Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-01-15:
La meg først få lov å ta opp forslagene som Fremskrittspartiet står for i innstillingen, og som er identiske med noen av de alternative grunnlovsforslagene som jeg har vært medforslagsstiller til. Det er helt riktig som det har vært sagt, at dette har vært behandlet gjentatte ganger i Stortinget, og jeg håper at det kommer til å bli behandlet én gang hvert fjerde år også i tiden fremover. Vi har, i likhet med andre partier, klare standpunkter – SV har hatt det når det gjelder kirke og stat og tidligere også når det gjelder monarkiet – og jeg synes det er fornuftig at man drøfter en del prinsipielle ting én gang i hver stortingsperiode. Fremskrittspartiet har altså et noe annet syn på demokratiet, vi ønsker et mer direkte demokrati enn bare det representative demokrati. Vi mener at det mest demokratiske er der hvor de enkelte mennesker, de enkelte borgere, selv fatter sine avgjørelser. På mange områder er vi fullt klar over at man ikke kan fatte avgjørelser selv, at man må overføre myndighet og makt til folkevalgte organer, og da velger man sine representanter. Men i alle folkevalgte organer vil det komme opp prioriteringsspørsmål som folket utmerket selv kan avgjøre gjennom folkeavstemning. Når det er slike enkeltsaker, mener vi at det vil være fornuftig for et levende demokrati at folk ikke bare fikk valget hvert fjerde år, enten det er lokalt eller nasjonalt, til å stemme for en bok av standpunkter, kalt partiprogram, for da må de altså stemme for hele boken. De kan ikke stemme for noen av elementene i Arbeiderpartiets program, noen i Fremskrittspartiets program, noen i Kristelig Folkepartis program eller noen i Høyres program – de må velge en stor, diger bok med standpunkter. Det har også medført at mange ikke ønsker å delta i valg, fordi de er litt enig og litt uenig med alle partier, og å gi sin fulle støtte til en hel bok, når det kanskje er enkelte ting de er rykende uenig i, har de ikke noe lyst til, og så avstår de fra å stemme. Alle er bekymret over lav deltakelse ved valg. Hvorfor vil man ikke da gjøre noe med det? Hvorfor tillater man ikke et mer levende demokrati hvor bruk av folkeavstemning blir hyppigere? Det direkte demokrati er jo mye mer fullendt enn det indirekte, etter vår oppfatning. Det beste demokratiet ser vi i det som enkelte på venstresiden i politikken foraktelig kaller markedsstyring. Men markedsstyring er jo det direkte demokrati, i hvert fall når det gjelder alt som heter forbrukerartikler og forbrukermarked. Når de enkelte forbrukere gjennom sine frie valg avgjør vareassortimentet i kolonialbutikker eller supermarkeder og avgjør hva som tilbys av tjenester, og hva som overlever av tjenester, er det en demokratisk beslutning. Da burde vi også prøve å få flere beslutninger som i dag treffes av folkevalgte organer, ut til folket slik at de selv kunne få lov til å foreta valgene. Martin Engeset sa at det vi foreslår i de to første forslagene, er at en tredjedel av Stortinget kan ta en omkamp. Det var da en merkelig bruk av ord. En omkamp om saker man har tapt i Stortinget? Nei, men man kan anke. Vi ser altså på folket som våre overordnede. Kjell Engebretsen sa at i siste instans må det være folkets representanter som treffer avgjørelsen. Vi vil heller si at i siste instans burde det være folket selv som treffer avgjørelsen. Det mest demokratiske er når folket selv beslutter, og ikke har delegert sine rettigheter til å bestemme til en representant. Så der har vi den diametralt motsatte oppfatning, vi ser det ikke slik at folkets representanter skal være overordnet folket, som Kjell Engebretsen tydeligvis gjør, men det skal være omvendt. Derfor har vi det synet. Det er ikke snakk om omkamp, men ganske enkelt en ankemulighet. I rettsapparatet har man nettopp innført det prinsipp at enhver sak skal kunne ankes til noen overordnede – ikke alle, det bør være hvis man har tro på det. Jeg har også lyst til å nevne for dem som ikke er klar over det – jeg husker ikke egentlig om det står i begrunnelsen – at vårt forslag er identisk med en dansk grunnlovsbestemmelse. I Danmark har det hele tiden vært slik at en tredjedel av Folketingets representanter kan anke saker inn for folket til avgjørelse. Det har veldig sjelden vært brukt. Jeg tror siste gang var i 1952, hvor man anket inn en jordbrukssak eller en jordlovsak. Den tredjedelen som anket, tapte så det ljomet, og de ble straffet ved neste valg. Så man anker ikke i utide, hvis man går rundt og tror at det er fare for det. Når det gjelder initiativretten, er jeg glad for at Stortinget har vedtatt en form for initiativrett. Den går ikke så langt som vi ville, for vi ville ha den dit hen at det er folkeavstemning som skal avgjøre. Men det er, som Kjell Engebretsen sa, en form for initiativrett innført for det lokale demokratiet. Hvis prinsippet om initiativrett er bra for det lokale demokratiet, kan jeg ikke skjønne hvorfor det ikke skulle være bra for det nasjonale demokratiet. Vi har tatt opp forslaget om at hvis 5 pst. av befolkningen undertegner på at et spørsmål skal avgjøres av folket i folkeavstemning, burde det være en fornuftig måte. Initiativrett har skapt veldig levende demokratier. Noen kaller det enkeltsaker, og istedenfor å se helhet, er det ofte enkeltsaker. Men jeg synes det er engasjement ute i befolkningen hvis muligheten er der. Nå tror jeg, etter at det har vært litt mediedekning av den lokale initiativretten til å få ta opp saker til fornyet behandling i kommunestyrene, at den vil bli brukt ganske mye. Den er også tilført bydelsutvalgsarbeidet i enkelte byer. Jeg tror det kommer til å vekke engasjement for hva som skjer i bydelsutvalgene og i kommunestyrene. Hvis initiativretten var mulig, ville også en del grupper forsøke å samle underskrifter for å få en folkeavstemning. I en tid hvor så mange i denne sal har uttrykt bekymring over manglende interesse for politikk, manglende interesse for lokale og nasjonale valg og mangel på deltakelse ved valg, burde man hatt en langt bredere debatt og en langt mer positiv holdning til eventuelle forsøksordninger med et mer direkte demokrati, og ikke bare det indirekte demokratiet som vi har. Det er helt riktig som Martin Engeset sa, at dette med folkeavstemning vil undergrave det representative demokratiet. Det er hensikten, for vi vil ha direkte demokrati hvor velgerne selv avgjør. I andre sammenhenger er Høyre omsider begynt å bli interessert i dette med valgfrihet, at pengene følger pasienten, skoleeleven, brukeren, osv. Det er jeg veldig glad for. Martin Engeset sier at det ikke har kommet noen nye argumenter, og derfor skal man ikke gjøre noe. Og det er helt riktig, det er ikke noen nye argumenter, men jeg hadde håpet at noen hadde lyttet til de argumentene som var der før, slik Høyre har vist stor vilje til på veldig mange andre områder. Det er ikke noen nye argumenter for at pengene skal følge eleven eller pasienten i forhold til da vi foreslo det første gang i 1985. Da syntes Høyre det var et håpløst forslag, som vi ble latterliggjort for. Senere har Høyre ganske enkelt endret standpunkt. Også på dette området hadde vi håpet å få mer forståelse for å kunne støtte det direkte demokrati, og at man ikke ville se på det som en undergraving av det representative demokrati, men som en styrking av demokratiet som sådant.