Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Jeg var egentlig innstilt på å trekke meg fra debatten, for den er jo egentlig avsluttet og avklart. Men siden det ikke skjer, har jeg lyst til å si et par ord, fordi det forslaget som er fremmet, må være å anse som et slags prokuratorknep for å dekke over en fundamental uenighet mellom regjeringspartiene og flertallet i stortingssalen. Den uenigheten har jo vært der i svært lang tid. Jeg må minne om at mens Arbeiderpartiet hadde regjering, var sentrumspartiene uenige i daværende arbeiderpartiregjerings strategi foran Kyoto-forhandlingene, som bl.a. gikk ut på at man skulle få inn i protokollen bestemmelser om felles gjennomføring og kvotekjøp. Riktignok så overtok man arbeiderpartiregjeringens strategi da man selv kom inn i regjering, men man fortsatte egentlig å henge fast i et trangt nasjonalt perspektiv for hvordan man skulle se på klimaproblemene. Dette har ført til at det blir miljømessig forsvarlig å dekke innenlands forbruk ved å importere kullkraft, fordi det ikke kommer på de nasjonale utslippene, mens det blir helt uforsvarlig å produsere elektrisitet av gassen, som forurenser mindre. En slik politikk vil få som konsekvens at det blir helt akseptabelt å eksportere gass i rør til kontinentet, mens landene på kontinentet kan bygge gasskraftverk og vi en gang i framtiden kanskje må importere elektrisitet fra de samme gasskraftverkene som vi forsyner med gass i rør fra Nordsjøen. En slik situasjon ønsker ikke vi å komme i. Det er her den fundamentale uenigheten mellom regjeringspartiene og flertallet ligger, og det kunne man ikke klare å dekke over ved å få vedtatt det forslag som man har framsatt i dag tidlig. Og jeg har lyst til å si: Regjeringen tok en beslutning når det gjelder anken, i strid med det stortingsflertallet som man visste var der. Det er helt riktig, som det har blitt påpekt, at den regjeringen jeg ledet, slo fast at bygging av gasskraftverk skal skje etter forurensningsloven. Men loven inneholder en ankeadgang, og det er ingen tvil om at den regjeringen som jeg ledet, hadde lagt et annet og bredere syn til grunn for selve ankebehandlingen. Vi hadde sagt: Gasskraftverk slipper ut CO2 i Norge, men de totale utslippene av CO2 vil gå ned, og derfor ville det være riktig å bygge disse gasskraftverkene i samsvar med forurensningsloven. Vi kunne ha tatt et slikt standpunkt innenfor nåværende lovs rammer. Men hvis det overhodet er tvil om dette, sier Arbeiderpartiet at loven bør endres. Dette forslaget ble fremmet for å forhindre at man skulle få en ny forpurring og en ny forhaling av gjennomføringen av stortingsflertallets syn. Det ville være å sette hele politikkens troverdighet på spill hvis man skulle fortsette med å forhale og forpurre noe stortingsflertallet ville ha gjennomført. Det blir helt gal språkbruk når statsministeren sier at Arbeiderpartiet er villig til å gå løs på forurensningsloven. Det er en indikasjon på at statsministeren mener at vi vil svekke forurensningsloven. Nei, vi ønsker å styrke forurensningsloven, dvs. bringe forurensningsloven i samsvar med det som er internasjonal politikk og ideologi når det gjelder å løse klimaproblematikken. Hvis det er slik at denne loven ikke gjør det mulig å gjennomføre en politikk som er i samsvar med det som er internasjonal politikk, vel, så får vi endre loven. Det er slett ikke å svekke loven, men det er å styrke loven. Men det er klart at hvis vi hadde stemt for det forslaget som regjeringspartiene har satt fram, hadde vi reist ny tvil om gjennomføringen av stortingsflertallets politikk, og det kunne ikke Arbeiderpartiet være med på.