Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-06-06:
Det er jo, som det har blitt sagt, ganske bred enighet i komiteen om at mange av virkemidlene som skisseres i denne proposisjonen, er gode virkemidler. Det er avgjørende at vi har tidlig intervensjon, det er avgjørende at man får tilbud om rehabilitering tidlig, det er avgjørende at man unngår at folk nærmest automatisk får lange sykefravær hvis de kunne vært tilbake på jobb tidligere. Så er det også, som de to tidligere representanter har vært inne på, helt avgjørende at sykmelders ansvar presiseres og klargjøres. Det er selvfølgelig et vanskelig dilemma for mange sykmeldere, for de er på den ene siden ansvarlige overfor sine pasienter og ansvarlige for at pasientene ikke bare får en forsvarlig behandling, men også får en sykmelding dersom det er riktig. Samtidig er det grunn til å tro at det er gått en automatikk i at man gir et visst sykefraværsløp for alle som har bestemte sykdommer, uten at det ligger den nødvendige individuelle betraktning og behandling bak. Og det er en utfordring. Så er det viktigste sykmelder kan gjøre, også å bidra til at pasienten, eller de som er syke, kommer tilbake til jobb. Det er kanskje det det skorter mest på i dagens system. Det er jo sånn at helsepersonalet har trening i sykmelding. Det er en naturlig del av deres utdannelse, men fokuset på hvordan man skal få folk tilbake i arbeid – rett og slett på det å se det friske i folk – har det kanskje vært større mangler i forhold til. Siden det er i det store og hele ganske bred enighet om mange av disse forslagene, har jeg lyst til å knytte noen betenkninger til det, som også Høyre har presisert i merknads form. Jeg slutter meg for øvrig selvfølgelig også til de merknadene som komiteens leder hadde med tanke på de forslag og merknader som Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om, som først og fremst preges av at vi er noe mer utålmodige og ser grunn til å sette fristene noe tidligere nettopp for å unngå langsiktig sykefravær. Det har i de foregående ukene vært nok en runde med turbulens og kritikk mot Nav-systemet. Jeg er av dem som er skeptisk til at politikere ved enhver korsvei skal skrike mot systemene – ikke fordi systemene våre ikke har mangler, for det har de, men rett og slett fordi vi også må la reformer få tid til å virke. Derfor er det ikke ofte at Høyre går på denne talerstolen og minner om at vi hadde en annen innretning på Nav-reformen enn den som faktisk kom. Men jeg skal heller ikke bruke mye tid på det nå. Men det er én ting som har kommet fram i Nav-systemet som Høyre har vært opptatt av lenge, og det er at det er en fare for overbyråkratisering, altså en fare for at systemet blir så stort og rutinene og innrapporteringskravene blir så mange at man glemmer det Nav-reformen egentlig skulle gjøre, nemlig følge opp den enkelte. Utgangspunktet for Nav-reformen var jo ikke en geografisk samlokalisering eller en organisatorisk samlokalisering, det var virkemidler for å få et system som var bedre på å følge opp den enkelte bruker. Jeg er tilhenger av at man skal ha rapporteringsrutiner. Jeg tror det er viktig at man måler og rapporterer, men jeg synes samtidig det er viktig at man ikke stirrer seg blind på å måle innsats. Nav måles i dag ukentlig eller biukentlig på 15–20 forskjellige kriterier. Veldig mange av dem dreier seg nettopp om disse tingene vi diskuterer i dag, hvor mange dialogmøter man har, når dialogmøtene er, etc. etc. Det kan være nødvendig i en overgangsperiode rett og slett for å sikre at man får en kultur også i Nav-systemet for å bidra til at folk kommer raskt tilbake til arbeid. Men på sikt tror jeg det er en mye bedre innfallsvinkel at Nav-systemet, som andre offentlige systemer, måles mer på måloppnåelse og mindre på innsatsen. Det vil si at det er – for å sette det litt på spissen – mindre betydningsfullt nøyaktig hva Nav gjør på det enkelte Nav-kontor. Det avgjørende er hva slags resultater man får. Det er Høyres betenkning. Når vi nå allikevel støtter tiltakene som regjeringen har lagt fram, har det noe med respekten vi har for IA-forhandlingene og det viktige og sentrale arbeidet som partene har der, men også fordi vi tror at disse kravene i en viktig overgangsperiode er viktige for å skape en ny kultur eller videreutvikle en ny kultur både på arbeidsplassene, blant sykmelderne og i Nav-systemet.