Guri Melby (Venstre), 2022-01-06:
Jeg vil starte innlegget med å gratulere både utenriksministeren, regjeringen og Stortinget med Norges plass i Sikkerhetsrådet og den lederrollen som vi nå trer inn i. Som utenriksministeren var inne på i sin redegjørelse i går, har dette skjedd takket være en bred innsats fra nesten samtlige partier på Stortinget og ikke minst den nåværende lederen for utenrikskomiteen, Ine Eriksen Søreide. Det betrygger meg at utenriksministeren startet sin redegjørelse med å fokusere på to viktige tema, nemlig klima og kvinners rettigheter. Klima er uten tvil en stor sikkerhetsutfordring. Av de landene som kommer til å merke påvirkningen av global oppvarming aller mest, er det en stor andel som også befinner seg i ulike konflikter. Dette blir en veldig negativ spiral fordi disse konfliktene hindrer tiltak som kan lindre konsekvensene av klimaendringene. Samtidig har vi fortsatt klimaendringer som forsterker effekten av krig og usikkerhet. Det jeg tenkte å bruke mest tid på i mitt innlegg, er å snakke om en konflikt som utenriksministeren ikke nevnte i sin redegjørelse for Stortinget, nemlig den ulmende og uløste krigen mellom Russland og Ukraina, åtte år etter at Russland annekterte Krimhalvøya. I dag står om lag 100 000 russiske soldater langs grensen til Ukraina. Den russiske presidenten bruker dette nærværet for å presse fram forhandlinger på sine premisser. Når vetomedlemmene av Sikkerhetsrådet er involvert i en konflikt, er det sjelden noen enkel løsning å finne i det samme rådet. Allikevel er det absolutt nødvendig for medlemmene – og spesielt for lederen av Sikkerhetsrådet – å adressere disse konfliktene, akkurat slik man adresserer andre konflikter som utenriksministeren tok opp i sin redegjørelse. Utenriksministeren brukte selv Trygve Lies ord om at FN ikke er en hurtig og lett vei, men en vei som fører fram dersom medlemsstatene med klokskap, lojalitet og fasthet benytter seg av FN-organisasjonens institusjoner. Det gjelder også for rådets permanente medlemmer. Russland har lagt fram en rekke krav for de forhandlingene som de nå spiller opp til, og spesielt et av Putins krav er helt umulig for et liberalt demokrati å gå med på, nemlig at det skal være begrensninger på et OSSE-lands rett til å bestemme hvilke allianser det skal tilhøre. I FN- og NATO-sammenheng og i OSSE må vi være klar på at det grunnleggende prinsippet om alliansefrihet må gjelde alle land og i all framtid. Ukraina, Georgia og andre land som blir presset av Russland på den måten, fortjener vår helhjertede støtte. Selv om veien til både EU- og NATO-medlemskap kan ligge langt unna for disse landene, bør vi aldri lukke dørene for at de som ønsker det, skal få lov til å søke medlemskap. Vi trenger dialog, også med autoritære regimer som Russland og Kina. Derfor er det bra at vi har inntatt plassen i Sikkerhetsrådet. Men det er også begrunnelsen for at vi må bruke en sånn plass til å ta opp vanskelige tema som berører stormakter, enten det er situasjonen i Ukraina, eller det er situasjonen i Hongkong. Alle land taper på en ny russisk invasjon av Ukraina, ikke minst Russland og Putin selv. Vi må derfor bruke de internasjonale arenaene der vi har innflytelse, til å fasilitere dialog, også der utfordringene virker mest uoverkommelige. Sikkerhetsrådet ble på mange måter skapt for å løse de stormaktskonfliktene som førte til annen verdenskrig. Det er viktig at vi bidrar til at Mussolinis gamle dom over Folkeforbundet – at det er viktig og fungerer når spurver slåss, men ubrukelig når ørnene krangler – ikke blir Sikkerhetsrådets svøpe. Derfor håper jeg at det at utenriksministeren ikke nevnte Ukraina i sin redegjørelse, ikke var et signal om hva Norge legger vekt på i sitt formannskap, og at det blir nedprioritert i mengden av andre utfordringer som truer verdensfreden. Avslutningsvis vil jeg be utenriksministeren om å leve opp til de ordene hun ytret i salen i går, om at Norges stemme må være uavhengig, også i Sikkerhetsrådet, og også fra stormaktenes forsøk på å dominere rådet. Det var nettopp lovnaden om uavhengighet som gjorde at det overveldende flertallet i denne salen under både forrige og nåværende regjering jobbet så hardt for å vinne Norge en plass i rådet. Jeg ser fram til å følge Norges formannskap og håper at vi i salen kan bidra til å sikre Norge tyngde, gjennomslag og fortsatt uavhengighet i denne viktige oppgaven.