Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-11:
Dette er også en debatt som har vært tatt mer enn én gang her i salen. Det er muligens ikke siste gang i dag heller. Først og fremst vil jeg gi honnør til forslagsstillerne. Dernest hadde jeg ønsket med all mulig respekt at man ville vært like opptatt av dette i forrige periode. Det sitter mange tunge justispolitikere fra forrige justiskomite i salen nå, som også hadde mulighet til å fokusere på dette i forrige periode, uten at man kanskje gjorde det i stor nok grad. Samtidig betyr ikke det at vi ikke skal gjøre jobben nå, for det trengs. Statsråden og regjeringspartiene hevder at ved å utdanne det antallet man nå satser på, skal dette gå bra. Noen av oss er nok fortsatt i tvil om det kommer til å holde helt til mål - ikke minst med tanke på at man fra regjeringspartienes side fokuserer veldig mye på utdanning. Men jeg oppfatter faktisk at distriktene der ute mangler midler til å ansette folk, at det er et større problem enn det å utdanne folk. For det hjelper altså ikke med flere utdannede politifolk hvis man ikke i distriktene har midler til å ansette dem. Samtidig er det slik at historien om det som skjedde i forrige periode, og det som skjer i denne perioden, har vært diskutert opp og ned og fram og tilbake, og det er vel en «never ending story», for å bruke et godt norsk begrep. Så vi kommer til å fortsette med det. Jeg tror likevel at hvis det er noe vi skal lytte til og rette oss etter, så er det tilbakemeldinger vi får fra publikum. Jeg har en opplevelse av at dette året, 2008, er et år som er nesten like ille som 2004, da Arbeiderpartiet inngikk budsjettforlik med regjeringen Bondevik II. Jeg husker at vår nåværende politidirektør sa i et debattprogram at man ikke drev uforsvarlig, men helt i grenseland. Det var det Arbeiderpartiet fikk til den gang. Nå hevder statsråden at alt går så meget bedre, for å bruke et Høyre-uttrykk. Om det er kledelig korrekt, skal jeg la være usagt, for det er det sikkert delte meninger om i denne salen. Det som iallfall er sikkert, er at publikum forventer mer enn det Stortinget er i stand til å levere i dag. Det synes jeg er ille. Vi har en politilov i Norge. §§ 1 og 2 er ganske tydelige på statens ansvar. Det er min ærbødige påstand overfor statsråden at pr. i dag er vi ikke der vi burde ha vært. Det er for lang avstand mellom de forventningene publikum har, og den tjenesten de får tilbake. Følt trygghet er selvfølgelig ikke noe man kan vedta. Det er kanskje også vanskelig å innfri den hundre prosent, men det vi skal være veldig bevisste på, er at hvis avstanden blir for stor mellom publikums forventninger og det Politiet er i stand til å levere, får vi et problem, og vi får et problem som vil være økende, ikke minst i forhold til den etaten som gjør jobben, nemlig Politiet. Politiet er verktøyet og balansepunktet mellom rett og galt når lovlydige borgere trenger hjelp for å ordne opp i et eller annet forhold. Nå virker det som at om enkeltpersoner ønsker å levere en anmeldelse, får man henleggelsen omtrent før man kommer hjem, hvis man er så heldig å få lov til å levere inn anmeldelsen. Vi har mottatt henvendelser fra politifolk som har fått utdelt nye enhåndsvåpen, som har skutt opp og gjort seg ferdig med å bli godkjent, men som ikke får tilgang til ammunisjon for å opprettholde det nivået man selv ønsker seg. Det synes jeg er leit. For det kan altså komme situasjoner hvor de samme tjenestefolkene står i en skarp situasjon, og de vil føle, i verste fall, at de ikke er komfortable med situasjonen, ikke minst med basis i manglende trening. Det vi kanskje burde gjøre, var å slutte med en intern krangel om hvem som har gjort hva, om hvem som har lovte hva, og om hvem som ikke har gjort hva. Vi burde heller ha greid å enes om et fokus og tatt tak i det som det faktisk bør fokuseres på. Etter mitt skjønn vil det være ting som: Hvor lang tid skal publikum kunne måtte vente fra de ber om assistanse til de får den nødvendige assistansen - altså en utrykningstid? Tør vi å gå inn på den debatten for å avklare behovene vi har i framtiden? Og ikke minst: Hvilke forventninger skal publikum ha når det gjelder leveranse og tilstedeværelse av norsk politi? Vi kan godt diskutere utdanningstall, hvem som var best, og hvem som var dårligst, men det hjelper ikke dagen i dag, det gjør ikke det. Vi løser ingen ting ved å diskutere historien. Vi løser muligens ting ved å se framover og se på de felles problemene vi alle har, og så finne en løsning som tjener publikum. At vi her fokuserer på politisk mangfold, kompetanse og klokskap - ja, det er mulig at det er til stede i denne salen. Jeg tror dessverre at det er slik at de på utsiden av denne salen ikke nødvendigvis bestandig ser samme klokskap. Det er muligens fornuftig at de er kritiske til det vi gjør, men det bør iallfall være en rettesnor i forhold til å utfordre oss til å ta tak i de tingene som er viktigst. Det er ikke å krangle om historien, men å ha et fokus framover for å ta tak i de problemene som jeg er sikker på at vi alle ser, muligens med litt forskjellig politisk forankring.