trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-02-27:
Representanten Gaundal var i sitt innlegg inne på at man måtte ta alle sider av kulturlivet i bruk, herunder humor. Hun viste til et konkret prosjekt i Nord-Trøndelag – et prosjekt som, så vidt jeg forstod, var finansiert av LO og NHO – som hadde overskriften: teater som kommunikasjon. Nå er det jo snart lønnsoppgjør, så de kan kanskje få bruk for en del av det de har lært av dette prosjektet i Nord-Trøndelag. Det viser i hvert fall at det er et betydelig mangfold på dette området. Som interpellanten var inne på, kan det hende at det her ligger et potensial som er uutnyttet. Spørsmålet er hvordan vi fra det offentliges side skal bidra til å realisere disse tingene. Det har også vært lansert ideer, bl.a. fra representanten Tveiten, om å ta i bruk samtidskunst. Utover det at jeg fikk en invitasjon til å besøke en bedrift i Oslo sammen med min tidligere komitekollega, fru Tveiten – en slik invitasjon tar jeg selvfølgelig imot – var det viktigste signalet, og kanskje det mest interessante, at skattelette via avskriving var en vei å gå. Det er interessant at det også i Arbeiderpartiet i stigende grad er en erkjennelse av at dette kan være anvendbart i næringslivet, sågar i forhold til å promotere samtidskunst og ta det i bruk i næringslivet. Det kan godt tenkes at det er en god idé. Så vidt jeg husker i farten, er det i hvert fall minst ett av regjeringspartiene som har dette i sitt valgprogram, så jeg skal i hvert fall love representanten at jeg skal ta det med og se på det. Torstein Rudihagen etterlyser om Næringsdepartementet sitter på en systematisk analyse av verdien av det som skjer, knyttet til bruk av kultur i videste forstand. Så vidt jeg vet her jeg står, tror jeg ikke det foreligger noen fullgod analyse av de tingene. Jeg synes imidlertid problemstillingen er interessant og skal definitivt ta den med. Vi får jo rikelig anledning til eventuelt å ta dette opp både i innovasjonshandlingsplanen som vi skal lage, og i den gjennomgangen vi har knyttet til SND og SIVA, som interpellanten også var inne på. Når det gjelder dette at det er lite privat kapital i forhold til venturekapital, så er det for så vidt både riktig og galt. Det har definitivt vært romsligere tidligere. Med den skattepolitikken som denne regjeringen legger opp til, tror jeg imidlertid det vil kunne bedre seg i framtiden.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Den maritime næring er nå ved et veiskille ved at kompetanse og arbeidsplasser forsvinner utenlands. Uten denne næringen vil mange kystsamfunn gå en dyster framtid i møte med hensyn til arbeidsplassene. For å opprettholde Norges maritime fortrinn og sikre norske sjøfolk må en få på plass stabile og varige konkurransevilkår. Noe må gjøres, og det må gjøres nå. Jeg opplever med forundring at hovedtalsmannen fra Høyre, Kristiansen, og delvis næringsministeren i sine innlegg er nær ved å harselere med opposisjonen og deres syn på denne viktige næringen i Norge. Lederen i næringskomiteen, Olav Akselsen, skrev i mai 2002 brev til næringsministeren, der man inviterte til et samarbeid for å få rammevilkårene på plass og stabilitet for denne næringen, som er så viktig for Norge. Svaret får vi i dag. Regjeringen har hatt 3/4 år på å finne ut av dette og komme med innretninger som vi kunne stå sammen om som en varig løsning for disse arbeidsplassene og kystsamfunnene våre. Ingenting har skjedd. Og så opplever vi at man snakker om arkeologi og forskjellige andre utgravninger her fra fortiden. Noe må gjøres nå, vi må ta innover oss virkelighetens verden og hva som skjer rundt oss. Det blir også fra enkelte representanter vist til gode regnskapstall fra enkelte rederier. Jeg er glad for at det er gode regnskapstall fra enkelte rederier, men det er mange som sliter også. Men det er ikke det saken dreier seg om. Saken dreier seg om at vi har andre rammevilkår enn våre nærmeste konkurrenter, som overtar hver eneste dag og skviser ut arbeidsplassene våre. Jeg skal love Kristiansen at Arbeiderpartiet vil ha på ukens meny hver eneste uke sysselsetting og arbeidsplasser. Da må også Høyre og Kristiansen finne seg i at vi tar disse spørsmålene opp hver eneste uke. Sjøfolkene representerer en av våre viktigste næringer, og det kommer vi også til å minne Høyre på hver eneste dag. Jeg sa litt tidligere noe om rammevilkår. Så er det sagt fra Høyre at det er viktig å sikre næringslivet skattelettelser. Ja, på enkelte områder er det det. Men når vi snakker om 19 milliarder kr i skattelettelser, som er utdelt til nå, og de skal opp i 38 milliarder kr før valgperioden er omme, og når vi ser fordelingsprofilen på disse skattelettelsene, er det åpenbart at det ikke går i retning av styrking av arbeidsplasser, tvert imot. Her må vi handle, vi kan ikke bare se på utflaggingen og handle i etterkant.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-27:
Jeg har bedt om ordet i denne saken som er så viktig for min egen landsdel, Sørlandet. Fremskrittspartiet er sterkt opptatt av å se det dramatiske og akutte behovet for å skape gode og konkurransedyktige rammevilkår for norsk skipsfart for fortsatt å opprettholde en sterk maritim sektor i Norge. I min landsdel, Sørlandet, har vi en betydelig maritim virksomhet, med 18 rederier til sammen, og disse opererer og eier mer enn 464 skip, sysselsetter nær 10 000 sjøfolk, og over 1 500 av dem er bosatt på Sørlandet og i Norge. De næringsmessige ringvirkningene fra maritim virksomhet er store på Sørlandet. På Sørlandet har vi verdens ledende skipsassurandørselskap, Gard, som har over 350 ansatte, vi har en betydelig mekanisk industri som er sterkt knyttet til skipsfart og offshoreoppdrag, og dette kan altså forvitre og forsvinne dersom vi får en omfattende utflagging. Dessuten, rederipenger er ofte investert i et betydelig antall bedrifter i landsdelen for å skape lokale arbeidsplasser, og bidrar positivt til å utvikle landsdelen. Skipsfarten har historisk betydd alt for utviklingen på Sørlandet. Uten rederinæringen hadde Sørlandet sett annerledes ut i dag. Men fortsatt betyr skipsfarten mye for landsdelen på mange måter. Jeg er derfor skuffet over at Regjeringen ikke gjør mer for å forhindre utflagging av den maritime virksomheten. Fremskrittspartiet er lei seg for det svik som er begått mot norske sjøfolk den siste tid. Norsk maritim virksomhet står nå ved et veiskille, og handler vi ikke snart, kan Norges dager som verdens tredje største sjøfartsnasjon snart være talte. Det vil vi som nasjon tape stort på i framtiden, ikke minst rammer dette distriktene for fullt. På vegne av Sørlandet og norske sjøfolk og for så vidt hele landet ellers vil jeg kreve at politikerne nå så fort som mulig tar seg sammen og vedtar rammevilkår, slik at norske sjøfolk og norske rederier får konkurransedyktige betingelser som står i forhold til dem man har i andre land. Men vi må handle raskt. Det har altså flertallet ennå ikke forstått. Klarer vi ikke å redde landets maritime næringer, er vi som nasjon blitt fattigere – garantert fattigere. Vi er best når vi kan konkurrere på like vilkår, så hva er det egentlig vi venter på? Derfor bør man nå straks innføre en såkalt nettolønnsordning for norske sjøfolk og tilpasse tonnasjeskatten. Nå haster det virkelig for norske sjøfolk. Våre sjøfolk er nå blitt 40–50 pst. dyrere enn sjøfolk fra EU, Sverige eller andre land, og slik kan det ikke fortsette over lengre tid. Vi må bli enige om en norsk skipsfartspolitikk som kan bringe norsk maritim næring på banen igjen, så fort som mulig og mot nye høyder.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-27:
Bare en meget kort redegjørelse vedrørende denne sak fra min og Fremskrittspartiets side. Å tilrettelegge for en god og best mulig tilgjengelighet for funksjonshemmede i samfunnet er en viktig sak, som støttes av alle partier på Stortinget. Et mest mulig tilgjengelig samfunn for alle uansett funksjonsevne må etter Fremskrittspartiets syn bl.a. ivaretas gjennom den utforming og innretning som infrastruktur og offentlige og private bygg får. Det er derfor naturlig at det stilles visse standardkrav til bl.a. den bygningsmessige utformingen og innredningen gjennom lov- og forskriftsverket på dette området. Fremskrittspartiet støtter dette. For Fremskrittspartiet er det viktig at man handler i tråd med de erklærte mål om å tilrettelegge best mulig for funksjonshemmede, og at slike mål i hensiktsmessig grad blir gjennomført i planleggingen og i selve utføringsprosessen. Fremskrittspartiet ser derfor fram til at Regjeringen fremmer en egen stortingsmelding vedrørende utfordringene rundt funksjonshemmedes vilkår og dette med tilgjengelighet. Fremskrittspartiet vil derfor prioritere de behov som funksjonshemmede har, ved å tilrettelegge for at de kan bevege seg friest mulig i samfunnet fysisk sett. Og vi vil følge dette opp på best mulig måte når stortingsmeldingen kommer til behandling i Stortinget senere i vår.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Vår skipsfartsnæring har i dag dramatisk dårligere vilkår enn det vi ser i våre konkurrentland. Vi ser at mange rederier, ikke minst i offshoreflåten, nå flagger ut et betydelig antall skip og arbeidsplasser og legger planer for ytterligere utflagging, noe som er kommet tydelig fram også i dagens debatt. Vi trenger ikke flere utredninger og meldinger fra regjering til storting for å være i stand til å se denne virkeligheten. Regjeringspartienes representanter må fortsatt være både blinde og døve som ikke ser at det kreves handling straks. Stortinget har pålagt Regjeringen å komme med et opplegg som sikrer norske rederier og sjøfolk stabile og likeverdige konkurransevilkår, men dette saboteres. Regjeringen fikk gjennom Arbeiderpartiets forslag en ny sjanse til å ta denne situasjonen på alvor, men benyttet den ikke. Dermed sier regjeringspartiene ja til forsterket utflagging. Næringen er krystallklar på at den nå ikke kan sitte og vente lenger. Kostnadsforskjellene mellom norske betingelser og f.eks. ordningene i Danmark, Sverige og England er så store at konkurransen blir uholdbar, med en kostnadsforskjell på mange millioner kroner pr. båt innenfor f.eks. offshore. Det koster i første omgang å innføre nettolønn, men vi må, slik Arbeiderpartiet foreslår, kunne utvide nettolønnsordningen til å gjelde offshorefartøy i NOR-registeret allerede fra 1. juli 2003. Det betaler seg i form av arbeidsplasser både på sjø og land. Denne næringen har betydd, og betyr, svært mye for mange kystregioner. I Møre og Romsdal ser vi hvordan skipsfarten, særlig innenfor offshore, har vært med på å utvikle et av verdens sterkeste og mest kompetente maritime miljø både på design, utvikling, konstruksjon og produksjon. Over 50 pst. av den totale offshoreflåten i Nordsjøen, dvs. vel 100 offshore- og supplyfartøy, hører til her, og ca. 70 pst. av verdens offshore- og supplyflåte er designet og utviklet her, særlig i sunnmørsregionen. Vi snakker her om investeringer i fartøy på opp imot 8 milliarder kr. de siste sju–åtte årene. Det er dette unike miljøet med arbeidsplasser og kompetanse vi i dag vil forsvare. Dette er i fare. Derfor må refusjonsordninger og nettolønn enten forskriftsfestes eller lovfestes!
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2003-02-27:
Det er fantastisk å høre Arbeiderpartiets representanter, som i sine budsjett aldri har funnet rom for nettolønnsordningen og bedre rammevilkår for sjøfolk. Nå gjør de det, og ære være dem for det, men det er ganske merkelig å oppleve dette. Det er svært uheldig og beklagelig at norsk konkurranseutsatt næringsliv ikke har like rammevilkår som sine konkurrenter i andre land. Som representanten Solholm påpekte, har undertegnede helt riktig sagt at Høyre vil arbeide for mest mulig like rammevilkår også for den maritime næringen. Viktige rammevilkår for den maritime næringen er også lavere skatter, rente og kronekurs, nettopp hva denne Regjeringen har prioritert. Problemet er at i løpet av fjoråret og inneværende år har store deler av norsk konkurranseutsatt næringsliv mer eller mindre grunnstøtt. Mange forhold spiller inn, som høyere lønninger, høy kronekurs og høy rente. I tillegg er det på sin plass å minne om at da Samarbeidsregjeringen tok over etter Stoltenberg-regjeringen, hadde norsk næringsliv et historisk høyt skattetrykk som Samarbeidsregjeringen har snudd med 19 milliarder kr. 80 pst. av dette har bidratt til å styrke og gjøre norske næringsbedrifter mer konkurransedyktige i framtiden. Den næringspolitiske krisen som landet generelt og kysten spesielt nå befinner seg i, krever at Regjeringen i tillegg til skattelette konsentrerer seg om å hjelpe næringsbedrifter som virkelig blør på grunn av dårlig konkurranseevne. Både kronekurs og rente er nå på vei ned, nettopp fordi Regjeringen har stått fast på et stramt budsjett, og fordi vi har tatt næringslivet på alvor. For å lykkes med å snu den negative trenden som næringslivet nå er inne i, er det viktig at alle bidrar. For en solid næring som det skipsfarten er, burde det være enkelt å vise litt solidaritet og vente til skipsfartsmeldingen blir behandlet. I den forbindelse vil gode rammevilkår for sjøfolk være en viktig del som helt klart vil bli tatt på alvor.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Noreg treng norske sjøfolk og ei maritim næring òg i framtida. Då er det avgjerande at denne næringa kan konkurrera med tilsvarande næringar i nabolanda våre. Det er berre ved at me får på plass samanliknbare rammevilkår, at me kan rekna med at omgrepet «den norske sjømannen» òg vil vera kjent i framtida. Utan norske sjøfolk mistar me eit heilt sentralt grunnlag for ulike maritime bedrifter, alt frå sjøtransport og skipsutstyr til forsking og finansiering. Noreg kan faktisk mista store eksportinntekter knytte til norsk leveranse av avansert skipsutstyr, som vert nytta på skip bygde både i Noreg og i utlandet – kanskje ikkje i dag eller i morgon, men på sikt. For det er og vert den norske sjømannen som er grunnlaget og drivkrafta i heile den maritime næringa. Det er hans kunnskap, initiativ og glød som er energien i utviklinga. Det er han me finn att, med sin kompetanse i dei ulike delane av den maritime næringa i vid forstand. Dette har me ikkje råd til å mista. Reint samfunnsmessig spelar òg den norske sjømannen ei sentral rolle ved at han bur og lever og har familien sin langs kysten. I dag har me òg høyrt at det finst sjøfolk i alle landets kommunar. Det er òg grunn til å minna om at refusjonsordninga har ein historikk der det låg ein avtale om dugnad mellom sjøfolk, reiarlag og staten. Det er statens bidrag som framleis manglar i nødvendig omfang. Det må vera på tide å få ei avklaring som står seg over tid. Fleire norske reiarlag har venta for å sjå korleis situasjonen vert, men no vil dei ikkje haldast oppe med prat. Lojaliteten både frå norske sjøfolk og frå norske reiarlag har vore stor. Dei har trudd på lovnadene, og dei har venta. No må det til ei avklaring som resulterer i at me framleis har ei maritim næring, og at Stortinget slepp å diskutera ei næring som var riktig for Noreg, når skipsfartsmeldinga kjem i 2004. Dette er alvor og ingen leik, iallfall ikkje for dei som skal ha levebrødet sitt frå norsk maritim næring, og familiane deira.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Eg vil òg rosa interpellanten for å ha teke opp denne debatten. Det er eigenleg merkeleg at denne saka ikkje får like stor merksemd som den me har diskutert før i dag. Korfor det? Jau, det er fordi at her handlar det verkeleg om innovasjon og nyskaping. Kva skal til for at me skal få fortgang i denne typen prosessar? Eg vil i den samanhengen koma med eit lite bidrag. Eg meiner at aktiv bruk av samtidskunst i norske bedrifter burde verta prøvd ut. Det er ikkje uvesentleg kva for eit miljø me omgjev oss med, og kva som skal lokka fram nye idear. På mange plan må det skapast klima for nyskaping. I den samanhengen vil eg gjerne invitera næringsministeren med til ei bedrift her i Oslo, Signex, der ein verkeleg brukar samtidskunst på denne måten. Sjølvsagt er det bedriftene som må gjera jobben, men næringsministeren kunne bidra til at bedriftene satsa meir på bruken av samtidskunst i dette arbeidet. Kva med å gje same avskriving på innkjøp av kunst av nolevande kunstnarar som på datautstyr og inventar? Dersom det er redsla for at bedriftene skal tena pengar på å selja kunsten med god forteneste, kan ein eventuelt ha dei same skattereglane for avkastinga som for eit aksjeutbytte. Ei slik ordning ville også ha den effekten at marknaden for samtidskunst ville verta monaleg større. Dette ville gje kunstnarane større høve til å leva av eiga inntekt. Både Danmark og Sverige ser på denne typen ordningar. Korfor ikkje òg Noreg? Det er bra at kreativitet vert anerkjent som heilt avgjerande for norsk suksess både når det gjeld produktutvikling og fremming av norske produkt i marknaden. Eg håpar næringsministeren vil vurdera både nye og utradisjonelle ordningar i sitt arbeid med handlingsplanen for innovasjon. Dette er eit lite land, og me må få teke i bruk alle talenta. Det viser seg no innan ulike kunstgreiner at norske aktørar gjer seg sterkt gjeldande internasjonalt. Me har verkeleg noko å ta i bruk, både som eigenverdi og som overført verdi, for å fremma norsk næringsliv.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-02-27:
Jeg ber om ordet for å oppklare et par ting knyttet til dette. Da vi gikk inn i budsjettforhandlinger i høst, var et av de absolutte kravene fra Fremskrittspartiet en refusjonsordning og nettolønn for fergerederiene. Det var et absolutt krav før vi i det hele tatt kom i forhandling. Vi ønsket nok å nytte de pengene på en litt annen måte – en mer rettferdig måte, og på en måte som vi mente hadde kommet sjøfolkene bedre til nytte enn dette. Men det var som sagt et absolutt krav fra Fremskrittspartiet. Og slik ble det. Så har vi også en avtale med Fremskrittspartiet, hvor det står følgende: «Partene er enige om at refusjonsordningen for sjøfolk og nettolønn fergerederier, som følger av denne avtale, ikke skal svekkes.» Det er helt åpenbart at når man nå tar 470 kr fra denne ordningen, er det en svekkelse. Jeg må si det som det er: Dette er, sett fra regjeringspartienes synspunkt, et brudd på avtalen vi har med Fremskrittspartiet. La meg få lov til å understreke – siden det ble sagt her i sted at man hadde ringt fergerederiene og fått tilbakemelding om at dette ikke var så galt: Vi har ingen avtale med fergerederiene. Vi har en avtale med partiet Fremskrittspartiet. Jeg vil understreke at vi mener at vi da også står fritt til, når vi kommer tilbake igjen i revidert, å se på den ordningen, også med bakgrunn i den debatten vi har hatt her, med sikte på å få til en ordning som er mer målrettet og mer i samsvar med det vi mener er korrekt. Det er også viktig for meg å understreke at jeg synes det er litt underlig at Fremskrittspartiet stemmer for dette forslaget. For når man går inn og ser på premissene for SVs forslag – jeg skal få lov å sitere fra innstillingen – står det følgende: «Desse medlemene» – altså SV – «viser til at det i budsjettforliket mellom Regjeringa og Fremskrittspartiet hausten 2002 vart semje om å ikkje svekke refusjonsordninga eller nettolønsordninga for fergereieria denne stortingsperioden. Desse medlemene har vore og er mot denne prioriteringa.» Det kan ikke tolkes annerledes enn at premissene for SVs forslag rett og slett er imot den avtalen som vi har med Fremskrittspartiet, og det betyr at det åpenbart er et brudd med den avtalen når Fremskrittspartiet vil stemme for et forslag som har slike premisser lagt til grunn.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-02-27:
Jeg bad om ordet én gang til, knyttet til representanten Hagens innlegg. Det er en litt spesiell tilnærming at man hevder at en avtale bare gjelder for den ene part. Selvsagt er det slik at den avtalen som vi har underskrevet, gjelder for begge parter. I tillegg leste representanten Hagen opp et skriv fra rederiene. For å gjenta hva jeg sa i mitt innlegg: Høyre og regjeringspartiene har ikke inngått noen avtale verken med Rederiforbundet, Color Line eller Fjord Line. Vi har inngått en avtale med politiske motstandere fra et annet parti, Fremskrittspartiet. Det er det vi forholder oss til, og derfor gjentar jeg hva jeg sa, at dette åpenbart er et brudd på den avtalen som vi har. Vi vil selvsagt stemme mot dette forslaget. I tillegg vil jeg gjerne be representanten Hagen, da jeg ser at han har bedt om ordet, om å kommentere de premissene som ligger til grunn for SVs forslag. Det er ikke tvil om, hvis man leser SVs særmerknader i komiteinnstillingen, at de er imot en slik ordning. De er imot refusjonsordning, de er imot skattesubsidier, de er imot EU. Det betyr at selve premisset for det forslaget til vedtak som ligger her i dag, åpenbart tyder på at det kanskje bak det hele ikke er et flertall for en slik ordning.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-02-27:
Jeg vil gjerne lese opp et skriv vi har mottatt: «STORTINGETS BEHANDLING AV INNSTILLING S. NR 143(2002-2003) I forbindelse med Stortingets behandling av utvidelsen av nettolønnsordningen til å omfatte offshorefartøy i NOR-registeret med virkning fra 1. juli 2003, er det blant annet fremsatt forslag fra SV omhandlende:«Stortinget ber Regjeringa opprette et fond som skal gå til kompetansehevings- og rekrutteringstiltak i den maritime næringa, spesielt retta mot opplæring til sjøs. Fondet disponeres i samråd med de berørte rederiene og de ansattes organisasjoner. Fondet finansieres ved innbetaling av kr. 470 per måned per sysselsatt på alle norske skip som er omfatta av nettolønnsordninga.» (2002-2003) Undertegnede rederier driver i utenriks fergetransport og er omfattet av allerede eksisterende nettolønnsordning. Vi er innforstått med at vår virksomhet blir omfattet av forslaget om å utvide denne ordningen, og gir vår støtte til et slikt fond.» Skrivet er undertegnet avTrond Kleivdal, adm. direktør i Color Line, og Ove Johan Solem, adm. direktør i Fjord Line – Det er de to berørte fergerederiene. Så til det Oddvard Nilsen sier om avtalen. Før det første: Grunnen til at dette var et krav fra oss for å gå i forhandlinger, var at vi hadde en avtale fra revidert nasjonalbudsjett med Høyre, som vi forlangte skulle håndheves. For det annet var det Fremskrittspartiet som under forhandlingene, som også Oddvard Nilsen sa, insisterte på å få inn denne delen av avtalen som Oddvard Nilsen refererte, hvor det står at denne ordningen ikke skal svekkes. Det er ingen svekkelse, det er et tillegg. Det er fortsatt nettolønn for fergerederiene. Men i tillegg får vi en ordning som disse rederiene og vi aksepterer, nemlig at man også får noe annet man er interessert i, et fond til å finansiere rekrutteringstiltak og opplæringstiltak om bord. Det anser altså rederiene for å være en fornuftig ordning. Derfor er det ikke noen svekkelse, som Oddvard Nilsen sier. Og for det annet: Hvis det var noen som skulle være berettiget til å påpeke at det er en svekkelse som ikke er akseptabel, måtte det jo være Fremskrittspartiet, ikke Høyre og regjeringspartiene, for de vil jo ikke ha noen nettolønnsordning i det hele tatt, de vil ikke ha noen refusjonsordning i det hele tatt. Høyre burde jo juble. Hvis de mener at det er en svekkelse, burde de juble, for da er jo de kommet lenger på vei til å få den fjernet. Det hadde vært det logiske fra regjeringspartienes side. Vi som insisterte på denne ordlyden, anser det ikke for å være en svekkelse. Da er det relativt likegyldig hva de som egentlig ikke ønsket denne avtalen og denne passusen i det hele tatt, mener. Jeg synes dette er en helt merkverdig opptreden og kan ikke være enig i at man derved i det hele tatt har fått noen frihet til å gjøre noe annet enn det man skal i revidert. Oddvard Nilsen sa at man skulle se på ordningen. Nei, Regjeringen skal gjennomføre vedtaket som Stortinget sannsynligvis fatter senere i dag. De skal ikke foreta noen revurderinger, de skal gjennomføre det vedtaket Stortinget sannsynligvis fatter litt senere.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-02-27:
I mange sammenhenger retter Fremskrittspartiet meget sterk kritikk mot SV, og fra tid til annen også Arbeiderpartiet. La meg derfor i dag få lov til å gi honnør fordi SV, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i prosessen har greid å komme frem til en løsning ved at alle har gitt avkall på noe for å få til noe som i hvert fall vil være en styrkelse for offshorerederiene. Det er slik, som også Karin Andersen sa, at man må prøve å lage kompromisser. Det har vi gjort. Og vi er glad for at SV også har endret sitt forslag til følgende: «Stortinget ber Regjeringa opprette et fond, for eksempel etter svensk modell». Det gjør det mulig for oss å stemme for. Det er fordi vi er resultatorientert. Jeg synes det er litt merkverdig med regjeringspartiene som for tiden liksom har som hovedformål å hindre vedtak, hindre at noe som helst skjer. Så til Oddvard Nilsens siste innlegg. Det er klart at avtalen gjelder for begge. Jeg aksepterer det fullt ut. Vi har ingen avtale med rederiene, men Fremskrittspartiet, som har vært det partiet som har kjempet dette frem, har en moralsk avtale med rederiene. Det er oss de har sett på som dem som skal greie å sikre at refusjons- og nettolønnsordningen de har hatt, forblir. Der føler vi at vi har en ikke undertegnet, men moralsk avtale. Og derfor er det for oss helt avgjørende at rederiene er enig. At det ikke er noe forhold som Høyre legger vekt på, er Høyres problem. Men det er litt rart. Når det i normal dagligtale er to avtaleparter, og den ene har insistert på å få noe med i avtalen som den annen part egentlig ikke vil, da er det rart at den parten som egentlig ikke vil ha den avtalebiten, flytter over til den andre siden og hevder at det er en svekkelse. Når vi som forlangte at vi i denne fireårsperioden skulle ha en garanti mot svekkelse, ikke mener det er en svekkelse, da er det merkverdig at Høyre sier det. Og særlig når de sier at det åpenbart er en svekkelse. Fremskrittspartiet, som har vært det partiet som skal beskytte mot svekkelse, sier: Nei, dette er et tillegg. Det er et nytt fond som skal sikre midler til økt rekruttering og kompetanseheving i den maritime næring. Og det føler rederiene er veldig bra å få til, for de trenger rekruttering og kompetanseoppbygging, og de er også villige til å betale for det. Da er det et tillegg, og ikke noe annet. Så til premissene for et vedtak. Hvis det er et flertallsvedtak hvor flertallet står sammen i innstillingen, kan man se på det som står i innstillingen. Hvis det bare er ett av partiene som har det i innstillingen, er det det partiets premisser. Da må man se på komitemerknadene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i innstillingen, og hva vi har sagt i innleggene her i salen. Det er det som er premissene. Oddvard Nilsen tror visstnok, åpenbart feilaktig, at det er SVs merknader som er premissene for vedtaket. Det er det ikke. Det er det de samlede merknadene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet og innleggene her i salen som er.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Eg vil takke næringsministeren for mange velvillige ord om verdien av eit auka samspel mellom kultur og næringsliv – og kanskje litt om det potensialet som ligg her, reint nærings- og utviklingsmessig. Men det var veldig lite konkret og på ein måte prega av den passiviteten som for så vidt går igjen når det gjeld næringspolitikken til denne regjeringa. Eg viste i innlegget mitt til korleis andre land satsar. Eg viste òg til at her ligg det eit stort potensial. Det er ei næring i enorm vekst, i større vekst enn vanleg tradisjonell industri. Eg etterlyser derfor meir konkrete, offensive verkemiddel for å kome vidare. Eg etterlyser økonomiske verkemiddel, som heilt klart gir ein stor samfunnsøkonomisk gevinst. Eg har sett eksempel på det. For prosjektet «Kulturbyen Bergen 2000» var det ei budsjettramme på 110 mill. norske kr. Men sjølve prosjektet utløyste ein dokumentert samfunnsøkonomisk effekt på i overkant av 1 milliard kr, altså ti gonger innsatsen. Vi ser at vanleg tradisjonell industri slit. Industrisamfunnet har jo på ein måte vore prega av at ein produserte råvarer så billig som mogleg, og at ein organiserte produksjonen med dyktige arbeidarar og god marknadsføring. Men så står vi overfor den situasjonen at dette kan ein faktisk gjere med billigare arbeidarar både i Kina, i India, i Polen, i Brasil, i Tsjekkia, i Slovakia og kor hen det no måtte vere. I den vestlege verda trur eg vi må ha auge og fokus på å tilføre produkta ein kulturell meirverdi, at ein får ei oppleving – næringsministeren var inne på det med design – i det heile skape meirverdi i produktet, som vi i langt, langt større grad må satse på. Eg har lyst til å utfordre næringsministeren litt i forhold til det han sa. Han sa at ein no jobbar med ein handlingsplan for innovasjonspolitikk. Da reknar eg jo med at Regjeringa har ein strategi for korleis ho skal få til ei slik næringsutvikling. Og da må vi investere i framtidig verdiskaping. Kva for rolle og kva for plass vil kulturbasert næringsliv få i ein slik strategi? Kva med å peike ut regionale utviklingsmiljø, aktørar, på dette området? Kva med å bidra til fondsoppbygging og med program gjennom SND eller SIVA for å utnytte dei moglegheitene som ligg på dette området? Eg nemnde så vidt Statens investeringsfond og Argentum. Går det an, når det no blir utarbeidd retningsliner for det, òg å styre noko av det mot denne næringa?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Eg fekk det inntrykket at representanten Ivar Kristiansen meiner at det er inga offentleg oppgåve eller statleg myndigheitsoppgåve å stimulere til ei kulturbasert næringsutvikling. Eg meiner nettopp at det bør det vere – ei statleg oppgåve for å prøve å utnytte det potensialet som ligg i dette vekstområdet, i ei tid da vi til dei grader har behov for ny næringsutvikling. Kva skal vi med ein næringsminister i dette landet om han ikkje vil prøve å stimulere på dette området? Eg peika i innlegget mitt på at her er det veldig mykje på gang, det sa også næringsministeren seg einig i, men samstundes slit desse miljøa. Det er veldig mange barrierar. Heile utviklinga lir nettopp av manglande statleg næringspolitikk på dette området, manglande systematisk analyse og dokumentasjon av den verdiskapinga og dei moglegheitene som ligg innan denne sektoren, og manglande målretta program og økonomiske verkemiddel som er retta mot denne næringa. No har næringsministeren ein gyllen sjanse når det gjeld utarbeidinga av stortingsmeldinga om innovasjonspolitikken og verkemiddelapparatet. Derfor trur eg at eg endå ein gong må utfordre næringsministeren til å kome med litt meir konkrete tiltak. For det første: Vil næringsministeren ta initiativ for å få kartlagt og dokumentert kva denne sektoren står for, og kva for moglegheiter som ligg i han? For det andre: Vil statsråden ta initiativ til å vere med og peike ut ein del regionale, komplette innovasjonssenter, der ein kanskje kan få ansvaret for spesielle område? Og for det tredje: Vil ein ta initiativ til at det blir oppretta nokre økonomiske verkemiddel gjennom SND, SIVA eller kven det måtte vere, à la det som skjer i Sverige, slik at desse utviklingsmiljøa har nokre fond å dra vekslar på? Det som i stor grad stoppar dei no, er rett og slett mangel på kapital, og, som eg var inne på, det er ikkje lett å få privat venturekapital å investere på ein langsiktig måte her. Næringsministeren nemnde viktigheita av design og oppfølginga av dette, og det er rett. Vi hadde ei designmelding her i Stortinget for ei tid sidan, men eg saknar faktisk den konkrete oppfølginga av ho. Ei næring som kanskje er den største vekstnæringa i Distrikts-Noreg, er reiselivet. Reiselivet og kulturen heng nøye i hop. Kultur blir eit stadig viktigare produkt for reiselivet. Er det ikkje på tide at reiselivet òg får ein litt annan status i Næringsdepartementet, ikkje minst ei eiga avdeling?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Denne diskusjonen viser at det er nødvendig å fokusere på samspillet mellom kulturliv og næring. Som det er blitt sagt tidligere, er dette en vinn-vinn-situasjon, som vi må få til. Men for å få den situasjonen at vi alle vinner, må vi bryte noen barrierer, innrømme at nye veier fører fram. I Helse Midt-Norge hørte jeg at de nå hadde søkt råd hos revyfestivalen på Høylandet. Forholdet mellom tidligere Levanger sykehus og Namdal sykehus, som har vært nærmest to selvstendige enheter, må etter den nye sykehusreformen løses opp. Hva er mer effektivt enn at en kontakter kulturinstitusjoner for å få hjelp? Det fører folk sammen, de opplever ting sammen, og – ikke minst – de ler sammen. Dette er en undervurdert måte å løse konflikter på. Næringslivet har mange barrierer mot at det økonomisk og menneskelig ville gi en god fortjeneste hvis en satte inn kultur som virkemiddel. Et godt eksempel til er et prosjekt som er kommet fra Innspæll AS i Nord-Trøndelag. De driver med teater og har sammen med NHO og LO lansert et prosjekt som heter «Teater som kommunikasjonsvirkemiddel til verdiskapning». Målet er bl.a. at en skal bidra til at trønderske ungdommer og eldre gjenkjenner seg som personer med ressurser og kreativitet, med tilhørighet som kraft for videreutvikling av regionen. Gjennom teater som pedagogisk virkemiddel skal de skape innsikt i de utfordringene vi har som samfunnsborgere i vår tid. Dette er noen av målene. Jeg er overbevist om at en ungdom som har tatt del i den type kultur, blir en bedre arbeidstaker. Jeg er også overbevist om at han vil bli en bedre arbeidsgiver – økonomisk og menneskelig. Slik blir både næringslivet og kulturen vinnere. Det er mitt håp at dette kan bidra til at mennesker fokuserer på harmoni, livskvalitet og kreativitet. Kanskje kan vi unngå slike rekorder som vi så på nyhetene denne uka, nemlig at vi spiser flere piller enn noen gang, bl.a. for depresjoner. Livskvalitet er både noe å leve for og noe å leve av. Derfor er dette så viktig.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-27:
Skal vi få til ei kopling mellom kultur og næring, må vi ha både verkemiddel gitt ovanfrå og ei mobilisering nedanfrå. Ser vi på innhaldet i dei to omgrepa, finn vi mange likskapar. Både kultur og næring handlar om å skape noko nytt. Begge aktivitetane har i seg ei tru på framtida og ei tru på eigne krefter. For utkantane kjem det utvida verdiskapingsperspektivet i tillegg, dvs. at distrikta må vere kulturelt tiltrekkjande for at vi skal kunne utvikle og halde på den kompetansen som kan vidareforedle dei naturressursane som vår økonomi kviler på. Nokre meiner kulturen skal vere ei vare i ein marknad, eller at næringslivet skal vere ei finansieringskjelde for kulturen. Vi må nettopp difor målbere integrasjon og sektoroverskriding i saka. Altfor mange kulturaktivitetar manglar ein kommersiell profesjonalitet, og altfor mange næringsprosjekt mislukkast fordi ein ikkje har forstått dei kulturelle rammene for produksjon og marknadsføring. Der eg kjem frå, har fleire aktørar, både offentlege og private, gått i hop og utvikla eit naturbruksprosjekt: koplinga verna natur, kultur og næringsinteresser. Målet er auka verdiskaping gjennom natur- og kulturbasert næringsutvikling i og ved utvalde verneområde. Ein ynskjer å avklare og dempe konflikten mellom vern og lokal næringsutvikling og å utnytte verneområda til marknadsføring av fylket som ein buplass, ein arbeidsplass og eit reisemål. Ein har kartlagt problema og avklara hinder for å kome vidare. Desse ser ut til å vere økonomi, sentralisering, mangel på idear, mangel på kommunikasjonar, mangel på tid, mangel på mot og mangel på kompetanse. Men det burde vere håp om å kome over desse hindera. Ein samla næringskomite understreka i siste budsjetthandsaming kor viktig det no er å føre ein aktiv politikk for nyskaping, leggje til rette for kreativitet, idear og nyetableringar. Skal desse orda verte til noko meir enn ord, må det føre til handling. Det krev ei stor satsing på forsking og utvikling, og det krev ikkje minst eit aktivt verkemiddelapparat. Då treng vi eit verkemiddelapparat som har ulike verkemiddel for dei ulike stadia i innovasjons- og nyskapingsprosessen. Finanskomiteen har denne veka vore på Sunnmøre, og der helste Jens Petter Ekornes oss med følgjande ord: Utan distriktsutviklingsmidlane hadde det ikkje vore industri på Sunnmøre i dag. Det fortel oss nettopp kor viktig det er at vi har eit verkemiddelapparat som er sterkt, og som er oppegåande, ikkje minst i desse tider då næringslivet slit. Og det er det vi som må ta ansvar for. SV ser difor fram til den varsla meldinga om verkemiddelapparatet og den handlingsplanen for heilskapleg innovasjonspolitikk som statsråden var inne på. Men det betyr at dei begge må ha nettopp den innfallsvinkelen som interpellanten har teke opp i dag.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Interpellanten har tatt opp et meget viktig tema. I store trekk kan vi si det slik at folk må ha noe å leve av. Men like viktig er det å ha noe å leve for, og her kommer kulturen inn som en koordinerende faktor. Gro Harlem Brundtland sa en gang at alt henger sammen med alt. Da trengs det folk, natur, kultur, utdanningsmuligheter, arbeid og fritidsaktiviteter. Ved å styrke bevisstheten og tryggheten med hensyn til hva man står for, og hvor man hører til, vil man også styrke entusiasmen og utvikle de muligheter som finnes. Satsing på kultur skaper aktive lokalsamfunn, utløser kreativitet og skaper ideer og nytenkning, som igjen fører til dyktige utøvere, men også arbeidsplasser. En aktiv og målrettet satsing på kultur er god distriktspolitikk. Det er heldigvis ikke slik at all kulturaktivitet er konsentrert til byene – kanskje heller tvert imot. Men de store kostnadskrevende tiltakene er som oftest i byene. Kulturkomiteen var en uke i Spania i fjor, der vi også besøkte Guggenheim-museet i Bilbao. Guggenheim-museet må være Europas beste eksempel på hvordan kultur kan bidra til by- og stedsutvikling. 80–90 pst. av innbyggerne i Bilbao var egentlig imot byggingen av museet. Politikerne vedtok allikevel bygging, og i løpet av tre–fire år var gjelden nedbetalt. Her gikk kultur og næring hånd i hånd. Kulturkomiteen var også på reise i Nordland og Troms sist høst. Vi besøkte bl.a. Nasjonalbiblioteket i Mo i Rana, som er et godt eksempel på arbeidsplasser knyttet til kulturforvaltning og informasjonsteknologi. Videre opplevde vi kultursteder som gav grunnlag for reiselivsprodukter, og der kultur gav innhold til ulike tjenesteprodukter. Det vil hele tiden være viktig for bedriftene å utvikle varer og tjenester som skiller seg fra konkurrentene på en positiv måte. Det er vanskelig å selge bare ren luft og natur, selv om dette er en viktig del av norgesreklamen. Men vi som lever her, vet at dette må knyttes opp til ulike typer næringsvirksomheter dersom kundene skal få det produktet de forventer, og da snakker vi også om ren mat. Kulturen blir mer og mer internasjonalisert og kommersiell, som alt annet. Det skaper utfordringer for alle til aktivt å selge mangfoldet som vi har i norsk kultur. Her har en del av næringslivets bedrifter, både norske og utenlandske, gjort en god jobb, men skal vi greie utfordringene som ligger i skjæringspunktet mellom kultur og næringsliv, må vi ha et oppegående SND, og vi må få klarlagt kultursektorens næringsmessige betydning. Vi trenger gode rammevilkår når det gjelder produktutvikling og markedsføring. Men aller mest vil vi ta hele landet i bruk, med det mangfold og de verdier som finnes.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-02-27:
Jeg vil bare kort få bekrefte at vi arbeider med å endre § 4i denne instruksen, som åpner for at de som i dag er hobbydyrkere, men som har som formål å bygge opp denne hobbyen til å bli næring, vil få anledning til å få en slik autorisasjon. Jeg er glad for at komiteen samler seg om at de av oss som har to–tre roser, på egen hånd ikke skal kunne bruke de sterkeste plantevernmidlene på dem.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-02-27:
Det er ingen ukjent problemstilling som ligger til grunn for Senterpartiets forslag i denne saken. Mangt et kommunestyre har hatt saker omkring tilgjengelighet for funksjonshemmede på dagsordenen både en og flere ganger. Mang en lokalpolitiker og ordfører har fått personlige henvendelser og beretninger om hvor vanskelig hverdagen kan være for en funksjonshemmet innbygger. Det fysiske miljøet er slett ikke alltid godt nok tilrettelagt, og barrierene er fortsatt mange, altfor mange. Tidligere regjeringer har naturlig nok hatt fokus på problemstillingene. I satsingsområdet «Et tilgjengelig samfunn» i St.meld. nr. 8 for 1998-1999 var målet nettopp å fjerne funksjonshemmedes barrierer som hindrer likestilling og full deltakelse på alle livets områder. På bakgrunn av NOU 2001:22 «Fra bruker til borger» vil Samarbeidsregjeringen legge fram en ny stortingsmelding som tar opp den samlede politikken for funksjonshemmede, og i Høyre imøteser vi behandlingen av denne viktige stortingsmeldingen. Det er positivt at en enstemmig komite understreker at det for enkelte spørsmåls vedkommende er unødvendig å avvente behandlingen av den varslede meldingen. Partiene i kommunalkomiteen er samstemte og enige i denne positive saken. Kommunalminister Erna Solberg har også vært positivt innstilt, og vi ser derfor ingen grunn til å si noe annet enn at vi står sammen om dette.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2003-02-27:
Alle tiltak som kan legge forholdene bedre til rette for funksjonshemmede, hilser jeg og Kristelig Folkeparti hjertelig velkommen. Jeg har derfor lyst til å berømme forslagsstillernes initiativ i denne saken. Komiteen viser i sin innstilling til brevene fra kommunal- og regionalministeren og samferdselsministeren. Jeg vil også berømme kommunal- og regionalministeren for hennes forslag vedrørende tillegg i forskriften til plan- og bygningsloven. Tillegget vil nettopp imøtekomme intensjonene til forslagsstillerne, og komiteen ber Regjeringen om å utvide forskriftene i tråd med det de har skissert. Helt fra Blom-komiteen i sin tid arbeidet med integrering, har det vært en kamp, en kamp for funksjonshemmede. Etter hvert som vi har fått lovhjemler og forskriftshjemler, har det fortsatt vært en kamp for at dette ikke bare skulle stå på trykk i lover og forskrifter. Mitt håp er at når vi får dette tillegget i forskriften, vil det bli fulgt opp og ikke bare bli en forskrift som står på papiret. Det har noe med våre holdninger å gjøre. En vunnet rettighet er ikke vunnet før den blir en selvfølgelighet. Det er mitt håp at vi fra denne sal og de som skal iverksette tingene ute, følger opp det som vi nå får på plass.
Erna Solberg (Høyre), 2003-02-27:
Jeg vil bare gi noen korte merknader. Jeg er glad for at vi alle er enige om at dette er et godt tiltak. Det er viktig å gjøre tilgjengeligheten bedre på alle aktivitetsområder i vårt samfunn. Det er klart at gode rutiner på små områder betyr mye for at ikke dette også skal medføre ekstra kostnader. Det er nemlig ingen ekstra kostnader hvis man har tilgjengelighet med i hele prosjektet når man bygger nytt, men i det øyeblikket man må sørge for tilgjengeligheten etter at man har bygget nytt, da kommer de ekstra kostnadene. Derfor er det viktig på mange områder å ha dette med seg. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at vi allerede har satt i gang arbeidet. I høringsbrevet, som også følger opp alle de andre endringene som Stortinget har tatt stilling til knyttet til plan- og bygningsloven, har vi også lagt inn ny tekst knyttet til krav om tilgjengelighet, i tråd med det som står i innstillingen. Vi regner med å kunne iverksette dette fra det samme tidspunkt som vi iverksetter det andre, rundt 1. juli.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-11:
Jeg foreslår Sigvald Oppebøen Hansen, Oddbjørg Ausdal Starrfelt og Grethe Fossli.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-11-11:
Saksordføreren har for så vidt redegjort godt for de ulike mindretall og flertall som fremkommer i innstillingen. Jeg vil bare få lov til å ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kystpartiet. Jeg har lyst til å understreke at det faktisk er av rettssikkerhetshensyn at dette forslaget er fremmet. Mindretallet mener at gjeldsordningsloven ikke bør inneholde den foreslåtte særbestemmelse om unntak fra forvaltningslovens bestemmelser, men at det tvert imot bør presiseres at avgjørelse om at frivillig ordning skal godtas, skal regnes som enkeltvedtak etter forvaltningsloven. Det mener vi ville gitt en betydelig større grad av rettssikkerhet for berørte parter. Dette er bakgrunnen for at forslaget fremmes, men jeg registrerer at det er et mindretall som står bak.
Heidi Larssen (Høyre), 2003-11-11:
Da det er enstemmighet i komiteen om Regjeringens forslag til nye regler, som gir også offentlige kreditorer hjemmel til å godta forslag til en frivillig gjeldsordning, vil jeg bare knytte et par kommentarer til to av de andre spørsmålene som er berørt. Når det gjelder de veiledende satser for livsopphold under gjeldsordning, ligger oppfølgingen av det i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen. Jeg vil bare understreke at skal man beholde legitimiteten av en gjeldssletteordning, er en nøktern levestandard grunnleggende nødvendig, både for at allmennheten skal akseptere ordningen, og for at tapet skal bli minst mulig for den som har lånt ut pengene. Regjeringspartiene har også uttalt at man ønsker større fleksibilitet ut fra både skyldnerens personlige forhold og andre lokale forhold i utmålingen av sats for livsopphold enn det en standardsats vil kunne gi. Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kystpartiet foreslår at et vedtak fra det offentlige om at man skal godta frivillig gjeldsordning eller ikke, skal anses som et enkeltvedtak. Flertallet er enig med Regjeringen i at et slikt vedtak ikke skal anses som et enkeltvedtak etter forvaltningsloven. Som også saksordføreren har understreket, er det fordi den private part ikke har samme behov for forvaltningslovens rettssikkerhetsgaranti i denne type saker, da den private parten vil være interessert i at det offentlige godtar frivillig gjeldsordning og dermed nedsettelse av kravet. Og for det andre: Hvis det skulle bli avslag, vil gjeldsordningsprosessen bevege seg mot tvungen gjeldsordning, hvor det vil kunne være uklokt å vente på en forvaltningsklage. Man kan tape mye tid, som kan være til ugunst for både skyldneren og hans/hennes kreditorer – gjelden løper. Og for det tredje, som saksordføreren var inne på, er det offentlige i denne sammenheng å anse som en part selv. Det er altså etter flertallets mening ingen gode grunner for at forvaltningslovens saksbehandlingsregler om enkeltvedtak bør komme til anvendelse ved frivillig gjeldsordning. Vi ønsker derfor heller ikke at de skal gjøre det.