trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
Bare noen få ord til oppsummering av denne saken om IT Fornebu. Jeg er imponert over at enkelte fremdeles med entusiasme kan forsvare den idé som ligger til grunn for IT Fornebu, lokalisert der IT Fornebu er. Denne rapporten er egentlig nådeløs. Den er nådeløs i sin oppsummering av at dette i realiteten ikke lar seg gjøre med mindre man tilfører betydelig kapital, og det gjør altså ikke mindretallet. Hvis man tilfører betydelig kapital, eller for den saks skyld tvangsflytter noen bedrifter ut dit, er det mulig å tenke seg at man kan få et større IT-miljø som kan generere vekst og framgang. Det finnes det ikke vilje eller mulighet til. Det lå heller ikke der som en premiss i utgangspunktet. Dette var en idé som i utgangspunktet alle fagmiljø advarte mot. La meg bare minne om det. Det fantes ikke én eneste utdanningsinstitusjon av noen betydning i Norge som mente at man skulle lokalisere noe som helst på IT Fornebu. Det gjorde at Gaustadbekkdalen ble det naturlige valget for Senter for informatikk, ikke bygg på Fornebu. Det fantes ikke en eneste større, ledende bedrift – med unntak av Telenor – som for lengst har etablert seg på Fornebu og som sådan ikke har noe med IT Fornebu å gjøre, de har bygd sitt eget hovedkontor på Fornebu-området – som har ønsket å etablere seg der eller endog har etablert seg der, med unntak av Simula. I utgangspunktet hadde man en slik betydelig ryggsekk på seg for ikke å lykkes, og vi advarte mot dette den gangen i Stortinget. La meg bare si at jeg ikke er spesielt tilfreds med å få rett i dette spørsmålet, for jeg hadde gjerne sett at staten kunne brukt disse 400 mill. kr til å generere framgang, nye arbeidsplasser og vekst innenfor viktige områder for teknologi for vårt land. Dessverre valgte flertallet den gangen å overkjøre alle faglige råd, og derfor har vi altså sett det resultatet vi i dag har fått. Den elegante danske formuleringen om tap av visjonshøyde betyr i realiteten at dette var sjanseløst, dette var mageplask. Men vi legger ikke prosjektet dødt. La meg bare si det helt avslutningsvis, for det er et viktig poeng: Dette prosjektet kunne man i dag sagt blir ingenting. Det flertallet nå gjør, er at vi sier at dette prosjektet kan gå videre på egen kjøl, hvis en vil. Hvis en mener at det finnes noe igjen i dette, gå videre og prøv å skape deres eget IT Fornebu! Gjerne det. Men realiteten er at dette nå er en næringspark der mange dyktige mennesker kan etablere seg med sine bedrifter. Fint, fortsett med det, skap arbeidsplasser og vekst! Men den visjonen som lå til grunn, som jeg også er hjertens enig i, nemlig at vi må skape større visjoner innenfor disse teknologimulighetene, må bygges på eksisterende miljø. Da må det være mennesker som selv vil dette. Vi i denne sal kan ikke skape et miljø ut av ingenting. Det er ikke mulig. Slik har ikke Silicon Valley blitt skapt. Slik har ikke Kista blitt skapt og slik har ikke noen annen teknologiby blitt skapt. De har blitt skapt av de menneskene som så et behov, og så har myndighetene støttet opp under en idé som lå der, noe som ikke lå her.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-12-16:
Det er eit breitt fleirtal i dag, og det er ulike parti som utgjer fleirtalet, men når ein høyrer denne debatten, er det jo lett å skjønna at det er valørar innanfor dette fleirtalet. Eg synest det må vera rett nok ein gong å peika på at det faktisk var eit breitt fleirtal, alle parti med unntak av SV, som slutta opp om ideen om eit IT-senter på Fornebu. I dag verkar det som om veldig mange tek avstand frå det dei sjølve gjorde den gongen. Ein del av dei innlegga som me har høyrt i dag, føler eg er ein takk for sist, og det blir hevda at ein har hatt rett heile vegen. Etter mitt syn er den største feilen me gjer i dag, at me i det heile teke har denne debatten no, for ein gjer altså ei evaluering før ein nærmast har komme i gang, og på bakgrunn av denne evalueringa avseier ein òg i enkelte tilfelle ein dødsdom over dette prosjektet. Sanninga er at det er altfor tidleg å trekkja konklusjonar. Det har gått ein svært kort periode, og når ein snakkar om etableringar i denne storleiken, vil det måtta ta tid. Derfor synest eg i alle fall det er viktig å seia at verken denne debatten i dag eller den evalueringa som er gjord til no, gjev grunnlag for å trekkja ein konklusjon om kva som må bli sluttresultatet av IT Fornebu. Det er enno mogleg å få til eit vekstkraftig miljø på Fornebu. Når ein ikkje har komme lenger enn det ein har, meiner eg det òg har samanheng med ein sjølvoppfyllande profeti. Motstandarane mot at dette prosjektet skulle lukkast, har vore mange, og det er òg slik at i denne stortingsperioden har motstandarane vore i fleirtal her i salen, og eg meiner at det har hatt betydning for om dette senteret har fått høve til å utvikla seg. Det som er viktig no, og som eg håper at denne debatten kan medverka til, er at ein får ro, slik at dei som er etablerte der ute, og dei som jobbar med dette prosjektet, får høve til å utvikla prosjektet vidare utan at det er ein masse politikarar som står på sidelinja og eigentleg ønskjer at dette skal gå heilt feil.
Bent Høie (Høyre), 2004-12-16:
Jeg viser til saksordførers innlegg og slutter meg i all hovedsak til det. Jeg er likevel litt overrasket over måten problemstillingen rundt kikhostevaksine ble framstilt på. En kunne der få et inntrykk av at dette var en anbefaling fra Nasjonalt folkehelseinstitutt som var kommet under denne regjeringen, men at denne regjeringen ikke hadde fulgt opp. Da er det grunn til å minne om at denne anbefalingen lå rimelig tydelig også under den forrige arbeiderpartiregjeringen, som heller ikke, på linje med denne regjeringen, klarte å prioritere dette prosjektet høyt nok. At vi nå i fellesskap i Stortinget har funnet en løsning på denne saken, er positivt. Men her er det ingen som kan slå seg på brystet og si at en har vært bedre enn andre. Denne anbefalingen var like klar under den forrige arbeiderpartiregjeringen. Når det gjelder saken som sådan, er det ikke så mye å si til de ulike forslagene. Det som er lagt fram fra Regjeringen, har fått gjennomslag. Det er likevel grunn til å kommentere Fremskrittspartiets og Senterpartiets forslag om å etterbevilge penger. Dette har blitt en årlig øvelse i disse debattene. Hvert år er også svaret fra departementet i forhold til betydningen av disse etterbevilgningene og den manglende betydningen av dem rent økonomisk sett for foretakene like klart. Men like sikkert som det svaret kommer det nye bevilgningsforslag fra disse to partiene i tilsvarende sak. Men det er et forhold som ikke berører det konkret økonomiske, men som kanskje er vel så alvorlig, knyttet til dette bevilgningsforslaget, nemlig at selv om det ikke ville hatt den store økonomiske effekten for foretakene, ville det etter vår oppfatning hatt en ganske stor negativ effekt når det gjelder måten helsereformen skal fungere på, og forholdet mellom Stortinget og helseforetakene. Hvis en hadde lagt opp til et system der Stortinget i omgrupperingsproposisjonen hadde etterbevilget beløp av denne størrelsen, ville en i realiteten revet et av beina vekk under helsereformen, nemlig det som dreier seg om at helseforetakene skal ha et selvstendig ansvar for sin økonomi. Det ansvaret hadde rimelig raskt smuldret bort hvis det var slik at en regnet med at uansett hvor dårlig en styrte økonomisk, ville Stortinget komme springende etterpå og etterbevilge beløpene. Sosialistisk Venstreparti har et veldig godt poeng i sine merknader når de skriver at en stor del av dette underskuddet faktisk relaterer seg til lønnsoppgjør, lønnsoppgjør som tok helt av, og som foretakene har et selvstendig ansvar for, nemlig fordi lønnspolitikken skal være et av de virkemidlene som foretakene skal bruke i sitt arbeid med å gi et godt helsetilbud i dette landet. Når de ikke klarte å styre denne lønnsutviklingen, må de selv også ta ansvaret for utviklingen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
I denne sal får man høre mye rart. Men jeg er tross alt glad for at representanten Bjarne Håkon Hanssen fra denne talerstol informerte Stortinget om at han har greie på sykehusdrift, og at han vet hvordan et sykehus fungerer, mens representanten Alvheim, som til og med har drevet et sykehus, har null forstand på hva som skjer i et sykehus. Artig! Hans argumentasjon for at han sitter inne med den kunnskapen som han presenterte her, tyder jo bare på – med mange streker under – at han ikke skjønner bæret av det som foregår i et sykehus, i forhold til sykehusenes oppgave overfor det norske folk. En bedrift som år etter år skal måtte leve på driftskreditt, vil før eller siden ende i uføret. Det som i hvert fall er helt sikkert, er at for arbeidstakerne i en slik bedrift vil denne situasjonen rent psykologisk være meget frustrerende. Det er jo en side av saken. Det er ikke bare penger vi snakker om her, vi snakker altså også om psykologi. Vi snakker om arbeidsmiljø, og vi snakker om trygghet, både for de ansatte og for pasientene. Det er også en av hovedbegrunnelsene for at vi fremmer forslag om å slette gjeld i en størrelsesorden på 2 milliarder kr. Men det er jo også like klinkende klart at det vil lette situasjonen økonomisk for foretakene å bli kvitt 2 milliarder kr i gjeld med tanke på neste års drift, og ikke minst med tanke på neste års budsjettbalanse.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
Det kan ofte skapes et inntrykk av at sykehusene i Norge får mindre og mindre penger å rutte med, men tallene viser at det ikke er tilfellet. Neste år er budsjettet på om lag 67 milliarder kr, og det er ca. 5 milliarder kr mer enn for inneværende år. I landet vårt bruker vi altså mye penger på å drive sykehus. Det er riktig og nødvendig, for behovene er store, og det er mange som trenger behandling. I tillegg til å sikre spesialisthelsetjenesten med tilstrekkelig midler er SV opptatt av å sørge for at de økte midlene som tilføres år for år, kommer de pasientgruppene til gode som trenger det mest. Vi trenger med andre ord en mer målrettet bruk av helsemilliardene. Den økte aktiviteten vi har sett gjennom flere år, vil de fleste mene er positiv. Men det er helt åpenbart at en betydelig del av denne veksten ikke har vært målrettet mot prioriterte pasientgrupper. Vi vet f.eks. at i den perioden vi har hatt opptrappingsplan for psykiatri, har ressursveksten i andre deler av spesialisthelsetjenesten vært betydelig høyere enn i psykiatrien. Fra 1. januar i år overtok staten ved de regionale helseforetakene også ansvaret for behandling av rusmiddelmisbrukere. Også på dette området vet vi at det er store mangler og behov for mer ressurser. Vi kjenner også til at høyinntektsgrupper ved sykehusene har hatt en lønnsutvikling som langt overstiger det som var forutsatt, og det som det var bevilget midler til. SV mener derfor det er behov for en grundig gjennomgang av helseforetakenes økonomi, både for å motvirke den lønnsutviklingen som har skjedd for høyinntektsgrupper, og for å sikre at de virksomheter som Stortinget har vedtatt skal prioriteres, faktisk blir prioritert. De regionale helseforetakene står overfor store utfordringer når det gjelder å få balanse i driften – det er det ingen tvil om. Men for SVs del tror vi ikke veien å gå er å gi en ekstrabevilgning på inneværende års budsjett. Denne typen gjeldssletting vil kun ha marginal betydning for driften av helseforetakene, som også saksordfører var inne på, og vil i tillegg kunne bidra til å forsterke kommende års underskudd gjennom ytterligere vekst av de aktiviteter og den lønnsutvikling som har bidratt til underskuddene. SV ønsker isteden å styrke basistilskuddet til sykehusene med 1 milliard kr, slik vi foreslo i vårt budsjettalternativ, og i tillegg skyve balansekravet ut i tid – til 2006. Når det gjelder vaksinasjonsprogrammet for kikhoste, vil jeg bare vise til saksordførers innlegg og slutte meg helt til det.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2004-12-16:
Saksordfører har gått igjennom saken på en grei måte, og Kristelig Folkeparti støtter i hovedsak hans synspunkter. Jeg vil derfor bare kommentere et par punkter. For Kristelig Folkeparti er det svært positivt at alle barn som ble utsatt for feil strålebehandling ved Rikshospitalet i perioden 1971–1978, nå får utbetalt erstatning for den skade de ble påført. Vi er også fornøyd med at en samlet komite fremmer forslag om å bevilge 7,5 mill. kr for at en kan sette i gang oppfriskningsvaksinasjon mot kikhoste for alle førsteklassinger i grunnskolen. Denne smittsomme sykdommen sirkulerer nå i alle deler av landet. Det er viktig at en forebygger, slik at flest mulig slipper unna kikhoste. Våre regionale helseforetak er en stor utfordring både for oss på Stortinget og for dem som skal ha den daglige driften. Det blir ikke lett for noen av dem å få balanse i driften ved utgangen av 2005. Dette målet står fast, selv om vi i forliket med Fremskrittspartiet har lempet noe på kravet for Helse Sør. I proposisjonen viser en til at helseforetakene har hatt større utgifter til insulinpumper og insulininjektor med forbruksmateriell. Denne veksten skyldes i hovedsak at en har fått flere brukere. Det er svært positivt at stadig flere får hjelp. Samtidig er det viktig å peke på de mulighetene helseforetakene har for å bedre innkjøpsrutiner. På den måten tror jeg en kan kjøpe topp kvalitetsutstyr til en rimeligere pris. For helseregionene er det også positivt at enhetsprisen for 2004 settes opp, og at det tilleggsbevilges 180 mill. kr i år til dette formålet. Det er en selvfølge at det utbetales refusjon gjennom ISF-ordningen for all reell aktivitet. Denne aktiviteten kjenner en ikke nøyaktig før året etter. Først da får en et korrekt oppgjør. Kristelig Folkeparti får kritikk fordi vi er med på å endre ISF-andelen fra 40 pst. til 60 pst. til neste år. Jeg vil minne om at i avtalen med Fremskrittspartiet står det at en skal komme tilbake med en ny vurdering i revidert nasjonalbudsjett for å sikre at dette ikke går ut over pasienter som ennå ikke inkluderes i denne ordningen. Jeg tenker da spesielt på psykiatri, men også på personer med langvarige lidelser. Det har vært mindre forbruk under egenandelstak 2-ordningen enn forventet. Dette er nå i ferd med å endre seg. Utgiftene i andre kvartal i år var 137 pst. høyere enn tilsvarende periode året før. Informasjonstiltakene begynner å virke, slik at stadig flere kan få de fysikalske behandlinger de trenger, behandlingsreiser til utlandet eller opphold på en opptreningsinstitusjon. Kristelig Folkeparti er glad for at denne ordningen nå er på plass, og at den begynner å fungere tilfredsstillende.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-16:
Først og fremst vil jeg ta opp det forslaget som Senterpartiet fremmer i innstillingen. Så litt til dette om hvem som er best eller dårligst av Arbeiderpartiet eller Fremskrittspartiet. Jeg synes det er veldig unyanserte og veldig firkantete argumenter som brukes. Det er klart at hvis man nå greier å få vekk en del av det driftsunderskuddet og den gjelden som er, vil det være enklere å imøtekomme et krav om at hvert enkelt helseforetak skal være i balanse i 2005. Om det er utopisk eller ikke, så er det kanskje slik at det er flertallets helsepolitikk her i Stortinget som er en politikk som hører hjemme i Utopia. Det kan tyde på det. For øvrig har jeg også lyst til å si til Fremskrittspartiet at jeg er litt skuffet over at de driver med feilinformasjon, bl.a. gjennom nyhetsformidlingen her i Norge. Det som ble sagt på TV 2-nyhetene denne uken om at det kun var Fremskrittspartiet som hadde forslag om å slette gjeld i helseforetakene, stemmer ikke. Jeg vil minne om det forslaget som Senterpartiet fremmet sist vinter, da Fremskrittspartiet stemte imot en slik gjeldssletting.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-12-16:
Med det innlegget som justisministeren holdt nå, føler jeg meg ikke helt trygg på hva som blir resultatet ved en behandling over jul. Likevel finner jeg grunn for å gjøre om det forslaget som er fremmet her i dag, til et oversendelsesforslag, slik at vi ikke får det nedstemt. For øvrig har jeg én merknad til dette med moderate doser, at man ikke finner noen sammenheng der i forhold til bruk av anabole steroider og aggressivitet. Hva slags signal er det? Overført til narkotikapolitikken vil det da kanskje kunne sies at moderate små doser gjør ingen ting. Men vi vet at dette gjerne er starten på en brukerkarriere – det er altså starten på noe som kan føre til større bruk. Og da har vi ikke noe belegg for å si at bruk av dopingmidler ikke fører til aggressivitet og voldsbruk.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-16:
Jeg skal ikke legge opp til å fortsette den store holmgangen om sykehusøkonomi neste år, men jeg tror at det må være viktig at vi i Stortinget iallfall har en felles holdning til og en generell kunnskap om hvordan en sykehusøkonomi fungerer. Hvis vi ikke kan de grunnleggende trekkene i hvordan en sykehusøkonomi nå fungerer, kan vi i hvert fall få store problemer med å styre den. Det som fikk meg til å ta ordet, var noe komiteens leder sa i sitt innlegg. Nå har jeg selvfølgelig ikke det skriftlig, men jeg mener at jeg siterer representanten Alvheim noenlunde rett, hvis jeg sier at han sa: Hvis vi ikke sanerer gjeld i år, blir en drift i balanse neste år utopisk. Det er en uttalelse jeg stiller meg fullstendig uforstående til. Det er da jeg stiller spørsmål ved hvorvidt representanten Alvheim skjønner det økonomiske systemet, for om man bevilger 2 milliarder kr i år, vil det altså bare føre til at de som eventuelt går med underskudd i år – og det gjør jo de aller fleste helseforetakene – får et mindre behov for en eventuell kreditt neste år. Da er det renteeffekten av den kreditten som har noe med driftssituasjonen å gjøre neste år. Med dagens rentenivå vil 2 milliarder kr utgjøre ca. 60 mill. kr neste år. En bevilgning til en gjeldssanering på 2 milliarder kr nå vil altså gi en driftsmessig effekt neste år på 60 mill. kr. Når sanering av gjeld på 2 milliarder kr er forutsetningen for at et krav om drift og balanse neste år ikke skal være utopisk, sier man i praksis ikke noe annet enn at det budsjettforliket man har stemt for, er utopisk. Jeg kunne sagt mye hardt om det. Så langt tror jeg ikke jeg vil gå, men uttalelser à la «hvis vi ikke får brunost nå, går klokken feil» er jo ganske alvorlige, ikke minst når de kommer fra sosialkomiteens leder. Det føler jeg at det er all mulig grunn til å påpeke. Det blir en tøff utfordring å få sykehusene i balanse neste år. De burde hatt en høyere bevilgning. Man løser jo ikke det problemet med det forslaget som Fremskrittspartiet og Senterpartiet fremmer i dag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-12-16:
Dette blir ikke noe bedre etter hvert, for det er ikke «klinkende klart» at en bevilgning til en gjeldssanering på 2 milliarder kr i år i vesentlig grad vil lette driftssituasjonen til sykehusene til neste år. Det som er klinkende klart, er at det ikke vil gjøre det. Det vil lette driftssituasjonen til sykehusene neste år med omtrent 60 mill. kr. Selv om representanten Alvheim har vært sykehusdirektør og drevet sykehus, vil ikke det som utgangspunkt føre til at de økonomiske lovene i sykehussystemet oppheves, og selv om representanten Alvheim har vært sykehusdirektør, vil ikke en bevilgning på 2 milliarder kr på årets budsjett plutselig virke på en helt annen måte enn det regnskapsloven foreskriver. Det er beklagelig at virkeligheten er som virkeligheten er, men det er uansett et faktum som jeg tror representanten Alvheim og alle andre bare må ta innover seg. En gjeldssanering kan i og for seg ha effekt hvis man f.eks. har en likviditetsutfordring. Man vil da stå overfor en bedre likviditetsmessig situasjon. Nå er ikke helseforetakenes hovedutfordring at de står overfor en likviditetsmessig utfordring, men de står overfor en utfordring knyttet til å få driften til å stå i samsvar med bevilgningen. Hvis man er bekymret over at bevilgningene er for små i forhold til driften, må man enten sørge for å kutte i driften eller øke bevilgningene. Men svaret er i hvert fall ikke en gjeldssanering. Det er jeg nødt til å påpeke, fordi i den grad sykehusene står overfor store utfordringer til neste år – og det gjør de – er altså det forslaget som Fremskrittspartiet og Senterpartiet har fremmet i dag, ikke svaret på utfordringene.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
I denne saken mener en samlet komite, alle unntatt Fremskrittspartiet, at det ikke kommer fram argumenter i bakgrunnen for forslaget fra Carl I. Hagen, Karin S. Woldseth og Ulf Erik Knudsen som gir grunn til å gjøre endring i de vedtak som er gjort tidligere. Flertallet viser til Regjeringens oppfølging av Stortingets vedtak i forhold til ESA, og understreker igjen at det tilligger Regjeringen å håndtere det. Flertallet viser videre til brev fra Kultur- og kirkedepartementet av 8. desember 2004, og vil på denne bakgrunn ikke bifalle forslaget, men foreslår at forslaget vedlegges protokollen.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
Bruk av androgene-anabole steroider er et samfunnsproblem som rammer mange unge mennesker i dag, og som har store negative bivirkninger ved misbruk. Det er en økende bruk av doping med spesielt fokus på misbruk av androgene-anabole steroider innenfor de ikke-organiserte idrettsmiljøer og organisasjoner, eller rett og slett brukt som «kick-off-dop» før gjenger skal ut på byen. I SV er vi meget bekymret over denne utviklingen og fremmer derfor dette forslaget, for vi har ingen tid å miste. Vi er glad for at Regjeringen satte ned en interdepartemental arbeidsgruppe som har kommet med en rapport i forhold til misbruk av AAS og koblingen til vold. Dopingtelefonen ved Aker universitetssykehus viser en entydig tendens. De som ringer inn for å søke hjelp, har fellestrekk som at de stadig er yngre, at de misbruker AAS i høye brukerdoser over lang tid, at brukerne tar AAS sammen med andre rusmidler, og at brukerne samler seg i gjenger og bruker AAS som et aggresjonsfremmende dop før de skal på byen. Det er riktig som arbeidsgruppen og statsråd Dørum påpeker i brev av 2. november 2004, at det ikke er etablert en årsakssammenheng mellom lav brukerdose og aggresjon. I svarbrevet står det følgende: «Konklusjonene fra arbeidsgruppen er blant annet at det kan anses som vel dokumentert at anabole steroider i doser opp til lave dopingdoser innebærer liten eller ingen påvirkning av personens aggresjonsnivå. » Her kommer vi til paradokset, slik jeg ser det. At forskning med lave doser av anabole steroider ikke påviser økt fare for aggresjon hos brukerne, er likevel ikke noe forskningsmessig bevis mot en slik sammenheng mellom økning av vold og aggresjon ved høyere doser av anabole steroider. Man kan selvsagt ikke gjennomføre tilsvarende eksperimentell forskning på høyere brukerdoser, fordi det vil være medisinsk uetisk. Derimot har vi mange andre kilder som tyder på at det er en sammenheng mellom langvarig bruk, høye doser av anabole steroider og økt aggresjon, ofte i sammenheng med bruk av andre rusmidler. I Sverige innførte man totalforbud mot enhver form for doping i 1998 og startet spesialklinikker for behandling av misbruk av AAS fordi bivirkninger og skader er så omfattende. I februar 1995 hadde Sveriges sosialkomite en offentlig høring der det ble påvist en sammenheng mellom bruken av anabole steroider og alvorlig kriminalitet. Mye talte for at mange av de gjerningsmennene som dette gjaldt, i lang tid hadde brukt anabole steroider i sammenheng med trening. Svenskene hadde også på den tiden et betydelig problem med ulovlig innførsel av steroider, særlig fra gamle østblokkland. Det er lov å hente erfaringer fra andre land, særlig fra nordiske land som i andre sammenhenger likner oss. SV håper at alle ser problematikken og er villige til å sette inn de nødvendige tiltakene uten ytterligere utsettelse. Vi mener vi ikke har noen tid å miste. Jeg fremmer det forslaget vi har i innstillingen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
I debatten om automatsaken blir det ofte fremstilt som om det er noen rå og kyniske kapitalister som står bak denne bransjen. Dette er en sannhet med meget store modifikasjoner. Foreningslivet i lokalsamfunnet er den store mottakeren av disse midlene. Blant annet kan jeg nevne: Alvdal Idrettslag, Bamble Jeger & Fiskerlag, Bergen Rullestolbasket Lag, Berkåk Skolekorps, Bjoneroa IL, Borg MC Klubb, Borge Skolekorps, Brumunddal tennisklubb, Bruvoll Vel, diverse avdelinger av Turistforeningen, diverse foreninger av Norges Blindeforbund, Drammens Atletklubb, diverse foreninger i Dyrebeskyttelsen og Dysleksiforbundet, Eiker Golfklubb, Ellingsøy Idrettslag, FK Fauske-Sprint, Mandalskameratene, Foreningen for hjertesyke barn, Freestyle IL, diverse lag av Seniordans, Fåvang Jakt og Våpen, Gjøvik Atletklubb, Hadeland Kvinnefotballklubb, Hammartun Skolekorps, Hammerfest Fotballklubb, Herefoss Skytterlag, Holmestrand Ungdomskorps, Hop Basketballklubb, Hønefoss BK, Høvik og Lier Skolekorps, Høybråten og Stovner Idrettslag, Skiens-Grane IF, flere avdelinger av Kiwanis Club, Klepp Innebandy Klubb, Kolbotn IL, Konnerud Idrettslag, Kvam Idrettslag, Laksevåg Musikkforening, Lillehammer Janitsjar, Melhus Idrettslag, Midtbygden Idrettslag, Molde Turnforening, diverse diabetesforeninger, flere fylkeslag av Norges Musikkorps Forbund, Norsk Barnehjelp, Horten, Norsk Revmatikerforbund, Odda Skolekorps, Os Turn, Risør Fotballklubb, Rogne Idrettslag, Sandnes Judoklubb, Ski- og Ballklubben Skiold, Slagen IF, Slemmestad IF, Strømsgodset IF, en rockeklubb som heter Sub-Unit, Sunndal og Omegn MS-forening, Søndre Land Idrettslag, flere fylkeslag av Norsk Epilepsiforbund, Trafikk- og Ulykkesskaddes Landsforbund, Tromsø Turnforening, Ulnes Bygdekvinnelag, Vivil Handicapidrettslag og Åsane Amerikansk Fotball og Cheerleading Klubb. Det kan kanskje virke rart å lese opp alle disse klubb- og foreningsnavnene, men det viser noe av bredden i det foreningslivet som har glede av disse midlene. Det er altså ikke snakk om rå, kyniske kapitalister, men det er snakk om at dette er en av motorene i Kultur-Norge ute på lokalplan.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2004-12-16:
Vi skal i dag behandle to forslag, Dokument nr. 8:5, om forbud mot seksuell bruk av dyr, og Dokument nr. 8:17, om straffebestemmelse mot seksuell omgang med dyr. Som saksordfører skal jeg nå redegjøre kort for komiteens enstemmige innstilling. Begge forslagene omhandler samme tematiske forhold, og derfor har komiteen valgt å behandle dem samlet. I dag finnes det ikke noen straffebestemmelser som retter seg spesielt mot seksuelt misbruk av dyr. Etter dagens lovverk vil imidlertid andre straffebestemmelser kunne komme til anvendelse, som f.eks. dyrevernloven av 20. desember 1974. I forbindelse med revisjonen av straffelovens bestemmelser om seksuallovbrudd ble det på nytt vurdert å innføre et eget straffebud mot seksuell omgang med dyr. Departementet konkluderte da med at det var mest hensiktsmessig at dette ble regulert sammen med annen dyremishandling etter dyrevernloven. Komiteen mener det kan være grunn til å vurdere om dagens dyrevernslov gir et godt vern mot slike handlinger, men prosjektgruppen som er oppnevnt av Landbruksdepartementet og Fiskeridepartementet har startet arbeidet med å revidere dyrevernloven, og skal i løpet av våren 2005 utarbeide et forslag til ny lov. Denne arbeidsgruppen vil vurdere spørsmålet om å foreslå et forbud mot seksuell omgang mellom mennesker og dyr. Regjeringen vil derfor komme tilbake til Stortinget med en vurdering og et eventuelt forslag om et slikt forbud. Komiteens enstemmige innstilling er at begge Dokument nr. 8-forslagene vedlegges protokollen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2004-12-16:
Vi skal i dag behandle to forslag om tiltak for å begrense bruken av dopingmidler, særlig overfor barn og unge. Jeg vil gjerne gi forslagsstillerne ros for å sette dette viktige temaet på dagsordenen, for vi er vitne til en uheldig utvikling, der stadig flere barn og unge eksperimenterer med dopingmidler. Idrettens organer har i mange år gjort et viktig arbeid for å bekjempe dopingbruk innenfor idretten. Mye tyder imidlertid på at dopingbruk er et økende problem også utenfor idretten. En samlet komite erkjenner at dette er et samfunnsproblem som må møtes med ulike virkemidler. Særlig viktig er det med et godt og bredt holdningsskapende arbeid. Det gjøres et godt arbeid i skolehelsetjenesten og helsestasjoner for ungdom for å fange opp barn og ungdom som eksperimenterer med doping og andre rusmidler. Dette arbeidet må videreføres med full styrke for å hindre en fortsatt negativ utvikling. Etableringen av dopingtelefonen er også et viktig virkemiddel, der fagpersonale kan gi råd og veiledning til dem som sliter med følgene av dopingbruk, og svare på spørsmål om bruk av dopingmidler. Når det gjelder spørsmålet om å innføre et strafferettslig forbud mot bruk av dopingmidler, har komiteen valgt ikke å ta stilling til dette på det nåværende tidspunkt. Straff er det sterkeste virkemiddelet vi har for å styre atferd, og det bør brukes med varsomhet. Etter jul skal justiskomiteen behandle forslaget til ny alminnelig straffelov, der vi bl.a. skal ta stilling til grunnleggende prinsipper for straff som virkemiddel. Et forbud mot bruk og besittelse av dopingmidler må vurderes opp mot andre virkemidler for å redusere bruken. I januar 2004 avgav en arbeidsgruppe en rapport om problemstillinger knyttet til en eventuell sammenheng mellom misbruk av anabole steroider/testosteron og risiko for økt aggresjon og voldelig atferd. I rapporten konkluderes det med at det ikke finnes dokumentert en årsaksmessig sammenheng mellom bruk av moderate doser anabole steroider og aggressivitet. Denne rapporten har vært på høring, og departementet er nå i ferd med å gå igjennom de synspunktene som kom fram under høringen. Justisdepartementet arbeider for tiden med en ny spesiell del i straffeloven. I den forbindelse ber komiteen om at det spesielt vurderes om det nå bør innføres et forbud mot bruk av dopingmidler. Arbeidet med å redusere bruken av dopingmidler må møtes med bred front. Det er satt ned en interdepartemental arbeidsgruppe ledet av Kultur- og kirkedepartementet. Arbeidsgruppen skal vurdere den foreliggende forskning om effekten av dopingmidler for å se om det finnes en sammenheng mellom dopingbruk og vold. Komiteen er kjent med at arbeidsgruppen vil legge fram resultatet av dette arbeidet ved årsskiftet, og vi ser derfor fram til å få oss forelagt arbeidsgruppens konklusjoner og anbefalinger. På den bakgrunn anbefaler komiteens flertall at forslagene, Dokument nr. 8:84 og Dokument nr. 8:89, vedlegges protokollen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-16:
Jeg er tilfreds med at komiteen deler departementets syn – at seksuell bruk av dyr bør reguleres i dyrevernloven og ikke i straffeloven. Handlingen er uønsket, først og fremst av hensyn til dyret, som kan lide overlast. Som komiteen peker på, kan det være grunn til å vurdere om dagens dyrevernslov gir dyr et godt nok vern mot menneskers seksuelle bruk av dem. Jeg vil sørge for at den prosjektgruppen som Landbruks- og matdepartementet og Fiskeridepartementet har oppnevnt til å revidere dyrevernloven, blir orientert om komiteens syn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-16:
Det er vel litt frimodig å antyde at vi skal putte i en skuff noe fra et utvalg som ble nedsatt på den forrige regjeringens initiativ, og videreført og forsterket av oss. Vi tar selvfølgelig Kvinnevoldsutvalget på alvor. Derfor er en rekke av forslagene fra utvalget allerede tatt inn i handlingsplanen mot vold i nære relasjoner. De andre forslagene vil bli spesielt vurdert. De er nevnt helt konkret i mine svar til komiteen. Jeg tror noe av det viktige, som flere representanter har vært inne på, er hvordan helsevesenet organiseres. Her er det slik at Helse- og omsorgsdepartementet har initiert at man skal utvikle ordninger i de ulike fylkene. Det er selvfølgelig et arbeid jeg vil følge med på i min rolle som statsråd, også fordi jeg gjennom Justisdepartementet har ansvaret for alle tiltak som handler om å bekjempe vold i nære relasjoner. Og voldtekt faller i høyeste grad innenfor en slik sammenheng. Så jeg er opptatt av at ikke bare justisfeltet, men hele samfunnsapparatet, skal møte dette. Jeg er også opptatt av at man får et offentlig ordskifte, hvor holdninger brynes, og hvor det dreier seg om at kvinner som sier nei, blir tatt på alvor. Men jeg vil gjerne vise til at jeg i sin tid var en sterk pådriver for å få fram Seksuallovbruddutvalgets innstilling, at jeg foreslo å kriminalisere grov uaktsomhet ved voldtekt, og at jeg i andre sammenhenger selvfølgelig verdsetter alle selvhjelpsgrupper, inkludert Dixie. Jeg mener at jeg ved eget engasjement, ved departementets engasjement og ved Regjeringens engasjement har et trykk. Men jeg forstår veldig godt at man ønsker å være pådriver i denne saken, og ser det ikke engang som politisk problematisk, for det at det er et trykk på saken, er med på å holde en sak framme for noe som ikke alltid oppfattes som det mest behagelige og lette å takle. Det er utfordrende juridisk, men krenkelsen for dem som opplever det, er stor. Også debatten i dag viser en bred vilje til å holde trykk på saken. Som statsråd er jeg veldig tilfreds med det, ikke tilfreds i den forstand at vi da har kommet i mål, men tilfreds med at det er et slikt trykk. Av og til føler man at trykket i Stortinget er ubehagelig. Jeg synes ikke et trykk i en slik sak som denne er ubehagelig i det hele tatt. Jeg oppfatter det tvert imot som en vilje i Norge til å holde saksfeltet framme. Jeg er også som statsråd sterkt engasjert i det og ønsker ikke å legge det engasjementet til side. Med de virkemidler som står til min rådighet, både som konstitusjonelt ansvarlig på Justisdepartementets område og som statsråd i et kollegium med andre statsråder, ønsker jeg å være pådriver, i tråd med de svar jeg har gitt til komiteen, og i tråd med de innlegg jeg har holdt tidligere, og som jeg gjerne gjentar her, for å understreke både at jeg forstår motivene til dem som har fremmet forslagene, verdsetter påtrykket og ønsker å kvittere ut at jeg jobber meget aktivt med det.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2004-12-16:
Det er et mål å begrense bruk av dopingmidler. I de senere år har vi sett tegn til økning i erverv, besittelse og bruk av doping. Det meldes også om at brukerne ser ut til å bli stadig yngre. Dette er bekymringsfullt. Idrettens organer har gjort og gjør mye for å bekjempe dopingbruk innen idretten. Mye tyder imidlertid på at doping er et økende problem også utenfor den organiserte idretten. Arbeidet i skolehelsetjenesten og i helsestasjoner for ungdom er svært viktig for å fange opp barn og unge som eksperimenterer med doping og andre rusmidler. Etableringen av dopingtelefonen er også et viktig virkemiddel. Ved å ringe til denne telefontjenesten får man faglige råd og veiledning om skadevirkningene av dopingbruk. Det springende punkt i denne debatten er imidlertid hva som ytterligere bør gjøres for å redusere bruken av dopingmidler. Svaret på dette spørsmålet er ikke enkelt å gi. Man kan tenke seg et forbud i straffeloven mot bruk, besittelse og omsetning av dopingmidler. Kristelig Folkeparti holder denne muligheten åpen og vil konkludere når Stortinget får forslag til ny spesiell del i straffeloven til behandling. Til tross for at vi ikke har konkludert, vil jeg trekke fram noen problematiske sider ved et slikt forbud. I forskningsmiljøene pågår det en debatt og en kontinuerlig vurdering av om bruk av dopingmidler har sammenheng med økt bruk av vold, og om det også er fare for somatiske helseskader. Meg bekjent har man ennå ikke klart å påvise en årsakssammenheng mellom misbruk av anabole steroider og risiko for økt aggresjon og voldelig atferd. Men forskning pågår fremdeles. Når dagens kunnskap om skader ved dopingbruk ses i sammenheng med at Regjeringen i Ot.prp. nr. 90 for 2003-2004 foreslår å legge det såkalte skadefølgeprinsippet til grunn for ny straffelov, oppstår et dilemma. Vi klarer pr. i dag ikke å påvise at dopingmidler skader andre enn dem som bruker dette. Bør det da forbys i straffeloven? Jeg stiller spørsmålet – og holder svaret åpent. Justiskomiteens behandling av forslag til ny generell del i straffeloven vil avklare hvilke prinsipper loven skal bygge på. Disse vil så legge premisser for hvilke handlinger som skal forbys i lovens spesielle del. Vi tar sikte på å behandle forslaget til ny generell del før påske og vil etter det kunne ha en klarere oppfatning av om misbruk av doping bør bekjempes gjennom et forbud i straffeloven. Viktigere enn lovforbud, etterforskning og straff er uansett det forebyggende arbeidet som gjøres av foreldre, lærere, organisasjoner og andre ungdomsledere. Misbruk av dopingmidler er utvilsomt ikke bra for den enkelte. Derfor vil vi i Kristelig Folkeparti arbeide videre for å finne tiltak for å redusere problemet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
Det er fristende å starte innlegget med å kommentere noe av det som forrige taler var inne på – han viste nemlig til de gode erfaringene fra naboen i øst. Man skal selvfølgelig lytte til naboen når naboen gjør fornuftige ting. Men det er vel slik at representanten Gløtvold og jeg er noe skeptiske til enkelte andre ting man gjør i øst, f.eks. til et visst medlemskap i en større forening lenger sør. Så om man gjør noe i øst, trenger det likevel ikke være fornuftig – uten at jeg skal dra den debatten noe lenger. Det som er viktig i denne sammenheng, tror jeg, er i all hovedsak holdningen som samfunnet har til dette problemet. Det fine med å være stortingsrepresentant er at man har muligheter til å kunne ta opp det man brenner for, som man er berørt av, og som man faktisk har mulighet til å gjøre noe med. Derfor skal jeg gi honnør til forslagsstillerne for disse to forslagene som nå er til behandling. Det er slik man skaper bevissthet og utfordrer det politiske system til å gjøre noe med ting – også når det gjelder det nivået det gjøres på. Jeg tror det er overordnet viktig å fokusere på det holdningsskapende arbeidet. Så tror jeg også at om vi legger dette innunder straffeloven, fjerner ikke det problemet. Det eneste vi ville fokusere på da, er verktøyet. Jeg er ikke sikker på at et straffebud er eneste løsning. Jeg tror det er det holdningsmessige som over tid vil gi oss løsning på dette. Det er også et faktum, dessverre, at det å forby alt man ikke liker, ikke nødvendigvis fører til suksess. Det er nok andre virkemidler som er bedre i så måte. Derfor har Fremskrittspartiet kommet til at vi i denne saken vil være litt avventende, men vi vil lytte til den kunnskap og de innspill vi får fra fagmiljøene. Om vi gjennom denne prosessen ser at det er behov for å gripe inn og gjøre noe med lovverket, skal vi selvfølgelig gjøre det, men da skal vi gjøre det ut fra at vi er overbevist om at det vil være det beste tiltaket. Jeg tror, som sagt, at det viktigste vi kan gjøre, er at vi har en bevissthet i forhold til problemene, og at vi så vurderer det videre, før vi griper inn og iverksetter nødvendige tiltak.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
Jeg har lyst til å trekke fram noe som kom fram i debatten, f.eks. fra representanten Linda Cathrine Hofstad. Hun sier at man ikke må tro at arbeidet for å styrke voldtektsofrenes rettssikkerhet er gjort over natta. Nei, vi tror ikke det. Men vi kan ikke akseptere at den tålmodigheten som i så mange år er utvist på voldtektsofrenes vegne, får lov til å fortsette. Hofstad viser også til at flere av forslagene som er fremmet, er ivaretatt av Regjeringa, hun trekker fram forslaget om DNA-registrering som et eksempel. Forslaget om DNA-registrering er ikke fremmet i innstillingen i denne saken fra våre to partier. Jeg må også si at jeg er veldig forundret over at ikke flere enn Arbeiderpartiet og SV kan vise til de faktiske forhold når det gjelder voldtektsofres stilling i Norge i dag. Vi viser til helt klare fakta om hvordan situasjonen er – f.eks. at færre enn hver tiende voldtektsanmeldelse ender i fellende dom, at det ble anmeldt 681 voldtekter i 2002 og 724 i 2003. I 2002 førte bare 52 saker til straffereaksjoner. Det anslås også at bare én av tolv kvinner anmelder en voldtekt. At ikke dette er noe komiteen kan slutte seg til, er for meg totalt uforståelig. I mitt eget fylke, Vestfold, finnes det ikke noe voldtektsmottak. Et menneske som er i sitt livs verste krise, har ikke noen nettside å oppsøke eller en telefon å ringe for å få vite hvor hun – som oftest – eller han, kan få hjelp. Det finnes ikke noe rådgivningskontor for kriminalitetsofre i Vestfold som kan gi informasjon og bistand eller som f.eks. kan være vitnestøtte dersom hun er så heldig å få saken inn i retten. Det finnes ikke et tilgjengelig behandlingstilbud heller, fordi køene i psykiatrien er så lange at en er nødt til å velge mellom å vente i flere måneder, kanskje et år, for å få hjelp, og å betale i dyre dommer, noe ofte den typen ofre ikke har råd til fordi de ofte får økonomiske problemer som en følge av det overgrepet som er skjedd. Så trekker Fremskrittspartiet fram at hvis flere skal dømmes, må det være bevis til stede. Snakk om å slå inn åpne dører! Spørsmålet er jo hvordan vi skal kunne klare å skaffe de bevisene. Da er f.eks. voldtektsmottak sentralt. Da er det sentralt at det er høy kompetanse i alle ledd. Da er det også sentralt at man i det hele tatt tør å anmelde voldtekten, i visshet om at dette blir tatt på alvor. Jeg må til slutt spørre statsråd Dørum: Hvordan vil Regjeringa nå helt konkret følge opp anbefalingene fra Sosial- og helsedirektoratet når det gjelder voldtektsofferets stilling? Og når det gjelder f.eks. voldtektsmottak og de andre anbefalingene som er gitt: Hvordan vil Regjeringa følge opp i forhold til Kvinnevoldsutvalget? Vil det gjøres i sin helhet? Eller vil man bare ta det stykkevis og delt og så overlate en god del til – kanskje en skuff?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-12-16:
Det er etter Senterpartiets mening særlig tre problemer som gjør seg gjeldende knyttet til voldtekt i forhold til andre kriminelle handlinger. Det ene er, som en rekke talere har vært inne på, at det er svært få som anmelder, og mangelen på anmeldelser er i seg sjøl et stort problem. Det andre er en manglende støtte under etterforskning, som gjør at mange ikke fullfører løpet: etterforskning og prosedering av saken, og det er også de langsiktige psykiske skadevirkningene som ofrene for voldtekt er utsatt for i etterkant, og som det ofte tar lang tid å reparere. Jeg tror ikke en engang trenger å si at dette er et likestillingsspørsmål. Sjølsagt er det et likestillingsspørsmål! Jeg har ikke det konkrete tallet, men jeg vil regne med at mellom 95 og 100 pst. av dem som blir voldtatt, er kvinner. Sjølsagt er dette et likestillingsspørsmål! Frykten for å bli voldtatt er en frykt som kvinner bærer med seg hele tiden. Jeg opplever at skillet i innstillingen først og fremst dreier seg om hvor langt en vil gå med hensyn til å foreslå konkrete ting knyttet til å bedre rettsstillingen til voldtektsofre, og hvor forpliktende disse konkrete tingene faktisk skal være. Senterpartiet synes at de forslag som er framsatt av SV og Arbeiderpartiet, har mye fornuftig ved seg, og vi mener at det hadde vært mulig for Regjeringen, uten stor møye og uten store økonomiske kostnader, å følge opp de forslag som ligger fra mindretallet i innstillingen. På den bakgrunn vil Senterpartiet støtte de forslag som er framstilt av Arbeiderpartiet og SV i denne saken.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-05-25:
Bilkjøring i Norge har ikke noen øvre aldersgrense. Man har en årlig legesjekk, som jeg tror ingen oppfatter som krenkende. Det er rett og slett en sjekk for å se om man er i stand til å kjøre bil også det neste året. Jeg vil inn på det som jeg mener er en litt gammeldags og negativ tilnærming til folk over 70 år. Det er altså en realitet at mens vi nå skal ha et lekdommerutvalg med en alder fra 70 år og nedover, får vi faktisk etter hvert en større aldersgruppe i befolkningen som er fra 70 år og oppover. Jeg mener det sender et veldig negativt signal at man skal begynne å avskilte folk, avskrive dem, selv om de passerer 70 år. Nordlys hadde nettopp en forside om «krim for eldre», som viste at eldre mennesker nå faktisk også utgjør flere i lovbryterstatistikken. Jeg har lyst til at statsråden skal begrunne hvorfor en Kåre Willoch ikke kan være en god lekdommer også i framtidens rettsvesen i Norge.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-05-25:
Opplæring, altså introduksjon til den jobben som lekdommerne skal gjøre, har ikke vært noe stort tema i proposisjonen. Jeg har i forbindelse med arbeidet med proposisjonen faktisk snakket med en del lekdommere, og de kunne gjerne ha ønsket seg en slags introduksjon, en slags forberedelse til den jobben de skal gjøre når de kommer inn i rettssalen. Vil statsråden vurdere om man i framtiden skal legge til rette for et eller annet system som gjør at de som trekkes ut, faktisk vil få en slags introduksjon, en innføring i den jobben som skal gjøres?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-05-25:
Jeg vil takke saksordføreren for en ryddig gjennomgang av sakens innhold. Dog er det i vår digitale hverdag og verden noe merkelig bakstreversk over den innstillingen vi har til behandling her i dag. Det er faktisk vanskelig å skjønne at verken departementet eller regjeringspartiene i Stortinget mener tiden er inne til å regulere også digitale tjenester og kjøpsmåter som for lengst er tatt i bruk av store grupper i befolkningen, og der de yngste leder an. Nettopp det faktum at den yngste aldersgruppen ligger i front, burde gjøre at departementet tar denne utfordringen inn over seg og bidrar til å gi ungdom et best mulig forbrukervern på deres premisser. Et flertall i den forrige justiskomiteen bad i Innst. O. nr. 69 for 2001–2002 om at digitale kjøp måtte bli omfattet av forbrukerkjøpslovgivningen, og viste den gang til at særlig ungdom benyttet seg av digitale kjøp. Det er ikke noe som tyder på at ungdom benytter seg mindre av digitale kjøp nå enn da, tvert imot. Det som vel også er tilfellet, er at de har fått voksengenerasjonen med seg på å bruke nettet til nær sagt alt mulig. Det burde styrke argumentene ytterligere for å få på plass en lovgivning som beskytter både de yngste og de litt eldre forbrukerne som bruker denne betalingsmåten og denne kjøpsmåten, og som trenger et godt vern fordi man ofte blir utsatt for mye aggressiv markedsføring. Slik gikk det ikke. Det kan nesten virke som om regjeringspartiene og Regjeringen har tenkt å rygge litt inn i framtiden når det gjelder dette med digitale tjenester. Regjeringspartiene hadde sjansen til å bidra til flertall for forslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet som regulerer digitale kjøp og tjenester, men benyttet seg ikke av den muligheten. Det er nesten uforståelig, og jeg er fristet til å spørre om når regjeringspartiene mener tiden er moden for å regulere digitale tjenester inn i forbrukerkjøpslovgivningen. Er det om to år, eller er det om fem år – eventuelt hva slags kriterier er det som skal oppfylles, før dette lovmessige kan komme på plass? Lovproposisjonen tar mål av seg til å rydde opp i og tydeliggjøre innholdet i ulike frister når det gjelder foreldelse og garanti, i den hensikt å unngå å forvirre forbrukerne. Slik forenkling er viktig for at forbrukerne skal kunne ivareta sine rettigheter på en best mulig måte. Det er også et fremskritt når kravene til markedsføring av lån innskjerpes ved at det innføres en klar opplysningsplikt som skal sikre at låntakeren får den nødvendige innsikt i det låneproduktet som faktisk tilbys. Jeg viser for øvrig til mindretallsforslagene.