Børge Brende (Høyre), 2014-02-25:
La meg først få innlede med å slå fast at det er riktig å gjennomføre en evaluering av norsk innsats i Afghanistan. Forberedelsene til en helhetlig evaluering vil starte i år, og Stortinget vil bli informert om mandat, sammensetning og fremdriftsplan for gjennomgangen. Regjeringen vil samtidig legge stor vekt på å bevare den brede enigheten om vårt samlede engasjement i Afghanistan og videreføre konsultasjonene med Stortinget om dette spørsmålet. Det har vært en styrke fra 2001 og frem til i dag at det har vært bred enighet i denne sal – fra SV til Fremskrittspartiet – rundt innretningen knyttet til både den langsiktige bistanden, den humanitære innsatsen og de militære bidragene. Jeg tror også vi skal bruke dagen i dag til å reflektere over hva som har skjedd, og hva man har oppnådd siden 2001. I 2001 var Afghanistan et arnested for internasjonal terrorisme, drevet frem av Al Qaida. Det er det ikke lenger. I 2001 gikk det under 1 million elever på skole – nesten ingen jenter. I dag er det over 8 millioner barn i et land på 30 millioner som går på skole, og bortimot 40 pst. av dem er jenter. Ifølge Verdensbanken var det en helsedekning på 8 pst. i 2001. Nå er man oppe i 80 pst. Mødredødeligheten har falt dramatisk, barnedødeligheten har falt dramatisk. Likevel sliter landet selvsagt med grunnleggende utfordringer og problemer knyttet til korrupsjon. Dette blir den viktigste oppgaven for den nye presidenten å ta fatt i. Korrupsjon gjennomsyrer samfunnet, og det er ikke akseptabelt. Det er også slik at man sliter med problemer knyttet til narkotika- og opiumsproduksjon. Dette må det tas tak i. Det som også har skjedd de siste årene, er at afghanerne i mye større grad har tatt ansvar for sin egen sikkerhet. Over 350 000 afghanske sikkerhetsstyrker har nå ansvaret for sikkerheten i Afghanistan, støttet opp av ISAF og amerikanske soldater – 45 000. Det er gått ned fra 120 000, og disse skal trappes videre ned fremover. Et nærvær betinger selvsagt at det inngås en sikkerhetsavtale mellom USA og Afghanistan, og senere en NATO-basert. Men det at afghanerne nå tar mye større ansvar for sin egen sikkerhet – 350 000 som nå trenes også av våre mannskaper – gjør det også mye vanskeligere for Taliban å operere. De skyter nå på sine egne. Da jeg møtte president Karzai i helgen, avlyste han et statsbesøk til Sri Lanka, for det var dessverre 20 afghanske soldater som var drept av opprørere. Han gikk inn, han så på dette, og det de nå ble stilt overfor, skapte også avsky i Kabul. Vi som storting må nå selvsagt evaluere den norske innsatsen. Det skal vi gjøre. Men jeg må også si at jeg ikke synes det går an – i alle fall ikke for meg – å holde et innlegg om Afghanistan uten å takke de norske soldatene som har tatt en stor personlig risiko, vært med og fått til en situasjon hvor jenter igjen kan gå på skole i Afghanistan, og hvor helsetjenester er tilgjengelig. Det virker også som at man for første gang kan få en demokratisk overføring av makt fra én president til en annen i Afghanistan. Det kan virke som at man trolig kan ha over 7 000 stemmelokaler åpne. Det var nesten ikke tv-kanaler i 2001, og nå er det presidentdebatt på et titalls tv-kanaler i Afghanistan. Vi må nå ikke bare dyrke de utfordringene som er knyttet til Afghanistan. De er der – det er faktisk fortsatt et av de fattigste landene. Vi må også takke de humanitære hjelpearbeiderne som har tatt et ansvar, de norske soldatene som har vært der og vært med på å bidra til denne positive utviklingen, de norske bistandsarbeiderne og det norske personellet knyttet til ambassadene og de utsendte. Norge har vært med på et oppdrag hvor vi i Stortinget har vært helt enige – fra SV til Fremskrittspartiet. Nå skal vi se på hvordan vi kan lære av dette, men vi må også understreke de positive resultatene som vi har sett og oppnådd i Afghanistan.