trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-12:
Vi gjør en endring i måten vi håndterer fysioterapitjenester på. Det betyr at vi tar vekk en diagnoseliste hvor en del diagnoser – egentlig litt historisk og tilfeldig – har gjort at man fullt ut har gratis adgang til det. Samtidig er det en diagnose som jeg vet at representanten Andersen har vært opptatt av, fibromyalgi, som ikke får, og som er en stor kvinnesykdom. Der får man nå et lavere egenandelstak. Det at vi lar alle betale en egenandel, betyr samtidig at vi kan senke egenandelstaket med 680 kr. Det betyr at en rekke uføre og kronisk syke får mindre utgifter til dette. Samtidig bruker vi 200 mill. kr av det til å styrke fysioterapi- og rehabiliteringstjenestene i kommunene gjennom de prioriteringene vi gjør, og vi ordner med en opptrappingsplan knyttet til det. Barn mellom 12 og 16 år får nå gratis fysioterapitjenester, slik at det for dem som har dårlig økonomi og har barn i den situasjonen, blir en bedret ordning. Det hender vi må gjøre omfordelinger fordi gamle systemer er dårlig, men det er ikke 300 mill. kr i kutt, det er faktisk en stor omlegging og en endring, og vi har sagt at vi skal trappe opp …(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-12:
Jeg tror at det jeg sa, var at man må diskutere årsakene også, og hva som er virkemidler mot dette. Da pekte jeg i mitt innlegg i trontaledebatten på OECDs fire anbefalinger og områder for å bekjempe forskjeller. Det ene var at velferdssystemet og skattesystemet skal bidra til omfordeling. Det er klart at når vi har en økning på 2,1 pst. i all pasientbehandling, når vi fortsetter opptrappingsplanen for rusfeltet med 350 mill. kr, når vi styrker kommunerammen og øker rekrutteringen av psykologer, og når vi innfører pakkeforløp for psykisk helse og rus, bidrar alt dette til at ulikhetene blir mindre over tid. Kvinners yrkesdeltagelse fortsetter å øke. Flere kvinner jobber heltid. Jeg kan fortsette med å nevne at dette også er et spørsmål om hvordan vi lager kartleggingsverktøy for grunnleggende ferdigheter. Det er mange tiltak i dette budsjettet – ikke minst innenfor integreringsområdet – som nettopp går til kjernen av hva som er mulige ulikhetsutfordringer fremover. Det synes jeg faktisk at debatten fortjener, hvis vi skal ha en strategi mot ulikhet – ikke bare en strategi for politisk debatt.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-12:
Vi har tatt tak i alle de områdene som ikke var tatt tak i før vi kom i regjering. Noe ble startet under den forrige regjeringen, vi har tatt tak i det som ikke var startet opp eller gjennomført, og har hatt veldig god gjennomføringskraft på de fleste av de punktene. Det er noen utfordringer som fortsatt gjenstår. Det er bl.a. beredskapssenteret, hvor man fordi man kuttet i prosessen, endte opp med å forsinke hele prosessen, da det viste seg at det ville være vanskelig å få et godt tilgjengelig senter på den tomten som den forrige regjeringen valgte. Men når jeg hører opplistingen fra representanten Hadia Tajik, blir jeg litt forbauset, f.eks. når det gjelder de nye politihelikoptrene. Noe av det første denne regjeringen gjorde, var faktisk å skjære igjennom og bestille politihelikoptre, noe som ikke var gjort av den forrige regjeringen. Men det tar altså så langt tid før politihelikoptrene kommer. Vi fikk også en veldig god «deal». Vi fikk et godt helikopter. Det har bedre kapasitet enn tidligere. Men vi skar altså igjennom i noe som hadde stått og stampet mellom ulike beslutningstakere, og fikk gjort den bestillingen ganske tidlig i vår periode. Men å klage over at vi ikke får flere helikoptre til redningstjenestene – vi har foreslått nye politihelikoptre i dette budsjettet, og det kommer til å komme. Det er noen ting jeg synes at også norske politikere burde tenkt litt bedre igjennom før de bruker det som argumenter mot andre. Så til spørsmålet om maritim kontraterror: Fordi det har vært et tomt rom, en usikkerhet knyttet til den norske grunnloven og bruken av militære styrker sammen med politiet, har vi nettopp nedsatt et offentlig utvalg med alle berørte parter. Det viktigste med det er at de er enige om nesten alt når det gjelder samarbeidet mellom Forsvaret og politiet, med unntak av akkurat styringen i maritim kontraterror. Det er et spørsmål som nå går ut på høring, og som skal komme tilbake igjen. Men vi har lagt grunnlaget for å sikre oss at det vi gjør, er i takt med tiden, men også i takt med Grunnloven.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-12:
Det er gjort veldig mange ting i politiet og i andre deler av beredskapstjenestene for å løfte beredskapen fremover. Jeg mener at de store tingene faktisk er noe annet enn disse fysiske tingene. De store tingene er kulturen, personellet, menneskene som er godt trent, som er godt utstyrt, og at vi har nok av dem. Det er de store grepene. Det er det som kommer til å være avgjørende for om det blir et annet hendelsesforløp, hvis vi igjen – noe jeg håper aldri vil skje – skulle komme i en situasjon som den vi hadde 22. juli. Det å gjøre noe med kultur, med trening, utstyr og beredskap for folk er det aller viktigste vi gjør. Vi har løftet antallet politifolk, vi har løftet treningen, vi har flere som er i stand til å kunne gå inn i tøffere oppdrag enn man har hatt tidligere, og vi har jobbet frem veldig mange gode løsninger mellom politiet og andre. Når det gjelder nasjonalt beredskapssenter, mener jeg at det er en viktig del. Det burde selvfølgelig vært på plass tidligere, men det er dumt å kutte i de vanlige utredningene, for da får vi problemene etterpå.
Erna Solberg (Høyre), 2016-10-12:
Vi har valgt å gjøre noen veldig tydelige prioriteringer på beredskapsområdet. Det har bl.a. gjort at vi har fått på plass mange av de tingene som var satt på listen over mangler, f.eks. nasjonal prosedyre når det gjelder nødetatenes samvirke, og når det gjelder pågående, livstruende vold. Vi har sørget for mer penger til planlegging og prosjektering av det nasjonale beredskapssenteret. Vi har ny våpeninstruks. I tillegg er det betydelig flere trent personell, og man øver mer enn det man har gjort tidligere. Det er ikke alle prioriteringene som nødvendigvis er lik dem den rød-grønne regjering gjorde, men vi jobber mye med å løfte beredskapen fremover.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Eg registrerer at statsministeren ikkje svarte på spørsmålet, men ho presiserte i alle fall at det at folk går unødvendig ledig, ikkje er ønskjeleg og ikkje er heldig. Dette er ikkje ein diskusjon om arbeidsløysa dei siste månadene har gått pitte litt opp eller pitte litt ned, eller om ein ser lyst eller mørkt på framtida. Det det handlar om, er at det f.eks. i Rogaland no er omtrent 13 244 arbeidslause, og at me òg ber ansvaret for desse. I denne situasjonen har regjeringa valt å la vera å bruka nokre sikre kort, dei har latt vera å auka talet på studieplassar, dei overser gryteklare prosjekt ved Universitetet i Stavanger, Universitetet i Agder og Universitetet i Bergen, der ein kunne ha starta vedlikehald og rehabilitering. Tiltakspakken frå regjeringa har krympa med 1 mrd. kr, altså nesten 20 pst. samanlikna med i fjor, samtidig som dei skriv i sitt eige nasjonalbudsjett knytt til arbeidsløysa at denne utviklinga ser ut til å fortsetja framover. Kvifor kuttar statsministeren tiltakspakken med 1 mrd. kr, når dei samtidig seier at utviklinga med omsyn til talet på personar utan arbeid vil fortsetja framover?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Denne regjeringa gjekk til val på å snakka om gjennomføringskraft, og etter tre år er ein del av biletet dette: Det som vart framstilt som eit heilt unikt, spesielt og viktig beredskapselement på Statsministerens kontor, har vorte redusert til eit sekretariat for Regjeringens Sikkerhetsutvalg. Forsvar og politi klarer ikkje å samarbeida i spørsmålet om maritim kontraterror. Politiet skal få helikopter, men truleg ikkje før i 2019, altså seks år etter at Erna Solberg overtok. Det finst framleis ikkje ein heilskapleg plan for regionale trenings- og beredskapssenter, sånn at ein får opp kompetansen i alle delar av landet. Nasjonalt beredskapssenter for politiet – det er ikkje i nærleiken av å vera klart. Når det gjeld dette siste, har statsministeren og regjeringa forkasta Alnabru som lokalisering – trass i at regjeringa sjølv hausten 2014 annonserte i sine budsjettdokument at «gjeldende byggeprogram kan innpasses på Alnabru». No greier dei likevel ut Grønmo og Taraldrud, og eg er ikkje lenger så oppteken av kvar ein byggjer dette nasjonale beredskapssenteret, så lenge det berre vert bygt og ein faktisk klarer å oppretthalda ei anstendig framdrift. No er løftet i budsjettet at det skal koma ei avklaring om stad denne hausten, noko som betyr at pengar til bygging truleg ikkje vil liggja føre før tidlegast etter valet i 2017. Spørsmålet mitt er: Kva synest statsministeren sjølv om si eiga gjennomføringskraft?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det er ingen som skuldar regjeringa for at ingenting skjer på dette feltet. Mitt klagemål gjeld derimot at det er dei store grepa som manglar. Dei eksempla eg her gjev, gjeld dei store grepa. Når det gjeld redningshelikoptra, som statsministeren viste til, skulle det berre mangla at ein ikkje skar gjennom og tok ei avgjerd, for avgjerdsgrunnlaget låg føre allereie ved regjeringsskiftet. Men då har me iallfall fått klarlagt at definisjonen av gjennomføringskraft er at åtte år er for lenge. Det seier retorikken til regjeringa. Det å bruka eitt år, frå 2012 til 2013 – frå Gjørv-rapporten kom, til anbefalingane frå Stoltenberg-regjeringa låg føre – er for kort tid og ikkje ansvarleg nok, medan det å bruka tre år, som denne regjeringa har gjort, er akkurat passe når det gjeld beredskapssenteret, og seks år er akkurat passe for politihelikoptra. Det er ei ganske grei avklaring å få. Det eg likevel er forundra over, er at statsministeren viser så stor passivitet når det gjeld nasjonalt beredskapssenter for politiet. Kva vil statsministeren seia om si eiga gjennomføringskraft for denne viktige satsinga?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
Som statsministeren sier, er det ekstremt viktig å målrette tiltakene mot de regionene der arbeidsledigheten er størst. Vi ser også at det er en krise som rammer noen bransjer og noen regioner spesielt. Derfor har Kristelig Folkeparti vært glad for de tiltakspakkene som man har kommet med, og vi har vært med og forsterket dem for inneværende år, og også i revidert budsjett. Og vi har allerede satt på blokka at kamp mot arbeidsledighet blir viktig for Kristelig Folkeparti i forhandlingene om budsjettet for neste år. Jeg legger også merke til at en i retorikken og i ordvekslingen snakker litt forbi hverandre med hensyn til størrelse på arbeidsledighet, for det er to måter å måle arbeidsledighet på: SSBs arbeidskraftundersøkelse sier at det er ca. 5 pst. ledighet, mens Navs registrerte antall arbeidsledige sier ca. 2,8 pst. Måten en teller på, er også viktig for hvordan en innretter tiltakene, så jeg vil gjerne høre litt om hvordan statsministeren tenker, hva hun legger til grunn, og hva som er viktig å ta hensyn til når en ser på de tiltakene som skal rettes inn for å bekjempe arbeidsledigheten og styrke sysselsettingen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-10-12:
For å skapa arbeidsplassar meiner Senterpartiet at det trengst ein næringspolitikk for heile landet. Budsjettforslaget til regjeringa er distriktsfiendtleg. Regjeringa kuttar i støtta til breibandsutbygging og greier ikkje å oppfylla Nasjonal transportplan i satsinga på hamner, farleier og rassikring. Sjølv ikkje på investeringar til riksvegar, som er regjeringa sitt fremste skrytepunkt, vil transportplanen verta nådd. Vidare får landbruket òg i år nye skatteskjerpingar som særleg rammar unge bønder som investerer, og dei som har dyrast straum i Noreg, skal neste år få endå dyrare straum. Der det er satsingar, f.eks. på skogsbilvegar, er dette finansiert med kutt i andre tiltak for skognæringa. Så næringspolitikken til denne regjeringa er slik at sjølv det som er bra, er dårleg. Reint konkret: Korleis skal regjeringa si rasering av distriktspolitikken bidra til å skapa arbeidsplassar i heile landet?
Terje Breivik (Venstre), 2016-10-12:
Honnør til statsministeren for gode svar på Arbeidarpartiet si blygsellause framstilling av fakta og måten Arbeidarpartiet no prøver å overtyda opinionen om at dei nærast kan oppheva skadeverknadene av oljeprisfallet. Statsministeren har òg rett i at regjeringa saman med Venstre og Kristeleg Folkeparti fører ein veldig offensiv og målretta nærings- og sysselsetjingspolitikk med både akutte og langsiktige tiltak. Likevel er det eit aldri så lite men: Det verkar ikkje som om statsministeren og regjeringa har teke inn over seg at det som er bra for dei små bedriftene, nesten utan unntak òg er bra for dei store. Det er ikkje nødvendigvis motsett. Ein kuttar i presåkornfondordninga, inkubatorprogrammet til Siva og breibandstilskotsordninga. Regjeringa følgjer heller ikkje opp forslaget frå Venstre om å innføra skatteincitament for private som investerer i nystarta bedrifter. Så spørsmålet er: Kvifor er det kutt som er gjennomgangstonen i statsbudsjettforslaget i tiltak som gjer det lettare å starta nye verksemder og ta den risikoen gründerar gjer, som fellesskapet er heilt avhengig av?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Fra andre kvartal 2015 til andre kvartal 2016 var det en nedgang på 22 000 sysselsatte i aldersgruppen 15–24 år. For å bøte på dette kommer regjeringen i budsjettet med det regjeringen kaller «en ny ungdomsinnsats». Til den har de bevilget – hold pusten – 30 mill. kr. Det er en ungdomsinnsats som er svært lite konkret beskrevet i budsjettet, og det er fryktelig vanskelig å se at 30 mill. kr skal være en sum og et tiltak som skal kunne snu en utvikling som har gått så sterkt i negativ retning. Det er ikke den nye ungdomsgarantien vi trenger, det er ikke den tydelige rettighetsfestingen som vi hadde trengt for de yngste som havner utenfor arbeidslivet. Vil statsministeren virkelig ha oss til å tro at 30 mill. kr ekstra skal løse dette problemet? Eller er det sånn at regjeringen står uten svar?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Jeg tror statsministerens omtale av den innsatsen som gjøres av lærerne på landets ungdomsskoler – litt nedsettende sagt – som «sen innsats», kommer til å vekke oppsikt blant dem som står i denne virkeligheten, og som nettopp prøver å legge ned en tidlig innsats for mange av de ungdommene som står i fare for ikke å fullføre videregående opplæring. Retorikken om tidlig innsats kommer også i et merkelig lys når vi ser på budsjettet, der det er bevilgninger til tidlig innsats lagt inn som frie midler i et altfor stramt kommuneopplegg, som gjør at vi kan være helt sikre på at kronene ikke kommer til å gå til det statsministeren sier de skal gjøre. Jeg vil gjerne tilbake til de 600 lærerne. Regjeringen har sørget for at vi ikke får en evaluering av det prosjektet ved først å droppe følgeforskningen, og så ta den tråden opp igjen altfor sent, den følgeforskningen er jo ikke ferdig. Er det sånn at regjeringen dropper de 600 lærerstillingene uten å vite hva slags resultater de har gitt på skolene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Forskjellene øker i Norge, og denne regjeringen heier den utviklingen fram. Regjeringen tar fra fattige og syke, fra folk som har det vanskelig, og så gir den rundhåndet til dem som har mest og har det best. Listen over smålige og usosiale kutt i dette statsbudsjettet er lang. Det er mange som rammes. Det er uføre forsørgere, det er kronikere, det er funksjonshemmede, barnefamilier på asylmottak, folk som mister jobben, osv. Disse smålige kuttene gjennomføres i en situasjon hvor regjeringen bruker hemningsløst mye oljepenger, og hvor skattekuttene nå passerer 20 mrd. kr. I dette budsjettet får de aller rikeste i Norge nok en gang milde gaver fra regjeringen, som gjør at formuene deres kan vokse seg enda litt større. Det sprer nok glede, tenker jeg, blant folk som har det tøft, at de kan få være med på dette spleiselaget for de rikeste. Kronikere kan bidra med høyere egenandel på fysioterapi, 250 utviklingshemmede eller andre kan bidra med å miste de varig tilrettelagte arbeidsplassene sine, uføre foreldre kan stramme livreimen for barna sine enda litt mer, og folk som har mistet jobben, får lov til å skatte av sluttavtalen sin – alt dette for å bidra til den nødvendige dugnaden for de rike. Jeg lurer på om statsministeren, nå som denne listen over kutt begynner å bli klar og tydelig, har noen beskjed til fattige mennesker og syke mennesker som får det tøffere på grunn av hennes budsjett. Vil hun f.eks. takke dem for det sjenerøse bidraget de nå gir til det spleiselaget for de rikeste, som statsministeren har satt i gang?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
SV har en lang historie med å forsvare ordningen for ressurskrevende brukere. Jeg synes svaret til statsministeren er syltynt og avslørende. Hvis meldingen til dem som rammes av de kuttene denne regjeringen gjennomfører, er «Har de ikke mer å komme med?», viser statsministeren at hun ikke har forstått hvordan livssituasjonen for folk som har det vanskelig i Norge, er. La meg ta et konkret eksempel. I dette budsjettet gjennomfører regjeringen enda en runde med kutt i barnetillegget til uføre. Mange familier har fått en tøffere hverdag, forteller om en hverdag der de må spenne inn livreima enda mer, der det er enda vanskeligere å få endene til å møtes. De synes det er uforståelig at det ikke er råd til deres velferd, samtidig som statsministeren har så ufattelig mye penger til de rikeste. Forrige uke foreslo SV i trontaledebatten at vi i det minste skulle kartlegge hvordan det har gått med disse familiene, og det stemte Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre ned. Er det sånn at statsministeren synes at en med kritikken som kommer mot budsjettet, har så lite å komme med at hun ikke engang er interessert i å finne ut hvordan det har gått med fattige familier som rammes av hennes egne kutt?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
Eg har registrert at statsministeren og regjeringa den siste tida har løfta fram tidleg innsats i skulen. Det er Kristeleg Folkeparti glad for. Kristeleg Folkeparti har prioritert tidleg innsats. Me har fått gjennomslag for 1 700 fleire lærarar i 1., 2., 3. og 4. klasse. Det som er utfordringa, er at blir budsjettforslaget til regjeringa vedtatt utan endringar, vil 600 av desse forsvinne til neste år. Utdanningsforbundet har sagt at fleire lærarar er den viktigaste saka for dei. Lærarar rundt om i heile landet peikar på at dei ikkje får nok tid til kvar enkelt elev. Me har i dag 37 000 elevar som får spesialundervising. Det er ikkje noko mål å kutte i spesialundervisinga, men det er eit mål å redusere behovet for spesialundervising. Me veit at lykkast me med å få fleire lærarar i skulen, er dette det mest målretta tiltaket for dei sårbare elevane. Ja, det er det tiltaket som treffer best dei som treng det mest i skulen. Det å få fleire lærarar gjer at me i enkelte klassar kan få to lærarar, eller me kan dele klassen. Spørsmålet mitt er: Bekymrar det statsministeren at dersom dette budsjettforslaget som no ligg til grunn, blir vedtatt, vil det bli 600 færre lærarar på dei fire lågaste klassetrinna? Det vil òg bli 600 færre lærarar i ungdomsskulen. Utfordringa til statsministeren er: Korleis rimar dette når regjeringa sjølv peikar på nettopp kor viktig det er med tidleg innsats?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
Det er riktig, som statsministeren seier, at det ikkje er noko som går ut over den budsjettsemja som ligg der frå i fjor, men konsekvensane av det regjeringa har lagt fram, er at det blir 600 færre lærarar i 1., 2., 3. og 4. klasse og 600 færre lærarar i ungdomsskulen. Eg trur ikkje det er mogleg å lykkast med tidleg innsats i skulen utan at det blir fleire lærarar. Da er det riktig at vi har to moglegheiter. Me har moglegheit til, slik som Kristeleg Folkeparti har valt, å øyremerke midlar til fleire lærarstillingar, for me trur det er heilt nødvendig. Eller me kan satse på at kommunane prioriterer dette gjennom dei midlane dei får i kommuneramma, men da vil det kanskje vere klokt å ha ei norm for kommunane. Kristeleg Folkeparti har lagt fram eit veldig godt forslag der me foreslår ei norm med 16 elevar per lærar. Er det noko regjeringspartia vurderer å støtte? – det er mitt spørsmål til statsministeren.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
Både statsministeren og kunnskapsministeren sier ofte at skolen trenger bedre lærere, men selv om jeg synes det er flott med en solid innsats på etter- og videreutdanning, tror ikke jeg at problemene i skolen først og fremst handler om at lærerne ikke er gode nok. Jeg tror det handler om at lærerne ikke har tid nok, og det er også lærernes klare budskap til oss politikere: De har ikke nok tid til å gi hver enkelt elev den oppfølgingen de har behov for. Derfor mener jeg at det viktigste vi kan gjøre, er å gi lærerne nok tid til hver elev. Så jeg har lyst til å spørre statsministeren: Når det står en mattelærer alene i et klasserom, med ansvar for 24 viltre og helt forskjellige seksåringer, noen som knapt kan telle til ti, og andre som allerede forstår både pluss og minus, og hun har problemer med å få tiden til å strekke til for å gi hver enkelt elev den tilpassede opplæringen de har behov for – hva vil den læreren ha mest nytte av? Er det en kollega å dele ansvaret med, eller er det flere studiepoeng i matte?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det de aller fleste lærere sier at de ønsker seg mer av, er tid – tid til å se hver enkelt elev, tid til å hjelpe dem som sliter, tid til å sørge for at alle får god opplæring. Derfor tror jeg det var mange som rett og slett fikk et lite sjokk da regjeringen i statsbudsjettet rett og slett kuttet støtten til 600 lærere landet over. Statsministeren sier at det var fordi det var en midlertidig ordning, men grunnen til at den var midlertidig – og det står ganske klart i presentasjonen fra 2013 – var at det var starten på en opptrapping, ikke en ordning som skulle kuttes til fordel for andre satsinger. Dette har konkret virkning: I Oslo kuttes det med 58 lærere, i Bergen kuttes det med 11 lærere, i utdanningsministerens by, Porsgrunn, kuttes det med 8 lærere, i Stavanger kuttes det med 16 lærere, hvor de allerede de siste tre årene har kuttet med 74 lærere. Høyres skolepolitiker i Stavanger sier at hun får vondt i magen av disse kuttene i lærerstillinger, og mitt spørsmål er om også statsministeren får vondt i magen av at det nå kuttes lærerstillinger landet over, i en skole som trenger å satse.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-10-12:
Jeg synes det er litt trist at statsministeren mener at sen innsats ikke kan være tidlig innsats for de elevene som går i ungdomsskolen. Det er jo sånn at tidlig innsats skal vi ha gjennom hele skolegangen hvis det er noe vi sliter med. Når det er sagt, er det veldig lite – eller nesten ingen – forskning på effekten av å få 6-åringene inn i skolen. Det er bare Økonomisk institutt og SSB som har gjort en studie, som viser at effekten verken har vært positiv eller negativ. Det har ikke ført til bedre karakterer, det har ikke hatt innvirkning på valg av yrkesfag eller studiespesialisering, og det har ikke påvirket gjennomføringen. I 2003 ble kravet om to pedagoger ved 18 elever fjernet, og ingen har oversikt over hvor mange lærere det er per elev i første klasse i dag. Jeg lurer på hva statsministeren har tenkt å gjøre for å få en oversikt over hvor mange elever per lærer det faktisk er på første trinn, og hvilke tiltak som skal settes inn for å få best mulig tilbud om lek og læring for de aller, aller minste.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-10-12:
Statsministeren sier at hun ønsker seg en skole der elever som trenger hjelp, kan få det uten å ha en diagnose, og kan få det av personale som kanskje ikke er lærere, men har en annen type kompetanse. Allikevel opplever nok mange at hverdagen er sånn at de må oppsøke spesialist etter spesialist for nettopp å få en diagnose, og det betyr at de møter en masse profesjonelle folk i alle ledd for å få denne diagnosen. Når de endelig får et vedtak om å få spesialundervisning, er det såkalt ikke-kvalifiserte som sitter i andre enden og skal drive undervisningen. Sånn ønsker ikke vi i Venstre å ha det. Vi ønsker at elevene skal møte lærere, møte kompetent personale. Vi ønsker at det skal være sånn at du kan få den hjelpen du trenger når du trenger den, uten å måtte jage den diagnosen. Det som jeg lurer på, er: Hva tenker statsministeren vi må gjøre med organiseringen i skolen i dag for å oppnå dette, for å få det sånn at elever slipper å jage en diagnose for å få hjelp til noe de trenger hjelp til her og nå?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-10-12:
SFO-tilbudet – eller AKS-tilbudet – er for mange foreldre og mange unger et viktig tilbud. Det er et godt tilbud, det er et tilbud som de ønsker seg, og som mange benytter seg av, særlig når de har økonomi til det, eller når det blir lagt til rette for at de kan benytte seg av det. Men når det er så mange unger som går i SFO, er det ikke bare prisen som betyr noe; det betyr faktisk noe hvilket tilbud de får når de er der. Og det er enorme muligheter innenfor SFO-tiden: leksehjelp kan være noe, kulturtilbud, friluftstilbud, fysisk aktivitet – det er egentlig bare fantasien som setter grenser for hva ungene kan gjøre i SFO-tiden. Så er det nok slik at det er stor variasjon i hvordan folk opplever tilbudet på SFO – noen steder er det oppbevaring, noen steder er det et skikkelig bra tilbud. Vi har tatt til orde for å lage en statlig rammeplan med krav til både innhold og kompetanse, fordi vi mener det må være et mål at det er et innhold, og at det er pedagogisk personale til stede. Hva tenker statsministeren om det?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-12:
Vi er midt i en stor togstreik som berører tusenvis av mennesker, særlig i østlandsområdet. Lokførerne vil ha trygghet for god og sikker utdanning, uansett hva slags togselskap som kjører på linja. Jeg skal ikke be statsministeren kommentere sjølve streiken, men jeg har lyst til å påpeke at den bl.a. er et resultat av en utrygghet som skapes av den byråkratisering og konkurranseutsetting som regjeringen nå legger opp til på norsk jernbane. Gjennom oppretting av Bane NOR, et nytt jernbanedirektorat og tre nye statlige selskap bidrar regjeringen til å byråkratisere norsk jernbane. Samtidig strippes NSB for materiell og billettsystem. De tre nye selskapene skal ta seg av det. Med andre ord: NSB svekkes kraftig, og alt legges til rette for at kinesiske, nederlandske og svenske togselskap skal konkurrere på norsk jernbane. Før en eneste endring er gjennomført, har det blitt brukt over 175 mill. kr bare til eksterne konsulenter på å klargjøre selve omorganiseringen. Men utfordringen for norsk jernbane handler ikke om organisering. En konkurranseutsetting løser ingen av de store utfordringene i norsk jernbane. Ikke blir det billigere billetter, ikke blir det flere dobbeltspor og ikke blir det mer presise tog. Så spørsmålet er egentlig: Hvorfor skal man prøve å fikse noe som ikke er ødelagt? Hva har regjeringen egentlig tenkt å oppnå med denne byråkratiseringen av norsk jernbane, utenom å strippe NSB for oppgaver, utenom å opprette en rekke nye selskap, utenom å skape utrygghet blant de ansatte og utenom å få et nytt direktørsjikt som får enda høyere lønn?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-12:
Ja, regjeringen har prioritert mer midler til jernbane. Budsjettet viser at realveksten samlet sett under Solberg-regjeringen er eksakt lik det den var de siste fire årene av Stoltenberg-regjeringen. Regjeringen oppfyller den rød-grønne NTP-en, og det er bra, fordi det er det som trengs: Det er bygging og elektrifisering av norsk jernbane vi trenger i årene framover, men vi trenger ikke mer transportbyråkrati, og vi trenger ikke konkurranseutsetting, og vi trenger ikke å sette i gang hele den type omorganisering som regjeringen her gjør, som også er kostbar. Vi trenger ikke flere nye statlige selskaper, og vi trenger ikke et nytt direktorat. Som jeg allerede har sagt, blir det altså ikke mer bane, det blir ikke billigere billetter, det blir ikke mer presise tog av denne omorganiseringen. Hvis en skal effektivisere, er det i realiteten bare tre steder kostnadene kan reduseres, og det er enten på de ansattes pensjoner eller på sosiale ordninger for de ansatte, eller på redusert service til de reisende. Og spørsmålet er: Hvilket av de tre områdene mener regjeringen at en skal hente effektiviseringsgevinster fra?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-10-12:
Det er en byråkratiseringsreform som er igangsatt – med et nytt direktorat, tre statlige selskaper, flere ledere med høye lønninger, og i tillegg har man brukt 175 mill. kr på konsulenter for å omorganisere noe som funker. Som kjent handler streiken om utdanning av lokførere. I går kunne vi lese i bladet Fri Fagbevegelse at staten kan sitte med nøkkelen til konflikten. Ved å forskriftsfeste offentlige krav til utdanningen kan staten løse dette problemet. Etter Senterpartiets vurdering vil det være positivt for sikkerheten og ikke minst for rekrutteringen til lokføreryrket at det er samme krav til utdanning, uavhengig av hvilke selskap man jobber for. Samferdselsministeren varsler i flere media at det skal være et møte om to uker for å avklare utdanningsspørsmålet. Det er ikke holdbart at regjeringen vil vente to uker, med påfølgende kaos for alle togpendlerne, for å få avklart denne saken. Vil statsministeren ta initiativ til at det umiddelbart blir fastsatt en slik forskrift?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det er et hovedmål i gjeldende Nasjonal transportplan, som ble lagt fram av Stoltenberg II-regjeringen, å ta igjen vedlikeholdsetterslepet som er på bl.a. jernbane. Nå velger regjeringen ikke å ta igjen vedlikeholdsetterslepet, men viderefører vedlikeholdsetterslepet på jernbane for neste år – siden tilstanden vil være som den er for inneværende år. Det betyr at det ikke blir bedre signalanlegg, at det ikke blir bedre skinnegang eller bedre tunneler – ifølge deres eget budsjett. Statsministeren var i sitt første svar til representanten Arnstad opptatt av den fortreffeligheten som NSB har som et godt transportselskap, og som også vant noen anbud. Nå lyses det ut nye anbud – som en del av jernbanereformen – første halvår 2017. Da skal NSB igjen ut og konkurrere. Men de har en pensjonskostnad på et sted mellom 2 mrd. kr og 4 mrd. kr som ikke er avklart. Det vil være helt avgjørende for hvilke rammebetingelser NSB skal kunne konkurrere under, og hvordan man skal være konkurransedyktig. Mener statsministeren at det er pensjonskostnadene til de ansatte som skal være konkurransegrunnlaget, eller vil statsministeren klargjøre for selskapet hvilke rammebetingelser man skal konkurrere på?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
I 2010 sa sjefen for Jernbaneverket at vi kunne stå foran et sammenbrudd innenfor jernbanen dersom man ikke gjorde betydelige endringer. Det var veldig klar tale etter fem år med rød-grønt styre. Med nytt flertall har bevilgningene økt med ca. 50 pst, og vedlikeholdet er nær fordoblet i forhold til forrige regjering. Etterslepet er blitt redusert både i 2015 og i 2016, mens forfallet vokste med nesten 1 mrd. kr årlig da de rød-grønne styrte. Mer penger er viktig, samtidig må vi tenke nytt, og jernbanen trenger fornyelse. Befolkningen øker, vi blir stadig flere. Jernbanen er nøkkelen også når det gjelder reduksjon av klimautslippene innenfor transportsektoren. Derfor er jernbanen viktig, og i kombinasjon med økte bevilgninger får vi en fornyelse som gir mer pålitelig jernbane og hyppigere avganger. Jeg vil spørre statsministeren om når og hvordan folk vil merke de forandringene som nå gjennomføres.
Abid Raja (Venstre), 2016-10-12:
Det er noe med den selektive hukommelsen. De rød-grønne har helt glemt sine synder i regjering. Etterslepet på jernbane har Venstre og Kristelig Folkeparti sammen med regjeringen bidratt til å redusere og fjerne, og det var et grovt etterslep på vedlikehold av jernbane etter åtte år med de rød-grønne i regjering. Det har blitt sagt at dette utgjorde 1 mrd. kr per år de satt i regjering. Venstre har sammen med regjeringen fått til mye bra de siste tre årene, bl.a. å redusere og fjerne vedlikeholdsetterslepet. I årets budsjett økes samferdselsbudsjettet med flere milliarder, og det er veldig bra, men samtidig kutter man i sykkelsatsingen, fra 162 mill. kr til 100 mill. kr. Kollektivsatsingen kuttes med 300 mill. kr, og drift og vedlikehold av jernbane er også redusert med nesten 400 mill. kr i forhold til i fjor. Det henger ikke helt på greip. Jeg vil gjerne stille statsministeren et spørsmål. Kan statsministeren foreslå hvordan vi sammen kan bidra til å styrke sykkelsatsingen, kollektivsatsingen og jernbanesatsingen, slik at våre partier sammen kan fortsette å få til veldig mye bra, også i neste års budsjett, og at vi faktisk kan fortsette å utgjøre en forskjell fra da de rød-grønne satt i regjering?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-12:
I samarbeidsavtalen som regjeringa har bl.a. med Venstre, har vi et eget punkt – 4 d – som handler om barnefattigdom. Det er snakk om mange tiltak, men et av de viktigste og mest spesifikke er differensiering av foreldrebetaling i SFO og barnehage. I 2014 la regjeringa fram et forslag til budsjett som jeg tror også regjeringa innrømmet var dårlig på mange av de sosiale grepene, så vi brukte nok det meste av vår energi på å reversere de kuttene regjeringa hadde foreslått. I 2015 fikk vi inn gratis kjernetid for lavinntektsfamilier til fire- og femåringer i barnehage og differensiert oppholdsbetaling. I 2016 fikk vi i budsjettforhandlingene inn gratis kjernetid i barnehage for treåringer, og vi fikk til forsøk med gratis deltidsplasser i SFO. Planen og avtalen var at vi i 2017 skulle få inntektsdifferensiering også på SFO – eller AKS, som det heter i Oslo. Det vi ser ligger i budsjettet, er et løfte om å få det på plass. Nå er det bare en modell og ingen penger. Spørsmålet mitt til statsministeren er: Dette er punkt 4 d i samarbeidsavtalen. Syns statsministeren egentlig ikke det er så bra eller viktig, sånn at det er Venstre som skal kjempe inn penger til hele det punktet i alle budsjettene, hver eneste gang?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-12:
Det som jeg syns er litt rart, er at veldig mange kommuner har inntektsdifferensiering i barnehager. Det har vi laget et system for som funker bra. Det er nesten ingen kommuner som har inntektsdifferensiering på SFO. I den siste oppsummeringen jeg så, var det kanskje 20 av alle norske kommuner som hadde det. Da Venstre satt i byråd sammen med Høyre i Oslo, startet vi noen forskningsprosjekt, f.eks. på Mortensrud, der vi gjorde det gratis å bruke AKS. Da gikk det fra 30 pst. deltakelse i AKS til over 90 pst. deltakelse. Over 90 pst. av foreldrene sier at ungene lærte bedre norsk, ungene lekte på norsk, ungene fikk flere venner, ungene lærte mer. Det var en massiv konklusjon om at dette var bra, spesielt for de ungene som kom fra familier med dårlig råd. Nå ser vi at også kommuner som Trondheim kaster ut 40 unger fordi de ikke har betalt. Dette er et viktig grep. Ser statsministeren at det er et viktig grep, også i kampen mot barnefattigdom?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg vil bare minne statsministeren om at i Trondheim styrer Arbeiderpartiet sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, så det er flere som er ansvarlige der. Men spørsmålet mitt til statsministeren dreier seg om barnefattigdom. I boken sin sier statsministerens tidligere statsråd Robert Eriksson at han beklager regjeringens kutt i barnetillegget på 590 mill. kr, samtidig som de ga store skattelettelser til de rikeste. Vi har jo sett at skattelettene kan utgjøre om lag 20 mill. kr for enkelte, og jeg regner med at statsministeren møter ungene til disse uføre noen ganger. Hvordan forklarer statsministeren at det er rettferdig å kutte 590 mill. kr i barnetillegget, samtidig som enkeltpersoner kan få flere titalls millioner i skattelette?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
«Regjeringen har nylig revidert retningslinjene for lokalisering av statlige arbeidsplasser. I et svar fra statsråd Anundsen viser han til disse for å forklare hvorfor fellesoppgaver i politiet ikke er vurdert lagt til Politiets fellestjenester i Gran kommune, og begrunner det med at kommunen har et felles arbeidsmarked med Oslo. Er det regjeringens politikk at pendlerkommuner som Gran diskvalifiseres for å få lokalisert statlige arbeidsplasser?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Jeg takker for svaret. Ut fra de kriteriene som statsråden her lister opp, blir det bare enda mer forunderlig at man bruker det at man er i et felles arbeidsmarked med Oslo som begrunnelse for at man ikke engang vurderer det som er etablert som en fellestjeneste for politiet på Gran. Man fikk ikke engang lov til å være med i konkurransen. Da må jeg spørre statsråden, for han er opptatt av at kostnadseffektivitet skal være et av kriteriene, og det ser vi også i en rekke andre saker der regjeringen gjør kutt i budsjettet nettopp for å bidra til kostnadseffektivitet: Er det kostnadseffektivt å opprette flere enheter rundt omkring når man har en fellestjeneste, en stabsfunksjon som skal fungere for en organisasjon?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det er nettopp derfor det er så forunderlig at man da ikke vurderer en etablert enhet i pendleravstand fra Oslo, for noe av utfordringen nå er at vi har for mange som reiser – vi må få ned biltrafikken, og arbeidsplasser burde ligge nærmere der folk bor. Det vil også avlaste Oslo når det gjelder boligpriser. Da blir det veldig rart at man unnlater å bruke de områdene som ligger tett på Oslo, som en del av sin kanalisering av arbeidsplasser. Det kunne vært interessant å høre statsråden si hvor mange av de 390 arbeidsplassene som er utplassert til nå, som ligger i byer og ikke i tettsteder. For hvis man skal klare å spre arbeidsplassene til der folk bor, må det være interessant at man legger disse arbeidsplassene også i nærheten av f.eks. Oslo. Så hvor mange av de arbeidsplassene er etablert andre steder enn i storbyene?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-10-12:
Representanten Trine Skei Grande henviste til punkt 4 d i samarbeidsavtalen og klarte å skape et inntrykk av at dette var noe bare Venstre var opptatt av i budsjett etter budsjett. Jeg tror det er riktig å si at Venstre har fått veldig god drahjelp fra Kristelig Folkeparti i budsjett etter budsjett. Regjeringen beskriver i budsjettproposisjonen de sentrale overføringsordningene til barnefamiliene: kontantstøtte, barnetrygd, osv. Likevel er det et flertall i programkomiteen til Høyre som har anbefalt at de frie overføringene til barnefamiliene skal erstattes med støtte til bruk av barnehage og SFO. Det overrasker Kristelig Folkeparti veldig. Kristelig Folkeparti mener at istedenfor å diskutere hvordan støtten til barnefamilier kan reduseres eller styres av det offentlige, bør vi heller diskutere hvordan vi kan legge til rette for enda bedre ordninger for barn og familier. Er statsministeren enig i at det er viktig å videreføre barnetrygden som den universelle ordningen, en ordning for alle barnefamilier?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Uten å stille et eneste krav spar regjeringen millioner ned i lomma på de rikeste milliardærene i dette landet, mens de ser seg nødt til å kutte bl.a. på fysioterapi og sender en sjokkregning til uføre. Jeg tror ikke statsministeren kan ha lest budsjettet, for det er altså 300 mill. kr mindre til det. Bostøtte nevner regjeringen. Ja, det står i budsjettet til statsministeren at det er 1 000 færre som får bostøtte til neste år, og de siste to–tre årene er det 12 000 færre som har fått, på tross av at boligprisene øker. Da er det grunn til å spørre statsministeren, når hun nå sender disse sjokkregningene, setter vanskeligstilte kniven på strupen, tror de blir friske og at de får jobb ut fra det i et tøft arbeidsmarked: Hvor mange flere av de uføre tror egentlig statsministeren får jobb av dette – uføre som nå skal få det vanskeligere under denne regjeringen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
«Jenter og kvinner utsettes for grov hets og trusler på sosiale medier. En kjent blogger tok til motmæle mot Mannegruppa Ottars spredning av vitser om voldtekt og mishandling av barn o.l., hvorpå hun mottok trusler. Politiets råd var å ta vekk innlegget om mannegruppa fra bloggen av hensyn til hennes egen sikkerhet». – Og president, jeg vet at det er noen nyanser i dette som ikke kommer fram her. – «Det er uakseptabelt å kneble jenter og kvinner når de utsettes for trusler. Er statsråden fornøyd med at politiets råd er at kvinner ikke skal ytre seg mot ekstrem kvinnefiendtlighet i offentligheten?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Jeg takker for svaret og er glad for at statsråden er så tydelig når det gjelder å ta til motmæle mot f.eks. at det blir framsatt trusler om voldtekt mot 13-åringer, og at en ikke synes det er greit med alle de forferdelige synspunktene som kommer fram på noen av disse bloggene. Men jeg er nok litt i tvil om hva som er politiets oppfølging av disse sakene. Det ene er om den som blir truet, virkelig får beskyttelse, for her snakker vi ikke om ytringer som er lovlige, men om trusler som blir framsatt. Det andre er hvordan politiet følger opp dem som truer. Det er faktisk ulovlig å true. Det er til og med en presidentkandidat nå som mener at dette er en slags garderobesnakk som det er vanlig at mannfolk driver med. Det er ingen grunn til å bagatellisere at dette er en trend som lett kan få utvikle seg hvis politiet ikke reagerer på disse truslene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Uakseptable ytringer er én ting. Trusler er noe helt annet, og det er det som forekommer stadig vekk. I tidligere svar nå har statsråden vært inne på at kapasiteten i politiet aldri har vært så god som nå – som statsråden sa i stad – og dessuten sier man at trusselsituasjoner som oppfattes som alvorlige, må det reageres på. Sånn er det dessverre ikke i alle politidistrikt. Jeg har spurt statsråden gjentatte ganger om f.eks. partnerdrap, der trusselnivået har vært høyt, og der framsatte trusler om både drap og voldtekt har florert. Det er fremdeles ikke garantert at man har fått på plass de virkemidlene man vet kan redusere faren, i alle politidistrikt. Kan statsråden si når denne kapasiteten kommer på plass i alle politidistrikt?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det var nok mange fattige og arbeidsledige som i forrige uke, da statsbudsjettet ble lagt fram, tenkte: Har en ikke mer å komme med? I trontaledebatten i forrige uke sa statsministeren: «Det er altså ikke sånn at det dokumenteres at disse forskjellene øker.» Hun sa videre: «Jeg ønsker velkommen en diskusjon om forskjeller, men det må være på noe annet enn retorikknivået og på et oppslag i Klassekampen.» Både Nav og arbeidskraftundersøkelsen viser at arbeidsledigheten er rekordhøy. Stadig flere nordmenn går på sosialhjelp. Statistisk sentralbyrå rapporterer at inntektsforskjellene og formuesforskjellene øker. Den såkalte Gini-koeffisienten sier at forskjellene øker, og finansministeren, som i en interpellasjonsdebatt som ble reist av meg den 31. mai i år, påsto at forskjellene ikke øker, innrømmer i svar til meg den 7. juni at forskjellene øker. Da blir spørsmålet: Hvilke andre krav til dokumentasjon må innfris før statsministeren vil innrømme at under hennes ledelse øker forskjellene i Norge?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-10-12:
Det virker som om statsministeren fortsatt bruker det Stoltenberg-regjeringen ikke rakk å løse, som en unnskyldning eller begrunnelse for det hun selv ikke gjør noe med. Det er pussig, når det vi ble lovet, var gjennomføringskraft. Det er riktig at kultur, trening osv. er en viktig del av styrket beredskap. En del av mulighetene for å trene, hvor blålysetatene og Forsvaret kan trene på å nå hverandre bedre, ligger også i de regionale beredskapssentrene. Det er utarbeidet et konsept på Rygge, som Direktoratet for sivilt beredskap ble gitt i oppdrag å arbeide videre med. Det ble trukket tilbake av denne regjeringen, og man bevilget noen få kroner til Østfold fylkeskommune og Rygge og Moss kommuner for at de skulle arbeide videre med det. Det er å skyve ansvaret fra seg. Hvorfor har ikke regjeringen tatt ansvar for å få dette på skinner?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-10-12:
Jeg takker for spørsmålet. Det er korrekt som representanten Aasrud sier, at retningslinjene for lokalisering av statlige arbeidsplasser og statlig tjenesteproduksjon ble revidert høsten 2014. Disse har også justis- og beredskapsministeren referert til i sitt svar til Stortinget i juni i år, vedrørende lokalisering av politiets fremtidige fellesenhet for lønn og regnskap. Retningslinjene inneholder formelle krav ved lokalisering av statlige arbeidsplasser som grunnlag for valg og vurdering av alternative steder for lokalisering. Tre hensyn skal legges til grunn og veies mot hverandre. Disse er vilkår for lokalisering, formålet med lokalisering og kostnadseffektivitet og effektiv oppgaveløsning. Vilkår for lokalisering innebærer en vurdering av betydningen av nærhet til tjenestene, kompetansekrav og krav til infrastruktur. Når det gjelder vurdering av formålet til lokalisering, skal lokalisering i regionale sentra der virksomheten har størst potensial for å bidra til det lokale tilbudet av arbeidsplasser, vektlegges. Det siste vilkåret, om kostnadseffektivitet, er mer selvforklarende. Pendlerkommuner som Gran er ikke diskvalifisert for lokalisering av statlige arbeidsplasser. Hovedkriteriet i retningslinjene er at nye statlige virksomheter som hovedregel ikke skal lokaliseres i Oslo. I en konkret statlig lokaliseringssak må alle de tre ulike vilkårene for lokalisering nevnt over, utredes. Totalt er det fattet vedtak om å etablere eller flytte ut om lag 390 arbeidsplasser så langt i denne stortingsperioden. Til sammenligning ble det, under den rød-grønne regjeringen, fra 2009 til 2013 bare flyttet ut eller nyetablert om lag 200 arbeidsplasser utenfor Oslo.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-10-12:
Det er jo interessant at det spørsmålet kommer fra Arbeiderpartiet, for jeg møter mange både stortingsrepresentanter og ordførere fra Arbeiderpartiet som er opptatt av at man skal flytte statlige arbeidsplasser ut fra Oslo. Det gjør denne regjeringen, og vi har allerede så langt i denne stortingsperioden flyttet ut nesten dobbelt så mange som det den forrige regjeringen gjorde fra 2009 til 2013. Så er det slik at det er ulike hensyn som skal ivaretas, hvor kostnadseffektivitet er ett av de elementene. Jeg er helt sikker på at det finnes mange gode eksempler på at det også er kostnadseffektivt å legge arbeidsplassene utenfor Oslo, bl.a. fordi man da kan få mer stabil arbeidskraft. Og det er god tilgang på kompetent arbeidskraft også utenfor Oslo kommune.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-10-12:
Jeg forstår veldig godt engasjementet for Gran kommune. Jeg møter mange aktive stortingsrepresentanter fra alle partier og fremragende ordførere fra alle partier som slåss for sin kommune. Vi vet at når statlige arbeidsplasser skal lokaliseres, er det mange som ønsker at de skal ligge i akkurat sin kommune. Derfor er vi opptatt av at man skal foreta en konkret vurdering i de ulike tilfellene. Jeg har også sagt at det er ikke bare ett alternativ som skal vurderes, men det er tre alternativer som skal vurderes. Da kan man se på de ulike parameterne som handler om arbeidsmarked, som handler om kostnadseffektive løsninger. Så mener jeg at det også er fornuftig at ikke alle de statlige kompetansearbeidsplassene lokaliseres i Oslo. Jeg mener det er bra at vi også styrker ulike arbeidsmarkeder forskjellige steder. Da vil noen statlige arbeidsplasser komme til byene, som Stavanger og Bergen, men også til mindre steder.
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Hvor store er de ekstra utslippsreduksjonene vi får som en følge av klimaloven regjeringen har lagt frem forslag til?»
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
SV er opptatt av at Norge skal kutte selv og ikke bare kjøpe seg fri. Så kan statsråden svare på om det vil bli betydelige kutt som følge av denne loven?
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-12:
Jeg må si at jeg står og sliter litt med å forstå hva som er forskjellen før og etter denne loven. Nå har regjeringen sendt en lov på høring, og da må den vel også ha gjort en vurdering av hvilken klimaeffekt akkurat dette forslaget til lov vil ha. Det er det jeg spør statsråden om.