Trond Helleland (Høyre), 2000-05-26:
Det er en samlet komite som støtter de lovendringer som foreslås i åndsverkloven og i lov om avgift på offentlig framføring av utøvende kunstneres prestasjoner. CNN hadde en lengre reportasje i går kveld der amerikanske plateselskap, artister, produsenter og andre var på høring i Kongressen om hvordan Internett kan true platebransjens og artistenes mulighet til å tjene dollar eller kroner på sine åndsverk. Saken vi behandler i dag, vil sikre at norske og europeiske artister får betalt for framføring av sine åndsverk, om det er på diskotek, i heiser, i butikker eller – viktigst – i radio og fjernsyn. Det nye er at det nå skal betales vederlag for all offentlig framføring, ikke bare framføring i kringkasting. Det måtte altså et EU-direktiv til for at dette skulle komme på plass i Norge. Komiteen støtter samlet den foreslåtte endring i åndsverkloven som sikrer utøvende kunstnere og produsenter vederlag for offentlig framføring. Medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet konstaterer at Norge hadde frist til 1. januar 1996 med å gjennomføre denne lovgivningen. Det er altså gått fire år over fristen, og Gramo har i sin redegjørelse pekt på at deres medlemmer har tapt opptil 120 mill. kr på den forsinkede gjennomføringen av utleiedirektivet. Loven om avgift på utøvende kunstneres prestasjoner, eller Fond for utøvende kunstnere, blir også foreslått endret. Komiteen understreker at avgift på ikke-vernede lydopptak er en særnorsk ordning og har ikke direkte sammenheng med endringen i åndsverkloven. Avgiften har en kulturpolitisk begrunnelse. Når det gjelder forhold mellom vederlag og avgift, peker en samlet komite på og understreker sterkt at betaling av vederlag etter åndsverkloven er betaling til utøvere og produsenter for bruk av lydopptak. Komiteen understreker også at innføring av avgift på ikke-vernede lydopptak ikke må gå på bekostning av vederlaget på vernede lydopptak. Høyre og Fremskrittspartiet mener at avgiften som skal kreves inn til Fond for utøvende kunstnere, bør gi om lag den samme inntekten til fondet som i dag. Flertallet, alle uten Fremskrittspartiet og Høyre, mener at avgiften og vederlaget bør være like høye, for å unngå at kringkasterne velger ikke-vernet musikk av økonomiske hensyn. Dette er en argumentasjon som Høyre og Fremskrittspartiet sier seg uenig i, fordi vi mener at utviklingen viser at f.eks. en kommersiell allmennkringkaster som P4 har økt spillingen av vernet musikk, dvs. norsk og europeisk musikk, kraftig de siste årene – fra 35 pst. i 1993 til 61 pst. i 1997, dette altså i en periode der de ikke har betalt noen form for avgift på å spille såkalt ikke-vernet musikk. Vi mener at dette viser at kringkasterne ikke velger musikk ut fra hva de må betale for, men de velger det faktisk ut fra hva slags type musikk som passer inn i kanalens profil. Når det så gjelder innkrevingen av vederlag og avgift, understreker komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Arbeiderpartiet, at det har merket seg at Gramo i dag foretar innkreving av vederlag for vernede lydopptak framført i kringkasting. Gramo har bygd opp en omfattende database og besitter nødvendig kompetanse for å skille mellom vernede og ikke-vernede lydopptak, noe som gir et godt utgangspunkt for å ivareta innkreving av både vederlag og avgift på kringkastingsområdet. Flertallet vil også understreke at Gramo selv må ha avgjørende innflytelse på hvem som skal kreve inn Gramos vederlag. Vederlaget er en faktisk betaling til utøvere og produsenter for framførelse av deres egne lydopptak. Avgiften til Fond for utøvende kunstnere er betaling for ikke-vernede lydopptak framført av utøvere utenfor utleiedirektivets virkeområde, og er således, som før nevnt, en kulturpolitisk betinget avgift som er spesiell for Norge. Flertallet forutsetter at det skal være et nært samarbeid mellom Gramo og Fond for utøvende kunstnere for å gjøre innkrevingen mest mulig effektiv, samtidig som brukerne bare behøver å forholde seg til én innkrevingsinstans. Når det så gjelder styresammensetningen i Fond for utøvende kunstnere, mener flertallet, alle unntatt Arbeiderpartiet, at en bør bestrebe seg på å reflektere kunstnernes interesser, og at styret, som i dag består av fire personer, bør utvides for bedre å kunne imøtekomme dette. Arbeiderpartiet har i sine særmerknader lagt veldig stor vekt på at det er Kongen og departementet som skal ta vare på dette, og at Stortinget helst ikke bør blande seg inn. Jeg finner Arbeiderpartiets særmerknader noe underlige og som en desavuering av Stortingets mulighet til å påvirke politikken. Jeg synes ærlig talt at de to særmerknadene fra Arbeiderpartiet er egnet til å vekke undring.