trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Det ser ikke ut som det å være i mindretallsregjering er noen særlig garanti mot spenninger i Regjeringen. Når jeg har fulgt med denne sentrumsregjeringen, har jeg tenkt at den kommer ikke nærmere Paradiset enn en god nekrolog – og nå ser det ut til å være for sent det også. For hva er det blitt til med sentrumsprofilen, bortsett fra en tafatt verdikommisjon og kontantstøtte med mange minussider – når en tenker på alt de skulle gjøre for å få opp demokratiet, det lokale sjølstyret? Det eneste sjølstyret man ser nå, er vel at de begynner å diskutere om de skal legge ned vervene sine. Det er også en form for sjølstyre, sjølsagt. I Voksenåserklæringen som jeg lå og leste i natt, er man opptatt av hvordan man skal få styring med markedet, og man har mange kritiske og gode merknader, men nå opplever vi at det eneste signalet man får, er at kanskje skal Telenor og Arcus på børsen snart, og at det blir diverse privatiseringer. Med andre ord er det motsatte signaler av det man forventer. Hva er sentrumsprofilen og hva er blitt annerledes i dette landet enn da vi hadde en arbeiderpartiregjering, som av enkelte av sentrumspartiene ble kritisert for å være for markedsorientert?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Jeg har stilt et spørsmål til utenriksministeren, men jeg syns det er helt utmerket at det er menneskerettighetsministeren som besvarer det: «10. desember 1998 er det 50 år siden FN vedtok menneskerettighetserklæringa. Menneskerettighetenes vilkår er det sentrale internasjonale spørsmål som er til stede i de fleste andre samfunnsområder. Norge har en spesiell rolle ved at vi deler ut Nobels Fredspris. Vil Regjeringen vurdere å innføre 10. desember som offisiell flaggdag?»
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Det var mye sympati i svaret, men svaret var ganske negativt. Når man forholder seg til andre forslag om internasjonale flaggdager, er 10. desember helt spesiell, og jeg syns at vi skal flagge i år og si at nå starter vi med dette ettersom det nå er 50 år siden FN vedtok menneskerettighetserklæringen. Hvis det er noe som på en måte trenger gjennom alle internasjonale spørsmål, er det menneskerettighetene. Som statsråden riktig påpekte, har vi allerede én dag som skiller seg ut som en internasjonal dag hvor det flagges, og det er 1. mai. I tillegg til den syns jeg – uten at det skal gå inflasjon i flaggdager, for det syns jeg ikke at det skal gjøre – at 10. desember er en dag som skiller seg ut. På en måte ville det vært en fin markering for Norge at vi satte menneskerettighetene i fokus og gjorde dette til en offisiell flaggdag. Naturligvis håper jeg at folk flagger allikevel, men jeg vil gjerne ha den dagen som en offisiell flaggdag.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Hr. president! Jeg skal tenke igjennom innvendingene.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1998-11-18:
Jeg vil ikke stille spørsmål til statsministeren, men derimot til sosialministeren. De siste årene har vi i Norge faktisk satt en rekke nye rekorder i negativ retning når det gjelder overdosedødsfall. På bakgrunn av dette har bl.a. Stortinget i statsbudsjettet for 1998 under kap. 614, post 63, bevilget 29 mill. kr, og dessuten har man i revidert nasjonalbudsjett i år bevilget 10 mill kr i forbindelse med metadonprosjektet. På bakgrunn av dette vil jeg spørre sosialministeren: Hvordan ligger det an med dette metadonprosjektet rundt omkring, og hvor mange er nå kommet inn under denne type hjelpetiltak i Oslo?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1998-11-18:
Nå har vi brukt rimelig lang tid og rimelig mye penger på både å organisere og legge til rette for disse tilbudene. I mellomtiden dør folk på gata, fordi man ikke får et tilbud. Syns ikke sosialministeren at man må gripe inn og få fortgang i dette? Ønsket om å kunne bruke dette behandlingsopplegget med metadon for å kunne ha en normal livsførsel er stort, og pågangen er enorm. Vil sosialministeren gripe inn, slik at vi kanskje kan få brutt den trenden som vi ser med overdosedødsfall og brutte familiebånd rundt omkring i landet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-11-18:
Etablering av eit landsdekkjande tilbod om metadonassistert rehabilitering tek tid dersom det skal gå føre seg på ein kvalitativt trygg måte. Eg kan no melda at oppstarten av sentra både i Oslo, Bergen og Trondheim er i rute, dvs. at ein i Oslo er vel etablert og har etter kvart tilsett dei fagfolka som trengst for å kunna utvida verksemda. Det er eit trefylkessamarbeid i Telemark, Buskerud og Vestfold som vil vera klart for klientinntak i januar 1999. Der skal òg Aust-Agder og Vest-Agder få plass til dei som er aktuelle frå desse fylka. Sjølv var eg i Bergen for eit par veker sidan og deltok i opninga av ein metadonklinikk der. Ved inngangen til 1999 er det ca. 200 klientar som vil ha moglegheit til å delta i metadonprosjektet, og den største delen av dei har då plass i Oslo. Ved utgangen av 1999 reknar ein med at ytterlegare 150 vil ha plass. Det er ein viktig føresetnad at det for den enkelte som får ta del i slik behandling, er ein tiltaksplan utarbeidd av den kommunen som den enkelte høyrer til i, med tilslutning frå den som dette er aktuelt for. Derfor tek det ytterlegare tid å få akkurat det på plass.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-11-18:
Eg er svært oppteken av det som skjer når det gjeld overdosedødsfall både i Oslo og andre stader i landet. Det er tragisk for kvar enkelt som dette skjer med, for dei pårørande rundt og for heile miljøet. Men eg trur det er viktig å understreka at metadonassistert rehabilitering er eit tilbod som berre må gå til nokre få av dei mest belasta rusmiddelmisbrukarane. Det er ikkje eit tryllemiddel som vil få vekk alle overdosedødsfalla. Her trengst det breie tiltak langt utover akkurat det. Lat meg peika på det store arbeidet som i dag blir gjort innan rusvernet i Oslo og i andre kommunar i samarbeid med frivillige organisasjonar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-11-18:
Dei viktigaste forslaga frå Samordningsutvalet var desse: Å ta samordningsreglane inn i regelverket for dei ulike pensjons- og trygdeordningane slik at samordningslova kan opphevast, og å leggja etterlatnepensjonane frå tenestepensjonsordningane om til nettoordningar på sikt. I visse høve kan ein tapa på å tena opp tilleggspensjon i folketrygda, såkalt negativ effekt. Samordningsutvalet peika på at dette spørsmålet kan løysast ved å innføra ei fridelsløysing eller ei standardisert bruttoordning. Fridelsløysinga vart avvist av Stortinget i 1989 og 1992. Utvalet rådde til å føra vidare gjeldande ordning. Samordningsutvalet sitt forslag om å oppheva samordningslova og innpassa reglane om frådrag i regelverket for tenestepensjonsordningane kan vera den framtidige løysinga for ei lov som har vore i miskreditt og er lite forstått. Sjølv om lova blei liberalisert i 1989, er det framleis misnøye. Utvalet sitt forslag blei sendt på høyring i desember 1995. Departementet gjekk då inn for å oppheva samordningslova. Det blei vist til at ein då får samla reglane om bruttopensjon og dei frådraga som skal gjerast, på ein stad for kvar ordning. I høyringa våren 1996 gjekk alle forvaltarane av dei offentlege pensjonsordningane samla imot å oppheva samordningslova. Av omsyn til einskapen mellom pensjonssystema i offentleg sektor fann Statens Pensjonskasse, dei kommunale pensjonskassene og Rikstrygdeverket det mest tenleg at samordningsreglane framleis var samla i ei lov. Likevel blei det peikt på at ei rammelov for offentlege pensjonsordningar kunne vera eit alternativ. Oppfølginga av innstillinga frå Samordningsutvalet har synt seg å ta mykje tid av di det trengst ei heilskapleg handtering av tenestepensjonsordningane for statleg og kommunalt tilsette. Finansdepartementet fylgjer truleg dette opp til våren. Så attende til det spørsmålet representanten Alvheim tar opp: Reglane om samordning kan i visse høve føra til at den samla pensjonen blir mindre når tilleggspensjonen i folketrygda aukar for den som har tent opp tenestepensjonen. Dette gjeld særleg attlevande som får tilleggspensjon delvis på grunnlag av det ektefellen har tent opp. Samordningsutvalet meinte det beste var å føra vidare gjeldande ordning. Same spørsmålet har òg vore vurdert av Høgsterett i den såkalla Lassung-saka i 1994. Høgsterett kom då til at samordningslova hadde vore praktisert rett. I høyringa til Samordningsutvalet si innstilling våren 1996 var det altså stor tilslutnad til å føra vidare gjeldande ordning. Eg tar sikte på å leggja denne problemstillinga fram for Stortinget på nytt som ei særskild sak. Eg vonar å få til dette før jul slik at Stortinget kan handsama saka våren 1999. Stortinget kan då vurdera det spørsmålet representanten Alvheim har teke opp, men separat frå spørsmålet om å avvikla samordningslova. Eg har merka meg at ein m.a. kan tapa på å ha omsorgspoeng i folketrygda. Dette ynskjer eg å sjå nærare på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-11-18:
Samordningsutvalet begynner si innstilling med å seia fylgjande: «Samordningsloven inneholder det mest kompliserte og vanskeligst tilgjengelige regelverket vi har i vårt rettssystem.» Eg kan stadfesta at eg har fått mi rikelege erfaring med å gå gjennom det førehandsarbeidet som så langt er gjort. Det er også slik at vi i departementet har brukt tida frå mai og utover hausten til ytterlegare innhenting av synspunkt og til vurderingar. Eg er utolmodig etter å leggja fram ikkje minst for Stortinget, som eg sa, ei vurdering av den sida som gjeld omsorgspoeng, og eg gjer no det eg kan for å halda det løftet som eg har gitt om å få fram saka før jul.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Statsministeren har tidligere i denne spørretimen vist til at ideelt sett burde stramheten som Regjeringen la til grunn i budsjettet, med 9 milliarder kr, vært videreført. Han har imidlertid konstatert at som følge av den politiske behandling i Stortinget har regjeringspartiene i Stortinget funnet det riktig å legge fram et budsjett med en annen stramhet. Gir ikke det et bilde av at Regjeringen og Regjeringens partier her i Stortinget har rakt hendene i været og konstatert at egentlig gjør vi ikke det som vi burde ha gjort, holdt stramhet i budsjettet, på grunn av at vi ikke klarer å få til en innstramming som står i forhold til de utfordringene landet står overfor. Er ikke det en erkjennelse av en utilstrekkelighet i forhold til de utfordringene som Regjeringen selv har beskrevet, og i forhold til det statsministeren i dagens spørretime har stått fast ved burde ha vært resultatet av budsjettbehandlingen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Hvis det er noe Regjeringen har hatt tilslutning til og har tilslutning til i dette budsjettet, er det nettopp det nivået på innstrammingen som Regjeringen har beskrevet som nødvendig. Samtidig er det det nivået Regjeringen forlater når den skal prøve å finne en løsning som den ønsker å samle oppslutning om. Det er bred enighet i Stortinget om behovet for en innstramming i den størrelsesorden som Regjeringen har beskrevet. Men gir ikke dette et bilde av at Regjeringen spiller opp en situasjon og så viker unna når utfordringene blir for vanskelige, på samme måte som vi har sett i løftepolitikken? Flere andre talere i dag har vist til de løfter som Regjeringen både gav før valget, jf. bl.a. vegplanen, og etter valget, jf. bl.a. langtidsplanen for Forsvaret, men når man skulle sette dem ut i aktiv politikk, vek man tilbake fordi man ikke klarte å finne et opplegg for å følge opp de løftene som var gitt.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «I Stortinget i fjor ble det understreket at Regjeringen må se på rammebetingelsene til avisene, slik at vi ikke får en omfattende avisdød. Det ble lovt å samordne dette slik at hver statsråd med ansvar for ulike rammebetingelser også så helheten, slik at Regjeringens politikk ikke fikk uante konsekvenser. Nå ser vi at avisene igjen får sine rammer forverret blant annet gjennom ytterligere portoøkninger. Fører Regjeringen en bevisst politikk for å svekke avisene, eller skyldes dette manglende samordning?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er godt å høre at det på visse områder har skjedd en samordning, som igjen gir gode resultater ut til avisene. Den Statskonsult-rapporten som statsråden refererte til, som for øvrig ble lagt fram i vår på bakgrunn av en undersøkelse gjort ut fra foregående år, viser at pressestøtten treffer veldig godt. Men når nivået på den blir nedjustert, bl.a. gjennom at pressestøtten kuttes, slik som Regjeringen var med på i fjor, hjelper ikke det avisene så veldig mye mer. Kuttene treffer jo også ganske bra. Pressestøtten er økt i år, har statsråden påpekt. Det kunne vært interessant å høre om man regner med at den på lengre sikt skal legges på et nivå som er 15 mill. kr under fjorårets nivå. Det vil i hvert fall medføre at en del aviser får problemer, for midt oppi pressestøttekuttene ser man også en utvikling der annonsemarkedet er i nedgang, og lokalavisene taper på kjededanningen. Og regjeringspartiene er foruroligende lite prinsipielle i momsspørsmålet, så jeg er av den grunn ikke helt beroliget når det gjelder avisenes framtid.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Statsministeren uttalte i Nationen 4. november 1998 at det kan være aktuelt å vurdere om menn bør ta ut en del av kontantstøtten. Denne ordningen vil som kjent bidra til å undergrave rettigheter som fedrene har fått de siste årene, presse dem bort fra omsorgsrollen og tilbake til forsørgerrollen. Vil statsråden bidra til at statsministeren får en oversikt over utviklingen slik at det kan innføres en «fedrekvote» også i kontantstøtten?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Det er visse ting i dette samfunnet vi ikke trenger å forske på og undersøke for å kunne si hvordan utviklingen blir. En av årsakene her er resultatene av opplegget for kontantstøtten når det gjelder fedres deltakelse. Den ene måneden som i dag er avsatt, og som brukes av nærmere 80 pst. av fedrene, vil bli satt under press når kontantstøtten blir valgt. Og den blir ikke valgt av fedrene, det tror jeg vi kan slå fast allerede nå. Det tok tre år fra vi startet endringene av et ganske inngrodd familiemønster, til vi klarte å få det igjennom. Det gikk veldig fort, men det var fordi fedrene ønsket å ta et større ansvar i hjemmet. Den politikken det legges opp til nå når kontantstøtten ikke engang vil bli prioritert fedrene, vil nettopp innebære at en stopper endringene i familiemønsteret og presser fedrene tilbake til forsørgerrollen og overtidsbruken som småbarnsfedre i dag har.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Den som har fulgt likestillingsutviklingen fra begynnelsen av 1970-tallet og de endringene den har ført med seg når det gjelder familien, vil se en del mønstre, bl.a. at dersom vi som er fedre skal ha muligheten til å komme inn og få en større del av ansvaret, må det legges bedre til rette for det. For valgfriheten er ikke der i dag. Det var den ikke for jentene på begynnelsen av 1970-tallet da de ville inn på mannfolkenes områder, det er den ikke for karene i dag når de vil inn på kvinnfolkenes områder. Det var én ting jeg merket meg i statsrådens svar som var positivt, og det var at hun ønsket å følge utviklingen nøye i form av forskning. Og var det noe denne mannskonferansen avdekket, var det at på det området er vi for dårlige. Vi vet ikke hva mannfolk tenker, vi vet ikke hva mannfolk gjør, og vi vet ikke hva det er som virker inn på utviklingen av verken mannsrollen eller fedrerollen. Og da regner jeg med som en oppfølging av dette at statsråden vil ta initiativ til at vi får vite mer.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-11-18:
Jeg ser selvfølgelig et klart behov for at alle Regjeringens politikkområder med betydning for pressens rammebetingelser ses i sammenheng. Det er representanten Alstad vel kjent med. Når dette er sagt, vil jeg vise til at Statskonsult i rapporten om pressestøtten som ble lagt fram i januar i år, konkluderte med at den statlige pressestøtten i dag treffer svært presist de avisene som har behov for støtte. Dette viser etter min mening at Regjeringens pressepolitikk faktisk tar hensyn til alle de rammebetingelser som er med på å avgjøre avisenes økonomiske situasjon. Når det særlig gjelder spørsmålet om avisporto, vil jeg peke på at ansvaret for alle portosatser unntatt A-post i dag er delegert til Posten. Det nye styringssystemet for Posten gjør at satsene i begrenset grad kan styres politisk. På tross av dette kan jeg vise til at Posten, bl.a. etter henvendelser fra Samferdselsdepartementet og Kulturdepartementet, har vedtatt å la de små bygdeavisene beholde avisporto i stedet for å måtte betale porto på lik linje med ukeblader. Dette er et konkret eksempel på slik samordning som jeg oppfatter at Alstad etterlyser. Jeg kan i denne sammenheng også nevne at Regjeringen i sitt budsjettforslag for 1999 har gått inn for å øke produksjonstilskuddet for dagsaviser med 6,45 mill. kr i forhold til 1998-budsjettet. Jeg anser det som helt nødvendig å legge vekt på pressepolitiske hensyn når man vurderer andre saksområder som har vesentlig betydning for avisenes rammebetingelser, og vil så langt jeg kan, bidra til at dette også blir gjort.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-11-18:
Jeg tror representanten Alstad og jeg langt på vei er enig i beskrivelsen av de utfordringene vi står overfor når det gjelder å opprettholde en mangfoldig og differensiert presse, og egentlig de utfordringene som er knyttet til den markedstenkningen som griper om seg på alle samfunnets områder, og som gjør at helhetlig tenkning blir vanskeliggjort. Det er jo derfor det er viktig å se på pressestøtteordningene og sikre at de treffer der vi ønsker at de skal treffe, og det er, som Alstad vel vet, de landsdekkende, meningsbærende avisene, det er de små lokalavisene, og det er nr. 2-avisene. Når det gjelder annonsenedgang og andre utfordringer som pressen er preget av, er jeg klar over det. Vi kan ikke garantere at det ikke skjer endringer, men mitt mål er i hvert fall at man skal søke å opprettholde et differensiert og mangfoldig pressemønster som det vi har i dag, og som er enestående i internasjonal sammenheng.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Noko av det som undrar meg i den debatten som vi no har ført over lengre tid om kontantstøtta, er korleis dei som er motstandarar av kontantstøtta, så tydeleg veit – og påstår – at kvinner blir pressa hit og dit og menn blir pressa hit og dit. Har ikkje menn og kvinner vilje sjølve? Som representanten Alstad sa i sitt tilleggsspørsmål til meg – eller kanskje meir «tilleggspåstand» – var det ei endring i fedrane sin oppførsel fordi dei sjølve ynskjer å vera meir heime og ta større del av oppgåva, samtidig som dei fekk sin eigen fedrekvote. Eg trur faktisk at fedre ynskjer å bruka meir tid på borna sine. No legg vi altså til rette for større valfridom, og det er sjølvsagt då opp til foreldra å velja kven som skal ta ut den tida. Så er det sjølvsagt mykje anna som er med og påverkar vala som foreldra tar. Det går på permisjonsrettar, det går på skilnader i lønn og mykje anna. Dette er forhold som vi òg sjølvsagt vil fylgja nøye, for slike ting trur eg faktisk vil ha større påverknad ved å gi større valfridom til foreldra.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Med all respekt for spørsmålsstillaren trur eg faktisk eg har fylgt likestillingsdebatten og utviklinga frå 1970-talet og framover vel så nøye som spørjaren. Berre på grunn av alderen og på grunn av det engasjementet eg har hatt i politikken i alle desse åra, har eg hatt betre høve til å fylgja den ganske nøye. Analysen som representanten hadde, er ganske riktig. Det må bli lagt meir til rette for at òg fedrane skal ta ut rettane sine. Når det gjeld mannsforsking, ynskjer vi òg å prioritera dette. Derfor er eg iallfall glad for at vi, førebels på nordisk nivå, har avsett ei forskarstilling som skal koordinera all mannsforskinga i Norden, og så får vi koma tilbake til korleis vi skal finansiera meir direkte mannsforsking på norsk nivå, noko som eg absolutt ynskjer at vi skal prioritera.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Jeg er blitt kjent med at klasse TF1F ved Nordland Fiskerifagskole på Gravdal har hatt kontakt med Sjøfartsdirektoratet for å få svar på en del spørsmål angående retningslinjer for hvilke sertifikater de kan løse ut etter endt skoleår. Det har ennå ikke, to måneder etter skolestart, lyktes dem å få klare svar. Et minstekrav når en utdanning settes i gang, må da være at retningslinjene er klare. Finnes det slike retningslinjer, og hvis ikke, når er det meningen at disse skal foreligge?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var interessant å konstatere at rektor fikk svar den 30. oktober. Det er jo noe. I dag er det den 18. november så det er bare noen få dager siden han fikk svar, og det er et resultat av spørsmålet som elevene har reist. Dette er jo voksne folk, ikke unger. Det er opplagt at et minstekrav må være at de vet hva slags sertifikat de kan løse ut når skolen er avsluttet. Selvfølgelig er det en forutsetning at de består, og at de har den nødvendige fartstid. Det er nesten nærliggende å spørre: Fins det ikke et skjema for dette også?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg takker igjen for svaret og konstaterer at det ikke var noe skjema for dette heller. Men jeg har ikke fått svar på spørsmålet, for spørsmålet går på: Hvilke sertifikater får man? Det er klart at man får et eller annet sertifikat. Men hva slags validitet er det på sertifikatet? Altså for enkelhets skyld: Hvor stor båt har du lov til å føre når du er ferdig med den toårige skolen?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «6. november 1998 sto en mann tiltalt i Vesterålen herredsrett for å ha forsøkt å fange oter med minkfelle. Saken har vært etterforsket ved Lofoten og Vesterålen politikammer siden 8. april 1997, altså over 1 år. Enhver ekspert på fellefangst, så vel som fangstfolk og legfolk, vet at det er omtrent umulig å fange oter i minkfelle. Rettssaken resulterte i at aktor la ned påstand om full frifinnelse. Synes justisministeren at dette er forsvarlig ressursbruk av politi og påtalemyndighet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er enighet om at dommen ikke er rettskraftig, den er vel ikke engang skrevet, men det skal godt gjøres at dommeren skriver noe annet enn det som blir påstått av aktor når forsvarere og aktor er enige – nok om det. Med bakgrunn i det vi har sett her i Oslo-området av vold og galskap, blir det for distriktsbefolkningen helt utrolig å oppleve en slik ressursbruk og ufornuft i en slik saksbehandling. Lensmannen kunne ha løst hele problemet ved å ta en telefon til Direktoratet for naturforvaltning. Da hadde man fått et fornuftig svar, og så hadde saken blitt henlagt. Er det ikke på tide at justisministeren sender et rundskriv der politiet blir pålagt å bruke fornuft i slike saker?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-18:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg kjenner til den rapporten som er skrevet ved NINA. Det er bare det at den forskeren på NINA ikke forsker på fellefangst, og hun kjenner ikke til hvordan fellefangst foregår, det er ikke det som er hennes spesialområde. Likevel legger man denne forskers syn til grunn for politiets behandling. Det hadde vært bedre om lensmannen hadde ringt Direktoratet for naturforvaltning, som tross alt besitter den nødvendige kunnskap om fellefangst og all annen fangst. Videre konstaterer jeg at justisministeren ikke vil at lensmenn skal bruke fornuft.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-11-18:
Teknisk fagskole er som en følge av Reform 94 fastsatt til å gå over en periode på to år. Sjøfartsdirektoratet gav den 10. juni 1998 midlertidig godkjennelse til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets læreplan for teknisk fagskole. Læreplanen gir bl.a. retningslinjer for opptak og gjennomføring av studiet samt retningslinjer for hvilke sertifikater som kan løses etter toårig utdanning. Retningslinjene er gjort kjent for de gjeldende fagskoler. Etter dagens ordning må elevene fullføre og bestå alle fag i toårig teknisk fagskole og ha praksistid for å løse sertifikat. Dagens ordning gir ikke rett til å løse sertifikat etter kun ett skoleår. Den nye læreplanen vil bli evaluert etter en periode. Sjøfartsdirektoratet vil deretter gi sin endelige godkjennelse til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets læreplan for teknisk fagskole. Sjøfartsdirektoratet har for øvrig informert meg om at rektor ved Nordland Fiskerifagskole på Gravdal fikk muntlig svar på en henvendelse i saken den 30. oktober 1998.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-11-18:
Det er ikke tvil om hvilke retningslinjer som gjelder. Retningslinjene er nedfelt i den midlertidig godkjente læreplanen for den toårige skolen. Det vet elevene veldig godt når de søker. De burde iallfall vite det ved å sette seg inn i læreplanen, og selvsagt vet skolens ledelse det. Det kreves to års utdanning og bestått i alle fag, som jeg sa i mitt svar, for å få sertifikater. Det har det aldri vært tvil om. Hva som måtte gjelde om man ikke fullfører to år eller står i alle fag, er en annen situasjon. Når man ikke har oppfylt de formelle krav, må Sjøfartsdirektoratet i hvert enkelt tilfelle vurdere om de krav som stilles til sertifikat, på annen måte kan dokumenteres. Det vil være en ordinær klagebehandling. Men det er ingen tvil om at de retningslinjer som gjelder, er nedfelt i læreplanen, og de har man kjent ved skolestart.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-11-18:
Jeg tror nok noen av disse problemstillingene må bygge på en misforståelse et eller annet sted. Det er ingen tvil om at det å fullføre dette toårige skoleløpet oppfyller den formelle kompetanse for å få sertifikat for skipsførere og styrmenn, såkalt dekksoffisersertifikat klasse 4, og sertifikat for skipsmaskinister, maskinoffisersertifikat klasse 4. Høyere sertifikatrettigheter kan bare opparbeides gjennom fartstid, som sikkert representanten Bastesen er kjent med. Noe av problemstillingen har vært hvorvidt man kan opparbeide rett til sertifikater uten å fullføre skoleløpet, slik som det er lagt fram i læreplanen, og som jeg vet det har vært en del spørsmålsstilling rundt. Den problemstillingen må bare behandles individuelt, hvor hver og en må dokumentere at man oppfyller de krav som stilles for å opparbeide seg rett til sertifikater, og det må da behandles av Sjøfartsdirektoratet.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-11-18:
Kommunene kan bare sette tak på antall bedrifter/salgsenheter innenfor en bransje når det er hjemlet i lov. Dette gjelder bare unntaksvis, som bl.a. alkoholloven. Arealplaner og reguleringsplaner etter plan- og bygningsloven gir som hovedregel bare muligheter til å disponere arealer til næringsformål, boligområder, friområder mv. Når kommunen selv eier grunnen, kan de imidlertid legge føringer på utnyttelsen ved at de bestemmer hvem grunnen selges til. Jeg synes ikke at norske kommuner bør kunne sette et tak på antall bedrifter/salgsenheter innenfor en bransje i kommunen. Dette vil kunne påvirke konkurransesituasjonen, og i enkelte tilfeller vil det sågar kunne innebære at det etableres markedsaktører med altfor sterk monopolistisk stilling. Jeg synes at kommunene skal arbeide aktivt for å tilrettelegge for næringsutvikling. Dette er viktig for at eksisterende bedrifter skal kunne utvide og nye etableres. En aktiv tilrettelegging er en forutsetning for et livskraftig næringsliv og dermed et livskraftig samfunn.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-11-18:
Det er min oppfatning, som jeg forstår helt ut deles av spørreren her, at plan- og bygningslovens regler på dette området kan brukes til å regulere og bestemme relativt grovt formålet for bruk av arealer, f.eks. næringsareal. Utover det kan man ikke bestemme mer i detalj. Nå er det slik at kommuner svært ofte i tillegg eier arealer. Da har man nok i betydelig større grad mulighet til å bestemme hvem som skal kjøpe arealene. Og man kan selge med et bestemt formål, slik vi kjenner det i andre problemstillinger som er reist, og som er til behandling i Stortinget. Men det er ikke lovhjemmel for, slik jeg vurderer det, og slik departementet vurderer det, å bruke plan- og bygningsloven på noen måte til å kunne begrense antall bensinstasjoner.
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Mener nærings- og handelsministeren at norske kommuner bør kunne nedlegge generelle forbud mot etablering av nye tilbud innenfor enkelte næringsområder, for eksempel gjennom å sette et tak på antallet bedrifter/salgsenheter innenfor en bransje i kommunen?»
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-18:
Jeg har lyst til å takke næringsministeren for et positivt og klart svar på spørsmålet. Bakgrunnen for at spørsmålet fra min side er tatt opp, er at Bergen kommune for øyeblikket har på høring et spørsmål om å etablere et tak når det gjelder etablering av bensinstasjoner. Men slik jeg forstår statsrådens svar, har man egentlig ikke lovhjemmel for å etablere denne typen tak, som innebærer at for å få lov til å sette opp en ny bensinstasjon et sted, må en annen gå konk, stort sett. Jeg er fornøyd med at statsråden også har prinsipielle vurderinger knyttet til spørsmålet om at kommunene faktisk bør legge til rette for næringsvirksomhet i stedet for å regulere det vekk. Mitt lille oppfølgingsspørsmål blir: Vil det være slik at det kan innarbeides slike generelle vurderinger i en reguleringsplan, eller vil man også i reguleringsplanene kun kunne forholde seg til de faktiske, fysiske problemene som er knyttet til den enkelte næringsvirksomheten som blir etablert? Eller kan det på noen måte legges premisser innenfor en reguleringsplan som kan medføre at man legger tak uten at det i praksis er vedtatt?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Som kunngjort besvarer jeg spørsmålet på vegne av utenriksministeren. Utenriksdepartementet har i løpet av de siste månedene mottatt flere henvendelser med forslag om å gjøre Menneskerettighetsdagen 10. desember til fast offisiell flaggdag, og forslaget har vært vurdert. Personlig har jeg stor sympati for forslaget. Ulike hensyn gjør likevel at det ikke er uproblematisk. Norge har allerede et ganske stort antall offisielle flaggdager. Flagget er i første rekke et nasjonalt symbol. Forslag om å gjøre en internasjonal markeringsdag som FN-dagen den 24. oktober til offisiell flaggdag er tidligere blitt avvist, til tross for den solide oppslutningen i det norske folk om FN og de idealene verdensorganisasjonen står for. Andre forslag om flaggdager med internasjonalt perspektiv, som Europa-dagen og Den internasjonale kvinnedagen, har heller ikke ført fram. Forslaget om å gjøre Menneskerettighetsdagen til flaggdag har en tilsvarende karakter. Nå faller det seg imidlertid også slik at den 10. desember faller sammen med den datoen da Stortingets Nobelkomite tradisjonelt deler ut fredsprisen. Dersom denne datoen skulle bli ny offisiell flaggdag, vil det kunne få andre utilsiktede følger. Det kunne bidra til å underbygge den ganske utbredte misforståelsen, først og fremst i utlandet, at det er Norge som stat eller den norske regjering som tildeler prisen og ikke en komité oppnevnt av nasjonalforsamlingen. Det er viktig å unngå tvil om Nobelkomiteens fulle integritet vis-à-vis det offisielle Norge og vis-à-vis regjeringens politikk. Et generelt hensyn er den brede respekten i Norge for flagget som nasjonalt symbol som markerer samlende nasjonale fest- og høytidsdager. Dette er et argument for at faste offisielle flaggdager i Norge fortsatt begrenses til nasjonale og religiøse høytidsdager og kongefamiliens fødselsdager. Det eneste unntak i Norge fra regelen om rent nasjonal forankring av flaggdager er 1. mai. Et viktig moment er at det hittil har vært god oppslutning også privat om flagging på de tradisjonelle høytidsdagene. Åpnes det for nye flaggdager, blir det også et spørsmål hvordan folk flest vil forholde seg til dem på sikt. I lys av de momentene jeg har pekt på – og ikke minst i lys av koblingen til utdelingen av Nobels fredspris – har man ikke funnet å kunne gi sin tilslutning til å gjøre Menneskerettighetsdagen til ny offisiell flaggdag. På den annen side vil jeg også som menneskerettighetsminister gjerne understreke at det står enhver institusjon eller person fritt å flagge med nasjonalflagget ved en så viktig anledning som Menneskerettighetsdagen og å oppfordre andre til å gjøre det samme.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
: Jeg er tilfreds med at representanten Myrvoll og jeg er enige om at det ikke skal gå inflasjon i flaggdager. Jeg er også enig med representanten Myrvoll i at Menneskerettighetsdagen og ikke minst 50 årsmarkeringen av FNs menneskerettighetserklæring er en meget viktig dag, og det skal vi få kjennskap til etter hvert som feiringen tar til. Jeg vil likevel stille representanten Myrvoll overfor et bilde av en gitt situasjon som kan oppstå dersom man har den 10. desember som flaggdag i menneskerettighetssammenheng. Da vil hele det offisielle Norge flagge samtidig som Nobelkomiteen foretar sin utdeling til en fredsprisvinner, som kanskje er opposisjonell og krever f.eks. løsrivelse og selvstendighet for sitt eget folk, noe som ikke det offisielle Norge nødvendigvis er 100 pst. enig i. Da kan vi komme i en ganske vanskelig situasjon. Jeg kan skrive under på at vi internasjonalt stadig vekk har den misforståelse ute at det er det offisielle Norge som utpeker fredsprisvinneren og ikke en uavhengig komité. Det problemet tror jeg ikke er løst til tross for representanten Myrvolls gode intensjoner.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Fra norsk side engasjerer vi oss aktivt for å styrke menneskerettighetenes vilkår i Tyrkia. Regjeringen har gjennom det siste året hatt en løpende dialog med tyrkiske myndigheter om disse spørsmålene. Det har vært flere møter også på regjeringsnivå, og jeg har deltatt i flere av dem. I denne sammenheng står ytringsfrihet og frie arbeidsvilkår for menneskerettighetsforkjempere sentralt. Under mitt besøk i Ankara tidligere i høst benyttet jeg samtalene med tyrkiske regjeringsmedlemmer til å ta opp en rekke av de mest sentrale menneskerettighetsspørsmål hvor Tyrkia møter internasjonal kritikk, så som ytringsfrihet, kurdernes rettigheter som minoritet og bruken av tortur. Jeg tok også opp flere politiske fangers situasjon spesielt. Under besøket møtte jeg også flere representanter for menneskerettighetsmiljøer i Tyrkia, blant dem den fengslede kurdiske parlamentariker Leyla Zana og Akin Birdal personlig. Akin Birdal spiller en viktig rolle i menneskerettighetsarbeidet i Tyrkia. Dette sa faktisk også tyrkiske myndigheter da attentatet mot ham skjedde. En fengsling av Birdal vil bety et tilbakeslag for dette arbeidet. Jeg kontaktet allerede for to uker tilbake min tyrkiske kollega i brevs form og gav uttrykk for min bekymring. Vår uro for Birdals situasjon er ytterligere forsterket etter vedtaket om utreiseforbud, særlig ettersom han også hadde medisinske grunner for å komme til Norge. Statssekretær Åslaug Haga tok opp saken med den tyrkiske ambassadør i forrige uke og bad om at påtalemyndighetens vedtak om utreiseforbud kunne omgjøres. Birdal har nå oversendt den medisinske dokumentasjon til påtalemyndigheten og avventer dennes vurdering. Vi står i løpende kontakt med Birdal og har nå et sterkt håp om at vedtaket om utreiseforbud kan bli omgjort. Vi vurderer fortløpende hvordan vi mest effektivt kan medvirke til å bedre menneskerettighetssituasjonen i Tyrkia. Det er vårt inntrykk at den tyrkiske regjering ønsker å bedre situasjonen. Vi må imidlertid erkjenne at den som mindretallsregjering står overfor vanskelige politiske realiteter, og ikke minst i disse dager. Vi ser det derfor som nødvendig å videreføre dialogen for å påvirke tyrkiske myndigheter til både å endre sin politikk og til å ta initiativ for å reformere lovgivningen til større respekt for menneskerettighetene. Samtidig vil vi fortsatt delta aktivt i Europarådets arbeid for å forbedre menneskerettighetssituasjonen i Tyrkia.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Representanten Valle har rett i sin beskrivelse av betydningen av at Akin Birdal og andre menneskerettighetsforkjempere får arbeide fritt. Det er vi opptatt av. Til representanten Valles orientering ligger det en slags reformpakke i parlamentet til behandling der man foreslår endring i en rekke lover. Etter vår oppfatning er disse endringene altfor lite omfattende, men jeg kan opplyse at etter det jeg kjenner til, ville den straff som nå er blitt Akin Birdal til del, blitt vesentlig redusert og sannsynligvis bare blitt bøter dersom lovene var vedtatt. Problemet er imidlertid at ytringsfrihet innebærer at man ikke skal straffes for sine uttalelser, og det fastholder vi overfor tyrkiske myndigheter. Men det som er problemet nå, er at den aktuelle politiske krisen i Tyrkia kan innebære at også disse mindre og marginale reformene kan få problemer med å bli vedtatt – dessverre.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-18:
Vi har gjennom lang tid støttet tyrkiske menneskerettighetsorganisasjoner via norske frivillige organisasjoner, Norsk Forum for Ytringsfrihet og andre menneskerettighetsorganisasjoner i Norge. De har fått betydelige ressurser fra norsk side til sitt arbeid både med å drive senteret for torturofre og til sitt aktive arbeid for å forsvare og kjempe for menneskerettene i Tyrkia. Jeg hadde også møte med en rekke av dem, og la det være sagt: IHD er en av flere. Det er viktig at vi ikke bare fokuserer på dem og på Birdal, for det er veldig mange. Selvfølgelig skal vi bruke alle kanaler vi kan, inkludert OSSE, og Europarådet er blant de internasjonale fora hvor menneskerettighetssituasjonen i Tyrkia står mest i fokus, og hvor vi deltar svært aktivt. Så det er ingen tvil om at vi bruker alle kanaler, multilaterale og bilaterale, for å påvirke situasjonen, og det som er tilfellet, er at får en endret lovgivningen, vil også situasjonen bli forbedret i forhold til alle disse sakene som representanten Valle nå var inne på. Derfor øver vi den type påtrykk overfor Tyrkia.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Jeg har følgende spørsmål til utviklings- og menneskerettighetsministeren: «Akin Birdal, president for den tyrkiske menneskerettighetsorganisasjonen IHD, har fått dom på 1 års fengsel for sitt forsvar for det kurdiske folk. Han ble nylig nektet å reise til Norge for å delta på møte og få behandling for skader etter et attentat tidligere i år. Dette er et av Tyrkias mange grove brudd på menneskerettighetene. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å presse tyrkiske myndigheter til å respektere elementære menneskerettigheter?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde store forventninger til dette svaret, for jeg er ikke i tvil om statsrådens engasjement for menneskerettigheter i Tyrkia og for Akin Birdal spesielt. Jeg deler også det synet at spesielt Akin Birdal er et viktig symbol for alle dem som kjemper for menneskerettigheter i Tyrkia, og også for det kurdiske folks rettigheter. Men så er det de samme myndighetene som gir uttrykk for at de støtter Akin Birdal, som opprettholder de lovene som gjør det mulig å bure inn Birdal og andre menneskerettighetsforkjempere. Akin Birdal ble dømt for rasehat fordi han hadde brukt uttrykket «det kurdiske folket». Det viser at man har regler som gjør det mulig å bure inn folk. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden støtte kampanjer som vil hindre at Akin Birdal går i fengsel, og at det blir tatt opp 18 nye saker mot ham?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Det kan være på grunn av engasjementet!
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-18:
Da skal jeg gå rett på noen konkrete saker. Både NGO-ere og advokater her i Norge vil trå til for å hjelpe IHD med å reise saker i Strasbourg og få i gang kampanjer i Tyrkia. Mitt spørsmål er da: Vil statsråden bidra til at de får muligheter til å hjelpe IHD? Og videre: Norge overtar formannskapet i OSSE over nyttår. Det kunne være en glimrende anledning å bruke akkurat det vervet til å presse Tyrkia til å oppheve de lovene som gjør det mulig å drive den type forfølgelse og trakassering som Tyrkia gjør i dag, og se om det også er mulig å få til sanksjoner for å øve press på Tyrkia.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Mye tyder på at i de viktigste oppvekstområdene for torsk i Barentshavet så skjer det nå et russisk rovfiske på småfisk. Dette kan få svært alvorlige ressursmessige konsekvenser for vår egen fiskerinæring. Hvilke konkrete initiativ vil statsråden ta for at denne uakseptable utviklingen snarest kan stoppes, og ser han at disse opplysningene kan få betydning for fastsettelsen av kvoten for norsk-arktisk torsk?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Det er svært urovekkende bestandstall havforskerne i disse dagene legger fram sammen med opplysninger som tyder på at det siden i sommer er blitt drevet et gigantisk russisk rovfiske på yngel som kan ha tilsvart en fangstmengde på hele 300 000 tonn. Jeg synes faktisk at fiskeriministeren svarer litt defensivt på noe som fort kan vise seg å være et svært alvorlig problem for fiskerinæringen vår. Det er innført felles påbud om bruk av rist som skiller ut småfisk i trålfangst i Barentshavet, men det er mye som i dag tyder på at russerne har gitt dispensasjon fra bruk av slik rist til trålerne. Én ting er hva russiske myndigheter sier. En annen ting er hva uoffisielle opplysninger, både fra den russiske kystvakten og russiske inspektører, sier. Blant annet fra England har det kommet melding om store mengder med russerfisk helt ned til 150 gram. Jeg håper statsråden kan ta dette på alvor, for hvis det er riktig, har russerne på få høstmåneder fisket torskeyngel som tilsvarer mer enn hele den norske kvoten i 1998, og dette er en svært alvorlig situasjon for fiskerinæringen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-11-18:
Det er tydelig at jeg og fiskeriministeren ser litt ulikt på dette problemet. Jeg hadde ønsket at fiskeriministeren hadde gått litt mer konkret inn på hvordan han mener at denne kvoteavtalen mellom Norge og Russland kunne følges opp, slik at vi hadde vært helt sikre på at sorteringsrist blir brukt som avtalt. Jeg hadde også ønsket at statsråden kanskje kunne gå litt inn på hvilken type kontrollmuligheter vi har. Er det mulig å gå inn på en type inspeksjon for å kontrollere på en annen måte enn det vi har mulighet til i dag? Det som skjer av fiske i russisk sone, har også betydning for det som vil skje med våre framtidige fiskebestander. Derfor er denne saken viktig. Fiskerne våre er meget bekymret, og de er opptatt av dette. Når vi også ser signalene i det havforskerne i dag legger fram av tall, kan det fort bli ganske magre år for fiskerinæringen.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-18:
Innledningsvis vil jeg vise til at forvaltningsregimet for norsk-arktisk torsk i Barentshavet, som er utviklet gjennom flere års samarbeid med russerne, har resultert i flere viktige tiltak som skal sikre en bærekraftig forvaltning av fiskeressursene i området. Jeg vil særlig trekke fram ordningen med stenging og åpning av fiskefelt som viktig i denne sammenheng. Ordningen innebærer at vi ved for stor innblanding av undermåls fisk i fangstene kan stenge et fiskefelt for å bevare småfisken. I møte i Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjonen i Tromsø i forrige uke ble vi enig med russerne om felles retningslinjer for bruken av dette virkemidlet. Det er videre innført felles påbud om bruk av rist som skiller ut småfisk i trålfangstene i Barentshavet. Selv om vi har lyktes i å få på plass slike tiltak, unngår vi ikke innblanding av undermåls fisk i fangstene. På denne bakgrunn og for å få oversikt over det samlede uttak av fisk, må all fisk leveres. Vi har ut fra bl.a. dette et utkastforbud og leveringspåbud for all fisk som blir fanget. Det er derfor ikke uvanlig at det oppdages undermåls fisk i enkelte partier. I den senere tid er det fokusert på to russiske partier levert for videresalg fra tollager i Ålesund. La meg med en gang få si at levering for videresalg fra tollager er en innarbeidet ordning som etter det vi kjenner til, har fungert tilfredsstillende. De aktuelle partiene har blitt kontrollert av Fiskeridirektoratet som rapporterer at det er store innslag av fisk under minstemål i partiene. Hvorvidt dette er representativt for fangstsammensetningen under fiske, er imidlertid vanskelig å si ettersom partiene har kommet med lastebåt. Resultatene av våre undersøkelser er likevel overlevert russiske kontrollmyndigheter for videre oppfølging. La meg få legge til at vi generelt har erfart at russisk fanget fisk holder minstemål. Jeg minner da om at det i russisk sone gjelder annet og lavere minstemål med bakgrunn i at fisken der er jamt over mindre. Dette har vært et stridstema mellom Norge og Russland i mange år uten å ha funnet sin løsning. Gjennom innføring av rist med lik spileavstand i størstedelen av Barentshavet har problemet blitt redusert. Jeg vil også nevne at det ikke er etterspørsel etter råstoff under lovlig minstemål fra norske bedrifter. Fra importørhold har vi imidlertid fått opplyst at det er et viktig marked for fisk under minstemål i Storbritannia, noe som jeg ved første anledning vil ta opp med min britiske kollega, fiskeriminister Morley. Når det gjelder fastsetting av kvoter, skjer dette på basis av anbefalingene fra forskerne for det enkelte år. Et beskatningsmønster rettet mot de eldste årsklassene har betydning for oppbygging av bestanden og således for muligheten for å øke kvotene i framtiden.(Presidenten klubber.) Forvaltningssamarbeidet med Russland har de senere årene vært konsentrert om å bedre beskatningsmønsteret. Den saken representanten Bekkemellem Orheim reiser, viser behovet for å holde en høy innsats på dette området. (Presidenten klubber.)
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-18:
Den beskrivelsen som representanten Bekkemellem Orheim gir, kan jeg ikke se er riktig. Den totale russiske kvoten for torsk i Barentshavet er på rundt 300 000 tonn. En stor del av den russiske kvoten blir landet av russiske trålere i norske havner og blir kontrollert av norske myndigheter. Det finnes ingen rapporter som sier at der er et betydelig innslag av undermåls fisk i de fangstene. I det fiskerisamarbeidet vi har med russerne, har vi stimulert til at de russiske fiskefartøyene kan ta sine kvoter i norsk økonomisk sone, og der gjelder norske kontrolltiltak og norske minstemålbestemmelser. Bakgrunnen for at vi ønsker et slikt fangstregime også for russerne, er at det i den russiske sone øst i Barentshavet er et større innslag av småfisk. Det partiet som er oppdaget her, er et enkelttilfelle som vi håper ikke avdekker noen større eksport fra Russland av småfisk. Men det er helt klart at russerne i år ikke vil være i stand til å fiske den totale kvote på 300 000 tonn, så problemet kan ikke være så stort som det er beskrevet av representanten.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-18:
Når det gjelder bruk av rist, har også Russland innarbeidet i sine fiskeriregler at det skal brukes rist ved fiske med trål. Men der er også et unntak både i våre og i de russiske bestemmelsene om at risten kan tas ut av trålen når det fiskes i meget dårlig vær, og det gjelder spesielt for de minste trålerne. Det har dessverre vist seg å avstedkomme uhell om bord som har skadet personer, for risten er en tung aluminiumskonstruksjon som er festet i trålposen, og som i sjøgang og dårlig vær er vanskelig å håndtere på dekket. Det er bakgrunnen. Så det finnes nok tilfeller der det er blitt fisket uten rist, men det innebærer ikke at fartøyene er fritatt fra de andre bestemmelsene når det gjelder maskevidde, som også går på å sile ut småfisken og å forlate felt der det er for stort innslag av småfisk. Som jeg nevnte i mitt første innlegg, har dette vært et tema i fiskeriforhandlinger med Russland i år så vel som i tidligere år, og man har iverksatt mange tiltak i løpet av de siste årene for å bedre situasjonen.