Emilie Mehl (Senterpartiet), 2022-05-03:
Aller først vil jeg gi begge interpellanten honnør for å ta opp et aktuelt og veldig viktig tema, som berører både helse- og justisfeltet, og jeg synes det er positivt at vi har en felles debatt om det. Rapporten setter søkelyset på hvor viktig tverrsektorielt samarbeid er i oppfølgingen av alvorlig psykisk syke med en voldsrisiko. Drap begått av mennesker med psykisk sykdom skjer svært sjelden, men en liten andel av personer med alvorlige psykiske lidelser – og ofte samtidig rusproblemer – utgjør dessverre en økt sikkerhetsrisiko for samfunnet. Det gjelder både personer som gjennomfører dom på særreaksjonene tvungent psykisk helsevern og tvungen omsorg, og andre personer, gjerne med rus- eller voldshistorikk, som politiet er bekymret for at kan komme til å begå alvorlige straffbare handlinger som truer andres helse og frihet. Disse har vi et stort felles ansvar for på tvers av sektorene. De tragiske hendelsene vi var vitne til i Kongsberg og på Bislett høsten 2021, og forhistorien til den tragiske hendelsen i Haugesund, som Ukom-rapporten beskriver, er alle sammen kraftige påminnelser om viktigheten av tettere samarbeid og samhandling mellom politiet og helsevesenet. Dette dannet selve bakteppet for min inntreden som justis- og beredskapsminister og for helse- og omsorgsministerens tiltreden som helse- og omsorgsminister, fordi den dagen regjeringen tiltrådte, 14. oktober 2021, var Norge dessverre vitne til en veldig alvorlig hendelse, nettopp på Kongsberg. Det gjorde at dette har vært med oss fra dag én, og det å bedre samarbeidet mellom helse og justis var også noe av det aller første vi tok tak i i begynnelsen av vår regjeringsperiode. Og jeg er glad for at jeg nå, de siste månedene siden det, har hatt et veldig godt samarbeid med helse, hvor vi ser på et bredt spekter av tiltak for å tette det gapet som dessverre har vært der i altfor mange år. Det er ikke lett, og vi kommer sikkert aldri til å fjerne risikoen helt, men vi kan gjøre mye for bedre å ivareta de menneskene som er syke, og som kan stå i fare for å begå veldig alvorlige voldshandlinger, både for å ivareta dem selv og for å verne samfunnet og gjøre samfunnet tryggere. Ukom-rapporten er, som jeg har vært inne på, en indikasjon på at samfunnet ikke har lykkes godt nok med å forebygge straffbare handlinger fra det lille antallet alvorlig psykisk syke personer vi her snakker om. Symptomer på, mistanke om eller diagnostisert psykisk sykdom hos gjerningspersoner knyttes ifølge politiets trusselvurderinger til en betydelig andel av anmeldte drap og drapsforsøk siden 2016, mellom 30 og 45 pst. Samtidig ser vi en økning av politiets bistandsoppdrag til psykiatrien. Jeg har hatt anledning til å reise noe rundt i landet som justis- og beredskapsminister, og nesten uansett hvor det er, så sier politiet at de bruker mye ressurser på bistandsoppdrag til psykiatrien, og det er krevende både for dem og for helsesektoren. Forebygging av straffbare handlinger er ikke først og fremst et ansvar for justissektoren, men det er et tverrsektorielt og helhetlig samfunnsansvar. For en mindre gruppe personer er god grunnbehandling og gode, sikkerhetsmessig forsvarlige behandlingstilbud en sentral del av forebyggingen. Som justisminister er jeg spesielt opptatt av at samfunnsvernet ivaretas, både ved gjennomføringen av strafferettslige særreaksjoner og ved oppfølgingen av andre pasienter som utgjør en sikkerhetsrisiko. Her har jeg merket meg at rapporten beskriver et behov for tettere samhandling mellom politiet og helsevesenet, bl.a. når man skal gjøre risikovurderinger. Dette er også forhold som Statens helsetilsyn har tatt opp, på bakgrunn av sin tilsynsvirksomhet. 30. mars 2021 avholdt Helsetilsynet et møte med berørte departementer, hvor temaet var sikkerhetsmessig forsvarlig oppfølging av domfelte som gjennomfører tvungent psykisk helsevern. Selv om Ukoms rapport også påpeker enkelte uklarheter i regelverket, er hovedbudskapet først og fremst at det svikter i samhandlingen og informasjonsutvekslingen mellom helsevesenet og politiet, og det er nettopp en av de tingene som helseministeren og jeg har jobbet sammen om å se på siden høsten i fjor, og som vi ønsker å gjøre forbedringer på. Det er viktig at vi ettergår hvor det svikter i grenseflaten mellom politiets forebyggende arbeid og risikovurdering og det forebyggende arbeidet som ligger i god og riktig behandling av psykiske lidelser. I arbeidet med å avdekke hvor det svikter, har vi også innhentet innspill fra etatene i justissektoren, og de peker i hovedsak på – i likhet med Ukom-rapporten – at den tverrsektorielle samhandlingen må bli bedre. Det er viktig med tiltak som kan støtte opp om den type samhandling, og så må vi også være åpne for å vurdere regelverket hvis det avdekkes behov for det. Jeg har merket meg at det i Ukom-rapporten også pekes på uklarheter ved bruk av varetektssurrogat, og dette berører regelverket både i justissektoren og i helsevesenet. Innspill fra justissektoren, forskjellige evalueringsrapporter, som Ukom-rapporten, er noe av det som er veldig nyttige innspill i det videre arbeidet når vi skal forbedre samarbeidet mellom helsevesenet og justissektoren. Så vil jeg også kommentere et konkret moment som interpellanten var inne på, og som handler om påtalejuristenes kjennskap til de rettslige virkemidlene, om å begjære innleggelse av pasienter med psykose og økt voldsrisiko som begår alvorlig kriminalitet. Det er et viktig ledd i politiets forebyggende virksomhet at påtalejuristene kjenner til dette, og det er et virkemiddel som kan tas i bruk av politiet rundt i landet. Da det ble påpekt i Ukoms rapport i desember 2021 at flere politiressurser ikke kjente til denne bestemmelsen, fant departementet umiddelbart at det var grunn til å følge opp det. Derfor ble Politidirektoratet bedt om å sørge for at man fikk rask informasjon ut til politidistriktene om denne rapporten, og POD har opplyst om at politidistriktene har fått både rapporten og forslag til mal for bruk av den typen innleggelsesbegjæringer. Direktoratet har også orientert om funnene i rapporten og anbefalinger i møte ved politidistriktenes fag- og opplæringsansvarlig innenfor forebygging og påtale. Det er også foretatt en kartlegging av politidistriktenes rutiner for bruk av innleggelsesbegjæringer som en del av arbeidet med å bedre politiets kunnskap på akkurat dette området. Jeg forutsetter at de rettslige virkemidlene som påtalemyndigheten har i møte med disse vanskelige sakene, nå er godt opplyst og kjent blant påtalejuristene, og at direktoratet også sørger for at denne kunnskapen ikke bare er der nå, men også vedlikeholdes og omsettes i god praksis.