trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Den kontroll i Oslo som det henvises til, er utført som et ledd i den kontrollvirksomhet skatteoppkreverne i kommunene gjennomfører overfor arbeidsgivere i medhold av skattebetalingsloven. Målet for denne kontrollvirksomheten er i første rekke å sikre korrekt rapportering og betaling av skatter og avgifter. Skatteoppkrevernes kontrollvirksomhet er en del av en mer omfattende kontrollvirksomhet på skatte- og avgiftsområdet, hvor også fylkesskattekontorene, ligningskontorene og toll- og avgiftsetaten har en sentral rolle. Det finnes også andre organer som utøver kontrollvirksomhet, med et noe annet formål, f.eks. Kredittilsynet og Arbeidstilsynet. Jeg vil ikke gå nærmere inn på dette her. En viktig del av planleggingen og strategien ved kontrollvirksomheten er å stille kriterier for valg av kontrollobjekter. Det er en kjent sak at man i enkelte tilfeller velger ut bransjer som av ulike årsaker peker seg ut. Det kan vises til den fokusering det i det siste har vært bl.a. på restaurantbransjen, drosjenæringen og bygg- og anleggsbransjen. Det er viktig å fokusere på næringer hvor det avdekkes betydelige brudd på bestemmelser knyttet til skatte- og avgiftslovgivningen og unndragelser av skatter og avgifter. Økt oppmerksomhet vil over tid bedre lovligheten og seriøsiteten i bransjen. Kontrollen avdekker i noen tilfeller, som i denne sak, forhold som er av en slik art at saken medfører anmeldelse til politiet. Kontrollvirksomheten har dermed også en sentral rolle i bekjempelsen av økonomisk kriminalitet. Finansdepartementet uttalte ved fremleggelsen av statsbudsjettet for inneværende år at en økning av antallet kontroller og kvaliteten på denne type kontroller vil være en prioritert oppgave. Jeg tror at Oslo kemnerkontors innsats kan være et tegn på at denne prioritering vil gi resultater. Over tid vil dette medføre at selskaper og personer som ikke driver en lovlig og seriøs virksomhet, enten må avvikle sin virksomhet eller legge om driften slik at virksomheten blir i samsvar med regelverket. Det vil være en fordel for den lovlige del av bransjen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det er en prioritert oppgave å bekjempe den type økonomisk kriminalitet som vi her snakker om. Og som jeg sa i mitt første svar: Finansdepartementet har allerede ved fremleggelsen av statsbudsjettet for inneværende år varslet en økning av antallet kontroller, og at kvaliteten på kontrollene også vil være en prioritert oppgave. Jeg tror det vi nå ser, er et resultat av at dette allerede fungerer. Det er prioritert fra departementets side, og hvorvidt det vil være behov for å prioritere det ytterligere, er et spørsmål som man får komme tilbake til. Vi har, som sagt, prioritert det for inneværende år, og etter min oppfatning ser vi allerede resultater av det.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Vi er for så vidt her inne på et annet spørsmål, som jeg må innrømme jeg er usikker på om ligger under finansministerens område. Men det er helt opplagt at det å føre en nøye kontroll med bransjer hvor man avdekker useriøse forhold, må være en prioritert oppgave fra myndighetenes side. Finansdepartementets rolle er først og fremst å utøve kontroll med den økonomiske virksomheten. Jeg erkjenner som representanten her gjør oppmerksom på, at man innenfor denne bransjen har hatt en del av den type forhold som blir påpekt. Det er selvfølgelig en oppgave som rette myndigheter må ta på alvor. Men jeg vil påpeke at den enkelte kunde også har et ansvar for å forholde seg til bedrifter på en slik måte at man ikke gir seg ut på ting som man i neste omgang kan få problemer med. Det er et gjensidig ansvar her som alle har.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Valglovgivningen bør etter mitt syn ta utgangspunkt i at alle velgere skal ha anledning til å avgi stemme. Av bl.a. praktiske og økonomiske årsaker kan det likevel være nødvendig å utforme regelverket slik at enkelte velgere under visse omstendigheter ikke får en slik mulighet til å stemme. Det følger av valgloven § 31 at forhåndsstemmegivningen ikke må foregå senere enn siste fredag før valget. Dette innebærer, som representanten Johnsen påpeker, at velgere som blir lagt inn på sykehus mellom fredag ettermiddag og valgdagen, ikke får brukt stemmeretten sin. Valglovutvalget, som vil avgi innstilling i begynnelsen av år 2001, skal gjennomgå gjeldende valglovgivning og komme med forslag til ny valglov. Jeg synes derfor det er naturlig å overlate til utvalget å vurdere om det er mulig å forandre valglovgivningen slik at også velgere som blir innlagt på sykehus mellom fredag ettermiddag og valgdagen, får anledning til å bruke stemmeretten sin. Jeg vil ta kontakt med utvalget og henstille til det å se nærmere på denne problemstillingen. Utvalget bør da vurdere eventuelle praktiske og økonomiske konsekvenser samt sammenhengen i regelverket.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Ja, det er ofte slik at hvis tilstrekkelig mange vil, lar det meste seg gjennomføre. Men jeg viser til at det nettopp er foretatt endring i valgloven, og av § 31 i valgloven følger det faktisk at forhåndsstemmegivningen skal være avsluttet senest fredag før valget. Det innebærer at det ikke er mulig å få endret regelverket for inneværende år. Men, som jeg sa, jeg vil ta et initiativ overfor Valglovutvalget om å se på denne problemstillingen i forbindelse med revideringen av loven, som nå vil pågå fram til neste valg.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Nå er ikke statsråden i en slik situasjon at han kan sette to streker under svaret. Men det jeg har sagt, er at jeg skal ta kontakt med Valglovutvalget og henstille til det å se nærmere på problemstillingen med sikte på å finne en løsning på det. Jeg synes også det er viktig at flest mulig får benytte adgangen sin til å stemme, og vil derfor ta opp dette forholdet. Men det er Valglovutvalget som først skal vurdere dette, så skal det fremmes en ny valglov som til slutt skal vedtas av Stortinget. Så her er det både praktiske og økonomiske konsekvenser som det må tas stilling til. Men som jeg har sagt, vil jeg ta denne kontakten, med sikte på å finne en løsning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Det pågår for tiden endringsprosesser innenfor flere statlige etater som kan få betydning for den regionale fordelingen av statlige arbeidsplasser samt folks tilgjengelighet til disse statlige tjenestene. Vi må offensivt møte utfordringene som følger av økte effektiviseringskrav og markedstenkning med en ny styringsvilje – ikke nødvendigvis for å stoppe fornuftig effektivisering, men for å unngå utilsiktede negative konsekvenser for distriktene. Effektiviseringer som reduserer kostnader, kan være bra for den enkelte sektor, mens konsekvensene for lokalsamfunn kan være tap av arbeidsplasser og, som sagt, dårligere tilgang til offentlige tjenester. Et av de viktigste distriktspolitiske grepene som denne regjering har tatt, dreier seg nettopp om å få til bedre samordning på tvers av sektorgrensene, slik at vi unngår disse utilsiktede konsekvensene. Dette ble da også understreket både i Voksenåserklæringen og i min distriktspolitiske redegjørelse i Stortinget den 20. april i år. Av de konkrete tiltak Regjeringen har iverksatt, skal jeg nevne følgende: For det første har fagdepartementene pålegg om at de distriktspolitiske konsekvensene av politikkendringer skal være vurdert før endringer besluttes. Dette har blitt gjort ved flere anledninger, bl.a. innenfor energisektoren og helsesektoren. For det andre er Regjeringen i ferd med å utvikle en samlet lokaliseringspolitikk for statlig virksomhet. Her vil Regjeringen arbeide langs to hovedlinjer. Den ene er at statlige oppgaver som dekker et nasjonalt marked, i økende grad blir lokalisert utenfor Oslo. Den andre hovedlinjen er hvordan Regjeringen skal håndtere både de pågående og fremtidige omorganiserings- og effektiviseringstiltakene i landsomfattende statlige etater. Hver for seg kan slike strukturendringer være godt begrunnet, men Regjeringen ønsker å se slike omlegginger i sammenheng for å unngå at de samme lokalsamfunnene blir rammet når flere statlige etater rasjonaliserer samtidig. Særlig er små kommuner i utkantene svært sårbare for slike endringer, og Regjeringen arbeider derfor med konkrete tiltak som kan bidra til å dempe de negative konsekvensene for disse kommunene. Både utlegging av nye arbeidsoppgaver, felles servicekontor og omstillingsbistand i form av kompensasjon til kommunene for tapte arbeidsplasser kan bli aktuelt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-05-12:
Kommunal- og regionaldepartementet har et samordningsansvar i forhold til endringer bl.a. i statlige virksomheter som kan få distriktspolitiske konsekvenser, og blir derfor involvert i prosesser som dette på en slik måte at man skal kunne se helheten i politikken. Det er også det som ligger til grunn for den beslutning som Regjeringen har tatt om å få til en slik samlet lokaliseringspolitikk, hvor man ser sammenhengen mellom ulike statlige etater som har restrukturering på gang. Departementet får derfor rapport om slike endringer, og arbeider for å få en samlet lokaliseringspolitikk, i samarbeid med øvrige departementer. Vår hensikt med dette arbeidet er at små lokalsamfunn ikke skal bli berørt for sterkt. Jeg synes faktisk det er viktig at hver enkelt av disse statlige etatene blir ansvarliggjort i forhold til sin egen virksomhet, at de også har et ansvar for å se på om det er mulig å legge andre arbeidsoppgaver til områder som blir berørt, og også bidrar med omstillingsbistand der det ligger til rette for det.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg har mye å spørre om, men jeg oppfattet det slik at det ikke blir gitt rom for det. Spørsmålet går til sosialministeren – tror jeg – og det går nettopp på dette med produksjon av sprit, som så langt har vært underlagt statlig kontroll og virksomhet. Når det statlige monopolet nå er opphevet, gjennom at Regjeringen sammen med Høyre og Fremskrittspartiet ønsket å privatisere virksomheten, må en vel forvente at flere private aktører vil melde seg på banen. Da er mitt enkle og klare spørsmål: Frykter ikke statsråden, med sin holdning til spørsmålet, at produksjon i privat regi vil gjøre det vanskeligere å opprettholde målet om en restriktiv alkoholpolitikk i Norge?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I Næringslivets Ukeavis kunne vi 30. april 1999 lese at det i fjor ble etablert 2 300 færre bedrifter enn året før. Det er en nedgang på ca. 9 pst., og nedgangen gjelder alle fylker. Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å få snudd denne trenden?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden kom med svært mange tall, og det interesserer meg for så vidt svært lite. Det som interesserer meg, er at 2 300 færre bedrifter ble startet i fjor. Jeg går ut fra at Regjeringen i likhet med mange andre ser på viktigheten av å så. Det er det vi snakker om her – vi snakker om å så, for å høste siden. Det må være ganske bemerkelsesverdig at en regjering som gikk så offensivt ut før valget med å være de små og mellomstore bedrifters store hjelper, klarer å få slike tall på bordet etter ett år i regjering. Hvilke konkrete tiltak vil Regjeringen sette i verk for å snu denne trenden?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg takker igjen for svaret, som ikke var noe svar – det var ingen konkrete tiltak jeg fikk greie på her. Men jeg kan stille et mer direkte spørsmål til ministeren. Ett av de poengene som Regjeringen gikk ut med før valget, var at de skulle minske skjemaveldet for bl.a. små og mellomstore bedrifter. I den perioden som denne Regjeringen har sittet, er skjemaveldet økt – med 45, tror jeg. Hva mener ministeren om dette, og vil ministeren sørge for at det raskt blir en minsking av dette skjemaveldet slik Regjeringen gikk ut og sa at den ville, for at det skulle bli lettere for små og mellomstore bedrifter?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og arbeidsministeren: «Ved kommune-, fylkestings- og stortingsvalg er valgloven i dag slik at personer som blir innlagt på sykehus fra fredag ettermiddag til og med valgdagen, ikke har mulighet til å bruke sin stemmerett. Mange av disse pasientene kunne ha brukt sin stemmerett hvis forholdene var lagt til rette for det. Kan statsråden se på dette slik at det i fremtiden blir mulig for disse å bruke sin stemmerett?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret, som jeg synes var meget positivt. Jeg forstår at ministeren og jeg har samme oppfatning av dette problemet. Det bør vi selvfølgelig ha, når vi vet at deltakelsen ved valg er synkende. Jeg hadde jo håpet at vi ved å være kjappe i vendingen i beste fall skulle kunne klare å få dette til allerede nå til kommune- og fylkestingsvalget, men jeg forstår ministeren slik at så kjappe kan vi ikke være. Allikevel tillater jeg meg å stille spørsmålet om det er en mulighet for å få til dette allerede til dette valget. Hvis man vil, kan man!
Jan Johnsen (Høyre), 1999-05-12:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår at toget når det gjelder kommune- og fylkestingsvalget, er gått, men jeg regner med at vi til neste stortingsvalg kan ha dette ordnet. Jeg håper ministeren kan sette to streker under det. Jeg har oppfattet ham slik at han – i likhet med meg – er skikkelig opptatt av dette, og at vi kan få ordnet dette rent praktisk, slik at alt er i orden til neste valg.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Den militære konflikten mellom Etiopia og Eritrea har pågått i lang tid. Hva gjøres fra norsk side for å bidra til en fredelig løsning?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, som jo viser at Norge er aktivt med i fredsarbeidet. Jeg skjønner at det er mange kanaler i bruk, men jeg vil likevel spørre om det er noen flere som kan prøves utenom de diplomatiske spor. Norge har jo et spesielt forhold til disse landene gjennom misjon og bistandsarbeid i lang tid og har derfor mange kontakter. For oss virker det meningsløst at disse landene, som har stått hverandre så nær, er i krig. Vi må ikke glemme resten av verden, selv om det er Kosovo-krisen som er mest i fokus i dag. Det er viktig at noen bryr seg om de menneskelige lidelsene også i Afrika. Og når det gjelder Etiopia/Eritrea-konflikten, føler jeg at det også er noe mer som ligger bak enn en grensekonflikt. Vi får stadig signaler om brudd på menneskerettigheter i regionen, men grensekonflikten overskygger dette. Det er derfor viktig med tillitsbyggende arbeid, og jeg vil da spørre om Norge har mulighet til å gå andre veier enn om OAU-initiativet, som jo ikke har ført fram, for å komme i dialog omkring kjerneproblemene – altså bruke noen bak-kanaler.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «En undersøkelse Riksrevisjonen har gjort ved de fem største ligningskontorene i landet, viser at de ofte bryter egne regler for saksbehandlingstid. Dette fører til at skattytere og bedrifter ikke får behandlet sine klager i tide, noe som kan føre til økonomiske konsekvenser. Samtidig bruker mange av de ansatte arbeidstiden til annet enn å behandle ligninger. Vil statsråden se på ressursbruken ved ligningskontorene og be skatteetaten skjerpe seg med blant annet behandlingstiden?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg er litt skuffet over statsrådens svar; jeg må imidlertid takke for det. Man vil se på muligheten til å få forbedringer. Det synes iallfall jeg er en meget passiv holdning. Jeg ønsker mer å høre statsrådens private holdning i denne saken, for dette har jo en god del sider. Når man klager på skatten, er risikoen stor for at klagen blir liggende lenge. En årsak er at bare seks av ti årsverk ved likningskontorene går med til vanlig saksbehandling. Samtidig bruker svært mange av de ansatte ved likningskontorene arbeidstiden til annet enn å behandle likninger – nesten 40 pst. av årsverkene brukes faktisk på ledelse, opplæring og administrasjon – og resultatet er bl.a. at likningskontorene ikke klarer å svare på klagen innen fristen på tre måneder, en frist som likningskontorene selv har satt. Jeg vil spørre statsråden: Vil statsråden ta noe initiativ til å innføre absolutte tidsfrister overfor likningskontorene, slik at kundene kan få en bedre behandling?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg fikk jo i grunnen ikke svar på det jeg spurte om. Jeg spurte om det er riktig å vurdere om det bør innføres absolutte tidsfrister – det var det jeg var på jakt etter. I et av tilfellene der man måtte vente i en klagesak, var faktisk ventetiden over fem år. En slik uforsvarlig lang saksbehandlingstid svekker både rettssikkerheten og tilliten til ligningskontorene. Skattyteren selv har kun en tre ukers klagefrist, og det virker svært underlig at det haster så mye med å klage, samtidig som man risikerer å måtte vente lenge på et svar. En annen urimelighet er at skatten blir inndrevet samtidig som klagen ligger til behandling, mens renter og inndrivelseskostnader løper. Dette kan føre til alvorlige konsekvenser for små næringsdrivende og privatpersoner. I verste fall kan kemneren stå på døren og ta pant i boligen, mens du fortsatt venter på at skatteetaten skal behandle klagen din. Synes statsråden at dette er rimelig fremgangsmåte?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg har følgende spørsmål til statsråd Høybråten: «I den ordinære spørretimen 5. mai 1999 hadde undertegnede et spørsmål til helseministeren om sykehussituasjonen i seks fylker. Dagen etter kunne man lese i Sarpsborg Arbeiderblad, Moss Dagblad og Demokraten: «Statsråden var klar, men Stang dukket ikke opp.» Videre kan man lese at opplysningene ble gitt av en rådgiver for statsråden som hevdet at undertegnede var borte og spørsmålet utsatt. Kan statsråden forklare hvordan slike feilaktige uttalelser kan bli gitt fra en rådgiver ved statsrådens forværelse?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg må si med en gang at jeg var ikke særlig lysten på å lufte denne saken i Stortinget. Jeg hadde aldri trodd at jeg måtte ta opp et slikt spørsmål i stortingssalen, et spørsmål som faktisk beror på misforståelser og manglende rutiner. Jeg hadde trodd at statsråden og undertegnede var ferdige med påstandene om at undertegnede var bortreist forrige spørretime, og at dette ble avklart forrige uke oss imellom. Så enkelt ble det tydeligvis ikke. Som kjent blir én fjær fort til fem høns, og en av avisene i arbeiderpressen i Østfold, Sarpsborg Arbeiderblad, brakte påstanden til sine lesere om at undertegnede «møtte ikke til timen». Det stod å lese på avisens første side torsdag i forrige uke. Artikkelen, eller skal man si sensasjonsnyheten, hadde sitt utspring i en uttalelse fra en ansatt ved statsrådens forværelse. Det er å håpe at statsrådens kontor ved henvendelser fra media eller andre vil opplyse at slike spørsmål hører til Stortingets administrasjon eller partigrupperingene, som bør ha oversikt over hvor representantene befinner seg.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg vil også takke statsråden for at han har tatt initiativ til å få rettet på forholdene. Det samme gjelder brevet som er sendt Sarpsborg Arbeiderblad, Demokraten og Moss Dagblad, hvor statsråden beklager misforståelsen og sier at det beror på en beklagelig forveksling fra statsrådens kontor, og at det ikke må lastes representanten Stang. Men Sarpsborg Arbeiderblads journalist, som er hovedarktitekten bak hele oppslaget, har ikke sjekket de faktiske forhold, om undertegnede var til stede eller ikke, men bare basert seg på opplysninger fra statsrådens forværelse. Det ble ikke sjekket, verken med Stortinget eller undertegnede – som den løgnaktige artikkelen handler om – og det må vel sies å være et brudd på etiske retningslinjer som gjelder for pressen. Mitt hovedbudskap er at det bør være en viss rettssikkerhet også for stortingsrepresentanter med hensyn til å få et slikt negativt stempel – som har sitt utspring i usannheter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «I den senere tid har det blitt avdekket at forholdsvis mange katalogselskaper ikke har fulgt verken regnskapsloven eller aksjeloven, ligningsloven, folketrygdloven med flere. I Oslo har kemnerkontoret i løpet av det siste 1 1/2 år kontrollert 38 katalogselskaper hvorav 29 er politianmeldt. Ser statsråden noen mulighet for å få redusert det som kan synes som en noe «useriøs» bransje?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Hvis statsråden intensiverer, dvs. bruker enda flere midler og krefter på dette området – dette er ofte utgifter til inntekts erverv, dvs. at man avdekker mislighold som kan innbringe inntekter igjen – rydder man samtidig også vekk de som er useriøse, slik at de som prøver å følge lover og regler, får jobbe i et mer ordentlig marked.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker for bekreftelsen fra statsråden på at dette er noe han vil arbeide videre med og bruke tid og krefter på. Nå har vi snakket om det økonomiske i den type firmaer, men vi har også de kundene som handler hos disse katalogfirmaene, og det er en annen side av denne saken. Ofte skifter disse firmaene adresse, telefonnummeret stemmer ikke, og det er da vanskelig å få tak i dem ved eventuelle reklamasjoner og spørsmål. Jeg håper at statsråden også ser på dette som en viktig del av det hele.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Ifølge en undersøkelse utført av SINTEF er det svært mange bilulykker hvor personbiler har kommet over i motgående kjørefelt, hvor bilen er ført av bilister som prøver å ta sitt eget liv. Dette er jo ulykker som rammer uskyldige og som regel lastebilsjåfører. Hvordan ser statsråden på dette, og ser han mulige tiltak som kan redusere antallet slike ulykker?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret, som egentlig ikke var noe svar på mitt spørsmål. Jeg takker samtidig statsråden for at han vil påse at rapporten blir fulgt opp. Temaet som spørsmålet tar opp, er og har vært et stort problem i mange år for dem som driver i transportbransjen, ved at de påfører skader som de er uforskyldt i. Dette har også en psykologisk effekt som kan bli et stort problem, samt at det påfører bransjen et ry som den ikke fortjener. Derfor er undertegnede glad for at undersøkelsen ved SINTEF bekrefter noe mange har ment, men ikke har kunnet bevise. Dette er noe statsråden bør og må ta alvorlig. Man må prøve å iverksette tiltak som kan redusere antall ulykker. Derfor er det viktig at tiltak blir iverksatt snarest. Vil statsråden bekrefte at dette vil få en høy prioritet, eller vil det bare være en sak blant mange andre?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
I sitt første svar sa samferdselsministeren at det var et lite antall ulykker. I rapporten er det nevnt 26 ulykker, og i 11 er det bevist at det var selvmordskandidater, altså nesten 50 pst. Da er vel antallet forholdsvis stort, når en samtidig vet at rapporten omfatter kun sju vegkontorer.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «I vestre del av Agder registreres nå flere endringer innen ulike servicefunksjoner som Posten Norge BA, Statens vegvesen/Biltilsynet og ligningskontor. Mindre lokalsamfunn blir tappet for vitale servicefunksjoner og viktige rekrutteringsfremmende arbeidsplasser i distriktene. Hvordan kan statsråden bidra til at staten ser mer på tvers av sektorene slik at ikke snevre, kortsiktige effektiviseringsgevinster blir dominerende kriterier for iverksetting av nye organisasjonsstrukturer?»
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vet at både statsråden og Regjeringen jobber aktivt med konkrete tiltak overfor distriktene. Likevel sier statsråden i sin redegjørelse der han til slutt snakker om hovedelementene i vår nye lokaliseringspolitikk, at det er de enkelte statlige virksomhetene som skal gjøre de tingene han nevnte nå: sørge for likeverdige tjenestetilbud, legge nye arbeidsoppgaver til steder som utsettes for nedtrapping osv. Det er bra. Men: Får departementet melding etter hvert – altså før rasjonaliseringsforslagene behandles – slik at de kan gripe inn i tide, før viktige servicefunksjoner og kontorer legges ned steg for steg? Altså rent praktisk: Hvilken oversikt har statsråden over det?
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Statens vegvesen skal rasjonalisere. Produksjonssteder i distriktene foreslås nedlagt, og anlegg i byene styrkes. Viktige servicefunksjoner som biltilsyn/trafikkavdeling, med utsteding av førerkort, registrering av biler og motorsykler, forsvinner. Dette vil påføre bil- og motorsykkelforhandlere i distriktene klare ulemper, som igjen virker negativt på mindre lokalsamfunn. Hva kan statsråden gjøre for at slike funksjoner får bli i for eksempel Lyngdalsregionen, der bil-/motorsykkelbransjen er svært viktig?»
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Jeg takker for svaret. Ja, her vil det bli snakk om nedskjæringer for å spare inn. Dette er ikke snakk om bare tap av et kontor og en funksjon. Det er like mye de ringvirkningene det får for andre næringer. Slik er små kommuner mye mer utsatt enn større steder. Kan statsråden legge sterkere føringer overfor Statens vegvesen i et fylke om at innsparing og nedlegging av produksjonssteder ikke er det samme som nedlegging i distriktene og styrking av anlegg i byene, men at det kan være omvendt tenkning?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Voldssituasjonen i Oslo er alarmerende og uakseptabel. Ekstraordinære tiltak kreves. Tidligere politimester i Oslo, Willy Haugli, har tatt til orde for å bruke av Oslos 5 000 mann store reservepolitistyrke på lørdager og søndager, for å avhjelpe den akutte situasjonen. Vil statsråden iverksette et slikt tiltak for å avhjelpe situasjonen?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg må si at jeg er litt skuffet over statsrådens svar på dette spørsmålet. Jeg synes Regjeringen ikke viser tilstrekkelig handlekraft. Jeg er fullstendig klar over at disse ikke har den samme utdannelse som vanlige politifolk har, men hvis de f.eks. patruljerer sammen med andre politifolk, tror jeg det er en god løsning. Det er veldig viktig at man får mer politi ute i gatene i Oslo, og særlig på lørdager og søndager, da det er størst grad av vold. Det at man på en måte viser flagget ved å ha politi i gatene, vil i seg selv være et positivt tiltak. Så da vil jeg spørre: Hvilke andre tiltak, akuttiltak, vil statsråden og Regjeringen iverksette for å ta fatt i den situasjonen som er? Eller mener statsråden at situasjonen er tilfredsstillende slik den er nå?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg vil først bemerke at i og med at justisministeren ikke er her i dag, er jeg spesielt glad for at det er statsråd Lilletun som skal svare på dette spørsmålet, i og med at det vedrører skolesituasjonen og dreier seg om hva Regjeringen akter å gjøre. Mitt spørsmål til ministeren er: «Det har vært en rekke tilfeller av grov vold blant ungdommer i skolemiljøet i Oslo i den senere tid. Politiavdelingssjef Ola Bakken ved Stovner politistasjon betegner det som tilfeldig at vold i skolemiljøene i Oslo ikke har kostet liv. Hvilke tiltak akter Regjeringen, med statsråden i spissen, å iverksette slik at dette kan forhindres, samt at denne volden i størst mulig grad kan unngås?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg skal understreke at det gjøres mye positivt. En del av de tingene Lilletun nevnte, ser jeg meget positivt på. Likevel finner jeg det nødvendig å understreke alvoret i den advarselen som kommer fra politiavdelingssjef Ola Bakken. Vi har hatt en rekke meget alvorlige episoder i Oslo-skolene på dette punktet. Siden statsråden berørte dette med at politiet kan ransake ved mistanke om at man har kniv osv., blir mine spørsmål: Vil statsråden gå inn for at også lærerne skal ha adgang til dette, dersom de i en gitt situasjon finner at de ønsker å gjøre det? Vil statsråden også f.eks. vurdere tiltak, slik at man skal kunne utvise elever fra skolen osv.? Hva vil man gjøre på holdningssiden for å innskjerpe holdningene hos elevene til dette?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-12:
Det gjelder dette med lærernes adgang til å ransake etter kniv. Jeg skjønner at mange lærere der vil føle at de kan komme i en dobbeltsituasjon. Men poenget er at det er mange lærere som ønsker å gå inn og ransake i en slik situasjon. Det jeg hadde håpet at statsråden ville bidra til, var at det åpnes for en slik adgang. Så får den enkelte lærer vurdere der og da om man finner det formålstjenlig, eller om man vil gå til det skritt å innkalle politi osv. Jeg tror isolert sett at det er et meget viktig tiltak, som vil kunne bøte på en del av det problemet man står overfor her.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Etter lov om tjenesteplikt i politiet kan menn som i henhold til sivilforsvarslovgivningen er pliktig til å gjøre tjeneste i sivilforsvaret, i stedet pålegges å gjøre tjeneste i politiet, som politireserve. Dersom Regjeringen beslutter det, kan denne enheten beordres til tjeneste når militær beredskap eller mobilisering helt eller delvis er satt i verk, eller når det er tale om å avverge eller begrense naturkatastrofer eller alvorlige ulykker. Når viktige allmenne hensyn tilsier det, kan det i statsråd også gis forskrifter om tjenesteplikt for å opprettholde samfunnsordenen. Jeg er enig i at det er viktig å begrense voldsbruken både i Oslo og i resten av landet. Jeg vil i den sammenheng peke på at det er iverksatt en rekke tiltak for å styrke arbeidet mot volden i Oslo. Dette synes nå å gi resultater. Ressursene til politiet er styrket spesielt. Regjeringen la i fjor fram en handlingsplan mot vold på offentlig plass, «Trygghet i sentrum». Denne følges opp med flere tiltak i samarbeid med Oslo kommune. Ut fra dette ser jeg det som lite hensiktsmessig å sette politireserven inn i ordinær ordenstjeneste her i byen. Jeg vil i tillegg peke på at de i dag verken er trent eller utrustet til å kunne være et supplement til det ordinære politi i denne sammenheng.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Nei, eg kan bekrefte at eg og Regjeringa ikkje synest at situasjonen er tilfredsstillande. Derimot er vi svært glade for at det ser ut til at den negative trenden har snudd. Kriminalitetsstatistikken i Oslo viser at det no for fyrste gong på svært lenge er ei forbetring i tala. Framleis er situasjonen absolutt slik at det er grunn til uro, men likevel er det gledeleg at utviklinga har snudd. Den einaste gongen politireserven er nytta, var under krafttaket under OL på Lillehammer. Slik som eg les føresetnaden for denne styrken, er det heilt klart at det skal svært ekstraordinære situasjonar til. Eg vil seie at det er eit feil signal dersom vi seier vi nesten må ha beredskapsmobilisering. Eg meiner at dei tiltaka som finst i den planen som Regjeringa har lagt fram, oppfylging av dei og bruken av politistudentane, som blir sette i verk no i samband med revidert nasjonalbudsjett, vil vere viktige tiltak.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Eg kan utan vidare gje tilslutnad til det representanten Danielsen sa om at det er grunn til å understreke alvoret. Eg skal òg erkjenne at somme gonger når ein svarar, ser ein for seg alle som jobbar og alt arbeidet som vert gjort, og så ser ein at det likevel ikkje er nok, og så ser ein at dette er vanskeleg. I forhold til dette med at lærarane skal kunne ransake, er eg sterkt tvilande, ut frå at lærarane då vil føle at dei kjem i ein dobbeltsituasjon – ein slags kombinasjon av pedagog og politi. Derimot trur eg at det vi no gjer for å styrkje lovgjevinga elles for å gje politiet større moglegheiter og det samarbeidet som skjer med politiet, likevel vil kunne føre til ein betre situasjon på skulane. Det vi så gjer vidare, er å setje inn mange haldningsskapande tiltak. Blant anna er den frivillige organisasjonen Nasjonalforeningen for folkehelsen sitt opplegg «Steg for steg», som eigentleg er folkeskikk sett i system, no teke i bruk i 600 skular. Det er noko vi sterkt støttar – òg oppbygginga oppover i klassane. Hittil har det berre vore i bruk opp til fjerde klasse.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Isolert sett har eg tenkt ein del tankar som går i same retninga, at rett til ransaking kunne vere nyttig. Samstundes er det ein del prinsipielle grensesteinar som er viktige å behalde. Derfor må eg seie at ut frå den kontakten vi har hatt med både skular og pedagogiske miljø, er det mitt inntrykk at det totalt sett er ei stor uro med omsyn til å skulle gå inn i denne dobbeltfunksjonen. I høve til situasjonen no etter tragedien i Sogndal og ein del andre ting, bl.a. visse episodar i Oslo, har vi sagt at det i forhold til den handlingsplanen som vi ynskjer skal liggje føre i alle skular og alle kommunar, enno er mange manglar. Når vi skal gå inn i dette, vil mitt departement og det departementet eg svarer på vegner av, òg sjå på om det er andre ting vi må revurdere ein gong til. Derfor set eg ikkje ned ein endeleg grensestein i forhold til dette. Men slik eg ser det i dag, er eg ikkje open for det tiltaket, men mange andre tiltak.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Fyrst ein kommentar til det fyrste. Det er rett at ein del organisasjonar i etterkant har ytra seg skeptisk, men det er på langt nær eintydig. Her er det mange forskjellige vurderingar, og fyrst når prosjektet er gjennomført, vil ein kunne få ei vurdering av innhaldet, og om det har kome fram noko som det er spennande å føre vidare eller ikkje. Derfor trur eg vi skal sjå nyansert på det. Når det gjeld kvifor denne tilsegna er gjeven til NTNU, er svaret i og for seg enkelt: Vi vil gjere meir på denne sektoren. Vi drøfta dette i heile går, og var samde om at vi skulle vere opne for forsøks- og utviklingsarbeid i dei enkelte institusjonane. Når ein då skal setje i gang eit forsøks- og utviklingsarbeid, kan ein ikkje ha totale høyringsrundar på det i alle andre institusjonar samtidig. Men den dagen det skal etablerast noko nasjonalt, då må ein sjølvsagt ha det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Det er heilt sikkert rett det representanten Dørum seier, at ein treng meir midlar. At ein treng ein gjennomgang med omsyn til korleis ein skal unngå å lage gettoar, men få til ei god tilpassing ved alle institusjonar, finne fram til metodikk og system for det, trur eg er heilt nødvendig. Derfor kan det ikkje vere slik at kvart enkelt forskingsprosjekt av denne dimensjonen skal gjennom ei nasjonal høyring for å få tilsegn der før vi kan prøve det ut. Men den dagen vi skal etablere om ikkje eit nasjonalt kompetansesenter, men eit nasjonalt nettverk, treng vi slike høyringar. Når det gjeld nedbygging, er det eit stykke på veg rett det representanten Dørum seier, men vi beheld mange kompetansefunksjonar og nettverksfunksjonar. Det er på ein måte den gamle skuledrifta som vert bygd ned.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Eg kjenner ikkje detaljane i det forslaget som no er på høyring i Nordland fylkeskommune. Dette er eit utvalsarbeid fylkeskommunen sjølv har initiert og har ansvar for. Eg kan derfor ikkje uttale meg om denne utvalsinnstillinga spesielt, men eg kan gje nokre generelle kommentarar. At fylkeskommunen søkjer utradisjonelle løysingar på organiseringa av undervisninga, er i tråd med den utviklinga eg ynskjer når det gjeld å tenkje nytt om tilrettelegginga av opplæringa. At ein fylkeskommune nemner opp utval eller komitear for å greie ut korleis opplæringa kan tilretteleggjast og organiserast for å få eit best mogleg læringsresultat, er etter mitt syn positivt. Bruk av m.a. fjernundervisning og IKT gjer at vi i mange høve kan nå elevar utan at dei treng å reise til sentraliserte lærestader. Opplæringa må sjølvsagt leggjast til rette slik at organiseringa og undervisninga er i samsvar med dei krava som er fastsette i læreplanar, lov- og regelverk, internasjonale konvensjonar og anna som gjeld for utdanninga. Når det gjeld høyringsfristen, synest den noko kort, og det kunne vere naturleg å la Sjøfartsdirektoratet få uttale seg. Utover det tek eg det som sjølvsagt at Nordland fylkeskommune vil sjå til at både nasjonale og internasjonale krav vert fylgde ved ei eventuell omorganisering av dei tekniske fagskulane i Nordland.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Nei, i ein krisesituasjon vil eg nok seie at eg ser tiltak som ville vere betre eigna enn diktlesing. Eg trur vel at ein i slike situasjonar brukar ordet på eit vis, kanskje inne i seg og til ei høgare makt. Men det aleine er ikkje nok. Ein må sjølvsagt ha kompetanse. Og som eg sa i mitt svar, føreset eg sjølvsagt at ein tek på alvor at ein òg skal lære det praktiske. Det skal skje ved samlingar. Men eg trur at beste måten innafor alle utdanningsvegar er å få folk frå lokalmiljøa til å ta utdanning. Det er desentralisert utdanning. At ein derfor har eit desentralisert opplegg med nye metodar der ein har IKT og samlingar, trur eg Distrikts-Noreg og Kyst-Noreg kjem til å tene på på sikt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Når ei sak er på høyring, har dei som får saka til høyring, høve til å uttale seg og gje kloke innspel, der ein tek omsyn til dei faglege tinga som representanten Bastesen no påpeiker, som sjølvsagt er viktig å ta vare på, slik at utdanninga vert best mogleg. Det å endre veldig ofte treng ikkje vere det klokaste ein gjer. Men samtidig trur eg at representanten Bastesen og eg er samde om at når teknologien går framover, gjeld det òg kva ein kystskipperkandidat må lære. Det nyttar ikkje å bruke metodar frå 10-20-30 år tilbake aleine. Når det gjeld spørsmålet om å ta eit initiativ, er eg sjølvsagt villig til å ta møte med næringa dersom næringa meiner at det her ligg store problem. Eg er villig til å ta møte med kvar næring som meiner at det er viktige ting på kompetansesida dei vil snakke om. Så det er eg open for, dersom det kjem eit initiativ frå næringa om ting som må gjerast. Elles vonar eg, som ein konklusjon når det gjeld dikt, at representanten Bastesen og eg er samde om at ikkje i krisesituasjonar, men elles er diktet ein viktig del av livet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Det siste er sjølvsagt heilt rett, at representanten Tømmerås og eg er fullstendig samde om at her er det viktig med kompetanse. Det er ein spesielt utfordrande situasjon lærarane er i i dette faget. Det er òg heilt sikkert at ein del av problema vi har hatt, har å gjere med at det vart kort tid til å oppdatere seg kompetansemessig. No er undersøkinga gjord på eit tidspunkt då ca. halvparten av programmet var gjennomført, og ein hadde ein halvpart igjen. Det staten har ansvaret for ved nasjonale reformer, er å overføre midlar og lage planar. Det er gjort. Så har vi eit tilsynsansvar i ettertid, å sjå til at det vert fylgt opp, og det eg kan love representanten Tømmerås, er at vi skal ta det tilsynsansvaret – på ein svært forsvarleg måte – på dei områda som har vore prioriterte.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Svaret på spørsmålet er nei. Forslaget til forskrifter til opplæringslova om dette spørsmålet fylgjer opp Stortinget sitt lovvedtak om binding av fagstoff, arbeidsmåtar og fag- og timefordeling på hovudtrinn og ikkje på årstrinn. Samla sett vil såleis prosjekt og temaorganisert opplæring ikkje utgjere ein mindre del, men kommunane, skulane og den enkelte lærar får større fridom til å organisere opplæringa og velje arbeidsmåtar innanfor dei enkelte hovudtrinna. Slik sett skulle dette på ein god måte fylgje opp det vi var samde om i stor grad i debatten i går, at det var nødvendig å finne fleksible ordningar for å gjennomføre måla i læreplanen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Eg er ikkje samd med representanten Oppebøen Hansen i at dette er ein reduksjon. Det er ein fridom til å ta meir prosjektarbeid/ temaarbeid eitt år og noko mindre neste år, men i sum på steget skal det verte likt. Så dette er godt i samsvar med det eg oppfatta det var stor semje om, at ein skulle ha tillit til at den enkelte lærar faktisk var i stand til å nå desse måla. Når det gjeld dette med læreplanen og forskrift, slik den førre regjeringa vedtok at det skulle vere, har veldig mange lærarar følt det som vanskeleg. Det er svært mykje å gå igjennom, og då klarer ein ikkje å fylgje opp det med tema- og prosjektarbeid. Det eg har sagt, er at eg vil ha ein prosess i lag med lærarorganisasjonar, foreldre og elevar, for eventuelt å løyse opp dette som bindande forskrift. Det kjem eg tilbake til.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-12:
Denne forskrifta er ei oppfylging av den oppmjukinga som Stortinget gjorde i samband med behandlinga av opplæringslova. Ein skulle kunne sjå på tvers av årstrinnet, altså sjå på dette samla sett over nokre år. Det er det vi fylgjer opp her, og det vil eg sjølvsagt ikkje gå tilbake på. Når det gjeld dette med at det er for lite prosjekt- og temaundervisning, er vi samde om det. Men i omtrent all kommunikasjon med Skule-Noreg om kvifor det er slik, er eit av dei vesentlege svara ein får at stoffmengda i læreplanen, som samtidig er forskrift, er så stor at ein ikkje rekk gjennom alt. Då synest eg det er grunn til å gå inn og sjå på om det er det som har gjort at vi ikkje har greid å fylgje opp innhaldsreforma i Reform 97 i tilstrekkeleg grad– spesielt på ungdomsskulesteget. Det arbeidet kjem eg til å føre vidare.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har gitt forhåndstilsagn om statlig støtte til et prosjekt med sikte på etablering av et nasjonalt kompetanse- og velferdssenter ved NTNU. Planene om et slikt senter er først blitt kjent etter at forhåndstilsagn om støtte ble gitt fra departementet, slik at berørte parter ikke har fått uttale seg om saken. Har statsråden tatt med i betraktning at det finnes stor kompetanse på dette området, og har han utredet behovet for et slikt nasjonalt kompetansesenter?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg skjønner nok at forhåndstilsagnet er godt ment fra departementets side, men jeg tror at prosjektet er svært lite vurdert og gjennomgått. Jeg kan fortelle statsråden at de funksjonshemmede studentenes organisasjoner går sterkt imot dette prosjektet. De mener at prosjektskissen er rotete og lite informativ, og slik de leser prosjektet, ser det ut som om det planlegges en egen omsorgsgetto for studenter med funksjonshemming, f.eks. tilrettelagte hybler som skal samles i egne boligdeler med egne fellesarealer osv. De viser til at prosjektskissen kaster fram stikkord for arbeidsoppgaver som overhodet ikke kommer inn under ansvarsområdet til et slikt eventuelt kompetansesenter. Hvorfor har statsråden gått inn for å legge et slikt forskningsprosjekt til NTNU, med så lite erfaring som de har på området?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Vi er jo i ferd med å bygge ned de nasjonale kompetansesentrene, slik at det å bygge opp et nytt, ville egentlig være i strid med den politikken vi ellers fører. Vi vet at lærestedene i dag ikke fungerer tilfredsstillende for disse studentene, men det skyldes ikke mangel på kompetanse med hensyn til hvilke tilretteleggingsbehov som finnes. Tvert imot skyldes mangelen på tilrettelegging at de identifiserte behovene på langt nær er dekket gjennom statlige tilskudd og gjennom de rammer som lærestedene har i dag. Det er bl.a. mangel på studielitteratur på lyd, tolketilgang for døve, fysisk tilgjengelighet for bevegelseshemmede, tilrettelagte leseplasser mv. Man trenger ikke noe forskning for å definere behovene, man trenger midler.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «En spørreundersøkelse blant lærere og tillitsvalgte i Østfold viser at 64 pst. ikke har vært på etterutdanningskurs i kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering(KRL-faget ) i det hele tatt, og hele 76 pst. mener at de ikke har fått en etterutdanning som gjør dem kompetente til å undervise i det nye kristendomsfaget etter planer og målsettinger gitt i L97. (KRL-faget ) Hvilke virkemiddel vil statsråden iverksette for å bedre etterutdanningen?»
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at han så sterkt understreker statens ansvar og dermed sitt eget ansvar for at vi skal ha kompetente lærere. «Rettleiinga» han så sterkt viste til, kan jeg ikke på noen måte se er nok. Departementet selv har anbefalt modulbaserte planer på 21 timer, og det denne undersøkelsen viste, er at det hittil er under 10 pst. som har fått slik etterutdanning, og også at det kommende år er en forsvinnende liten prosent som regner med at de kommer til å delta i slik etterutdanning. Denne undersøkelsen ble gjort av Lærerforbundet i Østfold og blant de lærerne som faktisk underviser i det nye kristendomsfaget med livssynsorientering, så det dreier seg om folk som til daglig underviser i dette faget. Det at det finnes tilbud nå i alle Østfold-kommunene, er for så vidt greit, men jeg vil gjerne vite hvordan man sikrer at lærerne benytter seg av tilbudet, slik at vi får dem kompetente.(Presidenten klubbar.) Jeg er sikker på at statsråden og jeg kan være enige om at mye av misnøyen rundt dette faget skyldes at lærerne ikke er kompetente nok. (Presidenten klubbar.)
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Eg viser til Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet sine forskrifter til § 1-1 i opplæringslova som er ute på høyring. Der står det: «Den prosentdelen av tida som skal nyttast til temaorganisert opplæring og prosjektarbeid, gjeld for dei enkelte hovudtrinna samla sett.» Medfører dette at prosjektarbeid og temaorganisert opplæring blir redusert?»
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Eg takkar statsråden for svaret. I læreplanen for grunnskulen, Reform 97, står det at innafor småskuletrinnet, dvs. 1. – 4. klasse, skal minst 60 pst. av den samla tida vere temaorganisert opplæring eller prosjekt, med særleg vekt på dei to første åra. Når det gjeld mellomsteget, skal minst 30 pst. av tida nyttast til dette kvart år, og når det gjeld ungdomstrinnet, minst 20 pst. Læreplanen er forskrift og etter mi meining bindande. Så kjem forskrifta til opplæringslova, der det blir lagt opp til at læreplanens krav om prosjektarbeid skal settast ut av drift. Det statsråden seier, er altså at prosentdelen ikkje skal gjelde kvart år, men samla for trinnet. Det vil etter mi meining seie ein reduksjon. Er det slik at statsråden nå med si forskrift vil oppheve det som er bestemt i læreplanen?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-12:
Nå er det slik at det i Aftenposten for nokre dagar sidan kom fram at det er eit problem at det er for lite prosjektarbeid i skulen, særleg da på ungdomssteget. Eg har registrert at statsråden er samd i det. Når statsråden nå seier at lærarane oppfattar det som var intensjonen i læreplanen for grunnskulen, Reform 97, som vanskeleg, trur eg det skaper forvirring. Eg held meg til den vedtekne læreplanen for den tiårige grunnskulen, og det står òg innleiingsvis i departementets utkast til forskrift at dei held seg til den læreplanen. Da synest eg det som nå ligg i forskriftsutkastet, bryt med den intensjonen som er trekt opp i læreplanen. Eg vil spørje statsråden om han vil gå tilbake på dette, slik at temaorganisering og prosjektarbeid blir i tråd med læreplanen for grunnskulen, som er vedteken av Stortinget.