Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-21:
Språklig fornyelse av Grunnloven er en lenge etterlengtet reform. Derfor er dagen i dag viktig, når dette behandles her i Stortinget. Jeg vil først gi ros til det initiativ, og det arbeid, som Carl I. Hagen og Finn-Erik Vinje har tatt med det dokumentet som er lagt fram om språklig fornyelse av Grunnloven. Forslaget vedtas ikke nå, men i det arbeidet de har gjort, har en lagt et godt grunnlag for vedtak i det neste storting. Det er en samlet komité som deler disse forslagsstillernes syn, at Grunnlovens gammelmodige dansk-norske språkdrakt fra 1903 er vanskelig å lese i dag. Grunnloven bør moderniseres rent språklig for å bli et enda mer levende dokument i det norske folkestyret. En samlet komité trekker fram at den norske Grunnloven er verdens nest eldste konstitusjonen i kontinuerlig bruk. Den har blitt endret mange ganger siden 1814, men har likevel utgjort en stabiliserende kraft i norsk historie. En gjennomgående språklig oppgradering av Grunnloven har skjedd én gang før, og komiteen understreker at denne type moderniseringer ikke er i strid med Grunnlovens ånd. I perioder har språklige endringer vært en rent administrativ sak, mens Stortinget i det siste har behandlet enhver språklig endring som en grunnlovsendringssak, etter Grunnloven § 112. Regjeringspartienes medlemmer i kontroll- og konstitusjonskomiteen mener at Grunnloven må foreligge i begge de to offisielle målformene i Norge – bokmål og nynorsk. Av denne grunn alene – jeg understreker alene – avviser derfor disse medlemmer forslaget fra Hagen og Vinje. Det er urimelig at Grunnloven bare foreligger på en av de offisielle målformene i Norge. Det er ikke et tungtveiende argument at Grunnloven med versjoner på begge målformer kan medføre juridisk tolkningsstrid. En rekke land har grunnloven formulert på ulike språk. Canada, Finland og Sveits er eksempler på flerspråklige land der konstitusjonen på en sjølsagt og juridisk uproblematisk måte foreligger på landenes forskjellige offisielle språk – språk med betydelig større forskjell seg imellom enn mellom skriftspråkene bokmål og nynorsk. Regjeringspartienes medlemmer ber presidentskapet legge til rette for å utarbeide Grunnloven i et tidsriktig skriftspråk på begge målformer – én versjon på bokmål og én versjon på nynorsk. Regjeringspartienes medlemmer legger til grunn at Stortinget ser på de to versjonene som likestilte på alle vis, at den språklige moderniseringa ikke endrer realitetene i Grunnloven, og at de to nye versjonene skal forholde seg til nøyaktig samme konstitusjonelle tolkningstradisjon. Regjeringspartienes medlemmer forutsetter at både nødvendig juridisk og filologisk kompetanse blir benyttet, og at de oppdaterte versjonene blir fremmet som grunnlovsforslag før fristen for å fremme slike forslag går ut 28. september i år. Dermed kan grunnlovsendringene behandles tidlig i kommende stortingsperiode, slik at den språklig fornyede Grunnloven på begge målformer kan foreligge til 200-årsjubileet for Grunnloven i 2014. Regjeringspartienes medlemmer mener dagens ordning med obligatorisk språksikring av grunnlovsforslag bør videreføres og tilpasses den nye ordninga med Grunnloven på begge målformer, slik at en settes i stand til å påse at også alle nye grunnlovsforslag heretter blir formulert på korrekt bokmål og nynorsk. Disse medlemmer – altså de fra regjeringspartiene – vil ikke bifalle forslaget i Dokument nr. 12:16. Jeg fremmer derfor følgende forslag: forslag nr.1 fra regjeringspartienes medlemmer. Både Fremskrittspartiet og Høyre melder at de subsidiært stemmer for dette forslaget. Dette er gledelig og synliggjør den brede forståelsen av hvor viktig det er at Grunnloven foreligger på egne offisielle skriftspråk. Helt siden Stortinget gjorde jamstillingsvedtaket den 12. mai 1885, hvor Stortinget vedtok at «Regjeringen anmodes om at træffe fornøden Forføining til, at det norske Folkesprog som Skole- og officielt Sprog sidestilles med vort almindelige Skrift- og Bogsprog», noe som senere medførte at siden landsmål, i dag nynorsk, ble et offisielt skriftspråk i Norge, har myndighetene hatt som politikk å legge til rette for at dette virkeliggjøres. Når vi nå legger til rette for at Grunnloven skal foreligge både på bokmål og på nynorsk, vil det medvirke til å gjøre Grunnloven mye lettere tilgjengelig for folk, og derfor styrke grunnlaget for vårt folkestyre. At enhver norsk borger kan lese og forstå innholdet i Grunnloven, som vår nasjon bygger på, vil være viktig for å kunne medvirke til å styrke vårt demokrati. Det vil bli mye lettere å gjøre Grunnloven og dens innhold kjent for både unge og eldre når Grunnloven foreligger på våre to offisielle skriftspråk, nynorsk og bokmål. I 2014 skal vi altså feire vår egen grunnlov gjennom 200-årsjubileet. Dette er et opplagt tidspunkt for vedtak om språklig modernisering av Grunnloven – noe som vil bli stående som radikalt – i samsvar med tida og forholdene. Til slutt: Det er for meg noe oppsiktsvekkende at Kristelig Folkeparti og Venstre ikke kan stemme subsidiært for regjeringspartienes forslag. Kristelig Folkeparti mener at gjeldende språkform bør beholdes, kort og godt. Kristelig Folkepartis syn vil gjøre Grunnloven stadig mindre forståelig for vår ungdom. Venstre er enig i at Grunnloven bør moderniseres. Samtidig mener Venstre at utfordringene ikke bare er et tungt språk, men at Norge har sakket akterut innholdsmessig i forhold til andre lands konstitusjoner. Derfor mener Venstre at en språklig modernisering vil forverre en situasjon som allerede eksisterer: at vår konstitusjon framstår som et umoderne symbol istedenfor en rettskilde av høyeste rang. Vi i Senterpartiet er grunnleggende uenig i denne, for oss, ulogiske konklusjonen. Senterpartiet vil i framtida fortsette med å utvikle Grunnloven paragraf for paragraf, i takt med tidas krav.