trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Denne saken dreier seg om de verkstedene i Forsvaret som står for det tunge vedlikeholdet i alle våpengrener. Totalt er det snakk om seks verksteder. Det er i Ramsund, i Bjerkvik, på Haakonsvern, på Trandum, på Kjeller og i Horten. Disse seks verkstedene ble ved stortingsvedtak fra desember 2003 besluttet lagt under en felles divisjon i Forsvarets Logistikkorganisasjon kalt FLO/Tungt vedlikehold, eller FLO/TV, om man vil. Det har i etterkant vært ulike oppfatninger i prosessen om hvordan divisjonen FLO/TV skal organiseres, hva slags selskapsform denne divisjonen skal ha. Forsvarssjefens militærfaglige utredning foreslo at Tungt vedlikehold ble samlet i ett forvaltningsorgan med særskilte fullmakter fra og med januar 2006 med et mål om ett heleid statsaksjeselskap i løpet av 2008. Forvaltningsorgan er i tråd med det de ansattes organisasjoner ønsker seg, og også i tråd med dokumentforslaget. Det er fortsatt uklart hva departementet til syvende og sist kommer fram til. I St.prp. nr. 42 for 2003-2004 foreslo Regjeringen statlig aksjeselskap. I etterkant har jeg forstått at divisjonen nå planlegges delt opp i mindre juridiske enheter, de fleste private aksjeselskap. Et verksted skal muligens også bli forvaltningsselskap, et par legges kanskje ned. Et av dem som jeg har forstått skal legges ned ifølge departementet eller ledelsen av FLO/Tungt vedlikehold, er Horten. I brev av 28. januar 2005 fra forsvarsministeren til forsvarskomiteen understrekes det at departementet «tar sikte på å komme tilbake til Stortinget i sakens anledning i løpet av høsten 2005». Komiteflertallet finner derfor ikke å kunne realitetsbehandle saken nå, og vil i stedet avvente endelig behandling av organisasjonsform for FLO/TV til Stortinget får saken fra Regjeringen til høsten. Komiteflertallet mener at de seks verkstedene i denne prosessen og i mellomtiden skal opprettholdes og gis de nødvendige oppdrag for å sikre driften inntil endelig avklaring om organisasjonsform er behandlet av Stortinget høsten 2005. Kan jeg bare få legge til at beredskapsmessige hensyn tilsier at den kompetansen som finnes i de tunge verkstedene i Forsvaret, må bevares, og at det må tas med underveis Vi kan f.eks. ikke stille oss i den situasjon at tungt vedlikehold av norske kampfly og helikoptre i sin helhet skal utføres av utenlandske private selskaper. Det betyr naturligvis ikke at vi ikke kan la deler av vedlikeholdet gå til leverandørbedrifter. Jeg vil bl.a. vise til at de nye NH-90-helikoptrene de første fem årene skal vedlikeholdes av leverandøren, som vel er Eurocopter-selskapet. Dette er i henhold til inngått kontrakt. Vi realitetsbehandler ikke selve selskapsformen, men avventer nå den saken som kommer fra departementet. Da er det viktig at kompetansen i verkstedene opprettholdes, og at disse verkstedene får de oppdragene som er nødvendig for at de skal fortsette å leve inntil endelig stortingsbehandling. Med dette vil jeg anbefale flertallsinnstillingen.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Statsråden har nå bekreftet at forvaltningen av festningsverk i første omgang ble overført til Skifte Eiendom, som så vidt jeg vet, utelukkende skal drive med avhending av forsvarsanlegg. Jeg forutsetter da at det ikke er meningen at de skal avhende disse festningsverkene, og at de i hvert fall driver og utreder og jobber med alternativ bruk innenfor de nødvendige etiske rammer. Så har jeg forstått at det også er riktig at det for relativt lang tid siden ble opprettet et underbruk av Skifte Eiendom som heter Nasjonale Festningsverk. Jeg vil igjen spørre om hvorfor ikke dette kunne vært lagt fram for Stortinget som sak. Det er fortsatt slik, også for Forsvaret og Forsvarsdepartementet, at man skaffer seg legitimitet også politisk ved å legge fram saker til behandling i Stortinget. Men av og til kan man få det inntrykket at Forsvarsdepartementet har en vegring mot å legge fram saker til behandling for Stortinget. Her ville vi trolig kunnet få en enstemmig beslutning om hvordan dette skulle gjøres. Jeg forstår at Nasjonale Festningsverk skal bidra til å skape merkevare for disse festningsverkene og eventuelt kommersialisere dem. Jeg vil også gjenta spørsmålet fra hovedinnlegget mitt om hva slags uoverensstemmelse som oppstod på Oscarsborg i forbindelse med at man i tillegg til at det ble innsatt en ny kommandant og hadde militært nærvær, også skulle ha en etisk forsvarlig privat virksomhet ved siden av, særlig knyttet til den delen av Oscarsborg som tidligere var befalsskole i Forsvaret. Jeg har forstått at Norske Reserveoffiserers Forbund fikk anbudet på dette, men at det har oppstått en eller annen uenighet. Hvordan er det dette forvaltes i dag? Jeg har også registrert at det har vært vellykket det som har vært på Oscarsborg med 80 000 besøkende i 2004, og man venter vel nå på en ny sommersesong. Så bekrefter statsråden det som kanskje er hovedproblemet her, at Moderniseringsdepartementet – eller det gamle Arbeids- og administrasjonsdepartementet, var det vel – har sittet og hatt festningsverkene inne som en del av det arbeidet de gjør med statens kulturhistoriske eiendommer. Jeg mener imidlertid at det ikke må forhindre at Forsvarsdepartementet legger saker fram for Stortinget når man gjør så vidt store endringer og tar den type initiativ som man helt åpenbart har gjort ved å legge forvaltningen først til Skifte Eiendom og så oppretter Nasjonale Festningsverk.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Bare kort fra interpellantens side. Debatten har vist at det er et stort engasjement også lokalpolitisk og lokalt for en del av de festningsverkene og kulturhistoriske eiendommene som Forsvaret har forlatt, enten de er i Hedmark, i Hordaland eller på Sørlandet. Slik skal det også være, og det er viktig at man har lokalsamfunnet med på å utvikle disse eiendommene og de historiske minnesmerkene som ruver i historien, og kan gjøre det på en skikkelig måte. Åse Wisløff Nilssen uttrykte at en del av festningsverkene kan bli etterspurte arenaer for kultur og næring. Ja, det er jeg enig i, dog innenfor de etiske rammer som jeg brukte en del tid på å snakke om i mitt første innlegg. Jeg er også enig med statsråden i at omorganiseringen av Forsvaret faktisk har gitt unike muligheter til et sivilt-militært samarbeid om etterbruk av festningene, og at man må ha forutsigbarhet og langsiktighet. Så får vi håpe at det blir en fastere form på organiseringen. Jeg finner faktisk grunn til å gjenta det som både representanten Width og jeg har sagt tidligere i debatten, at det er fattet ganske klare vedtak i Stortinget, både i 1994, i 2001 og i 2003 – var det vel – hvor man har bedt Regjeringen utrede ordninger for organisering av eierskap og forvaltningen av festningsverk og eiendommer med historisk verdi som er fraflyttet av Forsvaret, og at dette skulle legges fram for Stortinget, slik at Stortinget kunne behandle på en skikkelig måte, og etter komitebehandling, etterbruken av festningene. Vi ble jo fort kjent med at saken var oversendt til det daværende Arbeids- og administrasjonsdepartementet, men jeg vil nok påpeke og understreke at jeg synes Forsvarsdepartementet kunne ha grepet inn på et tidligere tidspunkt, slik at vi hadde fått til en behandling i Stortinget, altså trukket festningsverkene ut av dette prosjektet. Nå kan det synes som om organiseringen av festningsverkene er en fastlåst sak som Stortinget ikke har fått ta stilling til. I dag er vi blitt orientert både om hva Skifte Eiendom har for ansvar, og hva Nasjonale Festningsverk er for noe. Det tar vi selvfølgelig til etterretning og håper at vi får den saken fra Moderniseringsdepartementet i løpet av vårsesjonen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Fra min side var hensikten med å påpeke at vi vet at det er vanlig at det oppstår overgangsproblemer ved bytte av regnskapssystem, ikke på noen måte å underkommunisere ansvaret for at kompetansen er til stede når systemene innføres. Jeg var også helt klar i mitt innlegg: Vi lyktes ikke med det i 2003. Vi undervurderte utfordringene ved å innføre både nytt lønns- og regnskapssystem, ny lønnsenhet i Harstad og ny regnskapsenhet i Bergen, samtidig som hele organisasjonen var i full omstilling. Jeg lyttet veldig nøye da saksordføreren holdt sitt innlegg, og det var svært mye der som jeg var enig i – kanskje aller mest det siste, nemlig at ingen må bagatellisere det som har skjedd. Men vi må alle bidra til at alle forhold kommer på plass, og at vi får løst det for framtiden.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Det er ingen tvil om at det overordnede konstitusjonelle ansvar for alt som skjer i Forsvarsdepartementet, er mitt, og alt som skjer i de underordnede etater som ligger under Forsvarsdepartementet, herunder Forsvarets militære organisasjon. Det betyr ikke at ikke også en etatssjef har rett til å organisere sin etat på den måten som han mener er best for å klare å følge opp de budsjetter etaten er tildelt, og de oppgaver den er pålagt. Her vil jeg minne om at forsvarssjefen allerede 18. januar informerte om at han anbefalte å stille to av sine underordnede sjefer til disposisjon, en anbefaling jeg la til grunn. Her har det ikke skjedd noe nytt. Det som har skjedd, er at forsvarssjefen har iverksatt det som han selv varslet 18. januar, og som jeg også meldte til offentligheten at jeg la til grunn.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Jeg vil selvsagt, slik jeg også gjorde rede for i mitt hovedinnlegg, ta til etterretning den alvorlige kritikken som foreligger fra komiteens side, og selvsagt følge opp med tiltak for å bedre situasjonen med tanke på de påpekninger som Riksrevisjonen har hatt knyttet til Forsvarets regnskap. Samtidig tror jeg det er viktig at Stortinget får reell innflytelse på eventuelle budsjettiltak for 2005, som en konsekvens av merforbruket i 2004 som har vært avdekket. Stortinget vil derfor få full anledning til å behandle og ta stilling til hvert enkelt av eventuelle budsjettendringsforslag for 2005. Det er også varslet at Regjeringen vil fremme en sak som redegjør for merforbruket i 2004 og selvfølgelig også umiddelbare tiltak for å hindre gjentakelse i 2005 av det vi har sett i 2004. Tiltakslisten har vi for øvrig vært inne på. Jeg beklager, president, jeg gikk tom for tid til del 2 av spørsmålet. Jeg får se om jeg rekker det i neste runde.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Regjeringen vil selvsagt følge opp konkrete vedtak som gjøres her i salen. Det gjelder selvfølgelig også de vedtak som fattes i dag. På hvilken måte vi vil følge dem opp, kommer vi tilbake til. Jeg har understreket at vi både har varslet en sak som redegjør for merforbruket i 2004, og vi har varslet at Stortinget selvsagt får anledning til å ta stilling til eventuelle endringsforslag knyttet til 2005-budsjettet. Eventuelle øvrige saker må vi få komme tilbake til. Samtidig gir det meg en anledning til å komme kort inn på noe av det som var oppe i forrige replikkrunde. Mitt forsøk på sitat fra Engebretsen, om at alle må bidra, var etter hukommelsen noe jeg mente han sa i sitt innlegg. Men for å gi det en overgang til spørsmålet fra Sosialistisk Venstreparti, er det selvsagt slik at forholdet til organisasjonene er viktig. Alt som skjer i Forsvaret, er mitt konstitusjonelle ansvar. Det betyr også at jeg har en klar egeninteresse i å ha et så godt forhold til organisasjonene som mulig, og jeg vil selvfølgelig forsøke det.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Mitt forrige svar klargjorde at forsvarssjefen allerede den 18. januar anbefalte at to av hans underordnede sjefer ble omdisponert. Det var en anbefaling jeg valgte å legge til grunn. Jeg kommuniserte da klart til offentligheten at jeg hadde tillit til forsvarssjefens vurderinger. Det alvorlige var ikke bare merforbruket, men også at man så sent som i desember fikk beskjed om at Forsvarets regnskap ville gå i balanse, og så får man helt andre beskjeder i januar. Jeg ønsker selvsagt at man skal ha en god personalpolitikk i Forsvaret. Derfor konstaterer jeg at det ble opplyst offentligheten på fredag at det er inngått avtaler mellom de to nevnte sjefene og forsvarssjefen – en avtale det har vært enighet om, og en avtale som er godkjent av Forsvarsdepartementet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-04-05:
Jeg vil bare bekrefte at interpellantens intensjoner med og interesse for festningsverkene er i overensstemmelse med det som gjør seg gjeldende i Forsvarsdepartementet. Det er selvfølgelig også riktig, som interpellanten stiller spørsmål om, at de nasjonale festningsverkene ikke skal selges, selv om de pr. i dag er organisert som en enhet i Skifte Eiendom. Situasjonen var at all eiendom som skulle ut av Forsvarets bruk, ble overført til Skifte Eiendom. Men det er altså ikke all eiendom som skulle ut av Forsvarets bruk, som av den grunn skal selges. De nasjonale festningsverkene er det besluttet i Stortinget at staten fortsatt skal eie, og det ser jeg meget positivt på. Derfor ble altså Nasjonale Festningsverk i juni 2002 etablert som en egen enhet innenfor Skifte Eiendom. Som jeg også var inne på i mitt hovedinnlegg, var en av intensjonene å få samlet den kulturforvaltningskompetanse som fantes i andre deler av Forsvarsbygg, og den kompetansen som her gjør seg gjeldende i forhold til festningsforvaltning. Målsettingen er akkurat som interpellanten er inne på, å åpne for en positiv bruk, slik at dette kommer flest mulig til gode. Jeg har ingen andre ambisjoner enn å informere Stortinget i detalj om alt man er opptatt av i denne sammenheng, og benytter denne anledningen til å gi de opplysninger som har vært etterspurt. Jeg gleder meg til at Moderniseringsdepartementet kommer med sin varslede sak i år, slik at også en del av de framtidige avklaringene som vi er interessert i å få på plass, kan komme på plass, og da i samforståelse med Stortinget. Når det gjelder et helt konkret spørsmål fra interpellanten knyttet til forholdet mellom reserveoffiserene og Forsvarsbygg, går ikke det direkte på temaet i dagens interpellasjon. Jeg vil derfor melde at jeg gir gjerne ytterligere opplysninger om det etter å ha innhentet mer detaljer fra etaten Forsvarsbygg, og vil komme tilbake til det ved en senere anledning.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2005-04-05:
La meg innledningsvis påpeke at avgivelsen av forsvarskomiteens innstilling til dette private forslaget må sies å være svært spesiell. Jeg viser til saksordførerens innlegg, hvor han bl.a. var inne på det at man ikke kunne vente på svar fra departementet. Det er dessverre ikke bare omstendighetene rundt komiteens avgivelse som kan gi grunn til bekymring. Flertallets forslag til vedtak om å opprettholde de seks verkstedene og gi dem de nødvendige oppdrag for å sikre driften ved verkstedene inntil endelig avklaring om organisasjonsform er behandlet i Stortinget, er også svært spesielt. Statsråden har gjort det klart at en egen sak om den videre omleggingen av FLO/Tungt vedlikehold vil bli oversendt Stortinget i løpet av høsten 2005. FLO arbeider på spreng for å komme fram til gode løsninger og anbefalinger til organisasjonsform. Dette arbeidet bør vi respektere, og da vil jeg gjenta at Forsvaret bør se på hvordan interne prosesser blir håndtert i det offentlige rom, pluss at hele Forsvaret forstår og forholder seg til politiske prosesser for å få en ryddig behandling og unngår «stemninger» som fører til slike hastevedtak som denne innstillingen egentlig er et eksempel på. Jeg skal begrense meg til disse kommentarene i tillegg til å gjenta vårt forslag om å avvise dette forslaget.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2005-04-05:
Å bevare festningene som kulturminner gjennom å utvikle disse til etterspurte arenaer for kultur, næring og opplevelser er viktig. Det er nødvendig at man finner fram til alternativ bruk av festningsverkene som har respekt for den historikk, tradisjon og kultur som de representerer. Derfor gir dagens interpellasjon en mulighet for å fokusere på nettopp dette. Enkelte av festningene kan fortsatt fungere som en informasjons- og rekrutteringsbase for Forsvaret. For mange er festningene verdifulle rekreasjonsområder i lokalsamfunnet. Derfor er samarbeid med eksempelvis friluftsorganisasjoner viktig. Mange steder har vi også Festningens venner, som kan sies å være et sivilt-militært samarbeid for å passe litt på disse viktige nasjonale klenodiene. Oscarsborg, Fredriksten i Halden og Fredrikstad festning, for å nevne noen, er slike viktige merkesteder. Jeg må også nevne Kongsvinger festning, som nå er i en endringsprosess og i løpet av høsten 2005 vil miste det meste av den militære virksomheten. Heimevernet vil sitte med et kommandantskap på tre personer. Så nå er det viktig å finne nye brukere. FN-veteranene ønsker bl.a. å legge sin kursvirksomhet dit, da de har tilhørighet til Kongsvinger og Bæreia Krigsinvalidehjem nå er solgt. Det er også andre som kan være aktuelle brukere av festningen. Det har bl.a. vært antydet kursvirksomhet. Da må man kanskje se på Gyldenborg og vurdere om den er en del av festningen, slik Riksantikvaren legger opp til. For det er den bygningen som har nye, gode fasiliteter og det nødvendige tekniske utstyr som et godt sted å gjennomføre kurs og møter på, må ha. Festningen kan også gi mulighet for overnatting. Når Moderniseringsdepartementet legger fram en sak om eiendomsforvaltningen, får vi en ny mulighet til å drøfte disse sakene.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2005-04-05:
Til oppfølging av det Inge Lønning sa, kan jeg bare få lov til å gratulere representanten Per Ove Width. Han har fått med seg partiet sitt på den mistillit til statsråden som han selv har frembåret med jevne mellomrom både i radio og i andre sammenhenger. Så er den saken nå også formelt på plass. Jeg har – for å gjenta meg selv – forståelse for at dette har vært kontroll- og konstitusjonskomiteens debatt, og at de har gjort sin plikt i forhold til behandlingen av Riksrevisjonens antegnelser, men jeg gir meg ikke så lett i forhold til at vi også må forsøke å ivareta Forsvarets interesser i denne debatten. I forhold til tenkte mulige overskridelser på Golf tillater Per Ove Width seg å si: «Vi har noe å glede oss til.», Det er en glede som ikke deles av undertegnede. Jeg synes vi nå bør benytte anledningen litt til å tenke på hvilken virkning den massive kritikken ikke av manglende rutiner og regnskapssystemer, men den generelle, massive kritikken som rettes mot Forsvaret, har på dem av Forsvarets mannskaper som har gjennomført det pålegget som Stortinget har gitt, som ikke ble gjort i forbindelse med den forrige langtidsmeldingen som jeg henviste til, fra 1992-93. Jeg forstår at det for mange, organisasjoner og andre, var mer behagelig når ledelses-, stabs- og støttefunksjonene forble uendret, mens det var mannskapene og strukturene som skulle skjæres ned, men det ville altså, som påpekt av daværende statsråd Godal, med betydelig tilslutning fra et tilnærmet samlet storting, de facto ha ført til en konkurs – i dag ville det vært konkurs. Jeg må få lov til å gjenta: Det synes jeg ikke ville vært noen gledelig utvikling, selv om regnskapene skulle vært ført på den aller mest pertentlige måte.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2005-04-05:
Jeg vil bare kort få lov til å nevne at vi behandler nå en innstilling som har fått en saksbehandling som i hvert fall ikke jeg tidligere har vært med på gjennom 12 år på Stortinget. Den er avgitt uten at komiteen hadde tid til å vente på svarene på de spørsmål den selv hadde stilt til departementet. Man kan altså fastslå at spørrelysten var betydelig større enn interessen for svarene. Den ble også avgitt uten at saksordføreren var til stede, og sågar mot saksordførerens uttrykkelige anbefaling om at den ikke skulle avgis på det daværende tidspunkt. Jeg vil overlate til komiteens flertall å redegjøre for sine standpunkter. Regjeringspartienes medlemmer mener at i tilknytning til tidligere vedtak i Stortinget er det å omgjøre verkstedene til ett eller flere aksjeselskaper en god måte å håndtere disse problemene på. Vi anbefaler derfor at forslaget fra Marit Nybakk, Gunnar Halvorsen, Rita Tveiten, Grethe Fossli og Torny Pedersen om å samle Forsvarets verksteder i Ramsund, Bjerkvik, Haakonsvern, Horten, Kjeller og Trandum i ett forvaltningsselskap med særskilte fullmakter og ikke splitte divisjonen opp i seks selskaper avvises.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-05:
Jeg har en liten bemerkning til Engebretsen på slutten her. Han henviser til de sterke og til dels kraftige merknadene som er kommet fram i innstillingen, men han tar altså ikke konsekvensen av det. Det synes jeg er merkelig Det er jo det Fremskrittspartiet gjør. Vi tar konsekvensen av de meget sterke merknadene som er kommet fram i komiteinnstillingen, og det har vært en del av det som har utløst vårt mistillitsforslag. Ja, det er noe av det sterkeste vi har sett på Stortinget, som Carl I. Hagen var inne på, og jeg synes det er forunderlig at ingen andre partier tar konsekvensen av det. De fører altså inn usedvanlig sterke merknader, men mener liksom ikke noe med det. Det er jo det andre må tenke når ikke noen griper fatt i akkurat det. Det er som sagt det vi gjør, og vi synes andre partier viser unnfallenhet ved ikke å ta konsekvensen av det de sier, og det de mener. Det som til slutt utløste mistillitsforslaget, var, som Carl I. Hagen var inne på, den sterke provokasjonen som kom fram. Det er ført inn i merknadene at hvis det blir utnevnt en ny generalinspektør og en ny sjef for FLO, oppfattes det av Fremskrittspartiet som en provokasjon. Signalene har nok både Regjeringen og statsråden fått tidligere, men de har altså valgt ikke å ta hensyn til det, hvilket vi synes er bemerkelsesverdig. Det er ikke noe galt å si om den nye generalinspektøren. Det lille jeg kjenner til ham, tror jeg bare er positivt. Det har ikke noe med det å gjøre, men det er selve saken og framgangsmåten. Dette har vært en lang prosess – en lang prosess der jeg, ikke minst, har vært kritisk til statsråden. Jeg har nevnt flere ganger at hun på grunn av enkeltsaker bør ta konsekvensen av det hun har sagt og ment. Hun har altså ikke gjort det. Hun har ikke tatt signalene. Derfor må jo vi nå også si fra at nok er nok. Vi har, som det har vært nevnt tidligere her, de alvorlige innvendingene og anmerkningene mot 2002-regnskapet, vi har ikke godkjent 2003, vi har et overforbruk på ca. 1 milliard kr i 2004, og vi har signaler som sier at hvis vi ikke skjerper oss nå, går det like galt i 2005. Det har vært en lenge vedvarende situasjon. Jeg kan ramse opp alle de tingene som i hvert fall jeg, og andre også, har kritisert tidligere. Vi kan bare nevne beltevogner, Marinen til kai, dårlig informasjon til Stortinget osv. Alt dette er i seg selv enkeltsaker som burde ha utløst et mistillitsforslag. Statsråden har også hatt en tendens til å utnevne syndebukker, som det har vært sagt. Det synes vi er helt uholdbart. Jeg har lyst til å nevne bare et ord til slutt: Golf. Jeg ser med skrekk og gru på det som vil komme senere i forbindelse med Golf – kjempeoverskridelser. Vi har noe å glede oss til. Og ikke minst burde man ha tatt hensyn til mistillitsforslaget vårt i dag.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-05:
Vi får se! Representanten Hernæs nevnte at Forsvaret, og for så vidt også departementet, bare følger det pålegget Stortinget har gitt. Men hvem er det som har gitt Stortinget disse rådene? Det er jo Forsvaret gjennom departementet, så dette må departementet ta det fulle og hele ansvar for. Da jeg nevnte Golf, og sa at vi kan glede oss til det, var det naturligvis ironisk ment. Det trodde jeg Hernæs hadde forstått, etter at vi har hatt mange samtaler etter hvert. Men han gjorde tydeligvis ikke det, så jeg får uttale meg tydeligere en annen gang. Når det gjelder Forsvarets ansatte, er jeg helt enig. All den kritikken som kommer fram, er ikke er til glede for Forsvarets ansatte, og ikke til glede for Forsvarets anseelse, snarere tvert imot. Men man må da kunne komme med kritikk for å få rettet opp dette. Det er jo ikke vi og Stortinget som påfører Forsvaret og Forsvarets ansatte dette. Det er departementet som har gjort det. Det er statsråden som har gjort det. Dette er en del av det grunnlaget vi har for å fremme mistillitsforslag. Det har gjennom lang tid vært stor avstand mellom mål og midler når det gjelder Forsvaret. Det må nå Stortinget ta konsekvensen av. Det må departement og statsråd ta konsekvensen av. Situasjonen hadde vært helt annerledes hvis Stortinget hadde tatt hensyn til Fremskrittspartiets alternative budsjett, hvor vi alltid har plusset på i hvert fall 1 milliard kr. Den milliarden som nå plutselig mangler for 2004, har vi faktisk lagt inn i vårt eget budsjett. Hadde Stortinget vært med på dette, hadde vi kanskje sluppet mye av debatten i dag. Hvem vet? Men iallfall: Vi kan ikke ta ansvar for at statsråd og departement ikke gjør jobben sin, rett og slett ved å gi oss her på Stortinget dårlig informasjon, dårlige råd som vi da følger, for vi er ikke faginstansen. Vi er Stortingets representanter. Vi stoler på det som kommer fra fagfolkene. Men her har vi altså i lang tid tatt grundig feil når det gjelder departementet og statsråden.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-05:
For Fremskrittspartiet har i grunnen denne saken vært veldig enkel, og jeg synes den er enkel i seg selv. Jeg kan ikke forstå at vi behøver å komplisere den. Det står bl.a. i innstillingen: «Stortinget vil på et senere tidspunkt motta en egen sak om FLO/TVs videre utvikling, men prosessen tyder ikke på at den løsningen som fremmes vil være tilfredsstillende.» Det vet vi ikke noe om. Og videre: «Forslagsstillerne ser det ikke som hensiktsmessig at FLO/TV skal tas ut av Forsvarets struktur og gjøres om til ett eller flere aksjeselskaper som siden skal overføres til Nærings- og handelsdepartementet for full privatisering.» Det vet vi heller ikke noe om. Dette skal vi jo diskutere på et senere tidspunkt når vi får denne saken oversendt til Stortinget til høsten i form av en proposisjon. Det som de fleste partiene her er enige om, er at vi må avvente dette og se hva vi får til behandling, og i mellomtiden la disse verkstedene være levedyktige, altså ikke ta fra dem verken arbeidsplasser eller kompetanse. Vi har fått mange signaler fra disse verkstedene som tyder på at det foregår en nedbemanning som vi absolutt ikke kan godta før noe er endelig avgjort i form av proposisjonen som kommer til høsten. Det er veldig mye bra kompetanse på disse verkstedene. Det er viktige arbeidsplasser, og derfor er det viktig at vi bruker tid til å se på dette, og derfor synes jeg forslag til vedtak I er veldig greit og forklarende. Der står det rett og slett: «De seks verkstedene knyttet til Divisjon Tungt Vedlikehold i Forsvarets logistikkorganisasjon opprettholdes og gis de nødvendige oppdrag for å sikre driften ved verkstedene inntil endelig avklaring om organisasjonsform er behandlet i Stortinget.» Statsråden har tidligere signalisert at hun kommer tilbake til Stortinget med dette, og det synes vi er en flott og fin løsning, slik at vi ikke behøver i dag, synes jeg, å gå i dybden av dette, men rett og slett kan være enige om at vi opprettholder dem som de er, inntil vi får proposisjonen til høsten. Så tar vi debatten da, og så får vi avgjøre hva slags selskapsform etc. vi skal ha. Men vi gjør ikke noe med det pr. i dag, og derfor synes jeg som sagt vi bare skal avvente den signaliserte proposisjonen.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-05:
Først vil jeg bare få lov å nevne, i likhet med komiteens leder, at også jeg ble meget overrasket da jeg oppdaget at det var noe som het Nasjonale Festningsverk. De må ha gjort en dårlig jobb i forhold til å fortelle hvem de er. Men de har faktisk utgitt noen skriv, osv., som jeg plutselig kom over, og det jeg oppdaget, var at det jobbet 14 mennesker der. Det visste jeg heller ikke, og heller ikke at det er organisert som en egen enhet i Skifte Eiendom, som igjen er et prosjekt i Forsvarsbygg. Det er interessante opplysninger. Det er for øvrig en veldig flott brosjyre som tar for seg de mest kjente forsvarsverkene vi har i landet, og det er prisverdig. Jeg har kommet til ni stykker, og de er flotte alle sammen – med Oscarsborg i spissen, naturligvis. På framsiden står det: «Det som en gang var mest interessant for fiendtlige styrker, skal nå bli et yndet mål for turistnæringen. Vi kan knapt tenke oss en mer spennende utfordring enn å bidra til å skape opplevelser på steder som oser av historisk sus.» Dette er flott. Jeg synes det er veldig bra, men jeg visste dessverre ikke om det! Så det var på tide. Ellers har jeg ikke tenkt å si så veldig mye i denne saken, for veldig mye er sagt. Og det jeg viser til ovenfor, sier i grunnen det meste om at vi har noen som tar seg av det. Men jeg har lyst til å nevne at dette med å ta vare på forsvarsanlegg og historiske forsvarsanlegg faktisk har versert på Stortinget siden 1994. Det er altså over ti år siden det første gang ble tatt opp. I Innst. S. nr. 314 for 2000-2001, som er resultatet av et Dokument nr. 8-forslag som jeg selv var med på i 2001, står det: «Forsvarskomiteen behandlet i 1994 St.meld. nr. 54(1992-1993) (1992-1993) Så det har tatt litt tid, men ikke desto mindre er det viktig å ta fatt i det igjen. I 2003 skrev representanten Marit Nybakk, som leder av forsvarskomiteen, et brev til statsråden for det som nå heter Moderniseringsdepartementet, hvor hun påpekte en del viktige ting. Hun fikk et svar, hvor det bl.a. stod at det er for tidlig å si noe sikkert om noen sak kan framlegges for Stortinget utover at det ikke vil bli framlagt sak om dette i vårsesjonen. Dette var altså i 2003. Det er da et håp om at vi i denne vårsesjonen, etter at saken har versert på Stortinget i over ti år, kan få en sak om dette.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Jeg vil bare peke på det militære nøkkelområdet Sørlandet en gang var for det norske forsvaret. Det er jo vern av det historiske forholdet denne interpellasjonen tar opp. Noe av grunnen til Sørlandets militærstrategiske betydning var at den historiske hovedleden for fartøy gikk til Sørlandet eller forbi Sørlandet dersom destinasjonen var Bergen eller et punkt langs Oslofjorden. I tillegg har seilingsleden i Skagerrak mellom det sørligste av Norge og det nordligste av Danmark vært seilingsområde for all sjøtrafikk til Baltikum, Polen og hovedstedene i Danmark, Sverige og Finland. Denne strategiske plassering er nok derfor noe av bakgrunnen for at Kristiansand ble grunnlagt av Kong Christian IV av Danmark-Norge i 1641. Myndighetene ønsket allerede på slutten av 1500-tallet å opprette en kjøpstad på Agder-siden for å beholde kontrollen med handelen. En annen grunn til grunnleggingen av Kristiansand var at Flekkerøy havn var kjent som flåtestøttepunkt for den dansk-norske flåten. Christian IV ønsket derfor å gjøre Flekkerøy til et midtpunkt på Agder-siden for administrasjon og forsvar. I 1666 ble Kristiansand gjort til garnisonsby, og noe senere til stiftsstad. Disse to begivenhetene fikk byen til å vokse, og det ble anlagt befestninger som f.eks. Christiansholm festning i 1672. Av andre historiske militære områder vil jeg trekke fram Fredriksholm Fort, som et strategisk beliggende fort på en øy like utenfor Møvik i vestergapet. Fortet ble bygd først ca. 1660, men også de tyske okkupasjonsmaktene så den strategiske betydning av dette området. Det ble derfor videre utbygd av tyskerne under annen verdenskrig. Hitlers plan var med Møvik å sperre av Skagerrak ved hjelp av tungt artilleri. Det skulle skje ved å bygge opp et batteri på Møvik og et tilsvarende batteri på Hanstholm i Danmark. Disse batteriene skulle så dekke hele havstrekningen, og en skulle bl.a. på denne måten beskytte innseilingen til Østersjøen. I dag skiller Møvik seg ut ved å være det eneste anlegget i Norge hvor det er bevart en 38 cm-kanon, som var en av de største kanontypene som ble brukt og laget under annen verdenskrig. Noe underlig er det på Møvik også en beskyttelse i form av en kasematt som ble bygd. Men det er flere anlegg som er verdt å merke seg, og navnet røper … Jeg ser, president, at tiden er omme.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-05:
Dagens interpellasjon om forvaltning av festningsverk og andre bygg med kulturhistorisk og militærhistorisk verdi er av stor betydning. Forsvaret er under kontinuerlig omlegging. Derfor blir mange bygg og områder hvor det før var militær virksomhet, nå ledige, og man vet ikke hva disse skal brukes til. Det er mange hensyn som skal ivaretas, både det å finne en virksomhet som kan kaste noe av seg økonomisk, og, desto viktigere, noe som ivaretar bygningene på en slik måte at vår historie bevares. Dette er ofte en vanskelig kombinasjon, men ikke umulig hvis alle instanser er positive. I lokalavisen Glåmdalen av 1. april i år stod det i en artikkel at Kongsvinger festning fra høsten av skulle brukes som moské, og at den med noe ombygging var egnet til slik bruk. Jeg tror det var mange som fikk morgenkaffen i vrangstrupen, helt til vi husket at det var 1. april. Men denne eller tilsvarende 1. april-spøker kan bli en sannhet hvis vi ikke tar vårt ansvar på alvor og bruker de midler som trengs for nettopp å tilrettelegge for en virksomhet som ikke bryter altfor mye med det som vi ønsker å bevare. Fremskrittspartiet har tidligere tatt dette ansvaret og sett betydningen av at noe må gjøres. Vi har bl.a. fremmet et forslag «om opprettelse av et fond for bevaring av festninger og andre militærhistoriske bygninger». Det ble lovet av daværende arbeids- og administrasjonsminister at denne saken skulle komme tilbake til Stortinget så raskt som mulig. Dette viser at saken er av største betydning. Det er også et pågående arbeid mellom Forsvaret og miljøvernmyndighetene om kartlegging og vurdering av de eiendommene som har stor kulturhistorisk betydning, betydning for naturvern og allmennhetens muligheter til friluftsliv, samt en landvernplan for kulturminner. En annen viktig aktør i dette må være Forsvarsmuseet. De sitter med en enorm kompetanse, som må brukes for å sikre en god drift og en tilpasset kommersiell benyttelse av de bygninger og områder som er, og etter hvert blir, berørt. Her kan Oscarsborg festning nevnes, hvor det ser ut som om den nye virksomheten har gitt positive opplevelser til mange. Men samtidig må vi være forsiktige slik at vi ikke bidrar til en virksomhet som sliter altfor mye på bygninger og områdene rundt, slik at varige verdier blir borte. Ofte har også denne type bygningsmasse en lokalhistorisk og næringsmessig tilknytning. Lokalsamfunnene har et ønske om å opprettholde den militære virksomheten slik som den har vært i mange år. Når så Forsvaret forsvinner, forsvinner ofte de som har jobbet der, og lokalsamfunnet blir sittende tilbake med færre ressurspersoner og mindre skatteinntekter, men med en bygningsmasse det ikke alltid ser en ny bruk av. Derfor er det for disse også av stor betydning at denne bygningsmassen blir brukt på en fornuftig måte.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Det er sjølvsagt ein interessant debatt som er trekt opp her i dag, og i mitt heimfylke, Hordaland, er det fleire historiske militære anlegg og festningsverk som treng å verta tekne vare på. Eg vil nemna to: Bergenhus og Fjell festning. Bergenhus festning ligg i Bergen og er ei av dei eldste festningane i Noreg. Området mellom det som vert kalla Holmen, og Sverresborg vart utbygt før år 1200. For oss som er frå området, er det vanskeleg å gløyma at Bergen ein gong var hovudstad i Noreg. Det er viktig å ha det med seg når ein skal snakka vidare om desse anlegga. Under andre verdskrigen vart Bergenhus teken i bruk av tyskarane som lokalt hovudkvarter, og frå 1945 husa Bergenhus Distriktskommando Vestlandet. I dag husar det distriktsstaben for heimevernsdistriktet i Hordaland og delar av Sogn og Fjordane. Eg trur at dagleg bruk kanskje er den beste forma for vern. Eit anna kjent festningsområde i vest er Fjell Fort på Fjell. Området er enno i bruk av Forsvaret, sjølv om kystfortet ikkje lenger er i dagleg bruk. Ein gong i året plar Sotra og Øygarden Forsvarsforeining å arrangera open dag på Fjell festning. Det er mange som er glade for at dei gjer det, og som kan takka Forsvarsforeininga og alle som tek del i det frivillige arbeidet med å halda festninga i stand. Byggjearbeidet på Fjell festning starta hausten 1942. Det var over 2 000 menn, krigsfangar frå Russland, Polen og Serbia, som arbeidde der. På festninga ville tyskarane ha ein radar og ein langtrekkande kanon. Kanonen som vart installert, hadde tre løp og kom frå eit slagskip. Målet var at ein skulle kontrollera innseglinga til Bergen. For tyskarane var dette eit veldig viktig anlegg, og det vart ikkje spart på noko. Difor er det vorte kalla Nord-Europas sterkaste festning. Anlegget dekte området frå Fedje i nord og heilt til Stolmen i sør. Det gamle kanontårnet på Fjell festning skal no snart verta Sotras nye kafé. Det vart omtalt i VestNytt for nokre veker sidan. Den 8. mai, på dagen 60 år etter den norske frigjeringa frå Nazi-Tyskland, planlegg Forsvarsforeininga og Fjell kommune at bygget med kafeen skal stå ferdig på toppen av den tidlegare kanonbrunnen. Målet er sjølvsagt å få turistar til å bruka dette anlegget og reisa ut og sjå på kor fantastisk det er. Eg har trekt fram desse to anlegga i vest, Bergenhus og Fjell, fordi dei på kvar sin måte ser ut til å lukkast med måten å verna på. Både Bergenhus, som er i dagleg drift, og Fjell ser ut til å lukkast med å gjera dette til eit slags opplevingssenter.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
For Arbeiderpartiet er det tre viktige grunner til at vi vil avvise forslaget fra Carl I. Hagen og Per Sandberg. For det første vil det være svært uryddig av Stortinget å instruere Regjeringen i denne saken. Stortinget har nylig, rett før påske, behandlet en sak om endringer i styringsforhold på utlendingsfeltet. I den forbindelse vedtok man, med Arbeiderpartiets støtte, at det er departementet som skal ha myndighet til å instruere Utlendingsnemnda i saker som denne. Det vil derfor være svært uryddig av Stortinget nå å gå inn og instruere i en slik enkeltsak. For det andre finner Arbeiderpartiet det merkelig at Fremskrittspartiet i denne saken ønsker å tilsidesette rettssikkerhetsprinsipper nedfelt i norsk lov. Det kan ikke være slik at disse prinsippene skal være avhengige av type sak. Det tilligger rettsvesenet å vurdere de forvaltningsmessige vedtak som har vært fattet. At Stortinget som lovgiver skal blande seg inn, er svært utidig. For det tredje har Stortinget vedtatt å gi Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen forrang for norsk lovgivning. Det legger noen begrensninger på Stortingets mulighet til å fatte vedtak i enkeltsaker innenfor utlendingsloven. Dette gjelder bl.a. at norske myndigheter må forsikres om at personen det gjelder, ikke risikerer dødsstraff ved utsendelse. Derfor er vår konklusjon at i denne situasjonen må Regjeringen ta ansvar. Det er Regjeringens ansvar å løse denne saken raskest mulig innenfor ryddige rammer. Arbeiderpartiet mener at selv om det kan være veldig fristende å uttale seg om substans i denne saken, er vi nødt til å forholde oss til maktfordelingsprinsippet, ivaretakelse av rettssikkerheten og internasjonale forpliktelser nedfelt i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-05:
Carl I. Hagen opna innlegget sitt med å seia at det er mange som er forundra over at mulla Krekar framleis er i landet. Det vil eg utan vidare gi Carl I. Hagen rett i. Men frå å gi uttrykk for ei forundring til å støtta dette forslaget som blir fremma i dag, er det ein lang veg. I Senterpartiet ser vi det som heilt uaktuelt å støtta forslaget. Vi legg vekt på den rollefordelinga som er mellom regjering og storting. Vi er ikkje i tvil om at Regjeringa i denne saka har føreteke nøye og grundige vurderingar av vedtaket til UDI. Her er det frå Arbeidarpartiet si side peikt på omsynet til rettstryggleik og omsynet til internasjonale forpliktingar. Det er avgjerande omsyn å ta i alle saker der det er relevant. Vi vil tru at Regjeringa i si vurdering både har teke slike omsyn og òg eventuelle andre omsyn, men det aller viktigaste her er, i tillegg til desse momenta, å sikra rollefordelinga mellom regjering og storting. Så vi kjem til å avvisa dette forslaget.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-05:
Det er slik at man alltid skal vurdere om man skal la seg provosere av innlegg fra representanten Per Sandberg, som så åpenbart velger å bruke dramaturgi fremfor saklighet i innlegget sitt. Det er altså slik at det vedtaket som er fattet, er basert på at man mener å kunne dokumentere at mulla Krekar ikke hadde et beskyttelsesbehov da han fikk status som kvoteflyktning. Men den beskrivelsen at han ikke kom fra Irak, er jo historien til nesten samtlige av de kvoteflyktninger som kommer til dette landet, kvoteflyktninger, som Fremskrittspartiet er enig i at vi skal hente ut på Høykommissærens anbefaling, og som mulla Krekar var. Det er jo personer som ikke bor i sitt eget land, men som er fordrevet, som er i en vanskelig situasjon, som oftest bor i flyktningleirer, i eksil og andre steder, og som ikke kan repatrieres, og som derfor bosettes igjen i tredje land. Det er jo hele systemet. Da blir det litt spesielt å høre den historien om kvoteflyktninger. Er det slik at det bare gjelder personer som er forfulgt i hjemlandet sitt og rømmer et eller annet sted, burde vi lagt om hele systemet for utlendingspolitikken vår. Nå er det en sideting. Jeg har en følelse av at dette Dokument nr. 8-forslaget egentlig aldri var seriøst ment, men at det var ment som en markedsføringsstrategi for Fremskrittspartiet i forhold til saken. Skulle Stortinget fattet dette vedtaket uten at vi har garantier fra irakiske myndigheter for at man ikke blir utsatt for umenneskelig behandling eller tortur, vil jeg anse at en slik sak ikke ville holde for retten. Jeg vil mene at man da påtar seg et stort ansvar, hvis Stortinget skal begynne å saksbehandle forholdene til EMK i detaljer i enkeltsaker og være den som tar avgjørelse om det. Jeg er glad for at et flertall i Stortinget i dag synes å gjøre det motsatte og sier at disse forvaltningsmessige sakene faktisk ligger i forvaltningen, og at statsråden får ta ansvaret for å gjøre de vurderingene i samråd med resten av forvaltningen, vurderinger som eventuelt på et tidspunkt også kan bli overprøvd av retten. På alle felt innenfor utlendingsområdet, på alle felt som er knyttet til menneskerettighetene, har Stortinget, med Fremskrittspartiets stemmer – og det synes jeg det er viktig å understreke – vedtatt at Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen går foran all annen lovgivning i dette landet. Det gjorde Stortinget i 1999 med Carl I. Hagens stemme ved å innføre menneskerettighetsloven, hvor EMK ble innført med forrang. Vi må vel av og til forvente at de vedtakene som fattes her av den typen, faktisk har betydning når de møter enkeltsakene. Det er iallfall min oppfatning. Jeg synes vi på prinsipielt grunnlag av og til er for ukritiske med å vedta både ting med forrang og med konvensjoner, og Regjeringen har nylig lagt opp til en diskusjon av dette spørsmålet i forbindelse med maktutredningen. Men når vi først har gjort det, og gjort det enstemmig, må vi jammen sann ta konsekvensen av det. Iallfall vet jeg at vi har overlevert ansvaret for å gjøre den endelige vurderingen av det til rettsvesenet, når vi vedtar den type lover. Og vi har gjort det med Fremskrittspartiets stemmer.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil fortsette litt der statsråden slapp, om Havarikommisjonens anbefalinger. La meg først understreke at jeg er enig i at sikkerhet ikke kan brukes som argument mot enhver omstilling. Men jeg oppfatter det heller ikke slik at det er Havarikommisjonens ærend når de er bekymret for tilstanden vi nå befinner oss i. Havarikommisjonen sier i sine anbefalinger at under «normale» omstendigheter ville det vært den berørte tilsynsmyndighetens eget ansvar å gjennomføre en slik handlingsplan, men i dette tilfellet finner Havarikommisjonen at «Samferdselsdepartementet i samråd med Luftfartstilsynet påtar seg dette ansvaret. Dette fordi politisk involvering har vært og er en sentral del av problemstillingen og derfor representerer mulige, og etter HSLBs oppfatning, nødvendige virkemidler i en slik handlingsplan». La meg så si at vi har tidligere også sagt at de konkrete tiltak som statsråden her refererer til, er tiltak vi kan stille oss bak. Det gjelder de tiltak som er knyttet til at noen funksjoner midlertidig blir i Oslo. Det vi ikke kan akseptere, er den situasjonen som er i Luftfartstilsynet pr. dato, beskrevet i Havarikommisjonens rapport. Jeg har bare ett ærend til slutt, og det er å si at vi ser fram til å få den nevnte handlingsplanen framlagt for Stortinget så raskt som mulig. Det som har skjedd etter at direktøren for Luftfartstilsynet sendte brev til statsråden i desember, er at folk som først har takket ja til stillinger i Bodø, i ettertid så har sagt dem opp på grunn av den usikkerheten som er. Det er meget uheldig. Det er viktig at vi får handlingsplanen på plass så raskt som overhodet mulig, slik at arbeidet kan settes i gang for fullt. Vi har tidligere sagt at vi ønsker den innen utgangen av januar. Når statsråden sier så raskt som mulig, vil jeg gjerne stille spørsmål om det er en slik tidshorisont hun ser for seg.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-13:
La meg først få lov til å si at jeg er glad for at nesten alle talere - kanskje med et lite unntak her mot slutten - har understreket at sikkerheten er viktigst, og at sikkerheten kommer først. Noe annet tror jeg ingen har råd til å tenke. La meg gjenta: For oss er ikke dette en debatt om hvorvidt vedtaket om flytting til Bodø var riktig eller ikke. Vi har tatt opp dette fordi vi har en stor bekymring for sikkerheten i luften - konkurransen, omstillingene i flyselskapene. Det skjer mye, bl.a. omstillingen i Avinor, som har med flyplassene å gjøre, tillitsforholdet mellom de ansatte og ledelsen - og de store utfordringene som finnes i Luftfartstilsynet, de som har ansvaret for å passe på at alle de andre gjør jobben sin. Det er summen av dette som gjør at mange av oss som sitter i komiteen, og som har ansvaret for samferdsel fra Stortingets side, har hatt litt dårlig magefølelse når det gjelder sikkerheten i luften i Norge. Derfor måtte vi finne en egnet måte å få tatt opp dette bredt på og melde disse bekymringene til statsråden, som har ansvaret for at det er trygt å fly i Norge. La meg igjen si: Når vi sier at sikkerheten kommer først, betyr ikke det at vi ønsker noen omkamp. Det betyr akkurat det, at sikkerheten kommer først, og at det er Regjeringens ansvar å gjennomføre vedtaket. Vi ønsker at samferdselsministeren så raskt som mulig kommer tilbake til Stortinget med en troverdig handlingsplan for hvordan vedtaket skal gjennomføres, uten at det går på bekostning av sikkerheten. Vi kan ikke gå på akkord med dette. Folk skal vite at det fremdeles er trygt å fly i Norge. Det ansvaret har statsråden, og vi håper at det ikke går mange dagene inn i februar før vi får denne saken til behandling.