Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
For den rød-grønne regjeringen er en sterk og sunn kommuneøkonomi en forutsetning for et godt velferdstilbud i hele landet. Det er et mål å styrke kommunesektorens frie inntekter i løpet av stortingsperioden, slik at tilbudet innenfor barnevern, skole og pleie og omsorg kan bli enda bedre. Kommunene i dette langstrakte landet har ulike forutsetninger for å gi et likeverdig tjenestetilbud. De to viktigste forklaringene på forskjellene i tjenestetilbud mellom kommunene er forskjellene i inntekter og forskjellene i kostnader for å yte tjenesten. Det kommunale inntektssystemet har som mål å dempe disse forskjellene, både ved å utjevne forskjeller i inntekter og i å utjevne kostnadene mellom kommunene. Dette er et viktig bidrag for å sikre likeverdige levekår og gi alle en reell mulighet til å bosette seg der de vil. Målet er å kompensere forskjellene i ufrivillige kostnader mellom kommunene fullt ut, både faktorer som påvirker etterspørselen, og faktorer som gjør produksjonen av tjenester dyrere. Grunnlaget for dagens utgiftsutjevning skriver seg helt fra midten av 1990-tallet og er i hovedsak basert på det såkalte Rattsø-utvalget. Siden midten av 1990-tallet er både alderssammensetningen og levekårene endret. Det har også skjedd store endringer i bosetningsmønsteret. I hele perioden har det pågått en sentralisering samtidig med en befolkningsvekst for landet sett under ett. Økningen i folketall har vært større dess høyere innbyggertall kommunene hadde i utgangspunktet. Regjeringens forslag til kostnadsnøkler baserer seg på Borge-utvalgets brede gjennomgang av inntektssystemet. Og sammen med oppdaterte analyser og modeller, samt et bedre datagrunnlag, vil det nye forslaget til kostnadsnøkkel for kommunene på en bedre måte enn dagens nøkkel fanger opp de faktiske forskjellene i etterspørselen og kostnader ved å tilby velferdstjenester. Kort sagt så kan kartet tilpasses terrenget og vi får en mer riktig og rettferdig fordeling mellom landets kommuner. For framtiden vil det være klokt, som også statsråden påpekte, med en mer jevnlig oppdatering av systemet, slik at omfordelingsvirkningene ved revidering ikke blir for store. Vi støtter derfor regjeringens forslag om oppdatering av kostnadsnøklene ca. hvert fjerde år. Og så er det grunnlag for å understreke at det er faglige vurderinger og analyser som skal ligge til grunn for revideringen av utgiftsutjevningen, ikke politiske prioriteringer, akkurat på samme måte som vi gjør det i år. Fordi urettferdigheter og skjevheter i utgiftsutjevninger nå rettes opp, gir det også grunnlag for å se på inntektsutjevningen og de politiske elementene i inntektssystemet. Revideringen på utgiftsutjevningen gir relativt kraftige omfordelingsvirkninger, og til tross for et bedre system er det behov for å korrigere noen av de kraftige effektene. For eksempel har de største byene særlige utfordringer. Siden disse problemene er knyttet til en meget liten gruppe av kommuner er det vanskelig å fange opp utfordringene i en kostnadsnøkkel. Derfor foreslås det bl.a. et politisk grep med å innføre et eget storbytilskudd som omfatter de fire største byene, Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger. Det er store forskjeller mellom skatteinntektene til kommunene i Norge. Mens Bærum fikk 34 500 kr pr. innbygger i skatteinngang i 2009, hadde Ballangen kommune i Nordland bare 14 000 kr pr. innbygger. Store forskjeller i inntekt gir store forskjeller i kvalitet og omfang i skoletilbud, i eldreomsorgen og i omsorgstilbudet. En reduksjon av skattens andel av kommunens inntekter, slik at en større andel av inntektene gis gjennom rammetilskuddet, vil derfor bidra til å redusere ulikhetene mellom kommunene. Derfor foreslår regjeringen å redusere skatteandelen i kommunenes inntekter. Dette er også helt i tråd med Arbeiderpartiets verdimessige ståsted, at den som har den sterkeste ryggen også skal bære den største børa. Vi ønsker et samfunn der det er tilgang på likeverdige velferdstjenester, uavhengig om du bor i Bærum eller i en kommune i Nordland. Omstilling er krevende og vanskelig, men må skje hele tiden, også i Kommune-Norge. Alt i alt er omfordelingsvirkningene av revisjonen av inntektssystemet for kommunene relativt store, ikke minst fordi 5,8 mrd. kr som i dag tildeles ved skjønnstilskudd til barnehager, skal inn i en ordinær finansieringsordning hvor det er objektive og rettferdige kriterier som ligger til grunn. For å dempe virkningene i de kommunene som får størst negativt utslag, er det foreslått en delvis tapskompensasjon til alle kommuner som taper mer enn 100 kr pr. innbygger på de foreslåtte endringene i inntektssystemet. Revisjonen og oppdateringen av inntektssystemet har vært et stort og viktig arbeid. Det gir et mer rettferdig system, der alle kommuner får de samme forutsetningene for å yte gode velferdstjenester til sine innbyggere. Og hvis vi ender opp midt i det intervallet som er antydet for kommuneøkonomien til neste år, vil også alle kommuner få mer inntekter per innbygger.