Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Man kunne håpe Høyre kunne ha snakket med industrien og sine lokalsamfunn før man begynte prosessen med klimameldingen. Siden det er fotball-VM, vil jeg starte i god sportsånd med å gratulere SV med seieren over norsk industri. Det må være en gledens dag for SV-folk her på huset for at man har tatt et langt steg for å bli kvitt industrien her til lands. At SV har fått lurt Høyre med på laget, må jo være tidenes overgang i å skifte politisk standpunkt. Det er bare å registrere at Høyre har brukt mye rar argumentasjon for å avvikle sin industripolitikk La meg som eksempel bruke Høyres Leif Frode Onarheims utspill mandag, der Onarheim sier til Dagens Næringsliv: «Jeg føler det gir en god mulighet til å fokusere på å redusere utslipp, og det gir trening i kvotehandel.» La meg fortsette med å sitere fra mandagens Dagens Næringsliv under overskriften «Kyoto-kvoter meningsløse». Bjart Holtsmark i Statistisk sentralbyrå sier følgende: «Når det brukes som argument at næringslivet trenger å «trene seg» på kvotehandel, sier det noe om hvor komplisert løsning dette er. Det er ingen som trenger å «trene seg» på å betale avgifter.» Det er synd at Høyre har glemt at norsk næringsliv og industri er overtrent når det gjelder å betale avgifter. Dersom utenlandsk industri eller andre har behov for det, er Norge et utmerket land å ligge i treningsleir i for å betale skyhøye, særnorske avgifter! Det er bare å konstatere at SV har fått regjeringspartiene, med Høyre i spissen, med på å gi norsk industri langt verre konkurranseforhold enn industribedrifter etablert i andre land. Arbeiderpartiet har kritisert Regjeringens klimatiltak for å være industrifiendtlig. Arbeiderpartiet har hos enkelte høstet mye ros for å snakke industriens sak og vise fornuft i forhold til dyre og lite nyttige klimatiltak i norsk industri. Arbeiderpartiet har imidlertid glemt å fortelle hele sannheten. I arbeidet med klimatiltak etterlyser Arbeiderpartiet en mer ambisiøs klimapolitikk. Det er dristig sett i lys av Høyres, Kristelig Folkepartis og SVs aggressive ambisjoner. Arbeiderpartiet vil ha særnorske klimatiltak i industrien i perioden før Kyotoprotokollen implementeres. Arbeiderpartiet foreslår et kvotesystem for industrien og kritiserer sågar Regjeringens tidlige kvotesystem for å være smalt og særnorsk. Hvordan de har fått nyhetsoppslag på at de er negative til kvotesystem, er for meg en gåte. Arbeiderpartiets forslag medfører faktisk at det blir færre utslippskvoter til industrien enn det Regjeringen foreslår, 70 pst. av 1990-utslippene mot Regjeringens 80 pst. Arbeiderpartiet understreker det ikke skal være lønnsomt å kjøpe seg fri fra tiltak, det skal koste! I tillegg nektes norsk industri muligheten til å redusere utslipp ved å finansiere miljøtiltak i utlandet, hvor kostnadene er langt lavere og effektene langt høyere. Derimot drømmer Arbeiderpartiet om store nyvinninger i miljøteknologi, finansiert av et karbonfond. Sett i forhold til hva Arbeiderpartiet foreslår på Stortinget, er deres vakre ord til industrien bortimot verdiløse. I sum er Arbeiderpartiets klimapolitikk like ille som Regjeringens og SVs. Tiltakene Regjeringen, SV og Arbeiderpartiet foreslår iverksatt før Kyotoprotokollen implementeres globalt, er et direkte angrep på norsk industri. Den globale etterspørselen av varer påvirkes ikke av norsk klimalovgivning. Industriproduksjonen forsvinner ikke, den flytter bare utenlands, og det er et dårlig virkemiddel i den såkalte globale miljøpolitikken. De andre partienes ønske om at Norge skal være et miljøpolitisk foregangsland, må ikke få rasere et levende næringsliv her i landet. Fremskrittspartiet vil sikre norsk næringsliv likeverdige konkurransevilkår med konkurrentene i utlandet, noe som vi også fremmer forslag om. Vi må unngå urimelig strenge klimatiltak, slik som særnorsk kvotehandel eller avgiftsbruk er. Det vil være helt håpløst for norsk industri dersom stortingsflertallet nå vedtar at industrien skal i gang med et nasjonalt kvotesystem fra 2005. For industribedriftene vil det medføre økte kostnader og konkurransevridning med hensyn til utenlandske konkurrenter. Problemet med et særnorsk kvotesystem vil også være at vi ikke vet hvordan det vil harmonisere med et utenlandsk system som kommer etter hvert, dersom det kommer. Derfor burde man fra norsk side avstå fra et kvotesystem fra 2005 og heller vente på igangsettelsen av et bredt internasjonalt system som vi kan koble oss på. At norsk industri skal ta kostnadene med læringseffekten, blir helt håpløst etter vårt syn. Fremskrittspartiet konstaterer at norsk industri har en velutviklet miljøbevissthet. Mange kostnadseffektive reduksjoner i såkalte klimagassutslipp er allerede gjennomført. Vurdering av kostnad og effekt må ligge til grunn for ytterligere tiltak. Norsk industri må få bruke Kyoto-mekanismene fullt ut til å investere i klimatiltak utenlands. De fleste Kyoto-virkemidlene er avhengig av et internasjonalt system dersom de skal ha noe effekt uten å ødelegge for nasjonal industri. Regjeringen hindrer bevisst norsk industri i å kunne utnytte de internasjonale mulighetene som finnes. Det er innlysende at det er langt billigere å redusere utslippene fra gamle kullkraftverk utenlands enn ved moderne og miljøvennlige fabrikker i Norge. Eventuelle reduksjoner innenlands bør skje gjennom frivillige avtaler hvor bransjen selv finner kostnadseffektive virkemidler. Kulde- og varmepumpebransjen ønsker å bruke en frivillig avtale for å tilfredsstille kravene til reduserte klimagassutslipp. Bransjen har allerede i dag etablert et gebyr og pantesystem for HFK/PFK. En CO2-avgift på disse gassene vil være med på å undergrave bransjens egne etablerte gebyr- og pantesystemer samt de øvrige utslippsreduserende tiltak som bransjen allerede har satt i gang. Innføring av en slik avgift i Norge vil påføre norske bedrifter økte kostnader i forhold til bedrifter i andre land som ikke er pålagt en tilsvarende avgift. Det blir derfor underlig at regjeringspartiene og SV vil innføre avgifter på en godt fungerende bransje, som tar de såkalte klimagassutslippene på alvor. Fremskrittspartiet ser ingen grunn til å risikere norsk næringsliv for å sikre Norge en symbolsk miljøstjerne. Fremskrittspartiet må bare akseptere at de andre partiene her på huset aksepterer klimapanelets holdning til menneskeskapt global oppvarming. Det vi etterlyser, er en mer nyansert klimadebatt som kan bidra med mer kunnskap før vi eventuelt foretar så gjennomgripende tiltak som klimameldingen krever. Det er også forunderlig at man ikke har hatt en grundig premissdebatt i Norge, bare en tiltaksdebatt basert på klimapanelets premisser. Bare så det ikke skal være noen tvil, Fremskrittspartiet er like skeptisk som tidligere til klimapanelets værprognoser. Gjennomføringen av Kyotoprotokollen vil ha betydelige nasjonale kostnader over lang tid. Tiltakene på de aller fleste samfunnsområder vil koste betydelige beløp og kreve gjennomgripende endringer i samfunnsstrukturen. I tillegg vil det ha effekt på eksportinntekter, deriblant gjennom redusert oljepris. Derfor mener vi og fremmer forslag om at Regjeringen må legge frem en mer detaljert oversikt over hva dette vil koste det norske samfunnet. Hva kostnadene blir, ser ut til ikke å bry de andre partiene her på huset siden de ikke støtter vårt forslag. Fra klimameldingen ble lagt frem og frem til i dag har vi fått mange innspill. Fra industrien har vi fått svært mange gode argumenter for at vi ikke må innføre særnorske avgifter og et nasjonalt kvotesystem. Det industrien har sagt de må ha, er langsiktige rammevilkår, et internasjonalt kvotesystem og få lov til å bruke Kyoto-mekanismene fullt ut. De samme argumentene har vi fått fra fagforeninger, fra ansatte, fra lokalsamfunn og også, som jeg nevnte tidligere i en replikk her, fra våre folkevalgte rundt omkring i hele landet. Derfor er vi skuffet over at de andre partiene ikke ser ut til å støtte våre forslag i innstillingen, som jeg herved fremmer.