Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-09:
I denne odelstingsproposisjonen tas det flere viktige kriminalpolitiske grep. Det første punktet jeg vil ta for meg, er den såkalte rettshåndhevelsesarresten, det vil si muligheten for å varetektsfengsle når de vanlige betingelsene for varetektsfengsling ikke er til stede. Regjeringen og Arbeiderpartiet vil gjøre det lettere å varetektsfengsle voldsforbrytere ved å innlemme noen voldsforbrytelser eller legemskrenkelser med strafferamme på åtte og ni år i denne bestemmelsen. Nå gjelder denne bestemmelsen kun for forbrytelser med en nedre strafferamme på ti år. Ved å gjøre dette ønsker en bl.a. å motvirke at folks tillit til rettssystemet svekkes. Vi ønsker ikke at personer som begår drap, voldtekt, grovt ran, ran, alvorlige legemsbeskadigelser og legemsfornærmelser skal gå fri til domfellelsen finner sted. Samtidig som vi gjør det lettere å varetektsfengsle for grove voldsforbrytelser, er det viktig å peke på at rettshåndhevelsesordningen i utgangspunktet skal brukes med forsiktighet. Europarådets ministerkomites resolusjon om varetektsfengsel fra 1980 understreker dette sterkt, og praksis ved Den europeiske menneskerettighetsdomstol tilsier også forsiktighet. Komiteen og Stortinget har ved flere anledninger påpekt at økt bruk av varetektsfengsling kan være et av tiltakene mot den såkalte gjengangerkriminaliteten. Riksadvokaten sier også klart at han ser behovet for økt bruk av varetekt overfor en kjerne av meget aktive vinningskriminelle og for personer som repeterende begår mindre alvorlige voldshandlinger. Riksadvokaten og de fleste høringsinstansene som har vært inne i bildet, mener dette er mulig å få til innenfor dagens regler for pågripelser, for å hindre gjentakelse. Om nødvendig var vi i Arbeiderpartiet innstilt på å utvide straffeprosessloven § 171 på dette punkt. Når dette nå ikke gjøres, er det under den klare forutsetning at Riksadvokatens intensjon om en mer aktiv bruk av varetekt overfor de nevnte grupper blir fulgt opp innenfor gjeldende lovverk. Ikke minst gjennom mediene har vi fått en del rystende eksempler på hvilke lidelser og påkjenninger brudd på besøksforbud f.eks. kan påføre ekskone, ekssamboere og kjærester og eventuelle barn som også måtte være inne i bildet. Derfor ønsker vi i Arbeiderpartiet at voldelige menn som bryter et besøksforbud, lettere skal kunne pågripes og varetektsfengsles. For å understreke alvoret gjøres også forsøk på brudd på besøksforbud, og medvirkning til dette, straffbart. Jeg vil understreke at samtidig som en senker terskelen for rettshåndhevelsesarrest og varetektsfengsling ved gjentakelsesfare og ved det siste jeg nå var inne på, nemlig brudd på besøksforbud, må målet være å redusere det samlede antall varetektsdøgn. Dette kan oppnås ved raskere straffesaksbehandling og overføring til ordinær soning. Arbeidet med å få dette til blir høyt prioritert av Regjeringen. Jeg vil også komme inn på Europarådets torturovervåkningskomites fokusering på forholdene for varetektsinnsatte som er underlagt restriksjoner. Bevisstgjøringen av påtalemyndighetene på dette punkt, informasjon til domstolen og de retningslinjer som ikke minst fengselsvesenet har fått for behandlingen av denne kategori fanger, viser at dette nå tas på alvor. I denne forbindelse er begrunnelsesplikten man nå innfører for kjennelser som tillater bruk av restriksjoner, og for at kravet om at tiltaket ikke er et uforholdsmessig inngrep, både riktig og viktig.