Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Jeg vil først slutte meg til representanten Nybakks og representanten Valles vektlegging av hvor viktig det er at Regjeringen fokuserer på likestilling og kvinner i utviklings- og utenrikspolitikken. Et aktivt arbeid mot kvinneundertrykkende samfunnsmekanismer er helt avgjørende i kampen mot fattigdom og underutvikling. Det er utrolig viktig at kvinner og likestilling fortsetter å være et av våre fremste prioriterte områder i utviklingspolitikken, og at Norge forplikter seg på at vi skal fortsette å tørre der andre tier, og være undertrykte kvinners talerør internasjonalt. Spesielt viktig er det å fokusere på dette nå sett i lys av finanskrisen. Man kan få inntrykk av at det er hvite vestlige bankdirektører som nå lider mest under finanskrisen. Det er det ikke! Oxfam la fram en rapport rett før G20-møtet, som viser hvordan nettopp kvinner i de fattigste delene av verden rammes hardest av finanskrisens konsekvenser. Mange kvinner tvinges nå ut i prostitusjon som følge av at de selv, ektemann eller andre familiemedlemmer mister jobben. De blir de økonomiske taperne og havner enda lenger bak i køen. Det Oxfam viser, er at finanskrisen og dens konsekvenser nå nettopp truer med å bryte ned mange av de framskrittene som har blir gjort med å fremme kvinners rettigheter i utviklingsland de siste 15–20 årene – og det er alvorlig. Dette er en svært alvorlig konsekvens av finanskrisen, som dessverre ikke får like mye oppmerksomhet som de hvite vestlige bankdirektørene. Her må Norge forplikte seg til å ta en lederrolle. Vi må motvirke at de framskritt som har blitt gjort med å styrke kvinners stilling, nå svekkes. Utviklingsmeldingen er så utrolig viktig fordi den trekker opp de store og viktige sammenhengene i utviklingspolitikken, at utviklingspolitikk og bekjempelse av fattigdom handler om mer enn bistand. For å oppnå utvikling i fattige land kreves en overordnet og sammenhengende bruk av flere virkemidler. Meldingen trekker opp nettopp det, at i en globalisert verden blir sammenhengen mellom utvikling i fattige land og andre globale spørsmål stadig mer åpenbar. I dette bildet må vi ikke glemme at det ikke bare er stater som er aktører for å skape utvikling. Det tar utviklingsmeldingen opp. Det har Stortinget nettopp behandlet også i forbindelse med en annen melding, om næringslivets samfunnsansvar, som peker på disse tingene, at i en kompleks verden trenger man varierte virkemidler for å utrydde fattigdom, og forskjellige aktører er nødt til å bidra. Kofi Annan sa at det er en utopi å tro at fattigdom kan bekjempes uten f.eks. næringslivets medvirkning – all den tid næringslivet opererer globalt og i mange tilfeller er like store økonomiske aktører som det stater er. Næringslivet må derfor være en del av løsningen for utviklingen i fattige land og når de store globale utfordringene skal løses. Derfor er det også viktig å se meldingen om samfunnsansvar og utviklingsmeldingen i sammenheng. Det vil også påvirke Norges utviklingsbidrag positivt at vi følger opp tiltakene i samfunnsanvarsmeldingen. Tidligere i dag behandlet Stortinget meldingen om virksomheten for Statens pensjonsfond – Utland, derunder revideringen av de etiske retningslinjene. SPU er et annet eksempel på et viktig utviklingsinstrument, men nevnes veldig sjelden i debatten om utviklingspolitikk. Jeg har ikke sovet på kontoret og meldt meg på feil debatt i dag, men jeg sier dette i denne debatten fordi det godt kan sies her. Disse tingene henger definitivt sammen. Som forvalter av fondet har Norges Bank i dag aksjer i mer enn 3 500 selskaper over hele verden. Disse selskapene tar beslutninger som har avgjørende betydning for hvordan verden utvikler seg. De beslutningene påvirker menneskerettigheter, arbeidstakerrettigheter, miljø og klima. SPU er nå medeier i så mange selskaper at de samlet sett påvirker den økonomiske utviklingen i verden. Det gir Norge makt til å skape en bedriftsmessig utvikling med et mer samfunnsansvarlig perspektiv, og med makt kommer også ansvar og store muligheter. Det norske pensjonsfondet kan selvsagt ikke redde verden alene, men det kan bli et av flere gode redskap for å bidra positivt. Derfor er det også interessant å se at Fremskrittspartiet, som hele tiden snakker om at bistand alene ikke løser utviklingsutfordringene, ikke er interessert i å se at en utvidelse av eierskapsprioriteringer og retningslinjer for SPU faktisk kan sørge for at vi både tjener penger til pensjoner, og er med på å løse framtidens utfordringer ved på en ansvarlig måte å investere i bedrifter som lager løsningene.