trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Det som er spørsmålet mitt, er: Slik som dagens samordningsregler er nedfelt, kan man ikke samordne en pensjon som ikke er tjent opp samtidig. Ved at man innrapporterer til offentlig tjenestepensjon – la oss si – et inntektsgrunnlag på 350 000 kr, så går av og etterpå begynner å jobbe i privat sektor med f.eks. en lønn på 500 000 kr, er det 150 000 kr i forskjell som ikke er tjent opp samtidig, men som blir samordnet i det forslaget regjeringen legger frem. Er ikke det i strid med samordningsreglementet, er mitt spørsmål, og det forventer jeg et svar på.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Jeg synes det er ganske interessant det som skjedde på slutten her. Jeg vil minne om det forslaget som Fremskrittspartiet har som forslag nr. 1, nemlig: «Stortinget ber regjeringen legge frem forslag om å omgjøre de offentlige tjenestepensjonene til nettoordninger i løpet av 2011.» Statsråden har stått på talerstolen her i dag og bekreftet at det er flertall i hennes parti for å gå over fra en brutto- til en nettoløsning. Høyre har vært en varm forsvarer av nettoordningen fra denne talerstolen i dag. Jeg forventer når vi voterer på torsdag, at både Arbeiderpartiet og Høyre støtter Fremskrittspartiets forslag, og at det blir vedtatt. Det må være konsekvensene av det som er sagt i denne salen. Når det gjelder siste taler, vil jeg si at vi ønsker å få utredet nærmere, men det er tydelig at Arbeiderpartiet ikke ønsker å utrede nærmere for å få klarhet i alle de spørsmålene som ikke er godt nok besvart. Jeg vil bare minne om det brevet som statsråden selv sendte til Fremskrittspartiet. Der står det som svar på spørsmål nr. 6: «Som påpekt i dette brevet vil ulike pensjonssystemer i privat og offentlig sektor ha en rekke uheldige konsekvenser.» I forhold til den saken vi behandler i dag, innrømmes det at det vil ha en rekke uheldige konsekvenser. La oss få den rekken av uheldige konsekvenser opp på bordet og bli kjent med dem i Stortinget før vi fatter vedtak. Jeg synes det er ganske avgjørende. Det er faktisk helt nødvendig, etter mitt skjønn, at man får det. Så registrerer jeg at Senterpartiet sier at man er glad for den endringen i samordningsloven som man kom fram til i flertallspartiene, for det har nettopp gjort noe for de som kom dårligst ut. En som tilhører 1948-kullet, og fram til 1953-kullet, og vedkommende går av med pensjon neste år, 67 år, vil få en pensjonsgrad på nærmere 80 pst., eller litt over 80 pst. av sluttlønnen sin. Det er på tilnærmet samme nivå som i privat sektor – langt bedre enn dagens ordning. Mens den sykepleieren, som jeg tok opp i replikkordvekslingen med representanten Andersen, vil mest sannsynlig få en pensjonsordning på mellom 50 pst. og 55 pst. Det er jo den som kommer dårlig ut, det er jo den som blir fratatt pensjon. Nettopp fordi man levealdersjusterer de pensjonene som er tjent opp før 2011, er det etter mitt skjønn også slik at man fratar opptjent lønn og utsatt lønn – som var ett av mine poeng i det spørsmålet. Så til slutt bare registrerer jeg også at man har lagt opp til et reguleringsprinsipp som ikke lenger tar bort 0,75 pst., altså inntekten minus et faktorfradrag på 0,75 pst. Men måten man beregner det på, gir 0,78 pst. – en ytterligere svekkelse. Så jeg stiller jo spørsmål ved om SV har hatt så veldig stor påvirkning på innretningen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Fremskrittspartiet overprøver ikke noen type forhandlinger. Så vidt jeg vet, er det ingen av partene som har krevd å få levealdersjustert tjenestepensjonen sin opptjent før 2011, snarere tvert imot. Det er det jeg står her og sier fra talerstolen. Det andre punktet er at når det gjelder innfasingsmodellen, som det så fint heter, som det ble enighet om den 4. juni på Statsministerens kontor, er vel ikke den modellen noe som har vært ute på høring hos partene i arbeidslivet og heller ikke vært gjenstand for forhandlinger. Men man la opp til i forhandlingene som Fremskrittspartiet ivaretar, en nærmere utredning om hvordan disse prinsippene skal ivaretas på en god måte. Man ville beholde tilnærmet dagens ordning. Det var det som var utgangspunktet for partene, hvis man går inn og leser om lønnsoppgjøret i 2009. Det tar Fremskrittspartiet inn over seg, og det er vi fortsatt varme forsvarere av.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-14:
Dersom ein tilset ein medarbeidar midlertidig og han blir masse sjukmeldt og er borte på grunn av permisjonar etc., må bedrifta ta inn ein ny tilsett. Åra går, og den som vart tilsett først, får komme igjen etter fire år. Men den andre har vist at han klarer og meistrar jobben. Bedrifta er kjempefornøgd, men eigentleg må dei velja den som ikkje har vist noko på jobben, for han har vore borte. Denne lovendringa vil jo bety at den som har vore borte, har rett til fast tilsetjing. Ser ikkje statsråden dette problemet?
Sylvi Graham (Høyre), 2010-06-14:
I proposisjonen sier departementet at etter departementets vurdering er lovreglene om adgangen til midlertidig ansettelse tydelige nok, og definerer på en klar nok måte når det er anledning til å bruke midlertidige ansettelser. Så sier de videre at det er mangel på kunnskap om regelverk og bevissthet om det som gjør at man foreslår disse endringene, som også statsråden har vært inne på. For meg virker dette som en merkelig form for voksenopplæring for det norske arbeidsliv. Under Bondevik II-regjeringen fremsatte man et forslag om at man skulle kunne få fast ansettelse allerede etter to år. Vi mener nemlig også at hovedregelen skal være faste ansettelser. Hva er statsrådens syn på at det skal være lettere å få fast ansettelse, at man ikke må vente i fire år, slik regelen her er foreslått videreført?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
Jeg vil slutte meg til det representanten Tone Merete Sønsterud nettopp sa. Det jeg blir litt forundret over, er Kristelig Folkepartis holdning i denne saken. Det høres ut som man mener at det blir flere jobber av å ha flere midlertidige ansettelser. Det er det, som sagt, veldig vanskelig å påvise. Hvis man har behov for å ansette, ansetter man. Har man et midlertidig behov, er det faktisk lov i Norge i dag. Det er mange som er midlertidig ansatt. Så er det riktig at veldig mange av dem faktisk også får en fast ansettelse etter hvert. Og hvis det har gått fire år, er vel ikke behovet midlertidig lenger? Så jeg skjønner ikke representanten Ropstads bekymring for denne arbeidsgiveren som har hatt noen ansatt midlertidig i fire år – da er det vel et permanent behov, vil jeg anta. Og da er det en fordel for alle parter at dette blir i orden. Det som jeg tror ville føre til at noen flere vil ansette folk, er hvis Høyre og Fremskrittspartiet får gjennom sitt syn, nemlig at man skal konkurrere mer på lønn og utrygge arbeidsplasser, og at man da kan underbetale folk og betale dem luselønn. Da blir det nok en del arbeidsplasser. Dette ser vi jo i en del andre land, f.eks. i USA, der man har dette begrepet som kalles «working poor». Folk der kan faktisk ha to jobber til minstelønn og likevel trenge sosialhjelp for i det hele tatt å kunne leve. Det er klart at man har en jobb, men det er ikke mulig å leve av den – og slett ikke å leve med den. Jeg vil understreke at sjølsagt har reguleringene i arbeidsmarkedet noe å si, som representanten Røe Isaksen sa, men det er ikke mulig å sammenligne det spanske systemet med det norske. De er totalt forskjellige. I Norge mener jeg at det er en god balanse. Det er altså mulig å ansette midlertidig, når det er behov for midlertidighet, og vi ønsker å trygge det slik som arbeidsmiljøloven er i dag, at de som har krav på fast ansettelse, faktisk får det. Så det er en god balanse. Hvis man ser på de land som har et mer liberalt regelverk enn det vi har i Norge, er det ingenting som tyder på at økonomien går bedre der, at de har mindre arbeidsledighet enn i Norge, eller at mennesker med ulike problemer med tanke på arbeidsmarkedet har lettere for å få jobb der. Nei, tvert imot – det kan vi telle, i Norge har folk som ikke får plass i arbeidslivet, krav på noen ytelser fra det offentlige som man ikke har i andre land. Der blir de ikke telt, der blir de forsørget av familien. Og jeg er veldig glad for og stolt over at vi har et system i dette landet som er slik at hvis man ikke får jobb, og man har helseproblemer, har man i hvert fall krav på en uføretrygd. Det mener jeg er riktig. Så skal vi gjøre mye mer for at flere av dem får jobb, men det gjør vi ikke ved å gjøre arbeidslivet mer utrygt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
Ja, det er riktig som representanten Torbjørn Røe Isaksen sier, at det er utrolig viktig at folk kan ha en jobb, og at det er et veldig godt vern mot fattigdom. Derfor har regjeringen nå sagt at vi skal lage en sysselsettingsstrategi for folk med funksjonsnedsettelser. Derfor har denne regjeringen et mye høyere trykk på tiltak overfor arbeidsledige enn regjeringer som Høyre har sittet i, sjøl om arbeidsledigheten da har vært mye høyere enn den er i dag. Så poenget her er om man tror at det å svekke rettighetene til arbeidstakerne er en fordel for økonomien generelt, og for at flere skal komme i jobb. Der mener jeg at høyresida tar feil på begge punktene. Nei, det er ikke lønnsomt for Norge å svekke reglene, og det er ikke slik at flere får jobb hvis man gjør flere arbeidsplasser utrygge. Norge har i tillegg til gode regler også et permitteringsregelverk som mange arbeidsgivere i andre land misunner norske arbeidsgivere.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
Det kan være grunn til å stille Fremskrittspartiet mange spørsmål i denne saken. Det ene går på at det er veldig vanskelig å få tak i hele pensjonsforslaget til Fremskrittspartiet, for nå kan det virke som om Fremskrittspartiet foreslår å beholde den gamle ordningen, men med ny aldersgrense på 62 år, uten levealdersjustering. Sånn kan det i hvert fall høres ut når Fremskrittspartiet snakker. Det er i så fall å innføre greske tilstander i norsk økonomi nå, og det tror jeg ingen ønsker seg. Så til det andre spørsmålet: Hvis det hadde vært slik, som Fremskrittspartiet sier, at vi skal beholde alt som i dag, hadde vi jo hatt de samme problemene som nå, med to forskjellige systemer, fordi de er forhandlet fram av partene i arbeidslivet. Betyr det at Fremskrittspartiet også vil ekskludere partenes ansvar for disse sakene – bare sette en strek over avtaler som arbeidstakerne har vært med på å forhandle fram? Det siste spørsmålet er: Er denne saken så viktig for Fremskrittspartiet at man vil sette den på spissen i eventuelle regjeringsforhandlinger?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
Det er tjenestepensjonen som er utsatt lønn, og vi forholder oss til de avtalene som ble inngått om dette i tariffoppgjøret i 2009. Der ble det sagt at man skulle ha en bruttoordning. Det er i tråd med det som er framlagt her i dag. Det er også sagt at man skal innføre de prinsippene som pensjonsreformen bygger på, nemlig levealdersjustering og indeksering. Det som ligger i denne saken i dag, er i tråd med det som er framforhandlet forhandlingsresultat fra våren 2009. Når det gjelder det andre spørsmålet, signaliserte jeg i mitt innlegg at det må gjøres endringer i arbeidslivet, sånn at flere greier å stå til en høyere avgangsalder enn det som er i dag, og det gjelder uansett hva slags system vi hadde lagt oss på nå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
Fordelingsprofilen i underliggende folketrygd har blitt bedre fordi SV har vært med. Det er jeg helt overbevist om, det vet jeg fordi jeg har vært med på forhandlingene. Det er også andre punkter som har vært viktige for oss, og vi har også konkret, knyttet til denne saken vi behandler i dag, vært pådrivere for å få på plass den ordningen som vi nå har liggende her. Når vi nå videre skal behandle saken om uføretrygd, vil jo de føringene som har vært lagt når det gjelder folketrygden, om at vi man må sikre dem med lavest ytelse en god folketrygd, ligge i bunnen for alle endringene. Jeg er helt sikker på at det vil være veldig nyttig at SV er med i regjeringskonstellasjonen for at vi skal få en god ordning her.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-06-14:
Eg ønskjer ei utdyping frå statsråden når det gjeld å hjelpe menneske ut i arbeid, for det er me veldig einige om begge to. Det som eg synest er utfordrande med loven, er at innstramminga i loven kan føre til at ein del arbeidsgivarar er redde for å tilsette, fordi dei er redde for konsekvensane av tilsettinga. Statsråden snakka om at det er vanskeleg for kvinner, men ein kan òg tenkje seg at arbeidsgivar er redd for at ein fødselspermisjon, som kan vare eit år, kanskje ein lengre sjukdom, og ein kan ta andre eksempel, som militærteneste, osv., kan føre til at dei fire åra går veldig kjapt, når det er snakk om korte vikariat på eitt år f.eks. Det kan i verste fall bety at resultatet blir at ein vel ikkje å tilsetje. Synest ikkje statsråden – når ein veit, med dei tala eg brukte i stad, at to tredelar, etter å ha fått prøvd seg i ei midlertidig tilsetjing, blei tilsett – at det er betre at ein får prøvd seg enn at ein ikkje får jobb i det heile?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Først til om dette er voksenopplæring. Vi vet jo at det er en ikke økende, men ganske stor, utbredt bruk av midlertidige ansettelser. Det ble bl.a. påpekt av representanten fra Kristelig Folkeparti at man i offentlig sektor har opptil 14 pst. bruk av midlertidige ansettelser. Det er også noe jeg på mine områder blir konfrontert med, som vi ikke ønsker. Vi tror at bl.a. at gjennom denne drøftelsesplikten, med den bevisstgjøringen som ligger i det, vil vi kunne få ned bruken av uvettig eller ikke hensiktsmessig bruk av midlertidige ansettelser. Til spørsmålet om fireårsregelen ønsket altså ikke denne regjeringen å legalisere adgangen til midlertidige ansettelser i den form Bondevik-regjeringen gikk inn for. Det man ønsker, er å opprettholde et system hvor folk har mye sikrere adgang til jobbene sine, men da under det forhold at de gangene man kan være midlertidig ansatt, har man en fireårsregel knyttet til det. Så det er en sammenheng mellom de to regelsettene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg understreker det jeg sa i innlegget mitt, at vi ikke gjør det vanskeligere å ansette folk midlertidig. Den debatten som reises nå, som er en helt fair debatt, er en debatt der vi diskuterer om vi ønsker å myke opp reglene for å ansette midlertidig. Denne regjeringen mener altså at man ikke øker muligheten for dem som er utenfor, ved å gjøre det utryggere for dem som er innenfor. Jeg har også lyst til å understreke at det ikke er noen vitenskapelig dokumentasjon som viser at det å gjøre det utrygt for dem som kommer inn i arbeidslivet, gjør det merkbart lettere for dem som er utenfor. Den Econ-rapporten det er vist til, sier nettopp at det ikke finnes noen vitenskapelige holdepunkter for å kunne dra en ensidig konklusjon i noen retning på det området. Jeg er veldig redd for at ved å myke opp for de midlertidige ansettelsene blir det slik at flere kommer inn og ut hele tiden, men det er ikke noe grunnlag for å si at det gjør at man generelt tar inn utenforskapet på en varig og trygg måte.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Det jeg har sagt, er at det ikke finnes noen vitenskapelige analyser som viser den sammenhengen. Så er poenget at jeg tror at man har rett i at hvis man åpner for et helt liberalt arbeidsmarked, vil vi hele tiden få flere inn og ut av arbeidsmarkedet. I de fleste tilfeller vil det si seg selv. Det ser man også på de områdene der man i dag har midlertidige ansettelser. Men det må jo til enhver tid måles opp mot hva slags arbeidsliv man vil ha. Vil man ha et system med trygge og gode arbeidsplasser for dem som er innenfor, må vi finne andre og gode mekanismer for å få utenforskapet inn i arbeidslivet, enn å gjøre arbeidslivet generelt utrygt.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Poenget her er at de aller fleste midlertidige ansettelsene er mye mer kortvarige enn fire år, og regelverket for fire år er mye mer kortvarig. Under 10 pst. har lengre varighet enn to år, og langt de færreste har fire års varighet når det gjelder midlertidige ansettelser. Det vi er opptatt av, er at vi har satt et endelig sluttpunkt for når man må leve i uvissheten om at man har midlertidig ansettelse. Og vi synes ikke at det er riktig at fordi man er syk, så skal man miste den rettigheten. Det jeg også viste til i innlegget mitt, er at det vil typisk ramme kvinner som på grunn av omsorgsoppgaver osv. har større fravær fra yrkeslivet. Men jeg understreker at det ikke betyr at vi utsetter, gjør det lenger enn fire år, men fireårsgrensen ser vi av prinsipielle grunner bør ligge fast.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg tror kanskje at man konstruerer opp en litt unødvendig stor problemstiling, jf. det jeg har sagt. I de fleste tilfeller er ikke folk på prøve i fire år. I de fleste tilfeller har man en kortere periode, og enten avslutter man arbeidsforholdet, eller så blir man fast ansatt. Vi har fått en dom som viser at det ligger inne en fleksibilitet her som vi mener er feil med tanke på fireårsregelen. Jeg tror ikke det blir et stort problem med tanke på at arbeidsgivere ikke tør å ansette folk i forbindelse med militærtjeneste eller kvinner i fruktbar alder. Jeg tror vi deler – og jeg er glad for det – ønsket om å få flere inn, og jeg tror ikke dette er til hinder for det.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Det vi har lagt opp til med dette forslaget, er at arbeidstakerne i offentlig sektor beholder bruttogarantien – en garanti på 66 pst. Det er den garantien de får. Det er riktig, som det sies, at samordningsfordelen, og derunder også fiktivfordelen, vil man ikke få en garanti for. Garantien knytter seg til 66 pst. sluttlønn.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Det vi har lagt fram, er en samordning mellom offentlig og privat pensjon. Det vi sier, er at man har en garanti for de 66 pst. i den offentlige ordningen. Så lager vi en overgangsordning med tanke på den situasjonen at man har jobbet både i offentlig og privat sektor i forhold til hvordan dette ville slå ut ellers. Også i det systemet vil fiktivfordelingen ligge inne, hvis jeg forstår spørsmålet riktig. Den vil man ha opp til 85 pst., og så fases den langsomt ut.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Som representanten understreker, er det et flertall, deriblant det partiet jeg representerer, som ønsker at man skal gå over til en nettoordning. Jeg, som medlem av regjeringen, må forholde meg til den avtalen man har forhandlet fram i 2009, men jeg kan forsikre om at også denne regjeringen vil arbeide og gjøre det vi kan i diskusjon med partene for å komme dit vi ønsker at vi skal være.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-06-14:
Det er jo en sammenheng mellom hvor strenge reguleringer man har i arbeidslivet, og hvor mange som kommer inn i arbeidslivet. Det er ikke noe vanskelig i disse dager å finne skrekkeksempler på hvordan man kan gjøre det feil. Ta et land som Spania, f.eks., som har en berlinmur rundt arbeidslivet sitt. Det er skyhøy ledighet og en direkte todeling av arbeidslivet: Ungdom og folk som står utenfor, har ingen rettigheter, de som er innenfor, har alle rettigheter. Norge har et litt bedre system. Men like fullt er det de samme mekanismene her for oss. Blir det for streng beskyttelse av dem som er innenfor, blir det vanskeligere kår for dem som er utenfor. Jeg ser at statsråden legger opp til en ordning der man skal ha drøftinger på arbeidsplassen. Statsråden sier ikke noe om hva slags drøftinger eller hvilke konsekvenser denne drøftingen skal ha. Spørsmålet mitt er et litt annet. Det er: Hvilken stemme mener hun de som står utenfor arbeidslivet, skal ha? Her legger man altså opp til at de som er innenfor i dag, skal få enda mer å si, og de som står utenfor – i proposisjonen ser jeg ikke at de er nevnt med et eneste ord – hva slags innflytelse skal de ha?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-06-14:
Når det gjelder Econ-rapporten som kom, er jeg enig i at man i medienes oppslag om den hadde trukket konklusjonen litt langt. Men kan jeg forstå statsråden dit hen at hun mener det ikke er noen sammenheng mellom reguleringene man har i arbeidslivet, og hvor høy terskelen er for å komme inn? Hvis man tar Spania som et utgangspunkt, hvor man har mye strengere regler enn i Norge – skal man tro SVs argumentasjon, har de et mye mer sosialt arbeidsliv enn i Norge – er det jo helt åpenbart at det sperrer store grupper ute fra arbeidslivet. Mener statsråden at det ikke finnes noen slik sammenheng i Norge, at det overhodet ikke er noen trade off mellom hvor strengt man regulerer inngangen, og rettighetene til dem som er innenfor og dem som er utenfor?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-06-14:
«Arbeidsplassene er jo der uansett», fikk vi høre fra denne talerstolen. Det slår meg som et ganske merkelig utsagn. Det høres ut som om man ser for seg arbeidsplasser som noe som vedtas fra Stortingets side. Det tyder på at det kunne være en fordel for Arbeiderpartiet å gå ut av og til og snakke med f.eks. en ordentlig småbedriftseier og høre om han har noe inntrykk av at arbeidsplassene er der uansett, og at det er hipp som happ – hvis du har litt ekstra som skal gjøres – om du har sjansen til å ansette folk midlertidig, eller om du er nødt til å ansette folk fast med en eneste gang. Det er det selvfølgelig ikke. Så snakker representanten Andersen med engasjement om at i USA har man «working poor». Det stemmer, og det skal vi være glade for at vi ikke har i Norge. Men det vi har i Norge, er noe helt annet: Alle undersøkelser i Norge tyder på at vi har folk som er fattige fordi de går på en offentlig ordning. Jeg har aldri skjønt logikken bak tankegangen som sier at hvis man får et lite beløp utbetalt fra et offentlig kontor, så er det solidaritet, men hvis man får en lønn utbetalt fra en privat arbeidsgiver, så er det utbytting. Når vi har fattige i Norge fordi vi er på offentlige støtteordninger, må man jo spørre seg: Hva skal man gjøre med det? Denne regjeringen her har åpenbart ikke tenkt å ta opp noen av SVs forslag om at man skal øke f.eks. uførestønaden eller sosialhjelpen. Det har blitt konsekvent avvist. Det betyr at de er enig med Høyre i at nøkkelen er å få flere mennesker ut i arbeid. Da må vi jo stille oss spørsmålet: Hvordan kan vi gjøre dette arbeidslivet litt mer åpent? Jo, vi skal ha gode, anstendige, skikkelige kår for arbeidsfolk i Norge. Jo, vi skal sørge for at vi har et trygt arbeidsmarked. Jo, vi skal sørge for at folk har det godt på jobb. Men vi må også sørge for at ikke terskelen er så høy at færre kommer inn, og at flere blir stående utenfor. Det er jo spørsmålet. Representanten Gullvåg har nok dessverre rett i at det kanskje ikke er så lett å ta opp et lån hvis du er midlertidig ansatt, men prøv å ta opp et lån hvis du er arbeidsledig, prøv å ta opp et lån hvis du er på uførepensjon, prøv å ta opp et lån hvis du aldri får lov til å komme inn på arbeidsmarkedet. Jeg kan love representanten Gullvåg at dét er ordentlig, ordentlig vanskelig!
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-06-14:
Litt av årsaken til at vi har fått noen utfordringer i dette systemet, er jo nettopp denne bruttogarantien. Flertallet i komiteen sier at man bør gå mot en nettoløsning, også for offentlig sektor. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsråden bidra til at flertallets ønske om at man skal gå mot en nettoløsning i offentlig sektor, blir oppfylt?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg har med interesse fulgt denne saken, og jeg vil kommentere en påstand som opposisjonen til stadighet bruker, også representantene Graham og Ropstad tidligere i dag. Påstanden er at grupper som har vanskelig for å komme inn på arbeidsmarkedet, vil få så mye bedre muligheter om man utvider adgangen til å bruke midlertidige ansettelser, og at det vil hjelpe de arbeidsløse å få jobb. I denne forbindelse viser jeg faktisk til internasjonale forskningsrapporter og OECD-studier som konkluderer med at den påstanden er feil. Det er ikke de arbeidsløse som fyller de midlertidige stillingene. Stort sett er det slik at midlertidig ansatte går fra den ene midlertidige stillingen til den andre, noe som gjør situasjonen for dem det gjelder, vanskelig, ikke minst økonomisk. De har dårligere lønn, de får ikke lån, det er mer uregelmessig arbeidstid, og de får dårligere tilbud om etter- og videreutdanning. De har høyere forekomst av psykiske problemer, som depresjoner, søvnproblemer og utmattelse. De har høyere risiko for yrkesskader, og mange midlertidig ansatte sier de er forsiktige med å ta opp misnøye på jobben fordi ansettelsen er midlertidig. Økt adgang til midlertidige ansettelser er ikke til fordel for dem som er arbeidsløse. Derimot er det utvilsomt en fordel for arbeidsgivere, som kan erstatte fast ansatte med rettigheter, med midlertidig ansatte uten rettigheter, med alt det det innebærer for den enkelte. Jeg er ikke så overrasket over at arbeidsgiverforeningen, HSH, argumenterer for økt bruk av dette. Så er det heller ikke slik at det blir flere arbeidsplasser i Norge bare fordi man åpner for mer bruk av midlertidige ansettelser. Arbeidsplassene er jo der uansett. Det er bare snakk om hvilket ansettelsesforhold man faktisk skal ha. Når arbeidstakeren er fast ansatt, må arbeidsgiveren investere i både et godt arbeidsmiljø og økt kunnskap blant de ansatte. Jeg mener at dette er et konkurransefortrinn for Norge. Jeg vil også minne om at det er en prøvetid ved faste ansettelser. Slik kan både arbeidsgiver og arbeidstaker finne ut om man faktisk passer i jobben. Det er ingen grunn til at arbeidsgivere skal bruke korte kontrakter for å teste ut nyansatte. Saken vi har til behandling i dag, er et skritt i riktig retning for å begrense bruken av unødvendige midlertidige stillinger mest mulig. Det er også bra for dem som er mest berørt av dette – kvinner i midlertidige deltidsstillinger. Får vi dem inn i hele, faste stillinger, løser vi også mye av likelønnsproblematikken.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Flere av talerne i dagens debatt, heriblant representanten Røe Isaksen, har referert til Spania som et skrekkens eksempel på bruk av midlertidig arbeidskraft. Og det er riktig, Spania er det. Spania har et todelt arbeidsmarked, hvor mennesker som tilhører den delen av arbeidslivet som går på midlertidige ansettelser, går i en evig runddans fra midlertidige stillinger til midlertidige stillinger, og slipper aldri ut av dette systemet. Vi er ikke helt fri for dette i Norge heller, det er faktisk masse mennesker som går på midlertidige ansettelser i flere år uten å komme ut i fast arbeid. Det er en grunn til det, og grunnen er selvfølgelig at det finnes arbeidsgivere som spekulerer i midlertidigheten. Det er slik at midlertidig arbeidskraft gjennomgående betales dårligere enn arbeidstakere som står i fast stilling. Og det er ikke tilfeldig at bruken av midlertidig arbeidskraft har vært tema på flere tariffområder ved årets tariffoppgjør. Dertil kommer selvfølgelig det sosiale elementet ved bruken av midlertidighet, fordi dette rammer arbeidstakerne spesielt. Det er ikke enkelt for dem som står i midlertidige stillinger å gå inn i en hvilken som helst bank og forsøke å få lån til ulike formål, for ikke å si å sette bo. Det vi foreslår i dette tilfellet, er altså at arbeidstakernes organisasjoner og tillitsvalgte skal få en drøftingsrett i forhold til bruken av midlertidig arbeidskraft. Så opplever vi selvfølgelig at høyrepartiene er seg selv lik på dette området – de tyr til gamle synder og ønsker utvidet bruk av midlertidig arbeidskraft. Poenget er, selvfølgelig, at det ikke er forbudt å bruke midlertidige ansettelser for å løse midlertidige oppgaver, men at arbeidstakerne skal ha en viss innflytelse på bruken av dette.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Det er flere årsaker til at mange i dag søker uføretrygd framfor å ta ut AFP. Representanten Eriksson nevner en av dem. Men som representanten Eriksson vet, har regjeringen for lengst signalisert at regjeringen kommer tilbake til Stortinget med forslag til ny uførepensjonsordning allerede i år. Jeg er ganske sikker på at vi i den nye trygdeordningen får fjernet de elementene som ikke stimulerer til bruk av arbeidslinja.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg er veldig glad for at representanten Eriksson har forventninger til regjeringens forslag til ny uførepensjonsordning. Det har også jeg. Men jeg tror vi gjør klokest i å vente på resultatet av de drøftinger som regjeringen gjør på dette området, før vi bedømmer resultatet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg har notert meg at Fremskrittspartiets hovedtalsmann brukte hele sitt innlegg på å kritisere Pensjonsreformen – ikke et ord om Fremskrittspartiets alternativ. Det er greit nok å være imot Pensjonsreformen, men fullt så greit er det ikke å overse at den saken vi diskuterer i dag, faktisk er et resultat av forhandlinger mellom partene i 2009. Nå kjører altså Fremskrittspartiet sin alenegang – sin ørkenvandring – i pensjonssaken. Det må være tungt for Fremskrittspartiets framtidige samarbeidspartnere å registrere den omtale de får i denne saken. Så mitt spørsmål til Fremskrittspartiet må da være: Hvordan har de tenkt å håndtere Pensjonsreformen i et framtidig samarbeid med andre partier i denne salen?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at komitéleder og Fremskrittspartiets talsmann i denne saken oppfordrer Stortinget til å overprøve inngåtte avtaler mellom partene. Det er etter min oppfatning et stivt stykke. Representanten Eriksson overser totalt at det er inngått en avtale mellom partene i offentlig sektor i 2009, som er forpliktende, og som krever respekt av Stortinget. Like oppsiktsvekkende er det at Fremskrittspartiet nå i dag har klargjort at de ønsker innført en pensjonsalder på 62 år med frihet for alle pensjonister til å arbeide så mye de ønsker etterpå. Jeg skulle ønske å se provenyberegningen for et slikt forslag. Her ruller åpenbart milliardene, og det undergraver bærekraften i et framtidig pensjonssystem, intet mindre.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Representanten Eriksson har åpenbart dårlig erindring siden han ikke har oppfattet at samtlige organisasjoner som deltok i høringen, inkludert Arbeidsgiverforeningen Spekter, oppfordret flertallet i komiteen til å finne fram til en bedre ordning for de såkalte fristilte gruppene slik at de unngikk å lide et stort pensjonstap. Den oppfordringen har flertallet tatt til følge, dessverre uten tilslutning fra Fremskrittspartiet.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-06-14:
Det er litt spennende å høre Fremskrittspartiet, som er pensjonistenes venn, bruke svarreplikken til å fortelle om sin egen politikk. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet er glad for å stå utenfor pensjonsforliket. Det er også litt artig å se at et så stort parti er glad for ikke å ha innflytelse. Før valget var tonen en helt annen. Da skulle Fremskrittspartiet forandre den politiske virkelighet på 100 dager. Men nå registrerer vi at det er et Fremskrittsparti som er passivt, og som ikke ønsker innflytelse. Når Fremskrittspartiet nå er glad for å stå alene i en sak som er så viktig for mange enkeltmennesker, hvilke andre saker vil Fremskrittspartiet i neste periode søke å samarbeide om for å få til et bredt borgerlig forlik?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-06-14:
Saken vi behandler i dag, er en del av pensjonsreformen, en reform som skal sikre et mer moderne og bærekraftig pensjonssystem i tiårene framover. Bakgrunnen for arbeidet med hele reformen, som har pågått siden 2001, er at pensjonssystemet i framtiden vil bli stilt overfor store utfordringer. I tariffoppgjøret i 2008 ble partene enige om at tilpasning av offentlig tjenestepensjon og AFP i offentlig sektor skulle inngå i tariffoppgjøret i 2009. Proposisjonen og innstillingen vi har til behandling i dag, er en oppfølging av dette oppgjøret. Partene inngikk da en avtale om å videreføre dagens offentlige tjenestepensjon og AFP i offentlig sektor. En av tilpasningene i proposisjonen gjaldt samordning av offentlig tjenestepensjon med privat AFP. Under komiteens høring kom det fram at en god del folk i utskilte offentlige virksomheter sto i fare for å tape betydelige beløp på grunn av denne samordningen. Eksempler viste at livsvarige pensjoner fra 67 år kunne bli betydelig redusert ved tidlig uttak sammenliknet med dagens regler for offentlig tjenestepensjon. Senterpartiet mener i likhet med det øvrige flertallet i komiteen at det er riktig at offentlig tjenestepensjon skal samordnes med AFP i privat sektor. Vi ønsker imidlertid at samordningen fases inn gradvis. Løsningen flertallet har kommet fram til, er en overgangsordning som skjermer de første årskullene. Disse ville ellers i liten grad hatt mulighet til å tilpasse seg endringene som blir gjort. Deretter fases samordningen gradvis inn, i takt med at yngre årskull har hatt større mulighet til å tilpasse seg virkningene av pensjonsreformen. Personer i fristilte virksomheter som nå har privat tjenestepensjon, vil dessuten ha større anledning til opptjening i den private tjenestepensjonen desto senere de er født. I Senterpartiet er vi glad for at vi nå ivaretar dem som ville ha kommet urimelig dårlig ut med det opprinnelige forslaget. Samtidig er løsningen i tråd med viktige prinsipper i pensjonsreformen: å stimulere til arbeid og dermed bidra til bærekraften i pensjonssystemet over tid. Denne løsningen passer dessuten godt med utformingen og egenskapene i ny folketrygd og ny privat AFP. Årlig pensjon øker ved senere uttak og fortsatt arbeid, og pensjon kan fritt kombineres med arbeid. I Senterpartiet er vi dessuten glad for at ikke bare regjeringspartiene, men også Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, er med. Det gir bærekraft til de konkrete tilpasningene som behandles i dag, og spesielt til den omtalte overgangsordningen når det gjelder samordning. Til slutt vil jeg si at behandlingen av denne saken viser viktigheten av å ha et åpent høringsinstitutt på Stortinget, at man får gode innspill, tar dem på alvor og gjør tilpasninger på tvers av partier i samarbeid med regjeringen, og finner fram til en god løsning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-25:
Jeg vil på vegne av representantene Torbjørn Røe Isaksen, Bente Stein Mathisen, Svein Flåtten og Gunnar Gundersen fremme et forslag om praktisering av gradert sykmelding i små og mellomstore bedrifter.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg vil på vegne av representanten Ulf Leirstein og meg selv få lov til å sette fram et forslag om skattelette i forbindelse med lønnsoppgjøret.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Jeg er glad for at det er flere partier som også er engasjert i flere læreplasser. Det vi har sett, er at de elevene som til nå har skullet ta lære gjennom å ta de siste årene i skole, ikke har lyktes når de har kommet til fagprøven, og ikke i samme grad vært attraktive for arbeidslivet. Det har vært stor etterspørsel blant elevene for å kunne ta denne utdanningen i bedrift. Jeg tror at å gi den enkelte en rett til læreplass vil legge et helt annet press på bedrifter, samfunnet og oss for å levere nettopp de læreplassene som er nødvendig for at de som går i yrkesfag, skal få en fullgod utdanning.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Det kan representanten Wickholm. Det er bl.a. fordi engelsk er et avgangsfag når man går på yrkesfag, etter de to første årene. Det er en sentralt gitt eksamen, mens de andre eksamenene kan være lokalt gitt. Derfor har man mulighet til å utforme dem på en slik måte at de ivaretar behovet for yrkesrettingen. Men det står ingenting i flertallspartienes merknader om at vi ikke ønsker dette. Vi peker på at eksamen er en utfordring for å kunne yrkesrette, og vi peker spesielt på at engelsk er et fag det må tas tak i. Jeg tror ikke det er noen uenighet der. I tillegg mener jeg at det er viktig at vi også får sterkere fokus på å yrkesrette programfagene og ikke bare fellesfagene.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Man har en rett til utdanning, men det står ingen steder at man ikke kan få utdanning. Det finnes mange eksempler på elever som har brukt opp retten sin, som får lov til å ta enda noen år på videregående skole. Grunnen til at man ønsker å ha denne 25-årsgrensen, er at man skal ha mulighet til etter det å søke om realkompetanse, altså at man skal kunne ta høyere utdanning uten å ha gjennomført f.eks. påbygningskurs eller bestått andre eksamener.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Representanten vil gjerne ta opp forslag nr. 35, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som er omdelt i salen.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Først vil jeg si at det er slik at Høyre er med på dette forslaget om at det skal innføres forkurs; de står inne i en merknad i innstillingen. Høyre sier at de vil ha skreddersydde læreplaner for yrkesfag i videregående skole. Men det var jo nettopp det de fjernet sist de hadde makt. Tidligere statsråd Hernes la opp til styring av hvert enkelt fag med konkrete læreplaner. Tidligere statsråd Clemet, med politisk rådgiver Aspaker, fjernet dette, og viste det fram for Stortinget i Kultur for læring, som kom i 2004. Kunnskapsløftet innførte også et enda bredere løp enn Reform 94. Det er kanskje dette Tord Lien snakker om, når han sier at man går fra grøft til grøft. Det er litt vanskelig å få tak på hva det er Høyre egentlig mener, for de mener tydeligvis det som er veldig opportunt å mene, når de er i opposisjon, og så har de på en måte en fornuftig og rasjonell skolepolitikk når de er i posisjon. Da må vi antakeligvis bare vente til neste gang med å se hva Høyre egentlig mener.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Det er litt interessant når Venstre bruker mesteparten av sitt innlegg til å framstille det som om de er offer for en slags flertallsarroganse. Jeg har lyst til å se på forslag nr. 28, fra Venstre: Stortinget ber Regjeringen om å forsterke innsatsen mot frafall i skolen basert på følgende momenter: spesialpedagoger, flere og bedre rådgivere, lærerkompetanse, yrkesfagreform, mindre byråkrati i skolen, andre yrkesgrupper, praktiske fag, utplassering, åpenhet og kartlegging og fremmedspråk – altså temaer som er gjennomgående i hele meldingen. Egentlig er denne meldingen en melding om at Regjeringen skal forsterke innsatsen mot frafall i skolen og skape et bedre utdanningssystem i Norge. Man må påta seg noe ansvar selv når man fremmer Dokument 8-forslag som går rett inn i en melding som allerede er levert. At Stortinget skal gå særskilt inn i alle forslagene fra Venstre, synes jeg kanskje er litt mye å forvente, og da bør man ikke innta den offerrollen som Venstre nå gjør.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Så langt synes jeg det har vært en spennende debatt, men det har jo kommet noen påstander eller framstillinger. Fra opposisjonen framstilles det som om dette på en måte er en debatt mellom Regjeringen og opposisjonen, men går man nærmere gjennom innstillingen, vil man se at det er store sprik også mellom opposisjonspartiene. Jeg beklager at man føler at det ikke har vært noe samarbeid i jobbingen med denne meldingen, men jeg vil advare mot å forveksle ordet «samarbeid» med enighet. Høyre har f.eks. et helt avvikende syn fra de andre borgerlige partiene når det kommer til Kunnskapsløftet – i hvert fall så vidt jeg kan lese det. Skal det bli lettere når det gjelder yrkesfag? Er det blitt for lite teori på studiespesialisering? Dette har Høyre ikke kommet noe særlig inn på. Det kunne vært interessant om Høyre også kunne kommentere om de fortsatt står ved Kunnskapsløftet. Det er heller ingen andre partier som støtter Fremskrittspartiet i at vi må ha karakterer i 5. klasse, og forslaget om faglig differensiering finner også liten støtte blant de andre partiene. Jeg vil også ta avstand fra at dette er en god idé som vil føre til en styrking både blant de faglig sterke og blant de som ikke er så faglig sterke. Tvert imot viser Bergensforsøket at i klasser med ulikt nivå vil det være læreren og den innsatsen som gjøres der, som vil ha den største påvirkningen på om man lykkes eller ikke. I klasser hvor fokuset er på å lykkes, lykkes alle i sterkere grad – både de faglig svakere og de faglig sterke. Mette Hanekamhaug sier at det kan synes som om Regjeringens mål med nasjonale prøver er å svekke nivået i norsk skole – i hvert fall var det mulig å forstå henne slik. Det må være helt klart at regjeringspartienes mål med å ha nasjonale prøver er å heve nivået. Når vi skriver at vi ønsker å utjevne forskjellene, handler det selvfølgelig ikke om å gjøre alle skolene dårlig. Jeg håper inderlig ikke at Fremskrittspartiet kommuniserer utad at Regjeringens mål med å ha nasjonale prøver er å svekke nivået i norsk skole. Går man rundt og sier det, da har vi jo en alvorlig situasjon. Da er det også grunn til å trekke i tvil om man egentlig bør delta i disse prøvene, og prøvene får heller ikke den effekten de er ment å skulle ha. Vi vet fra PISA at det er store forskjeller innad i norsk skole når det gjelder resultater. Da trenger vi nasjonale prøver, og vi trenger å løfte alle.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-03-25:
Representanten Aspaker prøvde å klarlegge hva Høyre mente, og hovedpoenget var da at samfunnet ikke trengte studiekompetente rørleggere. Men det er ingen som utdanner seg til rørlegger, som har studiekompetanse etter å ha gått gjennom det norske utdanningssystemet. Skal man ha studiekompetanse, må man velge å ta ett år til etter at man har avlagt fagprøve. Det er altså sånn systemet virker. Det kan virke som om Høyre er forvirret når det gjelder hvordan dette fungerer. Jeg synes også det er rart at Høyre gjennom dette nå synes å skulle frata elever som velger yrkesfag, muligheten til å få skikkelig påbygging etterpå, i hvert fall på en ganske fornuftig måte, for sånn som det er i dag, har man to år på videregående skole med fagteori, men også med fellesfag. Det at man har disse fellesfagene i bunnen, gjør at man i løpet av ett år kan oppnå studiekompetanse og velge å begynne på universitet eller høyskole. Fjerner man mange av disse fagene, og gjør dem om til ren yrkesteori, som jeg nå skjønner at Høyre vil, vil jo det bety at man vil få enda større behov for å bygge på i etterkant, dersom man ikke skal gjøre det jeg også skjønner at Høyre er bekymret for, nemlig å redusere kravet til kompetanse for å få studiekompetanse. Et eller annet sted her imellom må jo svaret finnes. Det er nettopp dette som gjør meg så forundret på hva Høyre egentlig mener, også fordi – som jeg tok opp i min replikk – at da Høyre hadde ansvar og la fram Kultur for læring, så gikk man bort fra de konkrete læreplanene, man gikk over til en mer målstyrt skole, mens man nå tar til orde for bransjedrevent opplæringsløp – og det er liksom ikke måte på. Det kan virke som om Høyre har vært på en rundtur i forskjellige bedrifter og hørt på hva som passer best akkurat der, og samlet inn en rekke forslag. Jeg greier i hvert fall ikke å se retningen og helheten i det Høyre nå foreslår.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Representanten påpekte i sitt innlegg at arbeidslivet har behov for god arbeidskraft. Han var også innom mangelen på læreplasser i sitt innlegg. Alle er klar over mangelen på læreplasser. Flertallet går inn for å utrede en garantert læreplass, uten å slutte seg til merknaden om muligheten til å ta fullverdig fagbrev i skolen. 75 pst. av bedriftene i Norge består av en til fem ansatte. Da sier det seg selv at kapasiteten ikke er altfor stor. Spørsmålet er: Tror virkelig flertallet at en garanti er gjennomførbart, eller blir dette å kaste blår i øynene på elevene?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg skal ikke spørre representanten om hvor SV står i forhold til tidligere lovnader når det gjelder varm mat i skolen – jeg kunne være fristet til det også. For at elevene skal få et godt læringsutbytte i skolen, er hele komiteen enig om at lærerens kompetanse er noe av det viktigste for elevenes læring. Etter- og videreutdanning for lærerne er derfor av stor betydning, men det er et problem at dagens finansiering av videreutdanningen faktisk er så kostbar at mange kommuner rett og slett ikke har anledning til å delta i det tilbudet. Flertallet er voldsomt positivt til at det nå er kommet på plass et varig tilbud om denne videreutdanningen, noe Fremskrittspartiet selvsagt slutter seg til. Spørsmålet er: Hvorfor slutter ikke flertallet seg til merknadene i innstillingen? Der ber vi om at Regjeringen tar en gjennomgang av retningslinjene for frikjøp av lærere, slik at flere får delta i tilbudet? I dag er det slik at kommunene faktisk må dekke 40 pst. av den kostnaden som det er å ta denne utdanningen, og det utgjør et formidabelt beløp pr. lærer.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg er veldig glad for at statsråden tok seg tid til å beskrive viktigheten av fagskolene. Det som forundrer meg, er hvordan tilskuddene til fagskolene blir tildelt i dag. Det gjøres etter folketall i fylket. Dette gjør at f.eks. Oslo får masse tilskudd, samtidig som de nesten ikke har elever på fagskolene. De fylkene som har flest elever i fagskolen, rammes hardt økonomisk fordi de har lavt innbyggertall. Investering og driftskostnader varierer på de ulike linjene. Disse skolene er også med på å ivareta arbeidslivet, slik at arbeidslivet har godt utdannet personell, og er derfor viktige i mange samfunn. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp denne skjevfordelingen til skolene, som hun beskriver som viktige i samfunnet?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Jeg må si at det er ganske fantastisk å høre på de Ruiters første innlegg og den tolkningen han har av Fremskrittspartiets skolepolitikk. Nå har vi hatt en fellesskole i mangfoldige år, og resultatet er at det stadig går elever ut av skolen uten å kunne verken lese eller skrive. At representanten da står og forsvarer denne skolen, som faktisk samtlige partier er enige om å forlate, er meg en gåte. I Utdanningslinja er vi i dag enige om viktigheten av faktisk å stille krav til elevene. Det har kommet fram i mange flere rapporter at vi i Norge stiller for små krav til elevene våre. Vi har også kommet fram til at det er viktig å gi konstruktiv og god – og ærlig – tilbakemelding i løpet av skoleløpet, nettopp for å sette inn tiltak overfor dem som trenger litt ekstra hjelp. Fremskrittspartiet vil derfor også ha vurdering av elever mellom hvert klassetrinn for å se til at elevene har fått med seg det de skal i løpet av klassetrinnet – sånn at det går an å sette inn tiltak. Men de Ruiter tok seg ganske fint inn igjen i sitt andre innlegg, selv om han brukte helt andre ord. Faktisk var han med og støttet den politikken som Fremskrittspartiet – og samtlige partier her i dag – står for, når det gjelder det med vurdering og viktigheten av å sette inn tiltak tidlig. Det er det vi alle sammen står og sier, og da er det – jeg må bare gjenta det – ufattelig at det går an å bruke sånne uttrykk som kom fra ham. Så var det snakk om å bite seg selv i halen. Det tror jeg faktisk ganske mange gjør i denne sal – ikke minst representanten de Ruiter selv. Til Eldegard vil jeg si at jeg synes at det at Fremskrittspartiet ikke vil være med på merknaden – som vi ved en inkurie er kommet med på – vil jeg bare minne om at for Fremskrittspartiet er det helt fjernt at staten skal være den som blander seg inn i hvilke valg folk tar når det gjelder utdanning. I dag ligger alt til rette for at vi kan ta all slags utdanning, om vi er hun eller han. Vi har fullt ut tillit til at det valget er den norske befolkning i stand til å gjøre – selv om det tydeligvis er andre som ikke har den tilliten til egen befolkning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-03-25:
Elevene møter i dag en yrkesutdanning med fellesfag og teori tilpasset kravene til studiekompetanse. Regjeringen tar til orde for mer yrkesretting, men problemet er at felles eksamen styrer og begrenser hvor langt yrkesrettingen kan gå. Høyre har foreslått egne læreplaner og eksamen for yrkesfag, og vi har med interesse merket oss at en samlet komité mener at en felles sentralt gitt eksamen er til hinder for yrkesretting av engelsk. Kan representanten Wickholm forklare hvorfor det er slik at engelsk må få egen eksamen, men ikke sentrale fag som norsk og matematikk, der det etterlyses mer relevant yrkesfaglig innhold både fra elever og fra lærere?