trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-12-02:
Kor er det blitt av Kristeleg Folkepartis sjel? I sentrumsregjeringa stod Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti m.a. saman om følgjande: ein meir offensiv distriktspolitikk, inkludert spesielle tiltak for konkurranseutsett næringsliv, som var nødvendigein styrkt kommuneøkonomi for å sikra ein god offentleg skule og ei meir verdig omsorgutjamning ved ulike tiltak og lyft nedanfrå, kombinert med eit meir rettferdig skattesystem Senterpartiet varetek denne profilen i vårt opplegg for 2003. Kristeleg Folkeparti har gjort eit anna val. Eit frå før Høgre-dominert budsjett har gjennom avtalen med Framstegspartiet ytterlegare forsterka avstanden til den sentrumspolitikken Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet har stått saman om. Jan Tore Sanner har berømma Carl I. Hagen fordi han ikkje i sine krav rørte ved regjeringspartia sine smertepunkt. Det må i tilfelle bety at 100 mill. kr i redusert brennevinsavgift ikkje er eit smertepunkt for Kristeleg Folkeparti, ei heller 100 mill. kr i kutt på distriktspolitiske tiltak, heller ikkje manglande moglegheit til påfyll for kommunane, eller at arbeidsledige og sjuke må betala fattigdomspakka. Kristeleg Folkeparti synest å vera såre fornøgd med skattelette til dei som tener meir enn 320 000 kr, sjølv om dei veit kven dette går ut over. Dei gir grønt lys for det avisa Vårt Land kallar «10 skritt mot et mer privat samfunn». Det betyr òg grønt lys for Kristin Clemets mange forslag for undergraving av fellesskulen – i skarp kontrast til Jon Lilletuns utrøyttelege engasjement for ein god offentleg skule, med livssynsskular som supplement. Det budsjettet som blir vedteke i kveld, skjer ifølgje Sanner utan at Carl I. Hagen har rørt ved Kristeleg Folkepartis smertepunkt. Eg spør igjen: Kor er det blitt av Kristeleg Folkepartis sjel?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-12-02:
Arbeidarpartiet og Senterpartiet står i dette budsjettet saman på viktige område. Vi er begge for ein meir offensiv distriktspolitikk, inkludert tiltak til konkurranseutsett næringsliv. Vi er for ei meir rettferdig fordeling, noko som inneber å lyfta nedanfrå, som inneber å slå tilbake Regjeringa sine usosiale kutt, og som inneber at vi gir støtte til Regjeringa si fattigdomspakke. Men vi godtek ikkje at det er svake grupper som skal betala denne pakka. Vi er òg begge for ein styrkt kommuneøkonomi, noko som no er høgst nødvendig for å sikra ei meir verdig omsorg og ein god skule. Senterpartiet føreslo i fjor ein opptrappingsplan for ein betre kommuneøkonomi – ein plan som skal gå over fleire år – og vi er svært glade for at både Arbeidarpartiet og SV har slutta seg til han. Men så er det slik at KS har påvist at det er behov for 5,5 milliardar kr til kommunane neste år. Dersom dei ikkje får det, vil det bli kutt både i skule og omsorg. Då undrar det oss at Arbeidarpartiet ikkje kan tøya seg lenger når det gjeld kommuneøkonomien. Ein viktig bit av dei 5,5 milliardane kr er 2,1 milliardar til å dekkja inn auka pensjonsutgifter. Det er etter vårt syn ei overføring frå fond til fond som ikkje vil skapa press i økonomien. Så har kommunane fått eit nytt problem. Det har kome brev frå finansministeren om at det er ein mindre skattevekst på 1 milliard kr i år i forhold til det som er budsjettert. Vil Arbeidarpartiet engasjera seg for å dekkja inn den milliarden? Det ville kjennast svært trygt dersom Jens Stoltenberg kunne gi positiv støtte til det.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Arbeiderpartiet og Senterpartiet er enige om svært mye i budsjettet for neste år. Men det Arbeiderpartiet og Senterpartiet ikke er enige om, er at det er mulig å bruke mer oljepenger uten at dette får negativ virkning, ved at renten da fortsatt blir høy og kronekursen ikke går ned, noe som vil gi enda flere ledige gjennom at arbeidsplasser legges ned eller bedrifter flagger ut. Arbeiderpartiet mener altså at det er feil å bruke mer oljepenger. Arbeiderpartiet og Senterpartiet er enige om at kommunene trenger flere penger enn det regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vedtar i dag. Arbeiderpartiet vil gi 3 milliarder kr mer til kommunene, Senterpartiet enda mer. Vi er også enige om at det trengs en opptrappingsplan for å gi kommunene mulighet til å løse oppgavene sine. Det kan de ikke klare i dag. Arbeiderpartiet mener at skoletilbudet til barna våre ikke skal reduseres. Vi mener at det ikke skal skjæres ned på tilbud til de eldre. Dagsenteret skal fortsatt være et tilbud til eldre. Vi mener at tilbudet om hjemmehjelp skal være der. De eldre skal få legge seg når de vil, og dusje når de vil. Alt dette og mer til mener Regjeringen og Fremskrittspartiet at kommunene skal kunne kutte i. Arbeiderpartiet er enig i at pensjonistpar og samboere skal få økt sin pensjon, men hvis de forskjellige tjenestene ikke finnes der, hjelper det ikke med mer penger. Arbeiderpartiet og Senterpartiet er også enige om at sykehusene trenger større bevilgninger og vil gå inn for det. Arbeiderpartiet er derfor sjokkert over Fremskrittspartiet, som i budsjettforliket ikke fant en eneste krone til sykehusene. Da var plutselig billigere sprit og avgifter på campingvogner mye viktigere enn helsevesenet. Nei, troverdigheten til Fremskrittspartiet må være vesentlig svekket ved denne budsjettbehandlingen. Da vil jeg spørre Senterpartiet: Er Senterpartiet enig med Arbeiderpartiet i at sykehusene ikke kan drive videre uten at dette går ut over pasientene hvis dette budsjettet blir vedtatt i kveld?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Kan jeg få rette opp en åpenbar misforståelse?
Svein Flåtten (Høyre), 2002-12-02:
Det er utvilsomt at norsk industri sliter med høyt lønnsnivå, høy rente, sterk valutakurs og ikke minst et altfor høyt skatte- og avgiftsnivå. Det budsjettet som vil bli vedtatt, har da også en stramhet og en rekke tiltak som kan bidra til en generell forbedring av vilkårene for norsk industri. Ikke minst innfrir man en del av de sakene som Morten Lund selv har anført. Men bildet er nyansert, og også innenfor utsatte bransjer er det eksempler på nyinvesteringer og optimisme. Når representanten Lund beskriver situasjonen for norsk industri og norsk næringsliv, særlig i det såkalte Distrikts-Norge, er det lenge mellom lyspunktene, men tilsvarende tettere mellom de målrettede, selektive støttetiltakene, både bransjemessig og geografisk, som foreslås. Ordet «næringsnøytralitet» opphøyes nærmest til det ultimate fy-ord. Gjennom de støttetiltak Senterpartiet beskriver i sitt budsjett, ønsker man å tilføre kapital til utvalgte bransjer i utvalgte områder. Men samtidig ønsker Senterpartiet å dobbeltbeskatte den private investeringskapitalen ved å gjeninnføre utbytteskatten. Man ønsker også å øke beskatningen av de gjennomsnittlige arbeidsinntekter. Mitt spørsmål til representanten Lund er da følgende: Hvorfor er økt skatt på arbeid og økt skatt på norsk investeringskapital den riktige medisin i den situasjonen vi er oppe i i norsk næringsliv?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Når eg høyrer representanten Morten Lund, lurer eg på om vi bur i det same landet. Eg bur i Noreg, som er klassifisert som verdas beste land å leva i, og neste år vert det betre! Men fordi det enno finst ein del som ikkje har del i all velstanden, har Regjeringa lansert ei tiltakspakke mot fattigdom og rus. 400 mill. kr skal brukast målretta for å få folk ut av elendet. Så bruker vi 3,6 milliardar kr meir til kommunane, og det betyr ei historisk barnehagesatsing. I tillegg vil vi gje 657 kr meir i kontantstøtte, og einslege forsørgjarar beheld småbarnstillegget. Vi bruker også meir til pensjonistar og til helse, og gjev skattelette til nytte for bedrifter og frivillige organisasjonar. Senterpartiet brukar rett nok mykje meir pengar. Rente, kronekurs og næringsliv er visst ikkje så viktig. Men kvifor Senterpartiet skal snevra inn kontantstøtta, slik at dei som treng dagmamma eller praktikant, mistar all støtte, begrip eg ikkje. Senterpartiet veit jo at vi bur i eit grisgrendt land, og det kan vera svært langt til nærmaste barnehage. Meiner verkeleg Senterpartiet at dei veit best for alle barnefamiliane? Er det derfor Senterpartiet tek bort valfridommen, som er eit av hovudpoenga med kontantstøtta? Har Senterpartiet begynt å plukka bort kontantstøtta bit for bit med over 1 milliard kr i 2003? I så fall bør barnefamiliane få vita det. Så er det visst eit problem for Senterpartiet at Kristeleg Folkeparti samarbeider med Framstegspartiet og høgresida. Det er underleg, for poenget for Kristeleg Folkeparti har alltid vore kva vi samarbeider om! Ein god avtale har vi sanneleg fått i år, med 1 milliard kr meir til kommunane, meir til pensjonistektepar, til sjøfolk og helse. Hugsar representanten Morten Lund då Senterpartiet var med og forhandla med Framstegspartiet og Høgre i 1998? Då kutta vi nesten 1 milliard kr – 790 mill. kr – til kommunane. Er ikkje Senterpartiet redd for å møta seg sjølv i svingdøra?
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-02:
Når det gjeld dette budsjettet og den sosiale profilen, er det viktigaste ein kan gi folk, arbeid. Det viktigaste bidraget eg ser i dette budsjettforslaget, er å setja inn tiltak som gjer at folk flest kjem fortare i arbeid. Når ein veit at det i dag er 10 000 som har gått på sosialtrygd i over tre år, må det viktigaste bidraget for å gi dei betre høve til å klara seg sjølve, vera å sikra dei jobb. Ein del innstrammingar som ligg i budsjettet, har vore varsla tidlegare – òg med Arbeidarpartiets støtte. Det vil alltid vera tiltak som rammar enkelte, og som kanskje er uheldige. Men totalt sett er situasjonen at vi lever i verdas rikaste land. Vi har ein del sosiale ordningar som blir smurde utover, som er gode for folk flest, men som er mindre målretta mot dei som har verkeleg lite. Så snakkar ein om desse 625 000 som no må betala eigendel på medisinane. Det er ikkje alle eldre og uføre som har dårleg økonomi. Om ein ser på statistikken, vil ein sjå at det er veldig mange av våre eldre som faktisk har meir formue enn t.d. mange av dei unge uføre. Då er det viktig å målretta innsatsen mot desse. Så til miljøbiten. Venstre er veldig godt nøgd med dette budsjettet når det gjeld miljøbiten. Det er sett ein rekord i auke på forskingsfond, og det er ei historisk satsing på kollektivtiltak. Så kan ein gå inn og sjå at det er ei reversering på enkelte område, men sjølv om det er gjort ei reversering på miljøforsking, har vi faktisk sett av meir midlar enn det Arbeidarpartiet sjølv foreslo i sitt budsjett for 2002. Så eg er faktisk ganske godt nøgd òg med miljøinnsatsen.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-02:
Representanten Monsen lurte på om Venstre framleis var oppteke av småbedriftene. Eg brukte veldig store delar av mitt innlegg til å peika på kor viktig dette budsjettet er nettopp for småbedriftene. Det å satsa på forsking og utdanning, å fjerna investeringsavgifta og ein del andre skattelettar vil faktisk gjera at våre små og mellomstore bedrifter vil kunna utvikla seg og vera med og bidra til å skapa nye arbeidsplassar. Når det gjeld miljøavgifter, er Venstre oppteke av at ein skal leggja på miljøavgifter for å regulera folks åtferd. Når det gjeld denne spesifikke avgifta, trur eg at avgifter som får folk til å tenkja miljø, tenkja energiutnytting og tenkja sikkerheit, er viktige. Det går føre seg ein diskusjon – og det vil koma ei sak til Stortinget – om bilavgifter, der òg Venstre legg vekt på å premiere bilar som er mest mogleg miljøvennlege.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-02:
Det viktigaste for Venstre når det gjeld dei offentlege tenestene, er kravet til kvalitet. Det spelar ikkje så stor rolle kven som leverer tenesta, om det er ein offentleg tilsett eller ein tilsett i ei privat bedrift – det er kvaliteten som er det viktige. Då vil det vera opp til våre kommunepolitikarar og opp til oss som stortingspolitikarar å laga kvalitetskrav, setja oss mål for korleis det offentlege skal driva. For dei som utfører oppgåva, spelar det ikkje så stor rolle kva for tilsetjingsforhold dei har. Når det gjeld Kommune-Noreg, er vi i Venstre overtydde om at ein kan setja ut ein del oppgåver til private, men det må vera opp til oss å stilla dei rette kvalitetskrava. Det vil alltid bli ein diskusjon om helsetenester og om sosialtenester. Men òg innanfor den biten trur eg at vi dersom vi tenkjer kvalitet, tenkjer på brukaren, på kva som tener det enkelte mennesket – i staden for å vere så opptekne av tilsetjingsforholdet til den som utfører tenesta – vil kunna utnytta dei midlane vi i dag stiller til disposisjon, på ein mykje betre måte. Vi vil òg ha større moglegheiter til å påverka kvaliteten på dei tenestene som blir leverte.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-02:
No er forslaget og den eventuelle endringa i den nemnde forskrifta ute på høyring. Det er ikkje noko som er vedteke i Stortinget enno. For Venstre er det viktig å sikra at vi har eit landbruk som produserer god mat og trygg mat, og som er med og tek vare på både kulturlandskapet og Distrikts-Noreg. Eg trur, og Venstre trur, at landbruket i Noreg har ei framtid. Det å kunna vidareutvikla matvarer og marknadsføra vår natur og våre moglegheiter for å levera trygg og rein mat er noko som er viktig. Representanten Lund var inne på grensehandel. Når vi no skal vurdera grensehandel, vil òg den biten sannsynlegvis vera med i ei vurdering. Men det var ikkje akkurat det som var inne i avtalen mellom regjeringspartia og Framstegspartiet – det var meir å sjå grensehandelen knytt opp til alkohol, og samanhengen mellom alkoholskadar og auka forbruk dersom ein gjer noko med den avgifta. Så trur eg at folk flest i Noreg ikkje reiser over grensa for å handla mat. Dei fleste av oss reiser over grensa kanskje for å få seg ein fin tur. I mange delar av kongeriket har ein ikkje dei store moglegheitene til å reisa over grensa for å skaffa seg billeg mat. Eg trur folk flest er opptekne av at dei skal få god mat. Dei skal få maten i nærbutikken heime og vil støtta opp om han. Det er undersøkingar som viser at folk flest er opptekne av å ha eit landbruk i Noreg, og at dei skal handla den maten som dette landbruket gir oss. Eg trur at grensehandel er ei ganske overdriven problemstilling, som det er ei overdriven tru på at ein kan løysa.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-02:
Det kan godt henda det kjem endringar i lova, men det er ikkje sikkert endringane blir slik at ein får større tilgang til dei områda som kanskje er viktige å skjerma. Det vi ser i dag, er at vi har auka turisme inn i fjellheimen, inn i den urørte naturen. Så det å ta ei total evaluering og sjå på konsekvensane av bruken f.eks. i fjellområda trur eg er viktig. Ein må sjå på på slitasjen ein har på enkelte fjelltoppar fordi ein har auka tilgang, på motorisert ferdsel inne på Hardangervidda, og på våre krav – som brukarar av naturen – til å ha det behageleg og godt når vi ferdast i fjellheimen – kanskje vil vi ha ein dusj når vi kjem fram, kanskje vil vi ha tre rettars middag. Vi stiller altså stadig større krav til kva vi vil oppnå ved ein fjelltur. Då trur eg det er viktig å ta ein total gjennomgang av dette og sjå på dei områda som i dag har eit fredingsstempel, sjå på den måten vi brukar desse på. Dette kan slå begge vegar; nokre plassar kan det kanskje vera mogleg at vi kan auka tilgangen og lempa på krava, men andre plassar kan det vera moglegheit for at vi skjerpar inn dei krava som ligg der i dag.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Representanten Vihovde sa at budsjettet hadde «en god Venstre-profil», og at det var et sosialt budsjett. Det finnes selvsagt i et statsbudsjett ordninger som er gode sosialt sett, men dette budsjettet betyr også at 625 000 eldre og uførepensjonister fra 1. januar må begynne å betale egenandel for medisin på blå resept, som de har sluppet fra 1. oktober i år. Det betyr at familier med barn under tre år fra 1. august mister over 650 kr måneden i barnetrygd fordi småbarnstillegget fjernes. Det betyr at foreldre med barn i skolefritidsordningene må regne med å betale en god del mer for plassen fra nyttår. Det innebærer at arbeidsledige kan miste opptil 20 000 kr i året i ledighetstrygd. Det betyr at enslige mødre får mindre i støtte til barnetilsyn, og det betyr at fra 1. januar er det slutt på støtten til begravelser – alt dette fordi regjeringspartiene og Carl I. Hagens Fremskrittsparti synes det er viktigere å gi mer i skattelettelse til de som tjener godt, enn å gi en håndsrekning til eldre, uføre og barnefamilier. Representanten Vihovde sa også at dette var et budsjett som hadde en god miljøprofil med satsing på miljø. I et intervju med Bergens Tidende sa representanten at hun i hvert fall ikke hadde opplevd at Fremskrittspartiet i forhandlingene hadde kommet med krav som påførte Venstre smerte. De sosiale kuttene smerter altså ikke. Nå har kanskje Venstre etter hvert utviklet en høy smerteterskel. For et parti som gjerne vil være et miljøparti, smerter det altså ikke at avtalen med Fremskrittspartiet innebærer at 70 mill. kr til miljøforskning er forsvunnet fra budsjettet, og at det i tillegg, ifølge avtalen, ikke skal legges restriksjoner på aktivitet som øker tilgjengeligheten til våre nasjonalparker gjennom såkalt miljøtilpasset næringsvirksomhet. På vanlig norsk betyr det mer motorisert ferdsel i nasjonalparkene. Hva er det som skal til for at Venstre skal føle smerte?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Etter dagen i dag må det være liten tvil om at Regjeringa har sitt parlamentariske grunnlag i et flertall med Fremskrittspartiet, ikke bare fordi de faktisk har samarbeidd om dette budsjettet, men fordi det er tydelig for alle at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har gitt langt mer etter på Fremskrittspartiets krav enn det de var i nærheten av i forhold til Arbeiderpartiets krav. Det gjelder også miljø. For selv om verbalforslaget om vern og bærekraftig bruk er pakket inn med mange fine ord og mye ull, står det likevel helt klart her at man ber Regjeringen legge til rette for økt turistmessig bruk av områder opprettet etter naturvernloven. Regjeringa skal legge fram en sak om dette før 1. oktober. Jeg må si at jeg er spent og svært bekymret for hva dette vil innebære. Mange vil med god grunn hevde at dette kan bety et kraftig tilbakeslag for naturvernloven, at det kan bety at vi er nødt til å endre loven. Jeg vil spørre representanten Vihovde veldig konkret, representanten som har sittet på møter og vært med på dette: Hva betyr dette, hva innebærer det? Betyr det at Venstre vil endre loven, eller kan Venstre si i dag at de ikke vil endre naturvernloven?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-12-02:
Jeg bruker litt ekstra tid, men jeg tar opp de forslagene som vi har fremmet alene, og de forslagene vi står sammen med andre om.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
Regjeringen la frem et stramt budsjett. Det var de aller fleste enige om var nødvendig for å sikre arbeidsplasser i dette landet. Og et stramt budsjett i denne sammenhengen – nettopp for å sikre verdiskapingen – er også et sosialt budsjett. Det er faktisk slik at det er den økonomiske verdiskapingen i Bedrifts-Norge vi skal leve av, og som også gir grunnlaget for de velferdsgodene vi skal fordele. Representanten Stoltenberg sa noe om offensiv næringspolitikk. Ja, vi la frem det. Vi har lagt frem betydelige lettelser for næringslivet. Vi har også lagt frem lettelser for privatpersoner for å bedre effektiviteten i økonomien. Det mener vi er nødvendig nettopp for å sikre de verdier vi skal, for i neste øyeblikk å fordele velferdsgodene. Hva gjør så Arbeiderpartiet? Jo, de smeller til med 4 milliarder kr i skatteøkninger. Det betyr en rasering. Det betyr rett og slett at næringslivet – små og mellomstore bedrifter i Norge – får det langt vanskeligere. Og det betyr også tap av arbeidsplasser på sikt. Nå vil jeg tro at representanten Stoltenberg og undertegnede knapt blir enige om beskrivelsen med den svartmalingen av norsk økonomi som representanten legger frem. Men kanskje det går an å spørre representanten Stoltenberg om følgende: Når NHO, Prosessindustriens Landsforening, Abelia, Byggenæringens Landsforening, Reiselivsbedriftenes Landsforening, Servicebedriftenes Landsforening, Teknologibedriftenes Landsforening og Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon alle sier at dette er et bra budsjett, hva er det de ikke har forstått, som representanten Jens Stoltenberg kan forklare dem?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Jeg synes Jens Stoltenberg nå drev med mye surmuling. Kanskje han kunne bli litt mer offensiv i sin egen politikk istedenfor bare å kritisere andres. Jeg vil gjerne understreke at det han snakker om når det gjelder Fremskrittspartiet, ikke er vårt primære budsjett. Vårt primære budsjett blir dessverre nedstemt, men da stemmer vi som regel for det nest beste istedenfor å melde oss ut, slik som Jens Stoltenberg gjør. I Dagsavisen for i dag står det: «Slik skal Jens gjenreise Ap.» Det er fire punkter som nevnes. Punkt 1: «Ap må være i første rekke i kampen mot den økende arbeidsledigheten.» Hvorfor går da Arbeiderpartiet inn for å forverre delingsmodellen for små og mellomstore bedrifter? Er Jens Stoltenberg også klar over at han var imot inntektspolitisk samarbeid i vinter, som ville kunne ha hindret det kostbare lønnsoppgjøret som medførte at bedriftene fikk dårligere konkurranseevne, og at man kunne ha sikret alle samme levestandard gjennom å tilby skattelettelser i stedet for høye bruttolønnsøkninger? Det ville vært en bedre politikk. Det sa Jens Stoltenberg nei til. Er han villig til å innrømme at Fremskrittspartiet dog her har fått gjennomført betydelige forbedringer? Vi har når det gjelder fagbevegelsen, tatt den på alvor og fått hindret forverringen i permitteringsordningen. Vi har også hørt på bedriftene, og vi har fått økt avskrivningssatsene for maskiner – de to viktigste tingene. Der var vi bedre enn Arbeiderpartiet, som ikke fikk til noen ting. Så er det punkt 2. Arbeiderpartiet skal «sikre at pensjonene øker i takt med lønnsutviklingen». Det har Arbeiderpartiet ikke bidratt til. De har stemt for en generell regel, men under trygdeoppgjøret fremmet Fremskrittspartiet forslag om å gjøre akkurat det Jens Stoltenberg sier han skal gjenreise Arbeiderpartiet med. Da stemte Arbeiderpartiet imot. De er ikke til å stole på når det gjelder pensjonister, og har aldri vært interessert i å øke pensjonene for folk flest og minstepensjonister; jeg kan nevne f.eks. vår kamp, som nå er kronet med en viss seier, for å stoppe noe av tyveriet fra gifte pensjonister. Så velferd: Stoltenberg skal satse på tunge velferdsoppgaver som skole og eldreomsorg. Hvorfor vil ikke da Arbeiderpartiet være med på å si at staten må ha et finansieringsansvar for skole og eldreomsorg, i stedet for bare å gi kommunene noe mer penger så de kan bygge flere rådhus og flere kulturhus? Han skryter nå av at han øker kommunebudsjettene med én stakkars prosent. Er det forskjellen mellom elendighet i hele eldreomsorgen i Norge og at det ikke er problemer i det hele tatt? Er Jens Stoltenberg enig i at 1 pst. forskjell ikke er forskjellen på himmel og helvete?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Jens Stoltenberg og jeg var for noen dager siden på landsmøtet i EL & IT. Som kjent driver vi nå med tillitskapende arbeid, og det betyr selvfølgelig at SVs leder lytter nøye når Jens Stoltenberg taler. I den sammenheng gikk det opp for meg, at denne mannen ikke bare er for norsk EU-medlemskap, han elsker EU, for det er ikke en hvilken som helst glød han legger for dagen når EU-debatten kommer opp. Og det er heller ikke til å stikke under stol at dette er et av de vanskelige politikkområdene dersom en skal klare å få til et sentrum-venstre-samarbeid, som kan hindre nettopp et slikt prosjekt og en slik visjon. Derfor vil jeg gjerne spørre Jens Stoltenberg: Er det ingenting ved EU som Jens Stoltenberg misliker? For eksempel er det jo slik at ganske mange innbyggere i EU-land misliker EU intenst, og at ganske mange av de nåværende EU-landene kanskje ville hatt problemer med sin egen befolkning hvis de la ut spørsmålet om EU-medlemskap til folkeavstemning. Og det neste spørsmålet er: Hvor vesentlig vil et norsk EU-medlemskap være i forhold til det som er et fornuftig prosjekt for å styre Norge? For hvis dette virkelig er en sak som fremkaller enorm hjertebank hos Jens Stoltenberg, er det jo Høyre og kanskje til dels Fremskrittspartiet som vil være Arbeiderpartiets nærmeste allierte.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Eg kan forstå at representanten Halvorsen var uroleg over Stoltenbergs forhold til EU. Eg må innrømme at eg vart meir uroleg då han begynte å snakke om Saudi-Arabia, for då høyrdest det ein augneblink ut som han var i ferd med å ønskje seg tilbake til dei gode, gamle dagar då demokratiet kunne utøvast på gamaldags arbeidarpartimaner. Men det er jo heldigvis ei stund sidan. Eg vil likevel starte med litt ros til representanten Stoltenberg. Dei var villige til å forhandle om eit budsjett, sjølv om dei ikkje strekte seg så veldig langt. Og det andre er at dei framleis står på prinsippet om stramme rammer – at dei faktisk er ansvarlege. Det synest eg det er grunn til å rose det største opposisjonspartiet for. Men når representanten Stoltenberg snakkar om næringslivet, har han gløymt kva dei sa tidlegare om utbytteskatten – at det var eit problem i forhold til norsk eigarskap. Dei har òg gløymt kva dei sa i veljargarantien med omsyn til toppskatten. Det har dei gått vekk frå, og det synest eg burde vere eit problem for representanten Stoltenberg i forhold til norsk eigarskap. Så til fordeling, som representanten Stoltenberg bekymrar seg for, og det skal han gjere. Når det gjeld kontantstøtta, har alle utgreiingar vist at det er god fordelingspolitikk. Det synest representanten Stoltenberg er for galt. Difor må kontantstøtta halverast – 18 000 kr i tap for småbarnsforeldre i året etter representanten Stoltenberg si meining. Og som om ikkje det var nok, går dei også laus på det som Regjeringa gjer for frivillige organisasjonar. 6 000 i skattefrådrag – ein seier faktisk at det vil vere alvorleg for skatteinntektene om ein byrjar å la private trekkje av det som går til frivillige organisasjonar. Kva slags tillit er det til frivillige organisasjonar? Eg synest det er sterkt beklageleg at representanten Stoltenberg går for det. Og så gløymde eg at når det gjeld barnehagar, er ein villig til å gje inntil – ifølgje Dagens Næringsliv – 38 000 kr i skattelette til dei som tener over 800 000 kr. No reknar ikkje alltid Dagens Næringsliv rett, så det kan vere ein feil der. Men eg synest ikkje omfordelingsprosjektet til representanten Stoltenberg heng i hop.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Det må da være bedre med en regjering som faktisk går rundt til alle partier og søker støtte der den måtte finnes. Jeg må innrømme at i de innledende budsjettforhandlinger i Stortinget var jeg også i tvil om hvorvidt det var noen interesse for å delta i å lage et budsjett i det hele tatt. Og aldri har vel Stortinget ventet så lenge på å se partienes alternative statsbudsjetter som denne høst – faktisk har det aldri vært senere enn i høst. Det har kanskje noe med å gjøre at de fleste syntes det var hyggelig å legge frem kravlister til budsjettet, men mindre hyggelig å legge frem inndekning. Det er ikke så helt overraskende. Mitt poeng var bare å snakke litt om opposisjonens alternativ og, punkt 1, ta det på alvor – det har jeg skjønt nær sagt er oppfattet som en fornærmelse – og dernest påpeke det alvorlige i at partiene er uenige om noe så dyptgående som landets valutapolitikk og innretting av hele den økonomiske politikken, gjerne omtalt som handlingsregelen. Jeg har brukt det samme mål på stramhet hele tiden, den underliggende utgiftsvekst. Den underliggende utgiftsvekst bør søkes holdt under veksten for BNP for Fastlands-Norge. Det er den for de to budsjettene 2002 og 2003 sett under ett. Det håper jeg vi kan holde. Når det gjelder Arbeiderpartiets stramhet i budsjettet for revidert nasjonalbudsjett i 2002, ville – hvis man skulle bruke det uttrykket om inndekningen – «harry-penger» vært et honnørord. For det Arbeiderpartiet egentlig gjorde, var bare å trekke ut 1 milliard kr av det forsvarsforliket som de akkurat hadde vært med på, og si at det skulle de komme tilbake til neste år. Neste år – det er nå. Pengene er borte. Arbeiderpartiet skylder 1 milliard kr i forhold til det forsvarsforliket de selv har vært med på. Og det er ikke engang et budsjettriks, det er rett og slett bare dobbelt bokholderi, det første året man faktisk skulle oppfylle forsvarsforliket.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Jo, det henger så godt på greip at det er i tråd med alle retningslinjer for budsjettføring, slik det har vært gjort under denne regjering og foregående regjeringer. Det henger vel så godt på greip at Fremskrittspartiet stemmer for det!(Munterhet i salen) Det henger i tillegg så godt på greip at Arbeiderpartiet også stemmer for det. Men det er fint først å få skjelt det ut, for så å stemme for det. Da får man liksom det beste av to verdener! Jeg skjønner jo det der. (Munterhet i salen) Når det gjelder engangsinntekter, må jeg si at det er ikke helt fremmed fra tidligere budsjettbehandlinger. Jeg har vært med på å stemme for oppløsning av fondet for både Postbanken og Kommunalbanken, så vidt jeg kan huske, under skiftende regjeringer og finansministre – flere av dem sitter i salen fortsatt. Fordelen nå er på mange måter at vi har en del engangsinntekter, men vi har også en del kutt som har større effekt, ja, faktisk mangedoblet større effekt i 2004 og årene fremover i forhold til det som er lagt inn i budsjettet for 2003. Det støtter Fremskrittspartiet. Det er jeg glad for. Arbeiderpartiet går mot. Det hadde gitt dem et større inndekningsproblem i 2004-budsjettet. Men det hadde de vel sannsynligvis bare behandlet på linje med forsvarsforliket, så det hadde ikke vært noe problem. Jeg setter pris på at Fremskrittspartiet er med på faktisk å støtte det. Når det gjelder aktivitetsreduserende tiltak, er det jo bare å se på reaksjonen fra dem som har fått kutt. Jeg har ikke opplevd et eneste kutt der de som er påført dem, har sagt at det gir uendret effekt i økonomien. Faktisk har jeg opplevd en til dels dramatisering av effektene, enten det dreier seg om milliardkutt eller et kutt på 10 mill. kr, som har ført til atskillig store avisoppslag om hvilken dramatikk som følger med det. Så det er virkninger i realøkonomien av kutt som gjøres i forliket. Selvfølgelig ville enhver finansminister lagt til at man hadde satt pris på noe mindre bindinger for 2004- og 2005-budsjettet. Det hører med til det jeg skal mene. Det mener jeg fortsatt, men faktisk har vi denne gang den situasjon at bindingene er noe mer balanserte.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Jeg startet mitt innlegg – Djupedal var også da til stede i salen – med å si meg meget fornøyd med det budsjettvedtak som det ligger an til å bli flertall for. Jeg har rost budsjettet, både på skattesiden og på utgiftssiden, ikke minst gjennom de viktige prioriteringer som ligger innenfor helse, psykiatri, barnehager, fattigdomsbekjempelse osv. Men jeg har faktisk tillatt meg også å kommentere litt av det som har vært opposisjonens alternativ, fordi det har vært tema i debatten i dag. Det vil jeg fortsette å gjøre. Om det kan kalles å latterliggjøre, får være opp til de øynene som ser, men jeg konstaterer en dyptgående uenighet om sentrale sider av den økonomiske politikken. Jeg konstaterer allikevel en bred enighet mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet om pengepolitikken, og det er viktig for landet. Som finansminister skylder jeg ikke på andre, men det er viktig at det er et samspill i den økonomiske politikken mellom tre hovedelementer: pengepolitikk, finanspolitikk – det har jeg snakket en del om – og lønnspolitikken som føres mellom arbeidsmarkedets parter. Dersom oppgjørene blir for kostbare innenfor de rammer som økonomien setter, bidrar det til press mot kronekurs og mot rente som skader konkurranseevnen. Den sammenhengen ser arbeidslivets parter meget godt. Vi er i god dialog med de store organisasjonene om nettopp dette, og jeg tror de ser sitt ansvar i betydelig grad. La meg si det sånn: Jeg opplever en helt annen debatt i debatt med LOs ledelse, med Utdanningsgruppenes Hovedorganisasjons ledelse, med YS" ledelse osv. om nettopp dette, fordi de ser sitt ansvar til å bidra til å redde jobber, ikke minst i den konkurranseutsatte industrien.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Jeg må bare medgi at jeg hadde litt problemer med å forstå sammenhengen i spørsmålene i innlegget, men jeg skal prøve å svare på de spørsmål som jeg oppfattet ble stilt. Hva gjøres for å få prisene ned – altså der hvor kronekurs bidrar til lavere importpriser? Tøffere konkurranse, mer bruk av anbud! Men betydelige ting har allerede skjedd. Jeg kan vel si såpass at bak inflasjonstallene som Norges Bank jevnlig regner seg frem til, har vi faktisk lenge nytt godt av importert negativ prisstigning. Slik sett hadde det vært helt annerledes hvis vi ikke hadde hatt den situasjonen. Det vi har produsert av prisstigning, har vi stort sett gjort på hjemmebane. Det er ingen endringer i instruksen til Norges Bank. Jeg behøver ikke gjenta den. Den er gjentatt i et relativt nylig avviklet interpellasjonsordskifte her i denne sal, på basis av et initiativ fra SV. Der var det bred enighet om å stå fast på den instruks som gjelder. Det er vel også slik at det at man forsøker å bidra til å dempe presset i økonomien gjennom rentevirkemidlene, faktisk er til beste for sysselsettingen. Det er jo det som er Norges Banks resonnement, og det er Norges Bank som skal utøve dette. For øvrig er vel Senterpartiet lydhørt når det gjelder ønsket om et inntektspolitisk samarbeid. Det er i sin begynnelse. Så får vi håpe det fortsetter, ikke minst gjennom to utvalg som nå er oppnevnt og er godt i arbeid. At skattelettelsene er rettet inn mot bedriftene, bør det ikke være noen tvil om. Men da er det ganske viktig at man ikke tar tilbake fra de samme bedriftene, for det bør være en netto lettelse for bedriftene og deres eiere.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Hva er årsaken til at det er behov for et stramt budsjett? Det er at presset i arbeidsmarkedet er blitt så sterkt at partene i lønnsoppgjøret forhandler seg frem til dyrere oppgjør enn det man egentlig har råd til. Da må man gjøre noe med presset i arbeidsmarkedet. Når det offentlige etterspør stadig mer, vil presset øke. Nå har vi sett behovet for at det offentlige bør dempe sin etterspørsel etter arbeidskraft, og dermed også dempe presset, som virker negativt for industrien. Det vil ha virkninger på lønnsoppgjøret, og det vil også ha mer direkte virkninger på økonomien. Hva som påvirker kronekursen, er et mer sammensatt bilde. Men det er ingen tvil om at også finanspolitikken bidrar til å holde et for høyt nivå på kronekursen. I nasjonalbudsjettet har vi uttalt at vi mener at kronekursen ligger høyere i dag enn det er realøkonomisk dekning for. Det har også Norges Banks sjef uttalt relativt nylig. Det er slik at det må være et samspill mellom finanspolitikk og inntektspolitikk. Slik sett bør den innretningen av budsjettet som vi nå gir ved å dempe skatter for folk flest – lavinntekter, middelinntekter – og dempe skattebelastningene for bedriftene, i sum kunne bidra til et mer moderat lønnsoppgjør. Det er en vesentlig del av begrunnelsen for innretningen av statsbudsjettet. Det er bra at også Arbeiderpartiet kjemper for å ha et stramt budsjett, og det er klart at en utgiftsvekst på 1 pst. er bedre enn en utgiftsvekst på det tredobbelte. Men det kommer jo også litt an på hva man bruker pengene til. Når man drar til overfor industrien med skatteøkninger i størrelsesorden 4 milliarder kr, gjør det vondt verre. Når industrien faktisk har bedt om lettelser, så har den bedt om netto lettelser, ikke om å betale tilbake de samme pengene over andre konti.
Per Kåre Foss (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Mer med sikte på presidenten enn replikanten: Det er slik at enhver tallfremstilling nå viser at vi har nøyaktig det samme strukturelle budsjettunderskuddet som i forslaget. Da bruker vi like mye eller like lite oljepenger, avhengig av med hvilke øyne man ser det.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Denne tilleggsmeldingen representerer første korsvei hvor vi nå også nasjonalt skal vise at vi er villig til å følge opp de strenge internasjonale forpliktelsene vi har sluttet oss til. Regjeringen mente at den forrige regjeringens klimamelding ikke inneholdt mange nok tiltak. Vi har kommet med flere tiltak som ikke lå der, i forhold til elektrifisering, i forhold til konvertering fra oljefyring, og vi har også kommet med tiltak innenfor avfallssektoren, som reduserer de nasjonale klimagassutslippene. I tillegg har vi foreslått et nasjonalt kvotesystem som er skånsomt utformet, som tar hensyn til industriens konkurranseevne, og som også tar hensyn til at prosessindustrien fortsatt skal forbli i Norge. Men vi har hatt en utfordring i forhold til EU og til ESA, som er konkurransemyndigheten i EU, i forhold til at denne delen av industrien ikke har vært pålagt CO2-avgift. Vi har kommet med et opplegg som vurderer om denne delen av industrien skal redusere sine klimagassutslipp med 20 pst. Arbeiderpartiet falt av. I Stortinget har Samarbeidsregjeringen fått støtte for å få gjennom dette nasjonale kvotesystemet, med stemmene fra SV. Dette er et nødvendig tiltak for å kunne få levert en mer offensiv klimapolitikk og også for å ha et klimavirkemiddel overfor denne sektoren. Men som det også står i innstillingen, garanterer denne regjeringen at vi skal utforme systemet i nært samarbeid med industrien. Det skal ikke gå noen industriarbeidsplasser tapt på grunn av dette systemet. Men vi får en mer offensiv klimapolitikk ved at denne delen av industrien også skal levere klimagassreduksjoner. Arbeiderpartiets forsøk på å ri to hester ved at de mener at deres system skal innebære større klimagassreduksjoner samtidig som det ikke skal påvirke industrien, faller på sin egen urimelighet. Jeg synes faktisk det er blitt ganske godt avslørt tidligere her i dag – faktisk av Fremskrittspartiet. Dette systemet vil ikke behøve å levere før i 2007, mens vårt system leverer allerede i 2005, for da starter kvoteplikten.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Representanten Korsberg hørte kanskje i begynnelsen av mitt innlegg at jeg omtalte klimautfordringen som den største miljøutfordringen som vi kanskje noensinne har stått overfor globalt sett. Når man står overfor en slik miljøutfordring, kan man selvsagt lene seg tilbake og ikke gjøre noe, slik som Fremskrittspartiet velger å gjøre, eller gjøre det som Regjeringen foreslår, at vi også nasjonalt i Norge skal prøve å levere klimagassreduksjoner. Det er det denne meldingen går ut på. Og så har jeg sagt at i forhold til prosessindustrien, som ikke har noe klimavirkemiddel i dag, skal dette systemet utformes skånsomt og også være slik at det ikke skal gå noen industriarbeidsplasser tapt i Norge på grunn av dette klimagassregimet og dette kvotesystemet. Jeg tror vi kommer til å få en veldig god dialog med industrien når dette stortingsvedtaket foreligger. Det vil være bra for norsk industri, og det vil også være en måte å forberede seg på med hensyn til hva som kommer etter 2008. Det vil også være bra i forhold til klimapolitikken. Men det er jo interessant at Fremskrittspartiet nå har blitt så opptatt av konkurranseutsatt sektor. Det er ikke lenge siden jeg leste i en eller annen avis at det egentlig ikke var så farlig om vi mistet noen tusen arbeidsplasser innenfor konkurranseutsatt sektor. Jeg må også si at innfasingen av oljemilliarder gjennom offentlig sektor kanskje ikke er akkurat den riktige måten å håndtere denne delen av industrien på. Men på andre områder står regjeringspartiene og Fremskrittspartiet sammen i forhold til at denne industrien i år får 12 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser å forholde seg til. I fjor hadde man 12 milliarder kr i skatte- og avgiftsskjerpelse å forholde seg til. Når det gjelder den merknaden som nå har blitt gjort om til et forslag, at Regjeringen skal ha en åpen og god dialog med industrien, er det selvsagt i forståelse med Regjeringen at denne er utformet i komiteen. Jeg har ingen problemer med å forholde meg til dette. Det er en selvfølge, og det står faktisk også i meldingen.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Først vil jeg faktisk benytte anledningen til å takke saksordføreren for godt arbeid i komiteen. Jeg er selvsagt også, på vegne av regjeringspartiene, glad for at vi nå har fått gjennom det nasjonale kvotesystemet. Det betyr mye for at Norge skal kunne nå de målsettingene som ligger i Kyoto-avtalen, demonstrerbar fremgang før 2005. Det hjelper ikke å ha et resultat i 2007, vi må begynne å levere allerede fra 2005. Det er meget viktig. Så er det riktig at selv om SV har hatt en utstrakt hånd, har vi ikke funnet sammen på alle punkter, og det ville vel ha vært meget overraskende. Men jeg ville ikke vært så pessimistisk hvis jeg hadde vært SV, i forhold til hva som også er mulig å oppnå i et miljøsamarbeid med Fremskrittspartiet. Selv om Fremskrittspartiet ikke akkurat er de mest offensive i klimasaken, har regjeringspartiene god erfaring med å inngå et forlik med dem i forbindelse med revidert i år, da vi greide å videreføre f.eks. en økt satsing på barskogvernet med 35 mill. kr utover det som lå i Regjeringens opprinnelige budsjett. Når det gjelder fornybar energi, står det i Sem-erklæringen at den dagen man har en CO2-fri teknologi, med støtte av tilsvarende elavgift, vil dette også gjelde for fornybare energikilder. Jeg merker meg at SV gjerne vil at vi så raskt som mulig skal bevilge i alle fall halv elavgift i støtte til denne fornybare energien, og det tar jeg med meg videre. Men dette er altså et spørsmål som må drøftes i forbindelse med de årlige budsjettene, og det er jo ikke det eneste budsjettinnspillet som er kommet fra Stortinget til Regjeringen de siste dagene. Vi får jo sette oss ned og lage en liste, og se hvordan vi skal få dette til å passe inn.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Det var mange spørsmål på én gang. Representanten Enger har en veldig sympatisk måte å fremlegge sitt budskap på, så jeg får unngå å si hva jeg har følt de siste dagene når det gjelder Senterpartiets miljøpolitikk. Jeg tenker bl.a. på de debattene vi har hatt i forbindelse med nasjonalparker og erstatningsvern o.l., men jeg skal ta det opp på best mulig måte. Når det gjelder petroleumssektoren, er det slik at den er pålagt en CO2-avgift. Det er en av verdens høyeste CO2-avgifter, og i forhold til et reduksjonskrav, som prosessindustrien nå får å forholde seg til, er CO2-avgiften langt kraftigere. Hvis man spør prosessindustrien om den ville hatt CO2-avgift i stedet for kvoter, tror jeg også det nasjonale kvotesystemet ville ha fremstått som veldig behagelig. Regjeringens holdning er at vi skal videreføre den norske CO2-avgiften frem til 2008, når vi får Kyoto-systemet på plass. Det er faktisk slik at denne CO2-avgiften har vært så høy at det har ført til en rekke tiltak på sokkelen fra oljesektorens side for å få ned klimagassutslippene. Man har valgt miljøinvesteringer i stedet for å betale avgift. Så får vi i tiden fremover se hvordan denne dialogen med industrien blir med hensyn til det nasjonale kvotesystemet. Jeg føler at det er viktig – og det skal jeg også bidra til – å legge noe av den striden som vi har hatt de siste månedene, bak oss, og at vi må prøve å få til en bred enighet i Stortinget når det gjelder utformingen av dette nasjonale kvotesystemet, når proposisjonen kommer. Det er mange avklaringer også i forhold til EU, og det skal bli en god dialog fremover med de impliserte aktørene.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Jeg er litt i tvil om representanten Brustad lyttet til mitt svar til representanten Enger, hvor jeg i og for seg strakk ut en hånd i forhold til at vi også i Stortinget bør sette oss ned og se på en utforming av et nasjonalt kvotesystem som, som jeg også sa i mitt første innlegg, ikke vil innebære nedleggelse av arbeidsplasser. Det skjer nedleggelser av arbeidsplasser i prosessindustrien. Magnesiumproduksjonen til Hydro på Hærøya er nedlagt, men det skyldes ikke kvotesystemet. Jeg tror at vi kan greie å ha en offensiv klimapolitikk og stille krav til industrien, men innenfor rammene av at industrien greier å beholde sin konkurranseevne. Jeg synes at man kan forvente en litt mer konstruktiv holdning fra Arbeiderpartiets side, og faktisk en litt ærligere holdning, fordi man forsøker å ri to hester på en gang. Jeg mener faktisk at Arbeiderpartiet her fremstår som keiserens nye klær. For på den ene siden hevder man at man med sitt system skal redusere klimagassene med 30 pst. i prosessindustrien, og at det er mye mer offensivt, men samtidig er det ingen som skal merke disse reduksjonene til Arbeiderpartiet. Samtidig sier man at det ikke er mulig å gjennomføre noen flere rimelige reduksjoner i industrien når Regjeringen foreslår 20 pst. reduksjon. Men 30 pst., som Arbeiderpartiet foreslår, er det fullt mulig å gjøre. Poenget er at dette ikke henger på greip. Arbeiderpartiet har meldt seg ut av prosessen når Stortinget for første gang fikk en konkret oppfølging av Kyoto-avtalen. Man har opptrådt som en spekkhugger i forhold til Regjeringens arbeid for å få til en konstruktiv dialog med industrien, og for at vi også skal få til nasjonale klimagassreduksjoner. I stedet for å bidra konstruktivt, som bl.a. SV har gjort, har Arbeiderpartiet meldt seg ut og ikke bidratt. Jeg hadde håpt at vi kunne få en bred enighet her i Stortinget om at Norge skulle være tidlig ute med å ratifisere, at vi skal være en pådriver for det internasjonale klimaarbeidet, og at vi også skal redusere nasjonalt. I stedet har Arbeiderpartiet valgt å melde seg ut, drive et spill og opptrådt som keiserens nye klær. Det er meget skuffende, og det hadde jeg ikke ventet.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Norge var nr. 2 av i-landene i forhold til å ratifisere Kyotoprotokollen. Vi har også internasjonalt stått på gjennom mange år for å få til en mest mulig forpliktende Kyoto-avtale. Situasjonen nå er at USA har valgt ikke å ratifisere, og det samme har også Australia sagt fra om. Det er en spennende politisk prosess på gang i Canada i så måte. Jeg synes vi skal være litt stolte her i dag av at vi i Norge, selv med den internasjonale utviklingen som har vært på dette området, er villig til å stå ved Kyotoprotokollen. Det er noen tøffe klimagassreduksjoner vi må foreta nasjonalt i årene fremover. Men i forhold til at dette er den største miljøutfordringen vi står overfor, så synes jeg det er bra at vi har en relativt bred politisk enighet om dette. Det har også blitt ganske stor enighet om de tiltakene som Regjeringen har foreslått, både i forhold til avtalesektoren, konvertering av oljefyring og elektrifisering av sokkelen. Det er sågar en del i Stortinget som går enda lenger i forhold til disse tiltakene. Det har vært en utvikling i forhold til den første klimameldingen som ble fremlagt, også til den tilleggsmeldingen vi kom med, og stortingsbehandlingen som har vært. Det viser seg at det er stor interesse knyttet til fornybar energi og til hvordan vi i enda sterkere grad i årene fremover, kombinert med et nasjonalt kvotesystem, skal få et skikkelig klimavirkemiddel i Norge. Her går vi også foran internasjonalt. Jeg kan love Stortinget at Regjeringen også i de internasjonale forhandlingsrundene som kommer i årene fremover i forhold til hvordan utformingen av den grønne utviklingsmekanismen skal være – felles gjennomføring – skal legge stor vekt på at dette skal være gode miljøprosjekter, at det skal være åpne prosesser, og at de skal være verifiserbare. Når det gjelder det representanten Brustad sa om at jeg angivelig skulle ha sagt at ingen bedrifter skulle legges ned, tror jeg det må være en liten tilsnikelse. Det jeg sa, var at ingen arbeidsplasser skulle legges ned som følge av det nasjonale kvotesystemet. Jeg sa vel tvert i mot at mange bedrifter innenfor prosessindustrien har blitt nedlagt i de siste årene, ikke minst nå magnesiumproduksjonen til Norsk Hydro på Herøya. Det er faktisk noe annet. Men i samarbeid med industrien tar Regjeringen på alvor at vi skal greie forpliktende reduksjoner på 20 pst. innen 2008 også på denne sektoren, og at utformingen skal skje på en skånsom måte. Grunnen til at jeg nå håper på et godt samarbeid med Stortinget fremover, er at dette er vanskelig i forhold til EU og ESA. Det er et kvotedirektiv på gang i EU som vi nå vil forsøke å påvirke slik at det kan komme på toppen av dette. Jeg vil også legge vekt på å ha et godt samarbeid med Stortingets partier, også de som har valgt, i henhold til dem selv, mer ambisiøse målsettinger for klimagassreduksjoner.