Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Petroleum er en sentral energibærer i vår verden, og den vil være det i veldig lang tid framover. Derfor er det prisverdig at interpellanten Ketil Solvik-Olsen reiser dette temaet i sin interpellasjon. Først av alt har jeg lyst til å si at jeg er glad for at statsrådens tilnærming til spørsmålet rundt Mexicogolfen er som den er. Der er han tydelig. Ikke bare han, men også interpellanten, minner oss om hva som faktisk har skjedd der nede. Statsråden er så tydelig på virkeligheten der nede, på det som skjer, at viktigheten av sikkerhet og beredskap kommer høyt opp på dagsordenen også når vi skal ha de prosessene vi skal ha, og at den erfaringen vi kan hente derfra når svarene ligger på bordet, vil være viktig. Det er jeg glad for at statsråden så tydelig sa ifra om. Verden står i dag overfor to store hovedutfordringer. Det er de menneskeskapte klimaendringene, og det er fattigdomsbekjempelse. Da er det sånn at våre to største utfordringer er nøye relatert til dagens tema, nemlig energi – og dermed også petroleum. Når millioner av mennesker, og land etter land, skal ta spranget ut av fattigdom og over til en bedre tilværelse, er varen de først og fremst etterspør, energi. Historisk har det vært en klar sammenheng mellom den globale energibruken og utslipp av klimagasser. Det store spørsmålet blir derfor i framtiden hvordan vi kan møte en stadig etterspørsel etter energi med kravet om reduksjon av klimagasser. Selvsagt skal vi og resten av verden satse på fornybare energikilder. Det er i den sammenheng verdt å nevne, som jeg har gjort tidligere i dag, at vi har hatt en stor satsing på fornybare energikilder under den rød-grønne regjeringen. Men dette er ikke nok, verken her hos oss eller globalt, for å møte den enorme økningen i etterspørsel etter energi. Petroleum og petroleumsrelaterte produkter vil være veldig avgjørende i tiår framover. Det er noe Det internasjonale energibyrå sier veldig tydelig, og som representanten Solvik-Olsen gjentar her i dag. Jeg mener at vi fører en politikk i tråd med det. Historisk har Norge forvaltet sine petroleumsressurser på en ansvarsfull og god måte. Vi har beveget oss nordover i takt med økt erfaring og utviklingen av ny og bedre teknologi. Denne forvaltningsmåten er den skrittvise og kunnskapsbaserte utvikling av våre petroleumsressurser. Jeg er stolt av denne måten å forvalte så verdifulle ressurser på som olje- og gassressursene våre. Vi har klart å forene i utgangspunktet kryssende hensyn, som miljø- og fiskerihensyn, med utnytting og høsting av våre petroleumsressurser. I tillegg har vi sørget for at en betydelig del av verdiene har tilfalt oss alle gjennom en kombinasjon av skatter og avgifter – men ikke minst med direkte statlig eierskap til ressursene. Dette har igjen gjort oss til et av verdens rikeste land, og kanskje et av verdens beste land å bo i. Vi kan gi våre innbyggere et skole- og helsetilbud, og vi kan gi våre innbyggere en trygghet i hverdagen, som mange andre lands innbyggere bare kan drømme om. Våre naturressurser og forvaltningen av dem har gitt oss maten på bordet og har også gitt oss velferdsstaten Norge, slik som den ser ut i dag. Da klarer jeg ikke å dy meg for å minne interpellanten Solvik-Olsen på hans eget parti når det gjelder dette saksfeltet. Da tenker jeg på Carl I. Hagens forslag om salg av Statfjord på 1970-tallet, eller Fremskrittspartiets knefall for oljelobbyen i skattespørsmålet tidlig på 2000-tallet. Det norske folk og det norske samfunn hadde vært mange hundre milliarder kroner fattigere hvis det som Fremskrittspartiet ønsket da, hadde blitt et faktum. Vi vil fortsette den kunnskapsbaserte og skrittvise utviklingen av næringen. Det er en politikk som sikrer nye leteareal og nye områder for industrien i et jevnt og ansvarlig tempo. Det er en politikk som sikrer og trygger videreutviklingen av norske arbeidsplasser, en politikk som klarer å kombinere verdens etterspørsel etter energi med en ansvarlig og ambisiøs klimapolitikk, en politikk for fangst og lagring av CO2, en politikk som garanterer for CCS-prosjektet ved Mongstad – som jeg for øvrig synes regjeringen hadde en god redegjørelse om i dag i revidert nasjonalbudsjett – og en politikk der petroleumsressursene også i framtiden skal komme oss alle til gode. Så petroleumsindustrien er ikke i noen solnedgangsmodus, og vi skal heller ikke fase ut oljeindustrien. Nå har vi også kjempemuligheter med delelinjen. Når vi får kartlagt både ressursgrunnlaget og får kartlagt naturverdiene, kan det også være store muligheter for framtiden i Barentshavet.