trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Da tolker jeg det slik at vi får gode rapporteringssystemer innenfor dette området. Neste spørsmål går på at vi har full forståelse for at brukerorganisasjonene ser de praktiske sidene ved endringene, mens de tunge fagmiljøene har vært mer opptatt av legalitetsprinsippet og av at tvangsvedtak, maktvedtak, overfor innbyggerne bør hjemles i lov. Kan ministeren på sin korte svartid si noe om hvorfor man velger ikke å stille faglige krav til lederen av disse rusinstitusjonene, og heller ikke hjemler det i lov?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg fikk ikke svar på dette med faglig kompetanse. Det er veldig ulik faglig kompetanse i de ulike rusinstitusjonene, og det å ha god kompetanse på hvordan du kan ta i bruk andre tiltak i forkant av at du er nødt til å bruke tvangsvedtak, henger ofte sammen med faglig kompetanse. Så hvorfor ønsker man ikke å stille krav om faglig kompetanse, slik som Bufdir mener det bør være i disse rusinstitusjonene?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Komiteen har behandlet Venstres forslag om kjønnsnøytrale titler til erstatning for helsesøster og jordmor. Helsesektoren har betydelige utfordringer med å nå målet om likestilling. 84 pst. av de ansatte er kvinner. Tall fra 2014 viser at utdanning innen helse, som tannhelsesekretær, tannpleier, jordmor og helsesøster, har en kvinneandel på opp mot 100 pst. Komiteen mener det er et mål å forbedre kjønnsbalansen i flere helseyrker. Det vil gjøre tjenestene mer tilgjengelige for alle, gi mer mangfold og være positivt for arbeidsmiljøet. Det er spesielt viktig å rekruttere flere menn til helsestasjonene og særlig til skolehelsetjenesten. For både fedre på helsestasjonene og gutter som trenger oppfølging, vil det i mange tilfeller ha betydning å få møte en av samme kjønn. Norsk sykepleierforbund er tydelig på at de ønsker flere mannlige helsesøstre, og de tror at en ny tittel kan være et virkemiddel. De framhever at det er spesielt viktig å få flere menn til å velge nettopp sykepleierutdanningen. I dag er bare 9 pst. av studentene menn, og det er en gjennomgående utfordring i flere helseutdanninger. Et bredt flertall i komiteen mener at endring av yrkestitler må forankres i fagmiljøene og ikke etter initiativ fra Stortinget. Vi er også kjent med at Sykepleierforbundet på sitt siste landsmøte har vedtatt å arbeide med kjønnsnøytrale titler.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2016-04-28:
Det er noen paradokser i debatten og i innstillingen. Arbeiderpartiet snakker mye om bekymringen for tilbakefall. Representanten Freddy de Ruiter var inne på mye av det i sitt innlegg, men en av hovedgrunnene til at mange vender tilbake igjen i rus, er jo at vi ikke har det gode tilbudet ute i kommunene. Ettervernet har vært for dårlig. Det som denne regjeringen sammen med samarbeidspartiene nå gjør, er å styrke det viktige ettervernet, det arbeidet som skjer i kommunene, bygge kompetanse og sørge for en mye bedre omsorg og en sammenheng i behandlingen. Da er det også et veldig stort paradoks at Arbeiderpartiet og Senterpartiet ikke ønsker å støtte betalingsplikt for utskrivningsklare ruspasienter. Det er ingen som kan leve livet sitt i rusinstitusjon. Livet leves ute i kommunene. Hvorfor er det slik at ruspasientene ikke fortjener det samme sammenhengende tilbudet som somatisk syke pasienter? Dersom det er slik at representanten Freddy de Ruiter mener at man skal planlegge bolig, planlegge rehabilitering idet man kommer inn i behandling, da må man bruke de samme virkemidler som man gjør i somatikken. Det er det som er viktig, og det er derfor det er viktig å innføre betalingsplikt, samtidig som denne regjeringen og samarbeidspartiene styrker kommunenes mulighet til å bygge opp denne kompetansen, bygge opp disse tilbudene. Jeg synes at det også er veldig interessant at Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener at øremerking av midler til kommunal rusomsorg er byråkratisk. Det er en argumentasjon vi skal merke oss i alle andre debatter hvor de samme partiene mener at øremerking er det eneste svaret på hvordan kommunene skal bygge opp tjenester. Dette er også viktig fordi vi så at den forrige regjeringen fjernet øremerkingen, og vi så at tilbudene ble svekket i kommunene og ikke styrket, så her har Arbeiderpartiet og Senterpartiet betydelige forklaringsproblemer. Så ønsker jeg avslutningsvis å si at Arbeiderpartiet ikke må fremstille debatten om heroinassistert behandling som at vi beskriver at de svakeste pasientene skal gis opp, eller ikke gis et tilbud. Jeg mener en bør ha respekt for at det er ganske stor uenighet, og faktisk ikke noe rop i fagfeltet i Norge for å innføre herionassistert behandling. Det er en krevende behandlingsform som det er usikkerhet om de tyngste rusavhengige har mulighet til å følge opp, og derfor mener jeg at en heller bør styrke LAR-ordningen og ikke gi opp håpet om at folk kan komme ut av rus.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-04-28:
Vi har nå behandlet en plan som vi i store deler er politisk enige om. Jeg skulle ønske for denne pasientgruppens del at vi nå ikke gikk i den grøfta å diskutere retorikk, for pasientene fortjener noe annet. Nå, når vi står så samlet, opposisjon og posisjon, bør vi virkelig bruke denne anledningen – når vi er så enige – til faktisk å løfte denne pasientgruppen. Og når vi samtidig er så enige om å bruke ideell sektor, må vi finne løsninger sammen slik at pasientene faktisk kan gjøre bruk av det, mer enn å diskutere retorikk, for det fortjener denne pasientgruppen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-28:
Bruken av tvang skal vere blant dei tøffaste avgjerdene eit samfunn tar, og difor er det viktig at han blir avgrensa og ramma inn så sterkt som mogleg. Rapporteringa til Helsedirektoratet, som VG nyleg har avslørt, er eit varsku til oss alle om at dette arbeidet ikkje er gjort godt nok. Det er tusen fleire innrapporterte tvangstilfelle enn det som er rapportert til Helsedirektoratet. Dei er rapporterte på sjukehusnivå, men ikkje til Helsedirektoratet. Og ved eitt sjukehus er så mykje som ni av ti tilfelle ikkje rapporterte inn. Det betyr at vi ikkje har nokon oversikt over dette feltet. Dette feltet er det heilt avgjerande at vi har oversikt over det – viss ikkje kan det faktisk hende at vi ikkje har kontroll på tvangsbruken. Sosialistisk Venstreparti støttar gjennomgåande Senterpartiet og Arbeidarpartiets forslag. Vi meiner det er heilt vesentleg at tvang skal ha behandling som formål, ikkje berre kontroll. Vi meiner at samfunnet pliktar å ha ei slik innstilling. I alle deler av omsorga er det ein risiko for at låg bemanning eller utilstrekkeleg kompetanse kan auke tvangsbruken. Difor er det så viktig med velferdstenester som sikrar riktig og tilstrekkeleg kompetanse. Sosialistisk Venstreparti meiner at det er for svakt med ei forskriftsfesting slik fleirtalet føreslår, og stemmer derfor primært for forslaget om ei lovfesting. Sekundært vil eg varsle støtte til fleirtalets forslag for å sikre nødvendig regulering.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
For det første er det ikke Arbeiderpartiet som har fått gjennomslag for at det etableres et kvalitetsregister for rusfeltet. Det er et veldig bra initiativ som ble tatt av fagmiljøet i Helse Vest, og som jeg grep fatt i veldig raskt etter at jeg var blitt helse- og omsorgsminister, for å få en klar plan for utviklingen av flere kvalitetsregistre innen rus og psykisk helse. Arbeiderpartiet har visst hele veien at dette er noe som kommer. Men at Arbeiderpartiet fremmer forslag for å skape inntrykk av at de fremmer noe som regjeringen allerede jobber med, det er en kjent strategi. Når det gjelder det andre forslaget, så ja, det er bare synd at vi ikke har Arbeiderpartiets støtte når det gjelder dette, for Arbeiderpartiet stemte imot forslaget om å innføre betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter innenfor rus og psykisk helse. Det handler ikke om å sette i gang forsøk på dette, men nettopp å gjennomføre det i hele landet og sikre et forpliktende samarbeid mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Når flertallet i komiteen, altså regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, ikke støtter Arbeiderpartiets forslag om å etablere nasjonale kvalitetsregistre innenfor tverrfaglig spesialisert behandling, handler det rett og slett om at de vet det samme som Arbeiderpartiet vet, at dette kommer. En støtter ikke forslag om et arbeid som allerede er i gang, bare for å skape inntrykk av at regjeringen ikke gjør noe på dette området. Det synes jeg at litt av debatten og innleggene fra både SV og Arbeiderpartiet i dag er litt preget av. En skaper et inntrykk av at ting som man er veldig engasjert i – som er veldig bra, som jeg er helt enig i – er ting som ikke skjer. Men det er nettopp de tingene som nå skjer, og som dessverre ikke har skjedd før. Når det gjelder spørsmålet, er det sånn at det å etablere medisinsk kvalitetsregister er et initiativ som kommer fra fagmiljøene selv. Hvis en utvikler det, tilfredsstiller de kravene som skal til, er muligheten for det fulgt opp. I tillegg har, som jeg var inne på, Forskningsrådet nå bevilget 18,5 mill. kr til et fireårig forskningsprosjekt for nettopp barn født av mødre i LAR.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Riksadvokaten har vært tydelig på at en ikke skal bruke bøtelegging på en sånn måte at en f.eks. går systematisk etter rusavhengige som har omfattende problem, som det har vært antydet. Det er føringer som politiet har fått. Når det gjelder bortvisning, er det et litt mer komplisert spørsmål, for når vi ser vi på f.eks. det arbeidet som er gjort i Bergen for å bryte opp det miljøet som var etablert i Nygårdsparken, og det arbeidet som også gjøres i Oslo, er bortvisning ett av virkemidlene som brukes for å gi et bedre tilbud. Men da er det viktig at det skjer i en sammenheng der en også har andre alternative tilbud, f.eks. mottakssenter og slikt, og at det ikke gjøres som et ensidig tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Vi har f.eks. i forbindelse med at vi økte gebyret for manglende oppmøte, sagt at en skal skjerme denne gruppen. Men da er det ut ifra en skjønnsmessig vurdering i helsetjenesten. Å ha en generell ordning med fritak for egenandeler med utgangspunkt i at en har en rusavhengighet, er jeg ikke sikker på at ville vært den riktigste bruken av ressursene, for dette er jo også et spørsmål om ressursbruk. Det er ikke sånn at alle rusavhengige ikke er i arbeid og ikke har muligheten til å betale egenandeler når de får hjelp fra helsetjenesten. Så det jeg tror vi nå må se på – og det gjør vi allerede – er i større grad å bygge ut lavterskeltilbud som når de mest utsatte gruppene, der en også har mange gode gratistilbud, istedenfor å si at hvis en er rusavhengig, er en per definisjon en person som ikke kan betale vanlige egenandeler. Det mener jeg vil være feil.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Dette er et område som vi jobber nært sammen med Kommunaldepartementet om, som har ansvaret for boligpolitikken. Derfor har regjeringen laget en sosial boligstrategi, der nettopp det som representanten nå beskriver, er en del av den – det å ha et differensiert tilbud til ulike grupper. Det vil selvfølgelig også være avhengig av at vi følger opp Opptrappingsplanen når det gjelder bevilgning av penger til dette området. Det er også viktig å tenke på at bolig ikke bare handler om de fysiske omgivelsene, men også om det å fylle boligene med innhold, der det er behov for det, for å hjelpe den enkelte til å kunne være i stand til å bo. Jeg er helt enig i at det er behov for et mangfold og et differensiert botilbud, som en her trekker opp, men det er en del av regjeringens sosiale boligstrategi.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Det er kommet en del spørsmål og kommentarer knyttet til diskusjonen om behandlingsforløp og om betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter som det er grunn til å kommentere. Jeg vil først understreke at vi snart legger fram en framdriftsplan for etableringen av pakkeforløp innenfor både psykisk helse og rus. Det er nettopp det å sikre sammenhengende tjenester som er målsettingen. Det andre er at vi, som vi har varslet i proposisjonen, vil innføre betalingsplikt for kommunene for utskrivningsklare pasienter – tidligst i 2017. Som representanten er inne på, vil en få svar i kommuneproposisjonen og i statsbudsjettet for 2017 om det blir i 2017 eller senere. Det er selvfølgelig viktig at vi har et godt grunnlag for å gjennomføre det. Så er det også viktig å understreke at når vi innfører betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter innen psykisk helse og rus, er ikke det en blåkopi av ordningen innen somatikk. Denne ordningen vil nettopp innebære et forpliktende samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og primærhelsetjenesten om hvilke tilbud som skal gis i etterkant av behandlingen, men betalingsplikten er viktig for å få de to partene til å starte planleggingen og samarbeidet tidligere. Hvis spesialisthelsetjenesten ikke inviterer til et slikt samarbeid, vil de ikke kunne kreve kommunen for pengene, og hvis kommunen ikke deltar i samarbeidet og stiller opp med sitt tilbud, som de har forpliktet seg til, kan de få en regning, fordi de ikke har stilt opp. Det tror jeg vil være veldig virkningsfullt. Det er ikke noen blåkopi av det som ble innført i samhandlingsreformen, selv om det er en betalingsplikt. Jeg tror at det vil ha nettopp den virkningen. Til representanten Tove Karoline Knutsen: Dette vil gjelde helt uavhengig av hvilke spesialisthelsetjenestetilbud den rusavhengige benytter seg av. En slik forpliktelse vil gjelde alle. Det at en har fritt behandlingsvalg innen tverrfaglig spesifisert rusbehandling, øker mangfoldet av tilbud, men det øker også muligheten til å bruke ledig kapasitet. Det er slik at vi på veldig kort tid har kjøpt 200 flere behandlingsplasser gjennom anbud. At en del av de større institusjonene har brukt opp sin ledige kapasitet gjennom å tilby det, er ikke overraskende, men vi er sikre på at det som følge av fritt behandlingsvalg utvikles mer kapasitet også innen tverrfaglig spesialisert rusbehandling.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Dagens forskrift om rettigheter og bruk av tvang i institusjoner for rusbehandling er utdatert. Derfor skal den erstattes av en ny forskrift. Det er nødvendig med klarere grenser for tvangsbruk i lovverket før den nye forskriften vedtas. Vi har derfor foreslått endringer i tre lover. Forslaget til endringer i spesialisthelsetjenesteloven og helse- og omsorgstjenesteloven vil gi tydelige rammer for forskriften. Med tydelige rammer ser jeg heller ingen betenkeligheter med at de nærmere reglene gis i forskrift istedenfor i de to lovene. Slik får man en samlet forskrift som omhandler alle offentlige og private institusjoner som tilbyr behandling for personer med rusavhengighet, både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene. Utkastet til forskrift er laget i samråd med berørte institusjoner og brukerorganisasjoner. Det er viktig å lytte til deres erfaringer. Også på rusfeltet skal det være pasientens helsetjeneste. Den nye forskriften slår fast at tvang og restriksjoner skal innskrenkes til det strengt nødvendige. Så langt det er mulig, skal det tas hensyn til pasienten eller brukernes syn. Tvang skal bare benyttes når fordelene veier opp for ulempene. Jeg vil også understreke at forskriften i liten grad vil gi adgang til fysisk maktbruk. Slik form for tvang vil være forbeholdt akutte nødsituasjoner og tilbakehold og henting av personer som er tvangsinnlagt etter helse- og omsorgstjenesteloven, eller som har samtykket til tilbakehold i forbindelse med frivillig innleggelse. Lovforslaget åpner for rutinemessig kontroll av person og eiendeler ved ankomst til behandlingsinstitusjonen. Dette skal bare innføres ved institusjoner der det anses nødvendig, og kontrollen skal gjøres på en respektfull måte. I dag er det fylkesnemnda som vedtar adgang til rusmiddeltesting av tvangsinnlagte pasienter på rusfeltet. Denne myndigheten foreslås overført til institusjonene som har bedre forutsetninger for å vurdere den enkelte pasient og om det er behov for testing. Rusmiddeltesting uten samtykke skal fortsatt bare kunne benyttes overfor tvangsinnlagte pasienter. Vedtak skal kunne påklages til Fylkesmannen. Samtidig foreslås det noen mindre endringer i reglene om rusmiddeltesting i psykisk helsevernloven med tanke på en viss samordning mellom reglene for rusomsorgen og reglene for psykisk helsevern. Det foreslås at andre typer rusmiddeltesting enn urinprøver skal bli tillatt på begge områder, både i rusomsorgen og i psykisk helsevern. Nye metoder, som f.eks. testing av spytt, vil kunne være mer hensiktsmessige. Det foreslås derfor nøytrale regler for hvilken metode som brukes. Lovforslaget vi debatterer i dag, gjelder endringer som det er viktig å få på plass snarest. Jeg har imidlertid også tatt initiativ til en omfattende gjennomgang av tvangsreglene innen helse- og omsorgstjenesten. Dette vil også omfatte rusfeltet. Et offentlig utvalg vil bli oppnevnt til dette arbeidet om kort tid.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Jeg er veldig glad for at VG har hatt så stor oppmerksomhet rettet mot dette temaet. Det tror jeg vil bidra til at tjenesten blir enda mer oppmerksom på betydningen av denne rapporteringen. Dette er ikke et nytt tema – jeg tok også dette opp i en diskusjon med styrene i de regionale helseforetakene rett etter jul, der denne diskusjonen kom opp knyttet til variasjonen i rapportering om tvang innenfor psykisk helse. Jeg mener at den variasjonen og den underrapporteringen som vi ser der, ikke er akseptabel, og det er lederens ansvar å rydde opp i dette og snu den utviklingen, både fordi det er avgjørende for oss å ha oversikt over omfanget av tvang, og det er avgjørende for oss å ha oversikt over variasjonen i bruken av tvang. Det handler også om respekten for de pasientene som faktisk utsettes for dette, som alltid skal være siste utvei.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Når det gjelder hjemling i lov, var jeg inne på det i mitt innlegg. Mye av hensikten her er nettopp å sikre gode, oversiktlige regler for både de ansatte og pasientene, og det tror jeg kanskje er vel så viktig for rettssikkerheten som hvor dette er skrevet, eller om det er skrevet i en lov eller forskrift. Hvis vi skulle ha forankret dette i ulike lover, ville vi måttet søke informasjon om dette i veldig ulike lover, og dagens behandlingsopplegg innebærer nettopp at en får mer behandling på tvers. Så for rettssikkerheten for den enkelte bruker mener jeg at det er en fordel at dette er samlet på ett sted, som en konsekvens av de lovendringene Stortinget vedtar i dag. Så er jeg enig i at det er reist en rekke prinsipielle problemstillinger i høringsrunden som nettopp vil bli en del av arbeidet for det nye utvalget som settes ned på dette området, der det mest ytterliggående forslaget er en felles tvangslov for hele tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Jeg vil minne om at dette gjelder adgang til rusmiddeltesting av tvangsinnlagte personer i rusinstitusjoner. Jeg mener at det å foreslå den myndigheten overført til institusjonen gir en større nærhet og vurdering av når dette er riktig. Det vil fortsatt være mulig å klage dette vedtaket inn til Fylkesmannen og få en legalitetskontroll av det. Men når en tenker på den kompetansen som er på de institusjonene som har adgang til tvangsinnlagte pasienter fra rusfeltet, er jeg nok ikke så bekymret for at det ikke vil være kompetanse til stede for å vurdere hvilke pasienter dette skal gjelde.
Bent Høie (Høyre), 2016-04-28:
Jeg er enig i at det er viktig med rekruttering av kompetanse, og det er en av grunnene til at vi nå har etablert en egen spesialitet innenfor rusmedisin, og det er også utviklet bedre redskap i spesialisthelsetjenesten for å planlegge tilstrekkelig kompetanse gjennom de vedtakene som Stortinget nå har sluttet seg til i forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan. Jeg vil likevel advare litt mot å trekke en ensidig konklusjon om at fordi at det noen steder har vært utfordringer med rekruttering, som f.eks. i Helse Stavanger og der en har hatt en høy bruk av tvang, så er det slik at hvis en bare har rett kompetanse og rett bemanning, så går tvangsbruken ned. Det er jeg ikke helt trygg på. Vi ser også at dette handler veldig mye om ledelse og kultur, og vi er nødt til å adressere det ansvaret som en har lokalt til å bidra til å ta ned tvangsbruken og ikke la dette bare bli en diskusjon om penger og ressurser, for da er jeg redd for at vi vil se den samme reaksjonen også i framtiden.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Arbeiderpartiet mener at ruspasienter er like viktige som hjertepasienter. Regjeringas opptrappingsplan for rusfeltet er for dårlig på dokumentasjon og kunnskap. Rusbehandling må – på lik linje med andre typer behandling – benytte seg av kunnskapsbaserte metoder. Ingen ville gitt hjertepasienter behandling som ikke hadde dokumentert effekt. I dag er den best tilgjengelige kunnskapen av for lav kvalitet. Det finnes f.eks. ikke sikre tall på hvor mange som kommer tilbake i rusbehandling én eller flere ganger. I 2014 sa to av tre av dem som ble lagt inn for rusbehandling, at de hadde vært innlagt tidligere. Én av tre ruspasienter kommer tilbake for behandling innen ett år etter utskrivning. Det er all grunn til å tro at ressursene som brukes til behandling av rusmiddelavhengige, kan brukes bedre. Uten å vite sikkert hva som gir effekt, er det stor fare for at vi sløser bort ruspasientenes tid og krefter og samfunnets penger på behandling som ikke virker. Mens vi venter på at kvalitetsindikatorene skal bli gjeldende for rusfeltet, må vi sørge for et kunnskapsløft på feltet. Mennesker med rusproblemer er som andre pasienter: forskjellige. Som det er med andre sykdommer, vil noen ha behov for støtte en kort stund etter behandling, mens andre vil trenge støtte livet ut. Arbeiderpartiet vil at personer med rusproblemer skal tilbys persontilpassede og helhetlige pasientforløp – et skreddersydd behandlingsopplegg der det er mulig å endre behandlingsform underveis, og der brukerne selv har et avgjørende ord med i laget. Det skal være enkelt å komme tilbake i behandling i kortere perioder hvis det trengs. Legene må kunne foreslå den behandlingen de mener er best for pasienten, og derfor ønsker vi å sette i gang et forsøk med heroinassistert behandling hvis legen mener det er best for den det gjelder. Vi skal aldri gi opp personer med rusavhengighet. Mange personer med rusproblemer sier at de ønsker seg vanlig, lønnet arbeid – ikke utprøving, avklaring eller skjermede tiltak. Pasientene ønsker selv klare krav. Dagens praksis er gammeldags. Arbeiderpartiet vil at planlegging av jobb og bolig skal starte den dagen pasienten starter behandling. Arbeiderpartiet vil gjøre individuell jobbstøtte tilgjengelig for rusavhengige over hele landet. Rusproblemer oppstår ikke brått en dag. De avsluttes heller ikke den dagen man skrives ut fra behandling. Altfor mange kommer ut fra behandling eller fengsel uten å ha bolig eller jobb å gå til. Da er veien tilbake til rus veldig kort. Mange personer med rusproblemer sier de ønsker seg vanlig, lønnet arbeid – ikke utprøving, avklaring eller skjermede tiltak. Prosjekt som Jobb først forteller om svært gode resultater. Brukerne søker på jobber ut ifra egne interesser og ferdigheter, og Nav følger opp arbeidstaker og arbeidsgiver uten tidsfrist. Formidling av vanlige jobber er også billigere enn tiltaksplasser. Personer med rusproblemer er ulike og har ulike boligbehov. Kommunene bør oppfordres til å opprette varierte boligløsninger med ulik grad av støtte fra hjelpeapparatet, inspirert av f.eks. eldreomsorgen.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg tar ordet fordi jeg har undret meg litt over det jeg har hørt i debatten her i dag, hvor flere mener at ruspasienter med fritt behandlingsvalg for første gang har fått muligheten til å velge behandlingssted. Det er jo ikke riktig. Den retten har ruspasienter hatt på linje med andre pasienter i spesialisthelsetjenesten helt fra 2001, da fritt sykehusvalg ble innført. Med utgangspunkt i den nye forskriften for fritt behandlingsvalg er så langt to små rusinstitusjoner godkjent – som for øvrig begge ligger på Vestlandet – som ønsker å levere tjenester til ruspasienter innenfor ordninga med fritt behandlingsvalg. Ingen av de store rusorganisasjonene har meldt seg på den ordninga, så vidt jeg vet. Det kan godt hende at begge de to nevnte institusjonene gir god rusbehandling, men da er det merkelig at disse skal sluses inn i en ordning som ikke ivaretar fullt ut og godt nok det livsviktige samarbeidet mellom alle tjenesteyterne innenfor denne sektoren. Disse behandlingsplassene kunne uten problem vært et tilbud under helseforetakene, på linje med de øvrige private aktørene og tjenesteleverandørene innenfor rusomsorgen. De kunne dermed stå i en helt annen sammenheng med den offentlige rusbehandlinga enn det fritt behandlingsvalg legger opp til. Fritt behandlingsvalg, med de som kommer inn på den forskriften, bygger kun på en godkjenning i Helsedirektoratet, og de har ikke avtale med helseforetakene. Jeg vil gjenta det representanten Grung sa i sitt innledningsinnlegg: Det ruspasienter trenger, er reell brukermedvirkning i hele pasientforløpet, både det som skal være tidlig innsats, behandling i spesialisthelsetjenesten og ikke minst i rehabiliteringa etterpå. Å snakke om at fritt behandlingsvalg, som snarere stykker opp og fragmenterer behandlinga, gir økt brukervalg, er etter Arbeiderpartiets mening rett og slett en fortelling som ikke tåler å bli prøvd i virkelighetens verden.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Dette har vi diskutert veldig mange ganger, men det føles nesten som vi snakker forbi hverandre, som det heter. Mitt poeng er – som et svar til helseministeren – at det er veldig fint hvis det er gode behandlingsplasser som blir tatt i bruk i behandlingen av ruspasienter. Det er veldig bra det, både innenfor de beste private og ikke minst innenfor de beste ideelle – og de offentlige. Det er veldig fint hvis de ekstra plassene kan være tilgjengelige gjennom det systemet og det samarbeidet som helseforetakene har med private. Vårt poeng fra Arbeiderpartiets side er at vi trenger ikke å lage en egen satellitt i Helsedirektoratet, bygge opp et stort byråkrati og løsrive disse ekstra behandlingsplassene fra det øvrige behandlingsapparatet. Det er det vi er imot. Og så mener vi at alt som skal skje i norsk helsevesen og innenfor pasientbehandling, må skje innenfor vedtatte rammer og prioriteringer. Det er veldig viktig. De som er på fritt behandlingsvalg, har en stykkpris, men ingen rammer for sin virksomhet. Det er en merkelig måte å gjøre det på. Der ligger hele vår kritikk av det såkalte fritt behandlingsvalg. Det er ikke det frie valget som er problematisk – det har vi hatt siden 2001 – men det er måten man sluser disse private inn i behandlingen på. Vi tror at vi ville fått mye bedre behandling, mye mer sammenheng i behandlingen, sammenheng mellom de offentlige behandlingsinstitusjonene og nivåene og de beste private. Det er bare det som er poenget. Så jeg håper at vi kan få ordnet opp i det etter 2017.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Dette har jeg gledet meg til. Det er nemlig slik at vi sjelden eller aldri tar oss tid til debatter i Stortinget av mer overordnet prinsipiell karakter. På dette feltet kan det virkelig trengs, for sjelden ramler det inn så mange anekdoter som akkurat når vi diskuterer slike spørsmål som i dag, og det foregår mange forsøk på å tilsløre hva det egentlig dreier seg om. I en kronikk i Dagsavisen for en tid siden foreslo Civitas leder, den kjente tidligere Høyre-politikeren Kristin Clemet, å avvikle skillet mellom ideell og kommersiell aktivitet. Dette begrunnet hun med at idealister finner man like ofte blant kommersielle som hos ideelle og offentlige aktører, f.eks. innen velferdssektoren. Når til og med en så skarpskodd samfunnsdebattant som Clemet kommer med en slik forklaringsmodell, skal man se opp. Det er en analyse som høyresida gjerne vil skal festne seg. Selvsagt fins det idealister og uselviske mennesker i alle leire, enten det er offentlig, ideell eller privat virksomhet. Men det er ikke først og fremst graden av idealisme eller hjertevarme som konstituerer forskjellen mellom ideelle og kommersielle aktører, det er hvordan økonomien i virksomheten er rigget, hvilke hovedmål man har, og hva slags drivkrefter som etableres gjennom ulike former for eierskap. De seineste årene er forskjellen mellom ideelle og kommersielle aktører i velferdssektoren til alt overmål blitt mye større, fordi vi har sett en tiltagende konsernifisering blant kommersielle aktører. Det betyr igjen at små, private bedrifter, gründerbedrifter og ideelle aktører er kommet under press innenfor store deler av velferdssektoren. De forsvinner, rett og slett. Både i Sverige og – etter hvert – i Norge har et knippe store, kommersielle konsern, både med nasjonale og internasjonale eierinteresser, tatt over den konkurranseutsatte, kommersielle delen av f.eks. eldreomsorgen. Dette er aktører som søker maksimal avkastning på sine investerte kroner, og som legger opp driften ut fra det. Det er ingen mistenkeliggjøring, det er bare slik saken er. I en arbeidskraftintensiv sektor som f.eks. eldreomsorg innebærer dette et ekstra stort press på bemanning, lønn og pensjon, som utgjør 80–85 pst. av kostnadene. Det betyr selvsagt ikke at ansatte i kommersielle virksomheter er mindre seriøse i sitt arbeid eller har et mindre idealistisk syn enn de som jobber i ideell og offentlig virksomhet. Men presset på kostnadsreduksjon i denne typen kommersielle bedrifter kan over tid bli så stort at det igjen går ut over kvaliteten i tjenestene. Den forskninga vi har på dette feltet, viser tydelig at så skjer. Den borgerlige regjeringa har uttalt i sin regjeringserklæring at tjenester i velferdssektoren ikke skiller seg fra annen vare- og tjenesteproduksjon, så det er greit å betrakte eldreomsorg og bilproduksjon som to sider av samme sak. Men innvendingene mot et slikt syn er mange, og jeg håper at vi kommer et stykke på vei i dag – om ikke annet at vi kan få bedre innsyn i hvordan pengestrømmene går i den private velferdssektoren.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg synes det er viktig å være kunnskapsbasert når vi skal snakke om kvalitet og pris og den slags i disse sårbare velferdstjenestene, for det er det vi snakker om. Der har vi forskning som viser at ideelle og offentlige drivere av disse mest sårbare tjenestene, som eldreomsorgen er, gjør det best på sikt, særlig når vi får inn de store kommersielle konsernene. For dette har det blitt forsket på i Sverige, i andre europeiske land og i USA, og NOVA holder også på å jobbe fram forskningsarbeidet på dette området. Jeg lyttet nøye til representanten Skei Grande. Det er faktisk sånn at den «konsernifiseringen» som hun snakket om, og som jeg er opptatt av, har ikke bare skjedd i Norge. Den har skjedd i stort monn f.eks. i vårt naboland Sverige, under den borgerlige regjeringa, som hadde et langt styre der. Det var til slutt tre–fire store konsern som hadde hånd om all eldreomsorg, den privatiserte eldreomsorgen, i Sverige. Der røk de små gründerne ut én etter én. Her i Norge har jeg sett og kjenner gründere som har valgt å selge til store konsern som ønsket å kjøpe, og det var ikke fordi de ikke hadde avtale med det offentlige, men fordi man så seg tjent med det. Jeg kritiserer ikke dem for det, men spørsmålet er om vi er tjent med disse konsernene inn i de mest sårbare velferdsområdene. Så er det snakk om innovasjon. Ja, det er kjempeviktig. Jeg hadde på en måte ventet at store, kapitalsterke selskap som driver eldreomsorgen, skulle drive med mer innovasjon enn det de gjør. Det er faktisk ikke sånn det er. Mange gjør det, men det er svært mange offentlige også. Når det gjelder den teknologiske utviklingen vi skal ha, som kommer til å revolusjonere – kanskje – mange av de velferdstjenestene som vi kommer til å bli avhengig av, skjer den i private bedrifter, på høyskoler og f.eks. i Lyse Energi i Rogaland, som har veldig spennende ting på gang. Selvsagt skal det offentlige samarbeide med disse bedriftene. De leverer kjempeviktig kunnskap om hvordan vi kan drive omsorg. Så er det noen som snakker om Oslo. Det drives veldig mye bra eldreomsorg f.eks. i Oslo, i både de private, de ideelle og de offentlige sykehjemmene, ikke minst fordi de ansatte gjør en fantastisk jobb. Men det er ikke mer enn et halvt år siden det kom fram at det borgerlige byrådet hemmeligholdt viktig informasjon om sykehjemsdrift i de private sykehjemmene, med henvisning til at dette var forretningshemmeligheter. Det er ikke troverdig, så det viser bare noen av de problemene vi har med dette.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg sa at jeg gledet meg til denne debatten – jeg kan ikke dy meg. Jeg må kommentere det som blir sagt om Oslo. Jeg har ikke i det hele tatt lyst til å stå her og rakke ned på Oslo. Det bedrives veldig mye god eldreomsorg her. Men sykefraværet var i 2014 lavest hos ideelle aktører. Private og offentlige aktører ligger omtrent likt. Når det gjelder brukertilfredshet, var det 9 ideelle aktører blant de 15 som skåret best. De private og de offentlige lå likt. Brukerundersøkelsene har det ved seg at de har en veldig lav svarprosent, 13–14 pst, så vi må kombinere dette med annen kunnskap. Den kunnskapen vi har fått gjennom forskning om disse sårbare tjenestene – det er forskjell på velferdstjenestene – som eldreomsorgen, som er veldig sterkt arbeidskraftintensiv, er at de private som blir drevet av store kommersielle konsern, skårer dårligst over tid. Det er sannheten.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-28:
Jeg må innrømme at jeg synes det er rart å snakke om skattefordeler til en næring som har en skattesats på 78 pst., og som har vært årsaken til at vi som nasjon har bygd opp det velferdssamfunnet vi har med et oljefond på over 7 000 mrd. kr. Representanten Serigstad Valen håpet at dette ikke ble en debatt om hvem som er mest for eller mot olje, men det er det denne debatten egentlig handler om, for Miljøpartiet De Grønne skriver i sitt forslag ikke bare at de vil ha en utfasing av subsidier til petroleumsnæringen, men at dette skal brukes som et virkemiddel for å oppnå det endelige målet, som er å avvikle hele næringen. Det står helt på slutten av forslaget. I 2014 var 240 000 direkte og indirekte sysselsatt i denne sektoren, og halveringen av oljeprisen har med all tydelighet vist hvor viktig denne sektoren har vært og er for Norge, ikke minst langs kysten fra Kristiansand til Kristiansund. Vi må slutte å snakke denne næringen ned og heller forsøke å skape optimisme. Antallet innbyggere i verden skal vokse til 9 milliarder mennesker, energietterspørselen vil sannsynligvis øke med en tredjedel fra det den var i 2013, til 2040. Produksjonen av olje og gass på norsk sokkel er blant den mest miljøvennlige i verden, norsk oljeproduksjon utgjorde i 2014 2 pst. av den globale produksjonen, og våre oljereserver utgjør 0,4 pst. Oljenæringen er Norges største næring målt i verdiskaping, og verdiskapingen per ansatt i næringen er på mellom 7 mill. kr og 10 mill. kr. Produksjon av olje kommer til å være av stor betydning i Norge også i framtiden, og jeg blir oppgitt når jeg hører om politikere som tar til orde for å avvikle hele næringen, og snakke om hva vi skal leve av etter oljen. For det første er politikere særdeles dårlige til å forutse framtidige suksessnæringer, men det viktigste er at premisset blir feil, for vi skal leve av oljen. Oljen skal vi leve av i 100 år til. Næringen kommer til å være en enorm bidragsyter når det gjelder arbeidsplasser og inntekter, og spørsmålet burde ikke være hva vi kommer til å leve av etter oljen, men hvilke næringer som skal utvikles til å bli store i tillegg til oljenæringen. Hensikten med representantforslaget er å redusere investeringene, men også aktiviteten på norsk sokkel. Tenkningen synes å være at redusert tilbud av olje og gass på markedet vil føre til reduserte utslipp. Men det finnes ikke mangel på olje- og gassressurser i verden, og etterspørselen er rekordhøy og voksende. Redusert produksjon i Norge vil ha stor negativ effekt på den norske økonomien og vårt velferdssamfunn, men vil ikke ha noen påviselig effekt på globale utslipp. Ved å gå i den retningen som representantforslaget legger opp til, vil vi ende opp med at vi sitter igjen med kun en fryktelig kostbar symbolpolitikk.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-28:
Senterpartiet støtter hovedlinjene som ligger i lovforslaget. På mange områder gir forslaget skattyteren flere rettigheter, og det er også en selvstendig demokratisk verdi i at lovverket nå blir enklere og dermed mer tilgjengelig for folk flest. Skatteforvaltningen skal preges av åpenhet og respekt for den enkelte skattyters rettigheter, og det er viktig at systemet med klageadgang og oppfølging av dette fungerer på en god måte. I den forbindelse er det ekstra gledelig at komiteens flertall etter forslag fra Senterpartiet går inn for å rette den særlige diskrimineringen ved fastsettelse av eiendomsskattegrunnlaget for kraftanlegg som ble fremmet i proposisjonen. I proposisjonen gis det nemlig verken formell innsynsrett eller klageadgang for kommunene i slike saker, i motsetning til ved andre eiendomstyper. Senterpartiet mener dette er uheldig, særlig siden alternativet til klagebehandling i forvaltningen er rettslig prøving, noe som innebærer betydelige kostnader både for skatteforvaltningen og for kommunene. Erfaringene tyder dessuten på at det er behov for bedre kontroll med takseringen av kraftanlegg enn tilfellet er i dag. Mange skattegrunnlag blir satt galt. Etter LVKs kontroller i 2010 og 2011 ble det f.eks. gjort endringsvedtak, med en økning i skattegrunnlaget på over 1,8 mrd. kr. Med en slik historikk er det uheldig at kommunenes muligheter til å ettergå skatteforvaltningens vedtak er begrenset gjennom at en formell innsynsrett ikke er etablert. Mangel på innsynsrett gjør det vanskeligere å vurdere korrektheten av et vedtak og kan føre til unødvendige rettssaker eller til at uriktige vedtak blir stående. Senest i februar ble Forsand kommune nektet innsyn i fastsettelsen av eiendomsskattegrunnlaget, og kommuner som Vennesla, Bykle, Lærdal og Høyanger har for 2016 gått til søksmål for å få fastsatt eiendomsskattegrunnlaget for kraftanlegg på nytt. På bakgrunn av dette mener Senterpartiet at den nye loven bør gi kommunene både innsynsrett og klageadgang ved fastsettelse av eiendomsskattegrunnlaget for kraftanlegg. Vi er svært tilfredse med at komiteens flertall er enig i det, og med det klare vedtaket Stortinget nå stiller seg bak. Komitébehandlingen har gjort lovforslaget enda bedre, og bestillingen til regjeringen er veldig klar.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Først vil jeg bare få lov til å takke saksordføreren for et godt arbeid i komiteen, og også for et godt innlegg, som det ikke er noe problem å slutte seg til store deler av. Behandlingen av denne saken bærer jo preg av at det ikke er noen store uenigheter her, og jeg tror at det er en samlet komité og et samlet storting som ser fordelen av å få samlet dette lovverket under ett og at man også styrker skattebetalernes rettssikkerhet noe. Så blir Arbeiderpartiet utfordret fordi man nå er med på å gi kommunene klageadgang der de i dag bare har en søksmålsrett, og det blir vist til regjeringene Stoltenberg I, Stoltenberg II og Bondevik II. Jeg skulle ønske at Siri A. Meling og Høyre hadde en like stor forkjærlighet for beslutninger tatt i Stoltenberg I og Stoltenberg II i andre saker, men i denne saken er det ikke verre enn at Arbeiderpartiet har hatt mange møter med kommunene, representanter for kommunene, og vi har også blitt gjort oppmerksom på – som sikkert også Høyre og andre har, jeg hører Senterpartiets leder refererer til noe av det samme – de mange rettssaker som har måttet vært ført i det siste. Det handler om å finne en praktisk løsning, at man kan få løsninger uten å måtte gå til sak. Det vises også til at det er store forskjeller i verdifastsettelsen her mellom kommunene, og at man må kunne få løst dette på enklere måter uten å gå til retten. Det tror vi i Arbeiderpartiet er en fordel. Så er det slik at selv om man har tatt en beslutning i en tidligere regjeringsperiode, så klarer man å finne praktiske løsninger mens man går framover. Vi er glad for å kunne være med på å sikre flertall for denne saken i Stortinget nå i dag. Men bortsett fra det ser det ikke ut til å være store uenigheter, og vi stiller oss bak det store og gode arbeidet som er gjort her for å få samlet disse lovene under ett.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Som jeg prøvde å si i mitt innlegg, har debatten rundt dette temaet vært preget av enkelttilfeller som har gitt et negativt inntrykk av noen deler av bransjen. Jeg tror det vil være en fordel for oss alle å rydde opp i det. Akademiet i Bergen har blitt dømt til å betale mye penger, Westerdals har vært nevnt her, og det er også andre eksempler, som sikkert finansministeren kjenner til. Jeg er enig med finansministeren i at mange tiltak vil være generelle, som finansministeren er inne på. Men er finansministeren enig i at vi som storting og regjering har et særlig ansvar for å sørge for at skattebetalernes penger går nettopp til å produsere velferd for de samme skattebetalerne, og ikke forsvinner ut på veien på en eller annen mystisk måte?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Nå tror jeg finansministeren prøver å trekke opp noen uenigheter som ikke er der. Jeg tror det er veldig mange gode, private velferdsleverandører der ute, og jeg tror at de veldig mange gode, private velferdsleverandørene er tjent med at vi prøver å trenge igjennom denne materien, rydde opp, få mer kunnskap og vite hva som faktisk skjer, nettopp for å kunne slippe å ha disse diskusjonene i framtiden. Det ville finansministeren med sitt politiske syn også være tjent med, tror jeg. Istedenfor å beskylde meg for mistenksomhet kunne man kanskje bidra med noe mer konstruktivitet, man kunne se om det var mulig i noen særlig grad med mer åpenhet rundt hvordan man bruker skattebetalernes penger. Velferdsproduksjon som skjer i kommunal regi, er jo underlagt stor demokratisk kontroll gjennom kommunestyrene. Er det utenkelig å se for seg noe mer åpenhet knyttet til bruken av skattebetalernes penger til produksjon av velferd for skattebetalerne?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Det er vel ikke sånn at Høyre er ukjent med å la ideologi være eneste driver for sine handlinger. Hvis man vil diskutere Oslo, som gikk i gang med å selge flere kommunale barnehager, med det resultatet at de ansatte sluttet og søkte seg til andre steder i kommunen og det ble stort opprør blant foreldrene, var det vel ikke så mye annet enn ideologi som drev den prosessen. Men det er på en måte ikke det vi prøver å ha en diskusjon om her. Vi prøver å ha en diskusjon om hvordan vi kan sørge for at fellesskapets penger går til å produsere mest og best mulig tjenester for fellesskapet. Jeg har ikke noe behov for å mistenkeliggjøre noen. Jeg tror at mange har gode intensjoner. Jeg tror at det er mange flotte kvinnelige gründere der ute – som Trine Skei Grande er opptatt av – men jeg synes at vi har sett for mange eksempler på hvordan noen innenfor dette området prøver å berike seg selv. Det synes jeg som representant for en god del av befolkningen i Norge er ugreit, og det har jeg lyst til å gjøre noe med. Så sier Siv Jensen at hun er glad for at romertallsforslaget ikke blir vedtatt. Ja vel, romertallsforslaget er egentlig ikke noe annet enn det mindretallsforslaget er, bortsett fra at det er noen andre enn finansministeren som skal gjøre det. Det skal være et uavhengig utvalg, en NOU, det er bare ikke hun, på kontoret sitt, som skal gjøre det. Det skal gjøres det samme, men det er enten hun eller noen uavhengige som skal gjøre det. Hvorfor hun er så glad for at noen uavhengige ikke skal gjøre det, er litt merkelig. Jeg vet ikke om hun bare ble revet med i debatten med Snorre Serigstad Valen. Jeg tror at man kunne være tjent med å ha noe lavere skuldre når man diskuterer disse tingene, f.eks.: Er det greit når vi ser barnehagekonsern ta opp store lån for å spekulere i oljebransjen? Hva hvis spekulasjonene slår feil, alt går konkurs? Hvem skal drive barnehagene da? Er det det offentlige? Skal vi som fellesskap ta risikoen for andres spekulasjoner? Kommer de selv til å ta noen økonomisk risiko for det ved å betale noe tilbake? Antakeligvis ikke, og det er fordi eierskapet er ordnet på en sånn måte at de ender opp med ikke å måtte betale noe som helst. Hvordan ordner vi oss som samfunn overfor problemstillinger som dette? Jeg skulle ønske flere var interessert i å finne ut mer om det. Jeg tror det er sånn at hadde dette vært enkelt å ordne opp i, og hadde finansministeren hatt alle løsningene, hadde hun antakeligvis gjort noe med det for lenge siden.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg er glad vi har så mange representanter fra Høyre som kan sette seg til doms over andres kunnskaper og evner. Det er alltid hyggelig i en debatt. Jeg vil helt til slutt bare si at det er relativt stor enighet om at dette er et problem, når man leser merknadene og de to forslagene. Finansministeren og regjeringspartiene har lyst til å løse dette ved en gjennomgang internt i Finansdepartementet. Vi andre har lyst på en NOU. Men det er de samme problemene vi har lyst til å se på. Det er de samme utfordringene jeg opplever at vi ser. Hvordan vi nå har endt opp med en debatt som har gått så fullstendig av sporet, er vanskelig å si. Det er ikke det rene utbyttet dette handler om – det tror jeg alle synes er helt greit – men det er de pengene som hentes ut på en annen, ikke-regulert måte, som man er ute etter å se hva man kan gjøre med.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-28:
La meg begynne med å si at jeg er veldig glad for at det er et enstemmig storting i denne saken. Det er fordi riktig skatt, som fastsettes til riktig tid, er viktig for å opprettholde tilliten til et skattesystem. Men enda viktigere er at det handler om rettssikkerheten til skattyterne. Det er ingen tvil om den kompleksiteten som har vært – det har vært vanskelig, det har vært lite gjennomtrengbart og lite oversiktlig for skattyterne. Det å legge til rette for gode og forståelige regler, som det også er lett å finne frem i, styrker helt opplagt rettssikkerheten. Det denne loven nå bidrar til, er at mengden regler blir redusert kraftig, og det gjør det mulig å erstatte 60 forskrifter med én samleforskrift. Med andre ord legger skatteforvaltningsloven nå opp til en moderne og effektiv skatteforvaltning, som jeg mener vi er helt avhengig av å ha for å sikre både fremtidens skattesystem og ikke minst velferdssamfunnet. Så det er veldig gledelig at det er en så stor enighet om dette. Så to korte kommentarer: Det ene gjelder komiteens påpekning av enklere språk. Jeg er enig i det. Det må være mulig å forstå brev som kommer fra det offentlige, og her mener jeg Stortinget gir en god føring for hele tiden i offentlige etater å bestrebe seg på å forenkle språket og gjøre det lettfattelig og forståelig. Det skal jeg sørge for å følge opp. Når det gjelder flertallets forslag, tar jeg det til etterretning. Jeg har merket meg hva Høyres og Fremskrittspartiets representanter har uttalt i debatten, men samtidig registrerer jeg at det er et flertall som vil noe annet, og det vil jeg selvsagt følge opp på egnet måte.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-28:
Som jeg sa innledningsvis, er Paris-avtalen et gjennombrudd som Norge tidlig har meldt inn sine bidrag til. Det vil selvsagt være med på å sette oss i førersetet for å være en pådriver i det internasjonale klimaarbeidet. Samtidig er det sånn at det som produseres av olje og gass på norsk sokkel, har hatt store forbedringer gjennom alle tiår hvor den produksjonen har funnet sted. Det har vært teknologiutvikling som også har bidratt til at utslippene fra sokkelen har gått ned, i motsetning til hva de kunne vært hvis man ikke hadde gjennomført teknologi- og miljøforbedringer. Jeg mener det er forhold vi skal være stolt av. Dette er en næring som sysselsetter ufattelig mange mennesker, og som har bidratt med store verdier til det norske samfunnet. Så respekterer jeg at det er partier på Stortinget som ønsker å avvikle denne næringen. Jeg er uenig i det.