Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-18:
Jeg erkjenner at både Stortinget og statsråden har begrensede muligheter til å øve innflytelse på hva slags lærebøker vi skal ha. Så lenge det er et marked for den type lærebøker som utgjør den alt overveiende del i dag, er det lærebokforfatterne og forlagene som vil avgjøre lærebøkenes innhold. Dagens type lærebøker har en lang tradisjon i skolen. For 30 år siden var læreboka som eliminerte læreren med alle hans eller hennes svakheter, også det pedagogiske idealet. Læreren fikk rollen med å legge på transparenter, trykke på knappen for å få båndet til å spille og be elevene åpne læreboka på en bestemt side. Den lærersikre læreboka var ei god lærebok for 30 år siden. I dag går vi heldigvis i motsatt retning. Lærebokavhengighet fører til at læreplanen, som skulle være det fremste pedagogiske dokument, blir fordøyd av en lærebokforfatter og ikke av den utøvende lærer. Unnfangelse av de pedagogiske ideene bør og skal skje på læreplannivå, og det er derfor til det nivået lærerene må gå for å kunne planlegge og evaluere det som foregår i klassen. Hvis ikke ender vi opp med fremmedgjorte utøvere av andres planer. Det er dessuten grunn til å minne om at prinsippene i de nye læreplanene er at det er læreplanene som skal bestemme innholdet i timene og arbeidsøktene i skolen, ikke lærebokforfatterne. Den følgeforskningen som fulgte Reform 94, viser at en er kommet kort når det gjelder innholdsreformen i videregående skole. Det er heller ikke grunn til å tro at situasjonen er vesentlig annerledes i grunnskolen, spesielt på ungdomstrinnet. De strukturelle endringene har vi fått på plass. Elevene får i stor grad sitt førsteønske oppfylt. De gjennomfører utdanningen innenfor den tilmålte tiden, tre-fire år, og det er etter hvert nok læreplasser for de aller fleste lærefag. Forskerne peker på to områder som hemmer den omfattende innholdsendringen som er forutsatt i læreplanene. For det første er det vurderingssystemet. Eksamen og karakterer styrer i stor grad læringsarbeidet i klasserommet og i verkstedet. For det andre: Den tradisjonelle læreboka blir en sovepute og er styrende for arbeidet. Den er praktisk for lærerene fordi den vanligvis dekker hele læreplanen. Den gir en trygghet, for når en har arbeidet seg gjennom en lærebok, vet en stort sett at læreplanen er dekket, de mål som er stilt opp i læreplanen, har en vært igjennom. Det er denne tryggheten som lett virker hemmende både på kreativitet og refleksjon i forhold til målene i læreplanen. Den tradisjonelle læreboka vil også virke hemmende på å ta i bruk nye og andre læremidler. Den sterke utviklingen innenfor teknikk og teknologi har økt tilgangen på andre informasjonskilder. Det er også grunn til å minne om at i den generelle delen av læreplanen er lærebøker nevnt bare én gang og da i kombinasjon med andre læremidler. I læreplanverket for øvrig er det begrepet «læremidler» som for det meste brukes. Læremidler brukes om alt som tas i bruk i en læringssituasjon, og som er meningsbærende i seg selv. Læremidler omfatter tekster, programvare, lyd, bilder og lærebøker som er produsert for å ivareta bestemte opplæringsmål, men det er også materiell som opprinnelig hadde andre formål, som f.eks. avisartikler, spillefilmer og skjønnlitteratur. Idealet i læreplanene er ikke lenger læreren med læreboka under armen, men læreren med trillevogna, den som markerer mangfold av læremidler. Hvorfor blir vi så hengende i de gamle rollene? Hvorfor blir det oppstandelse hvis en i et fag mangler lærebøker til skolestart? Jeg har mange ganger inntrykk av at det er krise hvis læreboka ikke er kommet, slik at elevene og lærerne ikke har den ved skolestart. Det ideelle hadde vært at det ikke fantes lærebøker ved starten på skoleåret. Da hadde lærerene sammen med elevene vært nødt til å sette seg ned med læreplanen for å bli enige om hva som er målene i faget, hvorledes en skal finne aktuelt lærestoff og hvorledes arbeidet skal legges opp med de læremidler en har tilgjengelig, og som en ønsker å bruke. Jeg vil våge den påstanden at den tradisjonelle læreboka sammen med vurderings- og eksamenssystemet er den største hindringen for å få til en nødvendig innholdsreform. Det undrer meg ofte at lærere som roper på større pedagogisk frihet til den enkelte skole og enkelte lærer, ikke i samme grad er kritisk til lærebokas rolle. Det er ikke læreplanene, selv om de er fastsatt i forskrift, som styrer opplæringen, men det faktum at lærerne lar en lærebokforfatter tolke de ulike planene. Mitt håp er at den nye teknologien vil gjøre den tradisjonelle læreboka overflødig. På den måten blir det lettere å få tilgang til supplerende opplæringsmateriell. Jeg tror dette kan drive fram en ny type bøker fra forlagene fordi det ikke lenger vil være marked for den læreplandekkende læreboka. Til slutt en liten oppfordring til det nye læresenteret når de kommer i gang: En skikkelig og grundig debatt om nye læremidler må stå høyt på deres dagsorden. Å initiere en diskusjon blant lærere og andre interesserte i skolen om lærebokas plass, bør være et godt utgangspunkt for å gjøre noe med den tradisjonelle læreboka.