trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2004-04-27:
Som det går fram av innstillingen, slutter vi i Arbeiderpartiet oss til Regjeringen og flertallet i komiteen på de fleste punktene. På ett punkt er Arbeiderpartiet klare, og det gjelder begrenset offentliggjøring av skattelistene. Åpenhet og offentlighet om inntekts- og formuesforhold i ligningssammenheng har en lang og solid tradisjon i Norge. Dagens ordning representerer en form for samfunnskontroll med styresmaktene. For å sikre innsyn i skattesystemets virkemåter og resultatmessige utslag er det nemlig også viktig å få det offentliggjort fullt ut. Historisk har det også vist seg at utlagte skattelister har avdekket flere skjevheter og urimeligheter, som i neste omgang har dannet grunnlaget for samfunnsdebatter og justeringer i vårt skattesystem. Fra Arbeiderpartiets side har det ikke vært aktuelt å begrense offentliggjøring av skattelister noen gang tidligere. Åpenhet gir også et tilfang, synes vi, av informasjon om inntekts- og skattemessige forhold som er viktige i samfunnsdebatten. Men det forhindrer ikke at Arbeiderpartiet også er klart kritisk til et akselererende innslag av kjendisorientering og kommersialisering av skattelisteopplysningene gjennom videresalg. Problemet er imidlertid at innføring av et forbud ikke gir noen løsning her. Fullstendig hemmeligholdelse – det er ikke det som er foreslått, jeg vil bare understreke det – vil og kan også gi grunnlag for spekulasjoner og formidling av selektive forvrengte tallstørrelser uten at allmennheten kunne kontrollert om opplysningene var korrekte. Det er også et annet punkt jeg er meget kritisk til. Det er at Regjeringen foreslår at offentliggjøringen nå skal reguleres gjennom ligningsloven, og at offentlighetsloven ikke skal gjelde krav om innsyn i disse sakene. Jeg mener at innsyn i offentlige dokumenter i størst mulig grad bør forankres i offentlighetsloven, slik at flest mulige unntak bør kunne leses ut av denne. Jo flere spesiallover som tilsidesetter offentlighetsloven, jo mer uthules hele offentlighetsprinsippet. Nok om det – begrenset offentliggjøring har vi vært og er vi kritiske til, noe som også kommer fram i den merknad vi har sammen med SV i innstillingen. Jeg regner med at voteringen, bl.a. over § 8-8 Skatteliste, punkt 2, blir lagt opp slik at vi og SV får stemme for punkt 2, som går på det spesielle forholdet knyttet til enkelte skattyteres navn og poststed og problemer med det. Det punktet vil vi stemme for. De øvrige punktene stemmer vi imot.
Heidi Larssen (Høyre), 2004-04-27:
Saksordføreren har redegjort for saken og flertallets standpunkt, som også er Regjeringens forslag. Saken avstedkommer derfor bare noen få kommentarer fra Høyres side. Norsk forvaltning er jo bygd på offentlighet og innsyn. Det skal hindre maktmisbruk og legge til rette for samfunnsmessig kontroll. Utlegging av skattelister er en del av dette, og ordningen har vart lenge. Men det at ordningen har vart lenge, kan jo ikke være et hovedargument for å fortsette med samme praksis som nå med offentliggjøring av listene og med utlegging av søkbare, landsomfattende lister på Internett. Det har skjedd mye siden 1863, ikke minst på teknologi- og samfunnskontrollsiden. Det kan da ikke være et verneverdig formål at alle og enhver til enhver tid skal kunne kose seg med andre personers inntekts- og formuesforhold og også en rad av andre personopplysninger, opplysninger som kan kobles og systematiseres til helt andre formål enn samfunnsmessig kontroll. Personvernhensyn tilsier at det strammes noe inn. Man forbyr altså ikke offentliggjøring. Skattelistene skal fortsatt være offentlige. Det foreslås imidlertid en del tiltak som går på omfanget av opplysningene som blir tatt inn i skattelistene, og på måten ligningsmyndighetene kan gjøre opplysningene kjent på. Endringene har, som sagt, til formål å styrke personvernet. De går ut på, som de andre har vært inne på, at listene ikke skal ha fødselsdag, adresse og skatteklasse, og at de bare blir lagt ut tre uker på Internett. Ellers må man gå til ligningsmyndighetene. Masseutlevering blir avviklet, og listene blir bare lagt ut én gang. Det tilfredsstiller det kontrollbehovet som måtte finnes, mens den fråtsing, hvis det er et parlamentarisk uttrykk, som nå av og til foregår, blir vanskeliggjort. Som et virkemiddel mot økonomisk kriminalitet foreslås det at banker og finansinstitusjoner får tilgang til disse andre opplysningene. Ellers er Høyre tilfreds med at reglene for betaling eller ikke betaling, som er det denne saken handler om, av arbeidsgiveravgift for arbeid i utlandet nå er blitt klare og entydige. Likebehandling av religiøse og humanitære organisasjoner på dette feltet er fornuftig. At forslaget fører til en bedring av de humanitære organisasjonenes økonomi, kan ikke skade noen, snarere tvert imot.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-04-27:
Forslaget til valutaregisterlov innebærer at det blir opprettet et nytt valutaregister som skal erstatte dagens BRAVO-register. Valutaregisteret skal inneha opplysninger om valutaveksling og overføring av betalingsmidler inn og ut av Norge. For beløp over 25 000 kr skal det rapporteres enkelttransaksjoner, mens det for mindre transaksjoner bare skal rapporteres aggregerte summer pr. måned pr. land. Det er en enstemmig komite som innstiller til Stortinget i denne saken, men komiteen har foretatt en liten endring i lovteksten og har også noen merknader i forhold til forslaget fra departementet. Dette nye registeret vil være mer omfattende enn BRAVO-registeret og skal inneholde både personnummer for enkeltpersoner og organisasjonsnummer for bedrifter, noe BRAVO-registeret ikke inneholder. Komiteen tar dette til etterretning, men understreker i merknads form at finansnæringen ikke må pålegges urimelige kostnader i oppstartfasen. En slik utvidelse av dette registeret vil medføre ekstra kostnader, og det er komiteens intensjon og ønske å få til en mest mulig smidig overgang, slik at kostnadene både for finansinstitusjonene og deretter for kundene til bankene ikke blir urimelige. Når det gjelder tilgangen til dette nye registeret, er det også foretatt en utvidelse. Dette gjelder bl.a. at politiets tilgang ikke lenger skal begrenses til at bare Økokrim har tilgang. En samlet komite tar også dette til etterretning, men understreker at denne tilgangen ikke må bli misbrukt, og at departementet må påse at bare personer som har behov for tilgang, får det. Det skal altså ikke være mulig at man for moro skyld går inn og sjekker f.eks. hvor mye naboen har brukt på ferie i Syden o.l. Det er kun de personene som har et reelt behov for innsyn i registeret, som får det. Komiteen er også glad for at departementet har slått fast at denne loven ikke medfører at det blir rapporteringsplikt for transaksjoner utført av nordmenn bosatt på Svalbard. Når det gjelder forslaget til formålsparagraf, er komiteen enig i vurderingene av behovet for en slik formålsparagraf. Komiteen er imidlertid av den oppfatning at betegnelsen «profittmotivert kriminalitet og annen alvorlig kriminalitet» er unødvendig lang og derfor med fordel kan erstattes med den noe enklere betegnelsen «kriminalitet». Dermed vil man på en klar og tydelig måte slå fast at lovens formål er å forebygge og bekjempe all kriminalitet, uavhengig av om kriminaliteten er profittmotivert eller ikke. Vi antar imidlertid at denne endringen ikke vil ha noen stor praktisk betydning, siden kriminalitet som kan forebygges og bekjempes ved hjelp av opplysningene i valutaregisteret, i de aller fleste tilfeller også vil være profittmotivert. Unntaket som er blitt nevnt, er terrorvirksomhet, men dette ville nok også antakelig i utgangspunktet gått inn under begrepet «annen alvorlig kriminalitet». Utover denne endring blir lovteksten vedtatt slik Regjeringen har innstilt. Alle vedtak ser altså ut til å bli enstemmige.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-04-27:
Skattelistene er vel den mest leste offentlige publikasjonen i Norge. Det er to prinsipper som er viktige for Senterpartiet, og som jeg vil nevne i dag. For det første: Skattelistene skal være offentlige. Og for det andre: Skattelistene skal gi korrekte opplysninger. Listene er i dag et virkemiddel for å kamuflere hvem som har meget god råd, men som likevel er gratispassasjerer i velferdssamfunnet. Senterpartiet er enig i at det er på tide med nærmere kjøreregler for publisering av skattelistene på Internett. Senterpartiet mener at departementet har kommet fram til hensiktsmessige avgrensninger når det gjelder søkbarhet i de utlagte listene, begrensning i tidsperioden for utlegging samt i masseutlevering av listene. Offentlighet om skattelistene er et viktig prinsipp, og medienes avdekning av skjevheter i skattesystemet basert på korrekte opplysninger i skattelistene må ikke hindres. Erfaringene med de reglene som nå vedtas, vil vise om reglene blir for strenge, slik presseorganisasjonene påstår. Senterpartiet vil være villig til å vurdere enkelte sider av regelverket på nytt, om det viser seg at kritikken er berettiget. Jeg har flere ganger tatt opp det forhold at skattelistene inneholder grove feil. I listene for personlige skattytere er det tatt med en beregnet skatt på aksjeutbytte på 28 pst., som ikke kreves inn. For 2002 oppgis det i skattelistene at de personene som mottar aksjeutbytte – og mange av dem er svært velstående – betaler 11,7 milliarder kr mer i skatt enn det de faktisk gjør. Jeg er meget forundret og skuffet over at det ikke har vært mulig å få flertall for at skattelistene skal gi korrekte opplysninger på det punktet. Ingen som leser disse listene, har mulighet til å se hvem som er oppført med altfor høye bidrag til fellesskapet, mens de i realiteten kan være gratispassasjerer i velferdssamfunnet. Hvis jeg oppfatter Regjeringen rett, ønsker den å videreføre i enda tre år at denne mest leste offentlige publikasjonen inneholder så grove og villedende feil. Jeg er også forundret over at media bringer disse feilene kritikkløst videre. Men de kan unnskyldes med at det skal svært stor fantasi til for å mistenke Skattedirektoratet og skattelistene for å oppgi feil skattetall for så mange.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-04-27:
Det stemmer ikke at det jeg sa om feil i skattelistene, var noen åpenbar misforståelse. Enten det nå finnes en godtgjøringsmetode eller ikke, har det neppe vært Stortingets intensjon at de som leser skattelistene, skal være nødt til å undersøke både her og der for å finne ut at det som står som oppgitt skatt, ikke er det samme som den skatten som betales av dem som mottar aksjeutbytte. De skattetallene som står i skattelistene, er feil for en rekke personer. Summen av personskatt i listene for 2002 er 11,7 milliarder for stor. Enten en er journalist eller «vanlig» person, bør en få opplyst det gjennom å lese skattelistene. Det er det jeg har tatt opp i Stortinget. Stortingets flertall har ikke vært enig i å instruere finansministeren og departementet om å forandre dette. Jeg måtte for min del ha flere henvendelser til Skattedirektoratet for å treffe den rette personen som kunne bekrefte at sånn er det, de feilene i skattelistene er faktisk der.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-04-27:
Det kan ikke utelukkes at det er feil i skattelister. Det er jo derfor man har innsyn, det er derfor man har klagerett, osv. Men ordet «feil», som representanten også utstyrer med adjektivet «grove», er ikke dekkende, fordi de måter som man oppgir betalt skatt på aksjeutbytte på, er hjemlet i en lov som Det norske storting har vedtatt. Da er det ikke dekkende å kalle det «feil», når Skattedirektoratet forholder seg til lovvedtak.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-06:
På vegne av representantene Per Roar Bredvold, Thore A. Nistad og meg selv vil jeg legge fram forslag om snarest mulig å starte arbeidet med bygging av ny E6 mellom Mjøsbrua og Øyer med firefelts motorveistandard og med midtdeler mellom kjørefeltene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-06:
På vegne av stortingsrepresentantene Magnar Lund Bergo, Karin Andersen og meg selv vil jeg sette fram forslag om at Human-Etisk Forbund og andre livssynssamfunn og et registrert trossamfunn med vigselsrett skal få rett til å forestå partnerskapsinngåelse.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-02-06:
Som eg sa i innlegget mitt, ville Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet faktisk gå lenger når det galdt distriktspolitiske kriterium, slik eg oppfatta det. Med det meiner eg at ein ville leggja meir vekt på næringsutvikling i kommunane og på situasjonen for kraftkommunane. Det at ein har fått den skilnaden som ein enno kan syna til, ligg mykje her. Eg meiner det er rett at ein skal oppfordra kommunane til å driva distriktspolitikk – og særleg næringsutvikling. Det har ein gjort i min eigen kommune, og det vil eg oppfordra kommunane til å halda fram med, slik at ein på den måten kan få eit betre resultat for innbyggjarane.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Jeg har behov for å ta ordet til en viss historieforfalskning – slik jeg oppfatter det. Jeg er i den heldige situasjonen at jeg var saksordfører i saken om Rattsø-utvalgets innstilling da den ble behandlet her i Stortinget. Jeg var også såpass «heldig» at jeg var ute i kommune-Norge og opplevde hva som skjedde i forhold til Rattsø-utvalgets innstilling. Flertallet her i huset, Arbeiderpartiet og Høyre, ønsket at objektive kriterier skulle legges til grunn ved tildelinger som gjaldt kommuneøkonomien. Kristelig Folkeparti var imot dette. Arbeiderpartiet sørget for – subsidiært sammen med Kristelig Folkeparti – å få til en overgangsordning der en sprøytet inn friske midler i kommunesektoren. Det fikk en selvfølgelig ikke Høyre med på. Men de friske midlene kunne vi ta ut da Bondevik I kom til makten i 1997. Her er det altså Kristelig Folkeparti som har ført en negativ distriktspolitikk – og ikke Arbeiderpartiet.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Det er merkelig, ja nesten patetisk, å høre på de forskjellige statsrådene når de snakker om kraftbalanse, industri og framtidsutsikter. Vi har altså i dag en energiminister som oppfordrer – det gjorde han så sent som i fjor vinter – industrien til å stenge ned produksjonen, for han skulle selge strømmen på det frie markedet til mye høyere pris enn det industrien ville gi. Vi har fått meldinger om at det er forventet at industrien i Norge vil komme til å bygge ned sin virksomhet på grunn av mangel på kraft i framtiden. Vi har en miljøvernminister som ved hjelp av SV har fått vedtatt en klimapolitikk som vil rasere norsk kraftforedlende industri, og så har vi altså en næringsminister som i dag sier at han ønsker vekst i kraftforedlende industri framover. Det er ikke lett å gripe fatt i hva som er den reelle politikken, men da må en egentlig konsentrere seg om å se på det som har skjedd. Interpellasjonen i dag er kjempeviktig for framtidig industriutvikling i Norge. Det er viktig å rette fokus mot den, og næringsministeren har tidligere vært opptatt av akkurat den problemstillingen som i dag blir debattert. Så sent som den 27. februar i 1997 sa næringsminister, da stortingsrepresentant, Ansgar Gabrielsen her i Stortinget: «Industrien har selv gjentatte ganger pekt på behovet for å fremskaffe mer kraft, og det vil etter mitt skjønn være av helt avgjørende betydning at så skjer.» Videre sa han: «En forutsetning for at industrien vår i framtiden skal kunne få elektrisk kraft til konkurransedyktige priser, er at det er ledig kraft.» Ja, vi i Arbeiderpartiet hadde håpt at Regjeringen, og i hvert fall næringsministeren, hadde fulgt opp de konkrete ordene og sørget for at vi fikk mer kraft tilgjengelig i Norge. Vi tror at det er en forutsetning for at vi i framtiden skal ha kraftforedlende industri, med den store verdiskapingen og den viktige distriktsmessige virkningen det vil ha framover. I næringsministerens valgområde sier nå både Lista aluminiumsverk og Øye smelteverk at de er klar til å utvide sin produksjon under forutsetning av at det er kraft i det norske markedet. Og spørsmålet til energiministeren blir kanskje: Vil han følge opp ordene fra 1997?
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-06:
Representanten Sandberg startet på noe som kunne blitt en svært interessant debatt om utviklingstrekk gjennom de forrige og de kommende 100 år, som jeg dessverre må la ligge i denne omgang. Vi behandler nå Riksrevisjonens rapport om inntektssystemet. Første gang jeg var borti Einsteins relativitetsteori som fysikkstudent, ble det meg fortalt at det kanskje er sju mennesker i hele verden som virkelig fullt ut forstår hva dette betyr. Omtrent slik var det også første gang jeg møtte inntektssystemet. Ofte får man en følelse av at ingen egentlig helt vet nøyaktig hva som skjer hver gang man endrer på en detalj i inntektssystemet. Det så vi senest her i Stortinget da vi endret på tidspunktet for telling av befolkningen i en kommune, med den begrunnelse at dette skulle noen av vekstkommunene tjene på, og det et par måneder etterpå kom brev fra de samme vekstkommunene om at dette hadde de tapt på. Inntektssystemet er komplisert materie. Derfor tror jeg det er helt nødvendig at Regjeringen nå har satt ned et utvalg som skal forestå en helhetlig gjennomgang av inntektssystemet. Det er godt å se at det også er en enstemmig komite som ønsker at dette utvalget tar opp og vurderer en rekke av de tingene Riksrevisjonen har påpekt. Jeg går ut fra at det er en selvfølge at dette arbeidet som Riksrevisjonen har gjort, blir relevant for det utvalget. Vi har også fått noe debatt her om Riksrevisjonens rolle i forhold til kontroll i ettertid og det å gå inn i politikkutforming. SVs syn går klart fram av merknadene fra flertallet. Men jeg vil også si at Stortinget kanskje av og til gjør det litt vanskelig for Riksrevisjonen å vite hva som er kontroll, og hva som er politikk, ved at Stortinget selv til tider først vedtar en målsetting og så gjør vedtak som langt på vei går på tvers av denne målsettingen, uten å tørre å stå ved at vi har gått fra våre egne målsettinger. Et nærliggende eksempel for min del er f.eks. første gang Stortinget vedtok en målsetting om reduksjon i CO2-utslipp, eller stabilisering av disse, i 1989. Vi hadde gjort det enklere for Riksrevisjonen å vite når de kunne gå inn og kontrollere om Stortingets intensjoner var oppfylt, hvis vi faktisk torde å si fra når Stortingets intensjoner blir forandret. Selv om Riksrevisjonen får en liten skrape her, er det kanskje også grunn til ettertanke i dette hus i forhold til det å tørre å si fra når vi har gått vekk fra de ideelle målsettingene vi en gang hadde satt oss.
André Oktay Dahl (Høyre), 2004-02-06:
Da vi behandlet Frøiland-utvalgets rapport, la saksordføreren, Jørgen Kosmo, til grunn at Riksrevisjonen ikke skulle ha en proaktiv rolle, og man problematiserte det ganske betraktelig. Forvaltningsrevisjonens arbeid består i å kontrollere om Stortingets vedtak og forutsetninger er oppfylt, ikke om disse var feil. Jeg vil bare få stille et spørsmål til representanten Kosmo: I hvilken grad står representanten Kosmo fortsatt for disse merknadene om Riksrevisjonens proaktive rolle, og i hvilken grad vil han innta tilsvarende offensive holdning når vi skal behandle ny lov for Riksrevisjonen og instruksen for denne?
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Jeg skal sitere noen korte linjer fra Arbeiderpartiets merknad, hvor det vises til rapporten: «Etter disse medlemmers syn foranlediger dette en totalgjennomgang av inntektssystemet. Disse medlemmer er derfor tilfreds med at Regjeringen, slik det ble varslet i kommuneproposisjonen for 2004, har nedsatt et utvalg som skal foreta en helhetlig gjennomgang av inntektssystemet.» Jeg tror ikke tungen kan bli mindre kløyvd eller mer rett enn dette. Det synes som om vi er det eneste partiet som innrømmer at de virkemidlene vi har tatt i bruk for å få innfridd de ambisjoner vi har på vegne av folk i de ulike kommuner, ikke virker. Og da må jeg si til representanten Martin Engeset: Det er ikke Riksrevisjonens skyld. Riksrevisjonen har gjennom sin rapport punkt for punkt påvist at de virkemidlene vi har vedtatt, ikke virker etter hensikten. Det må vi kunne ta innover oss uten at vi skal gå i forsvarsposisjoner fordi dette kanskje tilfeldigvis på et visst tidspunkt rammer en regjering der representanter fra ulike partier er medlemmer. Jeg må si at vi i Arbeiderpartiet tar til oss at også vi har vært med på å utforme regler som ikke er gode nok, og som ikke gir de nødvendige resultater. Og jeg har i hvert fall ikke tenkt å skylde på Riksrevisjonen for at de har påpekt nettopp dette. Det må jo være tillatt – og kanskje fra tid til annen nødvendig – for Riksrevisjonen at de foretar en forvaltningsrevisjon og forsøker å gjennomgå hvordan de ulike virkemidler virker som vi setter i verk for å oppnå politiske ambisjoner, uten at vi skal gå i skyttergravene og si: Nei, dette får dere holde dere unna, for det har Stortinget bestemt. Hvem skal da hjelpe oss til å finne fram til hvilke feil vi har gjort og hvordan vi skal få rettet dem opp for å oppnå et bedre resultat? Derfor anbefaler jeg at man kommer seg ut av skyttergravene og bruker de opplysningene som er kommet i Riksrevisjonens rapport, til å forbedre systemet. Vi er et land med kjempestore utfordringer i framtiden, der vi skal integrere en masse mennesker i nye samfunnsstrukturer. Det er helt riktig som Kjell Engebretsen påpeker, folk flytter mye mer enn før. Vi er nødt til å finne systemer som er mer fleksible og fanger opp endringene raskere, slik at vi unngår at kommuner og innbyggere kommer i vanskeligheter. Og så må vi være villige til å se at på sikt har dette også betydning for hvilken kommunestruktur vi skal ha. Det er Stortinget som, gjennom de ambisjoner vi har på vegne av folk flest i dette land, må avgjøre om kommunene faktisk skal være av en slik størrelse at det er mulig å gjennomføre det vi har pålagt dem. Da kan vi ikke bare lene oss tilbake og si: Nei, det får kommunene ta ansvaret for. Det er dette huset som trekker opp vilkårene, det er dette huset som bemyndiger Regjeringen til å lage virkemidler, og det er dette huset som må ta konsekvensene av politikken.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Det er Stortinget som skal trekke konklusjonene på bakgrunn av rapportene fra Riksrevisjonen. Riksrevisjonens rapporter skal forhåpentligvis også i framtiden peke på feil og mangler – og riktige beslutninger – slik at Stortinget når sine mål. Jeg finner på bakgrunn av denne rapporten ingen grunn til å konkludere med at Riksrevisjonen har tiltatt seg en ny rolle. Jeg mener tvert imot at den dokumentasjon som er lagt fram, og de undersøkelser som Riksrevisjonen her har foretatt, er et godt grunnlag for Stortinget til å kunne ha en behandling som gjør at vi kanskje treffer riktigere beslutninger i framtiden.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Jeg forstår at statsråden ikke kan stå og love en masse i en interpellasjonsdebatt. Men samtidig er jeg litt skuffet over at han ikke var mer aktiv i sin reaksjon på interpellasjonen. Den 12. februar – to dager etter at Regjeringen skal presentere videre planer for Innovasjon Norge – skal det være en stor konferanse på Lillehammer hvor man nettopp stiller spørsmålet: Er kultur dagens raskest voksende industri? Der vil de rette søkelyset nettopp mot filmindustrien og mot audiovisuell industri som en mulighet for å øke sysselsettingen og få en spennende industri i Norge. I tillegg nevnte statsråden Turistrådet og kulturbasert næringsutvikling. Kulturbasert næringsutvikling og de midlene som ligger der, er for øvrig kommet etter forslag fra Arbeiderpartiet, noe som vi er veldig stolte av. Men dette er ikke mye midler, og det er heller ikke meningen at vi skal bruke av Norsk filmfond for å produsere utenlandske filmer i Norge. Vårt mål er å synliggjøre de mulighetene som ligger både i kompetansemiljøet og i Norge som nasjon for å trekke til seg utenlandske produsenter. Vi har altså et enormt miljø i Norge når det gjelder filmproduksjon. Jeg står her med en katalog som nå legges fram på filmkonferansen i Berlin, hvor Norge har en film i hovedkonkurransen. Det er en norsk-amerikansk film som heter «Beautiful Country», med norsk regissør og norske og amerikanske produsenter. Det er kjempemuligheter. I forbindelse med filmmeldingen, som nå kommer i løpet av våren, håper jeg næringsministeren kan ta en prat med kulturministeren og finansministeren, og at de sammen kan være litt kreative i forhold til den meldingen. Hvis ikke, håper jeg at Stortinget kan følge opp.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Jeg skal starte med å rette opp en misforståelse. Det gjelder filmen «Beautiful Country», som nå er med i konkurransen i filmfestivalen i Berlin. Den er altså tatt opp i Vietnam, og det er om en vietnamesisk gutt, men filmen er laget av norske og amerikanske produsenter – og for norske og amerikanske penger. Jeg er veldig fornøyd med debatten, og jeg er meget godt fornøyd med mine kollegaer på Stortinget som synes dette har vært en god idé. Jeg håper med det at dette går fra å være idé til å bli en verdi, i hvert fall her på Stortinget. Norsk ungdom som vokser opp i dag, har et helt annet forhold til film og til filmproduksjon enn det jeg har. Jeg vokste opp med 8 mm tegnefilm – Hakke Hakkespett og slike ting – mens ungdom i dag får et videokamera i hånda når de er relativt unge, og produserer film selv. Det gjør at vi i dag har norsk ungdom, både i utlandet og her i Norge, som utdanner seg innen filmindustrien. De bør få en jobb når de er ferdig utdannet, her i Norge, enten de produserer bare norsk film, eller det dreier seg om koproduksjon norske/utenlandske filmer, eller de får jobb i utenlandske bedrifter. Norsk Filmkommisjon har bygd opp en infrastruktur. De markedsfører Norge, men det trengs incentiver for at utenlandske produsenter skal komme til Norge. De kommer ikke bare ved å se på web-siden til Norsk Filmkommisjon. De trenger mer. Film er høyrisiko, det vet vi alle. Vi har hørt om dem som har tjent bøtter og spann av penger på én film, og så har det gått rett vest med den neste filmen. Det er ikke lenge siden vi hørte om det i TV. Derfor må det finnes virkemidler for at folk skal tørre å satse, og det er det jeg snakker om i min interpellasjon. Refusjonsordninger vil ikke gi store utgifter for staten, for dersom man lykkes, kan man tilbakebetale. Jeg sa i mitt andre innlegg at jeg håper at næringsministeren, kulturministeren og finansministeren vil finne en anledning til å prate sammen og videreføre det som vi har diskutert på Stortinget. Det håper jeg skjer. Innovasjon Norge er kjempebra, og vi støtter næringsministeren i alt han har sagt om Innovasjon Norge. Men det holder altså ikke på dette området. Her trengs det mer, og jeg håper at man kan være med og diskutere det. 20 mill. kr til kulturbasert næringsutvikling blir ikke mange filmene. Her må det mer til. Så sa Michael Momyr at gode ideer og ildsjeler nok ikke holder for å trekke til seg utenlandske produsenter – her trengs det altså mer. De kompetente menneskene har vi, og dem vil vi få i framtiden. Vi utdanner mange av dem, og jeg er helt sikker på at med den basis vi har, med det mannskapet vi allerede har, vil det være godt grunnlag for å produsere mange gode norske filmer, koproduksjoner og annet her i Norge.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-02-06:
Jeg slutter meg til interpellantens antydning om de mulighetene som ligger her – dem er det ingen tvil om – og også på andre områder innenfor kultur. Jeg føler meg ganske overbevist om at det i fremtiden vil være slik at mange nye arbeidsplasser vil bli opprettet innenfor dette området. Det ser vi i utlandet, og det vil også gjelde hos oss. Spørsmålet blir, slik interpellanten nå var inne på, hvordan vi skal greie å synliggjøre de mulighetene som vi de facto har. «Beautiful Country» er en høyst passende tittel på en film. Her har vi absolutt mye å bidra med. Det er ingen tvil om at mange av de store filmene som har vært store markedsførere for sitt land, viser seg å være relatert til natur – definitivt. På et besøk i Sveits for ikke mer enn et års tid siden var jeg også der den første James Bond-filmen ble innspilt, og så hvilken synergieffekt det faktisk hadde hatt over en 30-årsperiode i forhold til næringsutvikling. Så det er ingen tvil om at det representanten Fossli tar opp, er høyst relevant. Hvordan vi skal gjøre dette, får vi komme tilbake og se på. Men la meg si det slik i forhold til at førstkommende tirsdag var nevnt, når vi på en måte tar en slags «kick-off» knyttet til innovasjon: Jeg tror dette kan være et av de områdene hvor det kan være grunnlag for å gå videre. Vi skal sette i gang fem–åtte større prosjekter allerede nå fra starten av, nettopp knyttet til å få fram de muligheter vi de facto har i kongeriket på forskjellige områder. Så er det meningen at vi skal ta fatt i nye områder etter hvert som – jeg holdt på å si – kapasiteten tilsier det, for at vi skal kunne se på virkemidlene næringsspesifikt. Og med et slikt utgangspunkt som det interpellanten har knyttet til filmindustrienes muligheter hos oss, kan det være et prosjekt som absolutt har fremtiden for seg. Jeg skal definitivt se på dette, jeg vil ikke si med velvilje, for det er rene, skjære fornuften. For ikke lenge siden var jeg i Stavanger og så på et stort kulturprosjekt som settes i gang i gamle fabrikklokaler. Fra Lindesnes til Nordkapp ser vi at man i forbindelse med nedlagt, gammel industri bevarer bygninger, og man putter inn kultur av alle typer, også små norske filmselskap, som jeg etter hvert tror vil vise seg å være konkurransedyktige. Både fra departementets side og ikke minst fra Innovasjon Norge, som sitter og foretar prioriteringene, skal jeg definitivt ta dette med.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-02-06:
Det er sjelden å høre en debatt i Stortinget hvor man skryter så meget av hverandre i salen. Jeg tror jeg vil slutte meg til det, og si at det er ingen grunn til ikke å gjøre det. Jeg tror imidlertid at det er behov for å ta det videre, og så kan vi diskutere siden hvordan dette skal gjøres. Bare la meg ta en liten ting som jeg finner behov for å ta hver gang noen fra Arbeiderpartiet tar det opp, og det gjelder næringsnøytralitet. Denne gangen var det representanten Rudihagen, som har forlatt det som presidenten vel kalte for showet – «the show must go on», forstod jeg. Jeg vil ytterligere en gang minne om at det er bare i ett dokument det er slått fast at man burde legge næringsnøytralitet til grunn, og det er i SND-meldingen fremmet av arbeiderpartiregjeringen. Denne regjeringen baserer seg ikke på det. Vi kommer gjennom det prosjektet vi legger frem på tirsdag, til å legge frem noen enkeltprosjekter som vi setter i gang. Ett av de prosjektene, kan jeg meddele, vil være det som går på tjenestesektoren i sin alminnelighet. Det er ingen tvil om at mange nye arbeidsplasser vil komme innenfor bransjer som i dag har marginal oppmerksomhet. Det er i dag ingen sammenheng mellom den oppmerksomheten de forskjellige bransjene får, den verdiskapingen de bidrar med, og antall sysselsatte som er i disse. Det er ingen tvil om at innenfor en del nye næringer, herunder kulturområdet og innenfor det igjen filmproduksjon, er det allerede en god del arbeidsplasser, men på noen av disse områdene er det muligheter. Som jeg antydet i selve svaret på interpellasjonen, deler jeg fullt ut interpellantens syn når det gjelder de mulige virkemidlene som må brukes. Det er en kombinasjon av det generelle og det spesielle som skal til for at en skal kunne lage en totalpakke som gjør Norge interessant, for i bunnen må det ligge en kompetanse på dette området. Det er ingen tvil om at den kompetansen er i ferd med å blomstre opp mange steder. Vi har norske produksjoner som har vært bra. Dette filmmiljøet – slik jeg oppfatter det, og som mine informasjoner tyder på – er et miljø som kan hamle opp med mye av det vi har internasjonalt. Makter vi da totalt sett å lage en pakke som gjør det interessant også for utenlandsk filmindustri å gjøre sine opptak i Norge? Departementet og Innovasjon Norge vil være opptatt av å sette sammen en pakke som gjør dette interessant, og jeg kan love interpellanten at jeg skal oversende debatten og alle gode ønsker om dette, og ta det med i det videre arbeidet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-02-06:
Jeg kan være enig med representanten Akselsen i at det har vært ispedd en del retorikk i debatten. Det tar jeg kanskje mer som et tegn på at de gode ideene og forslag til konkrete handlinger og grep for å motvirke utfasing av myndighetsbestemte kraftkontrakter, som er et problem for enkelte av bedriftene, ikke er så lett å finne. Men jeg kan ikke annet enn å kommentere et par–tre av de punktene som har vært oppe. Det er klart at jeg deler representanten Akselsens vurderinger når en hører SV-representanter snakke med bekymring om denne industrien. Det fremstår i hvert fall som noe hult. Det å peke på Hydro som selve problemet blir nokså underlig – et selskap som de siste ti årene har investert 1,5 milliarder kr pr. år. Når det gjelder hva vi har gjort, og hva vi ikke har gjort de siste ti årene i forhold til kraftbalanse og kraftutbygging, så vet Stortinget bedre enn noen andre at det har vært relativt liten kraftutbygging. Representanten Klungland henviste til en uttalelse fra meg den 27. februar 1997 om behovet for å fremskaffe mer kraft. I likhet med representanten Akselsen kan jeg vel neppe beskyldes for å ha vært den største miljøaktivisten i denne salen, enten det har dreid seg om vannkraft eller andre forhold. Og det var ikke undertegnede som holdt nyttårstale og antydet at kraftutbyggingens tid var over. Det var helt andre. Jeg tror debatten egentlig også er et uttrykk for et faktum som vi må legge til grunn, og som representanten Akselsen snakket om, at Norge ikke er det stedet der det vil bli investert. Vi kan utvide det til å si at det har formodningen for seg at Europa ikke vil være det stedet hvor det vil bli foretatt de store investeringene i ny produksjonskapasitet. Det har ganske enkelt å gjøre med at det er to–tre andre store land i verden – hvor man har innelåste kraftressurser, hvor man ikke har overføringskapasitet – som fremstår som mer attraktive, fordi man der kan få kraften billigere, ikke fordi den er subsidiert, men fordi kapasiteten er så stor og mulighetene til å selge den er færre enn her. Jeg tror imidlertid at man innenfor denne bransjen vil fortsette med videreutvikling, med – jeg holdt på å si – innovasjonsprosesser som gjør at vi med samme energimengde, men med langt færre ansatte, har økt kapasiteten med 50 pst. de siste 20 år. Det er et faktum, og det vil nok også fortsette. Det er nok også en del av problembildet, når man skal være helt ærlig. For det er jo klart at det jobber mange tusen færre i denne bransjen, som altså produserer 50 pst. mer. Jeg opplever at det i bransjen tross alt er en betydelig grad av optimisme. Og det går rimelig bra for tiden, nettopp fordi man har fått orden på de helt grunnleggende ting. Det er ingen tvil om at man i denne bransjen skulle ønske at man kunne ha fått kraft til en helt annen pris. Jeg tror det blir vanskelig å vedta politisk bestemte priser, men det vi opplevde forrige vinter, tror jeg vi skal bli spart for – forhåpentligvis i lang tid.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-02-06:
Viss vi vil utnytte potensialet i denne næringa, blir spørsmålet: Treng vi målretta verkemiddel, eller vil næringsnøytralitet med fokus på dei generelle rammevilkåra vere nok? Eller er dei spesielle verkemidla som vi allereie har, og som statsråden var innom, alt frå Innovasjon Noreg til Noregs Eksportråd, nok til å stimulere og få fart i denne næringa? Dette er kjernen i interpellasjonsdebatten. Erfaringa så langt er at skal vi få eit visst omfang av filmproduksjon her, må vi vere klar over at vi konkurrerer med land som opererer med spesielle verkemiddel. Så kan vi like det like lite som vi liker nettolønnsordninga for sjøfolk eller reiarlagskattlegginga. Utan dei same vilkåra som konkurrerande land nyttar det ikkje for Noreg å konkurrere. Interpellanten har peikt på ei rekkje verkemiddel. Dette burde Næringsdepartementet gripe fatt i. Om det er ein direkte kostnad i samband med verkemidla, tyder alt på at det er ein samfunnsøkonomisk nettogevinst. Vi opplever at tradisjonell industri og ein stor del av primærnæringa slit. Vi skal ikkje berre slåst for desse, men også leggje til rette for og stimulere nye næringar med stort vekstpotensial. Kulturbasert næringsverksemd er den sterkast veksande næringa i den vestlege verda. Her har vi eit stort og uutnytta potensial òg her i landet. Eit eige program i SND som statsråden var innom, det som heiter Innovasjon Noreg, og ei tilskotsordning på 20 mill. kr er viktig. Men det var unekteleg tungt å få forståing for dette hos Regjeringa og hos næringsministeren. Eg er òg glad for det næringsministeren no seier om at dette blir følgt opp, og at han uttrykte ei heilt anna positiv haldning til dette no. I filmproduksjon og filmindustri er det store moglegheiter til ny aktivitet, arbeidsplassar både direkte og som ringverknader. Dette er så visst òg ei verksemd som distrikta kan dra nytte av der filmproduksjon går føre seg. Det har m.a. interpellanten vist mange eksempel på her. Særleg vil reiselivsnæringa, som er eit satsingsområde mange plassar, ha stor nytte av dette. Dette er ei arbeidsintensiv verksemd der ulike fagmiljø kan bidra, og altså ei verksemd som kan gi store ringverknader. Noreg burde ha gode føresetnader med sin natur og sine fasilitetar for å skape noko her. Eg ser f.eks. filmmiljøet som blir bygt opp på Lillehammer, med Film 3, filmutdanninga på høgskulen, Kunnskapsparken og anna kultur- og opplevingsindustri, som viktige element. Her er eit næringsmiljø med iver og kompetanse for nye kreative industriar. Her kan Gudbrandsdalen med alle sine naturgitte og menneskeskapte fasilitetar utnyttast som scener, og her er også studiofasilitetar som OL-hallane og studio på høgskulen. Det er viktig å skape næringsklyngjer òg på dette området, audiovisuelle klyngjer.
Olemic Thommessen (Høyre), 2004-02-06:
Film- og TV-feltet er et spennende møte mellom børs og katedral. Kulturpolitisk er det ikke tvil om at den audiovisuelle industrien i fremtiden kommer til å stå sentralt. Som statsråden var inne på, er dette feltet svært viktig for de broer vi må bygge mellom næring og kultur, mellom det næringspolitiske og det kulturpolitiske. Det er gjennom dette vi kan styrke vår hjemmebane for en god kreativ virksomhet, at kreativitet fra kulturområdet smitter over til næringsområdet og gjerne vice versa. I forbindelse med kulturmeldingen kommer vi helt sikkert til å komme inn på temaer som skatteincentiver, tilrettelagte avgiftsordninger og noen andre av de temaene som har vært nevnt her i dag. Fra Høyres side er dette temaer som helt klart vil være interessante, men da satt inn i en filmpolitisk helhet, der de tradisjonelle støtteordningene og kulturpolitiske spørsmål, som språklig tilknytning og opphavsland, må være med. Interpellanten nevnte New Zealand som eksempel. Ja, de har gode skatteincentiver, men de har ganske smått med tilskuddsordninger eller kulturpolitiske virkemidler, slik vi kjenner det. Blant de mest interessante nykommerne i Norge er de regionale filmfondene. Film 3 og FUS har vært nevnt som eksempler på dette. Her bygges det nettopp sammenhenger mellom lokalt næringsliv, regional vilje til innsats og offentlige midler og kulturprodusentene – altså film i dette tilfellet. Her ser vi et interessant samvirke der også kulturaktøren får en del av verdiskapingskjeden på en positiv måte for alle parter. Regionale filmfond er etablert som en fast ordning i Europa. Det til tross har det budt på problemer å få klarert de norske initiativene i forhold til EUs organer. Dette er et arbeid vi er nødt til å intensivere. Det er ingen grunn til at Norge ikke skal ha de samme mulighetene som man har ellers i Europa. De kreative næringer, med filmområdet som et godt eksempel, er et av de sterkest voksende områder i den vestlige økonomien. Jeg forutsetter at vi har tatt innover oss at den tradisjonelle produksjonsindustriens periode i Norge bortimot er over. Fremtidens verdiskaping vil handle om vår evne til å finne gode ideer og omsette disse til økonomisk lønnsom virksomhet. I denne sammenheng er kulturlivet en stor ressurs. Og vi bør i tiden fremover bruke filmen som et eksempel i en bredere anlagt diskusjon om hvordan vi kan skape fruktbare arenaer og økonomiske forutsetninger for å utnytte dette. Film er en internasjonal næring, som det var nevnt her. Og det er ikke tvil om at vi er nødt til å ha rammebetingelser som gjør også dette feltet konkurransedyktig, på samme måte som når det gjelder skipsfart eller andre eksportnæringer.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-02-06:
Representanten Fossli har satt filmindustrien på den politiske dagsordenen med denne interpellasjonen. Price Waterhouse Cooper har foretatt en gjennomgang av de samfunnsøkonomiske ringvirkninger norsk filmproduksjon gir, og har sett på hvilke økonomiske incentiver som er realisert i en del andre land for å tiltrekke seg verdiskaping gjennom økt produksjon. Ringvirkninger i form av arbeidsplasser, eksportinntekter og indirekte effekter av film og fjernsynsproduksjon er dessverre forholdsvis beskjedne i Norge i dag, men kan ha et potensial for utvikling og vekst hvis rammebetingelsene blir bedret. Når interpellanten peker på mulig bruk av skatteincentiver, vil jeg si velkommen etter! Det er positivt at Arbeiderpartiet nå i sterkere grad vurderer skattelettelser. Det har Fremskrittspartiet gått inn for hele tiden. Først må virksomhetene få muligheten til å skape en størst mulig kake, før det blir snakk om fordeling. Forutsetningen for å tiltrekke seg etableringer og få til knoppskyting innenfor filmindustrien og på andre områder er at det finnes et miljø og et marked, og at myndighetene legger på plass rammebetingelser som er konkurransedyktige. Vi må ta innover oss at de store samfunnsmessige endringer som følger av globaliseringen av økonomien og den teknologiske revolusjon, også får konsekvenser for rammebetingelsene. Fremskrittspartiet mener at skal Norge henge med i utviklingen, kreves en ny næringspolitikk i videste forstand. En slik politikk må omfatte alle rammevilkår som påvirker næringslivets konkurranseevne i tillegg til den tradisjonelle næringspolitikken. Jeg vil vise til Fremskrittspartiets forslag i finansinnstillingen om skatte- og avgiftslettelser, som samlet sett gir et langt lavere belastningsnivå enn andre partiers alternativer. Dette kan kompensere for en del handikap virksomheter lokalisert i Norge har. Vi mener prinsippet om næringsnøytralitet kan ligge i bunnen, slik at alle næringer i prinsippet har mulighet til å lykkes med adresse i Norge. Men det betyr ikke at vi skal heise den næringsnøytrale fanen så høyt at den skygger for fornuften, som ligger i å påse at vi har konkurransedyktige rammevilkår innenfor de områder der vi allerede har kompetanse i Norge, eller har åpenbare fortrinn, som f.eks. biomarin sektor, energi, offshore og maritim sektor. Det kan være fornuftig å skjele til land som har lyktes med å utvikle en suksessindustri bygd på en aktiv næringspolitikk. Målet må være å trekke nye og flere bransjer og næringer med. Da kan lavere skatter og avgifter og større muligheter for å nå frem i konkurransen om statlige aktive virkemidler bidra til at filmindustrien og annen industri finner det attraktivt å starte opp, utvikle virksomhet, ansette flere folk og forbli i Norge.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-02-06:
Den problemstilling som interpellanten reiser, er ikke av ny dato. Utviklingen i kraftkrevende industri, som i store deler av industrien ellers, har vært bekymringsfull lenge, selv om vi ser noen lysglimt. Regjeringens feilslåtte næringsnøytrale politikk og et betydelig skatte- og avgiftstrykk, slik vi ser det, og derav en lav kapitaltilgang til næringslivet som følge av det, gjør livet vanskelig for svært mange virksomheter. Den stramme situasjonen i kraftmarkedet gjør ikke hverdagen lettere. I denne situasjonen vil jeg minne om Fremskrittspartiets forslag om å føre en økonomisk tilbudssidepolitikk, som innebærer betydelige skatte- og avgiftslettelser, for øvrig i tråd med prosessindustriens egne ønsker. Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har stemt imot. Jeg vil minne om at finansministeren nylig understreket at han er positiv til skattelettelser som kan bidra til økonomisk vekst. Fraværet av skattelettelser i inneværende års statsbudsjett vitner dessverre om at finansministeren aksepterer en lavere vekstrate enn strengt nødvendig. Arbeiderpartiet har vært opptatt av utfordringene i energipolitikken, som stramt kraftmarked og usikre miljøkrav. Representanten Akselsen uttalte bl.a. til Finansavisen den 2. juli i fjor at han skulle sikre bygging av gasskraftverk og fjerne særnorske miljøkrav, dette til tross for at Arbeiderpartiet bare få måneder tidligere hadde stemt imot tilsvarende forslag fra Fremskrittspartiet. Det er vanskelig å se sammenhengen mellom Arbeiderpartiets retorikk og hva som i realiteten er partiets politikk. I Finansavisen sa representanten Akselsen at klimakvotesystemet vil medføre vesentlige kostnadsulemper i forhold til konkurrentene. I innstillingen om norsk klimapolitikk kan man derimot lese at Arbeiderpartiet ønsker at «Norge setter i verk tiltak som gir vesentlige utslippsreduksjoner før det internasjonale kvotesystemet trer i kraft fra 2008». I praksis kreves det altså at gasskraftverk skal pålegges dyr CO2-håndtering, i alle fall om man skal tro det Arbeiderpartiet skriver i innstillingen om norsk klimapolitikk. Dette er senere blitt bekreftet av Jens Stoltenberg, som sa at gasskraftverk ikke skal medføre økte utslipp av CO2. Vi kan ikke se at Arbeiderpartiets energipolitikk, slik den er formulert i stortingsinnstillinger, vil gi bedre rammevilkår for kraftkrevende industri. Fremskrittspartiet har fremmet mer enn 30 forslag på energiområdet det siste året, og våre mange forsøk på å snu den negative utviklingen i kraftbalansen har ikke vunnet gehør i Arbeiderpartiet. De har heller ikke fremmet eller presentert alternative forslag som kan gi utviklingsmuligheter, noe som betyr noe for den industrien. Derfor mener vi Arbeiderpartiet ikke har troverdighet på dette området, og man har heller ikke presentert løsningsforslag som bedrer betingelsene.