Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-11:
Takk til Trine Skei Grande for et viktig og godt begrunnet representantforslag, takk til saksordføreren for ikke minst en veldig grundig presentasjon av mulige utilsiktede virkninger av det regelverket og den praksisen vi har nå, og takk til statsråden, som får fram at vi er i en prosess på denne saken. Vi er nå inne i en høringsperiode. Hvis hensikten var generelt å redusere innvandring og familieinnvandring til Norge, var innskjerpinga i sin tid vellykket. Det har saksordføreren vært inne på så langt. Hvis hensikten var å hindre studenter, folk med et litt midlertidig forhold til arbeidslivet eller fattige å leve sammen som familie – enten gjenforent eller nyetablert – var det også en vellykket innstramming. Da er det sjølsagt at dette bl.a. rammer kvinner ekstra hardt. Generelt tror jeg vi alle ønsker å stå opp for retten til å stifte partnerskap, til å leve sammen, enten som to eller som familie med barn. Det er en verdi som vi generelt setter høgt i samfunnet vårt, og som politiske partier i andre debatter nærmest kappes litt om å framheve som et viktig – skal vi si – grunnelement i samfunnet vårt. Men det er denne verdien som denne innskjerpinga i sin tid utfordret, både når det gjelder å gjenforene, å etablere og i praksis å leve sammen. Slik sett er det interessant at også Fremskrittspartiet, som sikkert alle andre partier, understreker at dette er det veldig viktig å ta vare på. Men Fremskrittspartiet sier at det får en ta vare på i utlandet og ikke innenfor våre grenser – folk får flytte ut hvis de ønsker å leve sammen på den måten! Det er jo en interessant prinsipiell holdning. Jo da, vi skulle hindre tvangsekteskap. Men vet vi egentlig at det har hindret tvangsekteskap? Jeg syns vi savner litt mer grundig informasjon om hva som har vært konsekvensen også av den innskjerpinga som skjedde i sin tid, ikke bare de utilsiktede virkningene, men om innskjerpinga virkelig var et bidrag til å oppnå det som var hovedbegrunnelsen. Slik det foreløpig fortoner seg for meg, framstår dette som et regelverk av typen «å skyte spurv med kanoner». Det er så mye utilsiktet negativt å oppnå ved det som eventuelt var hovedbegrunnelsen i sin tid, nemlig å forhindre eller få ned antallet tvangsekteskap. Jeg tror vel mer og mer at det må løses på andre måter enn det vi her har gjort, men foreløpig er det dette virkemidlet et stort flertall har valgt. Forslag om alle endringer som gir mer rom for skjønn, klokskap, respekt for den enkeltes ønske om gjenforening – og jeg tar med etablering, sjøl om det ikke formelt er med i saken og diskusjonen her i dag – setter sjølsagt SV pris på. Samtidig syns jeg Michael Tetzschner har noen gode refleksjoner om hvor langt en skal dra skjønnet, eller – fra oss sett– si at en skal endre skjønnet. Drar vi det for langt, er det prinsipielt litt problematisk. Da er det mer en regelverksjustering vi kanskje bør være på jakt etter. Men la oss nå ta høringa og høringsinnspillene og så ta debatten etter at det er over. Dette har ikke bare å gjøre med det å vise respekt for den enkeltes ønske. Ikke minst tror jeg det er lurt for fellesskapet vårt, for samfunnet vårt, at flest mulig av dem som bor innenfor Norges grenser, får muligheter til å leve ut det som er sjølsagt for oss – skal vi si – etniske nordmenn, nettopp å ha mulighet til å leve i et partnerskap, leve sammen med andre, leve som en samlet familie. Så til slutt litt om dette med utøvelse av skjønn og hva en skal ta hensyn til. Hvis det er slik at det er et viktig argument, som flere har vært inne på allerede, at – skal vi si – denne enheten skal være økonomisk sjølgående, den skal ikke være en økonomisk belastning for samfunnet, så er det jo litt vanskelig å skjønne at en ikke skal ta hensyn til den personen som kommer til oss, til samfunnet vårt, at ikke hans/hennes inntekt eller inntektspotensial skal telle i en sånn sammenheng.