Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-15:
Etter at Riksrevisjonen kom med sin rapport, har det både kommet avsløringer om og en debatt rundt hvordan mange kunstgjenstander ikke blir bevart på en god nok måte. Debatten viser at det Riksrevisjonen har av funn, ikke bare gjelder de museene som denne rapporten omfatter, men også store deler av kulturlivet. Riksrevisjonen har undersøkt forholdene ved fem statlige museer. To av dem har kultur- og kirkeministeren ansvaret for, og de andre tre har utdanningsministeren ansvaret for. Dette gjelder universitetsmuseene i Oslo og Bergen. Disse er både naturhistoriske og kulturhistoriske museer. La meg – før jeg går mer inn på innstillinga – slå fast at disse museene, sammen med landets øvrige museer, er institusjoner som har ansvar for og har i oppgave å forske på, samle inn, bevare og stille ut gjenstander og vitnesbyrd om natur-, kultur- og kunsthistorisk utvikling. Dette er samfunnsinstitusjoner som må settes i stand til å bli sentrale aktører i framtidas kunnskapsnasjon, og til å gi framtidas generasjoner muligheter til opplevelse, læring og erkjennelse av hvem de er, og hvilken sammenheng de inngår i. Med andre ord: Museene skal være viktige arenaer, både for identitetsskaping og for nyorientering. De naturhistoriske museene skal og må kunne spille viktige roller – som artsbanker og som miljøarkiv – nasjonalt og internasjonalt. Dersom vi ikke tar vare på disse samlingene, svikter vi vårt forvaltningsansvar i forhold til biologisk mangfold, fordi viktig materiale kan gå tapt for senere generasjoner. Dette kan vi ikke være tydelige nok på. Hva viser så undersøkelsen? Jo, at de fem museenes samlinger oppbevares under forhold som ikke gir god nok beskyttelse mot nedbrytende faktorer – klima, lys, biologisk nedbrytning, manglende renhold. Det siste er rett og slett en følge av bygningsmessige forhold, at hver krik og krok er belagt med samlinger. Nedbrytende prosesser går langsomt, og fortsatt oppbevaring under slike forhold, som så mange samlinger blir oppbevart under, kan bety enda større skader på gjenstander. Museene er heller ikke godt nok sikret mot tyveri. Dette er alvorlig, både for museer der det oppbevares verdifull kunst, og ikke minst for de natur- og kulturhistoriske samlingene. Miljøkriminalitet er altså et alvorlig problem. Det ble sist vist da hornet til et neshorn i museet i Bergen faktisk ble stjålet. Man kan synes det er litt pussig, men det er altså ganske alvorlig. Da familie-, kultur- og administrasjonskomiteen behandlet den såkalte ABM-meldinga – Arkiv, Bibliotek og Museum – i forrige periode, fikk jeg som medlem av komiteen muligheten til å se tilstandene ved mange museer som den gang hørte inn under Kulturdepartementets område. Det vi så, var at for mange museer var tilstanden alvorlig. Nå har jeg forventninger om at det har skjedd forbedringer på en del områder, ikke minst når det gjelder Kultur- og kirkedepartementets, fordi vi har hatt en opptrappingsplan på dette området. Det vi diskuterte, var ikke Utdanningsdepartementets ansvar da. Og det må sies veldig klart at det er Utdanningsdepartementet og universitetsmuseene som kommer dårligst ut i denne undersøkelsen. Det understreker – som et flertall i komiteen sier – behovet for at disse får større oppmerksomhet. Jeg besøkte noen av museene som hører inn under Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo, og jeg må si at alvoret ikke gikk opp for meg før jeg hadde fått sett samlingene. Tilstanden for disse museene er meget alvorlig. Situasjonen er svært alvorlig, ikke minst fordi disse museene holder til i gamle bygninger som setter begrensninger i forhold til hva som kan gjøres. Det er bygninger som er verneverdige i seg sjøl. Det er bygninger som Kultur- og kirkedepartementet faktisk burde hatt delansvar for. Bergen Museum er f.eks. et flott monumentalbygg fra utsida, men det blir ikke godt nok tatt vare på. Det betyr at man ikke tar vare på kulturarven. Men det betyr også at formidlingsoppgavene blir veldig skadelidende, og det burde ha noe å si for innholdet f.eks. i Den kulturelle skolesekken. Hvorfor kommer så universitetsmuseene så dårlig ut? Her kommer det altså utfordringer til utdanningsministeren på løpende bånd, som jeg utfordrer henne til å svare på. For det første tror jeg – det er altså min mening – at universitetsmuseene er utenfor departementets kjerneområde og dermed også kompetanseområde. Flere jeg har snakket med, sier at museene blir skviset mellom forskning og undervisning. Slik har det vært i mange år, både da studenttallet økte, og nå under Kvalitetsreformen. Det er altså ikke slik at det er denne utdanningsministeren som plutselig har skylden for unnlatelsessyndene. Det har vært unnlatelsessynder over flere år. Videre blir det framholdt at når museene nå får midler fra universitetenes basisbevilgning, blir museenes behov lett oversett. Det er altså noe som er blitt forverret når universitetenes bevilgninger nå er resultatorientert. Riksrevisjonen sier det litt mer forsiktig i sin rapport: «Bevilgningene til universitetsmuseene inngår i de generelle rammebevilgningene til det enkelte universitet, og det blir således opp til hvert enkelt universitet å fordele knappe ressurser til de ulike formålene.» Museene faller altså mellom flere stoler, og finansieringsordningene er – etter det som blir formidlet – åpenbart ikke gode nok. Det er en stor utfordring. Flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, har registrert at utdanningsministeren i budsjettproposisjonen for 2004 varsler at det skal foretas en helhetlig vurdering av behovet for nyinvesteringer og oppgraderinger i samband med behandlingen av Ryssdal-utvalgets rapport. Dette flertallet sier at det er naturlig i denne sammenheng å vurdere å utforme en opptrappingsplan for bygg og vedlikehold av universitetsmuseene. Det er jeg veldig glad for at det er et flertall som sier. Men utdanningsministeren bør ha et sjølstendig ansvar og en sjølstendig mening om forholdene, både om alvoret i det som er avdekket, og om hva utdanningsministeren vil gjøre med det, og også om det kan skyldes finansieringsordningene. Nå skal det i rettferdighetens navn sies at både museer og universitet har gjort en del innenfor de trange rammene, og ikke minst etter at Riksrevisjonen begynte å jobbe med denne rapporten. Jeg kan bl.a. nevne museumsplan for Bergen og REVITA-planen, altså en plan for sikring og bevaring ved de kulturhistoriske museene på Tøyen, under Universitetet i Oslo. Flertallet i komiteen forutsetter at dette arbeidet må fortsette. Flertallet i komiteen peker også på at under behandlingen av ABM-meldinga sa Stortinget at det er nødvendig å integrere universitetsmuseene i større grad i den helhetlige statlige museumspolitikken. Videre uttalte familie-, kultur- og administrasjonskomiteen at det bør vurderes om ett departement, f.eks. Kulturdepartementet, må gis det overordnede museumsfaglige og museumspolitiske ansvaret for hele sektoren. På bakgrunn av innstillinga til ABM-meldinga og Riksrevisjonens rapport etterlyser flertallet i komiteen initiativ for bedre samordning og styring av museumssektoren. Jeg ber kulturministeren gjøre rede for hva hun har tenkt å gjøre for å etterkomme akkurat dette. Fremskrittspartiet har sin egen merknad. Jeg går ut fra at de vil gjøre rede for den. I merknaden peker de på at et samlet storting ved behandlingen av Dokument nr. 8:98 for 2002-2003 stilte seg positivt til utleie av kunst- og kulturgjenstander. Det ser åpenbart ut til at Fremskrittspartiet mener at behovet for finansiering med penger til museene da kan etterkommes. Flertallet sier at grunnen til at Stortinget var positivt til nettopp utleie av kunst- og kulturgjenstander, var at det kunne gjøre samlingene mer tilgjengelige for enda flere. Flertallet mener at bevaring, sikring og formidling krever stor kompetanse, og at utlån og utleie krever mye av begge partene. Flertallet mener derfor at utlån og utleie ikke på noen måte kan løse de utfordringene som museene står overfor. Til slutt: Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, flertallet i komiteen, men ikke i denne salen – det er vi smertelig klar over – forutsetter at spørsmål rundt sikring og bevaring av samlingene og organisering av museumsvirksomheten blir grundig behandlet i forbindelse med Stortingets behandling av kulturmeldinga. Begge partiene mener at det bør utarbeides en helhetlig plan for vår forvaltning av museene og samlingene. Tar jeg ikke feil, tror jeg også at den komiteen som skal behandle dette, er enig i akkurat de betraktningene. For SVs regning vil jeg føye til at iallfall to forhold må behandles der, nemlig interdepartemental samordning og REVITA-tiltak, altså sikring og bevaring av samlingene ved alle museer. Det er nettopp det – disse to forholdene – innstillinga fra komiteen berører. Helt til slutt: De som jeg har snakket med i forbindelse med behandlinga av Riksrevisjonens rapport, uttrykker håp om at den kritikken som har kommet fram, kan føre til større oppmerksomhet rundt museene, og også at det kan føre til reelle forbedringer.