Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-10-04:
La meg aller først gjøre en liten visitt til – i dette tilfellet – både Harold Wilsons og James Callaghans disippel, Heikki Holmås. Jeg tror ikke det er noe sug, selv i ditt eget parti, til å gå tilbake til tiden forut for Margaret Thatcher. Det var tross alt Margaret Thatcher som la grunnlaget for nyere britisk politikk, en politikk som både de konservative og Labour har fulgt opp i ettertid, og en politikk som la grunnlaget for en helt annen konkurransekraft for Storbritannia. La meg også minne representanten Bjørnflaten om at Høyre verken har ønske om å bryte eller har brutt klimaforliket. Tvert imot, Høyre var en pådriver i Stortinget for klimaforliket. Vi la til grunn et klimaforlik som ble vesentlig bedre enn hva regjeringen la på bordet. Og det er denne regjeringen som har brukt tre år på å komme med en oppfølging til Stortinget på nettopp klimaforliket, og det er ikke ventet en sak til Stortinget før det går enda et år. Norge er globaliseringens vinner – vi selger våre råvarer dyrt, vi importerer billig – en globalisering som har hentet hundrevis av millioner av mennesker ut av fattigdom bare de siste ti årene. Men finanskrisen de siste to årene har skjøvet tilbake flere titalls millioner i fattigdom. Det er bakteppet for denne trontalen, et bakteppe som kan være vanskelig å få øye på med svartmalingen med bred pensel både fra høyre og venstre. Vår mulighet er nå, det er nå og de neste ti årene vi har overskudd på statsbudsjettet – svært store overskudd på statsbudsjettet. Jeg deler Helga Pedersens oppsummering om at Norge er grunnleggende godt, norsk politikk er grunnleggende god. Men jeg deler overhodet ikke representantens manglende spørsmål, manglende veivalg. Hva skal vi leve av etter oljen? Eller: Hvordan får vi mest mulig velferd ut av de milliardene vi faktisk bruker? For hovedforskjellen i norsk politikk går både på synet på enkeltmennesket og synet på penger. Høyre ønsker en politikk som setter enkeltmennesket i fokus, som sier at det har liten betydning om tjenesten tilbys av private eller offentlige, bare det er det offentlige som står som leverandør, kvalitetskontrollør, og den private som mottar tjenesten, selv kan evaluere ved å gå til den ene eller andre. Når det gjelder synet på penger, har jo denne debatten vist hvor stor avgrunnen faktisk er. Over 400 mrd. kr av oljeinntekter er brukt bare siden 2006, og spørsmålet vi må stille oss er: Har vi fått mest mulig velferd igjen for pengene? Helga Pedersen sa at vi har fått tidenes asfaltsommer. Ja, det er fremdeles en nokså mager asfaltvinter i vente. For meg handler ikke synet på penger om å bruke et nullsumspill som utgangspunkt. Nei, det handler faktisk om at den økonomien vi har, kan gjøres vesentlig større – vesentlig større ved å heve blikket og stille spørsmålet: Hva skal vi leve av i framtiden? Hvordan bruker vi de midlene vi har i dag, på å skape velferd i morgen? Det synes å være et tema som denne debatten dessverre har rast forbi. For jeg er opptatt av, sammen med Høyre, at det skal lønne seg å arbeide, at det å skape en arbeidsplass er grunnleggende positivt, at det å være en gründer er en hedersbevisning, at det å ha et lønnsomt selskap skal premieres og ikke straffes. Men det handler også om hva vi bruker offentlige velferdskroner til. Hvordan kan det forsvares å bruke over 400 mrd. kr og ha en helsekø som går fra i underkant av 200 000 til nå 250 000? Eller en økning på politibudsjettet som betyr – for øyeblikket – at de 50 midlertidige stillingene på Grønland politistasjon nå ikke kommer til å bli faste stillinger som de var forespeilet for bare kort tid siden. Eller at vi har et Nav som ikke klarer å se enkeltmennesket fordi det nå legges så sterke begrensninger på gjennomføring av tiltak, fordi det ikke finnes penger de neste seks månedene.