Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1998-12-07:
Av innstillingen til Miljøverndepartementets budsjett fremgår det at det bare er mindre forskjeller mellom flertallets og mindretallets forslag. Dette henger dels sammen med det nye budsjettsystemet, som innebærer at det fastsettes absolutte rammer for de ulike utgiftsområder, dels er det et uttrykk for at det faktisk er stor enighet om de viktigste prioriteringene innenfor Miljøverndepartementets budsjett. Enigheten er dermed også et uttrykk for at Arbeiderpartiet ikke først og fremst er kritisk til det Regjeringen gjør i miljøpolitikken. Vår kritikk handler først og fremst om hva den ikke gjør. Det er nå over ett år siden sentrumspartiene overtok regjeringsmakten. Siden den gang har vi selvsagt fått budsjettet, men ellers har vi bare fått én sak av betydning til behandling i Stortinget. Det er stortingsmeldingen om oppfølging av Kyotoprotokollen, der Regjeringen valgte å videreføre hovedlinjene i norsk klimapolitikk. Utover en mindre sak om skips sjødyktighet har ikke Regjeringen fremmet en eneste sak, ikke et eneste forslag for Stortinget på miljøområdet. Saker som er varslet, er utsatt. For eksempel lovet statsråd Fjellanger en rekke ganger en større rapport, en større gjennomgang av rikets miljøtilstand, som skulle legges fram nå i høst. Den har ikke kommet, og vil så vidt jeg nå forstår, ikke komme før neste høst. Foreløpig er det heller ikke varslet noen nye saker fra Miljøverndepartementet på miljøområdet i vårsesjonen. Vi har dårlig tid i miljøkampen, men Regjeringen ser ut til å ha svært god tid. Flertallet i Stortingets energi- og miljøkomite er mer utålmodig enn Regjeringen når det gjelder fremdriften i miljøarbeidet, derfor pålegger komiteen Regjeringen å fremme en egen stortingsmelding om friluftsliv. Å sikre friluftslivet og allmennhetens adgang til natur- og friluftsområder er en viktig miljøsak, og vi vet at friluftsområdene er under press, ikke minst i mange av storbyområdene. Det er mange år siden vi hadde en helhetlig gjennomgang for å sikre friluftsinteressene, derfor er det på tide at vi nå får en ny slik gjennomgang. Vi har mange uløste miljøproblemer her hjemme, men langt mer alvorlig er de store miljøproblemene vi har i våre nærområder. Atomforurensningene og miljøproblemene i Russland og de østeuropeiske landene er en av de største miljømessige og sikkerhetspolitiske utfordringene vi står overfor i dag. Situasjonen i våre nærområder, og særlig i Nordvest-Russland, er preget av en omfattende atomvirksomhet både sivilt og militært, med store mengder radioaktivt avfall uten tilfredsstillende lagringsforhold, utrangerte ubåter som venter på opphogging, og atomkraftverk i en slik tilstand at vi aller helst hadde sett dem stengt. Dette fikk energi- og miljøkomiteen førstehånds kunnskap om da komiteen besøkte Kola og Arkhangelsk tidligere i høst. Den geografiske nærheten til problemene gjør at Norge har et spesielt ansvar for å bidra til å bedre atomsikkerheten og redusere faren for forurensning. Desto mer alvorlig er det at sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet nå vedtar dramatiske kutt i bevilgningene til samarbeidet med nærområdene i Sentral- og Øst-Europa. I fjor ble det bevilget 428 mill. kr til miljøtiltak og andre samarbeidstiltak med Øst-Europa og Russland. Nå foreslår Høyre, Fremskrittspartiet og regjeringspartiene å redusere denne bevilgningen til 55 mill. kr for 1999. I noen grad kan denne reduksjonen forklares med manglende fremdrift i prosjekter, men kuttet er så stort at Regjeringen selv innrømmer i brev til Stortinget at det vil føre til en reell reduksjon i innsatsen i 1999. Dette kan få store konsekvenser bl.a. for arbeidet med atomsikkerhet i Nordvest-Russland. Det handler om solidaritet med våre naboer i nord. De enorme miljøproblemene på Kolahalvøya er en trussel både for lokalbefolkningen og for regionen, derfor må innsatsen trappes opp, ikke ned. I dag morges ble olje fra Nordsjøen solgt for litt over 70 kr pr. fat. I nasjonalbudsjettet har Regjeringen basert seg på en oljepris på 110 kr pr. fat. Dersom neste års oljepris holder seg på dagens nivå, betyr det at staten taper 30-40 milliarder kr. Dermed har vi enda en gang fått bekreftet at oljeinntektene er svært usikre. Denne usikkerheten er det forholdsvis lite vi kan gjøre med. Derfor må vi i stedet utforme en politikk som gjør at vi kan håndtere de usikre inntektene. Arbeiderpartiet mener svingningene i oljeinntektene må slå ut i svingende avsetninger til oljefondet, ikke i svingende statlige bevilgninger til velferd. Men for at oljefondet virkelig skal være en støtdemper mot usikre oljeinntekter, må støtdemperen virke begge veier. Problemet er at mange partier vil at den bare skal brukes en vei. Sentrumspartiene og Fremskrittspartiet ville bruke mer penger da oljeinntektene var høyere enn forutsatt, uten å innse at konsekvensen da måtte bli kutt i statens utgifter til skole, eldreomsorg og helse når inntektene som i dag er lavere enn forutsatt. Fremskrittspartiet mente de uforutsette høye oljeinntektene var som en lottogevinst vi måtte få lov til å bruke. Men hvis de høye oljeinntektene i fjor var som å vinne i Lotto, er dagens lave oljepriser som å tape på travbanen. Også Fremskrittspartiet må forstå at hvis man den ene dagen vinner i Lotto og den andre dagen taper på travbanen, er det lurt å sette til side gevinsten for å dekke tapet. Petroleumsvirksomheten handler ikke om pengespill. Det handler om forvaltningen av vår felles nasjonalformue, og det handler om å trygge fremtidens pensjoner og fremtidens velferd. Det krever ansvarlighet og forutsigbarhet i den økonomiske politikken. De lave oljeprisene truer ikke bare statsbudsjettet, de truer også tusenvis av arbeidsplasser i verftsindustrien langs hele kysten. Regjeringen er ikke ansvarlig for de lave oljeprisene, men Regjeringen er ansvarlig for at den kommer med forslag som gjør en vanskelig situasjon enda vanskeligere. Det oljenæringen trenger, er forutsigbare og trygge rammevilkår. I stedet har Regjeringen gått inn for tiltak som skaper usikkerhet og uforutsigbarhet. I statsbudsjettet foreslo Regjeringen økte skatter, økte avgifter og mer tidkrevende og byråkratisk saksbehandling av utbyggingssøknader. Budsjettbehandlingen her i Stortinget i høst innebærer at alle disse forslagene blir nedstemt. Regjeringen virker helt uanfektet over at den nå taper en rekke forslag den la fram i statsbudsjettet. Så sent som i juni stilte Regjeringen til og med kabinettspørsmål på ett av dem. I juni ville Regjeringen gå av dersom den ikke fikk gjennomslag for en økning i CO2-avgiften på oljevirksomheten. I november spiller det ingen rolle at den lider nederlag i nøyaktig samme sak, i tillegg til mange andre saker. Det er en prinsippfast prinsippløshet som er ganske enestående. Det internasjonale oljemarkedet er blant de mest manipulerte og regulerte markeder i verden. Det er to måter å regulere et marked på. Man kan regulere prisen og dermed påvirke volumene, eller man kan regulere volumene og dermed påvirke prisen. I dag foregår det massive inngrep i oljemarkedet fra forbrukerlandenes side. Knapt noen vare er mer skattlagt enn oljen. Det kan være gode grunner for en slik skattepolitikk, men det er åpenbart at det er å gripe inn i markedet. Spørsmålet om produksjonsregulering fra produsentenes side handler derfor ikke om hvorvidt markedet skal være gjenstand for politisk regulering. Det handler om balansen mellom inngrep fra produsenter og inngrep fra konsumenter. Norges oljeproduksjon utgjør om lag 4 pst. av verdens totale oljeproduksjon. Likevel har det betydning hva Norge gjør i oljemarkedet. Vi har flere ganger tidligere innført produksjonsreguleringer i Norge. Fra 1986 til 1989 gjennomførte den daværende arbeiderpartiregjeringen produksjonskutt på 7,5 pst. Arbeiderpartiet støttet også Regjeringens beslutning i mars i år om å innføre en produksjonsbegrensning på 3 pst., eller 100 000 fat pr. dag. Vi mener det er viktig å videreføre denne produksjonsbegrensningen også etter årsskiftet, slik OPEC-landene har vedtatt å gjøre. Arbeiderpartiet støtter derfor en fortsatt produksjonsbegrensning på 100 000 fat pr. dag innover i 1999. Andre talere fra Arbeiderpartiet vil ta opp andre spørsmål i innstillingen. Jeg tar opp Arbeiderpartiets forslag i innstillingen.