trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
... og ingen stod igjen og hang. La meg understreke det samme poenget som professor Hansén, som ledet NOKUTs evalueringspanel, understreket ved presentasjonen av NOKUTs rapport, nemlig at læreryrket er et av vårt samfunns aller viktigste yrker. Og lærerutdanningen som sådan er en av de aller viktigste utdanningene vi har. La meg understreke dette, for den interessen som Stortinget gjennom generasjoner har vist for lærerutdanningen, er jo en genuin interesse for at kvaliteten i lærerutdanningen skal blir bedre, slik at lærerne blir bedre og at ungene våre dermed får mer kvalitet og mer kunnskap i skoledagen. Jeg synes det er veldig prisverdig at representanten Huitfeldt tar opp denne debatten i etterkant av NOKUTs rapport. For det er i sannhet riktig at NOKUTs rapport gir grunnlag for mange refleksjoner og ikke minst det som kanskje er det viktigste; nye tiltak for å bedre lærerutdanningen. Jeg oppfatter debatten rundt lærerutdanningens innhold, dimensjonering og struktur som en viktig debatt der alle aktørene egentlig er opptatt av det samme, nemlig at lærerutdanningen skal styrkes, kvaliteten på lærerne skal øke og kvaliteten i skolen skal dermed øke. Elevene våre skal lære mer og bli enda bedre og mer gagns mennesker, som det het i den gamle loven. Jeg oppfatter også at vi, gjennom den prosessen som NOKUTs evalueringspanel har startet, har startet en omfattende debatt rundt dette som vil lede til endring av lærerutdanningen. Jeg har vært veldig nøye på å si at vi må starte denne diskusjonen med innholdet i utdanningen og ikke lengden. Det gjør jeg ikke for å si at jeg nødvendigvis er avvisende til en eventuelt femårig master som lærerutdanning, men vi må være sikre på at vi vet hva vi vil, og i hvilken retning vi skal gå. Jeg er enig i professor Hansén og evalueringspanelet til NOKUTs påpekning av at det er uheldig at vi har lærere i skolen i dag som underviser i fag de selv ikke har hatt undervisning i. Dette er en åpenbar svakhet ved dagens lærerutdanningssystem. Det betyr at mange lærere i dag helt åpenbart har bruk for kompetansepåfyll, og vi har bruk for mange nye lærere som har bruk for en bredere kompetanse, men også en spesialisert kompetanse innenfor mange viktige fag. Ta realfag som et eksempel, hvor jo Regjeringen har et omfattende arbeid i gang for å styrke realfagene i alle deler av utdanningen. Dette vil selvfølgelig kreve lærere med mer spesialisert kompetanse, og det vil kreve både en kombinasjon av etter- og videreutdanning. La meg understreke det poenget at uansett hva vi gjør med lærerutdanningen, vil altså hovedtyngden av de lærerne vi har, være de lærerne vi har. Det betyr at de endringene vi her diskuterer, vil gjelde lærere våre barn først om noen år vil nyte godt av. Hovedtyngden av lærerne som vi har i skolen i mange år framover, vil være de lærerne vi har. Derfor må vi ikke ta denne diskusjonen om allmennlærerutdanningen isolert fra hvordan vi styrker kompetansen til de lærerne som allerede har sin plass i skolen. Der fins det heldigvis mange dedikerte, engasjerte og kunnskapsrike lærere, og de skal også få muligheten til påfyll av kvalitet og kunnskap.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Det som har vært viktig for oss, er at Kunnskapsløftet gjennomføres med forutsigbarhet. Det betyr at vi har fulgt den langsiktige planen som var lagt for kompetanseheving innenfor norsk skole, simpelthen fordi skolene, høyskolene og alle de som er avhengige av midlene, skal ha forutsigbarhet i dette. I det forslaget som Stortinget nå har til behandling, bruker vi nesten 1 milliard kr på kompetanse og kvalitetssikring i norsk skole. Det er en betydelig sum. Det gjør vi fordi vi mener at dette er et viktig felt. Vi har ambisjoner om at kvaliteten i norsk skole skal bedres. Den skal bedres på mange ulike felt, men det å heve lærernes kompetanse er selvfølgelig noe av det viktigste. Å øke lærertettheten i skolen er også viktig for kompetanse og kvalitet. Nye timer i skolen er veldig viktig, ikke minst i basisfagene matematikk, engelsk og norsk. Det er veldig viktig at vi får flere timer, ikke minst på de laveste klassetrinnene. Det gjør at ungene våre lærer å lese og skrive bedre. På den måten vil de lykkes bedre. Vi har en lang rekke tiltak som vil styrke kvaliteten i norsk skole. Jeg er glad for å samarbeide med Stortinget om dette, ikke minst også med representanten Anundsen og hans parti.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
En statsråd merker seg bestandig hva Stortinget sier, også mindretallsmerknader, og selvfølgelig flertallsmerknader. Og en statsråd merker seg bestandig hvilke forslag som fremmes for Stortinget, for Stortinget er det organ som gir oss oppdrag. Samtidig er det sånn at når vi, den foregående regjering og vår regjering, systematisk har satset på kompetanse, oppfatter jeg det litt som representanten Dørum sa i sitt innlegg: Dette er en nasjonal dugnad for å sørge for at skolen vår blir bedre. Vi har en fortløpende evaluering av Kunnskapsløftet og kompetanseløftet for lærere, som foretas av Fafo. Kompetanseutviklingsprogrammet i forbindelse med Kunnskapsløftet går ut i 2008, og de vil da sluttføre en rapport som skal legges fram for oss. Hvordan vi da viderefører dette arbeidet, har vi ikke tatt stilling til. Det er noe vi vil komme tilbake til. Men jeg oppfatter at når det gjelder både forslaget til representanten Dørum og ikke minst innleggene som har vært i debatten så langt, har alle den samme intensjonen, at for denne yrkesgruppen, lærerne, er videre- og etterutdanning, kompetanseløftet, svært viktig. At man har litt forskjellig tilnærming til det, aksepterer jeg som en del av politikkens vesen, men intensjonen oppfatter jeg at det er et samstemt storting som deler.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Jeg er selvfølgelig opptatt av at når det gjelder de store midlene samfunnet stiller til rådighet for kompetanseheving for lærere, bør vi få mest mulig igjen for de pengene. Det tror jeg også et samstemt storting vil være enig i. Jeg har merket meg at mange i den offentlige debatt har sagt at disse midlene ikke brukes godt nok, og det er selvfølgelig noe som vi fortløpende fokuserer på. Men igjen er det en vanskelig balansegang å skille mellom det som er nasjonal styring, og det som er den lokale forankring, og kunnskapen hver enkelt pedagog vil ha bruk for. Vi har f.eks. gitt veldig tydelig signal om at i år er det naturfag som skal prioriteres. Skoleledelse har vært prioritert. Matematikk har vært prioritert. Språkfagene skal gis prioritet. Dette sender vi ut som nasjonale styringssignaler til underliggende etater, og ikke minst til skolene og høyskolene for at de skal være i stand til å gi denne kunnskapen videre i de kurs som etterspørres. Vi bruker betydelige ressurser på dette. Derfor er spørsmålene helt relevante: Brukes de godt nok? Kan det gjøres på en annen måte? Er systematikken god nok? Mitt svar så langt er: Ja. Vi har ikke noe bedre enn det vi så langt har kommet opp med, men vi er selvfølgelig interessert i en dialog med Stortinget og andre om dette kan gjøres på en bedre måte.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
La meg understreke at det systemet vi har for skoleskyss, er forankret i Stortinget gjennom en rekke behandlinger, og jeg tror at ingen av Stortingets medlemmer eller, for den saks skyld, Regjeringens medlemmer ønsker at skoleskyss skal foregå uforsvarlig eller på noen måte være utrygg. Og det er heller ikke grunnlag for å si at det skjer. Heldigvis viser rapportene at det er få skader under skoleskyss, og at det gjennomsnittlig er få barn som står. I en rapport fra SINTEF fra 1998 anslås det at gjennomsnittlig andel skolebarn som må stå til eller fra skolen, ligger i området 2–5 pst. Det anslås videre at om lag 40 barn blir skadet årlig i forbindelse med busstransport. Dette er i all hovedsak lettere skader. Det er klart at dette i seg selv er 40 barn for mye, men samtidig er det vanskelig å se at en omfattende endring av dette systemet vil kunne ha avgjørende virkning slik at dette tallet blir lavere. Jeg har tillit til at fylkeskommunen gjør dette på den beste og tryggeste måten.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
I utgangspunktet ser ikke jeg behov for det, for jeg mener at fylkeskommunen har gjort dette på en hensiktsmessig og god måte. Det er klart at det finnes stor variasjon i hvordan man organiserer dette, men det finnes etter mitt skjønn helt åpenbare, gode argumenter for hvorfor fylkeskommunen skal gjøre det. De antakelser om ikke minst skolenedleggelser og overvelting av kostnader som har vært reist i debatten, mener jeg Nordlandsforsknings rapport viser at det ikke er hold i. Jeg mener derfor at den måten man i dag har organisert det på, er en hensiktsmessig måte. Men la meg understreke at det selvfølgelig påhviler fylkeskommunen et ansvar for å sørge for at transporten er trygg og sikker. Og mitt inntrykk er at det er et ansvar fylkeskommunen tar.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Man skal være ytterst varsom med hvordan man bruker tall. Når jeg ønsket å legge fram for Stortinget de tall som er tilgjengelige gjennom SINTEFs rapport for 1998, er det fordi det foretas – uten at jeg har tallet i hodet – veldig mange tusen reiser pr. år. Heldigvis foregår de aller fleste av disse i trygghet og sikkerhet. Så kan det selvfølgelig skje ulykker – og det skjer helt uavhengig av hvilken sikkerhet man har. Mitt ønske er at all skoleskyss og annen transport skal foregå tryggest mulig. Jeg har tillit til fylkeskommunen her. Fylkeskommunen har nå gjennom våre budsjetter fått en betydelig styrket økonomi, som gjør at den i større grad kan ta dette ansvaret alvorlig – hvilket var mer krevende før, da fylkeskommunen hadde dårligere økonomi. Jeg tror nok også denne debatten er med på å bevisstgjøre fylkeskommunen med tanke på det ansvaret den faktisk har. Jeg håper jo at det betyr at fylkeskommunen da sørger for – la meg understreke det – at barn har sitteplass, men jeg synes at denne debatten i seg selv viser at det er mange argumenter for at dette ansvaret er lagt til fylkeskommunen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
La meg si at jeg har gått nøye inn i dette. Så langt jeg klarer å se, er det ingenting i dette materialet som tyder på at det er nødvendig med en forskriftsendring. Tvert imot tror jeg det er nødvendig bare å understreke det ansvaret fylkeskommunen har for trygg transport av barn, og at man selvfølgelig i størst mulig grad skal legge til rette for at barn har sitteplass. Samtidig er skoleskyssen mange steder koordinert med øvrig transport som fylkeskommunen i dag har ansvaret for. På den måten er det veldig vanskelig å tenke seg at man eksplisitt skal ha regler for det som er skoletransport, og det som er annen, alminnelig trafikk. Denne debatten og for øvrig også den oppmerksomhet som denne saken kontinuerlig har, gjør at jeg har tillit til at fylkeskommunen tar det ansvaret alvorlig.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
I det praktiske liv vil en skolebuss ofte være koordinert med annen transport. Det betyr at så langt det overhodet er mulig, skal barn selvfølgelig sikres i bil, som voksne skal sikres i bil. Det er et ansvar som påligger sjåføren. Det betyr at det skal man. Så vil jeg tro at alle fylkeskommuner anstrenger seg maksimalt for at barna skal ha en trygg og sikker skoleskyss. Mitt inntrykk er at det skjer. De rapportene vi har, viser det. Jeg vet ikke hvor mange tusen skoleruter vi har, og hvor mange barn det er som blir fraktet hvert eneste år med skoleskyss, men antallet er betydelig. Heldigvis er det, så langt vi vet, et relativt lavt antall skadde, på tross av de mange tusen turene som kjøres. Jeg må understreke sterkt at dette er fylkeskommunens ansvar, særlig fordi jeg ikke tror at noen alternativ tilnærming hadde gjort dette bedre. Hadde vi laget en lov eller en forskrift eller pålagt fylkeskommunen dette på annen måte, vil jeg tro at det ikke nødvendigvis hadde resultert i det som er representanten Nistads åpenbart positive engasjement, nemlig at barn skal være sikret i buss. Det engasjementet deler jeg.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-24:
Som jeg har sagt tidligere i et replikkordskifte, merker en statsråd seg bestandig det som sies både i flertalls- og mindretallsmerknader og forslag i Stortinget. Det gjelder selvfølgelig også i denne saken. Når det gjelder den innstillingen som representanten viser til, knyttet til et dokumentforslag i Stortinget i vår, har komitemerknaden to ledd. Det første leddet dreier seg om driftsutgifter til skoler for funksjonshemmede. Det har vi kvittert ut ved at det er videreført i det forslaget som nå ligger til behandling her i Stortinget. Det andre dreier seg om å gi en vurdering av skoler for funksjonshemmede og deres behov for statlig støtte til f.eks. utbygging. Departementet har i høringsnotatet som er sendt ut i forbindelse med friskolene, varslet at denne vurderingen vil bli lagt fram for Stortinget som egen sak våren 2007. Friskoleloven er nå på høring. Det betyr at vi har til punkt og prikke tilbakemeldt til Stortinget på disse punkt. Det siste punktet vil også komme tilbake til Stortinget for en mer omfattende behandling knyttet til friskoleloven.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Forslaget om å innføre et kompetanseår for lærere er et forslag hvis intensjon Fremskrittspartiet har mye til overs for. Intensjonen er naturligvis at man ønsker å forbedre kompetansen i norsk skole, og det er åpenbart nødvendig å legge til rette for et bedre etterutdanningsopplegg for lærere. Derfor har Fremskrittspartiet fremmet forslag i denne saken om at hver enkelt lærer skal gis en rett til en forpliktende og individuell etterutdanningsplan. Det er riktignok en viss avstand mellom forslagsstillernes løsning på etterutdanningsutfordringen i norsk skole og Fremskrittspartiets løsningsforslag. En av årsakene er at forslaget fra Venstre vil skape store utfordringer for skolene, og påføre kommunene enorme kostnader. Kommunenes Sentralforbund har laget noen foreløpige regnestykker som viser at kommunene vil bli påført store kostnader ved ordningen, anslagsvis 6,3 milliarder kr. Det er mer enn to og en halv gang den totale nominelle veksten i kommunesektoren for 2007 etter budsjettforslaget. Fremskrittspartiet mener de totale utfordringene i norsk skole ikke bare konsentrerer seg om å gi lærere særdeles gode etterutdanningsmuligheter. Vi mener det er nødvendig med et bredere fokus. Samtidig må en legge forholdene til rette for å løse kompetanseutfordringen på lang sikt. Fremskrittspartiet foreslår derfor i dag å endre allmennlærerutdanningen. Tidligere i dag har vi behandlet en interpellasjon basert på at NOKUT har gitt norsk allmennlærerutdanning dårlig karakter. Anbefalingen fra evalueringsgruppen er å utvide lærerutdanningen til fem år fra dagens fire. Utdanningsforbundet har tidligere støttet opp om en slik modell, og Fremskrittspartiet foreslår i dag en todeling i et bachelor- og et mastergradsstudium, hvor en skal ha et mastergradskrav for undervisning etter 4. trinn. For å sikre at fremtidens lærere er best mulig kvalifisert mener Fremskrittspartiet at det er nødvendig å handle raskt. Dersom den politiske prosessen med oppfølging og endring av allmennlærerutdanningen tar tid, innebærer det at flere generasjoner barn får dårligere lærere enn de ellers kunne fått. Derfor haster det med politisk handling, ikke bare interpellasjoner, diskusjoner og samtaler. Forslagsstillerne vil ha handling, og det vil også Fremskrittspartiet. Det er verdt å merke seg at ingen av regjeringspartiene er med på å gi et bidrag verken til kortsiktig eller langsiktig løsning på kompetanseutfordringene i norsk skole. En samlet opposisjon har – riktignok på litt ulikt vis – evnet å bry seg nok til å fremme og foreslå mulige alternative løsninger. Regjeringspartiene derimot har ingen konkrete forslag og støtter heller ingen av de fremlagte konkrete forslagene. Siden det stadig presiseres at regjeringspartiene har stor frihet til å finne gode løsninger i Stortinget, må deres fravær av engasjement i dette spørsmålet skyldes en manglende vilje til å satse på kompetanseheving i norsk skole. Det er intet godt utgangspunkt. Til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
La meg først si at jeg er enig i mange av de vurderingene som statsråden kom med i sitt innlegg. Vi er selvfølgelig enige om at alle er opptatt av at kompetansen skal heves i norsk skole. Det minst ytterliggående forslaget som det blir votert over i dag, er Høyres forslag, som er en gjennomgang med sikte på et resultat. Det bringer oss iallfall et steg videre, mens statsrådens ambisjon på en måte er å gjennomføre det den forrige regjeringen la opp til. Derfor har jeg lyst til å utfordre statsråden til å være litt mer ambisiøs enn bare å vise til det opplegget som den forrige Bondevik-regjeringen la opp til innenfor Kunnskapsløftet. Hvilke konkrete planer utover det som allerede ligger inne fra Bondevik II-regjeringen, vil Regjeringen satse på – utover prat, interpellasjoner og ytterligere utredninger og handlingsplaner? Kan han være litt mer ambisiøs, kanskje?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-24:
Jeg kan bekrefte at statsråden har lest komiteinnstillingen helt rett når han nå svarte representanten Gundersen at en samlet komite mener at man systematisk må gjøre noe med lærernes mulighet til å bli bedre, i form av etter- og videreutdanning, men så skilles våre veier, uten at jeg skal gjøre det til noen polemikk her og nå. Ut fra mine erfaringer – de får være som de er, men jeg er en politiker som tråkker litt rundt og hører på hva folk har å si – opplever jeg, som statsråden, at vi gjennom Kunnskapsløftet tar et skippertak. Vi gjør en dugnad. Men jeg opplever også en mangel på systematikk. Man burde sørge for at etterutdanningen og gjerne også videreutdanningen får det trykket over seg som gjør at den blir bra. Jeg har vært med på å stemme for Høyres forslag. Jeg skal ikke be om statsrådens kommentar til det, men nøye meg med å spørre om statsråden også underveis, før evalueringen, vil komme tilbake til hvordan man faktisk kan styrke systematikken omkring etter- og videreutdanningen, slik at man får til det som jeg oppfattet lå i statsrådens svar allerede i forrige runde, da vi diskuterte allmennlærerutdanningen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-24:
Jeg har et veldig kort spørsmål: Hva er det som hindrer statsråden i å forsikre gjennom en forskrift at barn skal ha sitteplass på skoleskyssbuss?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-10-24:
Det stemmer.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-24:
Jeg er på lik linje med foregående replikant, og i og for seg også representanten Dørum, forundret over at man ikke kan gå inn for Høyres forslag. Vi vet i dag at bruken av de midlene som går inn i Kunnskapsløftet, er svært variabel rundt omkring i kommunene, og det vårt forslag går ut på, er egentlig å begynne å legge til rette for en systematikk i en periode hvor man allerede har et løft for skolen. Statsråden bør i hvert fall merke seg at komiteen, og særlig opposisjonen i komiteen, er urolige og litt utålmodige med henblikk på at noe må skje her. Da kan man velge å ignorere de signalene eller å ta fatt i dem og begynne å skape en systematikk rundt den problemstillingen, for det er ganske viktig. Mitt spørsmål til statsråden er om han vil merke seg det og begynne å jobbe med en systematikk rundt dette.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-24:
Jeg får slutte meg til dem som har gitt ros for godt samarbeid. Vi har stort sett ganske gode og ordnede forhold i komiteen og siviliserte diskusjoner. Forslaget som diskuteres, er viktig. Det belyser et sentralt område for mange mennesker. Det er en belastning å ha lang busstransport. Det medfører selvfølgelig en del risiko, og det påfører en del elever lengre dager. Jeg kommer selv fra Hedmark og kjenner sånn sett problemene ganske godt. Høyre kan samtidig markere at vi allerede i revidert framsatte forslag om 20 mill. kr ekstra til fylkeskommunene, slik at de kunne betale for det det vil koste å sikre at alle får sitteplass på skolebuss. Vi bad også om at dette ble lagt inn med helårseffekt fra 2007. Så til forslagene. Når det gjelder forbud mot å transportere skolebarn og ungdom stående, mener vi det er veldig fornuftig at vi her tar en gjennomgang av veitrafikkloven med de forskrifter som er, eventuelt av opplæringsloven. Så det er det full tilslutning til. Men innenfor alle de gode intensjoner kan det være på sin plass kanskje å problematisere dette litt. Jeg tok og ringte Hedmark Trafikk, som steller med dette i hjemfylket mitt, bare for å høre litt om hvordan den praktiske hverdagen er. De forsikret at de definitivt hadde fokusering på yngre barn. Der var ikke problematikken stor, i hvert fall ikke i Hedmark. Men så kom spørsmålet rundt videregående skole opp. En slutter til litt forskjellige tidspunkter, og plutselig kommer hele skolen på et tidspunkt som trafikkselskapet ikke har beregnet, og da er det stor pågang uten at det er kapasitet. Da kom spørsmålet opp: Hva gjør vi med 80 år gamle Olga som sitter i bussen, når det er for mange elever? Så det er faktisk en del problemstillinger som en kanskje må tenke igjennom her. I tillegg fikk jeg klar beskjed om at det i stor grad var et nærtrafikkproblem at elever stod på bussen. Så reagerer jeg i og for seg litt på språkbruken når man snakker om useriøse selskaper. Det er selskaper som opererer busser som er godkjent av Biltilsynet for 20–30 ståplasser, og de opererer da innenfor godkjente rammer. Da må vi heller vurdere om det er rammene vi skal se på, og det er vel det vi har bedt departementet om. Så til konsekvensutredninger. Kommunene ser kostnadene i dag. Vi skal alltid være obs på om det her kan være noen utslag av at man ikke ser hele kostnaden, og det er vel det vi har bedt om en gjennomgang av. Men jeg har tillit til det lokale demokrati – det er jo det som er nærmest disse elevene – og jeg har stor tillit til at kommunene faktisk vurderer de kostnadene dette påfører barn og ungdom, ikke bare økonomi. Så til det å overføre ansvar. Vi framsetter et forslag om å innføre en prøveordning der kommuner eller sammenslutninger av kommuner kan få lov til å prøve å overta ansvaret. Vi ser poenget med at her må man ha litt kompetanse og litt forhandlingskraft, og at de minste kommunene kanskje har en utfordring i å skaffe seg det. Men det burde ikke være noe i veien for at man faktisk lar en del kommuner forsøke en ordning hvor de overtar ansvaret for busstransporten. Så herved tar jeg opp forslaget fra Høyre og Venstre.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-24:
Vi står midt oppe i en regionreform som, så vidt jeg vet, ikke er helt ferdig utredet, og som skal finne sine løsninger. Det å forsøke nye løsninger som også kan belyse om fylkes- og regionnivået er nødvendig, burde sånn sett være interessant. Vi har i og for seg gitt uttrykk for at vi ser poenget med forhandlingsstyrke og dette med kompetanse og kunnskap rundt det å legge til rette for rutenett og slike ting, men spørsmålet er om statsråden vil ta initiativ til at enkeltkommuner eller kommuner i samarbeid kan få anledning til forsøk med å ta ansvar for skoleskyssen i sitt nærområde.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Før i tiden var det ofte store diskusjoner blant lærerne i familien og andre som kanskje hadde et annet ståsted. Jeg kan love at juleselskapene var et glødende politisk verksted hvor en kom med forskjellige synspunkter. Fri oppdragelse, 1968-generasjonen, kompislæreren og andre ting var store temaer. Og så har jeg registrert, som representanten Huitfeldt, at mange av oss har erkjent at det har blitt gjort mange feil. Vi har også sett at samfunnet slik det var for kanskje 15–20 år siden, ikke er slik i dag. Lærerutdanningen og lærerne har ikke klart å holde tritt med samfunnsutviklingen. De har sikkert veldig gjerne villet klare dette, men det har ikke alltid fungert. I dag er det faktisk slik at lærerne er sosialarbeidere, de er grensesettere, de er ofte en mor, de er ofte en far. Og vi har sett at endringer i hjemmet og mangel på tid er et av de største problemene i vårt samfunn i dag. Da er det så enkelt å si at nå stiller vi krav. Mange lærere har derfor møtt veggen. Dagens situasjon er vanskelig å takle. Det tror jeg vi alle har forståelse for. Men vi må ikke la disse lærerne og elevene i stikken, for det er det vi gjør hvis vi ikke har to tanker i hodet på én gang. Vi må fokusere på det kortsiktige målet, og vi må fokusere på det langsiktige målet. Derfor er det viktig å gi dagens lærere mulighet til å takle den vanlige skolehverdagen, men det er også viktig å gi morgendagens lærere mulighet til å gå inn i yrket med fagkunnskap og trygghet i ryggsekken, bevisste på at de er de beste i jobben. Slik sett er det egentlig bare å ta fatt. Vi må klare begge deler.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Jeg fikk en utfordring fra representanten Hoksrud som jeg gjerne vil besvare. Men aller først har jeg enda en gang lyst til å presisere hva en enstemmig komite har gått inn for, slik at dette ikke bare blir en retorisk øvelse. Det står: «Komiteen ber på denne bakgrunn Regjeringen vurdere behovet for endringer og presiseringer i vegtrafikkloven med tilhørende forskrifter, eventuelt ny forskrift til opplæringsloven, for å sikre elevene en forsvarlig skoleskyss.» Det er det vi er enige om. Når det gjelder det at jeg ikke ville sende min datter på ni år stående på en skolebuss, og hva jeg vil si til foreldre i samme situasjon, vil jeg selvfølgelig si at de ikke bør akseptere det. Kanskje det ville være med på å presse eventuelle lokalpolitikere og andre til å sikre at man får en sikker og forsvarlig skoletransport.
Per Egil Evensen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Denne saken har sin bakgrunn bl.a. i sikkerheten for skolebarn ved busstransport. Det har vært et stort engasjement rundt saken over det ganske land, og særlig i utkantstrøk, hvor behovet for busstransport er størst. Regelverket rundt transport av skolebarn er mangelfullt i dag, men forskrift av 21. september 1979 nr. 7 og forskrift av 4. oktober 1994 nr. 918 gir oss allikevel noen retningslinjer. I dag er transport av skolebarn et fylkeskommunalt ansvar, med betaling fra hjemkommunen for den enkelte elev. Allikevel er det busselskapene som avgjør hva slags busser som skal benyttes, og hvilke sikkerhetstiltak som skal gjelde. Dette mener Fremskrittspartiet er helt uholdbart. Vi mener det nærmest er å spille hasard med elevenes helse når man ikke setter nasjonale standarder og har et regelverk i et så viktig spørsmål som sikkerhet for skolebarn. Det er lett å se for seg en situasjon hvor en kommune med dårlig økonomi vil velge et lavt anbud for skoleskyss for å spare penger, uten at man har stilt krav om sikkerhet. Et useriøst selskap vil da kunne ta på seg oppdrag med å frakte skolebarn med gamle, utslitte busser. Dette vil kunne få fatale konsekvenser. Både før og under behandlingen av denne saken i komiteen har det kommet fram eksempler fra flere steder i Norge på at skolebarn opplever å måtte stå i bussen på vei til skolen. Hva om en av disse bussene en dag må foreta en nødbrems? Tunge faginstanser som Barneombudet, Trygg Trafikk og Landslaget for nærmiljøskolen, LUFS, har gitt sin fulle støtte til Fremskrittspartiet i denne saken og ønsket en slik lovendring velkommen. Når man i tillegg vet at en enstemmig kirke-, utdannings- og forskningskomite ved behandlingen av budsjettet for 2006 gav uttrykk for bekymring over signaler som tyder på at barn tilbringer mer og mer tid i buss til og fra skole, ja da framstår det som mer og mer underlig at ikke Fremskrittspartiet får full oppslutning om sine forslag i dag. Fremskrittspartiet er redd for at merknadene ikke blir noe annet enn gode hensikter som blir begravd i byråkratiet. Jeg tar for øvrig opp de forslag som er fremmet av Fremskrittspartiet alene eller sammen med andre i innstillingen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Allerede i 2004 ble det fremmet et lignende forslag i Stortinget om forbud mot transport av skolebarn og ungdom stående i skolebuss. Stortingets flertall sa også den gangen at man var svært opptatt av sikkerheten til barn og sikkerheten til dem som var i skolebussen – de som da ble transportert til og fra skole. Men en oversikt i år viser at det kun er fire av fylkene som helt eller delvis har fulgt opp kravet om at alle barn skal ha en egen sitteplass på skolebussen. Dette viser at det er et stort flertall av fylkene som ikke har økonomi til eller har prioritert at barn og unge på vei til skolen skal ha et sete å sitte på, og en trygg skolevei. Er statsråden bekvem med at så mange elever blir transportert til og fra skolen på en utrygg måte?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Dette er en veldig viktig sak. Det handler om hverdagen til mange hundre skoleelever som hver eneste dag blir transport med buss til og fra skolen. Mange av dem opplever utrygghet ved at de må stå i bussen og ikke får sitteplass, som de aller fleste andre får når de tar buss. Bussene som benyttes til skoletransport, er ofte både gamle og utslitte. Dessverre viser det seg med jevne mellomrom at de også har mangler i forhold til trafikksikkerhet. Jeg synes det er en håpløs situasjon at mange av de unge fortsatt skal føle den utryggheten, at foreldre er utrygge fordi de er usikre på hvordan det går med barna deres mens de er på vei til og fra skolen. Jeg synes det er ganske interessant når vi diskuterer dette temaet: Som foreldre er man, når man er ute og kjører med barna sine, pliktig til å ha barnesikring – barna skal sitte i belte for å være trygge og sikre i trafikken. Og dersom man ikke oppfyller de kravene, blir man bøtelagt hvis man blir stoppet langs veien. Det blir jo da et stort paradoks at man hele tiden innprenter barna sine at de skal ha på sikkerhetsutstyr når de kjører i bil, men når de tar bussen eller når de er på vei til skolen, er det ikke lenger krav om det. Når jeg velger å ta bussen fra Telemark til Oslo, får jeg både et sete å sitte på og sikkerhetsutstyr som jeg skal ha rundt meg for å være sikker på å få en trygg transport, mens skolebarn ikke skal ha den samme tryggheten når de skal til og fra skolen. Jeg må også si at det er ganske spesielt at det forrige storting i forbindelse med Nasjonal transportplan gikk inn for, sammen med Staten vegvesen, at man skulle ha en nullvisjon, altså null hardt skadde og drepte i trafikken. Da synes jeg det blir et stort paradoks at skoleelever skal kunne sendes til og fra uten at det er et krav om at de skal ha et sete å sitte på og sikkerhetsutstyr for å sikre dem mens de sitter i bussen. Representanten Freddy de Ruiter kunne ikke skjønne hvordan fylkespolitikerne kunne gamble med dette. Problemet til fylkespolitikerne er at man står overfor store økonomiske utfordringer, og dessverre er det slik at dette er ikke en pålagt oppgave i henhold til lovverket. Det er en anbefaling om at alle skal ha en sitteplass, men det er altså ikke noe pålegg fra dette organ. Det er det jeg hadde håpet at man skulle få. Så helt til slutt: Freddy de Ruiter sa at han ikke ville akseptere at hans datter måtte stå på skolebussen. Jeg er litt spent på hva han vil si til alle de foreldrene som hver eneste skoledag opplever at deres barn må stå på skolebussen, at de ikke får en ordentlig sitteplass og ikke har trafikksikre forhold.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Jeg har hatt den glede, eller «uglede», å høre på slutten av denne debatten. Det er en debatt som jeg har vært inne i tidligere, for jeg har faktisk laget en del av det dokumentet – for en del år siden. Det gjelder forslaget om at barn skal ha sitteplass på buss – og jeg synes det er uverdig at de ikke har det i dette landet. Jeg har derfor lyst til å stille statsråden et spørsmål. Statsråden har stor tillit til fylkeskommunen. Det kan jo være greit. Men det er 40 skadde barn hvert år. Det er tross alt veldig mye, synes jeg, mens statsråden ser ut til å bagatellisere det – det er ikke så veldig mye. Men dette forumet bestemmer jo at jeg skal sitte med bilbelte. Det skal jeg også gjøre på buss. Hvorfor vil ikke da statsråden si at ok, dette skal også gjelde for barn?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Nå er jeg kanskje litt ivrig og tar i litt – men tross alt: Hvis det er en noenlunde ny buss med sikkerhetsseler som blir satt inn i en skolebarntransport, er altså læreren pålagt å sitte med bilbelte. Det er også du, hvis du går på den bussen – men elevene kan en stue inn i midtgangen uten at de er pålagt å sitte, med sele. Er dette riktig?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-10-24:
Referatsak 36 er foreslått sendt finanskomiteen, men det er en sak som naturlig også tilligger næringskomiteen. Den bør enten behandles i begge komiteer eller i alle fall sendes næringskomiteen for uttalelse før innstilling avgis.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-10-24:
Nei. Jeg er veldig uenig i forslaget, men jeg aksepterer det.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2006-03-14:
Oppheving av lov om Statens Bankinvesteringsfond er ikke oppfattet som noen stor og vanskelig sak i næringskomiteen. Komiteen er enig i departementets vurderinger og forslag om å oppheve loven. Stortinget hadde debatt og vedtok å avvikle Bankinvesteringsfondet den 15. desember 2003, så nå er det bare det formelle vedtaket om å oppheve loven som gjenstår. Når jeg tar ordet, er det rett og slett for å unngå at denne loven blir begravd i, skal vi si, fullstendig stillhet. Den fortjener ikke det. Det er gode grunner til å tenke over hvorfor denne loven ble nødvendig, og at den var et viktig grunnlag for at betydelige deler av finansnæringen vår ble berget fra 1991 og videre utover på 1990-tallet. Jeg anbefaler næringskomiteens enstemmige tilråding, og håper at jeg med dette mitt skarve bidrag har medvirket til at lov om Statens Bankinvesteringsfond nå avvikles på en verdig måte.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2006-03-14:
Heimevernet har i de senere år skiftet karakter hva angår både størrelse og funksjon. Heimevernet er i dag det nærmeste vi kommer et mobiliseringsforsvar, og er nå ikke lenger bundet av geografiske tilknytninger. Heimevernets mer mobile rolle har også påvirket organisasjonen som helhet. Heimevernet er nå en del av vårt forsvar mot terror og andre trusler. Det har også en viktig rolle i forebygging og begrensing av naturskapte og menneskeskapte katastrofer. Sett i lys av disse endringene i Heimevernets natur og funksjon er det derfor etter komiteens mening nå nødvendig å tilpasse det rettslige grunnlaget for innkalling av heimevernspersonell. Det foreligger i dag et utilstrekkelig rettslig grunnlag for å innkalle heimevernspersonell til å forestå de primær- og sekundæroppgaver som kan utledes av Stortingets tilslutning til kvalitetsreformen i Heimevernet spesielt, omstilling av Forsvaret generelt samt hensynet til å styrke sivilt-militært samarbeid innenfor samfunnssikkerhet. Regjeringen mener at rettsgrunnlaget for å innkalle heimevernspersonell til å gjennomføre oppgaver de er pålagt, bør styrkes. Det foreslås at dette skjer gjennom en utvidelse av heimevernsloven § 13 om å kunne pålegges nærmere bestemt tjeneste utover pliktig tjeneste etter lovens §§ 9 til 12. Slik tjeneste foreslås begrenset til å gjelde tjeneste som tar sikte på å avverge eller begrense anslag av omfattende eller av annen årsak særlig skadevoldende karakter, rettet mot vesentlige samfunnsinteresser. Komiteen mener at ved å endre loven slik som det nå legges opp til, vil det som tidligere nevnt bli et rettslig grunnlag for å innkalle heimevernspersonell til oppgaver som kan utledes av Stortingets tilslutning til kvalitetsreformen i Heimevernet, omstilling av Forsvaret samt hensynet til å styrke sivilt-militært samarbeid innenfor samfunnssikkerhet. Komiteen merker seg at ingen av høringsinstansene går mot de foreslåtte endringene av heimevernsloven, og det viser at forslaget er meget godt forankret i alle høringsinstansene. Det framgår også i uttalelsene at terskelen for å kalle inn heimevernspersonell til krisehåndtering må være rimelig høy, noe som komiteen også vil påpeke viktigheten av. Komiteen støtter enstemmig forslaget til endring i lov 17. juli 1953 nr. 28 om Heimevernet(utvidet tjenesteplikt i fredstid) (utvidet tjenesteplikt i fredstid)
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2006-03-14:
Som saksordføreren var inne på, er bakgrunnen for at saken er kommet opp til behandling, at vi har et for utilstrekkelig rettslig grunnlag til å innkalle heimevernssoldater til å forestå de oppgavene som Stortinget har bestemt at Heimevernet skal utføre. En slik styrking av rettsgrunnlaget vil forbedre Heimevernets evne til suverenitetshevdelse og sikring av kritisk infrastruktur og styrke det sivile og militære samarbeidet i kampen mot terrorisme. Som saksordføreren sa, er det ingen høringsinstanser som har gått imot, og ifølge pressen omtales lovforslaget som viktig og riktig. Det poengteres at dette vil bidra til et ytterligere relevant og anvendbart heimevern. Heimevernets 60-årige historie forteller om en organisasjon som har vært tuftet på frivillighet, dugnad, tilstedeværelse og lokalkunnskap. På tross av de store endringene som Heimevernet har gjennomgått de senere årene, ligger denne grunnholdningen fortsatt fast. Jeg er ikke i tvil om at lovendringen som nå skjer, vil bidra til å forsterke Heimevernets rolle i nærmiljøet og gjøre at den kompetanse og de ressurser som ligger i Heimevernet, kan utnyttes enda bedre. Den fleksibilitet som er innebygd i lovforslaget, kan bety en ekstra belastning for det sivile samfunn, både på personellet og på deres arbeidsgivere, men med den betydning Heimevernet har i samfunnet, og med et ansvarsbevisst og engasjert personell, tror jeg dette vil fungere meget bra. Det er svært viktig at samfunnsnyttige tjenester som Heimevernet står for, i seg selv skaper en fleksibilitet og velvilje i alle deler av samfunnet. Derfor er det vår overbevisning at denne endringen er en riktig utvikling for Heimevernet, og jeg er glad for at en samlet komite står bak innstillingen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
I NAV-reformen legges det opp til at det skal være to forvaltningsledd som har ansvar. Den ene delen er staten, og de kommunale sosialkontorene er det kommunene som skal styre. De skal styre dette gjennom kommunale vedtak, kommunale budsjetter, dvs. at de har full kommunal handlefrihet. Statsråden sa at dette var «en forvaltningspolitisk nyvinning». Det er det ikke tvil om at det er, men et av spørsmålene mine blir da: Hvor lurt er det, når man gjennomfører en så stor reform, med de store kulturforskjellene som er mellom trygdeetaten og arbeidsmarkedsetaten, samtidig å legge byrder til gjennom en forvaltningspolitisk nyvinning ved at også en annen etat skal inn, som også er styrt fra et annet forvaltningsledd? Saksordføreren sa også i sitt innlegg at det skulle være et likt tilbud i landet. Hvordan kan det bli et likt tilbud når det blir forskjellige lokale satser på sosialhjelpen rundt omkring i landet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
Som en følge av denne loven skal det skje forandringer i mange andre lover. Fremskrittspartiet har lagt fram et forslag som går på at Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovforslag for Stortinget slik at ansvarsområdet de kommunale sosialkontorene har, overføres fra kommunen til staten og legges inn under NAV-kontorene. Bakgrunnen for dette er at vi har bedt departementet om lovteknisk bistand. Det har vi ikke fått. Så kommer vi til det problemet at flere av de lovene som skal forandres i forbindelse med dette, inneholder henvisning til at sosialkontorene er kommunale. Vi er som sagt imot at det er kommunale sosialkontor, men vi er enig i intensjonen i loven. Vi kommer til å stemme for lovendringsforslagene, og vil komme tilbake til en total endring av hele loven i forbindelse med at vi får svar fra Regjeringen – hvis vi får det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-07:
På slutten har jeg behov for å understreke at den nye NAV-etaten skal representere noe kvalitativt nytt og gis mulighet til å fungere fleksibelt ved bruk av statlige og kommunale tjenester. Det er nødvendig for de målsettingene vi har, men også fordi dette er en svært dyr reform. Den administrative omleggingen vi gjør nå, koster svært mye, og det krever at brukerne vil oppleve noe kvalitativt nytt. Helheten har mange vært inne på. Jeg vil fra SVs side understreke det flere har sagt, at helheten betyr ikke bare at man greier å samarbeide innenfor den nye etaten og med de kommunale sosialtjenestene, men at man også skal samarbeide med andre etater, både statlige, kommunale og eventuelt fylkeskommunale, slik at hver enkelt bruker skal få de sammenhengende tjenestene de har behov for. Det er svært viktig at det nå ikke blir nye, vanntette skott mellom NAV og f.eks. den kommunale rehabiliteringstjenesten, den statlige rehabiliteringstjenesten eller utdanningsinstitusjonene. Det vil være veldig vesentlig for å oppnå målsettingen om at flere skal komme i arbeid. Til slutt: NAV skal være et av de viktige virkemidlene i fattigdomsbekjempelsen, slik representanten Lise Christoffersen sa i sitt utmerkede innlegg. Representanten Robert Eriksson fra Fremskrittspartiet var også inne på sosialhjelpen og problemene i den forbindelse. Ja, det er bare å lese Sosial- og helsedirektoratets rapporter på dette området, som viser at her er det problemer og store forskjeller. Ikke minst er konsekvensen av økonomisk fattigdom til hinder for arbeidslinja. Folk kommer ikke ut av fattigdommen fordi de har for store økonomiske problemer til å makte snuoperasjonen. Derfor blir det en av de viktige oppgavene som vi skal ta for oss til høsten, når vi skal gå igjennom stortingsmeldingen og virkemidlene knyttet til den og til handlingsplanen mot fattigdom, slik at vi kan få en helhet i dette, og slik at vi kan gjøre det realistisk for alle å lykkes. Da snakker vi om arbeid, og vi snakker også om ytelser som gjør at folk ikke skrus ned i fattigdom og problemer, men at de får mulighet til å løfte seg opp og ta imot de tilbudene som en ny NAV-etat skal kunne gi dem, slik at de kan få et bedre og mer aktivt liv, og slik at muligheten til å arbeide, som nesten alle har, blir realisert til beste for både dem sjøl og samfunnet.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-06-07:
Meldinger til Kristelig Folkeparti fra kommunene tyder på at NAV-etaten i mange tilfeller inntar en holdning som innebærer at lokale NAV-kontorer blir såkalte minimumskontorer. I innstillingen om NAV-loven i dag framgår det tydelig at Stortinget gjerne ser at NAV-kontoret inneholder mer enn lovens minimumsløsning. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at NAV-etaten ved etablering av enkelte NAV-kontorer er åpen for lokalt tilpassede løsninger som går utover lovens minimum?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-06-07:
Flere var i sine innlegg inne på kompetanseutfordringene. Jeg ønsker å høre hvordan statsråden ser på dette, for en del av utfordringene i forhold til NAV-kontorene vil nok ligge i at det blir en kompetanseutfordring. Da kan det også, som en del har tatt kontakt med meg om, fort komme en misvisende sentraliseringseffekt, som kanskje er noe utilsiktet, ut av det. Jeg lurer på hvordan statsråden ser på det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Det første spørsmålet er jo et viktig og sentralt spørsmål, og det er ingen tvil om at en av hovedutfordringene vi står overfor, er å greie å bygge en ny felles kultur som tar med seg det beste i tre ulike eksisterende kulturer. Greier vi det, greier vi å bygge en ny og bedre forvaltning enn vi har i dag. Jeg tror at noe av det som er grunnleggende i forhold til å trekke med kommunene, er at ved å trekke kommunene inn i NAV-kontorene får vi også ansvarliggjort kommunene for helheten i utfordringene. Skal f.eks. en funksjonshemmet komme seg i jobb, trenger man et nært samarbeid med kommunens pleie- og omsorgstjeneste, man må da samarbeide med hjemmesykepleien om f.eks. det å komme seg opp om morgenen. Ved å trekke kommunene med i NAV-kontorene vil kommunene få fokusert sterkere på helheten også i sine utfordringer, og jeg tror at i sum vil det være bedre enn om kommunene var holdt utenfor.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Mitt klare inntrykk er at NAV, og det er jo fylkesleddene som nå fører samtaler med kommunene, er veldig åpen for å finne løsninger som gjerne inkluderer mer enn minimumsløsningene. Det har, i hvert fall fra min side, vært understreket veldig sterkt at vi skal møte kommunene som likeverdige partnere. Vi skal med det utgangspunktet ha en god dialog som åpner for kloke, lokale løsninger. Så tror jeg det er viktig at man også har en debatt om hvor lurt det er å gjøre NAV-kontorene for store, for vi møter også en del kommuner som har lyst til å legge hele eldreomsorgen, hele pleie- og omsorgssektoren – i det hele tatt – inn i NAV-kontoret. Da synes jeg det er rett at de møter en statsetat som stiller noen kritiske spørsmål knyttet til det, ut fra formålet med NAV-reformen. Men jeg føler meg veldig trygg på at NAV-fylkene nå ikke promoterer minimumsløsningene. Det håper jeg ikke skjer, og det tror jeg ikke skjer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Det er et stort og viktig spørsmål, og jeg skulle gjerne hatt mye mer enn ett minutt til å svare på det. Jeg tror det er veldig viktig at vi greier å skille mellom kompetanseutfordringene, som er store og viktige, og som jeg vet NAV jobber mye med, og det at man samtidig ser på å effektivisere mer tradisjonelle forvaltningsoppgaver på en slik måte at man får frigjort tid for det NAV-kontorene egentlig skal holde på med, nemlig god brukerkontakt. Det er viktig at disse to ulike formålene ikke rotes i hop. Jeg sier ikke at replikanten gjør det, men det er viktig for meg, i hvert fall, å understreke at det holdes fra hverandre. Kompetanseutfordringene er noe av det vi er aller mest opptatt av, og det vil koste en god del å få til gode nok kompetanseprogram i NAV. Jeg er nå veldig opptatt av å jobbe med både årets budsjett og kommende års budsjett for å sørge for at bevilgningene er tilstrekkelige.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Det er et stort og viktig spørsmål, men det har i grunnen veldig lite med den saken vi nå behandler, å gjøre, for nå behandler vi det lovmessige rammeverket for etablering av NAV-kontorene og samarbeidet mellom NAV-kontorene og kommunene. Jeg har flere ganger i Stortinget sagt at vi vil gå løs på de utfordringene som Eriksson nå nevner, gjennom at vi nå gjennomgår hele virkemiddelapparatet, innretningen på de ulike ordningene som NAV-kontorene vil ha hånd om, rydder opp i verktøykassa og skal stille en enhetlig og godt utstyrt verktøykasse til disposisjon for NAV-kontorene. Det kommer vi med i en stortingsmelding om arbeid, velferd og inkludering i høst. Da tar vi trinn to. Nå har vi NAV-kontorene på plass, loven på plass, og nå skal vi gå løs på innholdet i framtidens velferdspolitikk.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
Velferdsreformens hovedtanke var jo å få færre på stønad og flere i arbeid. I dag har vi ca. 320 000 som går på uføretrygd. Mange av disse har en restarbeidsevne, men kanskje enda viktigere, en restarbeidslyst, altså at man ønsker å gå ut i arbeidslivet. Næringslivet etterspør i dag flere i arbeid, og mitt spørsmål til statsråden blir da: På hvilken måte og med hvilke incitamenter ønsker han å tilrettelegge i de nye NAV-kontorene slik at man kan få kvalifisert disse folkene til å gå ut i det ordinære arbeidsmarkedet etter hvert?