Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-13:
Det bør vel nesten være unødvendig å fortelle at SV har en mye romsligere kommuneøkonomi. Det er nesten sånn at vi er på det nivået som Senterpartiet var på i opposisjon, så Senterpartiet i opposisjon og vi har veldig mye felles når det gjelder kommuneøkonomi. Ingen vind hjelper den som ikke vet hvor han skal seile. For lenge har sentrumsregjeringa latt vinden fra høyre fylle seilene på en kurs bort fra Voksenåserklæringa. Men jeg har et håp nå om at vinden snart skal snu. Et tema i denne debatten har vært fortidas synder. Sentrum og Arbeiderpartiet har erkjent at forskjellene, avstanden mellom de på solsida som fråtser i rikdom, og de som har minst, er større enn noensinne. Arbeiderpartiet og sentrum legger gjensidig skylda på hverandre. Det kan være nødvendig å avklare hvilke synder som er begått for å rette dem opp. Det er fristende å finne synderen, før vi gir forlatelse og ser framover. Men la oss i det minste være enige om at innflytelse fra Fremskrittspartiet og Høyre gjør vondt verre. Noen har latt seg friste til å se enda lenger tilbake, til de gode gamle dager – dersom de var så gode – til tider da delinga i politikken var enklere, med høyre-venstre-aksen. En Høyre-representant snakket varmt om John Lyngs korte regjeringsepoke. Frp-erne drømmer seg tilbake til tider da Norge ikke hadde de nye landsmenn med annen kultur- og religionsbakgrunn. Men for å si det med Halvdan Sivertsens ord som innleder «Sangen om i morra»: Det hende du lengte tebakeOg drømme om daga da livet va lettDa trua va enkel og riktig va rettNu har livet fått lært dæ nå annaDu har letta, Gud veit kor du landa Det er viktig å vite hvor en skal lande. Det er viktig å finne ut hvem man må samarbeide med for å lande på rett sted. For det er ikke bare lyse perspektiver vi går inn i det neste årtusen med. Skal vi løse disse oppgavene, er det viktig å parkere Fremskrittspartiet og Høyre på sidelinja i norsk politikk. For å dra det ned på et regionalt nivå i ei tid hvor det hersker kaotiske tilstander med alle mulige konstellasjoner i konstituering av kommunestyrer og fylkesting: I mitt heimfylke, Nordland, skal det etableres parlamentarisme med et fylkesråd. Jeg setter stor pris på at Arbeiderpartiet, sentrumspartiene og SV har arbeidet seg fram til en felles politisk plattform. De trengte ikke SV for å skape flertall, men jeg tror de tenkte som så: SV hadde noe å bidra med. Jeg skulle ønske at det gav retning for det politiske arbeid også i denne sal – for hvilke oppgaver står vi overfor? For oss i SV står en aktiv, målretta, internasjonal solidaritetsinnsats, med bistand og en rettferdig handelsordning, sentralt. Jeg går ut fra at Arbeiderpartiet og sentrum er enige med oss om at Fremskrittspartiet og Høyre ikke bør ha innflytelse over norsk politikk på dette feltet. For oss i SV er arbeidet for menneskerettigheter viktig. Der har ikke Fremskrittspartiet noe å bidra med. SV ønsker å begrense markedskreftenes makt. Jeg skal vedgå at jeg ikke er fornøyd med Arbeiderpartiet og sentrum i dette spørsmålet. Men sammenlignet med Fremskrittspartiet og Høyre ser jeg muligheter hos Arbeiderpartiet og sentrum, for i det som er vårt hovedsatsingfelt når det gjelder nasjonal politikk, ligger tyngdepunktet fra sentrum og mot venstre. Det bør det også gjøre for Regjeringa. Vi vil ha satsing på en skole som gir muligheter til alle, som ikke blir eliteskole for dem som ved fritt skolevalg har ressurser til å få beste alternativ – en skole for framtida og ikke fortidas skole. Vi vil ha et helsevesen hvor man ikke kjøper seg plass i køen, men hvor vi ivaretar alle, uansett sosial rang og rikdom, uansett prislapp på sykdommen. Vi vil ha en fordelingspolitikk som skaper større sosial likhet, hvor de velstående ikke blir surfere i et skattesystem fullt av hull, men må yte til fellesskapet. Vi vil ha en distriktspolitikk hvor man er villig til å sette inn virkemidler for å ta hele landet i bruk. Vi vil ha en miljøpolitikk som tar utfordringene på alvor, enten det gjelder kollektivsatsing, alternativ energi eller å bevare ressursene i havet og unngå privatisering av allmenningsretten. Dette er viktige felt hvor sentrum ikke kommer noen veg ved å søke samarbeid med Fremskrittspartiet og Høyre. Det er konfliktfylt også i et samarbeid mellom Arbeiderpartiet, sentrum og SV – svært konfliktfylt. Men i denne konstellasjonen er i alle fall problemene erkjent, og da er det mulig å finne løsningene. Jeg ser at vi har konflikter som vi vanskelig kan finne felles løsninger på – medlemskap i EU med Arbeiderpartiet f.eks. Men det blir ikke noe bedre i en allianse med høyresida. Vi i SV ser nok at vår forsvarspolitikk ikke vil stå sterkt i et slikt samarbeid, men det vil bli enda verre om Fremskrittspartiet og Høyre hadde ei hand på roret. SV og Arbeiderpartiet er ikke enig med sentrum om kontantstøtten. Men er det nok til å la Høyre og Fremskrittspartiet styre politikken for øvrig? Svaret er nei. Jeg har lurt på hvordan Arbeiderpartiet har tenkt etter å ha erkjent at vegen tilbake til makt går gjennom å etablere et flertall som grunnlag for styring. Jeg har savna utfordringene hos sentrumsregjeringa. Utover motstanden mot kontantstøtten – som jeg også er motstander av – som har vært dødfødt ettersom sentrumsregjeringa inngikk en fireårskontrakt med Fremskrittspartiet og Høyre, har jeg bare observert ei utfordring hvor Arbeiderpartiet har stått på, hvor de ikke har gitt ved dørene – en politisk dårlig sak i en allianse som Arbeiderpartiet burde ha holdt seg unna: IT Fornebu. Denne alliansen legitimerer Hedstrøm, som Arbeiderpartiet burde ha holdt på én armlengdes avstand minst, og gir Fremskrittspartiet en mulighet til på nytt å vise at det er de som bestemmer hvor flertallet skal ligge. I tillegg er det jo en veldig dårlig sak. Jeg syns Arbeiderpartiet har vært tafatt, men sentrumspartiene har vært politisk hjelpeløse. Det høres forunderlig ut når statsministeren begrunner kontakten med Arbeiderpartiet om statsbudsjettet rent formalistisk med at Arbeiderpartiet er det største opposisjonspartiet. Sentrum bør vende seg mot venstre, fordi det er der – og bare der – de finner svar på viktige spørsmål som internasjonal solidariteten bedre fordelingen framtidsretta skoleen solidarisk helsepolitikken aktiv distriktspolitikk osv. De finner den alliansen kun hvis de ser mot venstre. Det å utvikle et flertallsgrunnlag for politisk kursendring vil bli en stormfull seilas, men jeg tror det er den eneste muligheten vi har dersom vi skal unngå å havarere. Vi har muligheter. Vi bør gjøre som nordlendingene når de etablerer fylkesregjering. Vi må skape de rette alliansene. Da former vi morgendagen i vårt bilde, eller som Halvdan Sivertsen sier det i det siste verset i «Sangen om i morra»: Kom søng mæ en sang om i morra Som enda ligg naken og nyfødt i øst Mens natta gir gårdagens tåra sin trøst Om du gråt dem i sorg eller sinne Har du dagen i morra å vinne