trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-12:
Senterpartiet mener at offentlige penger som brukes i barnevernet, må komme barna til gode, og at folkevalgte må engasjere seg sterkere for å sette seg inn i og forbedre barnevernet. Folkevalgte i kommunestyrene kan ta seg friheten til å fatte vedtak om at bare ideelle frivillige organisasjoner skal være sammen med det offentlige barnevernet, altså at kommunestyret velger bort bruk av aksjeselskap som har som formål å tjene penger på innsatt kapital. Mitt spørsmål er: Ser statsråden noen juridiske grunner for at kommunestyrene ikke kan gjøre slikt vedtak?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-12:
Jeg er glad for at Stortinget tar et viktig skritt i riktig retning i dag. Men jeg føler behov for å si at det vel er bare én eneste grunn til at vi driver barnevern, og det er at noen barn trenger omsorg fordi de ikke kan få det av sine egne foreldre. Det er ikke sånn at vi holder på med dette fordi noen skal ha det som forretningsområde, men det kan høres slik ut, for barnevern omtales som et marked. Barnevern skal ikke være marked, barnevern skal være omsorg og ansvar. Derfor er det viktig at vi sørger for at de bevilgningene som går til barnevern, sikrer et barnevern – et godt barnevern, et kvalitetsmessig godt barnevern med kompetente ansatte som er der fordi de er genuint opptatt av oppgaven. Det er liten grunn til å tvile på at medarbeiderne i private barnevernsinstitusjoner er mindre motivert enn andre. Jeg kjenner mange av dem, men jeg kjenner også arbeidsvilkårene deres, og de er ganske tøffe, for å si det rett ut. Det er motivene til de kommersielle investorene vi snakker om, det er det som er feil. Jeg er litt overrasket over at Fremskrittspartiet, som er veldig opptatt av skattebetalernes penger, mener at noen av oss skal betale skatt for at noen finansielle investorer skal bli rike på barnevern. Jeg må innrømme at jeg er en glad skattebetaler, men jeg har ikke lyst til å betale skatt til det. Jeg betaler gjerne mer i skatt hvis pengene går til barnevern, skoler og eldreomsorg, men hvis det skal være for at noen investorer, som til og med plasserer seg i et skatteparadis, skal få store fortjenester, sier jeg nei – og heller ikke hvis de som er ansatt, og som vi virkelig trenger å rekruttere mange flere av framover, skal få dårligere lønns- og arbeidsvilkår. Det er altfor tøft på mange av disse institusjonene i dag – det er altfor tøffe arbeidsforhold. Vi må ha bedre arbeidsforhold, og vi må bruke pengene til det, sånn at folk holder ut og ikke blir sjuke. Til slutt en visitt til representanten Breivik: Da representanten Lysbakken var statsråd, skjermet vi de ideelle fra tidsavgrensede kontrakter og erstattet dem med langsiktige kontrakter som løp til en av partene sa dem opp. De kommersielle protesterte, men de frivillige organisasjonene sa at dette var veldig bra. – Nå kan vi endelig komme oss bort fra de kortsiktige kontraktene, sa f.eks. Asbjørn Sagstad i Kirkens Sosialtjeneste. Så den historien som representanten Breivik fortalte her i stad, er ikke sann.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-12:
Nå hørte vi et ideologisk innlegg for markedsretting av omsorg og velferd. Det er det dette handler om. Høyresiden er ideologisk drevet av at de mener at offentlig sektor skal være et marked, og velferd skal være et offentlig marked. Jeg skjønner det godt. Det finnes ikke mer lønnsomme markeder i verden enn i de landene som har et sterkt lovverk, med mange velferdsgoder som er skattefinansiert. Selvfølgelig ønsker man å komme seg inn i dem. Det er ikke så mye å putte pengene sine i ellers nå, bortsett fra i eiendom – for de fleste ting er lagd, så det er ikke så lettvint å finne ting å putte pengene sine i som man får stor fortjeneste ut av. Men det er et ideologisk standpunkt. SV er uenig i det, for vi mener at f.eks. barnevern er omsorg og velferd, ikke et marked. Det mener vi, og vi styrker barnevernet langt utover det regjeringen gjør, også med øremerkede midler både i kommunene og til barnevernstjenesten ellers. For vi mener at mangfoldet må få utvikle seg innenfor det offentlige tilbud og i samarbeid med frivillig sektor, som er der fordi de er nonprofit. Vi snakker ikke om de små kvinnegründerne nå. Det er en eventyrfortelling som fortelles her. Fem store aktører kontrollerer to tredjedeler av det store barnevernsmarkedet. Dette er aktører som har plassert seg i skatteparadiser, som tapper skattepengene våre som skulle ha gått til barnevern. Jeg kan ikke forstå at Fremskrittspartiet kan synes at dette er en spesielt god idé. Dette er de virkelig store tyvene i vår velferd. Dette er det som truer velferden vår hvis vi ikke får lukket skatteparadisene og får brukt de pengene vi betaler inn, til god omsorg. Det handler ikke om – og det sa jeg i mitt første innlegg – motivasjonen til dem som jobber i disse institusjonene. Den er god, jeg kjenner mange av dem som jobber i de private institusjonene. Men de forteller om arbeidsbelastninger som gjør at de ikke holder ut særlig lenge. Så her er det behov for flere ansatte, sikkert også i deler av den offentlige omsorgen – jeg skal si litt om det under budsjettbehandlingen senere – for behovet er der også i kommunene. Men de pengene vi bevilger til barnevern, skal brukes til barnevern. Det får vi til ved å styrke det offentlige, slik at de har ressurser til å utvikle mangfold, også i et samarbeid med frivillig nonprofit-sektor – som gjør en kjempejobb, og som også holder på med dette ut fra andre interesser enn å tjene seg rike.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-12:
Jeg hører det er flere medrepresentanter som lurer litt på hva det er vi kan gjøre politisk, f.eks. mot seksuell trakassering. Da kan vi gjøre slik som SV har foreslått: å bevilge penger til program som skal kunne gå i skoler, der alle elever lærer at de har lov til å si nei, at de eier sin egen kropp, og at alle lærer at man må respektere de grensene. Det er ett av tiltakene vi fremmer, som er veldig viktig. Jeg er litt forbauset over at medrepresentanter ikke forstår at dette bør være en del av den grunnleggende opplæringen vi har, når vi vet hvor stort problemet er med både trakassering og vold. Hvis man er opptatt av å forhindre vold mot kvinner, kutter man ikke i rettshjelpen til de svakeste av disse kvinnene, nemlig de som får hjelp fra JURK og Gatejuristen. Da henger det virkelig ikke på greip – for å si det slik – at man sier at man er opptatt av det. Så til de fattige ungene: Ja, det er bra hvis folk får jobb, men de får altså ikke jobb av å være fattige. Vi må løfte disse familiene ut av fattigdom, slik at de kan bruke kreftene sine på å kvalifisere seg for det veldig kompliserte arbeidsmarkedet som er nå. Derfor utfordrer jeg også Arbeiderpartiet til å være med på disse løftene for de fattigste barnefamiliene, for da vil flere komme i jobb – pluss det å dele mer rettferdig, noe som gjør at vi også blir mer vellykket i økonomisk forstand. Det mener til og med OECD. Til slutt til barnevernet: Jeg leder kommunalkomiteen, og der har vi foreslått og fått støtte nå fra Senterpartiet til å fremme et forslag som handler om barnevernet i noen av de kommunene som har de største utfordringene, for det er noen kommuner som har barnevernsutgifter som er på nesten det doble av det andre har. Der er det vanskelig å få nok ansatte, så vi må få til at de får en arbeidsdag som gjør at de blir i jobben, for det blir for tøft. Derfor har vi et forslag hvor vi ber regjeringen om å se på en statlig toppfinansiering for det kommunale barnevernet i slike kommuner. Det kan gjøres på ulike måter. Vi har en slik ordning for særlig ressurskrevende tjenester ellers. Det er nettopp fordi disse kommunene kneler under disse utgiftene, og de barna som er der, trenger minst like god hjelp som barn som trenger hjelp fra barnevernet i kommuner som er i en langt bedre økonomisk situasjon enn disse kommunene. Dette forslaget vil bli fremmet på mandag, og jeg velger å si det her, for jeg mener at dette er en av de grunnleggende tingene som Stortinget bør støtte opp om, slik at de kommunene som har de største utfordringene på dette området, får mulighet til å gjøre en god jobb.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-12:
Først til det siste innlegget. Introduksjonsordningen er ikke styrket. Det betales ut mer, og det er jo fordi flere blir bosatt. Derimot er det kuttet i norskopplæringen på mottak av denne regjeringen. Det er ingen god integreringspolitikk. En ordning som er rettet mot noen av de innvandrerkvinnene som står lengst unna arbeidslivet, heter Jobbsjansen. Den har regjeringen endret regelverket for, slik at målgruppen er mye mindre enn den var før. Hvis man får sosialhjelp, får man ikke lenger tilgang til dette viktige tiltaket, som er et lavterskeltilbud, og som er oppsøkende virksomhet hos dem som ikke kommer seg ut i arbeidslivet. Der er det sånn at i år har vi sendt tilbake penger som var bevilget til dette på budsjettet. Regjeringen har ikke engang klart å bruke opp pengene, og så står man her og er veldig bekymret over at folk ikke kommer i jobb. Aleneforsørgere sliter. Der er det også sånn at ordningen har blitt strammet inn. Nå er det slik at de som tar lærerutdanning, ikke lenger får den, fordi man har forlenget lærerutdanningen til en mastergrad. Mange aleneforsørgere gikk på den før – slapp å bli fattige, hadde noe å leve av mens de utdannet seg, og fikk en jobb det gikk an å leve av og forsørge ungen sin på. Det ville ikke regjeringen. Så snakker man om kontantstøtten og respekt. Ja, jeg hører hvordan man omtaler fattige familier. De skal i arbeid, koste hva det koste vil. Ta fra dem penger sånn at de blir fattige, så kommer de nok i jobb. Dette handler om hva vi skal bruke penger på. Jeg mener det må være riktigere å bruke penger på å hjelpe folk til å få kompetanse, slik at de får jobb og mulighet til å forsørge seg, og så er det et fritt valg om man vil være hjemme sammen med egne unger. Det er mye jobb, det, og det er et viktig arbeid, spørsmålet er bare om det er riktig å bruke penger på det. Når regjeringen går etter folk som mister arbeid, og tar ytelser fra dem som er mest vanskeligstilte for å tvinge dem ut i arbeid, og man samtidig betaler friske folk for å være hjemme, må det være lov å stille det spørsmålet. Det er ikke forbudt å være hjemme. Det er fritt fram, jeg var det sjøl og fikk ikke en eneste øre i kontantstøtte. Det gikk bra. Vi gjorde det av egen fri vilje, men spørsmålet er nå: Hvor i budsjettene skal vi bruke våre penger? SV vil bruke dem til å hjelpe de vanskeligstilte familiene og barna, og sørge for at de får kompetanse, slik at de har mulighet til å få en jobb.
Rowena von Ohle (Fremskrittspartiet), 2017-12-12:
Vi ser i dag et arbeiderparti drevet mer av ideologi enn av hensyn til de svake. For Arbeiderpartiet er det tydeligvis viktigere å markere avstanden til privat drift enn at de barna som trenger det, får det tilbudet som er best for dem. Arbeiderpartiet vil ha flere ansatte i barnehagene, flere i skolen, flere helsesøstre – uten at dette har sammenheng med kvalitet. Vi styrker offentlige tjenester gjennom løft til flere helsesøstre, det innføres mobbeombud, det gis mer til tidlig innsats i barnehage og skole, og vi øker kompetansen i barnevernet. Når man ser hvordan Arbeiderpartiet stiller seg til nedleggelse av private institusjoner kun fordi de er private, vil ikke dette styrke tilbudet til brukerne. Fremskrittspartiet mener det er viktig at vi har det tilbudet samfunnet krever, og mener i flere tilfeller at private leverer langt mer kvalitet enn offentlige institusjoner. Se mot Oslo, der Arbeiderpartiet legger ned fantastiske private institusjoner og flytter mennesker som om de er en ideologisk salderingspost. Dette mener Fremskrittspartiet er uholdbart. Det er trist å høre Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV snakke om disse dyktige gründerne som «velferdsprofitører». Vi snakker om mange mennesker med dypt engasjement og kompetanse, som bruker tiden sin på de svake og trengende i samfunnet. De skaper arbeidsplasser og tryggere rammer for dem som virkelig har behov for det. Hvorfor er opposisjonen så redd for det private? De som driver useriøst, skal ikke få drive slike institusjoner, og det skal helt klart avdekkes. Det finnes nok offentlige institusjoner som overhodet ikke holder mål, men her sier ikke opposisjonen et ord. Det er helt innenfor, bare det er offentlig. Dette forteller meg at opposisjonen setter våre barns trygghet på spill, bare fordi de ideologisk ikke ønsker privat drift. For meg må gjerne de som driver disse institusjonene, tjene penger – så lenge de har flotte tilbud som gir sluttbrukeren det den har krav på, og fortjener.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Representanten brukte ingen av sine minutters taletid på likestilling. Det er kanskje ikke så rart, for etter snart fire år med denne regjeringen er det eneste vi har opplevd på likestillingsfeltet, at likestillingen er satt i revers. Det har blitt kuttet i de tiltakene og de politiske virkemidlene som har ført oss langt når det kommer til likestilling, og man har levert en likestillingsmelding som ikke inneholdt et eneste tiltak som kunne bringe likestillingen videre. Igjen, i årets budsjett kuttes det i akkurat det samme som det har blitt kuttet i i de fire foregående budsjettene. Det kuttes til LDO, det kuttes til likestillingssentrene, og LHBT-bevilgningen og bevilgningen til organisasjonene står på stedet hvil. Hvorfor synes egentlig representanten og representantens parti Høyre at det er en god idé hvert eneste år å kutte millioner til likestillingssentrene?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Representanten Breivik snakket varmt om oppfølging av Ellingsæter-utvalget. En av konklusjonene i NOU-en fra utvalget handler om at man bør vri kontantytelser over til universelle tjenester. Utvalget konkluderer som de fleste utvalg før, og som de fleste partier i denne salen også, at kontantstøtten er utgått på dato og bør fjernes. Hva synes egentlig representanten Breivik om Høyre og Fremskrittspartiets kontantstøttelinje?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Jeg har lyst til å følge opp representanten Bekkevolds replikk. Det er riktig at det i hvert eneste budsjett har kommet og blitt lagt på bordet de samme likestillingskuttene fra Høyre og Fremskrittspartiet, bl.a. kutt til likestillingssentrene. Likestillingssentrene er sentrene ute der folk jobber og bor, med folk som veileder bedrifter og enkeltpersoner i hvilke rettigheter de har, og arbeidsgivere i hvilke plikter de har. Det er et sted man kan komme, man driver med opplæring av lærere og barnehagepersonell i hvordan man aktivt jobber med likestilling. Det er våre fotsoldater i kampen for økt likestilling. Jeg mener at det er en prioriteringssak hva man legger penger i i budsjettet. Denne regjeringen prioriterer ikke likestilling i det hele tatt, man prioriterer andre ting. Hvorfor mener statsråden at akkurat likestillingssentrene kan tåle disse kuttene?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Jeg takker for spørsmålet. Representanten har muligens ikke fått med seg at Kunstnernettverket, som organiserer de 19 forskjellige kunstnergruppene i Norge, er meget fornøyd med Arbeiderpartiets alternative budsjett. Det er ikke slik at alle kunstnere skal få statsstipend – overhodet ikke. Men når vi faktisk har valgt å holde oss med statsstipender, fordi vi mener at kunstnere er en viktig gruppe, må vi i hvert fall gjøre det mulig å leve av de stipendene. Og det er det vår reform går på: Vi må justere opp stipendene sånn at det er mulig å leve av dem, og så vil vi opprette noen nye. Vi har også tatt til orde for nye kreative ordninger, som Kunstnerassistentordningen, som vi for veldig lite penger får veldig mye ut av, og der både etablerte kunstnere og nye kunstnere sammen kan få gevinst. Høyre og Fremskrittspartiet er de eneste partiene som har kjempet imot den kunstnerlønnreformen som vi i opposisjonen – og heldigvis sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre – nå har tvunget igjennom for tredje året på rad.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Det er ikke meningen å være lite raus av prinsipp, men når det gjelder kulturbudsjettet, er det dessverre ikke veldig mye å skryte av. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er det slik at statsbudsjettet har økt med 200 mrd. kr siden denne regjeringen overtok. Kulturbudsjettet står stille, og det betyr at de fleste får reelle kutt. Det blir også færre kulturopplevelser for folk og færre muligheter for levebrød for kunstnerne. Men det underligste, synes jeg, er at regjeringens kulturpolitikk mangler en rød tråd. Det er helt umulig å se at denne regjeringen har et kulturpolitisk prosjekt annet enn å kutte og erte på seg de gruppene man burde jobbe for.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Vi var mange som var overrasket da budsjettforliket som Venstre og Kristelig Folkeparti har inngått med regjeringspartiene, kom. Stort sett betyr budsjettforlik for kulturbudsjettet noen småpenger til gode formål rundt omkring i fylkene. Overraskelsen var derfor stor da vi fikk et kutt på 20 mill. kr til norsk film- og tv-drama-produksjon, 16 mill. kr i kutt til Filmfondet. Filmbransjen raser, for dette kommer på toppen av et stusslig kulturbudsjett, som allerede gjorde at bransjen må senke ambisjonene for neste år. Da budsjettforliket kom, og reaksjonene fra filmbransjen kom – det var demonstrasjon utenfor Stortinget – sa representantene fra Venstre, ikke nødvendigvis representanten som står her i salen nå, men representanter for partiet Venstre, at dette var et arbeidsuhell. Hvorfor har ikke Venstre rettet opp dette arbeidsuhellet i nysalderingen, slik de hadde hatt muligheten til i etterkant av budsjettforliket?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Vi må innom temaet film igjen. Representanten Bekkevold var jo med på behandlingen av filmmeldingen, som Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen la fram for snart to år siden. Den filmmeldingen møtte jo sterk kritikk fra feltet selv fordi den la opp til senkede ambisjoner og mindre tydelige mål enn det den rød-grønne filmpolitikken gjennom år hadde innebåret med en oppbygging av filmfeltet. Heldigvis var det slik at Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, SV, Senterpartiet, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet i Stortinget inngikk et filmforlik, der vi strammet opp den meldingen, la til tydeligere mål og sa at det skulle satses på norsk film. Hva synes egentlig representanten Bekkevold om at Filmfondet må ta et kutt på 16 mill. kr i budsjettavtalen, når filmbransjen allerede hadde klaget på at forslaget til statsbudsjett innebar en reduksjon i aktivitet?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Det er ingen tvil om at dette kuttet ikke akkurat er innenfor Kristelig Folkepartis sjel og ønsker, men det er altså blitt gjort i budsjettforhandlingene med Kristelig Folkeparti og Venstre, i all den tid Kristelig Folkeparti også var med på et filmforlik som sa at vi skulle bygge opp og ikke svekke en norsk filmsatsing. Men når representanten Bekkevold ser at dette skjer i en forhandlingsrunde, samtidig som vi i kulturbudsjettet som regjeringen har lagt fram, ser kutt i pressestøtten, ikke oppfølging av kunstnerøkonomireformen, kutt til Kulturrådet – egentlig vil jeg si brudd på alt det som er kjerneområdene i Kristelig Folkepartis kulturpolitikk – hva synes egentlig representanten Bekkevold om denne regjeringens kulturpolitikk?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Jeg deler representanten Bekkevolds analyse av denne regjeringens kulturpolitikk, eller kanskje mangel på sådan – mangel på en rød tråd og mangel på en helhetlig visjon og vilje når det gjelder hvor man vil med kulturpolitikken. Arbeiderpartiet ønsker å bygge ned tersklene for deltakelse, for vi ser at folks kulturbruk i altfor stor grad styres av hvem man er, størrelsen på lommeboka, eller hvor man bor. Det er udemokratisk. I tillegg ønsker vi at kultur skal være tilgjengelig over hele landet. Vi ønsker å satse på alt fra amatørene til de profesjonelle, og vi ønsker å få til en kraftig satsing på statsbudsjettet for å få det til. Er dette områder som Kristelig Folkeparti ønsker å være med og satse på framover sammen med Arbeiderpartiet?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Statsråden skrøt av regjeringens filmpolitikk i sitt innlegg, men det er ikke mye skryt å hente blant filmfolket selv av regjeringens politikk på området. Tvert imot fikk bransjen dette berømte kuttet på 16 mill. kr til Filmfondet ut av budsjettforhandlingene, og det kommer oppå et budsjett som var så dårlig at det for bransjen betød én spillefilm à la «Kongens nei» mindre for neste år. Vi hadde en runde om dette i forrige spørretime, statsråden og jeg. Da hadde hun egentlig ingen tanker eller råd om hvor bransjen nå skal kutte. Men jeg forventer egentlig at de som foretar så store kutt i en bransje som allerede er presset, også har tenkt noe over hvorfor dette kuttet er berettiget, og hvordan man skal løse det. Har statsråden nå fått tenkt seg om, og har hun lyst til å fortelle norsk filmbransje hvor de bør kutte?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Jeg registrerer at jeg heller ikke denne gangen får noe tydelig svar på spørsmålet mitt fra statsråden. Selv om man har 850 mill. kr til norsk film, har bevilgningen stått stille i et par år. Så har man fått noen kutt et par år, og så får man dette ekstra kuttet i budsjettforliket. Det betyr én spillefilm mindre, det betyr kutt til alle filmfestivalene, det betyr at toppfinansieringen til fire tv-dramaproduksjoner skal bort – f.eks. Dette er det bransjen nå må forholde seg til. Men det er en annen del av kulturlivet som er forbannet i disse dager, og det er kunstnerne som opplever å bli fratatt makt og innflytelse ved at man endrer oppnevningsretten av stipendkomiteene. Kunstnernettverket er et nettverk bestående av 19 organisasjoner som representerer skapende og utøvende kunstnere i Norge, og de er sinte på statsråden. De har i flere år bedt om et møte med kulturministeren, men har ikke fått det. Hvorfor tar ikke statsråden seg tid til å møte landets kunstnernettverk?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Det er hyggelig å registrere at representanten Hjemdal og Fremskrittspartiet nå er opptatt av å bekjempe barnefattigdom. Jeg er sikker på at Fremskrittsparti-representanten har fått med seg at kontantstøtten hemmer sysselsetting. Mitt spørsmål er hvordan Fremskrittspartiet kan forsvare en politikk der vanlige småbarnsforeldre som er i arbeid og betaler skatt, skal få dyrere barnehageplass, samtidig som vi i byer som Oslo og Drammen ser at regjeringen deler ut tusenvis av kroner av skattebetalernes penger til innvandrerkvinner for at de ikke skal delta i arbeidslivet, og for at de ikke skal sende ungene sine i barnehagen for å lære seg norsk til skolestart. Erkjenner representanten at kontantstøtten hemmer integrering i disse byene?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Vi er heldige som bor i Norge, hvor de fleste av oss har det bra. De fleste av oss har jobb, tak over hodet og klarer å forsørge seg selv og sin familie. Men vi ser at forskjellene øker betydelig på kort tid. I Drammen har vi den høyeste barnefattigdommen blant storbyene. Nesten hvert femte barn – jeg gjentar: hvert femte barn – vokser opp i en familie med lav inntekt. Det er godt over 3 000 barn. I den tiden vi nå går inn i, som er en magisk tid – julen er jo barnas tid – melder mange frivillige organisasjoner om rekordmange som ikke har mat til jul, og foreldre som ikke har råd til å kjøpe julegaver. De siste årene har jeg stått julegrytevakt for Frelsesarmeen, og det er en enorm giverglede hos det norske folk. Men det som gjør mest inntrykk på meg, er å se barnehagebarn og skolebarn som kommer og leverer gaver under juletreet rett ved siden av julegryta på Bragernes torg, til de barna med foreldre som ikke har råd til å kjøpe julegaver. Det er hjerteskjærende å tenke på. Derfor er det viktig at dette stortinget kan stille opp for frivillige organisasjoner som gjør en stor forskjell for veldig mange. I mange byer med høy andel barnefattigdom finner vi at kun én voksen er i arbeid, og det er mange innvandrerfamilier. Skal vi bekjempe fattigdom, er det kun én løsning som gir effekt. Det er arbeid, arbeid, arbeid. Da må Stortinget ha en næringspolitikk som skaper jobber, slik at folk får muligheten. Og hvordan forvalter Stortinget fellesskapets ressurser? Ja, er det å fylle lommebøkene til de aller rikeste, eller å skape et samfunn der alle skal med, som er viktigst? Norge har lyktes fordi vi har en politikk der vi løfter i flokk, der ingen skal stå med lua i hånden. Vi har også en politikk som er klar, noe jeg mener dagens regjering bryter med, og det er følgende: Gjør din plikt – krev din rett. Vi har i dag en integreringsfiendtlig regjering. Vi har til og med en likestillingsfiendtlig regjering, som gjør innvandrerkvinner og innvandrerfamilier en stor bjørnetjeneste. Det deles ut tusenvis av kroner skattefritt for at de skal være hjemme og ikke delta i arbeidslivet, gjennom kontantstøtten. Dette er ikke noe Arbeiderpartiet sier. Det finnes nok av utvalg som har påpekt det, gang på gang, og regjeringen påpeker selv at det hemmer sysselsettingen. Derfor bør regjeringen også ta ansvaret for at man inviterer til en fattigdomsfelle og gjør det lukrativt for folk å ikke delta i arbeidslivet. Da må regjeringen også ta konsekvensene av egen politikk. Dessverre vet vi at fattigdom går i arv. For Arbeiderpartiet er det tydelig. Det er at arbeidslinjen skal gjelde. Det er viktig for den enkelte, det er viktig for familien, og det er viktig for hvordan Norge utvikler seg i framtiden.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Vi er en stolt idrettsnasjon, og da skal vi ta vare på idrettsheltene våre. For mange kan overgangen fra endt idrettskarriere være ganske krevende. Derfor har vi hatt noe som heter utøverfond, en økonomisk sparing som gir utøverne en ny mulighet når de skal omskoleres. Men i det har det vært en meningsløs forskjellsbehandling: Er man enkeltutøver, får man ta del i utøverfondet, men som del av en lagidrett som fotball eller håndball, har man ikke hatt muligheten til det. Arbeiderpartiet har i dag et forslag om at dette nå må likebehandles, for det er diskriminerende, og det er viktig at vi tar vare på både enkeltutøverne og dem som er en del av lagidretten. Vil Fremskrittspartiet være med og støtte dette forslaget?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Representanten Breivik er en veldig fornuftig fyr, og jeg har nå gitt opp Høyre og Fremskrittspartiet når det kommer til å iverksette tiltak for å opprettholde det fantastiske medie- og innholdsmangfoldet vi har i Norge. 1 000 journalister har forsvunnet på kort tid, mediehusene har mistet 3 mrd. kr i annonseinntekter på grunn av Facebook og Google, og det haster med å iverksette tiltak. Denne virkelighetsbeskrivelsen deler Venstre med Arbeiderpartiet. Venstre har jo også stått for den samme politikken som Arbeiderpartiet i mediepolitikken. Derfor forundrer det meg stort at Venstre ikke støtter Arbeiderpartiets forslag om at regjeringen skal utrede alle sider av Mediemangfoldsutvalgets forslag, og at de heller ikke støtter Arbeiderpartiets forpliktende plan om at regjeringen skal innføre nullmoms for fagpresse i revidert budsjett i mai. Har Venstre endret kurs?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2017-12-12:
Jeg takker for svaret. Det er helt riktig som representanten Breivik sier, mediemangfold er en viktig del av vårt fantastiske demokrati, og det må vi opprettholde. Det er jo slik at Stortinget tidligere har vedtatt at man skal utrede nullmoms, men dessverre har vi hatt en kulturminister som har lagt den utredningen i en skuff. Vil nå Venstre garantere for at den utredningen kommer på plass? Når den utredningen er klar, vil det også være mulig å innføre nullmoms i mai.
Marianne Haukland (Høyre), 2017-12-12:
Barnevernsbarn over hele landet ville fått en kald nyttårsmorgen om Senterpartiets alternative budsjett hadde fått flertall i denne salen. Når fyrverkeriet hadde stilnet, ville man nemlig ikke lenger hatt muligheten til å kjøpe barnevernsplasser for over en halv milliard. Dette er ikke plasser som staten kunne ha opprettet på to ukers varsel. Det er heller ingen grunn til å tro at vi ville klart å få plassene til samme kostnad, spesielt ikke når det også hadde blitt 9 mill. kr mindre til administrasjon av det statlige barnevernet og over 13 mill. kr mindre til ulike utviklingstiltak i det kommunale barnevernet. Jeg får lyst til å spørre representanten Sem-Jacobsen om hvor hun ville rådet disse barna til å henvende seg 1. januar, om hun hadde fått gjennomslag for sin politikk.
Marianne Haukland (Høyre), 2017-12-12:
SVs representant Øvstegård sier i innstillingen at det å hjelpe barn ut av fattigdom må være en av politikkens viktigste oppgaver. Det er det vanskelig å være uenig med ham i – selv om jeg registrerer at vi to velger ulike løsninger på denne oppgaven. 10 pst. av barna våre lever med vedvarende lavinntekt, og regjeringen gjør en god innsats gjennom satsing på ulike tiltak for å inkludere disse, i tillegg til at vi jobber for å løfte dem via en bedre skole. Barnetrygden utgjør i dag 8 pst. av lavinntektsfamilienes totalinntekt. SV ønsker å bruke 1,9 mrd. kr på å gi disse familiene og alle andre småbarnsfamilier 90 kr mer hver måned, dvs. at barnetrygden vil utgjøre 8,6 pst. av totalinntekten til disse familiene. Mener representanten Øvstegård at dette er den beste måten å hjelpe barna ut av fattigdom på?
Marianne Haukland (Høyre), 2017-12-12:
Den kulturarven vi har i dag, er viktig å ta vare på. Det ser vi at Senterpartiet er spesielt opptatt av. De har f.eks. bedt regjeringen om å skaffe kulturarv og håndverkstradisjon en mer tydelig plass i Kreativt Norges mandat. Samtidig foreslår Senterpartiet å kutte støtten til kulturell og kreativ næring med 12 mill. kr. Forstår jeg representanten rett – at etterspørselen etter norske tradisjonsrike produkter er så stor at man kan spare 12 mill. kr ved å innlemme dem i Kreativt Norge?
Marianne Haukland (Høyre), 2017-12-12:
Bibliotekene er en del av den kulturelle grunnmuren. De gjør kunnskap, kultur, litteratur og verdier tilgjengelig for alle grupper i samfunnet, uavhengig av sosiale, økonomiske og geografiske skillelinjer. Dette har blitt fulgt opp av denne regjeringen. Likevel må jeg sitere komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Venstre og Kristelig Folkeparti, som påpeker at «det i NOU 2013:4 dokumenteres at folkebibliotekene er den lokale budsjettaperen i tiden etter 2005». Dette er helt riktig. I verdens rikeste land prioriterte man ikke penger til bøker og leselyst eller la opp til alternative møteplasser for innbyggerne. I 2013 ble Kulturutredningen 2014 lagt fram. Der ble lokalt og nasjonalt kulturliv gjennomgått og vurdert for perioden 2004 til 2014. Utvalget konkluderte med at den største utfordringen for folkebibliotekene er at de har vært systematisk underfinansiert og nedprioritert. Nasjonal bibliotekstrategi 2015–2018 ble lansert som en handlingsplan, et resultat av arbeidet med statsbudsjettet for 2015, der regjeringen satte av 48,5 mill. kr til tiltak for folkebibliotekene. I 2017 ble 18 mill. kr delt ut til 57 prosjekter – pågående og nye. Det ble tilført ytterligere 3 mill. kr til Nasjonalbiblioteket, som forvalter Nasjonal bibliotekstrategi. Dette har medført at Finnmarksbibliotekene har fått 900 000 kr for å utvikle sine bibliotek. Bergen Offentlige Bibliotek har fått 1,73 mill. kr for å gjennomføre fem utviklingsprosjekter – sammen med 51 andre utviklingsprosjekter, som i hovedsak skal stimulere og bidra til utvikling av nye bibliotektjenester, formidling av bibliotekenes innhold, etablering av nye samarbeidsformer samt hverdagsintegrering. Vi velger å tolke flertallet i komitéens innstilling og forslag til budsjettøkninger til folkebibliotekene som at de stiller seg bak den innsatsen som er blitt gjort av denne regjeringen for å oppfylle Nasjonal bibliotekstrategi, og at de stiller seg bak hovedmålsettingen i strategien. Dette er et område det er gjort mye bra på, og det er godt, for utgangspunktet var som jeg nevnte, systematisk underfinansiering og nedprioritering. Arbeiderpartiet påstår at det går i gal retning med bibliotekene, men det er feil, nå går det faktisk rett vei.
Tage Pettersen (Høyre), 2017-12-12:
Representanten Øvstegård holder et retorisk innlegg hvor han sier noe slikt som «mye til de få og lite til de små», og sier med det at han er mer opptatt av hvem som leverer tjenestene, enn av hvem som er mottakerne. Samtidig er representanten særdeles opptatt av – og det er godt, for det er vi alle – økt barnefattigdom. Samtidig vet vi at 53,4 pst. av alle barn i lavinntektsfamilier er barn med innvandrerbakgrunn. Jeg vil spørre representanten om SV anerkjenner at den økte innvandringen vi har sett – dem vi har tatt imot i Norge – faktisk også er årsaken til den økte barnefattigdommen.
Tage Pettersen (Høyre), 2017-12-12:
– For 20 år siden hadde man en drøm om å få garantiinntekt til alle yrkesaktive kunstnere. Det er ikke mulig med så mange nyutdannede kunstnere som vi har i dag. Dette sa daværende kulturminister Kleveland i forbindelse med sin kunstnermelding for 20 år siden, og etter det har antall kunstnere doblet seg. Men Arbeiderpartiet har åpenbart ikke gitt opp denne 40 år gamle drømmen, selv om retorikken ikke står helt i stil med en påplussing på under 0,7 pst. på kapitlet om kunstnerøkonomi. Jeg lurer på om det er den økonomisk ansvarlige politikken eller redeligheten overfor kunstnerne som har forvitret mest for Arbeiderpartiet siden den gangen.
Tage Pettersen (Høyre), 2017-12-12:
Gaveforsterkningsordningen motiverer museer og andre rundt om i det ganske land til å tenke nytt om hvordan skaffe penger til sine drømmeprosjekter, og at venneforeninger og ulike innsamlingsaksjoner motiveres til dugnad. SV skryter av at de gjerne vil bruke 1 mrd. kr mer enn regjeringen på kulturfeltet, og de sprer pengene ut over til en rekke ulike formål. Disse ekstra midlene skal hentes inn igjen gjennom økte skatter, og formålet er bestemt av kulturekspertisen i SVs stortingsgruppe. Samtidig misliker SV gaveforsterkningsordningen så mye at de ikke ønsker å oppmuntre til 350 mill. kr ekstra til kulturformål. Jeg vil gjerne spørre representanten om SVs stortingsgruppe vet mer om hvor skoen trykker, enn venneforeningene og stiftelsene der ute i det ganske land.
Tage Pettersen (Høyre), 2017-12-12:
SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har skrevet i en merknad i budsjettinnstillingen at de vil avvikle gaveforsterkningsordningen – til opplysning. Så jeg vil gjerne spørre representanten: Er f.eks. Trysil historie- og museumslag eller Domkirkeoddens Venner de rike onklene, de store sterke musklene som ikke bidrar med kultur til menneskene der ute, som også betyr noe i SVs kulturpolitikk?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-12:
Eg oppfattar Venstre som eit parti som er oppriktig opptatt av å hindra barnefattigdom, og vi veit at barnetrygda er ei ordning som fordeler mellom barnefamiliar og andre familiar. Det er difor vi fekk barnetrygda, fordi barnefamiliar med omsorgsansvar ikkje får nokon spesifikk skattelette, men dei får barnetrygda som ein kompensasjon for at dei ikkje får kompensert det på anna vis. Sånn sett heng jo ikkje Venstres forslag om å behovsprøva mellom barnefamiliane saman med det som barnetrygda var tenkt som, nemleg ei fordeling mellom barnefamiliar og andre. Ser ikkje representanten Breivik at barnetrygda slik kan verta ei veldig marginal ordning dersom ein skal begynna med behovsprøving?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-12:
Takk for anledninga til å vera med i denne debatten. Familie- og barnepolitikk er eit politisk område eg meiner får altfor lite politisk merksemd, òg i valkampar. Eg vil presisera òg at når det gjeld barnevernet, er det mange som gjer ein ekstremt god jobb. Målet vårt må vera eit barnevern med tillit, der ein har openheit om det som skjer. Mi bekymring for barnevernsfeltet er spesielt at den tradisjonen vi har hatt i Noreg med stort innslag av private, ideelle tilbydarar, er ein tradisjon som no er truga. Vi er opptatt av at vi òg i framtida må ha ein stor del private tilbydarar i barnevernet. På mange måtar er vi no inne i ei skjebnetid, fordi det anbodsregimet og den auka kommersialiseringa som er, trugar no ideell sektor. Det kan vera slik at dersom vi ikkje gjer noko med dette no, vil det sjå annleis ut om nokre år. Vi har fremja forslag om at 25 pst. av tenestene på helse- og omsorgsfeltet skal utførast i ideell regi innan 2030. Dette er heilt mogleg å få til. Det står på politisk vilje. Men i barnevernet vert ikkje alt løyst med pengar. Vi har prioritert kommuneøkonomien, for det er det aller viktigaste skal vi skapa eit godt barnevern. Men vi må òg sjå til at dei pengane som vi løyver, går til dei som tenestene er meint for, altså ungane. Difor må vi ha betre reglar som hindrar utbytte hos private kommersielle. Senterpartiet har tatt til orde for ein nærleiksreform i barnevernet. Vi meiner at barn skal ha ein lovfesta rett til å få tilbod i nærområdet sitt, og vi må ha reglar for kor mange gonger det skal vera greitt å flytta eit barn frå tilbod til tilbod. Vi har òg vore opptatt av helsehjelp til barn i barnevernet. Dette prioriterer vi i vårt sjukehusbudsjett for neste år. Eg registrerer at dei lagar til to omsorgsinstitusjonar med helsehjelp. Dette er ikkje nok. Vi må òg sørgja for betre helsehjelp til alle dei barna i barnevernet som ikkje kjem inn på desse to institusjonane. Vi må styrkja BUP, og det skjer ikkje med det sjukehusbudsjettet som er lagt opp for neste år.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-12:
Senterpartiet er òg for kontantstøtte. Det var vårt forslag som fekk ho til berre å gjelda for toåringar, men vi står for det. I innstillinga er det nokre merknader om kontantstøtte som bør kommenterast. Det står på side 23 at Arbeiderpartiet, SV og Venstre heller vil bruka ressursane til å heva kvaliteten i barnehagane, som er viktig for heile utdanningsløpet, og ein viser spesielt til at det er mange barn med lågt utdanna mødrer, minoritetsspråklege barn og barn frå låginntektsfamiliar som tar imot kontantstøtte, og, vidare, at kontantstøtta viser seg å vera ei fattigdomsfelle som veldig mange kvinner vert sitjande fast i. I salen her vert det raljert over korleis vi som forsvarar kontantstøtta, kan bruka pengane til skattebetalarane til å betala kvinnene for ikkje å vera i arbeid. Men desse kvinnene gjer eit arbeid. Eg har visst nok vore heime med ungar, og det er mykje meir travelt enn å sitja her på Stortinget, men det er ikkje den same betalinga. Om det er ei fattigdomsfelle: Ja, mange av desse vert endå meir fattige av ikkje å kunna få kontantstøtte. Og er det rett å setja kontantstøtte opp mot det å bruka barnehage? Kan ein ikkje seia ja takk, begge delar? Det handlar berre om eittåringane. Vi set jo ikkje omsorgsløn opp mot sjukeheimsplassar, som er ei anna kontantyting. Og er det rett å omtala barnehage som ein del av utdanningsløpet? Var ikkje fleirtalet i denne salen einige om da vi behandla barnehagemeldinga, at vi skulle ta barndomen på alvor og la barnehagar vera barnehagar? Så er det pussig, synest eg, at det er greitt å jobba for auka foreldrepermisjon ved fødsel, slik at foreldre kan vera meir heime med barn, men ein uting dersom ein lar dette skje via ei kontantstøtte. Til det som Kristeleg Folkeparti heilt rett påpeikar i innstillinga: Der står det som er føremålet med kontantstøtta, nemleg å bidra til at familiane får meir tid til sjølve å ta omsorg for eigne barn, og at familien vert gitt reell valfridom når det gjeld omsorg for barn. Dette er jo ein verdi i samfunnet, så vi må vera forsiktige med å kategorisera dei kvinnene som nyttar dette. Eg etterlyser meir respekt i denne debatten, for vi har stor makt, vi har makt i form av dei orda vi brukar. Ingen stiller kritiske spørsmål til at veldig mange sender babyar på elleve eller tolv månader i barnehagen, men dei foreldra som lar vera, møter kritikk frå denne salen, og det synest eg ikkje er rett.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-12:
I budsjettproposisjonen står det: «Samfunnets arkivmateriale er blant de viktigste kildene til kunnskap om vår samtid og historie. Arkivene i offentlig forvaltning er en bærebjelke i rettsstaten og for vårt demokrati. Arkivene må derfor sikres slik at de blir tatt vare på og gjort tilgjengelig for bruk.» Senterpartiet støttar fullt opp om denne beskrivinga. I proposisjonen står det vidare at det er nedsett eit offentleg utval med oppgåve å gjennomgå heile arkivlova. Det er sant. Men Senterpartiet saknar regjeringa si oppfølging av oppmodingsvedtaket frå Stortingets møte så seint som 20. juni i år. Der bad Stortinget regjeringa «iverksette en bred utredning av samfunnets arkivfunksjoner, med særlig vekt på regionale arkivtjenester, nasjonalt samspill og håndtering av digitale utfordringer». Eg synest det er uforståeleg at regjeringa ikkje omtalar dette vedtaket i budsjettproposisjonen sin, og eg er forundra over at heller ikkje komiteen har omtalt dette. Det som er alvorleg på arkivfeltet no, er den omlegginga som er gjennomført i Arkivverket, der statsarkiva er vengeklipte, og der ein har opplevd ei sterk sentralisering av både leiing og funksjonar. Utviklinga er alvorleg fordi den faglege kompetansen som statsarkiva har hatt, no er i ferd med å kunna forvitra. I proposisjonen står det òg om ein nedgang i avleverte arkiv til Arkivverket, som har si årsak i manglande magasinkapasitet i Arkivverket. Dette burde Stortinget brytt seg om. Eg vil difor slå eit slag for forslag nr. 19 i innstillinga. Det lyder: «Stortinget ber regjeringen sikre en reell styrking av statsarkivene med statsarkivar som stedlig, geografisk leder, samt sikre statsarkivenes regionale kompetanse og publikumstjenester og på egnet måte fremlegge sak for Stortinget om dette.» Det er berre Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet som står bak dette forslaget i innstillinga. Så til privatarkiv. Det er òg ein veldig viktig del av kulturarven vår. Her er det eit enormt etterslep. Det manglar ei finansiering som står i forhold til behova. Regjeringa gav hausten 2017 10 mill. kr i prosjekt- og utviklingsmidlar til arkivfeltet, der 6 mill. kr var øyremerkte privatarkiv. Men det har kome inn søknader til 52 mill. kr. Senterpartiet har prioritert 2 mill. kr ekstra for neste år, og vi har fremja forslag om å oppretta ei eiga statleg støtteordning for privatarkiv igjen.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-12-12:
Jeg tenker at Arbeiderpartiets representanter gjør sitt ytterste for å fortsette der Helga Pedersen egentlig startet for fire år siden, med at det er viktig å snakke den – den gang – nye regjeringen ned. Når Arbeiderpartiet tar ordet i kulturdebatten, er budskapet stort sett det samme hele veien. Det er regjeringen som gjør for lite, for sent og for dårlig, og absolutt ingen av regjeringspartienes representanter får gjennomslag for noe som helst. I hvert fall er det slik det oppleves å høre på det som kommer fra Arbeiderpartiet i denne saken. Så mitt spørsmål til representanten Trettebergstuen er: Kan det tenkes at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen på kulturområdet faktisk har gjort noe som helst riktig i løpet av fire år i posisjon, noe som fortjener en aldri så liten anerkjennelse, sånn i raushetens navn i denne søte advents- og førjulstid?
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-12-12:
Det er et vanskelig spørsmål å svare på rett over bordet. Det jeg vil si, er at mange utøvere som har drevet med lagidretter, f.eks. innen fotball, gjør det såpass bra at de i etterkant av karrieren sin har mye mer å falle tilbake på enn enkelte andre. Det er mange som utøver marginale idretter som ikke får ta del i de store seiersbonusene som deles ut, når de ikke når helt opp i resultatlistene. Men i utgangspunktet er jeg for at vi skal gi folk en solid plattform å stå på også når karrieren er over, fordi man ser at det å være idrettsutøver kan få en brå slutt. Det kan være at karrieren tar slutt på grunn av en skade, eller selvfølgelig også at man må oppgi karrieren sin i relativt ung alder.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-12-12:
Fremskrittspartiet er veldig opptatt av at vi skal ta vare på det som er god norsk kultur og tradisjon. Vi er opptatt av vår historie, det norske verdigrunnlaget og det som dette samfunnet er bygd og tuftet på gjennom århundrer, for ikke å si årtusener. I det ligger det selvfølgelig også implisitt at vi må ta vare på det som er vår nasjonale kulturarv. Men – som på alle andre områder: Det å få budsjettet til å gå opp i trangere tider gjør at man må prioritere. Derfor kan man ikke nå opp med alle prioriteringer til enhver tid. Vi er opptatt av at man selvfølgelig må ta vare på f.eks. det vi har av gamle kirkebygg, nasjonal helligdom og nasjonale skatter. Den norske kulturarven er veldig viktig for Fremskrittspartiet, så vi er en støttespiller der, selv om vi ikke til enhver tid kan levere alle kronene som vi gjerne skulle gjort.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-12-12:
Nå har jo kulturbudsjettet økt jevnt og trutt under denne regjeringen, og det er økt dramatisk på få år. Når vi peker på at vi mener at kulturen skal klare seg mest mulig selv, er det fordi vi har som grunnholdning og grunntro at lokal aktivitet, lokal kulturaktivitet, har i seg både skapertrang, innovasjon og vilje til å lykkes, men at de i en del tilfeller selvfølgelig trenger en dytt i ryggen og offentlig bistand for å komme i gang. Det må imidlertid være et mål at man underveis skal klare, om ikke å bli selvgående, så i hvert fall å gjøre seg mindre avhengig av både kommunale, fylkeskommunale og statlige tilskudd for å utøve kulturen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-12:
Jeg har lyst til å si at den samlede satsingen på film- og medieområdet i regjeringens forslag til statsbudsjett for 2018 var om lag 850 mill. kr, og da var satsingen på Filmfondet på over 505 mill. kr. Når man i Stortinget skal finne inndekning for nye satsingsforslag, er det opp til partiene som sitter og forhandler på Stortinget. Jeg er sikker på at NFI, som skal gjøre disse prioriteringene, vil finne en god måte å gjøre det på. Og så er det jo ikke slik at om man sammenligner alle de filmene som produseres i løpet av et år, vil det ramme en slik type film som «Kongens nei». Det er også noen filmproduksjoner som ikke har gått like bra som «Kongens nei», så jeg stoler på at NFI vil gjøre en god prioritering av dette for 2018.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-12:
Jeg skal om ikke lenge møte Kunstnernettverket, og jeg gleder meg veldig til det. På det møtet skal vi diskutere det som vil være viktig for kunstnerorganisasjonen å få belyst i kunstnermeldingen. Jeg er veldig glad for at Stortinget ønsker at det skal utarbeides en ny kunstnermelding, og jeg gleder meg til å gå i gang med det så snart som mulig. Jeg ser frem til det møtet, der de også får komme med innspill helt i begynnelsen, i starten, av dette arbeidet når det gjelder hva de ønsker at vi som kritikere skal prioritere for at kunstnerne i større grad skal kunne klare å leve av det de skaper. De siste 20 årene har det vært mange tiltak som har kommet uavhengig av hverandre. Nå skal vi se alt i en helhet, sørge for at kunstnere over hele landet skal ha gode muligheter til i større grad å kunne leve av kunsten sin.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-12:
Kunstnerorganisasjonene har vært involvert i denne prosessen. Veldig mange av de motforestillingene som de har hatt til det som Utvalget for statens kunstnerstipend har kommet med, har de fått gjennomslag for. Jeg har en liste med alle de forslagene der kunstnerorganisasjonene har vunnet fram. Så ble jeg veldig overrasket da Senterpartiet gikk imot dette forslaget. For det dette innebærer, er jo at kunstnere fra hele landet skal være representert. Mange av kunstnerne våre bor i Oslo. Så hvis en komité kommer med et forslag hvor det bare er folk på Østlandet som er foreslått, kan Utvalget for statens kunstnerstipend gå tilbake til komiteen og si: Kan ikke dere prøve å finne en kunstner fra Nord-Norge, Vestlandet eller Sørlandet, sånn at hele landet blir representert? Det overrasker meg stort at Senterpartiet ikke er opptatt av at kunstnerbefolkningen i hele landet skal ha mulighet til, og sikres, å sitte i disse komiteene.