Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-13:
Finnmark fylke markedsfører seg med rette som mulighetenes fylke. Sett fra et næringsperspektiv, er det ikke vanskelig å se at fylket står foran en positiv utvikling: olje, gass, mineral, fiskeri, reiseliv osv. De unge i Finnmark kan med rette se på framtiden med optimisme. Og det gjør de. De er optimistiske fordi det utvilsomt vil være mange flere jobber tilgjengelig enn på mange, mange tiår. Flere og mer spennende jobber, stillinger som krever kunnskap – mange av disse er stillinger som krever ny kompetanse. Finnmark med sine mange muligheter er som skapt for nye ideer og bedre løsninger. Derfor er den debatten som går i salen i dag, viktig å ta på vegne av de unge i Finnmark. Finnmark er nok dessverre det fylket hvor avstanden mellom den kompetansen vi innehar, og den kompetansen vi vil trenge, er størst, både fordi utdanningsnivået er lavt, og fordi mange må endre sin kompetanse i framtiden. Statistikken forteller oss dessverre at vi presterer dårligere faglig, og får for få gjennom utdanningsløpet. Denne statistikken forteller oss kort og godt at mange av finnmarksungdommene står i fare for å miste de mulighetene de så optimistisk ser fram mot. Regjeringen har heldigvis over år gjort to viktige erkjennelser: Kunnskap kan måles, og måleresultatet forteller noe viktig om menneskenes muligheter videre i livet. Regjeringen har også innsett at kompetente lærere er en særdeles viktig del av løsningen for å få bedre resultater i skolen, noe jeg synes er meget bra. Derfor er det med beklagelse jeg registrerer at man i videreutdanningsprogrammet for lærere er såpass sentralstyrt at det av og til blir vanskelig for mange, og gjerne små kommuner, å delta. Her synes jeg heller man bør la de gode ideene yngle, slik at man får fram de beste løsningene sett fra kommunenes, skolenes og lærernes ståsted. Sentralmakt blir dessverre altfor ofte overmakt, som igjen dreper gode lokale initiativer. Min kommune, Båtsfjord, kunne med litt fleksibilitet fått seks lærere gjennom videreutdanningsprogrammet for de samme pengene vi brukte på å få to stykker gjennom i regjeringens opplegg. Vi måtte bruke høgskolene i Trondheim og Tromsø i stedet for vår egen i Alta. Vi kunne ha benyttet desentraliserte løsninger, som vi er veldig gode på, men måtte dessverre reise til fast oppsatte samlinger. Jeg betviler ikke de gode intensjonene, men registrerer dessverre at regjeringen ikke evner å avle fram gode ideer eller nye løsninger, ikke evner å se mangfold som en verdi, men gjennom gammel tenkning skal presse alle inn i det samme programmet. Da passer det bare nesten for alle, og ikke veldig godt for noen. Regjeringens siste skolepolitiske symbolhandling, som tar mål av seg å øke lærertettheten, der man skal bruke 1,5 mrd. kr over fire år og etter fattig evne skal prikke inn hvor i havet disse dråpene skal treffe, kan ikke møtes med annet enn hoderisting. Som ordfører var jeg med på å innføre et makstall på 15 elever i basisfagene på en ungdomsskole i Båtsfjord. Dette ble veldig godt mottatt, og en av de viktigste erfaringene vi trakk, var denne: Klassene er så forskjellige at der den ene klassen trengte tiltaket, kunne det være helt unødvendig i parallellklassen. Dette fant lærerne ut helt uten å spørre departementet. Tenk hva kommunene kunne ha gjort innenfor videreutdanning for 1,5 mrd. kr over fire år.