Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Innstillingen fra Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite i denne saken behandler tre ulike områder: for det første håndteringen av legesituasjonen ved de norske styrkene i Afghanistan, for det andre bevæpningen av sanitetspersonellet i Afghanistan og for det tredje forhold knyttet til generalmajor Leif Sverre Roséns fratreden som sjef for Forsvarets sanitet. Soldatenes sikkerhet under utenlandsoperasjoner har for meg hatt høyeste prioritet siden jeg overtok som forsvarsminister. Det ble arbeidet aktivt i Forsvarets sanitet for å få til avtaler som kunne gi tilstrekkelig og forutsigbar tilgang på kirurger til stabiliseringsenheten i Meymaneh etter at det norske feltsykehuset i Mazar-e Sharif ble avviklet. Det ble arbeidet med avtaler med andre land, men dette arbeidet førte altså ikke frem. Jeg vil i den forbindelse gjenta det jeg tidligere har sagt i Stortinget, både i plenum og i kontrollkomiteens høring, nemlig at jeg, sett i ettertid, skulle ønske at jeg hadde tatt initiativ overfor Legeforeningen og helse- og omsorgsministeren på et tidligere tidspunkt, slik kontrollkomiteen også peker på i sin innstilling. Men det ble altså arbeidet kontinuerlig med løsninger som vi hadde tro på skulle gi effekt. Jeg vil også understreke at jeg selv har hatt et sterkt engasjement i departementet for å lykkes med nettopp legedekningen gjennom mange tiltak, både infrastrukturmessige tiltak, som var nødvendig for å få legene på plass, og det å få leger til Afghanistan. Jeg har også lyst til å understreke at legedekningen aldri var under det ambisjonsnivå som lå til grunn for beslutningen om å utstasjonere styrkene i Meymaneh. Jeg har også merket meg at kontroll- og konstitusjonskomiteen mener at jeg på et tidligere tidspunkt burde informert Stortinget om utfordringene knyttet til sikkerhets- og sanitetssituasjonen i Afghanistan, herunder også legedekningen. Jeg vil imidlertid presisere at når Stortinget ikke ble orientert i denne saken, var det ikke for å holde tilbake informasjon, men snarere ut fra en vurdering av at sikkerhets- og sanitetssituasjonen helhetlig sett var vurdert som forsvarlig. Hadde forsvarssjefen på noe tidspunkt ment noe annet, ville jeg selvsagt umiddelbart informert Stortinget om det. Når en samlet komite likevel uttrykker at Stortinget burde vært informert om den aktuelle situasjonen tidligere, vil jeg selvfølgelig forholde meg til det og sørge for at Stortinget i fremtiden får den detaljeringsgrad i informasjonen om de pågående operasjoner som Stortinget ønsker, slik jeg også understreket i høringen. Det andre hovedpunktet i kontroll- og konstitusjonskomiteens innstilling gjelder sanitetspersonellets bevæpning i Afghanistan relatert til Genèvekonvensjonenes bestemmelser. Jeg deler komiteens vurdering av behovet for grundig opplæring og et tydelig regelverk i forhold til praktisering av konvensjonene. Jeg er også helt enig med komiteen i at det er en selvfølge at norske styrker etterlever Genèvekonvensjonene. Når det gjelder det siste temaet i komiteens innstilling, nemlig forhold knyttet til fratredelsesavtalen mellom Forsvaret og generalmajor Leif Sverre Rosén, merker jeg meg at komiteen omtaler det punktet i fratredelsesavtalen som gjelder partenes taushetsplikt. Som jeg også sa i den åpne høringen i kontroll- og konstitusjonskomiteen, kunne formuleringen i Roséns fratredelsesavtale være egnet til å misforstås. Forsvarssjefen har imidlertid opplyst at det aldri har vært meningen å begrense Roséns generelle ytringsfrihet, men kun å legge til rette for en mest mulig ryddig ledelse av Forsvarets sanitet i Roséns permisjonsperiode. Jeg er enig med komiteen i at dette punktet i avtalen med fordel kunne vært formulert annerledes. Avslutningsvis vil jeg benytte anledningen til kort å redegjøre for utviklingen når det gjelder legesituasjonen i Afghanistan etter at jeg, i et svar til representanten Høybråten, siste gang orienterte Stortinget om dette 5. februar i år. Den midlertidige kirurgavtalen med Legeforeningen har oppfylt de forventninger vi hadde til den ved inngåelsen, og sikret frem til 1. april full dekning av kirurger i Meymaneh. Også for øvrige legekategorier er det for tiden god dekning. Fra 1. april i år gis legene vilkår etter Særavtalen for internasjonale operasjoner, hvor Legeforeningen har inngått en tariffavtale på linje med de avtalene som er inngått for andre personellkategorier. På litt lengre sikt arbeider vi med å ansette inntil 24 kirurger og anestesileger i et samarbeid med sivile helseforetak. Så langt er 20 stillinger ved fire sykehus utlyst med hjemmel i denne ordningen. Disse legene forplikter seg til å tjenestegjøre i utenlandsoperasjoner inntil tre måneder pr. år i en femårsperiode. I tillegg arbeider vi med en samarbeidsløsning med Makedonia, som, dersom vi lykkes, i perioder kan avlaste behovet for norsk spesialisthelsepersonell i Afghanistan. Helsetilbudet for norsk helsepersonell i Afghanistan er således nå og i tiden som kommer, på et tilfredsstillende nivå. Når det gjelder sikkerhetssituasjonen for norsk personell i Afghanistan, vil jeg også peke på den betydelige forbedringen som skjedde i forrige uke ved at en luftmedisinsk evakueringsenhet med tre helikoptre ble operativ i Meymaneh. At det, på samme måte som i Norge, vil være dager da vær og klima gjør det umulig å fly, må ikke overskygge det faktum at vi her har fått en sterk forbedring av evakueringsmulighetene i Meymaneh. Jeg vil også benytte anledningen til å nevne at vi for tiden jobber aktivt med å finne alternative lufttransportruter inn i og ut av Afghanistan dersom det skulle bli nødvendig å gjøre endringer i forhold til dagens opplegg. Jeg vil til slutt understreke tre forhold: For det første er det slik at våre styrker i Afghanistan aldri i denne perioden har vært uten legedekning, selv om det i perioder har manglet visse kategorier spesialisthelsepersonell. For det andre er legesituasjonen bare ett av en rekke forhold som påvirker den helhetlige sanitets- og sikkerhetssituasjonen. Og for det tredje har våre sjefer i operasjonsområdet kontinuerlig tilpasset operasjonsmønsteret til de sanitetsressurser vi til enhver tid har hatt tilgjengelig. I sum har det derfor vært forsvarssjefens vurdering at den samlede sanitetsstøtten for norske avdelinger i perioden har vært forsvarlig. Jeg vil igjen understreke at personellets sikkerhet har hatt det største fokus i den perioden jeg har vært forsvarsminister. Det er likevel viktig at vi som beslutningstakere erkjenner at det uansett hvor mye vi gjør, vil være en risiko forbundet med slike operasjoner.