Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-12-11:
Jeg føler også behov for å avlegge Fremskrittspartiet en liten visitt når vi diskuterer innvandring og integrering. Etter å ha lest merknadene til Fremskrittspartiet skal det ikke veldig mye til for å få med seg at Fremskrittspartiet bruker innvandrings- og integreringsbudsjettet som sin nærmest viktigste salderingspost. Det kuttes i alt som kan minne om et tiltak for bedre integrering og god ivaretagelse av dem som kommer til Norge fra krig, nød og humanitære katastrofer. Jeg har lyst til å minne – ikke bare Fremskrittspartiet, men oss alle sammen – om at det er 42,5 millioner mennesker på flukt i dag. 60 pst. av dem er på flukt fra eget hjemland. Det er ikke slik at det er Europa eller Norge som tar det største ansvaret for disse flyktningene. Til Europa kommer det i overkant av 300 000 flyktninger hvert år. I 2011 kom det i overkant av 9 000 flyktninger til Norge. Det er ikke Norge – eller Europa, for den saks skyld – som tar det største ansvaret for flyktningsituasjonen i verden i dag. Dette må vi ta inn over oss. Jeg har ikke tenkt å bruke denne debatten til å snakke så veldig mye om asylpolitikk eller innvandringspolitikk – vi har hatt flere runder i denne salen, jeg tror vi kjenner hverandres politikk og posisjon på det området – men jeg har lyst å snakke om det som flere av innlederne har vært innom, nemlig integreringspolitikk. Det blir et viktig tema i tiden framover, når vi nå skal i gang med arbeidet med integreringsmeldingen, som komiteen har fått seg forelagt. Jeg håper det blir en god debatt, og skal det bli en god debatt, er det etter mitt syn viktig at vi snakker sant om det store bildet. Det skal være lov til å sette fingeren på de mange utfordringer som vi fortsatt har innen integreringsfeltet, men like viktig er det å peke på områder der vi faktisk har lyktes. Det hjelper ikke verken debatten eller integreringen hele tiden å påstå at integreringen har vært fullstendig mislykket – særlig ikke når det faktisk ikke er sant. Kalheim-utvalgets rapport, Bedre integrering, slår fast «at politikken og virkemidlene ikke har gitt gode nok resultater», men understreker samtidig: «Foreliggende kunnskapsgrunnlag, tilgjengelig statistikk og andre fakta viser at det stort sett går bra med integreringen i Norge.» Utvalget sier også videre: «Sammenliknet med andre OECD-land er innvandrere relativt godt integrert i arbeidsmarkedet, og en relativt høy andel norskfødte med innvandrerforeldre tar høyere utdanning. Og utviklingen går i riktig retning.» Dette er et faktum, og derfor er jeg opptatt av at integreringsdebatten må handle mer om hvordan vi kan få politikken til å virke bedre, enn hele tiden å skape et inntrykk av at alt har vært mislykket. Jeg tror nøkkelen til god integrering ligger i det sivile samfunn. Ingen blir integrert gjennom en saksbehandling på et Nav-kontor, selv om vi også trenger den viktige kompetansen der. Vi trenger absolutt den kompetansen, men det er først og fremst gjennom relasjoner, og særlig gjennom relasjoner som er basert på vennskap og oppriktighet, man integreres. Viktige arenaer her er sosiale fellesskap som inkluderer nordmenn og innvandrere, slik som arbeidsplasser, lag og organisasjoner, og ikke minst skoler. I vårt alternative budsjett har vi foreslått en styrking på integreringsfeltet. Vi øker bl.a. tilskuddene til frivillige organisasjoner på innvandringsfeltet, organisasjoner med stor kompetanse, slik som Kristent Interkulturelt Arbeid, MiRA-senteret og andre. Vi vil ha på plass en oppstart av prosjekt Flyktningeguider i alle kommuner, gjerne i regi av frivilligheten. Norskopplæring for ikke-skandinaviske arbeidsinnvandrere er også et viktig tiltak. Vi må ikke bare snakke om integrering, vi må også innse at dette koster, og vi må være villige til å stille opp for å få dette inn på et riktig spor. Der er taletiden min ute.