Marion Gunstveit Bojanowski (Kristelig Folkeparti), 2012-05-08:
Kristelig Folkeparti har stor forståelse for at pasienter som har fått en alvorlig sykdom, kan få økonomiske utfordringer når sykepengeperioden er over. Disse menneskene befinner seg i en krevende situasjon, og det påligger oss som politikere å lage ordninger som kan bidra til rettferdige og gode løsninger for dem. Det er gode argumenter for å endre regelverket sånn at det treffer bedre. Likevel synes vi det er utfordrende å gi retten bare til én gruppe. Hva med dem som ikke kan gå tilbake til arbeid – vi har hørt flere innlegg der det refereres til ulike sykdomsgrupper. De går jo over på arbeidsavklaringspenger etter 12 måneder, noe som vil si 67 pst. av deres opprinnelige lønn. Dette forslaget som nå ligger på bordet, vil dermed gi store forskjeller – etter hvilken alvorlig diagnose man har fått. For Kristelig Folkeparti er det sentrale at vi alltid har det enkelte individ i fokus når vår politikk skal legges. Vi som politikere har ansvar for å gi mennesker i utsatte situasjoner tilstrekkelig hjelp. Forslaget som Fremskrittspartiet her legger fram, vil ikke nødvendigvis sikre gode ordninger for den enkelte pasient, men vil kunne skape store forskjeller mellom ulike individer avhengig av hvilken alvorlig diagnose man har fått. Avgjørelsen av hvilke alvorlige diagnoser som skal falle innenfor, og hvilke som ikke skal omfattes, kan medføre at det blir stort rom for skjønn – og dermed gi svært urettferdige og urimelige utfall. Det kan igjen medføre at en pasient med en alvorlig diagnose får innvilget utvidet sykelønn, mens en annen pasient med en annen alvorlig diagnose ikke vil få innvilget dette, fordi den som skal avgjøre dette, vektlegger ulike faktorer. Det mener Kristelig Folkeparti er svært uheldig, fordi alvorlig syke pasienter som ikke får innvilget, kan få en unødvendig belastning. Det er også verdt å nevne at sykelønnsordningen som vi har i Norge i dag, sammenlignet med andre land, er svært god. Skal forslaget ikke bero på skjønn, men på en opplisting av hvilke sykdommer som skal omfattes, vil den trolig ikke kunne bli utfyllende. Det kan medføre at en pasient med en alvorlig sykdom ikke får innvilget utvidet sykepengeperiode, mens en annen vil få det – noe som vil bli svært urimelig og urettferdig. I tillegg vil det i mange tilfeller være ulike graderinger innenfor den enkelte diagnose avhengig av hvor alvorlig den faktisk er, noe som da vil gjøre det vanskelig å avgjøre hvilke tilfeller som skal – og hvilke som ikke skal – innbefattes. Det kan medføre forskjellsbehandling mellom ulike pasientgrupper. Forslagsstillerne ønsker ikke en generell utvidelse av adgangen til sykepenger, men en begrenset adgang til å utvide sykepengeperioden med 14 uker når det er klart at behandlingen ikke er fullført, og at fullført behandling vil gi pasienten bedre muligheter til å bli frisk – og dermed vil kunne vende tilbake til sitt arbeid og normale liv. Muligheten for at den alvorlig syke pasienten kan vende tilbake til sitt yrkesaktive liv, vil i enkelte tilfeller være svært vanskelig å forutse. Ordningen kan da bli en slags falsk garanti – noe som vil være urimelig å gi til en alvorlig syk pasient. Det sentrale er at alvorlig syke mennesker skal slippe å vente på nødvendig behandling. De skal sikres den behandlingen som de trenger, når de trenger den. Kristelig Folkeparti vil også bemerke at Fremskrittspartiets forslag om innføring av en tidskontoordning – som tidligere også har vært nevnt – hvor sykepengeperioden vil være proporsjonal med graderingen av sykelønnen, vil mest sannsynlig være svært vanskelig å administrere. Vi har hørt flere representanter kommentere et økende byråkrati, noe som jeg får til å stemme dårlig med den argumentasjonen vi vanligvis hører når det gjelder begrensning av byråkratiet. Poenget er at ordningen som foreslås her, vanskelig lar seg gjennomføre i praksis. For uansett hvilken ordning man velger, enten den er skjønnsbasert eller den beror på en eksakt opplisting, vil den aldri kunne bli en tilfredsstillende ordning som garanterer at den vil fange opp de pasientene som virkelig trenger det. Faren for forskjellsbehandling er stor, noe som er svært uheldig. Kristelig Folkeparti vil alltid strebe etter gode ordninger for det enkelte individ i sårbare situasjoner, men da er det viktig at ordningene tilstreber å være rimelige og rettferdige.