne debatten og komiteens synspunkt på alvoret i denne saken. Det var en viktig uttalelse fra presidentens side, men jeg vil også si at det var en helt nødvendig uttalelse. Presidenten sier, i likhet med komiteen, noe annet som også er viktig, og som jeg derfor vil understreke nå på slutten av denne diskusjonen, nemlig erkjennelsen av at det er presidentskapet/stortingsadministrasjonen – men presidentskapet prinsipielt – som er byggherre i denne saken. Og det står i komiteens innstilling at det er byggherren som sitter med hovedansvaret for den situasjonen som dette prosjektet er kommet i. Det er det nødvendig å si veldig tydelig, slik som komiteen har uttrykt seg og i arbeidet med denne saken. Representanten Tetzschner kommenterte min forståelse av at det var en del brev som ikke var kommet hit, og ett som er sladdet, som det heter, eller sensurert for plenum. Jeg vil da bare vise til det jeg sa i mitt første innlegg, nemlig at jeg mener at det er veldig problematisk. Det er forståelse i komiteen for at det brevet, som er omfattende, og som inneholder mange påstander om manglende arbeid fra Multiconsults side, kan være et rettsdokument og derfor holdes unna. Men det som jeg synes har vært vanskeligere – og det vil jeg si herfra en gang til – er administrasjonens og dermed også presidentskapets ønske om å sensurere andre, mer ordinære brev til Stortinget i plenum. Det vil framgå av vedleggene til saken hva som er sensurert, og jeg vil si til Stortinget at det har vært en veldig vanskelig sak for komiteen å akseptere. Det er en prinsipiell sak som jeg vil utfordre presidentskapet til å tenke igjennom ved senere korsveier, at én komité i en sak som dette sitter med et sett med opplysninger som ikke plenum får full tilgang til. Det er et prinsipp som bør diskuteres veldig grundig, for det er klart at det utfordrer plenum som sådan. Til slutt vil jeg si at Stortinget nå kommer til å slutte seg til at rammen for byggeprosjektet skal være 1,8 mrd. kr. Hvis vi kommer i den situasjon at det ikke er nok, formoder jeg at Stortinget i plenum blir løpende orientert om det, slik at man kan ta stilling til det, og at vi ikke kommer i en slik situasjon som dette en gang til.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-12-20:
Jeg vil også understreke alvoret i presidentskapets opptreden ved bygging av Prinsens gate, slik som representanten Tetzschner nå framstilte det, og at det er viktig å få plassert ansvaret for den betydelige svikten som har skjedd. Men da jeg ba om ordet, gjaldt det statsråd Sanners innlegg, som kan skape tvil om det komiteen har gjort. Fra 2002 til 2016 var det klare formuleringer angående kap. 1 post 50 når det gjelder forholdet mellom hoffet og kongefamiliens private eiendommer. I år kom det endringer, hvor det står «inkludert lønnsmidler til ansatte som utfører drift og mindre vedlikeholdsoppgaver på(…) private eiendommer». (…) Det er nå det kom en endring. Derfor er statsrådens forklaring ganske spesiell når han sier at det er skrevet for å unngå misforståelser, at det er for å få til presiseringer av praktiske ordninger, og at det ikke endrer forutsetningene for skillet. Jo, det er det det gjør. Det har vel ikke vært noen tvil om det statsråden sa om investeringer på kongefamiliens private eiendommer, at det skulle være av apanasjen. Det burde heller ikke vært tvil om at det som gjelder vedlikehold av private eiendommer, skulle være av apanasjen. Det som har vært det store spørsmålet, har vært lønnsutgifter for arbeider på og drift av kongefamiliens private eiendommer. Her har komiteen vært rimelig presis, for vi sier i vår innstilling: «Når de private kongelige eiendommene brukes til arrangementer som er knyttet til de kongeliges offisielle oppgaver, er det utgifter som belastes Det kongelige hoff.» Det er ingen tvil om det. Komiteen ønsker ingen byråkratiske endringer her. Samtidig sier komiteen senere i innstillingen at den «legger til grunn at dersom departementet vil at lønnsmidler for ansatte ved Det kongelige hoff skal kunne brukes til å utføre drift og mindre vedlikeholdsoppgaver på kongefamiliens private eiendommer, kan dette gjøres(…) (…) Det er nettopp «utfører drift og mindre vedlikeholdsoppgaver» som er det som er formuleringen i statsrådens forslag overfor Stortinget, som Stortinget ikke slutter seg til. Så det er meget presise formuleringer fra vår side, og jeg forventer at statsråden følger det opp – etter det som her er skrevet, og det som er sagt.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-20:
Jeg setter stor pris på representanten Skei Grandes retoriske evner, men når det snakkes om å møte seg selv i døra, vil jeg – uten å spille opp til tidenes debatt – minne om at Venstre nylig har reddet regjeringen, igjen, og belønnes ifølge ryktene med Per-Willy Amundsen som ny statsråd. Så kan jo alle reflektere litt over det på egenhånd. Jeg hadde egentlig bare tenkt å varsle at SV stemmer for Arbeiderpartiets forslag nr. 1 i Innst. 5 S for 2016–2017, og om det er nødvendig, tar jeg opp forslagene vi er med på i Innst. 149 S for 2016–2017. Jeg vil understreke at effektiviseringen som følger av digitalisering og ny teknologi i statlige etater, bør brukes til å skaffe til veie et bedre tilbud til innbyggerne og ikke sentralisere og effektivisere bare for innsparingens skyld. Jeg vil legge til at vi i SV ikke forstår helt det hensiktsmessige i å bygge ned Skatteetatens tilstedeværelse rundt omkring i landet, gitt den oppmerksomheten f.eks. arbeidslivskriminalitet nå omsider ser ut til å få i det offentlige ordskiftet. For øvrig merker jeg meg at Høyre på få år har blitt et parti som ikke bare forsvarer, men entusiastisk forsvarer, en helt eksplosiv økning i oljepengebruken. Det må jo være en «tip of the hat» – som det heter på godt norsk – til finansminister Siv Jensen, som jeg for øvrig vil ønske god jul. Jeg vil også ønske god jul til komiteen, til presidenten og til stortingssekretariatet og takke for om ikke alltid like godt samarbeid, så i hvert fall et ganske gemyttlig et, gjennom hele 2016.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-12-20:
Jeg vil bare, på tampen av debatten, få lov til å knytte noen kommentarer fra Senterpartiets stortingsgruppe til utbyggingsprosjektet i Prinsens gate 26. Jeg synes, på linje med det også andre talere har sagt her i dag, det er grunnlag for å understreke alvoret i den saken. Det er en prosess der det på mange måter er overraskende at en ikke har hatt bedre kostnadskontroll og heller ikke bedre styring med prosjektet enn det som har vært tilfellet. Som representanten Tetzschner var inne på, er det en fordel når en starter et prosjekt, å vite hvor man skal. Men det er også viktig at en underveis evner å bremse når en ser at farten blir for stor. Det er riktig som stortingspresidenten sa, at dette har vært tatt opp i møter med de parlamentariske lederne to ganger – både i februar og i september – og jeg har lyst til å understreke de tre punktene Senterpartiets stortingsgruppe tok opp i de møtene. Det ene er at vi har etterspurt hva som er blitt gjort underveis for faktisk å redusere kostnadene i prosjektet. Vi har vært overrasket over en del av de vurderingene som er gjort omkring byggherrerollen, særlig forholdet til Statsbygg. Vi har også gitt klare synspunkter på hvordan vi ser på et eventuelt søksmål, og da ikke minst prosessrisikoen relatert til den typen søksmål. Senterpartiet registrerer nå at Riksrevisjonen skal gjennomgå prosjektet. Det synes vi er positivt og viktig, og vi synes det er naturlig at en da, også fra Stortingets side, kommer tilbake til de ulike sidene av denne saken når den gjennomgangen er fullført.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-12-20:
Jeg er sikker på at presidenten skjønner at dette er vårt bidrag til den effektiviseringsreformen som er omtalt i en av innstillingene som vi nå behandler. Jeg skal være veldig kort. Når det gjelder sak nr. 3, innstilling fra finanskomiteen om bevilgninger på statsbudsjettet for 2017 vedrørende rammeområder 19, 20, 22 og 90-poster og kapitlene som gjelder overføring til og fra Statens pensjonsfond utland, vil jeg i grunnen bare vise til at dette er en del av det store debattopplegget vi hadde under finansdebatten. Så jeg har ikke behov for å gjenta argumentene for de posisjoner vi har inntatt i den saken. Når det gjelder sak nr. 4, som gjelder den planlagte sentraliseringen av Skatteetatens kontorstruktur, som det heter i Dokument 8-forslaget, har vi fra Kristelig Folkepartis side fremmet et eget forslag, som jeg gjerne vil referere og ta opp. Det gjelder mindretallsforslag nr. 1 i innstillingen: «Stortinget ber regjeringen om å foreta en ny vurdering av antall statlige skattekontorer ut fra overordnede distriktspolitiske vurderinger og betydningen statlige arbeidsplasser har i denne sammenheng.» Bakgrunnen for vårt forslag er at det er en omfattende endring i strukturen som nå skjer. Vi registrerer at regjeringen selv – uten egentlig å gi noen særskilt begrunnelse – har føyd på noen kontorer i tillegg til det forslaget som er fra etaten. Det sier meg at her har man kanskje diskutert noen kontorer ut fra distriktsmessige hensyn, men det er det vanskelig å se ut fra det som regjeringen selv har skrevet. Vi mener at dette er å gå for langt i å legge ned kontorer, og vil derfor fremme dette forslaget for å få en ny vurdering ut fra de forutsetninger som jeg nevnte i mitt innlegg. Når det gjelder sak nr. 5, innstilling fra finanskomiteen om ny saldering av statsbudsjettet for 2016, vil jeg ta opp Kristelig Folkepartis forslag, som handler om mindreforbruk når det gjelder innsatsstyrt finansiering i helsevesenet. Vi foreslår at de midlene ikke inndras, men overføres til de regionale helseforetakene. Dermed har jeg tatt opp de forslagene vi har i samtlige innstillinger.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-12-20:
Finansminister Siv Jensen har vært statsråd i tidenes mest sentraliserende regjering. Vi har sett at når det gjelder sykehus, politi, Nav og kommuner ønsker man sentralisering og har tro på stordrift på alle samfunnets områder. Nå er det skatteetaten som ikke er stor nok – 500 arbeidsplasser skal sentraliseres bort fra store og små steder. Man ønsker ifølge regjeringen at Norge skal bli et bedre land med all sentraliseringen. Ser statsråd Siv Jensen at summen av sentraliseringen kan endre Norge i negativ retning?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-12-20:
Vi har sett erfaringene av de samme reformene i Danmark. De har hatt én stor effektiviseringsgevinst med kommunereformen, og det er at man har lagt ned sykehjem. Stordrift innenfor helsesektoren har vært den største effektiviseringsgevinsten, ifølge Folketinget. Et slikt samfunn ønsker ikke vi å ha, men det ønsker tydeligvis Fremskrittspartiet. Det er feil vei, det er en uklok vei. Mitt spørsmål er: Ser ikke Siv Jensen som statsråd at det kan være noen utfordringer med summen av sentraliserende tiltak når det gjelder politi, Nav, skattekontor, sykehus og kommune?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-12-20:
I dag vedtar Stortinget sin tilslutning til Fremskrittspartiets plan om å sentralisere Skatteetaten med 500 arbeidsplasser. Regjeringen har lenge varslet at man skal flytte ut et visst antall arbeidsplasser. Vil det være færre eller flere enn de 500?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-20:
Først av alt vil jeg benytte anledningen til å ønske finansministeren riktig god jul. Jeg er helt sikker på at hun også setter pris på at det er noen roligere dager i vente. Vi har gjennom flere år med budsjettforslag fra denne regjeringen, og påfølgende budsjettforhandlinger og budsjettforlik, blitt vant til kreative måter å dekke inn disse forlikene på. Vi har hatt poseavgift, flypassasjeravgift, skyving av prosjekter og diverse andre kreative krumspring for å finansiere forlikene. Det som har vært en mer generell bekymring som vi har framført, handler om tendensen til å finansiere langsiktige utgifter med engangsinntekter. I år har vi fått et helt nytt tilskudd til rekken av kreative inndekningsmetoder, og det er å hente penger ut av nysalderingen – 100 mill. kr – for å være med på å finansiere forliket. Da vil jeg rett og slett spørre: Er det en framgangsmåte som finansministeren vil anbefale at Stortinget tar i bruk – sånn på generell basis?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-12-20:
Jeg har stor respekt for at både flyktningkrisen og oljeprisfallet har vært store utfordringer for regjeringen – og for Stortinget som plenum, i og for seg. Men verken flyktningkrisen eller oljeprisfallet var noe nytt i 2016. Det er utfordringer vi har tatt med oss, og som vi må anta at regjeringen har planlagt for. Så jeg gjentar det som var mitt opprinnelige spørsmål: Jeg lurer rett og slett på om finansministeren mener at det er en god idé at Stortinget etablerer som praksis å hente penger ut av nysalderingen for å finansiere deler av neste års budsjett, og dermed forsterker tendensen til at langsiktige og permanente utgifter finansieres med kortsiktige inntekter.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Dette er årets siste dag, og jeg tenker at det som kan sies om budsjettet, er blitt sagt, så jeg har ikke tenkt å bruke mye tid på dette. Jeg registrerte, som representanten Flåtten, at Arbeiderpartiet har en del merknader inne om oljepengebruk, men jeg ser for meg at dette er en diskusjon og debatt som vi skal fortsette for fullt i året som kommer. Det blir et langt år med valgkamp, og dette temaet kommer nok til å være veldig sentralt. Jeg vil bare nevne at i perioden med de rød-grønne doblet oljepengebruken seg fra 69,8 mrd. kr til 136,6 mrd. kr. I den perioden fikk vi ingen nødvendige reformer igangsatt, ingen nødvendige grep for å gjøre noe for en omstilling som vi så var nødt til å komme. Vi opplevde at det var et økt vedlikeholdsetterslep både på vei og jernbane og på offentlige bygg. Dette er noe som denne regjeringen har gjort noe med, så vår økning i oljepengebruk er i tråd med det som var forutsetningen da handlingsregelen ble innført i 2001. Vi bruker mer penger på kunnskap, på forskning, på skattelettelser og på å redusere vedlikeholdsetterslepet på bl.a. vei og jernbane. Men jeg regner med at vi skal fortsette neste år med denne type debatt, så jeg skal ikke trekke ut dette særlig lenger. Jeg vil benytte anledningen til å takke komiteen for godt arbeid i det året som har vært. Vi har fått på plass en skattereform som bl.a. skal senke selskapsskatt og skatten for personer til 23 pst. innen 2018. Etter noen ekstrarunder klarte vi å få landet et statsbudsjett også for 2017. Jeg vil med det ønske komiteens medlemmer og ansatte en god jul og et godt nytt år, og så møtes vi til ny dyst i 2017.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-12-20:
Det var en viktig presisering, for mange av oss har tenkt å nyte de siste dagene av året! Jeg skal ikke gjenta budsjettdebatten, så jeg kommer egentlig bare med en stemmeforklaring som angår Dokument 8:119 S for 2015–2016, representantforslaget fra Senterpartiet. Venstre kommer til å stemme for forslag nr. 3 primært og kommer til å støtte forslag nr. 1 sekundært, sånn som jeg regner med stemmegivningen vil bli lagt opp. Grunnen til det er at vi har kjempet hardt for å få flyttet ut arbeidsplasser, og dette må ses i den helheten. Men bare så det er sagt: Jeg hørte representanten fra Senterpartiet sitt flammende innlegg for skattekontor, men det er viktig å ha med seg litt historie, sjøl om Senterpartiet har forlatt salen. For i 2011 la Senterpartiet i regjering ned 48 skattekontor, i 2012 foreslo de å legge ned 70, men fordi det ble så mye bråk, ble det bare lagt ned 55. Så da er ikke hundre og ett ute, men hundre og tre ute for den som prøver å argumentere for at dette er reformer man er imot. Vi må være med og fornye velferdsstaten til enhver tid. Vi må være med og fornye strukturen vår til enhver tid, og vi må være med på endring. Det er en endring som Senterpartiet er for i regjering og imot i opposisjon, ved enhver anledning. Så hvis man ikke vil møte seg sjøl i døra, gjelder det å ha en god plan for hvordan man skal få arbeidsplasser ut rundt omkring i landet, men det betyr ikke at man ikke skal endre noe i offentlig sektor. Det mente heller ikke Senterpartiet da de satt i regjering.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Sånn på generell basis vil jeg si at regjeringen og samarbeidspartiene fører en ansvarlig økonomisk politikk. Det har vi gjort i en tid med betydelige utfordringer for norsk økonomi. Det har vært to hendelser i løpet av svært få år som har lagt beslag på stort handlingsrom. Det ene var migrasjonsbølgen som traff Europa, og som vi kontant måtte håndtere i fjor høst. Det har vært en vellykket politisk håndtering av regjeringen og stortingsflertallet. Det andre er det største oljeprissjokket norsk økonomi har opplevd på 30 år, med etterfølgende arbeidsledighet og mange mennesker som føler uro. Det har regjeringen også møtt, sammen med samarbeidspartiene, med en tiltakspakke som er treffsikker mot de næringer og landsdeler som er særlig berørt. I tillegg har vi lagt betydelig vekt, og brukt en betydelig del av handlingsrommet, på de omstillingsutfordringene norsk økonomi må gjennom.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Jeg er ikke enig i representanten Marthinsens påtatte bekymring knyttet til dette. Jeg kan kanskje også minne om at det er riktig at hendelser som inntraff både i 2014 og senhøsten 2015, hvor migrasjonsbølgen virkelig traff Norge, selvfølgelig også preger norsk økonomi ved utgangen av 2016. Alt annet ville vært oppsiktsvekkende, og det regner jeg med at også Arbeiderpartiet tar hensyn til når de vurderer helheten i økonomien. Men alt i alt mener jeg at budsjettopplegget for 2016 har vært håndtert på en god måte. Vi ser nå at optimismen er på vei tilbake. Næringslivet melder om større optimisme, det samme gjør husholdningene. Det er gledelig. Det er for tidlig å avblåse de utfordringene vi står overfor, men det går i riktig retning, og det er jeg veldig godt fornøyd med ved utgangen av 2016.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Det er bare én utfordring med påstanden til Slagsvold Vedum, og det er at den er feil. Regjeringen har ikke iverksatt sentraliseringsreformer. Regjeringen har iverksatt effektiviseringsreformer for å utnytte skattebetalernes penger på en bedre måte, så også når vi nå gjør endringer i Skatteetatens kontorstruktur. Jeg skal bare minne representanten Slagsvold Vedum om at den regjeringen han selv satt i, foreslo å redusere antall skattekontorer med over hundre tilbake i 2011. Da var det åpenbart nødvendig, sett med Senterpartiets øyne. Nå kaller man det sentralisering. Det er altså ikke riktig. Den nye strukturen innebærer at en del arbeidsplasser flyttes, men ikke til Oslo. Det handler ikke om sentralisering. Det handler om en etat som må være til stede i områder med stor næringsaktivitet, en etat som må kunne tiltrekke seg rett kompetanse, og som må bygge opp store og solide fagmiljøer for å bekjempe arbeidslivskriminalitet og økonomisk kriminalitet i større omfang.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Igjen: Påstanden er feil. Det er ikke gjennomført sentraliseringsreformer, men reformer for å sikre innbyggerne bedre tjenester der de bor. Jeg skjønner at representanten Slagsvold Vedum er mest opptatt av antall kontorer. Jeg er mest opptatt av oppgaveløsning. Det har vært en viktig premiss for politireformen å få flere politifolk ut der folk bor og har behov for tjenestene. Slagsvold Vedum er opptatt av hvor kontorene ligger. Jeg mener det er feil fokus. Jeg synes ikke det er relevant å sammenlikne med Danmark, eller med Danmarks iver etter å legge ned sykehjem. Denne finansministeren er opptatt av det motsatte – å legge til rette for en god og solid kommuneøkonomi slik at det kan utvikles bedre pleie- og omsorgstjenester rundt omkring i alle landets kommuner i årene som kommer. Behovene kommer til å øke. Det handler om å ha nok antall sykehjemsplasser, men det handler vel så mye om å ha gode tjenester, slik at landets eldre kan bo hjemme lengst mulig og føle seg trygge.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-12-20:
Igjen: Påstanden er feil. Dette er ikke et forslag om å sentralisere Skatteetaten. Det er et forslag om å gjøre Skatteetaten mer slagkraftig i en tid hvor utfordringene er annerledes enn for få år siden. Vi er altså i en situasjon der vi har hatt mange debatter i denne salen, hvor vi har drøftet behovet for sterkere enheter for å bekjempe arbeidslivskriminalitet, for å ta opp kampen mot økonomisk kriminalitet. Det er et oppdrag som Skatteetaten tar på største alvor. Når de selv ut fra et faglig grunnlag mener at det er forutsetningen for å kunne gjøre den jobben bedre, løse de oppgavene bedre og øke tryggheten i det norske samfunnet uansett hvor man er bosatt, mener jeg man skal lytte til de faglige rådene og ruste etaten med en struktur som skaper slagkraftige, store, gode fagmiljøer som bidrar til å bekjempe økonomisk kriminalitet. Jeg trodde at det også var noe Senterpartiet var opptatt av, men det er ikke så lett å få øye på hva Senterpartiet egentlig mener i denne saken.
Siri A. Meling (Høyre), 2016-12-20:
Arbeidshverdagen til dem som arbeider på skattekontorer rundt omkring i landet, er i endring. Antall besøkende på skattekontorene er blitt nesten halvert de siste fire årene, og digitalisering av etatens tjenester medfører at oppgaveløsningen i større grad enn tidligere er uavhengig av geografi. Skatteetaten gjør en stor og viktig jobb i en virkelighet som blir stadig mer kompleks, og som setter strenge krav til kompetanse og samarbeid på tvers av ulike etater, så vel som internt i selve Skatteetaten. Arbeid knyttet til økonomisk kriminalitet, arbeidslivskriminalitet, identitetsforvaltning og en stadig mer globalisert økonomi, er krevende. Summen av dette, utfordringer og forventninger, gjør at Skatteetaten selv har vurdert at dagens kontorstruktur ikke er tilpasset etatens behov og de krav som stilles for å løse oppgavene på en god og effektiv måte i årene fremover. De ønsker at ressursene i større grad samles i større fagmiljøer med en tilstedeværelse i områder med høy næringsaktivitet og mulighet for å bygge gode og fleksible kompetansemiljøer. Høyre støtter denne tilnærmingen. Betydningen av både kompetanse og samarbeid på tvers av etater viser seg bl.a. i de nye sentrene mot arbeidslivskriminalitet som er etablert de siste årene, med representanter fra Skatteetaten, politi, Arbeidstilsynet og Nav, som gir gode resultater. I budsjettavtalen mellom samarbeidspartiene ble det også gitt ytterligere ressurser til nye slike sentre. Jeg er glad for at Skatteetaten i sin egen anbefaling til ny kontorstruktur har tatt hensyn til både en regional fordeling av arbeidsplassene, og ikke minst at en viderefører og videreutvikler tilpasset informasjon og oppsøkende tjenester for brukergrupper som har behov for dette. Jeg er glad for at et flertall stiller seg bak regjeringens politikk på dette området og støtter regjeringens anbefaling om å legge Skatteetatens eget forslag til grunn, med tillegg for fire kontorer i Askim, Otta, Sandefjord og Gjøvik. I representantforslaget fra Senterpartiet foreslås det at denne saken skal legges frem for Stortinget til behandling. Dette er et underlig forslag og ville i så fall bryte med det Senterpartiet selv gjorde som en del av regjeringen Stoltenberg II i forbindelse med statsbudsjettet for 2011, hvor Skattedirektoratet fikk fullmakt til å legge ned hele 121 kontorenheter i Skatteetaten. Det kan ikke være en standard for Senterpartiet i posisjon og en annen standard for Senterpartiet i opposisjon. Jeg er derfor glad for at flertallet går inn for å vedlegge dette forslaget protokollen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-12-20:
Selv om jeg er en relativt stor forbruker av Skatteetatens tjenester, ser jeg faktisk at det er mulig å endre kontorstrukturen uten at det går ut over tilbudet til brukerne. Jeg tror heller ikke at vi som har sete i denne salen, er de som har de beste forutsetningene til å vurdere hvor det enkelte kontoret skal ligge. Men dette til tross, vil jeg, i likhet med representanten Marianne Marthinsen, understreke betydningen av flertallsmerknaden, at Skatteetaten tar hensyn til de reelle reiseavstandene når kontorstrukturen skal fastlegges. Så vil jeg for første og – jeg lover – eneste gang benytte anledningen til å sende en julehilsen hjem, nærmere bestemt til Brønnøysund. Jeg vil be finansministeren om å ta en liten ekstrarunde med Skatteetaten, knyttet til kontorstrukturen på Helgeland. Det er fortsatt ganske mange som oppsøker skattekontorene, og nettopp med bakgrunn i reelle reiseavstander, er det altså ganske stor forskjell å legge linjalen på et kart versus å kjøre bil, og ofte mange ferjer. Jeg ser heller ikke bort fra at det fins lignende eksempler andre steder i landet. Helt til sist slutter jeg meg hjertelig til alle ønsker om en god jul til alle sammen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
Jeg takker statsråden for innlegget. Det er bred enighet her, men vi grenser over til næring her – det er også mange av virkemiddelaktørene som putter på midler til utvikling. Da svarer ofte regjeringa og statsministeren at vi i Norge skal ha næringsnøytralitet. Jeg kan for så vidt være enig i at det skal være likhet mellom næringer når det gjelder å utvikle seg og konkurrere seg fram til å bli Norges satsingsområder. Men med tanke på det vi snakker om nå, er det jo per i dag mer på et stadium der det handler om en fordeling av roller og å få til en samhandling mellom mange statlige aktører – bl.a. universiteter og universitetssykehus, som et eksempel – for å få til den infrastrukturen som vi ønsker, for å bringe mulighetene ut. Kan statsråden si noe om hvor forsiktige vi skal være med å satse næringspolitisk på dette, på det stadiet vi er nå?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
Fremskrittspartiets slagord «Folk flest» og Venstres slagord «Folk først» kan av og til gi en god kombinasjon. Det er vel først og fremst av hensyn til innbyggerne at vi står på denne talerstolen, og ikke nødvendigvis av hensyn til Bryggeriforeningens interesser at vi skal bekjempe mikrobryggerienes framvekst. Til representanten Kjersti Toppe: I Valdres er det TINEs meierier som har forsvunnet, mens rakfisken har tatt over det gamle meieriet, og mikrobryggeriet Små Vesen er på opptur. Mat og matkulturen er noe av det som ligger bak, men også den gamle ølkulturen og smakskulturen, og det er også noe av bakgrunnen for forslaget fra Venstre. Distriktene i Norge har mye å by på, og i Oppland har disse mikrobryggerinene vokst fram – på Dovre, i Aurdal og på Hadeland – nettopp rundt matproduksjon. Og ja, Tone Wilhelmsen Trøen, det har skjedd noe med norsk bryggerisektor siden 1992. Mikrobryggerier står i dag for 20 pst. av arbeidsplassene i bryggerisektoren, og de kommer nok til å utvikle enda flere arbeidsplasser. Men det er en knapp lønnsomhet i den sektoren, ikke minst fordi en de siste ti årene – særlig under den rød-grønne regjeringa – har hevet ølavgiftene enormt, mens en har latt f.eks. spritavgiftene ligge ganske i ro. Sånn sett snakker de rød-grønne her imot sin egen utvikling de siste årene. Vinmonopolets posisjon er ganske sterk i Norge. Det er det ene. Men det en gjorde med taxfree-kvoten, hvor en fikk anledning til å veksle inn røyk i øl og sprit, var altså ikke til hinder for Vinmonopolets posisjon. Vi har nettopp vedtatt at en skal kunne ha salg av sider fra gårder, som heller ikke utfordret. Så vi er jo ikke helt omforent om hva som utfordrer Vinmonopolets situasjon. Oppsummert tror jeg vel egentlig at det er frykten for elefantølet, som noen av oss tok med oss hjem fra treningsleirer i Danmark, eller redselen for rusbrusen, som ligger bak noe av denne diskusjonen vi har her i dag, og at vi skjuler oss bak «folkehelse» som motiv for å diskutere dette, for det er jo ingen tvil om at en dreining fra sprit til øl også er gunstig folkehelsemessig. Men det er ikke volumet vi snakker om her; det er smakskultur, mattradisjoner og muligheter for distriktene til å utvikle noe basert på egne tradisjoner og egne ressurser, som først og fremst er muligheten ved dette forslaget. Det er forstemmende at vi ikke kan enes om å bruke de mulighetene som finnes. For mikrobryggeriene ville det å få tilgang til dagligvarehandelen gi et bidrag til økt omsetning og bedre lønnsomheten, som de sliter med, og dagligvareforretningene er tross alt ganske godt regulert når det gjelder utsalgstider og tilsynet med dem. Det er vel det vi aller først burde snakke om i denne saken.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
Denne debatten har brakt oss inn i en interessant diskusjon hvis en ser det over tid. Venstre er vel det eneste partiet her i salen som har foreslått gjennom alternative statsbudsjett å avvikle hele taxfree-ordninga. Den forrige regjeringa, med samferdselsminister fra Senterpartiet, la til rette for en langsiktig avtale for Avinor fram til 2023, som Stortinget nå er fanget av. Det vil koste mange milliarder kroner å komme seg ut av den avtalen, så det å diskutere taxfree-ordninga i Norge dag er umulig. Paradokset er at når det redder småflyplasser i distriktene, er alkoholen nyttig nok. Jeg syns det er en betydelig større debatt enn å diskutere om 4,7 pst. skal være grensa i dagligvarehandelen, og om 160 bryggerier skal få tilgang til hylleplass i dagligvarekjedene. Jeg syns også at den er interessant, den diskusjonen som kom opp her knyttet til dagligvarekjedene og hvilken utvikling vi ser i matproduksjonen i Norge, der Pizza Grandiosa og 4,7 pst.-øl er det vi skal hige etter i Norge, og der Orkla er den store aktøren, som dominerer stadig flere aktører, flere produsenter. Hvis vi vil ha en sånn strømlinjeforming av norsk matvareproduksjon, ja, da blir det ikke så mye igjen ute i distriktene. Det er en betenkelig utvikling som jeg syns vi bør vie litt mer plass, særlig i disse dager, når vi diskuterer jordbruksforhandlingene og annet. Hvem skal få tilgang til de hyllemeterne? Det blir ikke noen særlig spennende utvikling dersom vi skal ha så få produsenter. Når det gjelder diskusjonen om bryggerisektoren, har vi ikke hørt alle sider ved saken, for det er klart at 4,7 pst.-grensa også verner om de store produsentene. Det er også en diskusjon som hører hjemme i denne debatten: Hvem er det som får tilgang til de hyllemeterne? Det er ikke de som er i en oppstartsfase, og som har store utfordringer med å få i gang produksjonen. Som både representanten Sveinung Rotevatn og representanten Bård Hoksrud var inne på her, er det nærområdene som er markedet for disse aktørene. Vi snakker ikke om volumproduksjon. Dette er en diskusjon om smak, om 4,7 pst. og om å hjelpe fram de små aktørene.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
Det var innlegget fra representanten Kjersti Toppe som jeg må knytte noen kommentarer til. Hun snakket om en utvidelse av taxfree-ordningen. Under dagens regjering har det ikke skjedd noen utvidelse av ordningen. Det har skjedd en endring av hva man kan ta med seg av enten tobakk eller vin eller øl. Det var under den forrige regjeringen at det skjedde en utvidelse. Når det gjelder merking av alkohol, er Venstre for det – det skulle bare mangle. Som statsråd Høie var inne på, så handler det om tidspunktet for å innføre den merkeordningen, og Venstre har foreslått at vi i forbindelse med dette, kunne gjøre piloter nettopp knyttet til mikrobryggeriene. Når det gjelder overtakelse av taxfree-ordningen for Vinmonopolet, er jo det knyttet til de økonomiske utfordringene også. Det er en krevende debatt, det vil koste oss mange milliarder, og det er en samferdselsdebatt og ikke en alkoholdebatt. Når det gjelder skjenkekontrollen, handler jo ikke det om en liberalisering, men om et enhetlig tilbud over hele Norge, som Venstre er for.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-05-18:
For Venstre er det viktig å ha en prinsipiell tilnærming til denne saken. Som flere har vært inne på, er det flere som både har vært og er i liknende situasjoner med bygg som benyttes til helseformål. Norske Kvinners Sanitetsforening, et eksempel som ikke er blitt nevnt her i dag, har overdratt mange bygninger i første omgang til fylkeskommunene. Bygningene har dernest gått over til helseforetak og statens eie. Noen av dem er det også knyttet diskusjon rundt i dag når det gjelder videre bruk og hvem som skal være eier dersom staten eventuelt skulle ønske å selge noen av disse eiendommene i dag – om det er heftelser knyttet til denne bygningsmassen når den er gitt bort gratis, eller for én krone. Det er én side ved denne saken. Representanten Bård Hoksrud var inne på en annen side ved saken. Det gjelder Kragerø og Rjukan og hvorvidt man skal forskjellsbehandle de to kommunene. En annen sak, som også andre har vært inne på, gjelder annen statlig eiendom knyttet til forsvar og andre sektorer, og at det er en krevende vei Stortinget begir seg inn på dersom man skulle støtte opp om Senterpartiets forslag om vederlagsfri overdragelse. Det har kommet et alternativ fra Arbeiderpartiet om en minnelig løsning. Et spørsmål å stille er: Hva er en minnelig løsning? Og hva er Stortingets rolle knyttet til å vedta den? Representanten Torgeir Micaelsen brukte eksemplet fra Sauda. Så vidt jeg kjenner til, ble ikke det eksemplet vedtatt i Stortinget. Det er én prinsipiell forskjell, og det er mulig å finne en minnelig løsning mellom kjøper og selger i dette tilfellet uten at Stortinget bringes på banen for å si noe om hva summen skal være. Da er vi også inne på diskusjonen om hva som er omstillingsstøtte til en kommune. Det kan Stortinget vedta med litt andre rammer enn å gå inn på en subsidie knyttet til et bygg. Jeg må også si, siden dette har vært en omstridt sak i Tinn kommune, i Rjukan og for så vidt i hele Telemark, at da vi diskuterte saken om nedlegging av Rjukan sykehus – også på initiativ fra Senterpartiet – fremmet f.eks. Venstre et forslag i den saken om at man skulle avvente nedlegging av Rjukan sykehus til vi hadde hatt en helhetlig diskusjon om Nasjonal helse- og sykehusplan. Det støttet ikke Kristelig Folkeparti da, men valgte å støtte regjeringa og bekrefte statsrådens avvikling av sykehuset på Rjukan i tråd med Sykehuset Telemarks ønsker. I denne saken velger Kristelig Folkeparti en annen vei og støtter Arbeiderpartiet i en såkalt minnelig løsning. Jeg tar opp dette fordi det er to veldig forskjellige saker. En diskusjon var om sykehuset skulle avvikles. I dag diskuterer vi en helt annen sak, nemlig hvordan en skal håndtere en økonomisk sak og overdragelse mellom aktører. Dette belyser de prinsipielle sidene ved denne saken. Det er også en stemmeforklaring for hvorfor Venstre i denne saken velger å støtte regjeringa i at Stortinget per i dag ikke skal ha noen rolle i å vedta et beløp for hva vi eventuelt skal støtte Tinn kommune med i fortsettelsen – bl.a. fordi vi vil stå overfor en rekke lignende saker i mange statlige sektorer i tida som kommer.