John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Den foreliggende innstilling er resultatet av komitebehandlingen av Dokument nr. 8:34, forslag fra stortingsrepresentantene Asmund Kristoffersen, Gunhild Øyangen og Eirin Faldet. Forslaget omfatter følgende forhold: Henvisningskravet fra lege til kiropraktor faller bort.Kiropraktor får anledning til å sykmelde sine pasienter for en kortere periode.Kiropraktor får anledning til å henvise til spesialist på nærmere fastsatte vilkår.Kiropraktor får anledning til å rekvirere fysikalsk behandling. Videre er det anført i forslaget at en prøveordning kan opprettes gjennom en avtale mellom Rikstrygdeverket og Norsk Kiropraktorforening, basert på et nærmere angitt antall behandlinger for hvert fylke. Hver enkelt kiropraktor som inngår i et slikt avtaleforhold, får rett til å ta ut refusjon fra folketrygden innenfor et fastsatt beløp pr. kalenderår. Det forutsettes at ordningen skal ha en prøveperiode på to år. Forslaget ble oversendt helseministeren til uttalelse, og helseministeren anfører i sitt svar til komiteen datert den 17. mars 1999 bl.a. følgende: «Departementet ser at det kan være grunner til å utprøve en avgrenset forsøksordning med opphevelse av henvisningskravet fra lege til kiropraktor. En slik ordning må underlegges en systematisk evaluering. Før et slikt forsøk eventuelt kan starte forutsettes det et kunnskapsgrunnlag om dagens situasjon når det gjelder de pasienter som behandles hos kiropraktorer» – eksempel her er kunnskap om diagnoser, sykemeldinger og behandlingsresultat av de pasienter som behandles av kiropraktorer – både «de som er henvist fra lege og de som oppsøker kiropraktor på eget initiativ. Slik kunnskap synes i dag å være mangelfull. Forutsetningene for en forsøksordning må være på plass før et eventuelt forsøk kan starte.» Videre anfører helseministeren i nevnte svarbrev til komiteen: «Jeg er innstilt på å vurdere en forsøksordning når et slikt kunnskapsgrunnlag foreligger. Jeg vil derfor ta initiativ til et utredningsarbeid som bl.a. gir svar på de forhold jeg har påpekt foran.» Komiteen er delt i foreliggende innstilling, idet et flertall bestående av Arbeiderpartiet og Høyre i store trekk støtter forslagene i Dokument nr. 8:34, mens et mindretall bestående av regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti støtter punkt 1 i Dokument nr. 8:34, nemlig en forsøksordning med bortfall av henvisningsplikt til kiropraktor for en periode på to år for et visst antall fylker. Både flertallet og mindretallet har inkludert fysioterapeuter med spesialitet i manuell terapi som likeverdige med kiropraktorer i forhold til bortfall av henvisningsplikt. Flertallet anfører som hovedbegrunnelse for forslaget at kiropraktor har offentlig autorisasjon, og at de er ansvarlig for undersøkelse, diagnostikk og behandling enten pasienten er henvist fra lege eller ikke. Videre anfører flertallet at kiropraktoren er underlagt helsepersonellovens krav til forsvarlighet for autorisert helsepersonell, med de krav dette medfører også for denne helsepersonellgruppen. Videre viser flertallet til mangel på leger i primærhelsetjenesten samt betydelige innsparinger av sykepenger ved å slippe å gå omveien om allmennlege. Mindretallet anfører bl.a. følgende til punktene 2, 3 og 4: Mindretallet finner at de endringer som foreslås i dokumentet, er svært omfattende, og forslagene bryter med viktige forvaltningsmessige prinsipper i forhold til sykepenger, trygd og helhetlig pasientbehandling. Mindretallet ønsker i likhet med helseministeren å få en større og grundigere utredning rundt de spørsmål som er reist i Dokument nr. 8:34. Mindretallet tar også opp spørsmålet om å fjerne henvisningsplikten til legespesialist og anfører bl.a. følgende i sine merknader: «Disse medlemmer vil derfor be departementet også se nærmere på konsekvensene av en eventuell fjerning av henvisningskravet fra allmennlege til spesialist og legge frem en vurdering av eventuelle innsparingsmuligheter ved mindre belastning på allmennlegetjenesten ved en slik løsning.» Fremskrittspartiet er enig i at kiropraktorene som yrkesgruppe representerer en betydelig kompetanse på rygg- og leddlidelser som burde kunne utnyttes bedre, og vi i Fremskrittspartiet er veldig skuffet over at norske leger i så liten grad henviser pasienter med rygglidelser til kiropraktor. Vi ser ikke bort fra at denne manglende interessen fra legenes side til å bruke kiropraktor er betinget i profesjonsproblematikken. Fremskrittspartiet ser det som særdeles viktig at pasienter som behandles av ikke-medisinere på forhånd er undersøkt av lege, slik at en eventuell henvisning til kiropraktor eller fysioterapeut har en medisinsk faglig forsvarlig forankring. Dette av hensyn til en kvalitetssikring for pasienten. Det er anført i Dokument nr. 8:34 at en muligens kan spare en milliard i sykepenger ved å tillate at kiropraktor sykmelder. Dette på grunn av at antall sykmeldingsdager erfaringsmessig er kortere hos kiropraktor enn hos allmennlege. Fremskrittspartiet setter spørsmålstegn ved det angitte innsparingsbeløp, som ikke er dokumentert i forslaget. Sykmelding har også en forvaltningsmessig relasjon bl.a. til trygdesystemet og attføringsapparatet, og det ville etter Fremskrittspartiets mening bli svært kompliserende at flere yrkesgrupper skal kunne sykmelde pasienter. Jeg finner det riktig å presisere i denne sammenheng at ikke alle symptomer fra rygg- og hofteregionen nødvendigvis skyldes lidelser i skjelett og muskulatur, men kan være symptom på en alvorlig lidelse som kun medisinere er i stand til å utrede. Det burde etter min mening også være i kiropraktorenes interesse at pasientene ved første besøk var undersøkt og hadde fått stilt sin diagnose av medisiner. Jeg synes det er meget dristig av flertallet på bakgrunn av et enkelt Dokument nr. 8-forslag å gå inn for så radikale endringer i sykmeldingspraksisen og henvisningspraksisen uten at det på forhånd er foretatt en grundig utredning av problematikken, og uten at det foreligger noen form for konsekvensanalyse. Til slutt tar jeg opp mindretallets forslag i innstillingen.