Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg er enig med statsministeren i at Norge er mulighetenes samfunn, og jeg tror de fleste er enige om at vi har et godt land å bo i. Statsministeren brukte mye av tiltredelseserklæringen til å omtale de i vårt samfunn som ikke har alle de muligheter tilgjengelig som det store flertallet opplever. Jeg er glad for at statsministeren så konkret påpekte den felles oppgave vi har i å løfte mindretallet. De aller fleste innbyggere i dette landet har det godt, men det er noen som ikke får ta del i den trygge og gode situasjonen som samfunnet tilbyr dette flertallet. Vi har f.eks. hørt om undersøkelser som avdekker at mange mennesker ikke kan ta imot tilrådd behandling og medisin fordi de ikke har økonomi til dette. Alle mennesker ser på god livskvalitet som det aller viktigste for å kunne mestre hverdagen. Noen mennesker har problemer med dette fordi sykdom eller funksjonshemming skaper problemer for dem. De som berøres på denne måten, må ikke bli straffet med å bli utestengt fra utdanning og arbeidsliv, og de må slippe å bruke alt av en begrenset inntekt til egenandeler, medisiner og nødvendige tjenester. Vi kan ikke leve med en situasjon hvor syke mennesker ikke kan motta tilrådd behandling av privatøkonomiske grunner. Dette hører kort og godt ikke hjemme i en velferdsstat. Her må fellesskapet stille opp og sikre at alle får nødvendig behandling og hjelp, og svak privat økonomi må ikke utestenge noen fra å få de tilbud de trenger. Det haster med å få på plass nye regler som ivaretar disse gruppenes situasjon på en bedre måte. Dette dreier seg i høyeste grad om fordeling og det å løfte mindretallet. Jeg er også glad for at statsministeren så klart framhever betydningen av et arbeidsmarked der færre uføretrygdes og sykmeldes, og der det gjøres plass for funksjonshemmede. Vi kan ikke fortsette med en situasjon hvor 9 pst. av den yrkesaktive befolkning har uførepensjon, og hvor dette tallet bare øker og øker. I tillegg kommer alle de som er langtidssykmeldt, og som har små utsikter til å komme i jobb igjen. Arbeid betyr mye for inntekt og velferd, og i analysene i utjamningsmeldingen går det klart fram at det går et skille i levevilkår mellom de som er yrkesaktive, og de som må klare seg på annen måte. Arbeid betyr også mye mer enn penger. Det betyr sosial kontakt med andre mennesker, det betyr mulighet til å bruke sin kompetanse og sine ferdigheter, og det betyr et bedre selvbilde for det enkelte menneske. Samfunnet har bruk for all den arbeidskraft vi kan framskaffe, og de fleste som i dag er trygdet, har et ønske om å få et arbeid som er tilpasset deres livssituasjon, og som de kan mestre med den restarbeidsevne de er i besittelse av. Dette må vi legge til rette for i samarbeid med det private næringsliv og med offentlige bedrifter, og det må legges bedre til rette for dem som vil etablere sin egen arbeidsplass. Tilgjengelighet og helhetlig tilrettelegging må ligge i bunnen når vi skal skape et arbeidsmarked som inkorporerer funksjonshemmede på en bedre måte. Jeg er også tilfreds med statsministerens klare mål om å fornye og styrke offentlig sektor. I en tid med stor mangel på helsepersonell og mange nye og viktige oppgaver i helse- og omsorgssektoren er det viktig å se på hvordan arbeidsforholdene er og hvordan ressursene utnyttes. Stort sykefravær og stor gjennomtrekk ved de forskjellige arbeidsplasser sier oss at det er behov for fornyelse og endring, og at dette ikke kan løses bare gjennom høyere lønninger.