trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2003-05-15:
Jeg er glad for at justisministeren har en åpen holdning til det spørsmålet som jeg har stilt. Jeg er enig med ministeren i at de fleste av de tragediene som har skjedd med våpen, har skjedd med HV-våpen. Det har vi grepet fatt i. Det andre er at man faktisk har kriminelle miljøer som har våpen. Det er det vanskeligere å gripe fatt i. De er heller ikke under den samme sosiale kontroll, som ministeren snakket om. Det er helt riktig at Norge har en lang tradisjon med jaktvåpen. Jegere generelt har god kustus på hverandre. I våpenklubber og den slags er man veldig opptatt av å være skikket til å ha våpen. Det er også faktisk noe av årsaken til at jeg stiller spørsmål om nedlåsing og om hva forskriften sier om ett og fire våpen. Jegerne sjøl er jo veldig opptatt av at de ikke skal komme i det lyset at våpen kan bli brukt ved drap. De mener at dersom alle våpen hadde vært nedlåst, kunne det ha forhindret den muligheten at de som har et våpen, nærmest kan bli uglesett. Vi hadde jo en tragisk hendelse nylig. Der ble det sagt at det hadde vært problemer mellom to mennesker over lang tid. Den ene hadde våpen. I ettertankens lys burde kanskje politiet ha gjort det samme som justisministeren snakket om i forhold til rusede personer, at han faktisk burde ha fått en advarsel og i neste runde blitt tatt. Da hadde kanskje en del ting vært unngått. Når justisministeren har sine årlige samtaler med politimestrene rundt omkring, synes jeg at han bør sette søkelyset på dette, fordi det kan forebygge at menneskeliv går tapt, noe som ingen av oss ønsker. Det er om å gjøre å sikre at man ikke har mulighet til å gjøre noe i harnisk, noe man ikke hadde gjort hvis man ikke hadde hatt et våpen, eller hvis det hadde vært låst ned.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2003-05-15:
Jeg synes at dette har vært en konstruktiv og god debatt med en fin tone. Derfor ble jeg egentlig litt overrasket da representanten Dybevig slo til på slutten av sitt innlegg og beskyldte Arbeiderpartiet for at vi skulle mene at man skulle bryte taushetsplikten for helsepersonell. Mitt spørsmål var egentlig det motsatte: Hvordan kan dette gjøres? Det er altså Dybevigs egen regjering som har sendt ut et rundskriv om at samarbeidet mellom helsepersonellet og politiet burde være bedre i slike saker. Og mitt spørsmål er da egentlig: Hvordan bør dette løses? Jeg har erfaring fra helsevesenet, og taushetsplikten er noe av det mest hellige vi har. Det er mest på grunn av at vi er flasket opp med det fra helsevesenet, men også fordi vi faktisk kan dras for retten når taushetsplikten brytes. Derfor er jeg litt i stuss over at dette bare kan ordnes ved et rundskriv. Så var justisministeren inne på varslingsplikten. Den er jeg innforstått med, men jeg er litt usikker i forhold til om man iallfall burde gjøre en vurdering av om varslingsplikten sett opp mot taushetsplikten i en rettssal ville være den som ville tape. Flere har vært inne på det som går på trusler, både husbråk hjemme og trusler i hjem med våpen. Det er jo noe som oppleves hjemme i de situasjonene, men hvis det ikke kommer verken helsepersonell eller politi til slik at de vet om det, så er det jo ikke så veldig godt å gjøre noe med det. Men som sagt, ligger våpnene nedlåst, tror jeg at tid er en vesentlig faktor for å få tilbake sinnsnærværelse nok til å vite hva man ikke burde gjøre. Så var justisministeren inne på vårt politi, vårt ubevæpnede politi, og jeg er veldig glad for at vi har det. For i det landet hvor det blir skutt flest politimenn, blir de skutt med sine egne våpen. Det er i det amerikanske politi. Så jeg vil veldig gjerne beholde våre politimenn ubevæpnede. Jeg håper at vi kan fortsette med det, og jeg tror også det er noe av årsaken til at vi heldigvis slipper mange skyteepisoder med politi, som da blir ofre. Men at man er uten våpen, betyr at vi må være gode på forebyggende arbeid rundt våpen. Det betyr både nedlåsing og å oppmuntre til sosial kontroll, men også å oppmuntre til våpenvett. Fra politiets side betyr det vel mest at man tar tak der man ser at det kan bli problemer, at de sjekker ut om det er en våpeneier de har foran seg, og at de prøver raskt å fjerne våpenet når det er ubalanse eller rus med i bildet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-05-15:
Det er ikke gitt noen å resonnere over hva som kan føre til at det begås et drap. Det kan være komplekst og veldig sammensatt. Jeg konstaterer ut fra drapsstatistikken i land som har et drapsantall som er høyere enn Norge, også i forhold til folketall og hvor det er færre skytevåpen, at det dessverre likevel ikke er mangel på fantasi når det gjelder hvordan man skal ta livet av mennesker. Jeg skal ikke gå i detaljer. Det ville faktisk ha vært å gå på siden av interpellantens hovedhensikt. Jeg oppfatter interpellanten dit hen at man, i vårt land og med vår kultur, skal finne det rette skjæringspunktet til enhver tid. Det er slik jeg oppfatter det. Jeg er helt enig med interpellanten i at det er situasjoner hvor kriminelle har våpen. Politiet legger nok stor vekt på det. Vi skal være veldig klar over at det er tre land med til daglig ubevæpnede politikorps i den vestlige verden. Det er Island, Storbritannia og Norge. Samtidig er det ingen tvil om at vårt politi også er trent for de skarpe situasjoner som kan oppstå, og politiets trening er jo så bra at det praktisk talt ikke avfyres skudd av våre enheter. Det betyr altså at norsk politis trening er bra. Det er blitt meg fortalt at ubevæpnet norsk politi er mer trent enn bevæpnet svensk politi, og at treningsprosedyrene er gode. Så er det skjæringspunktene i hverdagslivet. Representanten var inne på noe av det jeg selv tok opp i mitt første svar, som jeg synes er en god skikk, nemlig dette med å følge med folk som f.eks. er ruset, og da misbruker våpen, og så, som jeg nevnte, slik man gjør i noen politidistrikt, gi en advarsel, og neste gang smeller det. Det er én måte å slå an tonen på og uttrykke det ansvaret en skal ha. Vi vet jo at det har konsekvenser hvis man kjører motorkjøretøy på en gal måte. Jeg tror at den markering som enkelte politidistrikt har gjort her, også i deler av landet hvor det er mye av den kulturen som representanten sier, er viktig. La meg likevel understreke at den kulturen som hun kjenner godt til, og som jeg kjenner en del til, ikke bare gjelder distrikter. Det gjelder også bysamfunn. Jeg kjenner f.eks. godt til miljøer som samler våpen. Folk er dødsseriøse og veldig skikkelige når det gjelder å opptre ordentlig. Jeg tror faren alltid kan inntreffe i forhold til våpen, som det kan inntreffe i forhold til andre måter å skade eller ta livet av mennesker på, i det øyeblikket det tipper over for en rent psykisk. Så vil jeg til slutt si at det er ingen tvil om at loven forutsetter at våpen skal være nedlåst. Men det er detaljene i forhold til skap og når man skal bruke det, som har vært vurdert i forskrift senere. Det er selvfølgelig av de spørsmål som jeg vil ta med når vi skal evaluere hele den ordningen vi har.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-05-15:
Dette er en debatt som kanskje hadde fortjent mye større oppmerksomhet og også mer politiske ressurser enn det vi velger å gi den. Men jeg må si at jeg syns at interpellanten, og for så vidt også justisministeren, har en ryddig tilnærming til denne problemstillingen. Egentlig snakker vi her om det som er en del av kriminalpolitikken vi politikere fint kunne diskutert mer, tiltak og tanker som kommer inn i forkant, og ikke i ettertid, tiltak som kan bidra til å forhindre at episoder skjer, og som ikke nødvendigvis umiddelbart henleder tankene på de reaksjoner som skal skje overfor en eventuell overgriper etter at tragiske episoder har skjedd. Jeg er også helt enig med justisministeren i at her må vi ha et balansert forhold sett opp mot de hensyn våpenbesittere i Norge i dag faktisk tar. Flesteparten av våpenbesitterne er seriøse. Flesteparten av våpenbesitterne er kanskje mer ivrige enn de av oss som ikke har våpen, i å tenke sikkerhet. Allikevel vet vi at de generelle reglene vi har i våpenloven og i våpenforskriftene, har stor betydning også i forhold til dem som ikke håndterer våpen på en god nok måte. I så måte syns jeg det signalet justisministeren nå gir, er viktig, og også den viljen han tilkjennegir i forhold til å evaluere det regelsettet vi har, og også – slik jeg forstod det – løpende vurdere de hendelser og episoder som preger mye av debatten. Det trengs. Denne debatten burde ikke tas mandagen etter at tragiske hendelser har skjedd, men vi burde ta en generell debatt og få satt inn generelle virkemidler. Jeg må samtidig si at jeg syns at den evalueringen absolutt bør innebære en ny runde og en ny vurdering i forhold til spørsmålet om nedlåsing, og at det der bør skapes ytterligere klarhet. Vi vet at når det gjelder kriminalitetsfrekvensen i Norge, er antallet drap svært lavt. Jeg tror en del av bakgrunnen for det bl.a. er at vi har så seriøst våpenhold. Men det er ett moment i forhold til kriminalitetsbildet jeg syns vi skal ha med oss i vurderingen av våpensituasjonen. Det gjelder ikke drap og for så vidt heller ikke handlinger som vil synes så godt, men det er trusselbildet, særlig når det gjelder utsatte kvinner i hjemmet. Mange rapporterer om at man oppfatter det som en trussel bare det at våpenet er der, og at det brukes i dulgte sammenhenger og gjennom dulgte uttalelser. En slik trusselsituasjon ville man kanskje kunne ha bøtt på ved å få enda strengere krav i forhold til spørsmålet om nedlåsing.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-05-15:
Intensjonen til interpellanten synes jeg er god og viktig, og den gir et signal om at man bryr seg i forhold til et område som kan skape store tragedier for folk, og det skal vi sette pris på. På samme tid tror jeg vi må vokte oss vel for å tro at nedlåste våpen er løsningen. Jeg tror problemstillingen handler mye mer om personen bak. Dersom vi fokuserer på våpenet, fokuserer vi i utgangspunktet på en død ting, som ikke gjør noe mer enn det den som bruker det, er villig til å gjøre. Ergo må vi flytte fokus fra våpenet til det holdningsmessige hos det enkelte individ som har tilgang på våpen. Det er der svaret ligger. Greier vi å påvirke folk holdningsmessig slik at terskelen for å ta i bruk våpen blir høyere, har vi fått gjort noe med dette. Jeg tror ikke at nedlåste våpen som sådan er løsningen. Hva med de kriminelle? Vil de få et problem i forhold til nedlåste våpen? Etter mitt skjønn ikke i det hele tatt. De skaffer seg våpen uavhengig av enhver forordning som samfunnet for øvrig tyr til. Det er klart at de har sine kanaler, som politiet skal bekjempe. Men de skaffer seg våpen, og det er naivt å tro at om vi låser dem ned, får de ikke tak i det. Strafferamme er, som representanten Dybevig var inne på, selvfølgelig et signal utad om hvordan man bryr seg i forhold til dette. Det var med interesse jeg hørte resonnementet fra representanten Dybevig, for det må bety at han på vegne av sitt parti, som er ett av regjeringspartiene, nå har tenkt å gjøre noe med dette, og at vi sannsynligvis kan se fram til en skikkelig satsing på justispolitikken, bl.a. i revidert. Så langt har ikke det vært noen vinner i Regjeringen, iallfall sett fra mitt ståsted. Så da har representanten Dybevig en jobb å gjøre internt. Når han har gjort det, skal vi se hva han kan levere. Et annet moment som interpellanten var inne på, er den helsemessige biten i forhold til dem som har tilgang på våpen. Det tror jeg er en nøkkel – kommunikasjon og samhandling mellom offentlige instanser: de som vet hvem som har våpen, og de som vurderer deres helsemessige tilstand. Hvis vi får en god samhandling mellom dem, vil vi komme langt i forhold til å forhindre tragedier. I den grad taushetsplikt er et problem, registrerte jeg hva ministeren sa, og jeg forutsetter at man jobber aktivt med den biten, så ikke det blir den utløsende faktor som skaper flere tragedier. Vi greier heller ikke å forby enhver ting som kan brukes som våpen når man handler i affekt. Man vil ikke komme så langt. Man kan ikke forby alle kniver, man kan ikke forby biler, skistaver, gressklippere – whatever. Man når ikke over det. Trygghetsfaktoren ligger til syvende og sist på den som er i ubalanse. Selvfølgelig skal vi støtte alle gode tiltak, men fra mitt ståsted må jeg presisere at et våpen i seg selv ikke gjør mer enn det mennesket bakom faktisk vil.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-15:
Jeg vil først takke for at representanten Anne Helen Rui har tatt opp denne debatten. Vi fra SVs side syns det er en ekstremt viktig debatt å ta. Jeg syns det er litt rart å høre representanten Ellingsen, som egentlig kimser av hvor viktig det er at våpen er forsvarlig oppbevart. For meg og for SV handler dette også om å beskytte omgivelsene, herunder våpeneiers familie. Vi vet om en del selvmord som begås ved bruk av skytevåpen, til tross for at det er helt lovlige våpen. Også utvidet selvmord har det vært mye debatt om i det siste. Dette kunne kanskje ha vært unngått hvis man ikke hadde hatt våpen så lett tilgjengelig, hvis de hadde vært forsvarlig nedlåst, men også hvis det hadde vært sånn at man hadde kunnskap om at den mentale tilstanden til våpeninnehaver ikke var slik at vedkommende burde ha våpen, og at det så hadde blitt grepet inn. De to tingene i kombinasjon tror jeg hadde vært fryktelig viktig. Det mener jeg er en utfordring for justisministeren og Regjeringa å ta tak i. Vi har en veldig stor våpentetthet i Norge. Det er veldig mange som har våpen hjemme hos seg sjøl, og de aller fleste av dem oppbevarer dem forsvarlig og bruker dem på en forsvarlig måte. Vi er jo en jakt- og fiskenasjon, men det kan ikke forhindre at vi gjør vårt for å sørge for å ha oversikt over hvem som har våpen, hvor mange våpen de har, og at våpnene er forsvarlig nedlåst. Da mener også jeg og SV at man må gå inn og kontrollere iblant dersom man har mistanke om at våpen ikke er forsvarlig nedlåst. Det tror ikke jeg at politiet prioriterer i særlig grad. Jeg har også sjøl stilt spørsmål ved hvorvidt politiet, dersom man f.eks. har rykket ut til såkalt husbråk, har sørget for å inndra våpenlisensen i etterkant hvis det viser seg at noe har skjedd. Det svaret jeg fikk, kan jeg ikke si at gjorde meg helt beroliget. Jeg tror det er et felt som vi må ha en del oppmerksomhet rettet mot framover. Den ballen spiller jeg foreløpig over til justisministeren, men vi fra SVs side kommer til å følge nøye med på akkurat dette området framover.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-05-15:
Det er et prisverdig engasjement fra interpellantens side i denne saken. Vi vil alltid og skal alltid ha fokus på våpen og sikkerhet omkring våpen. Alle lover og forskrifter kan bli bedre i kraft av at man har et engasjement i forhold til utviklingen på dette området, som disse lovene og forskriftene skal ivareta til enhver tid. Det fins, som flere av talerne har vært inne på, begrensninger for hvor omfattende effekten av tiltak kan være. Selvfølgelig kan man i ytterste konsekvens foreslå å låse ned ethvert våpen og på den måten søke å sikre seg i forhold til uvedkommendes tilgang til våpenet. Men alle vet at i praksis vil ikke dette bli gjort, og i praksis er det helt umulig å kontrollere om alle i så fall ville gjøre det. Jeg har personlig erfaring med den skade våpen kan påføre når de brukes urettmessig og på feil måte. Jeg har også opplevd selvmord med våpen i nær familie. Og jeg tør si at regler om nedlåsing og sikring av våpen i de to tilfellene jeg tenker på, ikke hadde hjulpet noe som helst. Det er, som representanten Ellingsen framholder, menneskene bak og menneskene rundt våpenbruk som til syvende og sist vil være det avgjørende i forhold til om våpenhold blir en lykkelig foreteelse, eller om det blir en katastrofe. Jeg tror også at man parallelt med at man ser på lov og forskrift i forhold til våpen, bør opprettholde og videreføre innsatsen for å bedre forståelsen av bruken av våpen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
På vegne av representanten Arne Sortevik og meg selv vil jeg fremsette et forslag om at høyere utdanning prioriteres i EØS-forhandlingene og i GATS-forhandlingen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Arbeidsledigheten vokser nå kraftig. Siden regjeringsskiftet høsten 2001 har ledigheten vokst fra om lag 60 000 til nå nær 100 000, dvs. omtrent 75 flere arbeidsledige pr. dag siden høsten 2001. Spesielt alvorlig er det at antall langtidsledige øker, og at ledigheten blant unge og innvandrere øker. Og vi vet at ledigheten lett biter seg fast. Ledigheten går lettere opp enn ned. For Arbeiderpartiet er kampen mot ledigheten det viktigste i den økonomiske politikken. Vi mener at Regjeringen altfor lenge har vært altfor passive og ikke prioritert viktige tiltak mot den økende ledigheten. Mener statsministeren at en økonomisk politikk som har ført til en kraftig økning i arbeidsløsheten, 75 flere ledige pr. dag og kutt i dagpenger til de ledige, er en vellykket økonomisk politikk?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Det er riktig at etter at kronekursen og rentenivået har vært på et rekordhøyt nivå og vi har hatt en sjelden stor avstand i forhold til det vi har i våre naboland, det dobbelte av hva det er i EU, er rentene og kronekursen på vei ned, og det er meget bra. Problemet er at kronekursen er på vei ned fordi arbeidsledigheten er på vei opp. Det vi lyktes med på 1990-tallet, var jo at vi greide å bringe både kronekurs, rentenivå og arbeidsledigheten nedover. Kronekursen var stabil, rentene og arbeidsledigheten gikk ned. Arbeiderpartiet har alltid advart mot å bruke økende ledighet som et virkemiddel i den økonomiske politikken. Målsettingen er å sikre norske bedrifter, sikre lav rente kombinert med lavere ledighet – ikke at økende ledighet blir hovedgrunnen til reduserte renter. For øvrig har jeg lagt merke til at statsministeren nå begynner å legge skylden på opposisjonen. Opposisjonen, Arbeiderpartiet, har dekket inn alle sine forslag til påplussinger på statsbudsjettet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg synes det var en interessant runde mellom statsministeren og representanten Hagen. Det som er spesielt interessant, er at det er Fremskrittspartiet som er denne regjeringens parlamentariske basis, slik Carl I. Hagen selv har formulert det. Kristelig Folkeparti og Høyre valgte etter valget å danne regjering basert på støtte fra Fremskrittspartiet og har valgt å vedta budsjetter gjennom budsjettavtale med Fremskrittspartiet. Samtidig ser vi at Fremskrittspartiet og Regjeringen er dypt uenige om hvordan den økonomiske politikken skal føres, og det skaper noe av den uforutsigbarhet, noe av den usikkerhet og noen av de problemene som norske bedrifter og norske arbeidsplasser sliter med. Derfor mener jeg det vi nå har vært vitne til, nemlig diskusjonen mellom Fremskrittspartiet, som er Regjeringens parlamentariske basis ifølge dem selv, og regjeringspartiene, understreker behovet for at vi får mer forpliktende samarbeid mellom partier i Stortinget, slik at vi kan ha stabile og forutsigbare regjeringsforhold her i landet. Jeg ville være tilhenger av et sentrum/venstre-samarbeid og lurer på hva statsministeren egentlig er tilhenger av.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til statsministeren. Risenga sykehjem har vært et flaggskip for dem som ikke bare ønsker privatisering, men kommersialisering inn i eldreomsorgen og sykehjemstjenestene. Private bedrifter har som hovedmålsetting å tjene penger, å få avkastning på investert kapital, og å gå med overskudd og altså få inntjening. Det kan ikke være hovedmålsettingen i eldreomsorgen. Der må kvalitet, omsorg og nærhet være hovedmålsettingen. Og det er det som er problemet med den økende kommersialiseringen og privatiseringen vi nå ser innenfor eldreomsorgen. Dette har Bondevik tidligere advart veldig kraftig mot, bl.a. i en gripende god kronikk, hvor han advarer sterkt mot å la private kommersielle aktører få for stor rolle innenfor eldreomsorgen. Han mener at sykehjemspasienter i siste del av livet vil bli stelt av folk som ikke har tid til å holde dem i hånden. Kristelig Folkeparti vil derfor være varsomme med å la kommersielle aktører ta over innenfor helse- og sosialsektoren.(Presidenten klubber.) Spørsmålet er om Bondevik er enig med kommunalministeren, som oppfordrer til mer kommersiell bruk(presidenten klubber) (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg er enig med representanten Stoltenberg i at ledighetssituasjonen er bekymringsfull. Derfor er kampen mot den økende ledigheten en hovedsak for Samarbeidsregjeringen. Vi fører en økonomisk politikk for bevisst å motvirke økende ledighet. Ledigheten er vel nå omtrent på det samme nivået som da Jens Stoltenberg selv hadde et hovedansvar for den økonomiske politikken, nemlig da han var finansminister. Vi er ikke fornøyd med et slikt ledighetsnivå. Vi ønsker å bekjempe det. Derfor fører vi nå en økonomisk politikk som tar sikte på å redusere det som er en hovedårsak til ledighetsproblemet, nemlig et høyt norsk kostnadsnivå i våre bedrifter sammenlignet med dem vi konkurrerer med. Når vi reiser rundt til bedriftene, får vi veldig klare signaler om at deres hovedproblem er en høy kronekurs og et høyt rentenivå. Samarbeidsregjeringen fører en økonomisk politikk som gjør at renten nå er på vei nedover. Den er nå 1 pst. lavere enn da vi overtok fra Stoltenberg-regjeringen. Kronekursen har begynt å synke. Dette vil kunne lette situasjonen. Sentralbanksjefen sa i sin årstale at den økonomiske politikken har bidratt til stabiliteten som gjør at vi nå kan få dette til. I tillegg setter vi inn tiltak for aktivt å bidra til at de som er ledige, kan komme raskere over i ny jobb, både ved å styrke Aetat og ved å øke antall tiltaksplasser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg tror nok det er for enkelt å si at kronekursen er på vei ned fordi arbeidsledigheten er på vei opp. Det er nok en helt klar sammenheng mellom et synkende rentenivå og en synkende kronekurs. Og etter at sentralbanksjefen holdt sin årstale i forrige uke, som var vanskelig å lese som noe annet enn et varsel om nye rentereduksjoner, har nedgangen på kronekursen skutt fart. Det sier noe om forventningene i markedet, og det viser at denne politikken virker. Ellers vil ikke Samarbeidsregjeringen bruke ledighet som et virkemiddel i den økonomiske politikken. Tvert om, for oss er full sysselsetting et hovedmål i den økonomiske politikken. Derfor har vi også gitt betydelige skatte- og avgiftslettelser for bedriftene våre, slik at de skal klare å bevare arbeidsplasser og å skape nye. Arbeiderpartiet har vært imot flere av disse. Hvis Arbeiderpartiets politikk hadde blitt vedtatt, kunne situasjonen for næringslivet ha blitt enda vanskeligere.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
La meg først si at jeg er enig med representanten Djupedal i hans bekymring for stigende arbeidsledighet. Den rammer mange familier og setter disse i en vanskelig situasjon. Derfor er det en hovedsak for Samarbeidsregjeringen å bekjempe denne ledigheten. Vi er ikke ute etter å skylde på opposisjonen, men vi må si fra om at hvis man nå legger om finanspolitikken, som faktisk har bidratt til å redusere renten og kronekursen, da slår vi inn på en feil vei, som kan komme til å øke ledigheten, som kan undergrave kampen mot ledigheten, og det kan ikke Regjeringen sitte rolig og se på. Dette har jeg tillatt meg å si fra om, fordi vi nå ser tendenser i Stortinget til at man vedtar en rekke utgiftsforslag uten inndekning. Samtidig vet vi at skatte- og avgiftsinntektene til staten ser ut til å bli lavere enn opprinnelig budsjettert, og dette kan til sammen skape en veldig utfordring i behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Vi må ikke stelle oss slik at budsjettopplegget sprekker.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det er ingen ren ansvarsfraskrivelse. En statsminister må ha anledning til å delta i den offentlige debatt og si fra. Det har statsministeren gjort, og det kommer jeg til å fortsette med, fordi Arbeiderpartiets politikk på dette området er forvirrende. I det ene øyeblikket sier man at Regjeringen har brukt for mye penger, og i neste øyeblikk er man med på forslag – og ikke bare når det gjelder dem som rammes av høy strømregning – som vil drive utgiftene opp. Dette er dobbeltkommunikasjon. Man må velge én linje, og da må man bestemme seg for om man mener at Regjeringen bruker for mye eller for lite penger. Dette har statsministeren tillatt seg å si fra om. Det gjelder ikke bare dette med strømregningen. Det gjelder f.eks. dem som har barnehageplass betalt av sine bedrifter. Dette ønsker Arbeiderpartiet å subsidiere gjennom skattesystemet, og man har vedtatt det sammen med andre partier, uten inndekning – et forslag som for øvrig har en dårlig fordelingsprofil.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Nå ligger det som kjent et Dokument nr. 8-forslag til behandling i Stortinget som går inn på disse spørsmålene, og regjeringspartienes standpunkter blir avklart i den forbindelsen. Vi har så langt ikke gått inn for en generell nettolønnsordning, og det er heller ikke slik at alle våre konkurrentland på dette området har det. Mønsteret er ganske varierende. Det som er et problem for vår skipsfart, er mye av det samme som for næringslivet for øvrig: et høyt rentenivå og en høy kronekurs. Det er nå på vei nedover. Hvis vi klarer å fastholde en politikk på dette området, forhåpentligvis også med Fremskrittspartiets bistand, som vi inngikk et budsjettforlik med, vil disse problemene gradvis bli redusert. Vi har også varslet at vi vil ha en gjennomgang av alle ordningene for vår skipsfart ved å legge fram en melding for Stortinget om dette. Da kan vi analysere hvordan våre konkurransevilkår er i forhold til våre konkurrentland.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg er enig i at vi skal bruke skatteinstrumentet for å stimulere til forskning og nyskapning. Det har da vitterlig Samarbeidsregjeringen gjort. Det er vi som har lagt fram og fått vedtatt SkatteFUNN-ordningen som nå gjøres gjeldende for alle norske bedrifter, altså at bedriftene kan sette av til forsknings- og utviklingsarbeid og få skattefradrag. Dette har blitt et veldig populært opplegg. Det er over 3 000 bedrifter som nå har søkt om et skatteproveny på ca. 1 milliard kr. Denne ordningen virker. Den bidrar til forskning og nyskapning. Ellers er det jo en feilaktig påstand å si at vi har lagt fram skattelettelser som hovedsakelig går til private og husholdninger – tvert om! Cirka fire femtedeler av de skatte- og avgiftslettelsene Samarbeidsregjeringen har lagt fram og fått vedtatt, har gått til næringslivet og bedriftene. Det gjelder f.eks. fjerning av investeringsavgiften, som det for så vidt var flertall for tidligere, avskrivningsregler, flypassasjeravgift, dobbelbeskatning på utbytte(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det var godt at presidenten slo det fast!
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Regjeringen vil selvsagt i revidert nasjonalbudsjett komme mye inn på ledighetssituasjonen og vurdere tiltak for ytterligere å bekjempe den. Men det er samtidig viktig at vi ikke forandrer på det finanspolitiske opplegget, for da kan vi risikere å sette de rentereduksjonene og den reduserte kronekurs som nå er på vei, i fare. Jeg viser også her til sentralbanksjefens tale, hvor han omtalte finanspolitikken og sa: «Handlingsregelen» – altså for uttak fra Petroleumsfondet – «er blitt fulgt. Det gir i seg selv et godt bidrag til stabilitet.» Dette var en klar karakteristikk av at Regjeringens økonomiske opplegg nå virker fornuftig for å få renten og kronekursen ned. Det er det viktigste bidraget til å bekjempe ledigheten. Innenfor de rammene er vi selvsagt innstilt på å drøfte tiltak mot ledighet, både når det gjelder tiltak som aktivt kan sette folk i arbeid, og tiltak innenfor arbeidsmarkedsetaten som kan bidra til at de som er ledige, raskere får ny jobb. Det er også et visst nytt interessant trekk i ledighetsbildet. Det er at relativt mange med høy utdanning, bl.a. innenfor IKT-bransjen, nå går ledige. Det kan kreve andre typer tiltak enn de tradisjonelle som man har brukt tidligere for å bekjempe ledigheten. Men jeg vil igjen gjerne slå fast at Samarbeidsregjeringen tar ledighetsutviklingen på alvor. Det er en hovedsak for oss å bekjempe økende arbeidsledighet, fordi dette er et stort problem for dem som blir gående ledige. Det er ikke noe Regjeringen sitter passivt og ser på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Handlingsregelen er ikke brutt. Den såkalte glatting når det gjelder realavkastningen, altså det å ta en forventet realavkastning over flere år og ikke mekanisk bare for det enkelte år, er ikke i strid med handlingsregelen. Det er i samsvar med handlingsregelen. Så Regjeringen har ikke brutt handlingsregelen. Det fikk vi jo sentralbanksjefens klare ord for. Han sa: «Handlingsregelen er blitt fulgt». Dette er et direkte sitat. Det er også dette som gjør at politikken nå begynner å virke, i den forstand at rente og kronekurs går ned. Samarbeidsregjeringen vil overhodet ikke bruke arbeidsledigheten som et virkemiddel, verken for å få renten ned eller for andre formål. Full sysselsetting er vårt hovedmål i den økonomiske politikken. Men da er det viktig å få renten ned. Det inntektspolitiske samarbeidet som vi har innledet med partene i arbeidslivet, er også et viktig element i kampen mot arbeidsledigheten. Jeg har gjort det helt klart at lederne innenfor både staten og det private må gå foran og vise moderasjon hvis man skal forvente at arbeidstakerne skal gjøre det samme.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Nå skjønte jeg at Arbeiderpartiets parlamentariske leder la opp til en regjeringsdebatt. Statsministeren leder en samarbeidsregjering som jeg mener var det naturlige resultat av stortingsvalget høsten 2001, som styrer, og som styrer godt. Stoltenberg har slått til lyd for et samarbeid mellom Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Nå forstod jeg at Senterpartiets nye, kommende leder nærmest avlyste det for et par dager siden. Når vi ser hvordan disse partiene spriker i sentrale utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål og i sentrale økonomisk-politiske spørsmål, ser jeg med en viss undring på det alternativet representanten Stoltenberg søker å bygge opp. Disse tre partiene er jo også uenige om bunnplanken i den økonomiske politikken, nemlig penge- og kredittpolitikken, og utformingen og praktiseringen av handlingsregelen. Så Samarbeidsregjeringen er det klart beste alternativet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Vi er nødt til å se sammenhengene i den økonomiske politikken. Det var vel tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland som sa at alt henger sammen med alt. Slik er det også her. Det er veldig mange prosjekter en kunne fristes til å sette mange penger inn i, og som isolert sett er fornuftige, men så kan resultatet bli galt. Hvis vi f.eks. nå blåser opp de offentlige budsjetter i løpet av dette året, står vi i fare for å undergrave kampen mot ledighet ved at renten ikke går ned, slik vi ønsker, og heller ikke kronekursen. Veldig mye av det som nå kastes fram om dagen, er jo tradisjonell motkonjunkturpolitikk som en førte på 1980-tallet og til dels på 1990-tallet, og som jo ikke gav de ønskede resultatene. Jeg må minne om at i 1993 – for øvrig under en arbeiderpartiregjering – var arbeidsledigheten rekordhøy, den var oppe i ca. 130 000. Vi må ikke føre en politikk som fører oss tilbake dit.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg har ikke noe å bemerke til sentralbanksjefens tilnærming til dette i sin årstale. Det var en klar anerkjennelse av at finanspolitikken nå virker. Det jeg har sagt i de siste dager, er at nå må vi ikke forskusle dette. Det er helt riktig, som representanten Djupedal sier, at det mandat Sentralbanken har fått, ikke er en ensidig vektlegging av bare ett kriterium, at det skal siktes inn mot en inflasjon på 2,5 pst. på sikt noen år fram. Men innenfor den rammen har Sentralbanken en viss skjønnsmessig vurdering, og det utøves. Vi har ingen planer om å endre retningslinjene for Sentralbanken, som for øvrig ble lagt fram av den siste arbeiderpartiregjeringen, og som fikk bred tilslutning her i Stortinget.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg vil ikke være enig i at det er to FN-spor. For meg er FN-sporet fredssporet. Det at det pågår en dragkamp forut for en behandling i Sikkerhetsrådet, er faktisk ikke unormalt – det er det normale. Slik var det også før vedtaket av resolusjon 1441, som jo førte til at våpeninspektørene fikk komme inn igjen i Irak, og at Irak for første gang beklaget invasjonen i Kuwait. Vårt syn er at dersom våpeninspektørene nå kan rapportere om framgang, slik at fortsatte inspeksjoner og kontroll er meningsfylt, ja så skal våpeninspektørene få mer tid. Her følger vi en helt konsekvent linje, og jeg synes det er riktig at vi nå får høre våpeninspektørenes rapport tilbake til Sikkerhetsrådet. Først da har vi et grunnlag for å bedømme hvorvidt de fortsatt kan gjøre en meningsfylt jobb inne i Irak. Det er vårt håp, og det er vårt ønske. For den norske regjering er det maktpåliggende at vi kan få avvæpnet Irak uten bruk av militær makt, altså gjennom en fredelig løsning. Det må også føyes til at det er først når Irak er satt under press, at de innleder et samarbeid. Det tror jeg ingen kan komme fra. Det er et paradoks for oss alle. Det var først da resolusjon 1441 ble vedtatt, at Irak åpnet landet for inspeksjoner. Og det var først etter nytt press gjennom både Blix" første rapport og utenriksminister Powells innlegg i Sikkerhetsrådet at de gikk videre på et fortsatt samarbeid. Nå har Saddam Hussein fortsatt en sjanse. Hvis han fullt ut samarbeider med våpeninspektørene, mener vi det fortsatt er en mulighet for en fredelig løsning, og det er den norske regjeringens linje.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Regjeringen har langt høyere ambisjoner enn bare å lene seg tilbake, og vi lener oss ikke tilbake. Vi har vært aktive, vi er aktive, og vi bruker våre kanaler – både statsminister, utenriksminister, vår delegasjon i FN og våre ambassader i de viktige land. Men Kristin Halvorsen var inne på noe. Det kunne ha vært krig for lenge siden hvis vi ikke hadde fått USA inn på FN-sporet. Det er nettopp det jeg har framholdt gang på gang: Hvis vi hopper av FN-sporet ved å forhåndskonkludere, legitimerer vi også at andre gjør det, som f.eks. USA. Det har jeg tillatt meg å si – og det mener jeg fortsatt – ville ha økt krigsfaren. Det er derfor det er så viktig å holde USA og Storbritannia og de andre på FN-sporet. Hvis Sikkerhetsrådet klarer å samle seg, tror jeg det er den beste måten å unngå en militær konflikt på. Det er det den norske regjering nå arbeider for. Kan inspeksjoner fortsatt være meningsfylte, vil vi gå inn for det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det er riktig at det er kombinasjonen av resolusjon 1441 og en trussel og et press som gjør at Irak gradvis har samarbeidet mer. Men det hører med i den paradoksale situasjonen som Irak-konflikten er, at det er også signalene om at det kan bli en fredelig utgang på denne konflikten hvis Saddam Hussein samarbeider, som gir meg håp om at det kan bli en fredelig løsning. For hvis Irak hadde stått overfor en situasjon hvor det var bare ett svar, nemlig krig, ville heller ikke Irak ha samarbeidet. Men fordi Irak også står overfor muligheten for at et samarbeid kan gi en fredelig løsning, øker det sjansene for det. Derfor mener jeg også at alle de som uttaler seg, og som demonstrerer for fred, faktisk har den funksjonen at de også er med og gir fredssporet et innhold.(Presidenten klubber.) Situasjonen er full av paradokser … (Presidenten klubber.)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg må slå fast at norske myndigheter ikke har innført noen boikott av varer fra Israel, heller ikke på forsvarssektoren. Et forslag om dette ble faktisk avvist her i Stortinget i juni i fjor, slik at stortingsflertallet har ikke ønsket å slå inn på en boikottlinje. Stortinget er kjent med regelverket: Norge selger ikke våpen til land som er i krig, eller hvor krig truer, eller hvor det er borgerkrig. På den bakgrunn vil kjøp som utløser gjenkjøpsforpliktelser, ikke være aktuelt, og det er det da heller ikke i tilfellet Israel. Norsk våpenkjøp vurderes ut fra våre behov og den til enhver tid rådende situasjon i leverandørlandet. Det eksisterer ingen generelle retningslinjer med hensyn til anskaffelse av forsvarsmateriell fra land som er i en krigslignende situasjon, men det eksisterer særskilte retningslinjer for forsvarsmateriell fra Israel, og de tilsier at våpenkjøp herfra skal forelegges Forsvarsdepartementet og godkjennes av forsvarsministeren. Det er gjort også i disse enkelttilfeller.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Nei, verken her eller i andre spørsmål legger vi oss på en defensiv eller passiv linje. Vi ønsket å bygge ned de spenninger som hadde bygd seg opp i NATO, og som heldigvis i den aktuelle situasjon – alt når det gjaldt spørsmålet om forsvaret av Tyrkia – fant sin løsning, faktisk med aktiv norsk bistand. Så i den akutte situasjon var Norge aktiv, og vi vil være det framover. Jeg er enig med representanten Haga i at NATO har vært og skal være en allianse som i hovedsak har en defensiv karakter. Men som kjent, under NATO-toppmøtet i Praha, som jeg selv deltok i i fjor høst, vedtok NATO nye retningslinjer hvor vi også ser kampen mot masseødeleggelsesvåpen og kampen mot terror som viktige utfordringer. Det har jeg forstått at representanten Haga ikke er uenig i, og jeg har også forstått det slik at hun var enig i den linje som Regjeringen la seg på når det gjelder forsvar av Tyrkia i en eventuell krigssituasjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg vil stå ved det jeg skrev i denne «gripende gode» kronikken, som jeg fikk en så flott karakter av fra representanten Stoltenberg. Kommunene har jo en viss frihet på dette området. Og det er klart at når de skal fastsette anbudsbetingelser og avgjøre hvem som eventuelt får et slikt oppdrag, så skal nettopp kvalitet og omsorg være avgjørende kriterier og ikke maksimal inntjening eller profitt for dem som måtte få oppdraget. Så det er opp til kommunene å være veldig strenge, og det er min oppfordring at de skal være det, slik at eldreomsorgen preges av kvalitet. Derfor tror jeg ikke at private firmaer her vil få eller bør få en dominerende stilling. Jeg tror det offentlige i all hovedsak skal drive dette. Det avgjørende er at det offentlige har ansvaret for at det drives, og med kvalitet. Så får den enkelte kommune innenfor disse rammer benytte den friheten de har.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Regjeringen tar ansvar når det gjelder kvalitetsmål, både innenfor helsetjenesten og i eldreomsorgen. Når det gjelder eldreomsorgen spesielt, kommer det nå nye kvalitetsnormer som gir innhold til kvaliteten i eldreomsorgen. Hvis det blir slike erfaringer som det representanten Karin Andersen nå refererte til, regner jeg med at det er noe kommunene merker seg og tar konsekvensen av. Det finnes nok ikke bare slike dårlige eksempel. Det finnes nok også noen andre som er klart bedre. Men det er det offentliges ansvar å fastsette kvalitetsnormer innenfor omsorgstjenestene. Det ansvaret har selvsagt staten. Det ansvaret har kommunene, og de må ta affære hvis det ikke holder i praksis.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Svaret på det er selvsagt nei. Fire femtedeler av skatte- og avgiftslettelsene har gått til lettelser for bedriftene. Hadde vi ikke gitt dem, hadde situasjonen for mange av dem vært enda vanskeligere og kanskje ledigheten høyere. Jeg vet at det er partier her på Stortinget som gjerne vil øke skatte- og avgiftstrykket, også for næringslivet. Det er å undergrave kampen mot arbeidsledigheten. Det ønsker ikke Samarbeidsregjeringen. Det som har vært gitt av personskattelette, har i stor grad vært gitt til dem med lave inntekter bl.a. gjennom økt minstefradrag. Jeg er glad for at Senterpartiet vil slå ring om en åpen folkekirke. Det ønsker også Samarbeidsregjeringen. Vi er i gang og ser spesielt på kirkeøkonomien. Det er veldig ulike prioriteringer i kommunene på dette området. Vi ser både på kortsiktige og på langsiktige tiltak for å gi bedre balanse i Den norske kirkes økonomi, slik at vi skal unngå slike eksempel vi har hatt noen av nå sist vinter, som også henger sammen med den ekstreme situasjonen på kraftmarkedet og strømprisene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Statsråd Solberg har ikke vært intervjuet av Nettavisen. Hun har ikke sagt det som representanten Karin Andersen nå refererer til, ifølge henne selv i hvert fall, og det velger jeg å tro på. Så dermed blir jo grunnlaget for spørsmålet egentlig borte. Vi har i budsjettavtalen med Fremskrittspartiet sagt at vi skal ha en ny gjennomgang av kommuneøkonomien i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Som jeg har pekt på tidligere i spontanspørretimen, er situasjonen foran revidert nasjonalbudsjett ganske utfordrende, fordi noe av inntektene blir redusert, og Stortinget har vedtatt og er i ferd med å vedta nye utgiftsøkninger, som kan skape en sprekk. Det har vi tillatt oss å si fra om og advare mot. Så skal vi samtidig legge fram kommuneøkonomiproposisjonen for neste år. I den forbindelse har kommunalministeren sagt, senest på TV i går kveld, at det vil komme nye, friske penger til kommunesektoren.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Hadde vi ikke gitt disse skatte- og avgiftslettelsene som for 4/5-dels vedkommende har gått til næringslivet, kunne situasjonen for våre bedrifter og sysselsettingen vært enda mer alvorlig enn den er. Vi følger klare strategier for å bekjempe ledigheten, for å ha en stram finanspolitikk som skal få ned rente- og kronekurs, for skatte- og avgiftslettelser til bedriftene, mer satsing på forskning og utvikling og en styrking av Aetat. Dette er en aktiv kamp mot ledighet, og det er noe av det viktigste for å beholde en sterk offentlig velferd. Rentereduksjonen på 1 pst., som vi har bidratt til, har for øvrig gitt kommunesektoren en gevinst på ca. 800 mill. kr. Det hører også med i bildet. Jeg vet om flere kommuner som nå ser dette som et klart bidrag. Samarbeidsregjeringen og Kristelig Folkeparti står, siden det ble spurt spesielt om det, for en videreutvikling av velferdssamfunnet, og vi er fullstendig klar over at kommuneøkonomien i så måte er viktig. Derfor er vi også opptatt av å bringe en balanse mellom inntekter og utgifter i kommunesektoren, og det arbeidet er i gang.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-26:
Jeg tror ikke det kan være tvil om at det er én årsak til at renten nå går nedover og at kronekursen er blitt svekket: de stadig stigende ledighetstallene som vi er vitne til. Det er vel ingen ting i det statsbudsjettet som sist ble vedtatt, som nå på nyåret skulle tilsi en endring i forhold til det som var før, annet enn at arbeidsledigheten dessverre er på vei oppover. Dette er selvfølgelig veldig dramatisk, og det betyr at det er nødvendig med tiltak fra samfunnets side for å hindre dette. Det er helt ufruktbart av Regjeringen å skylde på opposisjonen, og det er selvfølgelig like ufruktbart at man ikke sammen klarer å finne gode, nødvendige tiltak for å få arbeidsledigheten ned. Det som forbauser meg, er at Regjeringen hele tiden snakker om på lengre sikt, om revidert og om statsbudsjettet, om at det skal komme en bedring en eller annen gang i en udefinerbar framtid, men samtidig er det altså nye mennesker som stadig vekk må stemple inn på arbeidskontoret. Tidligere har man i slike situasjoner gjort noe. For eksempel la regjeringen Willoch i sin tid fram en påskepakke, fordi det var nødvendig å få aktivitet fort. Da er min utfordring til Regjeringen: Vil regjeringen Bondevik ta initiativ til strakstiltak allerede før revidert budsjett for å få hjulene i gang?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-26:
Statsministeren henviste til Gjedrems årstale. Denne talen kan vel vanskelig forstås på noen annen måte enn som en innrømmelse av feil Sentralbankens styre har gjort gjennom flere år i form av feil vektlegging av det pengepolitiske mandat. Det ser man også i praktiseringen av dette mandatet, som nå heldigvis har fått en noe bredere tilnærming. Det betyr at det er denne ensidige vektleggingen av inflasjon, som også denne regjeringen har forsvart hele tiden, mens man ikke tar hensyn til produksjon, sysselsetting og ikke minst en stadig sterkere krone, som har slått norsk industri ut. Det er det som har slått norsk industri ut, ikke noe annet, i så stor grad. Nå ser vi heldigvis at Gjedrem også i framtiden forhåpentligvis velger å vektlegge dette annerledes, altså at man tar med helheten i økonomien, ikke bare inflasjon. Da er mitt spørsmål til statsministeren: Er statsministeren enig i denne tilnærmingen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Et av hovedproblemene med å klare å styre den økonomiske politikken på en god måte er jo at Regjeringen har inngått en budsjettavtale med Fremskrittspartiet uten at de egentlig har et parti som da sammen med Regjeringen står bak det økonomiske opplegget gjennom året. Jeg opplever det som en ren ansvarsfraskrivelse fra statsministeren når han i dag både i artikler og i radio beskylder opposisjonen for å bidra til økende ledighet, beskylder Arbeiderpartiet nærmest for å løpe rundt i Stortinget og danne flertall uten å vise til inndekning. Jeg må spørre: Mener statsministeren at den påplussingen som stortingsflertallet gjorde for å hjelpe folk som har problemer med strømregningen, bidrar til økende ledighet? Statsministeren sier at man i Stortinget vedtar «en rekke» forslag. Jeg lurer på hvilke andre forslag det har blitt flertall for i Stortinget etter jul?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Vi opplever i dag at deler av norsk industri forvitrer, legger ned sin virksomhet eller flytter til utlandet, og vi har passert over 100 000 arbeidsledige. Også skipsfarten, som i mange år har bevist sin egen fortreffelighet og i fjor seilte inn over 80 milliarder kr i eksportinntekter til Norge med betydelige ringvirkninger og over 70 000 arbeidsplasser på land, opplever store problemer, fordi vi i Norge ved Regjeringen ikke vil gi de samme rammebetingelsene som man har i EU, der man har som mål å bygge seg opp som maritim stormakt før år 2010. Vil statsministeren, som har ansvaret i Regjeringen, nå innføre nettolønnsordninger, nøyaktig de samme ordningene man har i EU, så kan skipsfarten og sjøfolkene våre brette opp skjorteermene og gjøre resten av jobben selv?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede sosialminister: «Den 6. februar d.å. har Vinmonopolets styre prioritert distriktene ved tildelinger av ti nye utsalg. Mysen i Østfold er utelatt, selv om kommunen har søkt flere ganger. I Østfold vil nye utsalg bidra til å redusere grensehandelslekkasjen, gi ringvirkninger til handelsnæringen og bedre tilgjengeligheten for lovlig omsetning av alkoholholdige varer. Vil statsråden ta et initiativ for å få etablert et polutsalg i Mysen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret og hører argumentene. Det er vitterlig slik at Østfold står i en særstilling på grunn av beliggenheten. 75–80 pst. av all landeveistrafikk til Norge går gjennom Østfold. Vi har den høyeste grensehandelslekkasjen i landet. Vi har den høyeste smuglingen, selv om den er redusert noe nå på grunn av alle metanolskandalene, men det er sannsynligvis midlertidig. Det er knallhard konkurranse fra systembolagene som ligger nært opptil norsk grense. Derfor er det stor interesse for å få et utsalg i Mysen for å få redusert lekkasjen, for å redusere den illegale omsetningen og for å få lokale ringvirkninger. Mener ikke statsråden at det er en spesiell situasjon, at det er gode argumenter for å få etablert et vinmonopolutsalg i Mysen?