Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-02-05:
Formålet med denne interpellasjonsdebatten er - nok en gang - å fokusere på den feilaktige og gammeldagse landbrukspolitikken som denne regjeringen fører. Det er mange feil i denne landbrukspolitikken. Situasjonen ute på bygdene viser dette klart. Jeg har fått med meg at statsråd Terje Riis-Johansen har benyttet morgentimene i dag veldig flittig. Han har lagt frem et nytt forslag om skjerping av bo- og driveplikten. I så måte blir denne interpellasjonen svært aktuell. Men det skuffer meg at statsråden velger å ta den retningen på dette temaet som han gjør, og det skuffer meg også at han ikke kunne vente med å legge dette frem før han tok ordet i denne debatten. Statsråd Terje Riis-Johansen slo skikkelig til da han tiltrådte statsrådsposten. Han slo fast at hvert eneste gårdsbruk som blir lagt ned, er et personlig nederlag for ham. Det har blitt mange nederlag for denne statsråden. Gårdsbruk blir lagt ned fortsatt - i omtrent samme tempo som tidligere. Min påstand er at dette vil fortsette også i den resterende del av hans statsrådsperiode, fordi denne regjeringen fører en landbrukspolitikk som hører hjemme i en helt annen tid enn den moderne tid som vi lever i i dag. Fremtidsrettingen er nemlig helt fraværende, ikke minst når det gjelder eiendomsforhold i forbindelse med landbrukseiendommer. Det har som sagt blitt varslet i dag at regelverket skal strammes betydelig til. Det skal bli vanskeligere å få tillatelse til fradelinger. Man skal også gjøre det vanskeligere å få bygge kårbolig på landbrukseiendommer. Dette er en trist utvikling for eiendomsretten. I dag står ca. 35 000 boliger på landbrukseiendommer tomme. Det er et betydelig antall. Det tror jeg vi kan være enige om. De fleste av disse boligene befinner seg i distriktskommuner som allerede sliter med å opprettholde bosettingen. Samtidig ser vi at mange av disse kommunene er svært populære som hyttekommuner - mange tilbringer mye av sin fritid der. Utviklingen på hyttemarkedet viser at det absolutt er håp for kommuner i Distrikts- Norge. Mange er villige til å investere betydelige summer i en hytte på det rette stedet - til stor glede for lokale håndverkere og den lokale handelsstand. Vi ser også at etterspørselen etter småbruk - og gårdsbruk generelt - er stor, men det er få eiendommer på markedet. Regjeringen bevilget i fjor noen kroner til et prosjekt som skal få tilbake lysene i de vinduer som i dag er mørklagt. Kommunene skal få tilskudd til forskjellige tiltak som skal bidra til dette. Blant annet skal man ta kontakt med eiere av ubebodde bruk for å få dem til å selge eiendommene. Man skal altså legge et slags press på eiere av denne typen eiendommer for å få dem til å selge. Jeg tror ikke at statsråden vil nå frem med sitt prosjekt. Dette er midler som kunne ha blitt benyttet bedre på annen måte. Jeg tror tiden vil vise at statsråd Riis-Johansen med sin noe gammeldagse landbrukspolitikk fortsatt vil bidra til å slukke lys i Distrikts-Norge. Det er vår klare oppfatning at mye av den negative utviklingen som vi ser i Distrikts-Norge, skyldes det stive regelverket for landbrukseiendommer. Regler om bo- og driveplikt, konsesjonslov, odelslov og priskontroll fører til at landbrukseiendommer blir underlagt et helt annet regime enn andre eiendommer i vårt samfunn. Det gjør at man heller ikke får den samme dynamikk rundt disse eiendommene som ved annen type eiendom. Priskontroll fører til at eiere ikke ser seg tjent med å selge. Man vil heller satse på å beholde eiendommen i familien, og på at noen etterkommere kanskje er villige til å ta over eiendommen på et senere tidspunkt. I mellomtiden vil dette føre til stort forfall på mange eiendommer. Etter at gamlemor har havnet på aldershjem, blir eiendommen stående og forfalle - fordi eierskifte fører til bo- og driveplikt. Å overta en odelseiendom innebærer ti års boplikt. Når de odelsberettigede har etablert seg andre steder med familie, arbeid osv., skal det svært mye til for å flytte tilbake til en eiendom som ikke er noen næringsvei, men kun representerer utgifter. Hvis man derimot kunne få lov til å benytte eiendommen som fritidsbolig, og jorden ble holdt i hevd av andre i bygda, ville nok mange investere både penger og tid i eiendommen. La oss ta et eksempel. En familie på fem i Oslo drømmer om å kjøpe seg et gårdsbruk, men ønsker ikke å rykke barna opp fra deres oppvekstmiljø. De er villige til å bruke et stort antall millioner på å oppruste bruket, all fritid skal benyttes på bruket. Med dagens elektroniske kommunikasjon kan foreldrene arbeide fra bruket i barnas skoleferier, og dette blir samlet et betydelig antall dager i året. Man kan også ta et betydelig antall ovale helger, som også bidrar til at man kanskje kommer til å tilbringe nesten like mye tid på fritidseiendommen som i sitt egentlige hjem. Bruket blir rustet opp til å bli flottere enn det noen gang har vært, og det blir lys i vinduene store deler av året. Dette er altså fra Senterpartiets synsvinkel en helt uønsket politikk - da er det bedre at eiendommen forfaller, og at det er mørkt i vinduene. Dette er etter min oppfatning en samfunnsskadelig holdning. Nå må lyseslukkingsminister Riis-Johansen kjenne sin besøkelsestid. Det er grunn til å spørre: Hvilke andre land fører en slik politikk? Og hvor står eiendomsretten hvis man nå skal begynne å tvangsflytte folk som arver en landbrukseiendom? Har eiendomsretten forfalt helt hos Senterpartiet, eller har man noen prinsipper igjen? Pressen har i lang tid skrevet mange historier om bl.a. dette med bo- og driveplikten. Vi kunne den 22. august 2006 lese i Nationen om et ektepar som måtte separeres for å beholde gården. Vi kunne i samme artikkel lese om en tiåring som ble pålagt boplikt. Hun fikk imidlertid fritak til hun blir 18 år. Da må hun bestemme om hun vil bo på og drive gården. Man kan også spørre seg om en 18-åring er klar til å ta det valget. Det er mange som kan komme i en slik situasjon. Det må man ta høyde for i denne typen regelverk. Jeg får stadig henvendelser. For eksempel ble jeg nylig kontaktet av en person som hadde overtatt en landbrukseiendom fra sin far. Gården var på 35 mål innmark, men det var ikke hus på gården. Likevel ble vedkommende pålagt bo- og driveplikt. Da vedkommende søkte om å få bygge hus på gården, fikk han avslag, men han kunne samtidig få evig utsettelse av boplikten. Dette viser hvor tåpelig dette regelverket er. Mitt håp er at statsråden vil modernisere dette regelverket i takt med det moderne samfunnet vi lever i, og ikke ta de store tilbakeskritt som han tydeligvis har presentert i dag.