Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
La meg aller først få lov til å takke representanten André Oktay Dahl for en særs viktig interpellasjon. De spørsmål som reises i denne interpellasjonen, er etter mitt skjønn i mye større grad svaret på hvordan vi skal møte bl.a. gjengangere, enn f.eks. å bevege oss inn i en debatt rundt minstestraff. Jeg syns også representantens innlegg nå viser med all tydelighet – i hvert fall gjelder det bæreposeargumentet – hvor unyttig, egentlig, debatten om minstestraff er i dette spørsmålet. Det er innholdet vi må diskutere, ikke hvor straffearten skal starte. I den kampen mot kriminalitet som Regjeringen ønsker å føre, trenger vi alle gode krefter, og vi er på mange fronter allerede godt i gang med det møysommelige arbeidet det er å lirke de løslatte tilbake til samfunnet. Som dere vet, har vi tatt et krafttak for å få ned køen inn til fengslene; den er faktisk redusert fra ca. 2 700 dommer til nå ca. 1 000. Nå vil vi rette økt oppmerksomhet mot køen ut av fengslene, og i så måte er denne interpellasjonen et veldig godt grunnlag for det arbeidet som skal gjøres. Jeg hører også på interpellanten at vi i stor grad er enige om virkemidler. Vi er også enige om de frivilliges rolle. Vi konstaterer likevel at før meldingen om kriminalomsorgen skal legges fram, er vi samtidig på vei. I løpet av året har vi lyktes med å kunne gi undervisningstilbud i alle landets fengsler. Jeg mener at det er avgjørende viktig. Det er på en måte «back to basics», for å si det på engelsk, for de innsatte, og kanskje også et første steg bort fra alle midlertidige prosjekter og programmer – et sted hvor man faktisk kommer tilbake med en mulighet for å ta igjen tapt undervisning, som kan være nyttig for å få et framtidig virke. Nylig ble det også klart at vi kan ansette hele 20 nye boligkonsulenter som skal bistå de innsatte med bolig ved løslatelsen. Dette tiltaket er alene verdt 8 mill. kr. Vi syns også det var en stor ære at TOG, Tiltak overfor gjengangere i Oslo fengsel, fikk boligprisen for 2007 for sin innsats for å skaffe bolig til løslatte. I det hele tatt ønsker Regjeringa å gjøre mer av det som hjelper. Som flertallet i befolkningen er vi opptatt av det rehabiliterende innholdet i straffen – som også har vært poengtert i tidligere debatter. Vi vil ha en straff som virker. Derfor er vi også glade for at man i dag vil vedta både mer bruk av elektronisk kontroll, samfunnsstraff og spørsmål om promilleprogram. Bruk av konfliktråd og andre alternative reaksjoner er også viktig, det vil kunne gi større sjanser for å lirke lovbrytere tilbake til samfunnet. Det er grunn til å peke på at det er betydelig forskjell i tilbakefall mellom de alternative reaksjonene, bl.a. samfunnsstraff, og fengselsstraff. Selv om gruppene ikke er helt sammenliknbare, er det gledelig å se undersøkelser som viser tilbakefall nede på 21 pst. for samfunnsstraff og en gjennomføringsprosent som er svært høy. Det er gledelig. Dette betyr at vi allerede er godt i gang med det som skal bli noe av innholdet i den tilbakeføringsgarantien vi ønsker å beskrive i kriminalomsorgsmeldinga. Hensikten er nettopp å redusere antallet gjengangere. Hvilke elementer som ellers skal inngå i en slik garanti utover bolig, rusbehandling og undervisning, er ikke fastsatt ennå. Men trolig vil flere av de tiltakene interpellanten nevner, bli en del av innholdet og nettopp skape en mulighet for bred enighet rundt dette. Det er flere som ved mange slike debatter har vært inne på Fafo-undersøkelsen fra 2004, som nettopp peker på de utfordringene vi står overfor: 70 pst. arbeidsløshet blant fangene, 40 pst. har grunnskolen som sin høyeste utdannelse, 35 pst. var bostedsløse da de ble satt inn, og prosenttallet var høyere da de ble løslatt. Nærmere 40 pst. er under fattigdomsgrensa, to tredjedeler av de innsatte har hatt en oppvekst preget av ett eller flere alvorligere problemer, 30 pst. har vært i kontakt med barnevernet før de fylte 16 år, og minst 60 pst. har omfattende rusproblemer – alkohol og narkotika. Halvparten har en eller flere kroniske sykdommer, og de er i langt høyere grad enn befolkningen ellers plaget med psykiske problemer. Når vi samtidig vet at fangebefolkningen i stor grad preges av folk som sitter inne med forholdsvis korte dommer, vet vi at her ligger det meget store utfordringer. Det er også bakgrunnen for at vi i tre fengsler nå i samarbeid med helsemyndighetene har fått etablert rusmestringsenheter, både i Stavanger, i Bodø og på Ravneberget. I 2008 vil vi sette i gang KrAmi-prosjektene i Stavanger og Tenk Tryggleik i Årdal, som også kan gi oss viktige innspill når det gjelder dette, og viktige innspill til kriminalomsorgsmeldinga. Spørsmålet i interpellasjonen går på de frivillige og hvilken rolle de skal spille i dette arbeidet. Mitt svar er svært enkelt: De bør, og de skal, spille en meget stor rolle. Det har vi alt å tjene på. Derfor har vi i arbeidet både med meldinga og med garantien hatt kontakt med alle de store frivillige organisasjonene som allerede er engasjert i løslatelsesarbeidet, ved at alle har fått anledning til å delta på møter og gi skriftlige innspill til den nye stortingsmeldinga. Det har vært en svært åpen prosess, som flere i justiskomiteen kjenner til, med internettsider, referanseklasse, tenketårn og arbeidsgrupper. Dette er innspill som vi setter stor pris på og verdsetter høyt, og det vil være et viktig fundament for meldinga. De frivillige organisasjonene med kirkelig tilhørighet har hittil vært i flertall. Men også andre ideelle organisasjoner, med Røde Kors i spissen, har deltatt vesentlig, bl.a. med sin visitortjeneste. I senere år har vi også fått kameratstøtteorganisasjonen WayBack og Foreningen for Fangers Pårørende, som spiller en umåtelig stor rolle. Disse er styrket, bl.a. med Kristelig Folkepartis hjelp under fjorårets budsjettforlik. Disse gjør en stor og viktig innsats i forbindelse med tilbakeføringsarbeidet. Fra 2002 til 2006 bevilget Justisdepartementet mer enn 16 mill. kr til de frivilliges arbeid i forbindelse med kriminalomsorgen. I 2007 vil summen bli på vel 4,5 mill. kr. Dette sier noe om i hvilken grad vi oppvurderer de frivilliges innsats når det gjelder både nettverk og andre tiltak. Jeg tror vi har en vei igjen å gå. Samtidig sitter de frivillige med ideer og planer som går langt utover det vi har mulighet til å gi støtte til. Vårt samspill med dem vil tross dette ikke bli mindre i tida som kommer. De aktuelle frivillige organisasjonene har forskjellig dekningsgrad med sitt tilbud. Det er en utfordring for oss. Noen er landsdekkende. Det betyr likevel ikke at de har tilbud alle steder hvor kriminalomsorgen har enheter. Det vil også være høyst variabelt hva de frivillige kan bidra med. Men det er ikke mindre viktig av den grunn. Etter mitt syn er tilbud om nettverk det aller viktigste feltet de frivillige organisasjonene kan bidra på i tilbakeføringsarbeidet. Det er en kjent sak at det er i helgene og på ettermiddagen slaget står for nylig løslatte, enten de er rusmisbrukere eller ei. På disse tidspunktene er det offentlige lite tilgjengelig. Skal løslatelsesgarantiens hovedelementer med arbeid, bolig og skolegang fungere, trengs et lim i systemet. Dette limet kan og bør de frivillige organisasjonene være en del av. Dette dreier seg om alt fra idrettsaktiviteter til kino og andre kulturtiltak og hjemmeinvitasjoner, men også ulike mentorordninger og kontakt med familie, slik vi bl.a. har sett gjennom Foreningen for Fangers Pårørende. I tillegg til nettverk er det flere av de frivillige organisasjonene som allerede tilbyr og ønsker å tilby bolig og arbeid i forbindelse med både prøveløslatelse og § 12- og § 16-soning, rusbehandling og hjemmesoning. Det er store variasjoner i kvaliteten på disse tilbudene, og de trenger i forskjellig grad økonomisk støtte. I noen tilfeller kjøper kriminalomsorgen plass hos frivilllige organisasjoner, på linje med at vi kjøper plass i offentlige behandlingsinstitusjoner. Vi vil vurdere hvilke av disse tilbudene som kan nyttes spesielt i tilbakeføringsgarantien. Også her kan frivillige organisasjoner supplere det offentlige med gode tilbud. De frivillige organisasjonenes hovedstyrke er og blir at de er frivillige og basert på menneskelige og økonomiske bidrag fra medlemmene. De gir også eksempler på sosiale nettverk som er gode å ha når det står dårlig til. De kan komme til og kan bety noe der de offentlige lite kan gjøre. Slik sett vil de bety et vesentlig supplement til det vi i det offentlige kan bidra med. Jeg vil til slutt si at vi også tror at frivilligheten har mye å tjene på å ha kontakt med bl.a. innsatte. Hassel fengsel er i så måte et godt eksempel, som interpellanten selv nevnte, på hvordan innsatte faktisk kan ta del i samfunnet utenfor fengselet, enten det er pensjonistforeninger som skal arrangere julefest – det skjer ved Hassel – eller det er innsatte ved Hassel som fungerer som dommere under fotballkamper for yngre gutter. Det er en ganske utrolig god illustrasjon på hva slags ressurs vi faktisk har i de innsatte, og på at det går begge veier.