Siri A. Meling (Høyre), 2010-10-21:
Siden 1970 er de samlede fangstene av atlantisk laks redusert med 75 pst. Om lag en tredjedel av verdens ressurser av atlantisk laks hører hjemme i Norge, fordelt på om lag 400 gjenværende bestander. Norge har derfor et særskilt internasjonalt ansvar for å ta vare på den atlantiske villaksen. Det er stor grunn til bekymring for den vedvarende nedgangen i villaksstammen. Det er tre hovedutfordringer som truer villaksen: genetisk påvirkning fra rømt oppdrettslaks, sykdoms- og parasittproblemer forårsaket av oppdrettsvirksomhet og lakseparasitten Gyrodactylus salaris. Disse truslene, i tillegg til det klimaendringene kan forårsake, kan sannsynligvis hver for seg utrydde villaksen. De to første av disse, rømming og parasitter – og da er det særlig lakselus jeg tenker på – henger sammen med oppdrettsnæringen. Den meget alvorlige situasjonen med rømminger og høye nivåer av lakselus gir særlig grunn til bekymring. Næringen har et klart ansvar for å drive bærekraftig. Vi skal fortsatt legge til rette for høy verdiskaping og arbeidsplasser innen oppdrettsnæringen, men det må gjøres på en måte som ikke truer villaksen. Bærekraftig drift i oppdrettsnæringen er ikke minst viktig for næringens egen fremtid. Villaksen er den genetiske banken for oppdrettslaksen, og dersom villaksen blir utryddet, trues også fremtiden for oppdrettsnæringen. Oppdrettsnæringens omdømme når det gjelder bærekraft, er også viktig i betydelige eksportmarkeder, både her i Europa, i Nord-Amerika og andre deler av verden. I Høyre deler vi interpellantens bekymring for den negative utviklingen i villaksbestanden, og vi vil berømme henne for at hun i dag tar opp denne problemstillingen. Interpellanten har helt rett når hun påpeker at oppdrettsnæringen har skapt mange arbeidsplasser i distriktene. Men det har etter hvert utviklet seg en omdømmeutfordring som følge av miljøproblemene i kjølvannet av næringsaktivitet. Overvåking viser et betydelig innslag av rømt oppdrettslaks i gytebestanden for villaksen, om lag 17 pst., mens de vitenskapelige rådene til villaksforvaltningen tilsier at nivå på mer enn 5 pst. innblanding av oppdrettsfisk truer den langsiktige overlevelsen av villaksbestandene. På noe sikt bør innslaget av rømt oppdrettsfisk ligge langt under dette nivået. Næringen må ta tak i dette og få slutt på den altfor høye graden av rømning fra anleggene. Mengden av parasitten lakselus antas å være seks–ti ganger mer enn det bærekraftige nivået. Oppdrettsanleggene har dessverre gitt gode livsvilkår for denne parasitten. Næringen har gjennomført flere tiltak for å prøve å avluse anleggene, men har likevel ikke klart å få lusetallene ned til et akseptabelt nivå. Oppdrettsnæringen har altså mye å ta tak i. Samtidig er dette en profesjonell næring som mange ganger har vist at den klarer å ordne opp når den får problemer. De fleste oppdretterne er seriøse næringsutøvere som tar utfordringene på alvor. Samtidig vil det i en del områder være nødvendig med restriktive tiltak fra myndighetene. Vi bør derfor ha en differensiert politikk når det gjelder tildeling av konsesjoner for lakseoppdrett. Vi bør kunne åpne for vekst i næringen i områder der det ikke er problem med tanke på rømning eller lakselus, mens vi må føre en mer restriktiv linje i områder der har vært mye rømning, mye sykdom i merdene eller høye lakseluskonsentrasjoner. I slike områder må oppdrettsnæringen vise at de kan løse problemene sine før det blir aktuelt med videre vekst. Det bør også kunne være aktuelt med begrensninger i forhold til dagens drift. Den beste motivasjonen for eierne av disse anleggene må være at de også får mulighet til vekst når problemene blir løst. Statsråd Solheim påpekte helt riktig at antall rømninger går ned. Det er riktig. Jeg har lyst til å berømme det arbeidet som Fiskeridirektoratet har gjort i forbindelse med Visjon nullflukt, sammen med politiet, med Økokrim og med næringen selv, for å få ned tallene. Der har det vært en dugnad og et samarbeid som har gitt resultater. Det er veldig bra. Men i tillegg tror jeg det er viktig å lytte til næringen og de løsningene næringen selv foreslår, at en kan være litt mer lempelig i forhold til strukturering og rammebetingelser for næringen, slik at de også har mulighet til å innrette seg på en måte som vil være mer optimal i forhold til sykdomsbilde og rømningproblematikk. Når det gjelder manglende oversikt over gråtall, er kanskje ikke jeg så bekymret som statsråden. Jeg tror at vi får mange rapporter inn om rømt fisk. Det å ha mulighet for DNA-sporing, som man har i dag, gjør at oppdretterne vet at sannsynligheten for å bli oppdaget er ganske stor. Det er også viktig i det forebyggende arbeidet.