trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Jeg har full forståelse for at også pensjonistene ble frustrert over den kjøpekraftsutviklingen som var i årene 2015–2017, på samme måte som jeg har stor forståelse for den frustrasjon og bekymring som var blant arbeidstakere i deler av norsk arbeidsliv da oljeprisfallet kom og ca. 50 000 mennesker måtte gå fra jobben, som en direkte konsekvens av nedturen i oljesektoren. Det er jo også den utviklingen i arbeidsmarkedet og lønnsutviklingen som var den direkte årsaken til at lønnsutviklingen for pensjonistene var annerledes enn den hadde vært de tidligere årene. Måten man regulerer pensjon på, er en konsekvens av pensjonsreformen. Det er et forslag som ble fremmet av Stoltenberg-regjeringen, og som fikk bredt flertall i Stortinget, om å regulere pensjonen som et snitt av lønn og pris, men da operasjonalisert ved minus 0,75. Det er ganske teknisk for dem som ikke er innvidd i måten dette reguleres på. Det betyr at når reguleringen er gjort ved lov, er det litt andre frihetsgrader i drøftingsinstituttet. Men også tidligere, da det var en annen form for drøfting, var det strenge rammer for hva som ble gjort. Det er også uenighet mellom pensjonistenes organisasjoner om hvordan dette skal gjøres. Drøftingsinstituttet gjennomføres på samme måte som det alltid er blitt gjort. Det er ingen endringer i drøftingsinstituttet fra da Arbeiderpartiet selv satt i regjering, og til nå. Det gjennomføres på nøyaktig samme måte som alltid. Det har jeg også tenkt å videreføre framover.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Og det gjør den. Drøftingsinstituttet med pensjonistenes organisasjoner er nøyaktig like reelt nå som under den forrige regjeringen. Det er ingen endringer i hvordan dette drøftes nå, og tidligere. Det eneste unntaket, så vidt jeg vet, er vel at det er flere som er invitert inn i drøftingsinstituttet nå enn det som var tilfellet før, om jeg husker korrekt. Så er det ikke riktig at trygdeoppgjøret ikke legges fram for Stortinget. Det gjør det i aller høyeste grad. Stortinget får seg forelagt en sak på samme måten som tidligere, men med den forskjellen at den saken som denne regjeringen legger fram, legges fram på høsten i forbindelse med statsbudsjettet. Det betyr at partiene på en god måte kan synliggjøre, og i den grad man ønsker å gjøre endringer opp mot pensjonistene, har man iallfall mulighet til å vise handling bak ordene ved faktisk å bevilge det i sine alternative budsjetter i tillegg. Den andre forskjellen på den saken vi legger fram, i tillegg til at den legges fram på høsten, er at den er langt mer omfattende og langt mer beskrivende enn det de tidligere proposisjonene var. De tidligere proposisjonene var utelukkende et bevilgningsspørsmål, men nå er det en langt mer omfattende sak som legges fram.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Jeg står fast ved at det ikke er gjort noen endring. Stoltenberg-regjeringen fremmet for Stortinget forslag om å endre reguleringsregimet, som en direkte konsekvens av pensjonsreformen. Det ble vedtatt, og drøftingsinstituttene fortsatte like fullt. Da det ble ny regjering, fortsatte drøftingsinstituttene på samme måte. Det er ingen endringer i verken reguleringsregimet eller drøftingsinstituttet fra den forrige regjeringen til den nåværende. Den eneste endringen er når på året Stortinget får seg forelagt en sak. Denne regjeringen har valgt å legge fram saken for Stortinget i forbindelse med statsbudsjettet – en mer omfattende sak også, hvor man viser inntektsutviklingen for bl.a. pensjonistene, slik at man får et bedre og riktigere bilde av hvordan situasjonen er for landets pensjonister. Når man legger det fram på høsten, betyr det at Stortinget har mulighet nettopp til å gjøre andre prioriteringer om man ønsker det. Og da gjør man det i sine alternative budsjetter, som Stortinget også har gjort ved flere anledninger.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
For oss som stortingsrepresentanter er det ikke naturlig å ta stilling i en pågående rettssak. Men som politikere bør både stortingsrepresentanter og statsråder ha en mening om hvordan arbeidslivet vårt skal se ut. For meg er svaret klart og tydelig: Målet er et arbeidsliv med flest mulige faste og hele stillinger. Det er best for de ansatte, for brukerne og for velferdssamfunnet. Saken mellom Aleris og Fagforbundet har avdekket at arbeidsgivere kan utøve full kontroll over sine ansatte gjennom å hyre dem som konsulenter. De som har gitt beskjed om dårlige arbeidsforhold, har mistet eller blitt nektet vakter. Dagbladet har gått igjennom teamoversikten, og eksemplene er ganske graverende. Én arbeidstaker hadde bare to netters hvile en hel uke på jobb, en annen var på jobb tre uker i strekk med vakter på 14 timer. Mitt spørsmål til statsråden er: Uavhengig av Aleris – ser hun i det hele tatt noen utfordringer ved at selskaper i den offentlig finansierte velferden vår organiserer seg som en rekke enkeltpersonforetak med selvstendig næringsdrivende?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Mitt spørsmål går også til arbeidsministeren. Ulikhetene i makt og rikdom i Norge er for store, og en av de tingene som kan føre til at ulikhetene øker, er de usosiale sidene ved pensjonssystemet vårt. Når folk går på jobb om morgenen, skulle det bare mangle at de også tjener opp pensjon for innsatsen. Sånn er det vi gir trygghet for at et langt liv i arbeid også gir gode år som gammel. Det er derfor vi i SV, sammen med Arbeiderpartiet, har foreslått at alt lønnet arbeid skal gi opptjening av pensjon i Norge. Nå er systemet sånn at den første delen av lønnen til hundretusenvis av mennesker ikke teller med. Det er grovt urettferdig. Bare tre av ti i privat sektor har pensjon fra første krone i dag. Det er oftest høytlønte. Dermed forsterkes lønnsulikheten når folk blir pensjonister. Vi trenger en pensjonspolitikk som er for de mange, ikke for de få, og derfor trenger vi et vedtak i Stortinget om pensjon fra første krone. La meg ta en frisør som eksempel. En frisør har en snittlønn på 29 600 kr i måneden, ifølge Statistisk sentralbyrå. Mange frisører har ikke pensjonsopptjening fra første krone. Det starter først fra nesten 97 000 kr. Det betyr at en frisør med gjennomsnittslønn ikke tjener pensjon før hun har gått på jobb i godt over tre måneder. Sånn er det ikke for arbeidsministre. Allerede første dagen i januar er en arbeidsminister, en statsminister eller en stortingsrepresentant i gang med å tjene opp pensjon fra en høy lønn. Så hvis arbeidsministeren går til frisøren litt før påske, er sannsynligheten stor for at den som klipper håret hennes, ennå ikke har begynt å tjene opp pensjon. Mener statsråden at dette er rettferdig?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Det er jo relevant å stille arbeidsministeren spørsmål om pensjon, så jeg forutsetter at det også er mulig å få svar fra arbeidsministeren på regjeringens vegne om det. Saksbehandlingen i komiteen har vi ingen forventning om at arbeidsministeren går inn i, men regjeringens syn på pensjon fra første krone forventer jeg at det går an å få svar om. Det grunnleggende spørsmålet er: Er det rettferdig at så mange mennesker i privat sektor ikke har pensjon fra første krone, noe som vil forsterke det problemet vi allerede har med økende ulikheter i Norge hvis vi ikke gjør noe med det? Hva er regjeringens syn på det? Mener regjeringen at det å gi alle en mulighet til pensjon fra første krone vil være et positivt bidrag til mer rettferdighet i pensjonssystemet, eller mener regjeringen ikke det? Mener regjeringen at det jeg nettopp har beskrevet, er urettferdig, eller mener regjeringen at det er greit?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Det er riktig, og det er likebehandlingen mellom disse ulike delene av pensjonssystemet vi er opptatt av. Blant de gruppene som i dag må leve med at en vesentlig del av deres arbeid ikke gir pensjonsopptjening, er renholdere, ansatte på hoteller, serveringsbransjen, der mange har lav lønn, kanskje også ufrivillig deltid. Jeg tenker at er det noen i dette landet som har fortjent å tjene opp pensjon for hver eneste arbeidstime som legges ned, må det være de som har tunge jobber og lav lønn. Det er viktige fordelingspolitiske grunner til det. Det er også noe usympatisk over et samfunn hvor de som har høy lønn, alltid kommer bedre ut. Det er ingenting annet enn urettferdig, og det er et politisk ansvar for storting og regjering at den urettferdigheten forsvinner. Hvis en skal snakke om likebehandling: Hvis det ikke skal bli sånn at regjeringen og flertallet går inn for at alle skal få pensjonsopptjening fra første krone, vil statsråden da være villig til å se på andre pensjonssystemer, f.eks. det for statsråder og stortingsrepresentanter? Kanskje vi heller ikke burde ha pensjonsopptjening fra første krone, i så fall?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Hvis vi ser på det fra den andre siden av arbeidslivet vårt, de gruppene i norsk arbeidsliv som virkelig tjener bra, er det mange som har gode ordninger for individuell pensjonssparing. Regjeringen har sørget for at ordningen med individuell pensjonssparing har blitt forbedret gjentatte ganger. Nå skal dette gjelde individuell sparing opp til 40 000 kr i året, som skal gi et skattefradrag på om lag 9 000 kr. Fryktelig mange vil aldri kunne spare så mye penger, spesielt folk som har lav lønn. Jeg antar at statsråden som er ansvarlig for arbeidslivet, og som er opptatt av utviklingen i pensjonssystemet, kan forklare meg hvorfor det er sånn at regjeringen, også på pensjonsområdet, har så stor iver etter å utvide og forbedre ordninger som er til for dem som tjener best, i størst grad går til dem med mest, mens de er så lite interessert i endringer for dem som tjener lite.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Det var litt rart å høre at statsråden på spørsmålet fra representanten Lysbakken viste til lønnsoppgjør når regjeringa sjøl innenfor obligatorisk tjenestepensjon har foreslått å fjerne tolvmånedersregelen. Det går an å gjøre noe med den lovveien også. Mitt oppfølgingsspørsmål går på prinsippene i pensjonsreformen. Det grunnleggende prinsippet der var pensjon fra første krone. Det gjelder nå i folketrygden, for offentlige tjenestepensjonister, i AFP og for de 400 000 best lønnede i privat sektor. Betyr statsrådens svar til Lysbakken at den ene millionen arbeidstakere som ennå ikke har pensjon fra første krone, må vente helt til 2021 før de kan ha håp om å få den samme retten til pensjon som gjelder for alle andre, eller vil statsråden ta et initiativ overfor finansministeren til å bringe obligatorisk tjenestepensjon i samsvar med prinsippene i ny folketrygd?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Spørsmålet er til arbeids- og sosialministeren. I 2018 økte prisene nok en gang mer enn pensjonene, og dermed sank pensjonistenes kjøpekraft for fjerde år på rad. De rikeste i samfunnet, også de rikeste pensjonistene, tilgodeses med store skattekutt, mens vanlige folk, vanlige pensjonister, altså får årlige kutt i sine pensjoner. Derfor foreslo Arbeiderpartiet før jul å be regjeringa vurdere hvilke muligheter for omprioriteringer som finnes innenfor de rammene drøftingsretten i trygdeoppgjørene setter. Men regjeringa og stortingsflertallet sa nei. Spørsmålet mitt er: Hvorfor ønsker ikke statsråden engang å se på hvilke muligheter til å omprioritere som finnes innenfor dagens pensjonssystem? Har hun ingen forståelse for pensjonistenes frustrasjon over at de år etter år taper kjøpekraft, og ingen forståelse for Pensjonistforbundets ønske om å skjerme dem med de laveste pensjonene?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Takk for svaret. Statsråden var inne på at trygdeoppgjørene nå er en konsekvens av pensjonsreformen. Regjeringa har på egen kjøl nå sluttet å legge trygdeoppgjørene fram for Stortinget, og det henvises da til reguleringsbestemmelsene i tråd med pensjonsforliket. Men Stortinget har på egen kjøl bevilget ekstra til minstepensjonister med alderspensjon, så det er jo mulig å gå utenfor de rammene som pensjonsreformen setter, og Arbeiderpartiet mener at drøftingsretten i trygdeoppgjørene skal være reell. Regjeringspartiene, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, hevder at det er i strid med pensjonsforliket, og statsråden hevder det samme. Men hvordan kan statsråden hevde det, når det står svart på hvitt i Ot. prp. nr. 37 for 2008–2009 at det blir «lagt til grunn at drøftingsretten til pensjonistenes og arbeidstakernes organisasjoner videreføres»?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerer at statsråden nå svarer på spørsmål om trygdeoppgjør og innholdet i drøftingsretten på en helt annen måte enn tidligere. Nå er svaret at det ikke er noen forskjell fra tidligere, mens de svarene vi tidligere har fått, er at det er pensjonsforliket som i seg selv setter strengere grenser for hvordan pensjonene kan reguleres. Det skal bli en interessant sak å ta videre i Stortinget – hvordan vi nå skal forholde oss til statsrådens nye måte å svare på, om det gir noen åpninger for pensjonistorganisasjonenes ønsker om å påvirke innretningen på trygdeoppgjørene. Et siste spørsmål: Stortinget får seg forelagt trygdeoppgjørene på vanlig måte, som tidligere, sier statsråden. Det er også en ny måte å svare på. Kan statsråden da svare undertegnede på hvordan Stortinget skal kunne ha innflytelse på et trygdeoppgjør sju måneder etter at det faktisk er vedtatt og iverksatt?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-16:
Vi får stadig flere eksempler på hvordan velferdsprofitører svekker lønns- og arbeidsvilkår for dem som jobber innenfor helse og omsorg. Aleris-rettssaken viser hvordan sosial dumping nå har spredd seg fra byggeplassen til omsorgsboligen. Selskapet har altså omgått lovens bestemmelse om faste stillinger og heller brukt folk som innleide konsulenter. Dermed har selskapet spart utgifter til overtid, til sykelønn og til pensjon for medarbeiderne sine. De har heller ikke betalt arbeidsgiveravgift til fellesskapet. I søksmålet ligger det nå krav om etterbetaling på opp mot 1,5 mill. kr per person. Dette gjelder ikke bare i omsorgsboliger. Det samme presset på lønns- og arbeidsvilkår finner vi også i eldreomsorgen. For kort tid siden meldte NRK om store lønnsforskjeller blant sykepleiere i Oslo. En av dem, Nilem Kaushal, jobber på et kommersielt bo- og rehabiliteringssenter. Hun ville tjent 60 000 kr mer hvis hun hadde jobbet i Oslo kommune, enn hva hun i dag gjør som ansatt på et kommersielt bo- og rehabiliteringssenter. Kaushal sier til NRK: Jeg føler meg lurt. Jeg er sjokkert. Jeg gjør jo samme jobb som mine kollegaer på kommunens rehabiliteringssentre. Hva synes statsråden om at det er så store forskjeller i lønns- og arbeidsvilkår mellom folk som gjør den samme jobben, men som har ulik arbeidsgiver, henholdsvis kommersiell og offentlig? Har ministeren noe syn på de forskjellene som vi får avdekket når det gjelder lønns- og arbeidsvilkår?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-16:
Jeg spurte ikke om enhver bransje, jeg spurte om velferdsprofitørene innenfor helse og omsorg. Og så er det ikke Rødt som griper inn i lønnsdannelsen, det er det regjeringen som gjør, med tvungen lønnsnemnd. Stortinget vedtok i februar i fjor å pålegge regjeringen å «vurdere hvordan det kan sikres at aktører som mottar offentlige tilskudd til drift av helse- og omsorgstjenester, har lønns-, arbeids- og pensjonsvilkår på linje med det som gjelder i offentlige virksomheter». Kristelig Folkeparti, som Hauglies regjering nå forhandler med på Granavollen, sikret flertall for dette vedtaket i Stortinget, et vedtak som regjeringen åpenbart ikke har noen hast med å følge opp. Tidligst til høsten vil regjeringen gå videre med saken og ekspertutvalget levere sin første utredning. Det er nesten to år siden dette stortingsvedtaket, så Høyre har åpenbart god tid. Men det har ikke folk som Nilem Kaushal og andre, som taper tusenvis av kroner hvert eneste år fordi de jobber hos kommersielle velferdsprofitører. Hvorfor godtar statsråden at disse ikke har like gode vilkår som de som gjør den samme jobben innenfor det offentlige?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-16:
Hva skal vi nå kalle det, da – et selskap som driver velferd for profitt, med profitt som formål? De er velferdsprofitører. Det er et rent deskriptivt begrep for det som skjer i den virkelige verden, ute i velferden, hvor selskaper, også i skatteparadiser, henter millioner av kroner ut av velferden – tar dem fra pleietrengende eldre, fra sårbare barnevernsbarn og fra barnehagebarn – og sluser dem ut av landet og til eiere, som også ofte er i skatteparadiser, og til oppkjøpsfond. Problemet med regjeringens handlingslammelse i møte med velferdsprofitørenes svekkelse av lønns- og arbeidsvilkår er at vi får et system hvor det faktisk lønner seg å presse lønningene og vilkårene lengst mulig ned. Jeg vil ha et svar fra statsråden på om regjeringen vil at det skal være en konkurransefordel å svekke lønns- og arbeidsvilkår for de ansatte, for det er jo det som skjer med dagens system: jo lavere lønn, jo større sjanse for å vinne anbud og få kontraktene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Dette spørsmålet er til justisministeren. Toppsaken på TV2.no akkurat nå handler om en jente på sju år som ble voldtatt for to år siden, og som ennå ikke har fått saken opp for retten. Og man kan spørre: Er dette en tilfeldig sak – det er en dramatisk sak, fryktelig sak – eller er det noe systematikk i dette? Og det er det! Det er en urovekkende utvikling, hvor vi har sett nedbemanning og kritisk mangel på nøkkelpersonell i politidistriktene, tilbakemeldinger om lengre responstid og en voksende mangel på etterforskningskapasitet. Dette har skapt en av de mest uverdige køene i vårt land: ofre for grov kriminalitet som opplever at gjerningsmannen får lavere fengselsstraff fordi saken har ligget for lenge hos politiet. Tenk på det – i Norge: strafferabatt for tungt kriminelle fordi det har tatt så lang tid å komme til rettssalen. Det er ikke den norske rettsstaten verdig. Mennesker som har opplevd grove forbrytelser, som voldtekt, må stå i kø for å få anmeldt saken, i kø for å få den etterforsket, i kø for å få den påtalt og i kø for å få en fellende dom. Saksbehandlingstiden ved Borgarting lagmannsrett, som er den største ankedomstolen i Norge, er nå halvannet år – mot seks måneder i 2016. Domstolene våre, den tredje statsmakt, er vanskjøttet av Fremskrittspartiet i regjering, og her står den femte justisministeren ansvarlig. Tillitsvalgte, ledere av domstolene og lederen av Domstoladministrasjonen er folk som normalt ikke farer med store ord, men de sier viktige ting. Rettssikkerheten til folk er truet. Tillitsvalgte over hele fjøla i politiet sier det samme, og slik kan vi ikke ha det. Justispolitikken lider under manglende prioritering, svake budsjetter, ostehøvelkutt og en mangelfull gjennomføring av politireformen. Det går ut over folks rettssikkerhet og trygghet. Så mitt spørsmål til justisministeren er: Hvorfor synes han at det er akseptabelt at folks rettssikkerhet blir behandlet på denne måten?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Første delen av innlegget er en skryting med tall – så mange politifolk, så mange har gått på Politihøgskolen – og så sier statsråden: Jeg er ikke fornøyd med tallene. Dette er ikke tall, dette er mennesker. Eksemplet med denne jenta på sju år, hvor altså moren kan konstatere at saken ikke er ferdig etterforsket, ikke er kommet til doms – det er jo en dramatisk situasjon. Ja, det er innenfor kategorien voldtekt, men det er ikke bare det som skjer ved våre domstoler, når vi altså har en etterforskningskapasitet i politiet der hele linjen som bringer en sak til rettssalen, er svekket. Det handler om at domstolen, den tredje statsmakts posisjon, som en regjering burde være meget forsiktig med å tukle med. De flate kuttene, ostehøvelkuttene og prioriteringen i domstolene har vært svak under denne regjeringen. Jeg ønsker å få et litt mer presist svar fra statsråden. Hva har han tenkt å gjøre med dette når saksbehandlingstiden øker, når ventetiden i den største ankedomstolen i Norge nå har gått fra seks måneder til halvannet år? Hvordan skal den tiden komme ned? Hva er tiltaket?
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Vi jobber hele tiden med å forbedre rettssikkerheten. Jeg tror det er nyttig med litt fakta her: Vi har ved denne regjeringen bevilget 4,2 mrd. kr mer til politiet, 2 700 flere er ansatt i politiet, 1 600 flere politifolk enn da Jonas Gahr Støre satt i regjering. Det har bl.a. gitt seg utslag i at det er færre restanser hos politiet, det er en høyere oppklaringsprosent. Men det er selvfølgelig slik, for min del, at mitt ambisjonsnivå for politiet er høyere enn bare å være bedre enn Arbeiderpartiets ambisjonsnivå. Vi står overfor en krevende politireform. Den politireformen er i all hovedsak gjennomført i 2018, som betyr at den ikke er ett år gammel ennå. Det betyr at det er mye som skal bli bedre. Vi følger den tett, vi er ikke fornøyd med tallene, men jeg er helt overbevist om at det blir bedre. Så er det sånn at verden endrer seg, kriminaliteten endrer seg, og da må også politiet endre seg. Et av utfordringselementene er at det er noen lovbrudd som øker. Det er seksuallovbrudd, som har hatt en vekst på over 60 pst., og det er overgrepssaker mot barn. Det går ned på en del andre områder. Disse alvorlige lovbruddene er det ekstremt ressurskrevende å etterforske. De krever høy kvalitet – og det er en kvalitet som er bedret, gjennom barnehus, en kvalitet som er satt gjennom krav til etterforskere – men det tar også tid, og det tar ressurser. Jeg er ikke fornøyd med tiden som går og prioriteringen når det gjelder voldtektssaker. Dette har jeg snakket med Riksadvokaten om, og vi iverksetter en rekke tiltak i løpet av 2019 og 2020 for at det skal bedre seg, spesielt når det gjelder voldtektssaker, både etterforskning og påtale.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Også domstolene har vært gjenstand for styrking, i første rekke når det gjelder digitalisering. Og så har vi en stor strukturreform som ligger foran oss. Den inneholder to ting: Det ene er struktur, det andre er å se på straffeprosessen. For det er klart at en del av de nye forbrytelsene, som vokser sterkt, legger stort beslag på politiressurser, men de legger også stort beslag på domstolenes ressurser. Når en overgrepssak eller to i et politidistrikt har nærmere 800 ofre, sier det seg selv at det legger stort beslag på ressursene. Vi er nødt til å spesialisere domstolene for å bli bedre, vi må samle dem så de blir sterkere, men vi må også gi dem ressurser til å gjennomføre de digitaliseringsprosjektene som er nødvendige, slik at domstolene blir like moderne som det øvrige samfunnet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Køen på voldsofferkontoret er for lang, og det er omprioritert ressurser for å prøve å ta unna den køen som er der. Men jeg vil protestere på at det er en underfinansiering av politiet, som representanten sier. Det er 4,2 mrd. kr mer til politiet nå enn da Arbeiderpartiet satt i regjering, det er høyere oppklaringsprosent, og det er lavere restanser. Hvis man mener at 1 600 politifolk ikke spiller noen rolle, synes jeg det er uheldig. Selvfølgelig spiller 1 600 flere politifolk en viktig rolle i kampen mot kriminalitet. Det er fortsatt et stykke som gjenstår på mange områder. På noen områder har vi lyktes godt. For eksempel har vi fjernet fengselskøen som var under Arbeiderpartiet. Den er praktisk talt avskaffet nå. Men vi har fortsatt et godt stykke arbeid å gjøre med en politireform som ble gjennomført for under et år siden.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Voldtektssaker og overgrepssaker skal prioriteres. I mitt møte med Riksadvokaten i forrige uke var dette tema. Disse sakene skal prioriteres av politiet framfor andre saker, de skal prioriteres av politijuristene framfor andre saker, og Riksadvokaten og statsadvokatembetene har ansvar for å føre tilsyn med politiet – at den prioriteringen skjer. Det er vi enige om skal skje nå. Vi øker ressursene for å sørge for at disse sakene får prioritet. Riksadvokaten vil gjennomføre flere tilsyn i 2019 og i 2020. Det er viktig å huske på at jeg ikke kan kommentere enkeltsaker. Det er også viktig at kvaliteten i disse sakene skal være god. Det er derfor vi har bevilget penger og satset så mye på barnehus for å tilrettelegge for avhør av nettopp mindreårige.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Jeg anser at politiet er én av mange viktige når vi skal vurdere og evaluere politireformen. Jeg mener også at publikum er veldig viktig å spørre. Så langt viser alle målinger at tilliten til politiet øker. Jeg mener også at ofrene for kriminalitet er viktig å spørre. Så det er ganske mange vi skal ta med når vi evaluerer politireformen. Men det viktige nå er: Politireformen ble gjennomført i 2018, og vi er nå noen uker ut i 2019. Jeg synes det er altfor tidlig å trekke konklusjoner om en politireform som mange steder er innført i løpet av april, mai og juni. Vi har altså en bare noen måneder gammel politireform, som noen allerede nå feller en dom over. Det synes jeg er urimelig. Jeg synes man skal la politireformen få virke, for det er viktig å huske at politireformen også er en kvalitetsreform – og når man gjør noe for første gang, blir man bedre etter hvert. Så jeg er overbevist om at politireformen vil levere bedre kvalitet når den får virke.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Politireformen er helt, helt nødvendig. Kriminaliteten har endret seg mye, og da må politiet endre seg. Den generelle kriminaliteten i Norge går ned. Oppklaringsprosenten er bedre, og restansene er færre enn da Senterpartiet satt i regjering. Men på noen områder vokser kriminaliteten. Det gjelder seksualforbrytelser og overgrep mot barn. For å løse de sakene trenger man et mye mer slagkraftig og spesialisert politi. Det er ikke slik at det er lokalt politi over hele landet som avslører overgrepssakene på nett. Det er ganske avanserte operasjoner, og hvis det er noe jeg tenker på når det gjelder politireformen, er det at den burde ha vært gjennomført mye tidligere – slik at vi mye tidligere kunne ha møtt den nye kriminaliteten som er den mest alvorlige av alle, nemlig seksualforbrytelser.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Politireformen ble gjennomført i 2018. Den er bare noen måneder gammel. Jeg synes det er for tidlig å felle en dom over den. Den inneholder en rekke kvalitetselementer, bl.a. felles straffesaksinntak, som er noe nytt man driver med i politiet. Det betyr at når man gjør noe første gang, er det ikke sikkert man er like god som når man gjør det etter et år. Jeg er sikker på at kvaliteten vil bli bedre. Det er også sånn at vi har satt 1 600 flere politifolk ut i politiet. Jeg tror de politifolkene utgjør en forskjell, men – og det er viktig – det var en eksplosiv vekst i seksuallovbrudd, en eksplosiv vekst som politiet må håndtere. Det er klart det betyr at ressurser må prioriteres for å klare det. På andre områder i samfunnet faller kriminaliteten. Når det gjelder seksuallovbrudd og overgrep, vokser den kraftig. Det betyr at politiet må omstille seg for å klare å møte den endringen i samfunnet som ligger til grunn.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Stortinget vedtok ved behandlingen av Prop. 146 S for 2010–2011, Anskaffelse av nye redningshelikoptre mv. i perioden 2013–2020, den 6. desember 2011 at Justis- og beredskapsdepartementet kan gjennomføre infrastrukturtiltak, herunder tilpasning av landingsmulighetene ved sykehus som benytter dagens redningshelikoptre. De nye redningshelikoptrene har høyere vekt og gir mer rotorvind enn dagens Sea King-helikoptre. Dette gjør det nødvendig å gjennomføre tilpasninger av helikopterlandingsplasser ved enkelte norske sykehus. Landingsplass ved nye sykehus, som ved nye Stavanger universitetssjukehus på Ullandhaug, er imidlertid ikke omfattet av ansvarsområdet for denne anskaffelsesprosessen. Helse- og omsorgsdepartementet har opplyst at kostnadene til landingsplass er en del av den samlede kostnadsrammen for prosjektet for nytt sykehus i Stavanger. Helse Vest har fått tilsagn om lån på inntil 70 pst. av kostnadsestimatet. Det resterende må finansieres gjennom egne midler. Det finnes ikke egnede steder for etablering av midlertidig landingsplass ved dagens universitetssykehus for de nye redningshelikoptrene uten at det må iverksettes store investeringer. Det er derfor enighet om at man som en midlertidig løsning vil benytte Stavanger lufthavn Sola fram til nytt sykehus står klart med egen helikopterlandingsplass. De opprinnelige planene om å bruke midler fra redningshelikopteranskaffelsen til å utbedre eksisterende landingsplass er derfor skrinlagt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Når departementet går til Stortinget og ber om midler, redegjør man også for hvordan man har tenkt å bruke de midlene. Da er det ikke opp til justisministeren å bruke de pengene på noe annet. I så tilfelle må Stortinget vedta at pengene skal brukes på noe annet. I dette tilfellet var det altså ikke hensiktsmessig å utarbeide en landingsplass ved det gamle sykehuset. Det nye sykehuset vil få landingsplass, og det må jo være det viktige. Det viktige er at det kommer en ny landingsplass som er tilpasset de nye, tyngre redningshelikoptrene, og det vil ligge i planen der. Det kan ikke være et selvstendig mål å bruke 40 mill. kr mer enn det man trenger for å få landingsplass; det viktige er at det kommer en landingsplass.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Det viktige her er jo at det nye sykehuset vil få landingsplass tilpasset de nye helikoptrene. Det ligger inne i kostnadsrammene allerede. Og det må jo være det som er det avgjørende her. Det kan ikke være et selvstendig mål for meg som justisminister å si at selv om det ligger penger der inne, må vi bruke enda mer penger på å få akkurat den samme landingsplassen. Det viktige her er at i det som er Helse- og omsorgsdepartementets planer og skisser – det er de som har ansvaret for å bygge nytt sykehus – vil det bli landingsplass for et nytt redningshelikopter. Det er det viktige for meg som ansvarlig for redningshelikoptrene. Denne gangen fant vi det ikke riktig å benytte pengene på det gamle sykehuset – av mange gode grunner – og da bruker vi ikke de pengene på det gamle sykehuset.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Det legg beslag på ressursane, seier justisministeren. Då burde justisministeren kanskje levert mykje betre budsjett for sektoren. Men det er fleire uverdige køar i justissektoren. Offer for kriminalitet må setje livet på vent og bere denne belastninga i tillegg til det brotsverket dei har vore utsette for. Dersom overgriparen blir dømd og den utsette blir tilkjend valdsoffererstatning, er det kø òg der. I tillegg har gjerningspersonen kanskje fått strafferabatt. I fleire medieoppslag har me sett at offer for kriminalitet må vente i fleire år på å få den oppreisninga dei har krav på. Samtidig har regjeringa år for år kutta ytterlegare til Kontoret for valdsoffererstatning – dette på toppen av underfinansierte politidistrikt og domstolar. Spørsmålet mitt er: Meiner justisministeren det er verdig og rettferdig at offer for kriminalitet må vente i fleire år på oppreisninga dei har krav på, og kva trur justisministeren dette gjer med dei som opplever det?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Justisministeren svarer meg ikkje på spørsmålet: Korleis opplever folk dette? I det som er toppsaka til TV2.no, seier mora til den sju år gamle jenta som blei valdteken, at kvar dag er ein kamp, at det blir opplevd som eit nytt overgrep, og at dei mistar trua på rettssystemet når ei av dei sakene som skal vere høgast prioritert av politiet, står i stampe to år etterpå. No er det tredje eller fjerde spørjetimen Jonas Gahr Støre eller eg utfordrar justisministeren eller statsminister Erna Solberg til å svare på om dei tek denne situasjonen på alvor. Eg er bekymra for nettopp det som mora i TV 2-saka seier – at folk mistar tilliten til og trua på rettssystemet vårt. Det er alvorleg. Det er alvorleg i ein rettsstat. Spørsmålet mitt er: Deler justisministeren bekymringa mi for at den situasjonen me står i no, kan føre til at folk mistar tillit til systemet?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-01-16:
Senterpartiet har hele veien advart mot en sentraliserende politireform. Nylig ble det gjennomført en spørreundersøkelse i politiet hvor det kom fram at 70 pst. mener at politiet er blitt mindre tilgjengelig for folk etter reformen, og at 20 pst. mener tilgjengeligheten er den samme som før. Da er det en svært liten andel igjen som mener at den er blitt bedre. Videre viste undersøkelsen at 80 pst. av politifolk tror det forebyggende politiarbeidet blir enten dårligere eller det samme som før politireformen, og et nesten like høyt antall oppgir at beredskapen blir enten dårligere eller den samme som før. Er statsråden enig i at det er de politiansatte selv som er nærmest til å si om politireformen har fungert eller ikke? Og hvordan stiller han seg i så fall til disse veldig tydelige tilbakemeldingene om at politiet er blitt mindre tilgjengelig for folk etter politireformen?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-01-16:
Hvis man spør ofrene for kriminalitet, koker alle signaler ned til at politireformen har ført til dårligere etterforskningskapasitet hos politiet. Saker hoper seg opp – det er ikke blitt bedre. Nylig kom det ut en bok med forskning om politireformer som bl.a. tok for seg politireformen i Norge. Redaktøren av den boken uttalte til NRK: «Vi mener det er større avstand mellom politi og publikum, det handler om flere ting, men det viktigste er at publikum kjenner politiet dårligere og at politiet kjenner publikum dårligere.» Situasjonen er enkel: Politiet har fått en mengde nye krevende oppgaver, og ressursene brukt til omorganisering tas fra de tidligere prioriterte oppgavene som ikke var så synlige på måleparameterne, som service, bistand og forebygging. Regjeringen har solgt inn politireformen som en nærpolitireform, men er statsråden fornøyd med reformen, og mener han selv at regjeringen har levert når det gjelder målsettingene om å føre politiet nærmere folk?
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-01-16:
Til avisa Nordlys sa statsadvokat Lars Fause i desember at politireforma har svekt etterforskingskvaliteten. Påtaleleiaren i Troms politidistrikt beskriv det som ein svært krevjande situasjon. I Møre og Romsdal er etterforskingskapasiteten kritisk, slår statsadvokaten fast i ein ny rapport. Samtidig har det vorte ein stor auke i talet på melde valdtekter. VG avdekte før jul at politiet har lagt bort åtte av ti valdtektssaker mellom 2015 og 2017. «Politiet er sinker i alvorlige straffesaker», skriv Romsdals Budstikke på leiarplass 17. desember 2018 og viser til at alvorlege straffesaker vert liggjande, og etterforskingssaker hopar seg opp. Det er saker som har lege i 566 dagar. Er statsråden då fornøgd med at politireforma har ført til dårlegare kvalitet i etterforskinga, slik at alvorlege saker vert liggjande og mindre alvorlege saker nærmast ikkje vert etterforska i det heile?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål – det var stilt til finansministeren: «I den alvorlige kidnappingssaken på Lørenskog har de antatte kidnapperne stilt et stort pengekrav i kryptovalutaen Monero. Den er iboende kryptert og sikret og skjuler hvilke summer som sendes og til hvem. Selv ikke Monero kan finne det ut. Det er dermed stor fare for at kriminelle vil bruke slike kryptovalutaer til hvitvasking og skjuling av kriminalitet. Hvilke initiativer kan og vil regjeringen ta nasjonalt og internasjonalt for å regulere bruk av kryptovaluta og hindre at den brukes til å skjule kriminalitet?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Jeg takker for et svar som jeg synes både var interessant og viste at vi er inne på de samme tankene. Spørsmålet om sporbarhet er nøkkelen også når det gjelder hvitvaskingsforskriften, som trådte i kraft 15. oktober 2018, som statsråden nevnte, for selv om man har registreringsplikt, hjelper det ikke mye hvis man ikke kan spore hvem det er som står bak overføringene. Det er vel allerede slik at norske banker ikke veksler kryptovaluta. Så det er behov for å utvikle et sterkt internasjonalt samarbeid, og da er det forumet som statsråden nevnte, nøkkelen. Jeg er veldig enig i at det å sikre sporbarhet er det avgjørende punktet. Så spørsmålet er om man internasjonalt skulle gått inn for et forbud mot kryptovalutaer som ikke vil sikre former for sporbarhet, og samarbeide om det.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Jeg takker også for tilleggssvaret. En må moderere litt at det er ny teknologi. Det var i 2009 Bitcoin kom, så den har jo fungert i ti år. Det som da var visjonen, at det skulle bli et utbredt betalingsmiddel i stedet for kontanter mellom mennesker, har ikke slått til. Vi har fått andre, nye løsninger, som f.eks. Vipps, som i høy grad har fått hegemoniet, med tanke på en lettvint måte å betale på. Det er nå tegn til at kryptovalutaer, særlig de som ikke er sporbare, mer og mer blir redskaper for kriminell virksomhet, for ting som skal skjules. Aftenposten omtaler i dag en rapport fra universitetet i Madrid som sier at nettopp Monero er den formen for kryptovaluta som kriminelle nå mest søker mot. Fordi kryptovaluta har fått en så begrenset bruk, på grunn av store valutasvingninger osv., er det et spørsmål om det ikke må angripes veldig offensivt internasjonalt, som statsråden var inne på.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
La meg starte med å gje honnør for eit godt spørsmål. Dette handlar om vår grunnleggjande evne til å vareta ein open og reieleg økonomi. Vi har allereie teke fleire grep for å redusere risikoen for misbruk av virtuell valuta, også kjend som kryptovaluta. Finansdepartementet vedtok i september forskrift til ny kvitvaskingslov. I forskrifta innførte vi registreringsplikt og tilsyn for dei som vil veksle og oppbevare virtuell valuta. Finanstilsynet er tildelt tilsynsansvaret. Både lov og forskrift tredde i kraft 15. oktober i fjor, medan registreringsplikta tredde i kraft 15. januar. Vi er i alle høve ikkje aleine om å gjere ein viktig jobb. Virtuell valuta er eit globalt fenomen som krev internasjonale løysingar. Potensialet for misbruk av virtuell valuta til kriminelle formål, medrekna kvitvasking og terrorfinansiering, har vore anerkjent internasjonalt i lengre tid. Financial Action Task Force, FATF, som er dei som internasjonalt set standarden på antikvitvaskings- og antiterrorfinansieringsområdet, diskuterer difor i desse dagar korleis deira anbefalingar skal gjelde for virtuell valuta. Dei var einige om ein del viktige spørsmål allereie i oktober i fjor, men det er likevel mykje som må diskuterast vidare. Å sikre at det er tilstrekkeleg nødvendig sporbart, er kjernen i desse diskusjonane. Noreg er medlem av FATF og bidreg aktivt i dette arbeidet. Vi deltek bl.a. ved hjelp av Økokrim, Politiets sikkerhetstjeneste, Finanstilsynet, Finansdepartementet, Politidirektoratet og Kripos. Elles kan eg nemne at EU i mai 2018 vedtok å utvide kvitvaskingsregelverket sitt til veksling og oppbevaring av virtuell valuta, med implementeringsfrist i 2020. Ein antek at direktivet er EØS-relevant og dermed vil verte teke inn i EØS-avtala. Desse krava har likevel allereie vorte innførte i norsk rett. Med andre ord: Vi jobbar både nasjonalt og internasjonalt for å vareta det som representanten er oppteken av. Det vil vi fortsetje med også i det vidare.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Eg trur det er for tidleg å konkludere om kva løysingar vi endar opp med. Eg trur vi er einige om dei grunnleggjande problemstillingane som dette gjev oss. Ny teknologi er alltid utfordrande i starten, og vi må finne måtar å regulere dette på på eit tilstrekkeleg nivå, som gjer at vi har kontroll på økonomien, og at vi også kan spore det som er avgjerande, slik at vi hindrar ein grå eller svart økonomi på utsida av alt anna. Men deretter trur eg vi skal fortsetje å bidra i dei foraa, slik at vi finn ei internasjonal løysing. Det er kjernen. Så får vi i seinare rundar kome tilbake til kva den endelege og konkrete løysinga vil måtte vere. Det er framleis ein del arbeid som står att, men vi er godt i gang og vil fortsetje arbeidet vårt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Eg trur eg då vil summere opp med at vi i stort ikkje er ueinige om dette. Det einaste eg ikkje har gjort, er å lande den endelege konklusjonen, for vi må gjere den jobben internasjonalt, noko som vi bidreg til, og som også mange av dei underliggjande verksemdene våre bidreg i arbeidet med. Vi har ein felles intensjon. Vi treng ein open og reieleg økonomi som kan etterprøvast. Det bidreg på den eine sida til at økonomien i verda fungerer, og gjev på den andre sida grunnlaget for at vi kan byggje velferd i landa. Men det sørgjer også for at vi har kontroll på dei som prøver å utnytte nye måtar å gjere ting på til kriminell verksemd. Det er alltid målet vårt å avdekkje og påtale det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
La meg først forsøke meg på noko så uvanleg som lovteknisk bistand. Postlova § 19 handlar ikkje om det er til ugunst for den som mottek posten, men om den faktiske plasseringa som Posten gjer, er til særleg skade eller ulempe for grunneigar der postkassa då vert plassert. Slik må ein forstå lova, slik er ho meint. Då er svaret at i det tilfellet som det er vist til, er vurderinga at det har det ikkje gjort. Om det gjev eit fullgodt posttilbod til dei som skal ha posten sin, forstår eg godt at representanten set eit spørsmålsteikn ved. Det betyr at eg i det vidare vil leggje vekt på det, snarare enn på fortolking av § 19 i postlova. Det som skjer i Posten, er ei veldig omlegging, ikkje fordi staten eller Posten gjerne vil ta posttenestene frå folk, men ganske enkelt fordi folk har slutta å bruke Posten slik dei brukte han før. Sidan 1999 har postvolumet falle med 60 pst., og fallet har eskalert med 10 pst. dei to–tre siste åra. Vi har ganske enkelt fått e-post, og det merkar Posten til fulle. Det er bra at vi har fått e-post, det viser at verda går framover på mange område, og at stadig fleire får tilgang til breiband, både fordi kommersielle byggjer ut, og fordi staten bidreg til det, seinast i budsjettavtala i Stortinget for 2019. Men det gjev òg utfordringar, for det vert stadig tynnare i postbilane som reiser landet over, det vert stadig fleire turar der ein reelt ikkje har så mykje å dele ut. Det er ei utfordring for Posten, for kostnadene og for den moglegheita ein faktisk har til å levere gode tenester. Difor har Posten sett på nødvendige endringar i tilbodet sitt. Til den saka som representanten eksplisitt spør om: Eg forstår at ein opplever det veldig krevjande å måtte reise så langt for å få tilgang til posten, spesielt dersom ein ikkje har andre fullgode elektroniske løysingar tilgjengeleg. Difor har Posten varsla – og det er eg glad for, det vil eg oppmode dei til framleis å gjere – at dei vil sjå om dei kan finne andre løysingar og få til dette på ein betre måte enn den dei i utgangspunktet hadde bestemt seg for. Eg har registrert at Nordland fylkeskommune sin avtale om båtskyss til øyane hindrar offentleg transport fram til ei løysing med felles postkasse i området, men at ein no har sett at fylkeskommunen tek initiativ til at ein får to faste anløp i veka. Det er den type endringar som eg òg meiner Posten bør leggje vekt på. Eg vil difor oppmode både fylkeskommunen, selskapet som betener båten, og Posten til å prøve å finne ei meir smidig løysing enn den ein hittil har sett i denne konkrete saka. Det trur eg vil tene alle partar.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Det er heldigvis ikkje rett, så det kan representanten få lov til å gle seg over. Det som dette er eit resultat av, er ei faktisk endring. Då ein i 2017 gjekk gjennom dette og talde kvar det var gjeve unntak, såg ein at talet for der ein reelt hadde gjort den tenesteendringa tidlegare, var høgare enn det ein hadde trudd. Det betyr at dei endringane i taket reelt sett ikkje skal påverke endringane for folk i vesentleg grad. Eg er framleis oppteken av at Posten skal levere gode tenester rundt om i heile landet, men det er ein postmarknad som er i vesentleg endring – ikkje fordi vi vil ta tenestetilbodet frå folk, men fordi folk sluttar å bruke Posten. Det er ei utfordring vi ikkje kjem unna, men som eg er oppteken av at vi skal få til på så smidig vis som mogleg, slik at folk framleis har tilgang til posttenester i heile landet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-16:
Nei, det er det ikkje. Berre for å gjenta meg sjølv: Nei, det er det ikkje. Men Posten er eit selskap i omstilling, og alternativet til det er at ein på fallande marknad held oppe tenestetilbodet utan å leite i nye marknader. Det går ikkje. Selskap som er avhengige av å tene pengar for å ha livets rett, til å investere, til å utvikle ny teknologi, til å finne betre løysingar, kan ikkje sjå på at marknaden stuper, utan å prøve finne fleire bein å stå på. Det trudde eg Senterpartiet meinte var ei nødvendig omstilling av offentlege bedrifter som ein meiner ein skal behalde eigarskapen til. Det må henge saman, det ein i sum meiner. Det gjer det sjeldan når Senterpartiet har ordet i denne salen, men det må i alle fall vere ein viss logikk i oppbygginga av det. Eg er oppteken av at vi skal ha eit posttilbod i heile landet, men det nyttar ikkje å tru at omstillinga ikkje kjem, for ho startar ikkje med eit statleg ønske eller eit ønske frå Posten, ho startar med at folk har slutta å bruke det.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-16:
«I postloven § 19 tredje ledd står det: «Utleveringspostkasse kan settes opp på fremmed grunn når leveringspliktig tilbyder finner det nødvendig av hensyn til en effektiv postomdeling og det ikke volder særlig skade eller ulempe.» I NRK sin artikkel 5. januar kan vi lese om innbyggere i Vesterålen som ville fått opptil fem timers reisevei til postkassen. Synes statsråden at en reisevei på fem timer til postkassen «ikke volder særlig skade eller ulempe»?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-16:
Det er selvfølgelig veldig bra at vi har fått elektronisk post. Hadde bare bredbåndsdekningen vært like god på bygda og ute i distriktene som den er i de største byene, hadde det vært enda bedre. Begrunnelsen for statens eierskap i Posten er å sikre at det finnes tilbydere som kan møte samfunnets behov for landsdekkende posttjenester. Det ble vedtatt en forskrift som sa at det kunne gjøres unntak i å få posten i postkassen hjemme hos seg selv, i nærheten av der man bor. Inntil den ble opprettet i 2017, var det 3 500 husstander. Så ble den endret, uten behandling i Stortinget, men direkte fra statsråden, til 11 000 husstander. Det må jo bety at statsråden synes det er helt greit at færre og færre i distriktene får postkasse i nærheten av der de bor.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-16:
Den største og viktigste endringen er at denne regjeringa fjernet A-posten. Den rød-grønne regjeringa ønsket å beholde A-posten, ønsket å legge ned veto i forbindelse med EØS-avtalen, for det å få fram post over natta er veldig viktig. Men jeg ser nå at Posten har som visjon: «Vi gjør hverdagen enklere og verden mindre.» Posten gjør i dag ikke hverdagen enklere. Vi får utrolig mange henvendelser fra folk over hele landet som forklarer og forteller hvor vanskelig hverdagen deres er blitt på grunn av endringer i Posten. Posten sier nå at de skal være et nordisk post- og logistikkonsern, og at de skal forenkle og verdiøke handel og kommunikasjon for mennesker og virksomheter i Norden. Er det folk ute i distriktene som skal ta ulempene og belastningene fordi Posten Norge AS ønsker å levere i hele Norden?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
«Ulvik kommune fulgte opp ønsket fra regjeringen om endringer i kommunestrukturen. Kommunen har brukt mye ressurser, utredet flere alternativ og vært aktiv politisk. Det har vært tydelig at de ønsket sammenslåing. Nabokommunene valgte likevel ulike andre sammenslåinger, med det resultatet at Ulvik kommune stod alene igjen uten noen å slå seg sammen med. På denne bakgrunnen mener kommunen at man ufrivillig har endt opp som en liten kommune. Er statsråden enig i at Ulvik er ufrivillig liten?»