trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Forskrift om individuelle planer trådte i kraft 1. juli 2002. Individuelle planer er et viktig samarbeidsverktøy for å sikre at mennesker med behov for langvarige og koordinerte tjenester skal få et helhetlig og individuelt tilpasset tjenestetilbud. Rapporter og tilbakemeldinger har imidlertid vist at arbeidet med individuelle planer for nettopp mennesker med psykiske lidelser ennå ikke har kommet godt nok i gang. Dette var bakgrunnen for at Regjeringen i tilknytning til budsjettet for 2004 varslet behov for ytterligere intensivering av innsatsen på dette området. Som en direkte følge av dette har Sosial- og helsedepartementet innledet et samarbeid med SINTEF Helse og Statens kunnskaps- og utviklingssenter for helhetlig rehabilitering – omtalt som SKUR – om et toårig prosjekt om individuelle planer. Samarbeidsprosjektet vil ta form av opplegg for innføring av planverktøy for individuelle planer for mennesker med psykiske lidelser. Prosjektet vil etablere og kurse et nettverk av kontaktpersoner i hvert fylke, der spesialisthelsetjenesten, den kommunale helse- og sosialtjeneste samt brukerne deltar som likeverdige partnere. Videre skal det gjennom prosjektet tilbys en lokal veiledning og konsultasjon overfor både kommuner og helseforetak. Målsettingen for prosjektet er at de fylkesvise nettverkene er etablert og har startet opp sin aktivitet i inneværende år. Det er en klar målsetting at flere kommuner og helseforetak skal være i gang med individuelle planer for mennesker med psykiske lidelser i løpet av dette året. Prosjektets endelige målsetting er at samtlige kommuner og helseforetak skal være i gang med dette arbeidet i løpet av 2005. De regionale helseforetakene er i styringsdokumentet for 2004 pålagt å sørge for at plikten til å utarbeide individuelle planer for pasienter med kroniske og sammensatte lidelser ivaretas. Det skal samarbeides med kommunene om dette arbeidet. Kommunerundskrivet for 2004 presiserer viktigheten av samhandling mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten og at det utarbeides individuelle planer for dem som har behov for koordinerte og langvarige tjenester. Landets fylkesmenn er i embetsoppdraget for 2004 bedt om å gi råd og veiledning, spesielt om å formidle kunnskap og erfaringer og følge med i kommunenes arbeid med å implementere forskriften om individuelle planer. Som jeg nevnte innledningsvis, er individuelle planer et viktig samarbeidsverktøy for å sikre et helhetlig og individuelt tilpasset tjenestetilbud til mennesker med behov for koordinerte tjenester. Tilbakemeldingene om mangelfull implementering av dette arbeidet i kommuner og helseforetak blir tatt alvorlig. I brev av 3. mai i år til Sosial- og helsedirektoratet bad derfor Helsedepartementet om å få en oppsummering og statusrapport med hensyn til hvor langt dette arbeidet nå er kommet i kommuner og helseforetak. Departementet vil følge utviklingen nøye.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Som representanten påpeker, er det slik at det er førsteinstansen, uavhengig av hvor vedkommende henvender seg, som har plikt til å ta det første initiativet til at en slik individuell plan blir utarbeidet og iverksatt. Men når det gjelder oppfølgingen, særlig i forhold til helse, som jo dette spørsmålet omhandler, har vi sett at det har variert veldig hvordan dette har vært implementert ute i Kommune-Norge. Derfor har også departementet og helseministeren vært veldig offensive i forhold til at dette skal på plass. Det tas inn både i styringsdokumentet til helseforetakene, det er etablert et eget prosjekt i forhold til SINTEF Helse og kommunene, det er lagt en tidsplan i forhold til når dette skal være etablert, og det er tatt inn i kommunerundskrivet. I tillegg er også fylkesmennene gitt i embetsoppdrag å følge med. Jeg skulle veldig gjerne ha sett at dette var på plass med én gang, og at man kunne si: Nå gjelder loven. Slik vet vi at det ikke er. Det tar tid å etablere prosesser for å få dette på banen, men med det løpet som nå er lagt i forhold til alle de involverte om å få dette på plass, har jeg gode forhåpninger om at målsettingen nås i flere kommuner i 2004, og at alle har dette på plass i 2005.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Alle disse tiltakene som vi har vært inne på her, er iverksatt eller blir iverksatt. Dette med veiledere er også et viktig tiltak i så måte. Og så er det jo nettopp ut fra en erkjennelse av at man ennå ikke har kommet godt nok i gang, at man har denne offensive holdning fra departementets side. Jeg er helt enig med representanten. Selvfølgelig må det være slik at i den skoleringen som veldig mange gjør overfor kommunene, må også veilederen være en del av bildet. Jeg har lyst til å understreke: Særlig i forhold til mennesker med psykiske lidelser, som var utgangspunktet for representantens spørsmål, er det et skille i regelverket når det gjelder individuelle planer, nemlig at det skal være slik at alle har rett på at det utarbeides individuelle planer, men for det som går på det tunge psykiske helsevernet, gjelder dette også uavhengig av pasientens samtykke.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Det er allerede godt forankret i alkoholloven at lokalt folkevalgte skal ha avgjørende innflytelse på utformingen av bevillingspolitikken i kommunen, herunder plasseringen av salgs- og skjenkesteder. Vinmonopolet er et salgssted. I forbindelse med revisjonen av alkoholloven, som legges fram i juni, vil jeg likevel foreslå å presisere i loven at kommunene har adgang til å legge vekt på det samme brede spekteret av hensyn når polutsalgenes beliggenhet skal godkjennes, som ellers ved behandlingen av søknader om salgs- og skjenkebevilling i kommunen. Etter mitt syn er det helt åpenbart at Vinmonopolet i denne sammenheng er, og må være, underlagt de samme betingelser som alle andre som søker salgsbevilling for alkoholholdige drikker. Et vinmonopolutsalg trekker til seg folk, og det kan føre til endring i folks handlemønster. Det kan igjen få store konsekvenser for de øvrige næringsdrivende og for hele strukturen i kommunenes handelssentre. Det kan dreie seg om alt fra mulige parkeringsproblemer til at en stor del av handelen overføres til et kjøpesenter utenfor kommunesenteret, som en direkte følge av at et vinmonopolutsalg etableres der. Kommunen kjenner forholdene best og har legitim interesse i og ansvar for å legge til rette for en best mulig lokaliseringsstruktur. Alkoholloven angir en klar oppgavefordeling mellom Sosialdepartementet, kommunene og Vinmonopolet når det gjelder lokaliseringsspørsmål. Mens departementet kan fastsette det høyeste antall utsalg på landsbasis og en regional fordeling av utsalgene, tilligger det kommunestyret å fastsette det høyeste antall utsalg i kommunen og å godkjenne deres beliggenhet. Det har vært bred enighet i Stortinget om denne oppgavefordelingen. Vurderingen av den konkrete lokaliseringen av vinmonopolutsalgene i kommunene har alltid helt og holdent vært en sak mellom den enkelte kommune og Vinmonopolet. Innenfor de fleksible og etter min mening gode og tilstrekkelige rammene alkoholloven gir, er det derfor partenes ansvar å avveie de ulike hensynene og å finne den rette balansen mellom bedriftsøkonomisk forsvarlig drift og hensiktsmessig lokalisering i kommunen. I de aller fleste saker hvor kommunen og Vinmonopolet i utgangspunktet har ulike syn på hvor utsalget bør ligge, lykkes det partene å finne frem til enighet om løsninger som begge kan leve godt med. Bare unntaksvis oppstår det situasjoner hvor kommunen og Vinmonopolet ikke klarer å bli enige om lokaliseringen, og der kommunens alternativ hevdes ikke å være bedriftsøkonomisk lønnsomt for Vinmonopolet, slik tilfellet nå er i Ås. Jeg har på denne bakgrunn bedt Vinmonopolet om en redegjørelse for hvilke vurderinger selskapet har lagt til grunn i denne saken. Det er likevel Ås kommune og Vinmonopolet sammen som har ansvaret for å finne frem til en god løsning for begge parter innenfor rammene av alkoholloven.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Arbeidsfordelingen går frem av alkoholloven. Den gir en klar oppgavefordeling mellom det som er Sosialdepartementets jobb, det som er kommunenes ansvar, og det som er Vinmonopolets ansvar, særlig når det gjelder lokaliseringsspørsmål. Departementet har ansvar for å ta høyde for det høyeste antall utsalg på landsbasis, og også for en regional fordeling av utsalgene. Det er kommunene som har ansvar for å bestemme om de vil ha pol eller ikke, for dernest å søke om å få et vinmonopol. Det er det den enkelte kommune som bestemmer. Det er ikke politisk styrt hvor og i hvilke kommuner polet skal etablere seg. Kommunene kan selvfølgelig bestemme om de vil ha pol, men de skal også godkjenne hvor det skal ligge. I de aller fleste tilfeller finner man frem til en løsning mellom kommunen og Vinmonopolet. Jeg ønsker ikke å gå nærmere inn i den konkrete saken nå, all den tid jeg har bedt om en redegjørelse fra Vinmonopolet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-05-19:
Det siste spørsmålet skal jeg vente med å besvare, rett og slett fordi jeg har bedt Vinmonopolet om en redegjørelse. Jeg har ikke tenkt å trekke konklusjoner før en slik redegjørelse foreligger. Når det gjelder ansvarsfordelingen, har det vært bred enighet i Stortinget om den oppgavefordelingen som ligger i alkoholloven. Uten at jeg knytter dette til den konkrete kommune som representanten Haga nå snakker om, er det slik at det er kommunen som søker om pol, og det er kommunen som godkjenner lokalisering. Men det er også en oppgave for Vinmonopolet å vurdere lønnsomheten, slik at man på en måte ikke får etablering av et vinmonopol som viser røde tall, og at det slik sett blir subsidiering. Men dette er en vurdering som Vinmonopolet selv må gjøre. Utgangspunktet er at man kommer frem til enighet i nesten alle tilfeller, men jeg avventer en redegjørelse fra Vinmonopolet. Jeg oppfatter det også slik at dette ligger innenfor ansvaret i alkoholloven, at det er opp til den enkelte kommune og Vinmonopolet sammen å finne frem til en løsning.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-19:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Et enstemmig kommunestyre i Ås ønsker at Vinmonopolets planlagte utsalgssted i kommunen skal legges til kommunesentret. Vinmonopolet mener derimot at utsalget skal være på et av Steen & Strøms kjøpesentre. En løsning med avlastningspol i kommunesentret avvises av Vinmonopolet til tross for at begge pol vil være lønnsomme. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at lokalt folkevalgte får det siste ordet med hensyn til lokalisering av pol?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at hun har tatt kontakt med Vinmonopolet, og at hun også viser stor forståelse for saken. Spørsmålet er likevel: Hvem er det som skal bestemme når det kommer til stykket? Vi er jo i den spesielle situasjonen i Ås at et enstemmig kommunestyre mener at utsalgsstedet skal ligge i kommunesentret. Vinmonopolet sier at de vil ha utsalgsstedet på et kjøpesenter, og det er en reell interessekonflikt. Så er det interessante at til tross for at Vinmonopolet ønsker å ha et pol i Ås, så sier de: Får vi det ikke der vi vil ha det, da blir det ikke noe pol i Ås! Det setter jo saken i relieff, og det understreker at her er det til sjuende og sist et spørsmål om hvem som har det endelige ordet. Jeg ønsker da å utfordre statsråden litt mer i forhold til om hun mener at det er kommunestyret som skal ha det endelige ordet, eller om hun mener at det er Vinmonopolet som skal kunne sitte med en vetorett. Ønsker statsråden eventuelt å gjøre noe med det forholdet?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-19:
Jeg har forståelse for at statsråden ikke kan gå inn i den konkrete saken, men dette er jo også et prinsipielt spørsmål. Vi er da i den situasjonen i Ås kommune at vi ikke får pol hvis vi ikke gjør slik som Vinmonopolet ønsker at vi skal gjøre. Jeg må si at jeg syns dette er et demokratisk problem, for her sies det i alkoholloven at det er kommunestyret som til sjuende og sist skal fatte vedtak om lokalisering. Men her blir man altså tvunget til å gjøre noe annet enn det som er kommunestyrets primære ønske, hvis man overhodet skal få et pol. Jeg mener at det er et demokratisk problem, og lurer på om statsråden er enig i det. Jeg lurer også på om statsråden mener at Vinmonopolets håndtering av denne saken er i tråd med lovens bokstav. Og mener hun at den er i tråd med lovens ånd?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-05-19:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Stange sentrum er det en farlig planovergang som det er nødvendig å få gjort noe med. Saken har versert i mange år. Jernbaneverket har en skisse til en såkalt faseplan for sanering av planoverganger. På henvendelse fra Stange kommune har Jernbaneverket svart at det ikke finnes penger til å sikre planovergangen. Hva vil statsråden gjøre for at planovergangen i Stange sikres før det skjer en alvorlig ulykke der?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-05-19:
Jeg sier tusen takk for svaret. Jeg er jo klar over at det kan virke som om denne planovergangen er sikret godt nok. Det er bare det at dette altså ikke er en planovergang på et stille sted, den ligger faktisk i Stange sentrum, og det passerer noen tusen personer der hver dag. Det er mange barn som passerer over planovergangen. Elever fra både Stange skole, Stange ungdomsskole og Stange videregående skole har overgangen som skolevei. Det er dette som bekymrer meg. I tillegg kan jeg nevne at Stangehallen og den nye idrettsparken også krever at folk må passere planovergangen. Jeg er glad for at det nå blir tatt initiativ til et møte, og har stor forståelse for at en må begynne med de verste først, men jeg ber statsråden også vurdere den menneskelige siden ved dette.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-05-19:
Som jeg sa, er jeg glad for at det er tatt initiativ til akkurat dette møtet. Jeg gjentar gjerne at også Stortinget har et ansvar her i forhold til bevilgning av midler. Det må vi ta et felles ansvar for. Men når man vurderer farligheten, er jeg veldig opptatt av at dette faktisk også fungerer som en skolevei. Det er det som bekymrer meg. Større barn kan sikkert klare å respektere lys og bom, men vi vet at små barn, som faktisk også passerer der, egentlig ikke har den samme respekten for planoverganger med bom. Jeg håper at det blir rom for en vurdering hvor det også blir tatt hensyn til at dette faktisk er en skolevei.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Planovergangen i Stange er sikret med automatisk bomanlegg. Jernbaneverket prioriterer tiltak på overganger som gir størst mulig sikkerhetsforbedring i forhold til de ressursene som kreves. I første omgang prioriteres derfor ikke planoverganger som er sikret med bom og/eller lysanlegg, da disse anses som trafikkmessig sikrere enn usikrede planoverganger. Også Stortinget har ved flere anledninger lagt spesiell vekt på at utbedring av de usikrede overgangene skal prioriteres. Jeg kan likevel opplyse at Jernbaneverket nå legger opp til å avholde et møte med Stange kommune i nærmeste framtid, for å diskutere situasjonen på Stange og se på muligheter for å få gjennomført tiltak som forbedrer sikkerheten ytterligere.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Jeg tror representanten Faldet og jeg er rimelig enige om at det er viktig å ta vare på sikkerheten og opplevelsen av sikkerheten til dem som bor nær slike planoverganger. Vi har pr. i dag 4 500 planoverganger her i landet. Vi har vært opptatt av, og det er i samforståelse med Stortinget, å prioritere de planovergangene som er dårligst sikret, og som kan ha størst konsekvenser i forhold til ulykker. Slik som det har vært hittil, har man ansett denne planovergangen dit hen – selv om det foregår mye trafikk både av gående og tog – at så lenge det er et automatisk bomanlegg, så ivaretar det en viss del av sikkerheten, men den kan bli bedre, og derfor er det viktig med dialogen mellom kommunen og Jernbaneverket.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Jeg har stor forståelse for ønskene om å sikre denne planovergangen best mulig. Jeg ønsker selv at hele trafikkbildet vårt skal være så sikkert som mulig. Men vi er også helt avhengige av at alle som ferdes i trafikken, det være seg barn eller voksne, opplæres til å respektere både bom, lys og trafikkregler generelt. Det er nok mange barn her i landet som må ut i et trafikkbilde som er ganske utfordrende. Vi må nok fortsatt leve med det at vi er nødt til å lære våre barn de trafikkregler som vi har, og som vi er nødt til å respektere alle sammen. Det gjelder også de signaler som gis i forhold til farer. Jeg skal selvfølgelig ta med meg det ønsket som representanten her har presentert, slik at Jernbaneverket kan ta med seg dette i møtet med kommunen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Katamaranferja «Stavanger» ble satt i rute på Rv 13 mellom Stavanger og Tau 1. juni 2003. MF «Stavanger», som tar 110 personbilenheter, avløste MF «Tau» og MF «Utstein», som tar henholdsvis 75 og 55 tilsvarende personbilenheter. MF «Stavanger» har servicefart på 22 knop, mens de andre ferjene går med 12 knop. Etter at MF «Stavanger» er blitt satt inn i ruten, er bilkapasiteten over døgnet økt i forhold til den tidligere 3-ferjeløsningen. Bortsett fra helgetrafikken fredag ettermiddag og søndag kveld er det små problemer med gjenstående biler. Dette til tross for at trafikken har økt. Med to ferjer i sambandet, der den ene har en servicefart på 22 knop og den andre 12 knop, er det en utfordring å få til en rutetabell som ikke «halter» for mye. Det er registrert at reisende foretrekker å reise med den hurtige ferja, og at «gamleferja» til tider må gå med ledig kapasitet. Det lå som en forutsetning for bygging av den nye ferja at den skulle erstatte to av ferjene som da gikk i sambandet. Frekvensen er nå 24 rundturer pr. dag. Sambandet oppfyller med dette gjeldende standardkrav for riksvegferjedriften med svært god margin. Denne tilsier at dette sambandet skal ha en frekvens på minimum 18 rundturer pr. dag. Statistikken til og med mars 2004 viser 1 pst. gjenstående kjøretøy. Standardkravet for denne type samband er maksimum 2 pst. gjenstående kjøretøy. Framkommelighet for riksvegferjebrukerne er høyt prioritert. Det har vært høy vekst på budsjettet til dette formålet de seinere årene. Statens vegvesen arbeider for å effektivisere riksvegferjedriften, bl.a. ved utvidet bruk av konkurranseutsetting. Gevinsten av dette arbeidet vil kunne nyttes til tilbudsforbedringer.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Det er ganske viktig at vi innenfor ethvert begrenset budsjett, også innenfor denne sektoren, prøver å finne fram til det som gjør at vi kan få de beste løsningene på de enkelte strekningene. Det som vi her snakker om, er en økning i kapasiteten på disse ferjene som gjør at kapasiteten totalt sett anses for å være rimelig god. Når vi snakker om standarder, ligger det i det at vi må ha en grense for når skal vi sette inn ytterligere kapasitet. Hva skal være grensen for hva vi i vårt velferdssamfunn vil akseptere? Når vi har satt en grense på 2 pst. gjenstående biler, er det en lav grense. Når vi registrerer at tallene hittil viser 1 pst., mener jeg det er tall som det går an å akseptere innenfor dette området.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-05-19:
Jeg kommer fra en landsdel der vi er veldig vant til å reise både med båt og ferjer. Jeg vet at vi er fullstendig avhengige av gode samband, og det regner jeg med at en også er her. Jeg baserer meg på de tall og de tellingene som jeg har. Det er mulig representanten Kleppa har andre tall og andre tellinger enn det jeg har. Faktum er at kapasiteten på disse ferjene har økt. Det er riktig at frekvensen er blitt redusert litt, men kapasiteten har, som sagt, økt. Når reisende velger å stå over «gamleferja», for å reise med den nye, er det fordi man foretrekker det, og man velger ikke å benytte seg av den første avgangen. Vi kommer til å følge nøye med på utviklingen her, om det er behov for å gjennomføre ytterligere tiltak, men vi ser ikke det pr. i dag. Det er klart at hvis man velger én transportmåte, én ferje framfor en annen, er det et valg man gjør. Hvis man da risikerer å stå igjen, er det også et valg man gjør. Jeg er opptatt av at man skal ha gode løsninger, og det mener jeg at vi har her.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-19:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Det er eit sterkt behov for auka frekvens på ferjesambandet Tau–Stavanger. Dette sambandet er rangert som nr. 3 i landet når det gjeld transport av pendlarar, og som nr. 15 når det gjeld personbileiningar. Verksemder både i Ryfylke og på Nord-Jæren har store meirkostnader som følgje av unødig mykje ventetid. Kjem statsråden til å ta initiativ for å sikra betre regularitet enn i dag i Tau-sambandet?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-19:
Statsråden viser til omgrepet «standard». Eg forstår at det har med kapasiteten å gjera, om det blir frakta over eller under 1 500 personbileiningar. Er dette eit politisk vedtak? Finst det rom for skjønn? Eg spør om dette fordi dei 14 sambanda, som fraktar fleire personbileiningar enn Tau-sambandet, alle har mellom 30 og 54 avgangar, med eit gjennomsnitt på 36. Eg må òg spørja statsråden om ho synest det er vesentleg forskjell på Tau-sambandet, som fraktar 1 450 personbileiningar, og samband der talet kanskje er mellom 600 og 700. Synest ho det er rimeleg at slike samband blir behandla likt? Eg spør då av omsyn både til pendlarar og næringsliv i eit område der det er eit ynske om vekst og ikkje nedgang i folketalet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-19:
«Rimelig god» – eg trur det berre er statsråden som meiner at kapasiteten er rimeleg god i dette sambandet. Eg har ikkje møtt ein person elles som meiner det. Eg følgjer situasjonen nøye og med stigande uro. Eg lyttar til enkeltpersonar og bedrifter som er etablerte på Ryfylke-sida, og høyrer på deira urovekkjande vurderingar om dei skal ha Ryfylke som utgangspunkt i framtida. Lat meg minna om: Frekvensen har gått ned – frekvensen ligg betydeleg under frekvensen i samband ein kan samanlikna med – medan trafikken har gått opp. Det er konkurranse morgon og ettermiddag om å komma med ferja. Det er 1 time og 20 minutt mellom avgangane på kveldstid, og det same er tilfellet på enkelte avgangar midt på dagen. Talet på lastebilplassar har gått ned, frå 15 til 11 plassar pr. to timar. Eg spør statsråden: Kan ho tenkja seg å ta ein tur til Rogaland for om mogleg å få noko meir innsikt i kor stor betyding det har med auka frekvens i Tau-sambandet?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-29:
Jeg vil på vegne av representantene Inga Marte Thorkildsen, Siri Hall Arnøy og meg selv legge fram et Dokument nr. 8-forslag om likestilling i transportsektoren.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-29:
La meg bare kort få si at også SV støtter flertallets konklusjon i denne saken. Men la meg få lov til å understreke at vi har vært svært positive til at det skal kunne bli gratis for passasjerer å reise. Det har mange steder hatt positive konsekvenser, ved at flere har satt igjen bilen sin på ferjekaia og brukt kollektivtransport videre. Likevel ser vi at det har hatt en uheldig virkning, ved at belastningen har blitt lagt på kjøretøy, slik at næringstransporten mange steder har blitt skadelidende. La meg også få lov til å si at det har vært stor lokal motstand mange steder mot denne ordningen. Men SV støtter at forsøket gjennomføres, slik at vi kan lære av de erfaringene som blir gjort.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2004-04-29:
Dokument nr. 8-forslaget frå Framstegspartiet om å avslutte forsøket med AutoPASS på nokre utvalde ferjestrekningar vil bli avvist i dag. Forsøksordninga bør, etter fleirtalet si meining, bli gjennomført, sjølv om det har ført til auka takstar for bilistar og næringstransport. Formålet med forsøket er å få redusert talet på takstgrupper og automatisk betaling for passering både gjennom bomstasjonar og på ferjestrekningar, altså ei samordna betaling der samlerekninga kjem i etterkant. Betalinga skjer gjennom AutoPASSbrikke og utan kontantar. I dette forsøket vil passasjerane sleppe å betale. Difor har takstane auka noko, og ein kan oppmoda om at næringstrafikk og pendlarar i størst mogleg grad blir skåna for desse utslaga. Det kan ein komme til møtes med rabattordningar for storforbrukarar og næringsliv. Eg finn òg grunn til å streke under at både kommunane, fylkeskommunane og Norges Lastebileier-Forbund har godkjent dei prøveprosjekta som no er i gang. Så dukkar altså dette Dokument nr. 8:22-forslaget opp, midt i ein prøveperiode. Det verkar noko underleg ut frå at alle partar har sagt ja. Når Arbeidarpartiet er med i fleirtalet, er det nettopp for å prøve ut, for å sjå om det kan føre til reduserte administrative kostnader og ei forenkling for brukarane. I løpet av våren 2005 vil Stortinget bli orientert om verknadene for dei ulike trafikantgruppene. Fyrst da, etter evalueringa av forsøket, vil vi ha grunnlag for å sjå om dette kan gi trafikantane eit betre og billigare ferjetilbod. Komiteens fleirtal avviser difor dette forslaget om å avslutte autopassforsøket i ferjedrift no.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2004-04-29:
Høyre støtter Regjeringens forslag og saksordførerens framstilling i denne saken, som gjelder forsøksprosjektet med AutoPASS på ferjene. Vi ønsker å fortsette forsøksperioden ut, og vil med dette avvise Fremskrittspartiets forslag. Formålet med forsøket er å få til et ens betalingssystem på bomstasjoner og ferjer, noe som vil føre til forenkling og tidsbesparing for brukerne. Forsøket er nå kommet langt, og utvelgelsen av strekninger til prøveprosjektet har skjedd på en skånsom måte, i dialog med de berørte parter. Prøveprosjektet bør ikke avsluttes før vi har tilstrekkelig erfaringsgrunnlag for å evaluere det foreslåtte takstsystem. Det er viktig å gjennomføre prosjektet for å se de positive og de negative erfaringene med forsøket. Resultatet vil bli evaluert nøye, også virkningene for de ulike trafikantgruppene, før et nytt takstregulativ blir innført på landsbasis. Vi vil få denne saken til Stortinget som en orienteringssak, og eventuelt bli forelagt et forslag til nytt riksregulativ og bedringer i rabattordningen for enkelte grupper, i løpet av våren 2005.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2004-04-29:
Fremskrittspartiet er positivt til arbeidet med å få til et enhetlig betalingssystem på bomstasjoner og ferjer, noe som selvsagt vil føre til forenklinger og tidsbesparelser for næringslivet. Men dette må ikke føre til økte kostnader for bilistene eller for næringslivet. Vi finner det heller ikke riktig at bilister og næringsliv skal betale ekstra for å finansiere gratis reise for passasjerer som reiser uten kjøretøy. En eventuell ordning med gratis frakt av passasjerer må i tilfelle komme fra økte bevilgninger til ferjeselskapene over statsbudsjettet, eller som følge av økte besparelser ved at en legger ut strekningene på anbud. Jeg tar opp forslaget fra Fremskrittspartiet, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen avslutte forsøket med «AutoPASS» på ferjer, som fører til at privatbilister og næringsliv får økte kostnader som følge av at reisende uten bil reiser gratis.»
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-29:
Jeg er tilfreds med at et flertall i komiteen velger å avvise Fremskrittspartiets forslag om å avslutte AutoPASS-forsøkene på ferjer. Det er et bredt flertall som er positivt til arbeidet med å få til et felles betalingssystem for bomstasjoner og ferjer, som vil føre til et enklere liv for brukerne av ferjene. Kristelig Folkeparti synes det er grunnleggende positivt at det utarbeides et felles betalingssystem for bomstasjoner og ferjer. Det er store fordeler med samordnet billettering, ikke minst når det gjelder transport for næringslivet. Fordi et slikt system forutsetter et ferjetakstregulativ med færre takstgrupper, ved en overføring av passasjerbetalingen til kjøretøyene, vil dette føre til en økning i kjøretøytakstene. Dette er selvsagt den kontroversielle biten av AutoPASS-forsøkene. Men det er viktig å ha med seg, slik det framgår av statsrådens brev til komiteen, at endringer ikke medfører en kostnadsøkning i gjennomsnitt for næringstransportene. Formålet med forsøket er en forenkling og lavere administrative kostnader, som vil kunne bety et bedre ferjetilbud for pengene, også for næringsliv og bilister. Det vil etter Kristelig Folkepartis mening være svært uklokt å avslutte AutoPASS-forsøkene før man har høstet erfaring fra forsøkene og skaffet seg et skikkelig beslutningsgrunnlag for framtida. Både positive og negative erfaringer må brukes i det videre arbeidet med et felles takstsystem. Flertallet understreker imidlertid at dersom det oppstår store problemer for næringslivet på enkelte ferjesamband, bør rabattordninger kunne vurderes etter hvert, også før den endelige revisjonen av ferjetakstregulativet. Forsøkene med AutoPASS er kontroversielle i enkelte av de lokalsamfunnene det gjelder. Men det er viktig å huske at utvelgelsen av samband til prøveprosjektet har skjedd på en skånsom måte, i dialog med de berørte partene. Derfor ville det være svært uheldig om prøveprosjektet ble avsluttet før man hadde hentet inn de erfaringene som er nødvendige for å evaluere det foreslåtte takstsystemet.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2004-04-29:
For Senterpartiet er det svært viktig å få redusert trafikantane sine kostnader når det gjeld ferjetransport. Vi meiner ferjene er ein del av vegen, og at det derfor ikkje skal vere ekstrakostnader med å ta ferje. I dag er det ein meirkostnad både for næringslivet og for lokalbefolkninga å bu i ferjedistrikt. Det bør vere ei målsetjing at ferjene på sikt skal bli gratis. Senterpartiet er derfor villig til å diskutere ulike måtar å redusere ferjekostnadene på. Forsøket med AutoPASS kan føre til forenkling og spart tid for trafikantane. Dersom dette også får ringverknader for kostnadene ved ferjedrifta, og denne reduserte kostnaden kjem trafikantane til gode, ser vi positivt på slike forsøk. I det konkrete forsøket med AutoPASS er hovudelementet i forenklinga at passasjerbetalinga skal dekkjast inn ved å auke køyretøytakstane. Sjølvsagt ser eg òg at dette fører til ei forenkling, ved at vi får færre takstgrupper. Men når det for enkelte trafikantgrupper fører til auka kostnader, blir det feil alt no å konkludere med at forsøket har ført til reduserte takstar. Forsøket byggjer på at det skal vere same totale billettinntekter. Det vil seie at i eit slikt nullsumspel må det føre til at enkelte må betale meir når andre slepp å betale. I dette forsøket får derfor næringslivet og dei fastbuande, særleg pendlarar som er avhengige av bil, auka kostnader. Det har òg skapt sterke reaksjonar i fleire distrikt der ferjestrekningar har vore med i forsøket. Dei sterke reaksjonane er forståelege, når f.eks. transportkostnader for eit frå før hardt pressa næringsliv aukar. Vi må unngå at enkelte trafikantgrupper må bere kostnadene med å få til ei forenkling av takstsystemet og dermed lågare administrative kostnader. Som eg starta innlegget mitt med, er Senterpartiet oppteke av å redusere trafikantane sine ferjeutgifter. Vi er villige til å prøve ut ulike måtar å oppnå dette på. Derfor vil vi vere med på å vidareføre forsøket med AutoPASS. Vi meiner det er uheldig å avslutte midt i eit igangsett forsøk. Men det må vere eit vilkår at dei distrikta som har sterke innvendingar mot forsøket, ikkje blir tvinga til å delta. Vidare må ein unngå at enkelte trafikantgrupper blir pålagde ekstrakostnader, til dels store ekstrakostnader, som kan få negative konsekvensar for næringsliv og busetnad. Eg har tidlegare teke opp desse punkta i debattar, og eg håpar at statsråden tek slike signal på alvor, når dei har kome så kraftig til uttrykk som dei har gjort frå fleire distrikt.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2004-04-29:
Eg takkar finansministeren for svaret. Dette viser at Regjeringa tek dette temaet på alvor. Det viktigaste for styresmaktene er nettopp å leggja forholda til rette, slik at revisorar og andre kan utføra arbeidet sitt på ein god måte. Her er sjølvsagt eit tydeleg, godt lov- og regelverk viktig. Eg er spesielt fornøgd med at statsråden ønskjer klarare forskrifter når det gjeld revisor sitt høve til å utføra rådgjevingsteneste for revisjonsklientar, og at det ligg an til nye krav når det gjeld verksemda til meklarføretak. Finansministeren legg òg vekt på at tiltak som vert sette i verk på dette området, må vera tilpassa det som skjer i andre land. Dette er eit viktig poeng, for dagens kapitalflyt går i stor grad over landegrensene, og mange firma er etablerte i fleire land. Såleis er det viktig at utforminga av norske reglar og retningsliner ikkje berre skjer i eit nasjonalt perspektiv. Når så finansministeren på slutten av sitt innlegg er inne på at rammeverk ikkje må avgrensa den økonomiske aktiviteten, er han inne på eit sentralt punkt, for reglar og forordningar kan verta eit tungt byråkrati, som har motsett verknad. Derfor er debatten om kva som skal til for å betra den etiske standarden, og gjennom det auka tilliten til m.a. revisorar og forretningsadvokatar, så viktig. Her er det viktig at bransjen sjølv er medveten om ansvaret sitt og har ein god dialog med styresmaktene for å finna framtidsretta løysingar. Men det er òg viktig at politikarane har klare synsmåtar. Eg ser derfor fram til ein konstruktiv og god debatt her i dag.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2004-04-29:
Eg er godt fornøgd med denne debatten. Me har fått sett fokus på ulike tiltak for å hindra økonomiske skandalar i framtida, og nettopp stor offentleg merksemd er kanskje det viktigaste transportmiddelet for å driva oss framover, for økonomiske skandalar har berre taparar. Investorane tapar, småspararane tapar, dei som misser arbeidet sitt, tapar, fagmiljøa tapar – alle tapar på dette. Eit godt resultat er, som det har vore streka under her, avhengig av konstruktivt samspel mellom styresmakter, fagmiljø og utdanningsinstitusjonar. Styresmaktene har først og fremst ansvar for lov- og regelverk, straffereaksjonar, tiltak osv. Fagmiljøa bør ha, og har, eit ansvar for – både ut frå eigen integritet og av eigeninteresse, dei lever jo av tillit – å byggja opp tillit og vera ryddige i dette. Utdanningsinstitusjonane kan leggja inn føringar slik at den etiske tenkinga, den etiske ryggmergsrefleksen, kjem inn som ein del av den nødvendige føresetnaden. I tillegg til at me må ha eit klart lov- og regelverk som òg er tydeleg på korleis reaksjonane på brot på dette skal vera, er det eit mål å få innarbeidd denne etiske ryggmergsrefleksen. Det betyr ikkje at vi snakkar om ein bransje som berre er prega av mangel på etikk og moral. Nei, dei aller fleste aktørane er opptekne av å vera ryddige og lovlydige osv. Men likevel er det eit klart behov her. Mitt ønske er at me skal få inn denne etiske ryggmergsrefleksen, slik at aktørane bokstaveleg talt kjenner det i krossryggen når grensene vert passerte. Dette vil me alle tena på. Det er ikkje snakk om negativ moralisme, nei, det er snakk om ein dyd av nødvendigheit.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-04-29:
Jeg vil i tillegg til det jeg sa i mitt hovedinnlegg, si et par ord om utdanning. Det er viktig, som interpellanten var inne på, at regelverket i seg selv ikke er tilstrekkelig. Det må også være en forutsetning at bransjen selv er utdannet til å tenke etisk etter retningslinjer som er trukket opp, men dette må ligge i ryggmargen og ikke bare i regelverket. Derfor er det viktig for meg å opplyse om at revisorutdanningen har obligatoriske temaer knyttet til etikk både i grunnutdanning, i det høyere revisorstudium og nå også etter hvert i etterutdanningen. Så sent som i januar i år har vi fra departementets side sendt ut på høring et forslag til endringer i revisorforskriften som innebærer at det obligatoriske kravet til etterutdanning skal endres til å omfatte minimum 14 timer med etiske prinsipper som styrer revisors profesjon. Det vil da være nytt fra i år av, som et supplement til den etikkutdanning som gis i grunnutdanningen og i det høyere revisorstudium.
Svein Flåtten (Høyre), 2004-04-29:
La meg først gi ros til representanten Sørfonn, som tar opp et svært viktig tema. Jeg tror at det å arbeide imot den økonomiske kriminaliteten gjøres best ved stor offentlighet rundt dette. Det har representanten bidratt til ved å bringe denne diskusjonen også inn i Stortinget i dag. Jeg vil knytte et par merknader til et par temaer. Det gjelder dette med endringer i forskriftene i revisorloven, som jeg tror er viktig. Men jeg tror også det er viktig her å passe på at det ikke blir slik at den store underskogen av norske småbedrifter, som neppe er midt i sentrum for den økonomiske kriminaliteten, blir lidende under en grenseoppgang som gjør at de kanskje får problemer med å organisere hverdagen sin i forhold til å innhente de nødvendige økonomiske råd, ikke minst på en måte som vil være kostnadsoptimal. Jeg tror det er en viktig påpeking. Så sier statsråden i sitt svar at rammeverket alene ikke kan hindre misbruk, og det er riktig. Det er ikke slik som man ofte hører fra den politiske venstreside, at man kan vedta seg ut av disse problemene. Det er i hvert fall vanskelig å vedta seg ut av problemer rundt moral og etikk, og jeg er glad for at interpellanten også sluttet seg til det. Da har jeg lyst til å peke på et moment som ikke har vært berørt i debatten så langt, og det er skattesystemets rolle i forhold til økonomisk misbruk og uetisk opptreden. Jeg tror det er viktig med et skattesystem som oppfattes som rettferdig av bidragsyterne for det de skal gi til fellesskapet, kanskje særlig innenfor næringslivet. Derfor er det nye forslaget til skattereform også interessant i denne sammenhengen. Forslagene i seg selv hindrer neppe misbruk, og vil neppe automatisk medføre høyere etikk eller bedre moral, men på lang sikt er det helt opplagt at et rettferdig system som bidrar til større legitimitet, bedre forståelse og en bedre skattemoral, vil være viktig. Som eksempel har vi forslaget om en ny modell for aksjonærbeskatningen. Å ta vekk skillet mellom skatt på arbeid og skatt på kapitalinntekt vil være viktig for å øke forståelsen av at man har et rettferdig system, og at man har et skattesystem som man kan ha tillit til. Jeg tror at virkningen av vår økonomiske moral på sikt som følge av dette, absolutt ikke må undervurderes. Det samme gjelder forenklinger av skattesystemet, som det også legges opp til i skattemeldingen. Et komplisert regelverk er uten tvil en årsak til kontrollproblemer og derav følgende misbruk. Hvis ligningsmyndighetene kan få frigjort kapasitet ved forenklinger, kan de følge opp saker på en mye bedre måte. Skattemeldingen er derfor også et godt bidrag til denne debatten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-04-29:
Jeg har lyst til å slutte meg til veldig mye av det finansministeren sa, for jeg synes han peker på mange vesenlige deler av lovgivningen som trenger å bli styrket. Samtidig er jeg enig i de advarslene som representanten Flåtten nettopp kom med. Vi kan ikke stille oss i en situasjon hvor vi lager et lovverk eller regelverk som blir så omfattende og så komplisert at det i seg selv kan føre til ufrivillige lovbrudd, rett og slett fordi det særlig i Norge, med et så stort mangfold av SMB-bedrifter, veldig lett kan gå galt, selv om man ikke har det som intensjon. Jeg er også av den oppfatning at all verdens lovgivning på en del av disse områdene i seg selv ikke nødvendigvis vil hindre enkelte fra å prøve seg. De som notorisk har ambisjoner om å finne smutthull eller om å være skurkaktige for å tjene penger, de vil alltid være der. Vi har sett eksempler på at nasjoner med en særdeles streng lovgivning på en del av disse områdene likevel har vært de som kanskje har vært rammet hardest av store skandaler. Jeg tenker særlig på USA, som har vært kjent for å ha et ganske strengt lovverk innenfor dette området. Nå er det slik at vi gjennom de siste årene har utviklet lovgivningen i Norge også på en del av disse områdene. Vi har vært innom rolleblandingsproblematikk, habilitetskonflikter og en rekke andre forhold, noe som har bidratt til at norsk lovgivning også over tid har blitt bedre. Men det var én ting finansministeren ikke nevnte, og som jeg har lyst til å sette søkelyset på, og det er kontroll- og reaksjonsdimensjonen. Vi har nettopp behandlet en hvitvaskingslov, som trådte i kraft 1. januar. Det gir Økokrim betydelige utfordringer. Det ønsker også Stortinget at Økokrim skal ha, rett og slett fordi vi mener at det er nødvendig å sette søkelyset på økonomisk kriminalitet. Men da må også Økokrim settes økonomisk i stand til å bruke ressurser på denne typen etterforskning, som kan være svært komplisert og omfattende. Jeg oppfatter det ikke slik at Stortinget har tatt den utfordringen alvorlig, ei heller Regjeringen. Jeg tror vi er nødt til å innse at skal vi ha vellykket kontroll og etterprøving, må vi også ha organer som er i stand til å utføre den jobben på en god måte. Etikk og moral er selvsagt vesentlig. Det er ikke noe vi kan vedta, det er noe som må gå i samfunnsdebatten og kontinuerlig være med på å påvirke vår atferd. Jeg tror de aller fleste av oss har god etikk og moral. Jeg tror de aller fleste av oss ikke har ambisjoner om å snyte staten for skatteinntekter, ei heller omgå lovverket på en ufin måte. Men dessverre vil det alltid være folk blant oss som gjør det. Derfor tror jeg vi skal være varsomme med å gå for langt, lage for kompliserte lover, og heller sette de organer som skal gjøre jobben, i stand til å drive effektiv etterforskning og etterretning før denne typen skandaler blir et faktum.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-04-29:
Senterpartiet er fornøgd med at eigne tiltak for å hindra økonomisk kriminalitet blir sette på dagsordenen. Det som i dag blir signalisert frå både Kristeleg Folkeparti og Høgre, er noko heilt anna enn den haldninga som vart vist då Stortinget for få år sidan behandla forslag om omfattande liberalisering av t.d. verdipapirhandelen, den gongen lagt fram av ei arbeidarpartiregjering og støtta opp om av eit solid fleirtal i Stortinget. Det var då berre SV, Senterpartiet og RV som reagerte. Eit uttrykk som verserte, og som det var viktig å streka under den gongen, var at det var etiske retningslinjer internt i bransjen, og det heldt lenge i høve til innstramming. Det gjaldt altså dette området, der det er store moglegheiter for raske fortenester på kort tid. Seinare har erfaringane vore dyrkjøpte, både i vårt eige land og i andre land – men det er faktisk ikkje naudsynt å gå til USA for å visa til omfattande skandalar, det er jo akkurat i desse dagar døme på det i media. Desto meir gledeleg er det at finansministeren i dag så klart streka under behovet for klare standardar, gode kontrollmekanismar og tydelege reaksjonar. Eg vil utfordra finansministeren på to punkt. Meiner han at det òg er viktig med eit engasjement i det små og nære? Eg tenkjer på skatteetaten, likningsetaten, tolletaten og Politiet. Vil han føreta seg noko for å gi dei større moglegheit enn i dag til å gripa inn? Det har skjedd omleggingar og nedskjeringar, talet på tilsette er redusert, oppgåvene har samtidig blitt meir omfattande og kompliserte, og kompetanse forsvinn. Det er godt dokumentert at kvart ekstra årsverk i desse kontrolletatane gir millioninntekter til staten. Det andre punktet gjeld aksjemarknaden. For kort tid sidan stod Framstegspartiet, Senterpartiet og Kystpartiet saman om å føreslå eit eige aksjetilsyn, spesielt for å vareta småaksjonærane. Vil finansministeren som ei styrking av kontroll- og tilsynsfunksjonen revurdera standpunktet sitt på det området?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-12:
På vegne av representantene Øystein Djupedal, Heidi Grande Røys og meg selv vil jeg sette fram forslag om tiltak mot arbeidsledighet. På vegne av representantene Heikki Holmås, Magnhild Meltveit Kleppa, Rune J. Skjælaaen og meg selv vil jeg sette fram forslag om tiltak for barn som har sittet lenge i mottak.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-12:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, som jeg synes hadde mange positive elementer, og som også viser at Norge tar dette problemfeltet på alvor. Jeg støtter fullt ut det som utenriksministeren sier, at det er viktig å trekke Vietnam mer med i det internasjonale menneskerettighetsarbeidet. Det verste man kan gjøre, er å isolere slike land. Det er viktig å gi dem følelsen av å komme inn i det gode selskap – om vi kan kalle det det. I hvert fall er det viktig at man gir dem en følelse av at man aksepterer dem som nasjon og som folk, og at man tar deres situasjon på alvor. Jeg tror det er en riktig linje å legge seg på – inkludere og ikke ekskludere. Det har veldig ofte lett for å bli slik at når man er uenig om noe, vil man isolere. Jeg tror det er en veldig riktig linje utenriksministeren her har gitt uttrykk for. Jeg er også veldig glad for å høre at landet i dialog med Norge har gitt uttrykk for at man ønsker å avskaffe bruken av dødsdommer. Jeg vet ikke om det er min tvil som er den framtredende i forhold til min tro eller mitt håp, men i den grad man kan stole på at dette blir mer enn ord, er det løfterikt. Jeg ber om at utenriksministeren følger dette opp i det møtet som han signaliserer skal holdes i Oslo i mai, at man følger nøye med på hvordan utviklingen er, og om man faktisk gjør det man sier man vil gjøre. Så langt er det en veldig lukkethet omkring problemstillingene. Jeg viser til sitatet som går på domstolenes premisser for at man dømmes. Det er viktig når man ikke får være til stede og høre både argumentasjon, bevis og det som ligger til grunn for den dommen som besluttes, at man utenfra i hvert fall på de områdene og de feltene hvor man kan, presser på for å få åpnet opp slik at det på dette området blir et noe mer transparent samfunn. Det tror jeg vil være veldig viktig. For bekymringen ligger i at man kan si noe, men ikke holde det. Jeg kjente en elektriker en gang som ble anklaget for at han ikke kom til avtalt tid, og han svarte: Man kan jo ikke både love og holde. Slik må det ikke være i Vietnam.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-12:
Jeg takker for alle innleggene i denne debatten. Jeg synes det er betryggende å registrere at det er tverrpolitisk enighet, men jeg var i grunnen heller ikke i utgangspunktet noe særlig i tvil om at det ville det være i disse viktige menneskerettighetsspørsmålene. Det handler om både tro og tanke, og det handler om å få utvikle seg som hele mennesker. Representanten Høglund gav uttrykk for at inkludering kan oppfattes som aksept, og om så gjøres, så er det uheldig. Det er jeg helt enig i. Når jeg bruker uttrykket «inkludering» i mitt innlegg, handler det om å få etablert en dialog som er tydelig også i sitt innhold. Det man snakker om, er det problematiske, sett fra omverdenens ståsted. Lars Rise gav også uttrykk for at dialogene ikke alltid hadde den ønskede effekt, de kunne bare ha en midlertidig effekt. Man løsner litt på grepet, og så strammer man til igjen. Da er det viktig – for jeg trekker ikke et sekund disse utsagnene i tvil – at vi følger det opp. Og jeg har forstått utenriksministeren slik at det er det han gjør, og at han fortsatt ønsker å gjøre det i disse samtalene. Jeg er glad for at det så tydelig fra utenriksministerens side gis uttrykk for at man er på talefot, for det er når man er på talefot at man også har mulighet til å gi uttrykk for det som kan være noe ubehaglige samtaletemaer. Vi lærte jo kanskje i forholdet til våre barn at skulle vi få dem til å gjøre som vi ville, måtte vi enten ha en gulrot eller – ville noen si – det måtte være et ris bak speilet. Det å bidra til å heve et land økonomisk kan nettopp være en slik gulrot eller pisk – jeg vet ikke riktig hva man skal kalle det, jeg vil helst være positiv. Det er klart at det er viktig at vi, verdenssamfunnet, hvis vi mener alvor med at menneskerettigheter må implementeres og etterleves i alle land, har noen maktmidler bak våre ord. Det er viktig at man ikke gjør dette i tide og utide, men i dette tilfellet kan også det være et mulig virkemiddel. For øvrig har jeg i mitt innlegg også gitt uttrykk for noen punkter som jeg mener det er viktig å følge opp.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-12:
Jeg skal ikke bruke mange ordene i denne replikken, bare spørre representanten Thorkildsen: Hvis dette er så viktig som det er gitt uttrykk for, hvorfor har man da endret begrunnelsen underveis, fra det man hevdet da saken ble fremmet, til det som nå står i innstillingen?