trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-01-31:
Det er mange positive utviklingstrekk i Noreg, og folk er stolte over å leve i eit av dei beste landa i verda. Nettopp difor stiller eg meg litt spørjande til at Arbeidarpartiet i debatten i dag tydelegvis valde å trykke på «valkamp-repeatknappen». Å tydeleggjere politiske skiljelinjer er bra. Men å teikne fiktive skremmebilete bidreg ikkje til å ruste Noreg for framtida. Det er trass alt brei einigheit om dei overordna, viktige måla for landet vårt. Blant anna ønskjer vi alle å sikre velferdsutvikling og gode helsetenester. Ser ein på Noregs historie, vil ein heilt tydeleg sjå at næringsutvikling og verdiskaping heng saman. I vidare utvikling er vi heilt avhengige av at kommunar og sjukehus jobbar saman med næringslivet for å fornye eldreomsorga og skape helse- og omsorgstenestene for framtida. Næringslivet er ein del av løysinga. Arbeidarpartiet tydde sjølv til private og fekk hjelp til å gjennomføre det viktige barnehageløftet. No vender dei ryggen til privat næringsliv i eit retorisk spel for å få den utvida regjeringa til å framstå i eit dårleg lys. Arbeidarpartiet legg opp til at det å satse på samspel mellom offentleg og privat sektor er skummelt. Kvar ser dei for seg at grensene skal gå, mellom tenester og oppgåver, mellom private og private ideelle? Eller skal all deltaking frå private bli sett på som ikkje ønskt? Helsenæring vil kunne gje dobbel gevinst. Næring bidreg til velferd og helse og skapar verdiar og nye arbeidsplassar. For å innfri forventningane må vi godta at bak gründarskap og innovasjon står enkeltpersonar – private – som er ein ressurs inn i samarbeidet mellom det offentlege og det private. Med denne erklæringa tek Høgre, Framstegspartiet og Venstre ansvar og sikrar eit godt grunnlag for vidare utvikling gjennom å samle seg om eit felles prosjekt. Det ville vore fint om vi òg kunne fått ei konstruktiv tilnærming frå opposisjonen, for nettopp å sikre eit berekraftig velferdssamfunn.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2018-01-31:
Den nye regjeringsplattforma fører vidare ambisjonen om å styrkja Noreg som havnasjon og knyter dette opp mot teknologiutvikling, reduksjon i klimautslepp og satsing på nye og framtidsretta arbeidsplassar. Det er bra! Dei maritime klyngene har allereie gjeve til kjenne sin entusiasme over at regjeringas plattform evnar å få fram ein politikk som vil vera med på å etablera nye grøne arbeidsplassar. Grøne industriklynger skal etablerast, ein stabil og langsiktig petroleumspolitikk skal førast vidare. Noreg skal vera blant dei leiande landa i Europa når det gjeld innovasjon og bruk av ny teknologi i alle næringar. Samspel mellom næringsliv, akademia, innovasjons- og forskingsmiljø skal styrkjast. Her ligg potensial for vekst. Katapult-ordninga skal halda fram, ein skal satsa på flytande havvind og bidra til innovasjon gjennom auka næringsretta forsking på tvers av havnæringane. Regjeringa vil vidareutvikla program for grøn skipsfart til å omfatta nullutslepps- og hybridkonsept for ulike fartøyskategoriar og vil halde fram med å stilla krav til utsleppsfrie eller fornybare løysingar i offentlege ferjeanbod, der det ligg til rette for det. At Noreg allereie har markert seg på teknologiområdet, er det mange døme på – no sist då NCE Maritime CleanTech vart tildelt 110 mill. kr i EU-midlar for å få fram ein elektrisk hurtigbåt i Rogaland. Dette er eit tydeleg prov på at politikken verkar. Det er eit prov på at dei verkemidla som det vert lagt til rette for, treff godt. Og næringslivet leverer. Det er såleis ikkje trass i – som det her frå talarstolen vert hevda – men på grunn av regjeringa sin politikk at det vert skapt arbeidsplasser m.a. i denne næringa. Likevel vert me av opposisjonen skulda for å vera lite ambisiøse, distriktsfiendtlege og lite konkrete. Jeløya-plattforma legg til grunn at me skal gjera meir av det gode arbeidet me har starta, gjera meir av det me ser verkar – eit arbeid som er bra for miljø, for klima, for arbeidsplassar, for teknologiutvikling, for kompetansebygging og for Distrikts-Noreg. Regjeringa har sytt for eit godt styringsdokument for dei neste åra, og me gleder oss til å ta fatt på arbeidet i lag med eit drivande godt og innovativt næringsliv.
Mats A. Kirkebirkeland (Høyre), 2018-01-31:
Anklagene om at Høyres politikk bidrar til en brutalisering av arbeidslivet er en vanlig gjennomgangstone fra venstresiden og deler av arbeidslivet. Som tredje generasjons murersønn, med fagbrev i fiskeoppdrett, har jeg gjennom store deler av min oppvekst arbeidet som ufaglært murer i skole- og studieferier, inkludert en fire år lang tid som lærling ved et fiskeoppdrettsanlegg i Austevoll utenfor Bergen. Tro meg, når jeg sier dette: Jeg hadde aldri blitt med i et parti som aktivt gikk inn for å brutalisere det norske arbeidslivet. Faktum er at i Norge har man, gjennom et langvarig og godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet, skapt et av verdens mest moderne og omstillingsdyktige arbeidsmarkeder, hvor hele ni av ti nordmenn trives på jobb. Men dette betyr ikke at arbeidsmarkedet er perfekt. Arbeidslivskriminalitet er – og har vært – et økende og alvorlig problem gjennom mange år. Kriminaliteten er også blitt mer omfattende, grovere og mer internasjonal. Derfor utviklet regjeringen, i samarbeid med partene i arbeidslivet, en strategi mot arbeidslivskriminalitet i forrige stortingsperiode. Regjeringen opprettet også flere arbeidslivskriminalitetssentre, hvor alle relevante etater jobber sammen for å avdekke arbeidslivskriminalitet med tverrfaglig ekspertise og hyppige felles kontroller. Den nye regjeringen kommer til å fortsette dette arbeidet, bl.a. ved å gjennomgå strafferammene og lovverket, øke kompetansen hos offentlige innkjøpere i stat og kommune og bidra til forebygging og holdningsendring i den norske befolkningen. Høyre håper på et tverrpolitisk samarbeid om å bekjempe arbeidslivskriminalitet i inneværende stortingsperiode. Samtidig er det norske arbeidsmarkedet i stadig forandring. Teknologiske endringer, økt global konkurranse og omstilling av næringslivet vil i økende grad sette den norske arbeidslivsmodellen under press. Det krever at man må fortsette å modernisere og tilpasse arbeidsmiljøloven til det moderne arbeidslivet som man faktisk har. Men la det ikke være noe tvil: Høyre ønsker et arbeidsliv der fast ansettelse er hovedregelen, og hvor trepartssamarbeidet er helt avgjørende for å lykkes i arbeidet med omstillingen av næringslivet og sikre et bærekraftig velferdssamfunn.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-01-31:
I Jeløya-erklæringen står det at regjeringen skal føre en offensiv nordområdepolitikk der de lange linjene i nordområdepolitikken og nordområdesatsingen skal videreføres. Regjeringen har som visjon at nordområdene skal være en fredelig, skapende og bærekraftig region, og vil følge opp strategien med vekt på internasjonalt samarbeid, næringsutvikling, kunnskap, infrastruktur, miljøvern, sikkerhet og beredskap. Til tross for dette kritiserte Arbeiderpartiets leder Jonas Gahr Støre regjeringens nordområdepolitikk i sitt innlegg – begrepet han selv hevder han oppfant, men som han mener en Høyre-styrt regjering ikke evner å følge opp. Denne regjeringens nordområdepolitikk ser utenrikspolitikken og innenrikspolitikken i sammenheng og har på den måten fylt nordområdepolitikken med innhold, sånn at politikken er relevant for landsdelen. Problemstillingene kjenner regjeringen seg igjen i, og den løser utfordringer som er nødvendige for næringsutvikling. Vi skal legge til rette for at økt verdiskaping og innovasjonsevne i nordnorsk næringsliv baserer seg på landsdelens ressurser, og vi skal styrke leverandørutviklingsprogrammet for å sikre ringvirkninger som skaper nye næringer og kompetansearbeidsplasser. Dette skal legges til grunn når regjeringen skal legge fram en ny stortingsmelding om nordområdepolitikk. Også kunnskapspolitikken til denne regjeringen, som skal sikre at alle elever som går ut av den norske skolen, har grunnleggende ferdigheter i lesing, skriving og regning, er med på å løse nordområdeproblemer. Ved å etter- og videreutdanne lærere og styrke lærerutdanningen til en femårig master løser vi landsdelens store skolefaglige utfordringer. Elevene har lavere fullføringsgrad og dobbelt så stor andel av lærertimer med ufaglærte. Jeg kan gi dere et eksempel på et sårbart samfunn i Nord-Norge. Der fire av ti lærere ikke har kompetanse til å undervise i matematikk, går klasser ut av skolen med karakteren 2 eller lavere. 40 pst. av elevene som gikk ut av Sandfallet skole, hadde ikke 2 eller høyere i karakter. Dette skal vi forbedre med en mer framtidsrettet politikk som setter lærerne på dagsordenen. Fordi vi er i nord og forholdene er så små, blir konsekvensene av manglende kompetanse i skolen høy. Flere må i dag kvalifiseres i arbeidslivet dersom man skal oppfylle næringslivets behov for kompetanse. Det er dette som er nordområdeutvikling i praksis.
Geir Arild Espnes (Senterpartiet), 2018-01-31:
I kveld skulle jeg ha vært på en folkehelsekveld i Oppdal i Trøndelag og snakket om hvordan vi skal arbeide med folkehelse i framtiden, og hva som er utfordringene våre. Isteden er jeg her og gratulerer den nye regjeringen med eldre- og folkehelseministeren. Det at vi har fått en slik minister, lover godt, selv om det virker som de fleste bare er klar over rollen hennes som eldreminister, og selv om hun selv og regjeringserklæringen snakker mest om aldersvennlige samfunn – hva det enn måtte være. Representanten Hoksrud og andre har tidligere i dag vært litt smågretne fordi opposisjonen i stedet for å bidra bare kritiserte Jeløya-plattformen. Det tar jeg på største alvor, og jeg vil gi noen råd om folkehelse, slik vi i Senterpartiet ville tenkt omkring det. Helse for hele folket, helse for hele befolkningen – det er mange måter å uttrykke denne store utfordringen på. Helse blir en stor utfordring i årene som kommer, også i vårt samfunn. Jeg har tre budskap: Vi kan ikke fortsette som før. Vi må arbeide hardere for å fremme helse, noe jeg for øvrig finner lite om i plattformen, og forebygge sykdom. For det er forskjell på å fremme helse og å forebygge sykdom. Det er fordi det sparer mennesker for lidelser, ubehag og for tidlig død, men også fordi det er god økonomi. Vi kan umulig ha økonomi i framtiden til å fortsette slik vi gjør i dag. Det sørger bl.a. alderssammensetningen i samfunnet for. Derfor er det viktig med nye måter å arbeide på og ny, god offentlig innovasjon. Vi har sett at de sosiale forskjellene øker, og da vet vi at helseforskjellene i befolkningen også øker. Det er vist gang på gang i forskning, oppsummert i det som kalles helsegradienten. Å få en økning i de sosiale forskjellene er det samme som å få en økning i helseforskjellene i samfunnet vårt. Jeg har sett og hørt her i dag forsvarere av og deltakere i denne regjeringsplattformen anklage opposisjonen for å være livende redd for privatisering. Jeg er ikke redd for at mennesker skal tjene penger, ikke engang mye penger. Vi skal ha private initiativ. Men jeg er redd for et samfunn med store forskjeller, et samfunn der ikke alle har samme muligheter, et urettferdig samfunn, et mindre solidarisk samfunn. Mine tilløp til angst ligger i at hvis markedet skal bestemme mye på helseområdet, vil ulikhetene øke. Helse er ikke et område som egner seg for store fortjenester. Her skal det offentlige ha ansvaret. Her skal det offentlige være garantisten. FN har fastslått at helse er en menneskerett, og Norge har vært et land som har vist hvordan det kan foregå, og at vi leverer lik helsehjelp til alle. Senterpartiet er opptatt av at vi i Norge må starte et hardt arbeid med helsefremming og forebygging, at mennesker skal ha de samme mulighetene til å velge god helse, uavhengig av hvor de bor, og hva de tjener. La oss fortsette med den tanken vi har hatt, og som har vist seg å stemme tidligere. Et likt samfunn er et rikt samfunn, og det skapes ikke med strukturendringer, men med endringer i innhold og kvalitet.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-01-31:
Det går svært godt i Norge. Samtidig har vi enkelte utfordringer for framtiden. Det handler om å møte omstilling i en tid med økende automasjon og store teknologiske muligheter. Det handler om å sikre at alle får ta del i samfunnet og kan bidra aktivt. Det handler dermed om på den ene siden å få flere til å fullføre og bestå sine utdanningsløp og starte tidlig med å løfte den enkelte elev og samtidig legge opp til at vi har et utdanningssystem som sikrer at vi aldri skal gå ut på dato, men lærer gjennom hele livet. Så langt legger vi bak oss tidenes periode for kunnskapssatsing i Norge, og gjennom Jeløya-plattformen legges det politiske grunnlaget for ytterligere satsing på kunnskap og god oppvekst. Fra læring gjennom lek i barnehagen til høyere utdanning er det liten tvil om at barn, elever, studenter, voksne og næringsliv har tjent godt på at vi siden 2013 har fått et nytt flertall på Stortinget som har tatt kunnskapspolitikken i en retning som er langt mer offensiv, med høyere satsinger og flere og større prioriteringer. Allerede ser vi at ungene våre lærer mer, at frafallet går ned, at det i både offentlig og privat sektor forskes som aldri før, og at de som vil strekke seg litt ekstra, eller de som henger litt etter, får bedre hjelp og støtte nå enn for ikke så veldig mange år siden. Det har vært en målrettet satsing på lærere, kompetansekrav, realfagssatsing, dybdelæring gjennom den kommende fagfornyelsen og mye mer. Vi har høye ambisjoner for skolen og våre muligheter til å løfte alle barn. Etter å ha hørt all svartmalingen fra opposisjonen kan det være verdt å minne om at vi på få år har gått fra sen innsats rettet mot slutten av grunnskolen til det som nå er et solid løft for tidlig innsats. I kontrast til vårt fokus på kunnskap er det interessant å se at Arbeiderpartiet gjør helomvending og nå synes det er greit at det å detaljstyre spørsmålet om skolefrukt, beredskapsteam for mobbing og forslag om praktisk skolesekk, for å nevne noe, er mye bedre enn å stille krav til at lærerne som underviser i norsk, matematikk og engelsk, skal ha fordypning i sitt fag. Jeg håper foreldrene får med seg at Arbeiderpartiet allerede har forlatt målet om at alle barn innen 2025 skal kunne møte en lærer med faglig fordypning. I dag ble også foreldreundersøkelsen for barnehager presentert. Her skårer private barnehager høyere enn de kommunale og kommer godt ut. Likevel vil altså Arbeiderpartiet kutte ikke-kommunale barnehager med 300 mill. kr i sitt alternative statsbudsjett, og rammer dermed halvparten av landets barn. Det er vanskelig å forstå denne politikken, men for Høyre er det i alle fall naturlig å spille på lag med alle gode krefter i oppvekstpolitikken. Barna våre fortjener det. Tiden er ikke inne for å skifte kurs, senke krav eller ha lavere ambisjoner for norsk skole og barns oppvekst – tvert om. Vi skal fortsette satsingen på kunnskap, og den nye regjeringsplattformen legger et godt grunnlag for dette.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2018-01-31:
Debatten om regjeringsplattformen er ganske avslørende, den avslører hvilke prioriteringer partiene har. Jeg må si at det er ganske oppsiktsvekkende at i denne debatten har nesten ingen fra opposisjonen løftet fram utfordringer med kunnskap og læring i klasserommet. Nesten ingen snakker om elevenes læringsutbytte, det at sannsynligheten for at man fullfører videregående skole, er større om man bor i Oslo enn om man bor i Finnmark, om man går i a-klassen eller i b-klassen, om man har foreldre med høy utdanning og høy inntekt eller med lav inntekt og lav utdanning. I stedet har vi en opposisjon med Arbeiderpartiet i spissen som spriker litt i alle retninger og tar en u-sving i skolepolitikken hver gang de møter motbør. Opposisjonen tar nå stadig til orde for flere ting som skal inn i skolen, i stedet for å sikre dybdelæring i skolen. Det er bare en uke siden Arbeiderpartiet erklærte at første skritt for å gjenreise egen skolepolitikk var å fjerne faglige krav til lærere som underviser. Det er feil vei å gå. Høyre og regjeringen er kompromissløse når det gjelder å prioritere læring og kunnskap i skolen. Vi skal fortsette med å styrke grunnmuren slik at alle elever møter dyktige, utdannede og engasjerte lærere. Endringstakten i samfunnet vårt øker, kunnskap er ferskvare. Digitalisering og automatisering driver innovasjon og kan bidra til økt produktivitet, men gjør også at kompetansen vi har, blir raskere utdatert. Det er en reell risiko for at flere yrkesgrupper, særlig lavlønte i privat sektor, kan omstilles ut av arbeidslivet dersom vi ikke har et bedre system for livslang læring. Jeløya-plattformen er klokkeklar: Vi skal ha en kompetansereform og kvalifisere flere mennesker inn i arbeidslivet. Å sikre at de lærer kontinuerlig i arbeidslivet er en av de viktigste oppgavene vi har. Regjeringen er i gang med flere tiltak, særlig for dem med svake grunnleggende ferdigheter, men vi må gjøre mer. Utdanningsinstitusjonene våre må ha flere etter- og videreutdanningstilbud. Vi trenger et system for realkompetansevurdering. Bedrifter må få flere incentiv for å investere i kompetanse til sine ansatte. Kompetansereformen både kan og bør bli en av de viktigste velferdsreformene de neste ti årene, for dersom vi skal ha et bærekraftig velferdssamfunn, må barna lære i timen på skolen, og voksne må lære hele livet: Ingen mennesker som går ut på dato.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Da justiskomiteens leder Lene Vågslid på torsdag deltok i Debatten med Fremskrittspartiets Helge André Njåstad, ble han presentert tallene over kutt i kriminalomsorgen de siste fire årene, og at disse direkte har gått ut over innholdet i soningen. Dette virket å overraske Njåstad. Han sa at dersom det stemmer at dette blir tatt fra golvet, er det ikke bra, og da ville han ta det opp med justisministeren. Jeg er glad for denne ærlige erkjennelsen fra Njåstad. NFF, fagbevegelsen og vi i opposisjonen har i fire år pekt på det faktum at den flate ABE-reformen har sulteforet norske fengsler. Mindre arbeid med innholdet i soningen, svekket kriminalforebyggende arbeid og mer isolasjon er noen av konsekvensene. I tillegg viser denne regjeringen ofte en forakt for det organiserte arbeidslivet, for fagbevegelsen, eksempelvis ved gjennomføring av denne storstilte og såkalte effektiviseringsreformen i offentlig sektor uten tilstrekkelig dialog med fagbevegelsen, noe som ble tydelig kommunisert av Asle Aase fra NFF i den samme debatten. Norske fengsler skal drive med samfunnssikkerhetsarbeid og kriminalforebygging til det beste for også alle oss som bor utenfor murene, for de som sitter inne, skal en dag ut og bli våre naboer. Når det står i erklæringen at regjeringen skal arbeide for et mer rehabiliterende straffegjennomføringssystem ved at det legges større vekt på innholdet i soningen, er jeg glad for det. Men heller ikke her har de trippelblå særlig høy troverdighet. For hva betyr dette? Betyr det f.eks. at rehabiliteringsprogrammer som rusmestring og sinnemestring nå skal føres tilbake til kriminalomsorgen? Betyr det at de frivillige organisasjonene som hver dag jobber med oppfølging og tilbakeføring av tidligere innsatte, nå skal få forutsigbare rammer? Betyr det at gode rehabiliterende tiltak som RøverRadion, Vardeteateret, Blues Factory og andre kulturtilbud skal gis den plassen de fortjener, uten at man må leve i uvisshet fram til de kanskje blir reddet av Kristelig Folkeparti i siste liten? Dersom dette betyr at de ansatte i kriminalomsorgen nå framover kan gå på jobb i visshet om at deres sikkerhet er ivaretatt, at de innsatte får tilbud om den hjelpen de trenger for å skape seg et nytt liv på utsiden av murene, og dersom det betyr at vi som bor i samfunnet rundt fengslene, kan være trygge på vår sikkerhet fordi regjeringen gjør det den kan for at folk ikke igjen begår nye lovbrudd, vil regjeringen bevise at erklæringen er noe mer enn punkter på et ark. Arbeiderpartiet kommer til å følge nøye med på utviklingen innen kriminalomsorgen, og vi håper regjeringen leverer mer enn tomme ord i neste års statsbudsjett.
Peter Frølich (Høyre), 2018-01-31:
Denne debatten har handlet mye om de påstått økte forskjellene, diverse påstander om brutalisering og et kappløp om hvem som tror de er grønnest i dette landet. Det er kjente toner fra valgkampen vi hadde i høst. Det var en valgkamp hvor velgerne for så vidt ga oss fasiten for hva de mener om den type retorikk. Vi kan vel trygt slå fast at det var en retorikk de ikke likte. Og hvorfor likte de den ikke? Det var fordi det var en retorikk som ikke var troverdig. Ta f.eks. påstanden om et kaldt samfunn med økte forskjeller osv.: Statistikken viser at det nesten ikke er noen endring i forskjellene i Norge over flere tiår. De få små økningene i forskjeller som man kan lete seg fram til, kommer først og fremst av økt innvandring og for dårlig integrering – en politikk venstresiden i denne salen har vært eksponent for i lang, lang tid. Vi som driver med politikk, vet én ting – det er at troverdighet vinner valg. Partier uten stor troverdighet gjør dårlige valg. Det er derfor den borgerlige siden har vunnet, det er derfor de tre partiene nå har dannet ny regjering. I en debatt som dette er det veldig lett å skrive innlegg om hvor fortreffelig regjeringsplattformen er, og hvor retningsløs opposisjonen framstår. Jeg skal heller prøve å framheve noe positivt som har kommet fram i løpet av dagens debatt. Det er deler av plattformen som opposisjonen nesten ikke viet et sekund til å snakke om. En av disse er politi og beredskap. Dette har vært en debatt der det selvfølgelig flommer over av en slags påtatt kritikk på ulike felt, men her har de altså vært nesten tause. Økningen i midler og ansatte til politiet de siste fire årene har vært betydelig, pilene peker i riktig retning, hverdagskriminaliteten synker, tilliten til politiet holder seg veldig høy, beredskapen er betydelig forbedret, og PST la senest i går fram en ny trusselvurdering som viser at innsatsen mot ekstremisme faktisk hjelper. Ekstremister er fortsatt en trussel, men stadig flere av dem sitter bak lås og slå eller er under overvåkning. Opposisjonen er altså ganske taus om dette. Hvorfor er det et positivt tegn? Jeg mener vi skal tolke det i beste hensikt. Det kan tyde på at det faktisk er en tverrpolitisk enighet om at regjeringen over tid har levert godt på dette feltet, at innsatsen for politiet og sikkerhetsmyndighetene våre alt i alt har vært god. Det gir stabilitet, det gir ro og kontinuitet, noe jeg tror justissektoren vil tjene på i årene som kommer.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2018-01-31:
I dag kunne vi lese i Asker og Bærum Budstikke at firmaet Moderne Byggfornyelse AS måtte legge ned fordi kundene velger useriøse bedrifter som tilbyr billigere tjenester. Lederen for virksomheten sier at det er trist å være vitne til at de useriøse lokale håndverksbedriftene utkonkurrerer de seriøse. Det er alvorlig at så mange sier ja takk til arbeid og tjenester uten skatt. De som kjøper svarte tjenester, er med på å bidra til at useriøse og kriminelle firmaer har et marked å boltre seg i. Slagsiden er et brutalisert arbeidsliv, underbetalte arbeidere og tap av store skatteinntekter, noe som undergraver velferdsstaten vår. I den nye regjeringsplattformen er bekjempelse av arbeidslivskriminalitet på dagsordenen. Og til Arbeiderpartiet: Dette er ikke fine honnørord, det er vilje og handling bak ordene. Regjeringen har de siste fire årene hatt en god dialog og et godt samarbeid med partene i arbeidslivet. Det er satt i gang mange gode tiltak for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. For det er ikke bare opposisjonen som fører kampen mot arbeidslivskriminalitet, slik representanten Dag Terje Andersen hevdet tidligere her i kveld. Regjeringen vil også svart arbeid til livs og vil fortsette det målrettede arbeidet med å legge til rette for et godt organisert arbeidsliv og et velfungerende trepartssamarbeid. I de største byene, Bergen, Stavanger, Oslo, Trondheim og Kristiansand, har politiet, Skatteetaten, Nav og Arbeidstilsynet blitt samlokalisert i lokale arbeidslivskrimsentre for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. Medarbeidere fra disse etatene jobber tett sammen og gjennomfører felles tilsyn, veiledning og kontroll av utvalgte bransjer. Dette tiltaket har gitt veldig gode resultater, men mye mer må gjøres. Arbeidslivskriminaliteten er blitt mer omfattende og vanskeligere å avdekke. Derfor må arbeidet mot denne typen kriminalitet ha topp prioritet, med stadig nye virkemidler. Særlig bør nettbaserte tjenester underlegges mer kontroll. Mange opplever helt åpenlyst å få tilbud om ulike håndverkstjenester til svart pris. Arbeidslivskriminalitet er en trussel mot det gode arbeidslivet. I tillegg mister vi flere milliarder i skatteinntekter – inntekter som burde gått til skole, veier og helse. NHO og NHOs landsforeninger har fremmet seks hovedtiltak mot svart arbeid og arbeidslivskriminalitet. De påpeker bl.a. at private må ta et større ansvar for å kjøpe hvitt, og ikke svart. En holdningsendring må til. Dette følges opp i regjeringserklæringen fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Det er viktig å jobbe med holdningsendringer – være tro og ærlig også i det små. Private innkjøpere og enkeltpersoner må få øynene opp og se at de er med på å bekjempe arbeidslivskriminalitet når de selv kjøper hvitt og får andre til å gjøre det samme. Skal vi lykkes med å få bort useriøse aktører, må markedet for svarte tjenester fjernes. Hver og en må bli mer bevisst og takke nei til tilbud om svart arbeid. Det gamle ordtaket er like aktuelt i dag: Heleren er ikke bedre enn stjeleren.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2018-01-31:
I regjeringserklæringen slår de tre regjeringspartiene fast at Norge må omstille seg, slik at vi når våre klimaforpliktelser og tar vare på naturen. Det må satses på ny grønn teknologi, forurenser må betale, og vi må utvikle markeder for nullutslippsløsninger. Regjeringen legger opp til å kutte norske klimautslipp med 40 pst. i ikke-kvotepliktig sektor i samarbeid med EU. Videre vil regjeringen videreføre arbeidet med CO 2 -fond for næringslivet og forsterke og profesjonalisere innsatsen mot marin forsøpling ved bl.a. å øke støtten til ulike former for oppryddingstiltak. Det må også legges til rette for samfunnsøkonomisk lønnsom produksjon av fornybar energi i Norge. Den sterke befolkningsveksten, spesielt i byområdene, vil generere mer transport. Behovet for varer, tjenester og arbeidsreiser vil øke i takt med veksten. Det blir spesielt viktig å legge til rette for at flere kan gå, sykle og benytte kollektivtrafikken. Belønningsavtaler, bymiljøavtaler og byvekstavtaler er statlige ordninger som har nullvekst for persontransport med bil som overordnet målsetting, og blir fulgt opp i tråd med vedtatt nasjonal transportplan. Bruk av ny teknologi kan gi en markant reduksjon i transportmidlenes negative klima- og miljøeffekter. Klimavennlige transportmidler og drivstoff kan bidra til omstilling til lavutslippssamfunnet. I dag støtter regjeringen opp om innfasing av ny teknologi, bl.a. gjennom Enova. De teknologiske endringene forventes gradvis å utjevne forskjellene mellom transportmidlene når det gjelder miljø- og klimaegenskaper og transportsikkerhet. Dette vil kunne få stor betydning for hvordan de ulike transportmidlene kan utnyttes. I nasjonal transportplan 2018–2029 styrker regjeringen godstransporten slik at norsk næringsliv sikres gode konkurransevilkår, bl.a. ved å legge til rette for økt bruk av større kjøretøy, som modulvogntog. I planperioden vil regjeringen gjennomføre store investeringer på jernbane for å bedre påliteligheten og effektiviteten for godstransport på bane. Regjeringen legger også til rette for at mer gods kan transporteres på sjø og bane, spesielt på de lange distansene. Det opprettes en incentivordning for overføring av transport til sjø og tiltak som stimulerer til mer miljøvennlige og effektive havner. Regjeringen vil videre stimulere til å ta i bruk miljøvennlig transportmiddelteknologi, alternative drivstoff og effektivisere transport og logistikk. I løpet av ganske få år har nybilsalget endret seg. Tilbudet av elbiler og ladbare hybridbiler øker stadig, og prisene er på vei ned. Elbilens rekkevidde økes, og det forventes at nullutslippsbilene kan bli husholdningenes foretrukne transportmiddel. Hybridbilene hadde 31,3 pst. markedsandel i 2017, mens den i 2016 var 24,5 pst.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2018-01-31:
Representanten Slagsvold Vedum sa i sitt innlegg tidligere i kveld at Jeløya-erklæringen er en plattform for mer sentralisering. Jeg kunne ikke vært mer uenig. Etter å ha brukt fire år på å snakke om regjeringens distriktspolitikk og hvor dårlig det kom til å gå med distriktene når Høyre styrte, må det være vanskelig å være i opposisjon, og særlig i Senterpartiet, om dagen. For når vi gjør opp status etter fire år, ser vi at det er rekordlav arbeidsledighet i flere fylker, innlandet går godt, Nord-Norge realiseres som vekstmotor, og selv på Sør-Vestlandet, som ble hardt rammet av oljenedturen, går det bedre og fremtidsutsiktene ser lysere ut. Det er flere årsaker til at det går godt i distriktene. Et viktig moment er at regjeringen har lyttet til næringene selv. Vi har senket skattene som har gjort det vanskelig for norske bedrifter å konkurrere internasjonalt. Fjerningen av maskinskatten gjør det lettere for maskintunge industrier. Satsingen på infrastruktur gjør det lettere å frakte varer rundt i landet vårt. Det er godt å se at regjeringsplattformen fortsetter det gode arbeidet fra de siste fire år. Regjeringen vil legge til rette for levende lokalsamfunn og vekst rundt i hele landet. For å få til det trenger vi lønnsomme arbeidsplasser, et næringsliv som er i stand til å ta vare på arbeidsplasser og samtidig skape nye jobber. Derfor er det bra at regjeringen vil prioritere de virkemidlene som kan styrke innovasjon og nyetablering i alle deler av landet, og det er bra at regjeringen vil desentralisere makt og gi kommunene og fylkeskommunene større myndighet og handlingsrom. Fra denne talerstolen kan det til tider virke som om distriktspolitikk kun handler om statlige tilskudd og tiltaksplasser, men Høyre og denne regjeringen har langt større tro på Distrikts-Norge. Derfor satser vi på samferdsel, reiseliv, fiskeri, digitalisering og næringsutvikling, og derfor styrker vi koblingen mellom bedrifter og offentlige institusjoner. Velgerne gjennomskuet opposisjonen og ikke minst Senterpartiets svartmaling i valgkampen. Regjeringen ble gjenvalgt. Velgerne vil ha god distriktspolitikk, ikke masse distriktskritikk. Det handler ikke nødvendigvis om mer penger til alt, men om økt verdiskapning, flere jobber og grønn omstilling. Jeg ser fram til å arbeide med de gode løsningene, som sikrer levende lokalsamfunn og vekst i hele Norge. Det er bærebjelken i et bærekraftig velferdssamfunn.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Som denne debatten har understreket, er regjeringsplattformen full av gode visjoner. Men skal visjoner gjøres om til hverdagens realiteter, må de politiske grepene bygge opp under visjonene, ikke trekke i motsatt retning. Når målet er et bærekraftig velferdssamfunn, må pilarene som skaper bærekraften, styrkes, ikke svekkes. Erfaringene fra de fire foregående årene er at politikken har svekket hovedpilarene. Det er de mange små sprekkene som til slutt gjør at bærekraften brister. Regjeringen sier den ønsker et inkluderende arbeidsliv med høy organisasjonsgrad, men anerkjenner at mange velger å være uorganisert. Det er å snakke ut av begge munnviker. Svekkelsen vi nå ser i organisasjonsgraden og tegnene til en oppsplitting av organisasjonene, innebærer en svekkelse av fundamentet for et velfungerende trepartssamarbeid. Fortsetter utviklingen, kan det endre grunnlaget for lønnsdannelsen i Norge, hvor konkurranseutsatt sektor har vært i førersetet. Det har vært en forutsetning for vår evne til å ha god konkurransekraft, fordi lønnsveksten hviler på produktivitetsveksten. Da burde regjeringen hatt ett klart budskap: Det er viktig med sterke organisasjoner i arbeidslivet. I stedet varsler regjeringen uvilje til å styrke organisasjonene ved å redusere den økonomiske verdien av fagforeningsfradraget over tid. Arbeiderpartiet vil det motsatte. En annen fare for å svekke bærekraften i vårt velferdssamfunn er fallende deltakelse i arbeidslivet. I mitt hjemfylke, Østfold, er nå sysselsettingsgraden 60 pst., mot 66 pst. i landet som helhet. Det er alarmerende. Nyskaping og omstilling må bli mer enn ord. Vi må bygge opp under nye arbeidsplasser, basert på norske fortrinn, bruke målrettede virkemidler slik Arbeiderpartiet vil. Behovet for omstilling og nyskaping kom ikke med oljeprisfallet eller den elleville oljepengebruken i forrige periode. Norsk næringsliv har vært i omstilling stadig. Fra 2005 til 2013 ble det skapt 350 000 flere arbeidsplasser, to tredjedeler i privat sektor, og det under en global finanskrise. Det er helt riktig som statsministeren sier, vi trenger et mer inkluderende arbeidsliv og å motvirke sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Vil man dette, må man ville virkemidlene, ikke fjerne virkemidler som kollektiv søksmålsrett. Å unnlate å bruke fagbevegelsen ute på arbeidsplassene så langt det er mulig for å avdekke juks og fanteri, er ikke bare å svekke kampen mot sosial dumping. Det er rett og slett dumt. Det rammer også seriøse bedrifter som vil følge regelverket og være allierte i kampen mot juksemakerne.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-01-31:
Regjeringspartiene sier at de etter perioden skal levere landet tilbake i en bedre stand enn det har vært til nå. Jeg kommer fra et område der en skriker etter en annen fiskeripolitikk enn det vi har nå. Jeg viser til Kystopprøret og de aksjonene som har vært der. Loppa er en kommune i Finnmark. Denne kommunen har sikret sitt bo i alle år, men har liten aktivitet på grunn av at fiskeflåten er borte. Det er dessverre mange kommuner langs den norske kysten som er i samme situasjon. Det går ikke så det suser i hele Nord-Norge. Loppa kommune er i dagens Kommunal Rapport spådd å bli avfolket i løpet av kort tid. Loppa ligger nær noe av det beste vi har av fiskeressurser, helt oppe i fjæresteinene. Det har vært en kultur for at en skulle klare seg på best mulig måte ut fra den ressurstilgangen en hadde. Det er ikke mange årene siden livet i Loppa var det gode liv å leve. Folk var lykkelige og klarte seg med litt kombinasjonsdrift – fiske og jordbruk. Det som var fint, var at hele familien var med, og man hadde en fin måte å rekruttere til næringen på. Behov for de store pengene har det aldri vært i slike samfunn, men de har hatt så det holder. De har betalt sine regninger, og kjøpt når de har hatt penger. Kvotepriser for flåte gjør det nå så godt som umulig for en ungdom å kjøpe seg inn i næringen. Regjeringspartiene varsler at det skal vurderes struktureringer også for den minste fiskeflåten. I Loppa skaper slike signaler usikkerhet i en næring som trenger forutsigbarhet. Senterpartiet vil at fiskeressursene fortsatt skal eies av det norske folk i fellesskap. Vi vil forvalte ressursene og kvotene rettferdig og på en måte som ikke bidrar til sentralisering verken innad i regionene eller mellom landsdeler. Senterpartiet vil at fiskeri- og havbrukspolitikken skal utformes slik at den kan ivareta de rikspolitiske målsettingene om arbeidsplasser og bosetting i kystsamfunnene. Fiskerinæringen skal videreutvikles ved å bygge på fortrinnene vi har med tilgang på ferskt råstoff av høy kvalitet. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for økt videreforedling i Norge. Senterpartiet vil fremme og støtte forslag som gir fisken tilbake til de fiskeværene som fisken tilhører og har tilhørt i historisk tid.
Turid Kristensen (Høyre), 2018-01-31:
Vi som sitter i denne salen er så heldige at oppgaven vår er å bidra til at alle som bor i Norge, får et så godt liv som mulig. Vi er privilegerte, og vi har fått et stort ansvar. Derfor er jeg veldig glad for at vi nå har fått en regjeringsplattform for et bærekraftig velferdssamfunn som legger til rette for nettopp det, at alle som bor i Norge, skal få et så godt liv som mulig, og at vi skal klare å bevare et av verdens beste velferdssamfunn også for de kommende generasjoner. Det som ligger mitt hjerte nærmest, er utdannings- og forskningspolitikken. Utdannings- og forskningspolitikken er et nødvendig premiss for å kunne løse de fleste av de hovedutfordringene regjeringen har pekt på. En viktig brikke i dette er å sørge for at vi får enda høyere kvalitet i høyere utdanning. Regjeringsplattformen er klar på at kvalitetsmeldingen for høyere utdanning og humaniorameldingen skal gjennomføres. Når langtidsplanen for forskning og høyere utdanning skal revideres, vil høyere utdanning få en rettmessig større plass der. Dette er viktige verktøy i arbeidet for å heve kvaliteten på høyere utdanning, som jeg gleder meg til å jobbe videre med. Andre viktige brikker er en videreutvikling av ordningen med sentre for fremragende undervisning og styrking av nasjonal arena for utdanningskvalitet. Norge er et langstrakt land med store avstander og variert næringsstruktur, og det er nødvendig å sikre hele landet et bredt og godt utdanningstilbud. Men Norge er samtidig et lite land, og det betyr at vi også må satse på å utvikle noen fagmiljøer til å bli verdensledende, og å satse på forskning og utvikling der vi har noen særlige fortrinn og behov. Jeg er glad for at regjeringsplattformen slår fast at det skal lønne seg å være en god underviser, og at undervisning skal være meritterende ved ansettelser og opprykk. Jeg er helt enig med Norsk studentorganisasjon i at dersom vi skal klare å få en kultur for kvalitet hvor ansatte arbeider sammen om undervisning, og hvor undervisning har like høy status som forskning, da må undervisningsarbeid være meritterende. Å sikre god kvalitet i høyre utdanning krever også at vi gir studentene en god studiefinansiering og et godt velferdstilbud. Regjeringen vil fortsette å trappe opp studiestøtten til elleve måneder, og fortsette å sørge for at det bygges ut flere studentboliger. Det siste innebærer at vi også vil gjennomgå kostnadsrammer og tilskuddssatser for å sikre at vi får på plass de boligene som planlegges. Det er veldig spennende at det vil innføres en prøveordning med kombinerte omsorgs- og studentboliger. Dette har fungert godt i andre land, og jeg håper vi kan høste de samme erfaringene her. Sist, men ikke minst: Et viktig tiltak er styrking og oppfølging av studentenes psykiske helse. Jeg er veldig glad for at Venstre har gått inn i denne utvidete regjeringen, en regjering som har blitt enda bedre, ikke minst på utdannings- og forskningsområdet. Jeg håper vi kan fortsette det gode samarbeidet med Kristelig Folkeparti om kunnskapspolitikken og kvalitet i høyere utdanning også i denne perioden.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-01-31:
Dei fire siste tiåra har det vorte ført rekneskap med kor mykje dyrka jord som vert omdisponert og brukt til andre føremål her til lands. Sjølv om det har vorte ført oversikt sidan 1976, er det først dei siste 10–15 åra at den sårbare ressursen matjord for alvor har vorte eit tema i det norske ordskiftet. Bondevik II-regjeringa lanserte i 2004 eit halveringsmål, og den gongen var målet å koma under 6 000 dekar med omdisponert jord per år. Berre eitt år, i 2014, har me dei siste 20 åra nådd dette målet. Regjeringserklæringa frå Jeløya fortel oss at Høgre, Framstegspartiet og Venstre har vorte samde om at ein skal følgja opp jordvernstrategien, som har eit mål om at det årleg skal verta omdisponert under 4 000 dekar innan 2020. Då næringskomiteen hadde oppfølging av jordvernstrategien på sitt bord i går, fann i staden regjeringspartia ut at dei ikkje ville leggja fram ein oppdatert jordvernstrategi i samband med revidert nasjonalbudsjett til våren. Er det eitt punkt kor eg faktisk hadde trudd at Venstre skulle vore med og løfta denne regjeringa, var det innanfor jordvern – men slik vart det altså ikkje. Difor er det bra at regjeringspartia no må fornya jordvernstrategien på grunn av fleirtalet på Stortinget. Det er naudsynt, av omsyn til både framtidig matproduksjon, mattryggleik og levande distrikt. Men dette skjer samstundes med at den same regjeringserklæringa fortel oss at kommunar og fylkeskommunar skal få større avgiftsrett lokalt og lokalt handlingsrom i arealpolitikken. All erfaring viser at kommunane ikkje maktar å stå imot når det kjem store bedrifter som lovar arbeidsplassar. Difor må ein styrkja evna som Fylkesmannen har til å sikra matjorda, ikkje svekkja ho, slik som denne regjeringa har gjort. Det er eit paradoks for meg at når det gjeld jordvern, som er uoppretteleg dersom areal først vert utbygd, meiner denne regjeringa at kommunane må få ha sjølvstyre, mens når det gjeld bl.a. kommunestruktur, eigedomsskatt og anna som kan gjerast om dersom veljarane vil ha endringar, skal kommunane ikkje få styra sjølve. Regjeringspartia ønskjer altså at kommunar og fylkeskommunar skal få meir ansvar, men samstundes seier ein at ein skal bruka meir statleg planlegging innan samferdsel for å redusera planleggingstid og samordna offentlege innvendingar betre. Senterpartiet ønskjer som kjent å grunnlovsfesta vern av matjord og gje ho varig vern. Me må ta omsynet til jordvernet meir på alvor i planprosessane. Om ein ser omdisponering av matjord i samanheng med nydyrking her til lands, vil folk kanskje leggja seg bakpå og tenkja at dette ikkje er så farleg. Men dette er inga unnskyldning. Skal dette fortsetja slik, vert det dramatisk for norsk sjølvforsyning framover.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-01-31:
Eg har lytta med interesse til debatten gjennom dagen i dag og sakna noko. Det har vore mykje snakk om klima og lite om landbruk før den førre talaren var frampå her og hjelpte på litt. Men eg synest det er skuffande at regjeringspartia er så lite opptekne av matproduksjon når ein skal diskutera regjeringsplattforma. Eg hadde håpt at når Venstre kom inn i regjering, ville dei iallfall ta distriktslandbruket meir på alvor. Men Jeløya-dokumentet er berre ei stadfesting av at det kjem meir høgrepolitikk inn i landbruket. Det er flott at landbruksministeren er oppteken av lokalmat, auka lokalmatproduksjon og mangfald, ikkje minst som ei samhandling med norsk reiseliv. Men då må ein ha ein landbrukspolitikk i botnen som òg gjer at ein klarer å bruka det krevjande grasarealet i bratte bakkar på Vestlandet, som faktisk er noko av den viktigaste bakgrunnen for eit sterkt reiseliv. Det verkar som om honnørorda som vert brukte, om at ein skal få meir fridom, i praksis betyr at det skal opnast opp for meir import av utanlandske varer. Det skal vera meir konkurranse same kva det kostar. Ein må ikkje gløyma at dei som verkeleg treng eit sterkt samvirke, er distriktsbøndene. Det er dei bøndene som har lang veg til marknaden. Representanten Tom-Christer Nilsen var oppteken av kostnader, av at ein måtte sjå korleis ein fekk mest mogleg att for midlane. Då er det på tide å tenkja på kor lenge ein skal bruka ekstra midlar for å byggja opp ein sterk konkurranse, som allereie er sterk, i staden for å byggja opp sterke fyrtårn som kan ta opp kampen med importvarene. Kvifor skal ikkje bøndene få lov til å ha ei sikker og sterk marknadsregulering som gjer at dei får sikkerheit for inntekta si, som gjer at unge vågar å satsa i næringa og byggja seg opp ein sikker leveveg? Me må behalda odels- og åsetesretten som gjer at bøndene vågar å satsa på ei næring der dei veit at neste generasjon med sikkerheit kan få overta og byggja vidare. Då har ein heldt på ein kultur der ein skal levera garden over i ei betre forfatning enn han var i då ein sjølv overtok.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Statsminister Solberg inviterte i sitt innlegg Stortinget til ikke å bruke for store ord for ikke å skape unødvendige avstander og forskjeller. Jeg vil replisere til statsministeren, via presidenten, at det ville hjulpet debatten mye hvis regjeringsrepresentantene i sin alminnelighet og statsministeren i særdeleshet hadde vært politisk ærlige med tanke på sine hensikter. Når vi leser regjeringsplattformen, har den flere alvorlige sider, selvsagt, men jeg velger å fokusere på det som jeg oppfatter som politisk svært alvorlig. Det er at regjeringsplattformen gjennomfører et grunnleggende angrep på organiseringen av vår velferdsstat. Den offentlige organiseringen og driften, som har preget hele utviklingen av vår velferdsproduksjon, med like rettigheter og null profitt som mål, utfordres på en grunnleggende måte gjennom regjeringserklæringen, for aldri har ønsket om at private skal overta velferden og helsetjenestene blitt formulert så tydelig fra noe høyreparti i etterkrigstiden i Norge som det denne regjeringserklæringen gjør. Lykkes de, vil Norge i løpet av noen år ikke være til å kjenne igjen, slik vi har kjent Norge på velferdssiden gjennom alle år. Vi trenger bare å høre på noen av formuleringene – jeg rekker bare noen, for det er mange. Hør på denne f.eks.: «sikre like konkurransevilkår mellom offentlig og privat sektor, slik at flere private tjenestetilbydere i større grad kan bidra til å løse fellesskapets oppgaver.» De vil bryte ned hovedprinsippet om organisering av velferden, som vi har bygd på til nå, nemlig at kommunene har kunnet velge mellom egen drift og eventuelt konkurranseutsetting. Det prinsippet skal nulles ut. Jeg håper at Stortinget, ved behandlingen av den konkrete oppfølgingen av en slik sak, selvfølgelig sier nei til dette. Videre skal de hindre at offentlige bedrifter gis særfordeler som fører til konkurransevridning. Dette er et annet eksempel på en helt ny måte å organisere velferden på. Alt dette vil bidra til en gradvis overtakelse av det av velferden som de private kan tjene penger på, mens kommunene og demokratiet vil bli sittende igjen med resten. Dette er høyrepolitikk slik vi har sett den i hele Europa, og som har ført til de store forskjellene i velferdsproduksjonen.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Arbeidsplasser, sikkerhet og fordeling av verdiene i Norge blir av de store problemene som vi i stortingssalen skal løse de kommende årene. Til disse tre går det en rød tråd fra mat, landbruk og næringsmiddelindustrien. Allikevel ble ikke det nevnt med et ord da Erna Solberg presenterte regjeringserklæringen i går. For Arbeiderpartiet derimot er det klart at vi trenger en politikk som gir folk mulighet til å arbeide med matproduksjon i årene som kommer. Naturressursene våre skal forvaltes slik at også unge kan skape seg en framtid med å produsere mat uten å måtte bli forgjeldet av spekulasjonsdrevne høye eiendomspriser. Den norske modellen med praktisk og klok eiendomslovgivning bidrar til nettopp dette. Andre land ser til oss for å finne ut hvordan det går an å sørge for fordeling og verdiskaping. Skottland sliter med at store deler av landet er konsentrert på noen få eiendomskonserner og godseiere. Danmark sliter med en liberalisme som har ført til både antibiotikaresistens og forgjelding. En klok landbrukspolitikk skal gi arbeidsplasser og trygg mat, ikke ubegrenset bankprofitt og uønsket bakterieflora. Det er interessant at mange forskjellige folk legger merke til at vi lykkes i Norge. Da Bill Gates besøkte landet vårt, skrev han: Noe av det som imponerte meg mest under familieferien til Norge, var hvordan norske bønder har lyktes under utfordrende omstendigheter. Og jeg vil legge til: Det er hardt arbeid, ærlig innsats og resultat av en praktisk og klok politikk som har gjort det mulig nettopp å ta i bruk mindre ressurser, f.eks. på Vestlandet, der han var. Heldigvis tar stortingsflertallet ansvar. I går ble det gjennomslag i næringskomiteen for å sørge for å bedre sikkerheten til folk i Norge ved at regjeringen blir pålagt å starte opp arbeid med beredskapslagring av korn, og å legge fram en sak for Stortinget i 2019. Det er godt nytt for alle som er opptatt av matproduksjonen, sikkerheten og verdiskapingen i landet vårt. Det ansvaret skal vi fortsatt være med og ta i denne salen.