Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-04-26:
De vedtak Stortinget fatter i dag, vil danne grunnlag for den mest gjennomgripende forandring i petroleumspolitikken siden opprettelsen av Statoil på begynnelsen av 1970-tallet. Delprivatisering av Statoil og omlegging av helt sentrale deler av petroleumspolitikken vil bli stående som en av de aller viktigste sakene Stortinget har behandlet og tatt stilling til i denne stortingsperioden. Det er derfor en betydelig styrke at det er et bredt flertall som står bak dagens vedtak. Selv om det er fire partier, Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre, som står bak Statoil-forliket, har alle partiene vært innstilt på å inngå kompromisser og å finne brede løsninger. Viktige deler av innstillingen har også fått tilslutning fra hele komiteen. Som saksordfører vil jeg benytte anledningen til å takke komiteen for konstruktivt og effektivt arbeid. De tidligere oljeforlikene har begge vart i nesten 15 år. Beslutningen om å opprette Statoil som statens redskap i petroleumspolitikken på begynnelsen av 1970-tallet, var forankret i en bred politisk enighet. Det samme gjaldt opprettelsen av statens direkte økonomiske engasjement, SDØE, på midten av 1980-tallet, som skulle begrense Statoils makt og sikre staten en større andel av grunnrenten. Hvilken varighet dette oljeforliket vil få, er ingen gitt å vite, men forliket skiller seg fra de to foregående ved at det i mindre grad bærer preg av en engangsoperasjon og i større grad gir rom for en videre omlegging av politikken, og for en dynamisk utvikling i næringen. Det har alltid vært og det vil fortsatt være diskusjoner om viktige sider av petroleumspolitikken. Men dette har ikke hindret gode kompromisser. De brede forlikene har skapt tillit til det politiske systemet og forutsigbarhet i rammebetingelsene. For petroleumssektoren er dette svært viktig. Vi står nå ved et veiskille og skal foreta noen grunnleggende valg. Stortingets flertall peker ut retningen: 1. Det helstatlige oljeselskapet Statoil delprivatiseres for å gi selskapet nye utviklingsmuligheter og for å fremme en mer effektiv drift.2. Det åpnes for salg av en betydelig andel av statens direkte økonomiske engasjement, SDØE, for å fremme en mer rasjonell struktur og økt verdiskaping på sokkelen.3. Det etableres en helt ny forvaltningsordning for resten av SDØE som vil ha som mål å maksimere statens inntekter fra statens andeler.4. Det etableres en ny struktur for gasstransport som i første omgang vil sikre konkurransemessig nøytralitet gjennom etablering av et nytt operatørselskap, og i neste runde legge grunnlag for mer effektiv drift gjennom etablering av et felles eierselskap for transportsystemene. Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre representerer et bredt flertall. Vedtakene vil skape robuste rammebetingelser for en av våre aller viktigste næringer. I år 2000 kom om lag 25 pst. av statens inntekter fra petroleumssektoren. Norge er verdens sjette største oljeprodusent og den tredje største eksportør av olje. Norge er blant verdens ti største gasseksportører. I viktige europeiske forbruksland som Tyskland og Frankrike har Norge en markedsandel på mellom 20 og 40 pst. Norge har bygd opp høy teknologisk kompetanse, og på flere områder ligger vi i det internasjonale tetsjiktet. Dette har ikke kommet av seg selv. Vi er heldig stilt fra naturens side. Men uten dyktige selskaper og medarbeidere og i hovedsak en vellykket politikk hadde vi ikke vært der vi er i dag. Noen velger å skue tilbake og holde fast ved det som en gang var. Vår petroleumshistorie er en historie om mange gode resultater. Når forandringene nå tvinger seg frem, skyldes det derfor ikke at politikken har vært mislykket, men at verden omkring oss er i endring: Markedene for olje og gass dereguleres. Konkurransen om å tiltrekke seg kapital, teknologi og menneskelige ressurser har økt etter som mange land har åpnet seg for internasjonale selskaper. Vi er vitne til en omfattende restrukturering i olje- og gassindustrien gjennom fusjoner, oppkjøp og etablering av nye allianser. Tidligere statseide oljeselskaper hel- eller delprivatiseres. I tillegg har norsk sokkel kommet inn i en mer moden fase. Flere av de store feltene har allerede passert sin maksimale produksjonskapasitet og er på vei inn i halefasen. Det gjøres færre og mindre funn. Samtidig er det viktig å understreke at det fortsatt er potensial for nye og vesentlige funn og stabil og langsiktig produksjon. Disse utfordringene må møtes offensivt. Vi endrer med andre ord ikke virkemidlene for forandringens egen skyld, men fordi vi vil bevare og videreutvikle petroleumssektoren i Norge. Vi vil sikre at petroleumssektoren også i fremtiden kan bidra til industriell utvikling i vårt langstrakte land. Og vi vil sikre at sektoren også i fremtiden er en vesentlig bidragsyter til å finansiere velferdssamfunnet. Skal vi oppnå dette, må vi sikre at norsk sokkel også i fremtiden blir et attraktivt investeringsområde, og at norske selskaper styrker sin konkurranseevne. Vi vil se Statoil og Norsk Hydro hevde seg blant de beste, og vi ønsker at de internasjonale selskapene fortsatt skal investere kapital og teknologi og bruke sine beste folk på norsk sokkel. Derfor legger vi til rette for økt verdiskaping, mangfold og konkurranse. Gjentatte ganger er petroleumssektoren blitt betegnet som en solnedgangsnæring. Nå vet vi bedre. Nye prognoser viser at oljen også de neste 30 årene blir like viktig som gassen. Mye tyder på at olje- og gassektoren forblir en av Norges viktigste næringer i hele dette århundret. Vi snakker med andre ord om en fremtidsrettet næring, en næring med stort potensial for vekst og utvikling. Men dette lange perspektivet kommer ikke av seg selv. Det er teknologien som gir oss nye muligheter til å utvinne stadig større andeler av olje- og gassressursene på det enkelte felt. For få dager siden kunne Statoil opplyse at de nå ser muligheten for å forlenge driften på Statfjord helt frem til 2020, fordi teknologiske fremskritt gjør det mulig å hente ut mer av oljen og gassen i feltet. Det kan øke inntektene med opp mot 120 milliarder kr. Skal vi virkeliggjøre dette langsiktige perspektivet med de mulighetene det gir for verdiskaping, velferd og industriell utvikling, må vi legge til rette for mangfold og konkurranse. Flere tenker bedre enn en. Videre må det satses på forskning og videre oppbygging av petroleumskompetansen. I dag henter staten ut mer enn halvparten av gevinsten som oppnås gjennom teknologiske fremskritt. Statens bidrag til forskning og utvikling står ikke i forhold til dette. Det er derfor en samlet komite som tar til orde for en økning i de statlige bidragene til petroleumsrettet forskning. Vi forventer at Regjeringen kommer tilbake med konkrete forslag i forbindelse med budsjettet for 2002. Petroleumssektoren trenger også ny arbeidskraft. Og her er det mange spennende muligheter for dem som vil satse på en fremtidsrettet næring som i økende grad er avhengig av teknologiske fremskritt og ny kompetanse. Næringen selv har et betydelig ansvar, men myndighetene må også bidra for å få flere norske unge kvinner og menn til å satse på petroleumssektoren. Jeg vil knytte noen kommentarer til enkelte punkter i innstillingen: Flertallet foreslår at Statoil børsnoteres og delprivatiseres med en tredjedel av selskapets verdi. Ved børsnotering anbefaler flertallet at det tas inn nye eiere med eierandeler tilsvarende 15–25 pst. Vi viser imidlertid til at UBS Warburg anbefaler et første nedsalg på 20 pst. Dette gir departementet nødvendig fleksibilitet til å finne hvilket nivå på salget som gir best mulig pris. Et dominerende statlig eierskap fører erfaringsmessig til en lavere prising av børsnoterte selskaper, at aksjene selges med rabatt. Regjeringens forslag om at staten skulle beholde minst to tredjedeler av aksjene i Statoil, ville gitt et negativt signal til markedet. Flertallet har derfor fjernet denne absolutte grensen fra innstillingen. Vi avklarer også formålet med det statlige medeierskapet i Statoil: «å sikre at selskapet forankres med hovedkontor i Norge. Et delprivatisert Statoil skal ha full kommersiell frihet.» Denne avklaringen danner et godt grunnlag for at Stortinget på et senere tidspunkt kan åpne for ytterligere privatisering av Statoil. For Høyre vil det være et langsiktig mål å redusere det statlige medeierskapet til en tredjedel. Flertallet åpner for at SDØE-andeler tilsvarende 21,5 pst. av SDØEs verdi kan selges: 15 pst. til Statoil og 6,5 pst. til Norsk Hydro og andre selskaper. SDØE har vist seg å være et robust redskap for å sikre staten en større andel av grunnrenten fra olje- og gassressursene. SDØE supplerer dermed skatteinntektene. Men samtidig er det viktig å erkjenne at statens inntekter fra petroleumssektoren er avhengig av at selskapene har rammebetingelser som fremmer maksimal verdiskapning. Formålet med salg av SDØE-andeler er å legge til rette for en mer rasjonell struktur og effektiv drift og dermed øke verdiskapingen på sokkelen. Det er vel dokumentert at et målrettet salg kan sikre dette og dermed øke samfunnets inntekter fra petroleumsvirksomheten. Men det er ikke uvesentlig hvilke SDØE-andeler som staten selger. Staten bør beholde betydelige andeler i de store olje- og gassfeltene. Disse andelene er rene pengemaskiner for staten. Jeg ber statsråden merke seg at flertallet understreker at hensynet til en langsiktig gassforvaltning tilsier særlig varsomhet i salg av andeler i de store gassfeltene. Med disse begrensningene er det fortsatt betydelige andeler igjen som kan selges. Flertallet er opptatt av at salg av SDØE-andeler skal fremme områderasjonalisering og bidra til å utvikle småfelt. Dersom verdiskapingen kan økes ved at mer enn 21,5 pst. av SDØE selges, vil det være både i selskapenes og i statens interesse at det skjer. Flertallet ber derfor Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med en vurdering av dette spørsmålet når den første salgsrunden er gjennomført. Det nye SDØE-selskapet skal løpende vurdere om bytte eller salg av statens andeler kan øke statens inntekter, og i tilfelle foreslå dette for selskapets generalforsamling, statsråden. Det er en absolutt forutsetning at det nye SDØE-selskapet ikke skal utvikle seg til et nytt statlig oljeselskap, men ha en liten og effektiv organisasjon. Jeg viser i så måte til de begrensninger som skal gjelde for selskapet, som er nedfelt i proposisjonen og i innstillingen. Jeg vil imidlertid understreke to forutsetninger som er viktige for at selskapet ikke skal ese ut. Det første er at porteføljen må konsentreres om et begrenset antall felt og utvinningstillatelser. Dette kan oppnås gjennom salg eller bytte av andeler. Dersom staten tar andeler i nye felt, må det begrenses til felt som antas å ha ekstra store ressurser. Dernest er det avgjørende at selskapet benytter seg av adgangen til å bruke forretningsfører. Delprivatiseringen av Statoil og endringene i gassmarkedet gjør det nødvendig å endre strukturen og organiseringen av systemet for gasstransport. Flertallet slutter seg til Regjeringens forslag om å etablere et statlig transportselskap for naturgass. Flertallet ber imidlertid om at den statlige andelen raskt reduseres til 51 pst. ved at produsentselskapene inviteres inn på eiersiden. Det er viktig at systemet for gasstransport skaper nøytralitet og fremmer effektivitet. Det er i norske interesser at selskapet henter ut sin fortjeneste på feltene og ikke i transportsystemet. For å øke incentivene til effektiv drift vil flertallet at det raskest mulig etableres et felles eierselskap for transportsystemene for gass som i hovedsak baseres på GasLed. Det er i tråd med tidligere forslag fremmet av selskapene. Flertallet ber departementet om å innkalle selskapene til forhandlinger slik at man raskest mulig kan etablere denne nye strukturen. Jeg forutsetter at statsråden tar et slikt initiativ med det første. Når staten både er eier, lovgiver, kontrollør og skatteinnkrever kan det lett oppstå rollekonflikter. En begrunnelse for delprivatisering av Statoil er å redusere mulighetene for slike konflikter. Dagens vedtak fjerner dem imidlertid ikke. Staten vil fortsatt være en dominerende eier i Statoil, og det opprettes to nye statlige selskaper, et for SDØE og et for gasstransport. Å redusere statens eierinteresser vil være det viktigste virkemiddelet for ytterligere å redusere faren for rollekonflikter. Men måten staten organiserer sin virksomhet på og hvordan staten opptrer som eier er også viktig i denne sammenheng. Dette er spørsmål som Regjeringen må vurdere, og det vil være naturlig at Stortinget involveres i denne prosessen i neste runde. Jeg kan ikke legge skjul på at dette er en gledens dag for Høyre. Gjennom mange år har Høyre gått i bresjen for delprivatisering av Statoil. Av de partiene som inngår i forliket, er Høyre det eneste som har programfestet delprivatisering av Statoil i denne perioden. Selv om Høyre primært ville ha gjort noe annerledes og på flere punkter ville gått lenger allerede nå, er dagens vedtak et betydelig skritt i riktig retning. Børsnotering og delprivatisering av Statoil vil gi oss et mer effektivt selskap. Salg av SDØE-andeler vil øke verdiskapingen på norsk sokkel. Dagens vedtak legger grunnlag for en dynamisk utvikling i næringen og for en videre omlegging av politikken. Komiteens perspektiv er langsiktig. Med den omlegging av petroleumspolitikken som flertallet i dag vedtar, legges et grunnlag for industriell utvikling og større verdiskaping til glede for det norske samfunn.