trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Jeg vil nå innom personellsituasjonen innen helse- og omsorgssektoren. Senterpartiet har også tidligere tatt til orde for og foreslått at vi måtte få tiltak for å bedre denne situasjonen og rekrutteringen til helse- og omsorgssektoren. Noen av disse forslagene gjentas i denne budsjettbehandlingen, og vi forventer at Regjeringen følger opp og kommer tilbake med forslag til tiltak som har større virkning enn det vi til nå har sett. Blant annet håper jeg at Kristelig Folkeparti finner tilbake til de meninger og holdninger de hadde i vår. Senterpartiet gikk imot dannelsen av helseforetak. Det er fortsatt sider ved denne ordningen som vi er meget betenkt over, men registrerer at enkelte politiske aktører innordner seg foretaksmodellen svært raskt. I denne budsjettinnstillingen er Kristelig Folkeparti med på en lovprisning av foretaksordningen, noe som står i sterk kontrast til det Kristelig Folkepartis daværende fraksjonsleder og helsepolitiske talsmann sa og framførte av argumenter for bare seks måneder siden. Men ting forandrer seg fort, og det er også interessant å merke seg nå at helseforetakenes fødselshjelpere, Fremskrittspartiet, er de som ved siden av SV er mest bekymret i dag. I dag har vi faktisk en felles bekymring for hvordan statssykehusenes framtid og rammevilkår vil bli innenfor foretaksmodellen. Hvordan det vil gå med forskning og utdanning innenfor f.eks. spisskompetansen, var faktisk av de bekymringer vi i Senterpartiet framførte ved behandlingen av sykehusreformen i vår. Vi er fortsatt opptatt av lokalsykehusenes framtid og akuttberedskapen innenfor helseforetakenes ansvarsområde. I denne budsjettinnstillingen presiserer vi også behovet for akuttmedisinsk beredskap i forbindelse med både en godt utbygd og desentralisert ambulansetjeneste og legevaktordning, og vi mener at dette må sikres gjennom samarbeid og med statlig tilførte ressurser. Når det gjelder økonomien til sykehusdrift og helsebehandling, mener vi at den er for knapp. Derfor har vi i Senterpartiet foreslått en økning og styrking av denne budsjettposten med 240 mill. kr, pluss at vi ønsker å bruke den såkalte utenlandsmilliarden, som det fortsatt er mye penger igjen av, også innenlands. Erfaringene med bruken av disse pengene burde tilsi at flere hadde støttet SV og vårt forslag nå i dag. Den store spriken i informasjon om hvordan utenlandsmilliarden har blitt brukt, og hva den har ført til, er også en betenkelighet fra undertegnedes side. Tallene vi fikk fra Stoltenberg-regjeringen, er senere sterkt korrigert og justert i forhold til hvor mange som har hatt nytte av disse pengene. Så litt om assistert befruktning og forslaget fra Senterpartiet der. Det har i dag blitt sagt at vi ikke følger opp denne saken, men det gjør vi faktisk. Vi ber om at de som har startet behandling mot ufrivillig barnløshet før 1. desember i år, skal få gjennomført behandlingen med den finansieringsordning som vi har i dag, slik at vi ikke slår hånden av dem som allerede har startet. Så synes jeg kanskje at vi må komme tilbake til den saken senere. Til slutt: Vi støtter og stemmer for Arbeiderpartiets forslag nr. 6.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-12-12:
Jeg vil kort bare si noe om den sentrale sosial- og helseforvaltningen og de diskusjonene som har vært om dette den siste tiden. Å skille forskningen fra et forvaltningsorgan mener vi er svært viktig. Flere av oss har hatt kontakt med folk som nå er spente på hvordan arbeidsplassen og vilkårene for deres forskning og virksomhet vil bli. Det er viktig at det legges til rette for rammevilkår som gjør at denne forskningen blir fri og uavhengig og har legitimitet. Mitt bidrag – i hvert fall i denne sammenhengen – er at forskningsvirksomheten, som skal drive utøvende og aktiv forskning, blir skilt fra direktoratet fra første dag og lagt til en ugild forskningsinstitusjon eller base som gir denne forskningen legitimitet. Det vil ikke skje ved en sammenblanding med og organisering i et forvaltningsorgan. Så bare én setning til slutt til den såkalte fattigdomsdebatten – adressert til representanten Bent Høie. Rettferdig fordeling er ikke misunnelse, men solidaritet.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Senterpartiet, i lag med SV, er triste for at Kristeleg Folkeparti skal ha endra sin alkoholpolitikk. Dersom det var rett, var det naturlegvis grunn til å ta mykje sterkare i, for det er jo feil. Om vi tenkjer på dei kampane vi har kjempa med Senterpartiet rundt om i kommunestyra om deira liberale haldning til alkohol og opne ølkraner, vert dette eigentleg litt spesielt. Der har ofte Senterpartiet, i lag med andre, vunne. Grunnen til at vi går inn for avgiftslette denne gongen er at vi ynskjer å støtte opp om Vinmonopolet for om mogleg å få redusert grensehandelen og den ulovlege omsetnaden. Men i denne samanhengen, når Senterpartiet er kritiske til oss, er det veldig interessant å registrere kva nestleiaren i Senterpartiet, Liv Signe Navarsete, den 12. november sa i ein debatt i radioen, då ho meir enn ymta om at kvar kommune bør ha sitt vinmonopol, minst. Mitt spørsmål til representanten frå Senterpartiet, i lys av deira noko kritiske merknad til oss, er følgjande: Er det Senterpartiets nye profil i alkoholpolitikken at det skal vere vinmonopol i alle kommunar, eller er det eit sololaup frå nestleiar Navarsete som partiet tek avstand frå? Eg ser fram til eit avklarande svar.
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-12-12:
La meg begynna med det siste spørsmålet som representanten Gløtvold tok opp. Eg meiner og trur at når vi nå får ein handlingsplan, vil òg det som går på psykiatrien, vera inne. Ein må ha ein total gjennomgang av heile behandlingsapparatet for å sjå på korleis ein skal få til best mogleg samarbeid, kven det er som skal stilla diagnosen, og kven som skal losa dei vidare opp i eit behandlingssystem. Eg er einig med representanten Gløtvold i at psykiatri og rus heng veldig mykje saman. Så til det som går på alkoholavgifta. Det er viktig å stoppa smuglinga, heimebrentproduksjonen og grensehandelen, og få dette inn i kontrollerte former. I Venstre er vi faktisk òg tilhengjarar av fleire vinmonopol, for då kan ein i alle fall få tak i betre varer enn det som veldig mange ungdommar bruker i dag. Og til spørsmålet om vi einsidig går inn og reduserer avgiftene: Vi gjer jo ikkje det. Vi gir meir i høve til kompensasjonsordninga til den frivillige sektoren, og vi går inn og styrkjer behandlingstilbodet. Ein må føra ein heilskapleg politikk på dette området og ikkje berre einsidig sjå på den eine biten – ein må sjå på totaliteten i budsjettet. Og då er Venstre ganske fornøgd. Innanfor denne sektoren, spesielt retta mot ungdommen og det som går på førebygging, er det ikkje berre alkoholen vi i Venstre er bekymra for. Ein del av desse stoffa som nå er på veg hit til landet, som verken eg eller så veldig mange andre veit namnet på, vil kanskje ungdommen begynna å eksperimentera med, og det kan gi ganske store skadar. Dette må vi òg ha i fokus når vi nå skal sjå på ein total handlingsplan, der vi må ta med alle bitane med omsyn til både det å kunne gi behandlingstilbod og det å førebyggja.
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-12-12:
La meg starta med spørsmålet om sprøyterom. Venstre har tidlegare uttrykt støtte til eit prøveprosjekt med sprøyterom i tilknyting til eit anna heilskapleg behandlingstilbod. Det som PRO-senteret gjorde, synest vi var positivt, men det blei stoppa. Vi veit at det er eit ressurssenter i Bergen som består av Kirkens Bymisjon og Bergensklinikkene, som har søkt om å starta eit tilsvarande prosjekt. Vi trur at det er viktig at dette blir prøvt ut. Men dette er ei sak som nå er ute på høyring, og vi ventar på å få inn høyringsfråsegnene før vi konkluderer med eit fast prosjekt. Men vi har sagt at det hadde vore interessant å få prøvt dette ut. Vi trur det er den rette vegen å gå for å gi tunge rusmisbrukarar eit verdig og betre tilbod enn det dei har i dag. Så til det med ein narkotikakommisjon. Eg har registrert at representanten Alvheim har lansert dette. Vi er ikkje framande for at dette kan vera ein måte å få sett ein del ting på dagsordenen og få tatt ein total gjennomgang på. Vi registrerer at det er god kompetanse i Noreg når det gjeld det som går på narkotika. Vi har Fagrådet innen Rusfeltet, f.eks., som er eit fagorgan der fagfolk møtest og gir kvarandre innspel. Det å kunna samla desse fagfolka og få evaluert den forskinga som ligg der, betre, trur vi ville vera positivt. Eg registrerer, når eg har gått gjennom ein del dokument som har vore til behandling i Stortinget dei siste ti åra og som gjeld narkotika, at det går sakte framover. Eg synest det går altfor sakte. Vi ser at dette blir eit stadig aukande problem, og vi ser at våre tunge rusmiddelavhengige har kjempestore problem. Det er viktig å gi dei auka verde og auka livskvalitet. Eg har registrert at veldig mange av tiltaka som har kome, faktisk har kome etter oppmoding frå denne sal. Dei har ikkje kome frå dei tilsette verken i departement eller fagmiljø, så kanskje det hadde vore den rette vegen å gå, å få samla fagfolka i ein kommisjon til å losa oss litt vidare.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Til det siste først. Regjeringen er opptatt av å lage en tiltaksplan mot fattigdom, slik at vi får berørt alle områder som virker inn i forhold til det, både når det gjelder det som går direkte på penger, som jeg forstår at representanten er særlig opptatt av, og også det som går på bolig, på arbeid og på sosialt nettverk. I denne tiltaksplanen mot fattigdom vil alle forhold bli vurdert. Når det gjelder spørsmålet om satsene i de veiledende retningslinjene prisjusteres i 2002, og om disse vil bli tatt med, tror jeg det er riktig å si at Stortinget vil komme til å be Regjeringen om også å opprettholde de veiledende retningslinjene med hensyn til at kontantstøtten vurderes med i inntektsgrunnlaget. Så er det vel også det å si at jeg merker meg det flertallet som komiteen har, og at det har et annet syn enn det som er Regjeringens. Vi er enig i at det er behov for å øke barnetilleggene i de veiledende retningslinjene, og at dette også vil bli fulgt opp i en flertallsmerknad i rundskriv til kommunene. Det er en naturlig følge av det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Høsten 2000 gjennomførte Resurssenter for omstilling i kommunene etter oppdrag fra Sosial- og helsedepartementet en undersøkelse for å kartlegge hvor mange personer under 67 år som bor på aldersinstitusjoner, hvor mange av disse som ønsket å flytte til sin egen bolig, og hvor mange personer det ville være formålstjenlig å flytte til egen bolig. Undersøkelsen viste at for flertallet av de personene som det ikke forelå planer om utflytting for, forelå det verken et ønske om utflytting eller noen vurdering dit hen at personene ville ha noe utbytte av å flytte til egen bolig. Jeg vil gjerne samarbeide med brukerorganisasjonene for å finne frem til hva det er hensiktsmessig å gjøre fra statens side, for å sikre at alle som ønsker det, får et tilbud utenfor institusjon.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Intensjonsavtalen ville jeg ha omtalt, om jeg hadde rukket det, i mitt første innlegg. Jeg tror jeg skal si følgende: Den sterke veksten i sykefraværet gjør det nødvendig med tiltak for å få ned fraværet. Dette er viktig for den enkelte arbeidstaker og for å redusere bedriftenes og det offentliges kostnader knyttet til sykefraværet. Redusert sykefravær er nødvendig for å frigjøre midler til andre viktige oppgaver. Samarbeidsregjeringen stiller seg fullt og helt bak intensjonsavtalen som er inngått mellom partene i arbeidslivet og staten. Intensjonsavtalen forplikter partene og det offentlige til en ambisiøs satsing for redusert fravær og et mer inkluderende arbeidsliv. Intensjonsavtalen – og arbeidet med reaktivisering av uføretrygdede – innebærer en ny måte å arbeide på for trygdeetaten, fra regelforvaltning til aktiv innsats for å hjelpe mennesker til deltakelse i arbeidslivet, med fokus på funksjonsevne fremfor sykdom, og nærvær fremfor fravær. Målet er en reduksjon på 20 pst. Det er ambisiøst, men ikke urealistisk. For et par uker siden besøkte jeg Ringnes" anlegg på Gjelleråsen. Ved bevisst satsing der både fra ledelsen og de ansattes organisasjoner, og gjennom et nært samarbeid med trygdeetaten, har de lagt opp til en intensjonsavtale, og de har også klart å redusere sykefraværet fra 12 til snaue 8 pst. Når det kommer uttalelser i pressen, som representanten Molvik refererer til, er det det å si at Regjeringen forholder seg til den avtalen som er inngått mellom partene i arbeidslivet. Vi har ingen signaler som tyder på noe annet enn at det er full oppbakking og fullt trykk i forhold til å jobbe videre med det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Det var tre spørsmål. Det første var: Hvordan få til helhet i rusomsorgen? Der er det å si at Regjeringen vil gjennomgå organiseringen av behandlingsapparatet for rusmiddelmisbrukere. I tillegg vil vi utarbeide en handlingsplan mot rusmiddelproblemer. Den skal være bred, og den skal være helhetlig. De frivillige organisasjonene skal trekkes med. De har en sentral rolle i det rusforebyggende arbeidet. Det er også viktig å styrke det forebyggende arbeidet med tiltak i kommunene. Det er viktig at den nære og lokalbaserte innsatsen styrkes, og utvikling av gode lokalbaserte forebyggingsprogram som involverer hele nærmiljøet, vil stå sentralt. Foreldre er viktige rollemodeller, og mye tyder på at foreldrenes alkoholvaner har betydning for når ungdom begynner å drikke. Flere har vært inne på det her i dag. Nasjonalt er det også viktig å demme opp for økt narkotikamisbruk. I tillegg vil vi styrke vårt internasjonale engasjement, og Norge er fra januar 2001 medlem i det europeiske narkotikaovervåkingssenteret. Det må en bred og helhetlig innsats til både nasjonalt og internasjonalt for å stoppe denne utviklingen. Det er flere departementer som berøres – det er noe av intensjonen med å ha en tiltaksplan. Slik sett vil også det være grunnlaget når vi gjennomgår tydelige ansvarsplasseringer f.eks. mellom sosialminister og helseminister. – Det var det ene. Det andre gjelder Rettstoksikologisk institutt og bekymringen for tildeling av midler. Jeg tar bare med meg den informasjonen, fordi det vil være et av de forholdene som det er greit å ha en vurdering av i forhold til en tiltaksplan innenfor rus. Så var det barnefamilier(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Når Regjeringen ønsker utarbeiding av en tiltaksplan mot fattigdom, handler det om at vi ønsker en bred gjennomgang. Vi ønsker å se på definisjonen, ikke fordi vi skal definere oss bort fra fattigdom, men fordi vi ønsker å treffe presist. Vi ønsker å nå dem som virkelig trenger det, som virkelig har behov, som ikke får ta del i en del av de sosiale godene i samfunnet, som ikke har bolig, som ikke har arbeid, og som også har vanskeligheter med å bli inkludert i et sosialt miljø. Vi ønsker å være mer presise i den tiltaksplanen enn bare det å favne bredt og dermed kanskje ikke treffe presist og sikkert. Det er riktig at vi ønsker en tiltaksplan mot fattigdom, og vi ønsker at den skal være målrettet og nå dem som virkelig trenger det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Stikkord og overskrift er intensjonsavtalen. Både representanten Andersen og representanten Hildeng var opptatt av både avtalen og sykepengeprosenten. Regjeringen er opptatt av intensjonsavtalen. Og utgangspunktet – bare for å presisere det – er at en avtale er en avtale. Regjeringens agenda er følgende: å redusere sykefraværet med minst 20 pst. i avtaleperioden, med virkning fra 3. oktober i år til 31. desember 2005. Det er å få tilsatt langt flere arbeidstakere med redusert funksjonshemming enn i dag, og måltallet skal fastsettes etter nærmere drøftinger, og det er å øke den reelle pensjonsalderen. Dette har partene forpliktet seg til, og partene står ved intensjonsavtalen. Vi legger fullt trykk på å få den gjennomført, og på at det skal være i henhold til det som er målsettingen med avtalen. I tillegg tror jeg også at jeg bare skal kvittere ut i forhold til tiltaksplanen mot rusmiddelmisbruk, og tilsvarende i forhold til fattigdom, med å si at dett arbeider vi med, begge to, og at vi kommer tilbake så raskt som mulig i 2002.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Det er riktig som representanten Asmund Kristoffersen påpekte, at mange av opptreningsinstitusjonene sliter med dårlig økonomi. Det er en av grunnene til at regjeringspartiene sammen med partier som til sammen utgjør et flertall i komiteen, har gått inn for å styrke bevilgningen til opptreningsinstitusjonene. Og jeg har merket meg de klare signaler om at den styrkingen skal brukes til å styrke økonomien til de eksisterende institusjonene. Det vil departementet selvfølgelig følge opp. Jeg legger til grunn at det vil bety en lettelse i situasjonen for mange av de institusjonene som sliter, og det er viktig fordi de, som representanten Alvheim også var inne på i sitt innlegg, utgjør en viktig del av hele kjeden i helsetjenesten. Utstede noen blankogaranti for alle institusjoners fremtidige liv kan jeg selvfølgelig ikke gjøre, men jeg vil innenfor de vedtak Stortinget i dag treffer, søke å møte de behov som de eksisterende institusjonene har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
I Sem-erklæringen og i Regjeringens tiltredelseserklæring er det varslet en reform når det gjelder forholdet til private sykehus. Vi ønsker å utforme et helhetlig opplegg der godkjente private sykehus inngår i det frie sykehusvalg – de inngår i den innsatsstyrte finansiering, og de inngår i gjennomføringen av pasientrettighetsloven, slik at man faktisk tar i bruk disse ressursene for å løse behovet for sykehustjenester totalt sett. Det samlede systemet arbeider vi nå med å utforme, og det vil basere seg på det grunnprinsipp at disse private sykehusene skal ha eller få en avtale med de regionale helseforetakene, slik det står i Regjeringens tiltredelseserklæring. Det er viktig fordi dette systemet faktisk skal henge i hop. Det skal være et helhetlig system for pasientene, og det skal være et system der det er et offentlig ansvar bak finansieringen. Vi vil komme tilbake til Stortinget med de nødvendige forslag både når det gjelder lovgivning og retningslinjer for dette, og vi er allerede i gang med å utarbeide et rammeverk for denne reformen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Jeg må innrømme at jeg er litt forundret over denne replikken fra representanten Ballo, som for øvrig ofte har synspunkter jeg finner det lett å dele. Han kan umulig ha vært til stede under mitt innlegg fordi jeg nettopp gav uttrykk for at vi vil igangsette en evaluering av eksisterende finansieringsordninger for alle tjenesteområder innenfor helsevesenet. Det representanten Ballo gjennom det forslaget han viste til, gjør forsøk på, er å sprenge åpne dører. Det er en forutsetning at når reformens ytre, strukturelle grep er på plass, skal finansieringsordningene evalueres og vurderes. Og jeg vil si at den ordningen vi har, har vi mange gode erfaringer med. Det kan være noen utslag som bør korrigeres. Noe av det blir korrigert, bl.a. kryptaket, i det budsjettet som i dag blir vedtatt – men ordningen er jo ikke hogd i stein. Så jeg er for min del åpen for endringer og tilpasninger, men det må da komme som et resultat av den evalueringen og den gjennomgangen som nå er satt i gang.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Jeg deler representanten Gløtvolds bekymring for utviklingen når det gjelder barn og unges psykiske helse og tilgjengeligheten av gode tjenester. Derfor kommer barn og unge til å bli et enda tydeligere satsingsområde innenfor opptrappingen av psykisk helse i tiden som kommer, både i forhold til kommunene og i forhold til sykehusene. Vi ser heldigvis nå at nye behandlingstilbud blir etablert, og at flere – langt flere enn før – får hjelp tidligere. Jeg vil også rette oppmerksomheten mot å bygge ut behandlingstilbudet framfor å utstede flere garantier på papiret. Denne forsamling har relativt solid erfaring med å utstede behandlingsgarantier i helsetjenesten. Jeg trodde at de erfaringene ikke direkte inviterte til gjentakelse. Vi får heller se på hvordan vi framover skal håndtere dette i forhold til pasientrettighetsloven, men å innføre nye behandlingsgarantier vil etter mitt syn bare føre til mer byråkrati og mer bokholderi. Det trenger vi mindre av i sykehustjenesten i Norge. Jeg har for så vidt ikke noe å tilføye til det jeg sa i mitt svar til representanten Kristoffersen når det gjelder opptreningsinstitusjonene. Vi får manøvrere innenfor det budsjettet som i dag blir vedtatt. Og da har flertallet sagt klart at de økte midlene skal brukes til å styrke de eksisterende institusjonene. Når det gjelder MS-senteret i Hakadal, så har jeg registrert hva en statssekretær i den forrige regjeringen skrev. Jeg har også konstatert at hovedutvalget for helse- og sosialsaker i Akershus fylkeskommune har bevilget midler til igangsetting av prosjektering av dette. For øvrig vil det bli opp til det regionale helseforetak å vurdere en eventuell fremtidig driftsavtale med dette spesialsykehjemmet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
Stortinget tok jo stilling da loven om helseforetak ble vedtatt. Det var ingen stor debatt om dette spørsmålet. Det de regionale helseforetakene gjør, er som vel også representanten Hanssen erkjente, en oppfølging av de rammebetingelser som helseforetakene har fått. Jeg for min del er opptatt av åpenhet rundt helsepolitikken på alle nivåer – det er noe som til de grader angår folks hverdag og folks liv, at offentlig debatt, aktiv informasjon og åpenhet er viktig. Jeg vil derfor legge stor vekt på at de regionale helseforetakene utvikler en aktiv informasjonsfunksjon, at de oppretter brukerutvalg for samhandling med viktige brukergrupper, og at de også har en dialog med sine omgivelser for øvrig. De skal også praktisere offentlighetsloven, og de skal praktisere meroffentlighet, slik vi andre prøver å gjøre det. Spørsmålet om åpne møter er mer komplisert. Dette er jo ikke styrer som er sammensatt partipolitisk eller ut fra geografisk representasjon; dette er styrer for foretak, med representanter som er der i kraft av sin personlige egnethet, og som ikke må havne i den situasjon at de blir oppfattet som representanter for sine geografiske regioner. Da har mye i systemet gått tapt. Derfor vil jeg følge denne utviklingen nøye. Nå er vi i den situasjon at noen har valgt åpne møter, andre har valgt lukkede møter, og det har de adgang til. Det gir oss den utmerkede læringssituasjon at man kan vinne erfaring med begge løsninger. Jeg vil med interesse følge de erfaringene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2001-12-12:
La meg på tampen av denne debatten komme med noen kommentarer til spørsmål som har vært reist fra ulike representanters side. Flere representanter har vært inne på investeringsspørsmål innenfor sykehussektoren. Jeg vil der følge opp det Stoltenberg-regjeringen la opp til, nemlig å foreta en gjennomgang av de samlede planer og aktiviteter på investeringssiden i sykehusene som nå foreligger. Det er en meget stor sum av ønsker og planer som fylkeskommunene har arbeidet med, og som noen av dem har arbeidet særlig intenst med i den senere tid. Som Stoltenberg-regjeringen la opp til, kommer vi i revidert nasjonalbudsjett tilbake med en gjennomgang og en prioritering i forhold til dette. Det er helt nødvendig. Det er store saker det dreier seg om. Når det gjelder fastlegeordningen, er jeg også der, som i forhold til sykehusreformen, opptatt av å gjennomføre det Stortinget har vedtatt. Og vi skal gjøre det med det for øyet at eventuelle uheldige utslag skal justeres under marsjen. Praktiseringen av henvisningsordningen, slik den har fungert etter innføring av fastlegeordningen, er et eksempel på noe som bør justeres, og jeg har en dialog med Den norske lægeforening om hvordan det kan skje. Vi har også bedt Helsetilsynet og fylkeslegene følge opp alle utslag av uklarhet rundt de forpliktelser som fastlegene og kommunene har, som en del av sitt tilsyn. Når det gjelder Kreftregisteret, bekrefter jeg at jeg vil følge opp det flertallsvedtak som ser ut til å komme her i dag, om en plassering som en egen institusjon i foretaket Radiumhospitalet, med et eget styre, der jeg synes det er naturlig at det er ekstern representasjon. Når det gjelder spørsmålet om refusjon for legemiddelet Remicade, føler jeg det nødvendig å gjøre oppmerksom på at det forslaget som ser ut til å få flertall her i dag, vil kreve en lovendring, og jeg må derfor komme tilbake til Stortinget med det spørsmålet før en slik refusjon kan iverksettes. Det akter jeg å gjøre.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Eg vil rette søkjelyset mot eit område som fleire har vore innom i debatten i dag. Ei stor utfordring er å få ei rask rehabilitering av pasientar, m.a. for å få folk raskast mogleg ut igjen i arbeid. I ein slik arbeidslinjepolitikk har opptreningsinstitusjonane ein viktig funksjon. Derfor må dei få rammevilkår som gir moglegheit til eit kvalitativt godt tilbod. Mange av desse institusjonane er nå på balansepunktet for i det heile tatt å kunne overleve. Om dei overlever, er det store problem med å få til dei nødvendige investeringane og den daglege drifta. Dette blir fort ein vond sirkel der òg kvaliteten på tilbodet går ned. Ein reduksjon av eigendelen frå 190 til 150 kr i døgnet og ein kompensasjon for dette er veldig bra – bra for pasientane og bra for institusjonane. Fleire får høve til å kunne bruke tilboda. Men den låste kurdøgnprisen gir institusjonane ei dårleg inntening. I behandlinga av revidert nasjonalbudsjett vart det lagt inn ein auke på 25 mill. kr. Arbeidarpartiet foreslår nå ein auke på 50 mill. kr, men eg konstaterer eit fleirtal for 20 mill. kr. same kva, så er dette talet ei form for nødhjelp. For det som er viktig, er at m.a. det som Regjeringa sjølv seier i Sem-erklæringa, blir følgt opp, at vi får eit opplegg for ei langsiktig og trygg finansieringsordning for desse institusjonane. Det var det òg eit fleirtal som uttrykte i forbindelse med behandlinga av revidert nasjonalbudsjett, og eg vil nytte dette høvet til å minne fagstatsråden og Regjeringa om dette.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-12:
Fra 1. januar 2002 overtar staten ansvaret for sykehusene. Makt og myndighet overføres til regionale helseforetak. Disse skal ledes av såkalt profesjonelle styrer som ikke engang er forpliktet til å følge alminnelige prinsipper for offentlighet. Stortinget har igjen valgt å drive politikk på armlengdes avstand. Vanlige folks mulighet til å påvirke et av de mest kontroversielle politikkområdene er så godt som nullet ut. La meg ikke ta noen omkamp, men jeg vil like fullt benytte anledningen til å snakke om betydningen av lokalsykehuset Follo sykehus. Stortinget vedtok i 1997–98 at det skulle bygges nytt lokalsykehus i Follo, da man omtalte lokaliseringen av det nye rikshospitalet til Gaustad. Således har Stortinget allerede sagt ja til Follo. Dette må nå følges opp. Follo sykehus er planlagt som et rendyrket lokalsykehus for ca. 163 000 innbyggere i Follo og Indre Østfold. Driftskonseptet for sykehuset tilsier at dette vil bli et modellsykehus for samarbeidet mellom ulike fag og ulike profesjoner, og for samarbeid mellom spesialisthelsetjenesten og førstelinjetjenesten. Pasientene skal møte et helhetlig og samordnet tjenestetilbud innen somatikk, psykisk helsevern og rustiltak. Sykehuset skal også inneholde et fylkesdekkende senter for spiseforstyrrelser. Videre er det lagt til grunn at Follo sykehus også skal være et pilotprosjekt i forhold til gjennomføring, da sykehuset skal etableres gjennom en totalentreprisemodell. Alternativet til utbygging av Follo sykehus er en utbygging av Aker sykehus, eller en delt løsning mellom Aker og det nye sentralsykehuset i Akershus. Beregninger utført av en prosjektgruppe bestående av eksterne konsulenter og faglige representanter fra både Oslo kommune og Akerhus fylkeskommune, viser at investeringskostnadene er omtrent de samme for de tre alternativene. Det er altså ikke dyrere å bygge nytt i Follo enn å bygge ut på SiA og/eller på Aker. Driftsmessig vil en utbygging i Follo bli 56–106 mill. kr billigere i året enn med delt løsning eller en utbygging av Aker. Økonomisk sett er det ingen tvil – samfunnet vil tjene stort på å bygge Follo sykehus. Samfunnet vil også spare gjennom redusert press på veier og kollektivtrafikk. Og med et nedslagsfelt på over 160 000 mennesker skulle det bare mangle at ikke også de som bor i Follo-regionen, skal ha krav på et sykehus i sitt nærområde. Alle reguleringsplaner lokalt er ferdigbehandlet. Man kan nær sagt sette spaden rett i jorda så fort vedtak om bygging er gjort – og dette må skje før 2005, ellers går arealet tilbake til grunneierne. Jeg vil understreke betydningen av at dette prosjektet prioriteres, først og fremst ut fra de behov som er til stede i området det skal betjene, men også fordi dette sykehuset både driftsmessig og utbyggingsmessig representerer et nytt konsept som det er svært viktig å få prøvd ut i praksis.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-12-12:
Dokument nr. 8:2, som omhandlar strakstiltak mot fattigdom, er ein del av budsjettdebatten i dag, difor følgjande kommentarar frå mi side: Bondevik I-regjeringa la fram utjamningsmeldinga, ei melding med fem strategiar for utjamning. Meldinga, som skifta arbeidstittel tre gonger undervegs – frå forskjellar via levekår til utjamning – låg i Stortinget nesten eitt år. Verken Arbeidarpartiet, Høgre eller Framstegspartiet hadde særleg hast med å få meldinga vedtatt. Det skjedde etter at Arbeidarpartiet hadde tatt over regjeringsmakta. Dei tok seg sjeldan god tid i høve til oppfølging av dei mange forslaga som låg i meldinga. Temperaturen i valkampen vart høg når det gjaldt tiltak mot fattigdom. Viljeserklæringane var mange. Det er trist for dei som slit med å få økonomien til å gå rundt, at vi på dette tidspunktet ikkje har kome lenger. Det er trist at Arbeidarpartiet ikkje kom med fleire tiltak i sitt forslag til budsjett, men det lovar likevel godt at dei no erkjenner forsømmingane sine og kjem tilbake i samband med revidert nasjonalbudsjett. Senterpartiet fann det nødvendig å fremma seks strakstiltak for å motverka ein aukande fattigdom i Noreg. Vi er nøgde med at vi no kan kvittera ut følgjande: Regjeringa må syta for at bruk av hospits til barnefamiliar opphøyrer. Grunnskulen skal vera gratis, og opplæringslova skal endrast slik det blir ein realitet. Kontantstøtta skal tilråast inn i grunnlaget for utrekning av sosialhjelp. Dei 70 mill. kr, som dette kostar, skal nyttast til oppjustering av barnetillegget i sosialstøtta. Sosialhjelpsnormene skal prisjusterast og elles evaluerast. Gratis barnehage og SFO til langtids sosialhjelpsklientar skal, slik eg forstår debatten i dag, vurderast. Senterpartiet seier seg lei for at Stortinget ikkje er klar til å gå lenger. Vi meiner barnetrygda skal koma barnet til gode òg i fattige familiar. Når barnetrygda etter Justisdepartementets vurdering ikkje kan krevjast inn for å dekkja skattegjeld for ein familie, så bør ho heller ikkje kunna nyttast til livsopphald for foreldra. Vi føreslår at satsane til SIFO blir nytta som rettleiande for stønad til livsopphald. Vi er ueinige i at 60 000 kr pr. år til livsopphald for ein vaksen person i dag blir framstilt som altfor raust. Høgre og Kristeleg Folkeparti seier i ein merknad i Innst. S. nr. 47 at «man i større grad må fokusere på andre levekårsforhold enn bare inntekt». Det har dei vist i sitt eige budsjettforslag. Dei er meir opptatt av skattelette og dermed høgare disponibel inntekt til dei som frå før har mest, enn å sikra eit inntektsgrunnlag som gir det daglege brød til dei som har minst. Frå før hadde Arbeidarpartiet delt ut 3,5 milliardar kr i skattelette. Bondevik II har følgt opp med ytterlegare milliardbeløp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-12-12:
Eg synest det er viktig å presisera overfor Høgres sosialpolitiske talsmann at det er heilt andre grunnleggjande haldningar enn misunning i Senterpartiets engasjement for utjamning i dette samfunnet. Vi meiner det har stor eigenverdi for alle i Noreg, anten ein er fattig eller rik, at ein til no har lagt vekt på eit samfunn der den enkelte har likeverdige moglegheiter, der ein har små forskjellar og dermed felles verdiar, felles møteplassar og felles tilbod anten det gjeld skule, omsorg eller andre tenester. Vi trur at det motverkar den sosiale uroa som ein ser i mange andre samfunn. Eit meir rettferdig skattesystem gir moglegheiter til å trekkja inn frå nokre av dei som har mest, og som omtrent ikkje merkar at dei betalar noko meir skatt. Det gir då moglegheiter til å gi dei som har minst, eit betre grunnlag i høve til kvardagen deira. Så tilbake til den merknaden frå Høgre og Kristeleg Folkeparti der ein seier at ein «i større grad må fokusere på andre levekårsforhold enn bare inntekt». Lat meg understreka at dette handlar om både – og. Det handlar om å fokusera på ei mjukare arbeidslinje, på betre offentlege tenester, på ein meir sosial bustadpolitikk, på eit meir rettferdig skattesystem, som allereie er nemnt, og på eit meir finmaska sosialt sikkerheitsnett. Frå Senterpartiets side snakkar vi ikkje om anten – eller. Vi snakkar om både – og. Og vi finn grunn til å minna om alle dei fem strategiane i utjamningsmeldinga når vi ser at fokuset no held på å bli flytta av dei som i dag sit i regjering. Sosialministeren har i dag varsla ein tiltaksplan for å motverka fattigdom. Det synest eg er spennande, og eg vil stilla meg konstruktiv til det. Eg vil gi ho moglegheit til å seia kva tidsperspektiv ho arbeider etter. Statsråden har òg varsla ein handlingsplan i høve til rusfeltet. Sentrumsregjeringa varsla ei slik sak for Stortinget våren 2002. Den saka har enno ikkje kome. Det er eit arbeid som det hastar svært med å få fram for Stortinget, og eg er interessert i få greie på kva tidsplan sosialministeren har i høve til dette uvurderleg viktige arbeidet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Det siste innlegget illustrerer vel – til tross for den tilsynelatende enigheten nå om å bekjempe fattigdom – den milevide forskjellen som er mellom høyresida og venstresida i norsk politikk når det gjelder dette spørsmålet. For i det som høyresida snakker om som en misunnelsesdebatt når vi diskuterer rettferdig fordeling, og at vi må skape et samfunn der færre blir fattige, så har de systematisk kjørt en kamp hele tida, de har hver gang det har vært fremmet forslag til beste for de fattigste, kjørt akkurat på de samme misunnelsesargumentene overfor dem. Skal nå fattigfolk få en femtilapp for mye – tenk om de surrer den bort på noe tull? Sånn har debatten gått hele tida. Vi er nødt til å bevege oss bort fra dette. Debatten om fattigdom går ikke på om noen skal behandles som en gruppe eller noen skal behandles som et individ. Vi på venstresida og i Sosialistisk Venstreparti mener også at alle skal behandles som et individ, men vi er opptatt av at vi skal ha et samfunn som ikke skaper fattigdom og gjør deg fattig, sjøl om man lever på trygd eller har en lav lønn. Hvis man har en bolig som man har råd til å bo i, uten å måtte gå på et eller annet kontor, eller to eller tre kontorer for å be om støtte hist og her, og man greier å betale husleia – ok, så føler man seg ikke fattig. Men hvis vi har et system der alle husleiene er så høye at nesten alle som går på trygd, og alle som har en lav lønn, er nødt til å få bostøtte eller sosialhjelp for å greie det, ja vel, da vil veldig mange føle seg fattig og klientifisert. Hvis vi har skoler, fritidsordninger og kulturtilbud som man kan bruke gratis, så er man ikke utestengt, og man føler seg heller ikke fattig. Hvis man kan gå på en jobb, sjøl om man er mye sjuk, så føler man at man har bedre livskvalitet, man har bedre råd og man føler seg ikke så fattig. Det er forskjellen på høyresida og SV. Vi ønsker å bruke pengene slik at vi kan bygge opp et samfunn der færre blir utestengt og er fattige – en trygg og god offentlig sektor som gjør det mulig. Og så til slutt til sjukelønna. Jeg hørte også Høies innlegg der han sier at Regjeringen og Høyre og de øvrige partiene bak Regjeringen nå stiller seg fullt og helt bak sjukelønnsordninga. Da må altså denne regjeringen slå i bordet overfor NHO, som nå går ut i avis etter avis – i går fikk jeg en bok fra dem – og systematisk sår tvil om den avtalen de har vært med på å undertegne sjøl. Det må det altså bli slutt på. Avtalepartene må stå fast ved den, og da er ikke tida inne til ved hver eneste anledning å si at egentlig mener vi ikke dette, egentlig mente vi det vi mente før vi skrev under avtalen, men vi får nå bare se hvordan det går. Det er altså helt nødvendig for at vi ikke alle sammen nå skal tro at Høyre og Regjeringen lar NHO gå foran seg(presidenten klubber) (presidenten klubber) President – jeg skulle bare få gi en liten stemmeforklaring.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg vil bare si fra om at SV kommer til å støtte forslag nr. 7, fra Senterpartiet, i sak nr. 2, og at vi ønsker å støtte forslag nr. 8, subsidiært når vårt eget har falt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg kom i skade for å stemme for, jeg skulle ha stemt imot.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg stemte også feil.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg tillater meg å foreslå Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg har et spørsmål til statsministeren om trygdeoppgjøret. I fjor påviste Norsk Pensjonistforbund, LO og Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon at opp gjennom årene var grunnbeløpet i folketrygden sterkt underregulert, og de bad om å få en opptrappingsplan for grunnbeløpet, uspesifisert hvor høyt. Jeg kunne tenke meg å spørre statsministeren om han er enig i at når staten nå har en meget god økonomi, kan det være mulig å gjenopprette noe av denne underreguleringen. Kan Regjeringen tenke seg å være med på en opptrappingsplan for å gjenopprette verdien av grunnbeløpet, og at det ved det kommende trygdeoppgjøret gjøres et ekstraordinært løft i dette grunnbeløpet, slik at alle pensjonister som nå møter de økte strømpriser, økte boomkostninger og økte utgifter får en bedre økonomi når staten har råd til det?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Nå er det slik at Regjeringen har vært mot forslag bl.a. fra Fremskrittspartiet om å reglementsfeste at reguleringen skal være den samme som lønnsutviklingen for yrkesaktive. Det har vært en vedvarende underregulering. Selv om statsministeren sier man tar hensyn til det, har det altså vært en underregulering i forhold til lønnsutviklingen, og det er jo slik at også pensjonister må betale sine strømregninger med penger. Det hjelper ikke med samme prosentvise økning for dem som i utgangspunktet har lavere inntekter. Hvis de får nesten samme prosent, blir det mindre i kroner og øre. Derfor er det nå på tide med et løft i grunnbeløpet, slik at alle pensjonister kan nyte godt av det. Statsministeren har ofte vist til fremtiden når det gjelder bruk av den gode økonomien. Er det ikke slik at også statsministeren mener at når det de facto har vært en underregulering i forhold til lønnsutviklingen for yrkesaktive, så har staten nå råd til å ta noe av dette igjen, f.eks. i hvert fall gjenopprette grunnbeløpets verdi til slik det var i 1990? Kan ikke statsministeren være med på at tiden nå er inne for en heving av pensjonene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Statsministeren sa nå at avgiftsreduksjoner i stor grad kan svekke norsk økonomi. Det disse lobbyistene ber om, er å få tilbake i hvert fall den prisen på bensin og diesel som var hensikten til Regjeringen da den reduserte avgiftene noe. Jeg skulle ønske at statsministeren kunne forklare både meg og det norske folk hvorledes lavere drivstoffkostnader – lavere bensinpriser og dieselpriser – vil svekke norsk økonomi. Det får jo ingen praktisk betydning for norsk økonomi annet enn at folk flest får rimeligere bensin. Vi mener bensinprisen bør være på 6,50 –7 kr. Det samme gjelder dieselprisen. Norsk næringsliv vil få lavere transportkostnader – de høye transportkostnadene er nettopp en av ulempene for næringslivet i Norge i forhold til konkurrenter i andre land. Hvordan i all verden svekker lavere drivstoffpriser, som er til beste for folk flest i dette landet og til beste for næringslivet, norsk økonomi? Det behøver ikke å få noen annen innvirkning på statsbudsjettet eller norsk økonomi enn at det blir et mindre overskudd i statsbudsjettet. Det har ingen annen virkning enn lavere kostnader for folk flest og for næringslivet.
Petter Løvik (Høyre), 2001-05-02:
På vegner av representanten Inge Lønning og meg sjølv vil eg sette fram eit forslag om tiltak for å betre læremiddelsituasjonen for blinde og svaksynte elevar.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
På vegne av representantene Erna Solberg, Ivar Østberg, Lodve Solholm, Magnhild Meltveit Kleppa og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om nødvendige regelverksendringer for å sikre mangfold og brukervennlighet i tiltak for arbeidsledige, uføretrygdede og andre ufrivillig yrkespassive.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Langsiktige tiltak er nødvendig, og er vel og bra. Det er SV enig i. Men akutt nød krever akutte tiltak. Vi vet at det i hvert fall er over 20 000 barn som nå lever i økonomisk fattigdom. Og det vi også vet, er at barndommen ikke kommer i reprise. De som opplever dette, får med seg et sjølbilde som jeg håper statsministeren og SV er enige om at vi skal gjøre alt vi kan for å bedre, gjøre alt vi kan for at de skal få en annen mulighet. En av de tingene som går rett på de fattige barnefamiliene, er at de fleste av dem får sosialhjelp enten som hel inntekt eller som deler av inntekt. Vi vet at både statsministeren og jeg har fått barnetrygden utbetalt krone for krone, uansett hvor mye vi har tjent, mens de som får sosialhjelp, ifølge Regjeringa nå skal trekkes for disse pengene. Mener statsministeren at dette er en rettferdig fordeling mellom oss rike og de som har så lite at de må få sosialhjelp?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
For det første har jeg lyst til å si at jeg mener at statsministeren bruker tallene om støtte for hvert bruk litt utilbørlig, for ganske store deler av dette dreier seg jo om forbrukerstøtte. Men nok om det. Da røykteppet lå tett etter bålene i England etter munn- og klovsyken, og kugalskapen var et hett tema, kom det veldig klare signaler fra Regjeringa om en kraftig omlegging av norsk landbrukspolitikk i retning av mer miljø, mer distrikt og flere arbeidsplasser, helt i tråd med det SV har ment, og helt i tråd med det statsministeren nå sier. Så får vi de utspillene som nå kommer fra departementet i forbindelse med forhandlingene, utspill som er helt i tråd med den gamle politikken, altså større bruk og mer til produksjon. Det er vanetenkinga i departementet som fortsatt rår. Er det i tråd med statsministerens og Regjeringas ønsker at landbruksforhandlingene nå skal fortsette i de gamle sporene, på tross av signalene fra Regjeringa om en omlegging?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
På vegne av Kristin Halvorsen og meg selv vil jeg fremsette et forslag om at det utarbeides en fireårig handlingsplan for økt satsing på grunnskolen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Hva slags undervisningsmateriell som brukes, og kostnadene ved det, har også konsekvenser for elevenes arbeidsmiljø. For ett år siden, den 18. mai i fjor, bad et flertall her i Stortinget Regjeringen legge fram et forslag til arbeidsmiljølov for elever og studenter. I forslaget, som ble bifalt av Stortinget, var det forutsatt at dette skulle komme før jul. Vi ble lovet at et lovforslag skulle komme i løpet av vinteren. Vi har ennå ikke fått noe utkast til en egen arbeidsmiljølov for elever og studenter. Mitt oppfølgingsspørsmål blir derfor: Når kan vi regne med at Regjeringen vil følge opp det som et flertall her i Stortinget har bedt om, at vi skal få et forslag til en egen arbeidsmiljølov for elever og studenter?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Stortinget understreket i Innst. S. nr. 78 for 1998-1999 om kompetansereformen at høyere utdanning fortsatt skal være gratis. Ved Universitetet i Bergen tilbys nå grunnfag kunsthistorie og medievitenskap som fjernundervisning og delfag i helseøkonomi på kveldstid mot betaling. Kursene retter seg mot enkeltstudenter og koster mellom 15 000 og 21 000 kroner. Mener statsråden at Universitetet i Bergen har anledning til å innføre studieavgifter på disse kursene?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Jeg takker for svaret. Jeg oppfatter det slik at de to kursene ved Universitetet i Bergen vi snakker om her, kan det tas studieavgift for. Men da er jeg nødt til å gå tilbake til kompetansereformen, Innst. S. nr. 78 for 1998-99, der kirke-, utdannings- og forskningskomiteen var helt klar på at høyere utdanning ved offentlige utdanningsinstitusjoner fortsatt skal være gratis. Det er hovedprinsippet, og det må vi holde fast på. Og så sier også en enstemmig komite: «Det skal ikke tas egenbetaling for voksne som nytter seg av utdanningstilbud rettet mot utdanningssøkere generelt.» Det kan ikke være noen tvil om at disse to kursene som jeg har trukket fram her – jeg kunne sikkert funnet andre kurs ved andre utdanningsinstitusjoner, det var tilfeldig at det ble disse to kursene – retter seg mot utdanningssøkere generelt. Dette er markedsført overfor folk flest, overfor vanlige norske borgere, og det skal gi vekttall, og disse vekttallene kan inngå i en samlet kompetanse, altså er dette åpenbart klart grunnutdanning. Jeg oppfatter da statsråden slik at han mener det kan tas egenbetaling for grunnutdanning som skal inngå i en grad ved universitetene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Dette reiser egentlig flere spørsmål. For det første bruker statsråden begrepet «normalt». Hva er egentlig «unormale kurs»? Det er det første jeg vil stille statsråden spørsmål om, og som han for så vidt også problematiserer. Jeg vil oppfatte de kursene som vi her snakker om, som normale kurs ved institusjonen. Det spesielle er at de blir tilbudt som nettundervisning, de retter seg til folk generelt. Folk melder seg på, og de skal betale. Dette er normal grunnutdanning. Det andre spørsmålet går for så vidt ikke bare til statsråden, men kanskje like mye til Stortinget. I Innst. S. nr. 78 for 1998-99 var vi klare på at grunnutdanning skal være gratis. Vi har i tillegg åpnet for at en i spesielle tilfeller kan ta betaling for denne type kurs. Spørsmålet er: Oppfatter statsråden at det er konflikt mellom det som et flertall i Stortinget sa i Innst. S. nr. 78, og det som ble sagt i budsjettinnstillingen? Ligger det en konflikt her? Det er viktig å få vite om han oppfatter det slik at det ligger en konflikt her.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
På vegne av Vidar Kleppe og meg selv vil jeg fremme forslag om å innføre obligatorisk hiv/aidstest av alle som søker oppholdstillatelse i Norge.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-02:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. For over et halvt år siden tok tidligere statsminister Odvar Nordli fortjenstfullt opp situasjonen for fattige barn i Norge, de såkalte fattigbarna. Det finnes flere titusener av dem. Mange av dem har så dårlig råd at de ikke kan være med på turer med skole eller idrettslag, de våger ikke fortelle foreldrene sine om geburtsdagsselskap fordi de vet at foreldrene ikke har råd til å kjøpe gaver. Statsministeren sa for et halvt år siden at dette er noe vi må gjøre noe med. Hva har Regjeringen konkret gjort med situasjonen for fattigbarna i Norge?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-02:
Jeg takker statsministeren for svaret. Det inneholdt ikke så veldig mye konkret om hva som er gjort for denne viktige gruppen. Statsministeren nevnte normerte sosialhjelpsatser – det var det faktisk sentrumsregjeringen som foreslo. Statsministeren gikk forbi at Arbeiderpartiet, under motstand fra sentrum, har redusert overgangsstønaden ned til tre år for enslige mødre. Mange av fattigbarna finnes i disse familiene. Så prøver han også her å gjøre kontantstøtten til et problem. Saken er at evalueringen viser at kontantstøtten har virket inntektsutjamnende. Den går i større grad til familier med lave inntekter enn til familier med høye inntekter. Statsministeren sa ingenting om det som også er viktig for disse gruppene, nemlig økt barnetillegg i folketrygden, bostøtte til barnefamilier og spesielt bostøtte til unge uføre. Hva vil Regjeringen konkret gjøre med slike tiltak?