Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2014-03-20:
Denne saken gjelder innstilling fra komiteen til Riksrevisjonens undersøkelse av effektiviteten i sykehus. Målet for undersøkelsen har vært å undersøke om det er mulig å effektivisere pasientbehandlingen ved sykehusene, slik at enda flere kan få behandling. Undersøkelsen gjelder perioden 2009–2013, og basert på registerdata om fire behandlingsformer er gjennomsnittlig liggetid sammenliknet mellom sykehusene, og det er undersøkt om det er en sammenheng mellom lang liggetid og behandlingsresultat. Videre har Riksrevisjonen foretatt dybdeundersøkelse i ni sykehus for å identifisere faktorer som kan forklare gode resultater. Hovedfunnene i undersøkelsen er at sykehusene kan bli mer effektive. Sykehusene kan lære mer av hverandre når det gjelder ledelse og organisering, og to kvalitetsindikatorer bør tydeliggjøres. Til daglig tenker de fleste av oss at våre sykehus er ganske like når det gjelder valg og gjennomføring av et behandlingsforløp. Riksrevisjonen viser at det ikke er slik. Noen sykehus bruker mange dager på å reparere korsbåndet i kneet mitt, mens andre gjør det på én dag uten innleggelse. Dette skjer samtidig som det er ventetider og mangel på mange typer fagfolk til sykehusene. Derfor er undersøkelsen relevant og viktig. Riksrevisjonen har vist at gjennomsnittlig liggetid varierer fra tre til elleve dager for innsetting av en ny hofte, fra fem til ti dager for operasjon ved hoftebrudd, fra null til fire dager for operasjon av korsbånd i kneet og fra syv til elleve dager for operasjon for tykktarmskreft. Jeg mener den politiske forståelsen av tall som dette bør være følgende: Vi skal verken forvente eller etterstrebe at det ikke er variasjoner i liggetid. Noen sykehus kan ha flere pasienter som trenger mer oppfølging, og geografiske variasjoner kan føre til forskjeller i utskrivningspraksis. Men variasjonene som vises fram her, er for store. De uttrykker rett og slett at andre som venter, ikke får hjelp fordi behandlingsplanene ikke er gode nok alle steder. Undersøkelsen omfatter bare fire behandlingsformer, men funnene kan helt eller delvis være representative for helheten. Som nevnt, undersøkelsen viser at et mindretall av sykehusene utfører operasjoner i korsbåndet i kneet som dagbehandling, mens et flertall bruker innleggelse i opptil fire døgn. Liggetid er som sådan interessant, men det avgjørende er hvor friske vi blir. Kan dette kneet brukes til å gå søndagstur? Da viser undersøkelsen at sykehus som utfører dagbehandling, ikke har dårligere kvalitet på behandlingen enn de andre. Hva kan da forklare at sykehusene velger å organisere seg så forskjellig? Kanskje har det sammenheng med følgende: Fram til 2010 fikk sykehusene samme bevilgning gjennom betalingssystemet for operasjoner uavhengig av om det var innleggelse eller dagkirurgi. Fra 2010 er dette endret, og betalingen er tilpasset sykehusets antatte utgifter, som er lavere ved dagbehandling enn ved innleggelse. På fagavdelingens nivå kan dette ha vært et økonomisk incentiv for å bytte til dagkirurgi fram til 2010 og tilsvarende et økonomisk incentiv for innleggelse etter 2010. Da har jeg lyst til å fremme følgende poeng: Nettopp av denne grunn er bruk av betalingssystem helt ut på avdelingsnivå som hovedregel feil. Riksrevisjonen har også undersøkt bruken av opptreningsinstitusjoner for hoftepasienter etter sykehusopphold. Funnene er ganske overraskende og viser at noen sykehus henviser én av ti pasienter til slik opptrening, mens andre henviser ni av ti. Et vanlig opphold vil vare fra én til tre uker. Jeg forventer at det faglig kan avklares hva som skal være hovedanbefalingen på dette området i vår helsetjeneste. Som sagt, liggetid er en ting, men Riksrevisjonen har heldigvis søkt etter svar på hovedspørsmålet: Er det en sammenheng mellom hvor lenge vi er innlagt på sykehus, og hvor friske vi blir f.eks. etter en operasjon for tykktarmskreft? Ved å se på hvor mange som blir innlagt på ny etter utskrivelse, hvor mange som må opereres en gang til, dødsfall innen 30 dager og dødsfall innen et år etter operasjonen, er svaret at sykehus med kortvarige innleggelser har like gode resultater som sykehus med langvarige innleggelser. Riksrevisjonen har lagt fram en viktig rapport, som må følges opp. Funnene er tydelige, og nyanser i metodespørsmål endrer ikke helhetsbildet. Samtidig er det også optimisme i rapporten. Mange sykehus har allerede fått til mye, kortevarige innleggelser, minste like gode resultater og frigjorte timer og dager til å hjelpe flere. Mange grep i saken er enkle: å avklare indikatorbruk for hoftebrudd og tykktarmskreft, å korrigere ledelsens forståelse og bruk av betalingssystemet for dagbehandling og – jeg mener det helt avgjørende – å gi status til en kultur hvor avdelinger og sykehus lærer av andre kolleger som har kommet lengst med den beste organiseringen – til glede for pasientene. Til avslutning: Som det ble sagt av saksordføreren, er det en samlet komité som uttaler i innstillingen at vi imøteser statsrådens konkrete oppfølging overfor de regionale helseforetakene på de områdene som er beskrevet i Riksrevisjonens rapport.