Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-12-08:
I dag stemmer de borgerlige partiene ned alle forslag som kunne ha gitt en hjelpende hånd til mennesker som har vært i en fortvilet situasjon i lang tid. De borgerlige partiene kunne ha sikret at ikke tusener av mennesker nå havner i fattigdom, men nei, verken mottakere av arbeidsavklaringspenger eller av dagpenger når opp på de borgerliges prioriteringsliste. De har brukt høsten på å øse ut svære skattegaver til landets milliardærer istedenfor. Konsekvensene for den enkelte av å havne i en karensperiode er store. De får seg jo ikke en ny jobb plutselig. Dette er folk som er syke, som ikke har fått avklart om de i det hele tatt er i stand til å jobbe mer, om de har helse til det. Så for de fleste er det sosialhjelp det ender med istedenfor. Regjeringen fører ikke engang statistikk over hva som skjer med dem som nå går ut av ordningen – ute av syne, ute av sinn for Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, som nå kan lene seg fornøyd tilbake og peke på at antallet AAP-mottakere går ned, og slå fast, som det står i innstillingen, at systemet «i det alt vesentlige fungerer etter hensikten». Det er nok å toe sine hender. Hensikten kan ikke være at flest mulig skal ut av AAP-ordningen uten at de er ferdig avklart, men det er altså realiteten for veldig mange hvis ikke Stortinget nå tar grep. Kommende år snakker vi altså om over 21 000 mennesker som kan havne ute av ordningen. Så sier statsråd Asheim at mange av disse kan bli avklart enten til arbeid eller til uføretrygd før de når denne maksdatoen. Det er for så vidt sant, men det gjelder på langt nær alle. Når de samtidig insisterer på at maksimal periode for stønad er tre år og i tillegg har strammet inn på muligheten til å få forlengelse av ytelsen, viser det at de har et fullstendig urealistisk bilde av tiden som trengs før en person blir avklart i Nav-systemet, sånn som det fungerer per i dag. AAP-aksjonen har gjort en jobb med å dokumentere dette. De har gått gjennom 300 uføresaker, og de har sett på hvor lang tid det i gjennomsnitt tok å få innvilget uføretrygd. Fasiten der var 7,5 år. For mange har det tatt 10 år, og bare 13 pst. er ferdig avklart innenfor dagens maksgrense på 3 år. Så det kartet som regjeringen opererer med, stemmer altså ikke overens med terrenget ute i den virkelige verden. Så kunne vi sist uke lese om en Nav-veileder, Thomas Hall, som allerede før krisen hadde ansvaret for å følge opp 120 AAP-mottakere. Nå har antallet økt til 155. Som han sier til avisen: «Med færre å veilede, hadde vi hatt mer tid til arbeidsrettet oppfølging som ville hatt en samfunnsøkonomisk gevinst. For å klare det, må vi bruker mer penger på oppfølging og opprette flere stillinger i Nav.» Men i budsjettet for 2021 kuttes det ytterligere 61 mill. kr i Navs budsjetter på grunn av regjeringens såkalte og innbilte effektivisering. Siden 2015 summerer kuttene seg til om lag en halv milliard kroner. Hadde det ikke vært for disse kuttene, som altså omtales som ABE-reformen, kunne Nav ha ansatt 600 flere hos seg. Så den sendrektigheten som er blitt avdekket av AAP-aksjonen, at det i snitt altså tar 7,5 år å få innvilget uføretrygd, at mange venter i 10 år, at bare 13 pst. er ferdig avklart innenfor dagens maksgrense på 3 år, skyldes jo ikke at Nav-ansatte gjør en dårlig jobb, men at regjeringen har kuttet og kuttet og kuttet i budsjettene så hardt og så lenge at det er for få ansatte til å gjøre en jobb, til å få avklart folk innenfor dagens maksgrense. Det er et ytterligere argument for å styrke budsjettene til Nav, men også for å gå inn for forslagene som fremmes i saken om at man burde droppe karenstiden, droppe å kaste folk ut i fattigdom, men forlenge det og gi folk muligheten til å bli avklart enten til uføretrygd eller tilbake til arbeid. Men med dagens praksis vil folk dessverre havne i fattigdom istedenfor. Det mener jeg er den dårligste løsningen av alle tenkelige.