Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-09-25:
La meg først bare gi uttrykk for åtgaum og god holdning til det arbeidet som Regjeringen har gjort, og til det arbeidet som flertallet i energi- og miljøkomiteen har gjort gjennom den innstillingen som foreligger for oss her i dag. På den bakgrunn var det for så vidt greit at Gunnar Gundersen og Høyre kom og presenterte det som åpenbart er deres prinsipielle holdning til dette spørsmålet. Det er jo en prinsipiell holdning Høyre har hatt lenge, også da dette lovverket ble innført i sin tid, og det må kunne gå an å si at det er en holdning som Høyre har trøbbel med å få oppslutning om i folket. Uansett hva man mener om offentlig eierskap og nasjonal kontroll over viktige naturressurser, er det i hvert fall vanskelig å komme utenom det faktum at den forvaltningen av naturressurser som Norge har stått for, enten det er snakk om vannkraft, olje eller andre energiressurser, har vært forbilledlig på det viset at det har kommet hele folket til gode. Vi har klart å bygge næringer, vi har klart å bygge industri, vi har klart å bygge lokalsamfunn, og vi har klart å distribuere den verdiskapingen som dette representerer. Det er også en holdning som store deler av det norske folk stiller seg bak. De meningsmålingene jeg har sett om dette, viser at godt over 90 pst. av befolkningen mener at vi skal slå ring om det offentlige eierskapet til norsk vannkraft. Så sier Gundersen en del ting som jeg synes fortjener en kommentar. Dette er ikke en krig mot det private eierskapet til norsk vannkraft. Når man sier det, kjenner man egentlig forhistorien til saken ganske dårlig, for Senterpartiet, og mange med Senterpartiet, tror jeg, var forholdsvis bekvem med den ordningen vi hadde, der en hadde mulighet til private konsesjonærer, der en hadde muligheter til forlenget hjemfall, og der en hadde muligheter til å drive en annen politikk, en friere politikk, enn med de begrensningene som EFTA-domstolen la på oss. Det førte jo til at man var nødt til å foreta disse endringene, og på sett og vis var man nødt til å velge. Det jeg likevel har lyst til å si, er at vi bør ha sans for at en avtale er en avtale. Mange har framstilt dette som at nå skaper vi dårlige kår for industrien. Det er et argument som jeg ikke kjøper. For det første var det jo slik da man bygde ut disse kraftverkene for 60 år siden, at fra det tidspunktet, eller 60 år fra heimfallstidspunktet, forelå avtalen i utgangspunktet, altså vederlagsfri overdragelse til staten. Dette lovforslaget åpner for enorm verdioverføring til de private konsesjonærene, nettopp fordi en har mulighet til å sitte igjen med 1/3, og fordi en har mulighet til å realisere salget nær inntil konsesjonstidspunktet. Det vil også motvirke det Gundersen pekte på, nemlig at en mot slutten av konsesjonsperioden kunne få en dårlig ressursutnyttelse. Jeg vil påstå at det er feil. Så pekes det på konkurranse og manglende konkurranse. Jeg er enig i at konkurranse er en viktig drivkraft i nær sagt alle deler av samfunnet. Det har vi godt av også innenfor vannkraftsektoren. Men det Gundersen også burde vite, er at Norge har en av de mest liberale kraftlovgivningene i Europa, sannsynligvis i verden for den del, og en har et velfungerende norsk og nordisk kraftmarked. Det er altså slik at det er hard konkurranse innenfor kraftmarkedet i Norge. Vel er eierskapet offentlig, men det er desentralisert. Konkurransen eksisterer. Småkraft er altså ikke omfattet av dette lovforslaget og vil kunne fortsette akkurat som før, og bra er i grunnen det. Jeg er enig i mye av det som Terje Aasland sa. Han sa også at i denne debatten har det vært mye jus og lite politikk. Det er kanskje dessverre også rett fordi de store linjevalgene har druknet i juridiske spissfindigheter. Likevel viser de vedtakene vi nå skal gjøre, at det er politikken som har seiret over jusen. Jeg føler meg forholdsvis trygg på at den løsningen vi nå lander på, er en løsning som vi kommer til å kunne stå inne for med stor grad av stolthet i årene og tiårene som kommer.