trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
La meg bare først generelt si at jeg tror at det som skjer i Afghanistan i disse dager, er noe som mange av oss oppfatter som en vanskelig situasjon. Jeg skjønner folks uro. Samtidig er det viktig å minne om bakgrunnen. Vi må ikke glemme 11. september og at terrorister bevisst drepte 6 000 uskyldige mennesker. Taliban-regimet har etterpå ikke vært villig til å samarbeide om å stille de ansvarlige til ansvar. De har fått muligheten, men de har avslått den. Fortsatt jobbes det likevel både politisk og diplomatisk for å få Taliban-regimet til å snu. Bruk av militære aksjoner er det siste virkemiddelet en tyr til. For meg vil det alltid være et spørsmål om å begrense ondskapens, i dette tilfellet terroristenes, herjinger. Jeg skjønner også at det er en spesiell uro omkring bruk av såkalte klasebomber. Stortinget har her gjort et vedtak som pålegger Regjeringen å arbeide internasjonalt for begrensninger, som skal lede fram til et forbud mot bruk av klasebomber. Det er spesielt de bombene som blir liggende udetonert, og som kan komme til å bli sprengt senere og ramme uskyldige, som det er viktig å legge begrensninger på. Jeg kan forsikre at Regjeringen aktivt vil følge dette opp i forbindelse med de pågående nedrustningsforhandlingene i Genève og innenfor rammen av Konvensjonen om inhumane våpen. Da utenriksministeren var i Washington, var ikke dette et hovedspørsmål, men i samtalene med presidentens sikkerhetspolitiske rådgiver, Condolezza Rice, refererte utenriksministeren til debatten i Norge om aksjonene i Afghanistan, og nevnte også i den sammenheng uroen omkring bruken av klasebomber.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Ja, jeg kan forsikre representanten Halvorsen om at Regjeringen aktivt kommer til å følge opp Stortingets vedtak og arbeide for det i de foraene hvor det er naturlig, og dette er først og fremst aktuelt innenfor Konvensjonen om inhumane våpen og i forbindelse med nedrustningsforhandlingene i Genève. Der vil Regjeringen legge kraft i arbeidet med denne saken. Vi er også interessert i å finne mer ut av spørsmålet om bruk av klasebomber i forbindelse med krigføringen i Afghanistan. Den britiske bistandsministeren har etter å ha undersøkt dette gitt informasjoner til Det britiske underhus som tyder på at slike kan ha vært brukt mot fem militære mål i Afghanistan, men da i tilfelle en type klasebomber som ikke har blitt liggende udetonert, for det finnes ulike typer av disse. Det er spesielt de som blir liggende udetonert, som er de verste, for de kan ramme uskyldige og sivile. Men uansett vil regjeringen i Norge arbeide for å få begrensinger, med sikte på et mulig senere forbud mot bruk av klasebomber.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Samarbeidsregjeringen ønsker ikke at FN skal være på sidelinjen når det gjelder det langsiktige mål i forbindelse med Afghanistan, nemlig å få slutt på krigshandlingene og gjenoppbygge landet. Tvert om skal FN både når det gjelder koordinering av den humanitære bistanden, og når det gjelder å finne en politisk løsning i Afghanistan, være helt sentral. Det skal etter mitt syn ikke være et USA-basert styre i et framtidig Afghanistan. Det skal være et Afghanistan-basert styre, men et annet enn dagens Taliban-styre, som har påført dette folket store lidelser, og som gjorde at den humanitære nødsituasjonen var stor også før krigshandlingene begynte. Dessverre har verdenssamfunnet heller ikke før krigshandlingene gjort nok i å bringe humanitær bistand inn. I hvert fall ett lyspunkt i den ellers vanskelige situasjonen i Afghanistan er at det nå ytes mye mer humanitær bistand enn noen gang.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg tar på alvor og jeg forstår den uro og bekymring som er ute blant folk. Ethvert tapt menneskeliv er ett for mye. Krigshandlinger og militære aksjoner er vanskelig for alle av oss. Det kan etter mitt syn bare forsvares hvis det er en siste utvei for å begrense ondskapens – i dette tilfellet terrorismens – herjinger, og begrense de tragediene som ellers kan skje. Hvis det internasjonale samholdet nå i aksjonene i Afghanistan slår sprekker, er jeg redd for at terroristene bin Laden og Taliban oppnår akkurat det de ønsker. Da kan vi få nye grufulle terrorangrep. Jeg skal være med og formidle uroen til mine kollegaer i andre land, men samtidig må vi ikke glemme 11. september. Terroristene drepte målbevisst tusener av uskyldige sivile. Det som skjer i Afghanistan, er noe av det motsatte; en vil forsøke å knekke terroristenes celler for å unngå at noe slikt igjen skal skje.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Nei, det er for meg to sider av samme sak. Men den viktigste måten å jevne ut forskjellene på er selvsagt å løfte opp dem som har det vanskeligst. Det er det Regjeringen vil starte et målbevisst arbeid for. Den sentrumsregjeringen som representanten Enoksen og jeg begge hadde gleden av å sitte i, la et veldig godt grunnlag for det arbeidet Samarbeidsregjeringen nå viderefører, fordi den utjamningsmeldingen sentrumsregjeringen la fram, analyserte jo i stor grad hvilke grupper det er som har blitt liggende etter. Det gjelder f.eks. en del av de enslige forsørgere, det gjelder familier med store rusmiddelmisbruksbelastninger, det gjelder langtidsledige, og det gjelder bostedsløse. Samarbeidsregjeringen viderefører nå dette arbeidet ved nettopp å forsøke å ta tak i ordninger som kan nå fram til disse gruppene som har blitt liggende etter. Det er for meg den viktigste delen av utjamningspolitikken, at vi løfter opp dem som har det vanskeligst i samfunnet vårt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Det jeg har registrert at arbeids- og administrasjonsministeren har tatt til orde for, er en dialog med partene i arbeidslivet om hvordan en i noe større grad kan ha en individuell lønnsfastsettelse, også ut fra faktorer som kompetanse, erfaring osv. Den dialogen synes jeg en skal ta, uten at en dermed fremstiller det som at vi skal øke forskjellene i det norske samfunnet. Når det gjelder utbytteskatten, er det i realiteten en dobbeltbeskatning av næringslivet. Dette har å gjøre med spørsmålet om å bringe privat kapital inn i våre bedrifter slik at vi fremmer nyskaping, verdiskaping og dermed full sysselsetting. Jeg synes at en også må være villig til å se det spørsmålet i den sammenheng at vi skal ha en bedre bedriftsbeskatning enn det vi nå har. Vi ønsker å fremme norsk eid næringsliv og kapitaldannelse.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg kan ikke være enig i representantens beskrivelse av at denne samarbeidsregjeringen er mer detaljert når det gjelder forslag som skal komme rike til gode, enn når det gjelder forslag som skal komme fattige til gode. Hvis en er villig til å se på den første tiltakspakken når det gjelder fattigdomsbekjempelse, som sosialministeren og statsministeren offentliggjorde i går, vil en se at vi har gått konkret til verks. Dette er et første steg i en opptrapping av kampen mot fattigdom i Norge. Når det gjelder barnefamiliene og barnetrygden, har jeg sagt, og jeg gjentar, at Regjeringen i 2002 vil heve barnesatsene i de veiledende retningslinjene slik at de i større grad tar hensyn til de reelle kostnadene ved å ha barn. Og dette er for å imøtekomme den problemstilling Karin Andersen tar opp. Selvsagt skal barnetrygden være like reell for dem med dårlig råd som for dem som har bedre råd. Det er jo nettopp derfor vi fremmer et forslag om å heve barnesatsene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Selv om jeg nå leder en samarbeidsregjering og ikke den utmerkede sentrumsregjeringen som spørreren og jeg begge var medlemmer av, står vi fast ved strategien. Nettopp som representanten Meltveit Kleppa nå sa, må hovedfokuset være å løfte nedenfra dem som har det vanskeligst. Det er bare de tiltakene som rettes inn mot dem, som kommer dem til gode. Tiltak som rettes inn mot andre grupper i samfunnet, kommer ikke de dårligst stilte til gode. Og da må vi rette tiltakene nettopp mot dem som er fattige, og som har det vanskelig. Skattesystemet skal bidra til inntektsutjamning, men det har også andre formål. Det skal bidra til nyskaping, verdiskaping og full sysselsetting, som kanskje er det viktigste velferdstiltaket vi overhodet kan iverksette, nemlig at folk har et arbeid. Vi vet at fattigdommen ofte er stor blant dem som går lenge uten arbeid. Så skattesystemet skal stimulere til full sysselsetting. Det er det også viktig å huske.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke kjenner detaljene i den saksbehandling som måtte ha vært i alle de foregående regjeringer som representanten Bastesen viser til når det gjelder et slikt minnesmerke etter tragedien i februar 1944, men jeg skal love å ta med meg representantens oppfordring og ta det opp med de aktuelle regjeringsmedlemmer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg skal love å ta tak i saken, men jeg må også be om respekt for at jeg bør vite litt mer om grunnene til at ikke dette har funnet en tilfredsstillende løsning, før jeg går noe lenger i mitt svar.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Arbeidet med miljøbelastningen som er knyttet til Sellafield, er en viktig sak for Regjeringen. I Sem-erklæringen slås det fast at Regjeringen vil forsterke engasjementet mot utslipp fra anlegget. Når det gjelder Sellafield, er det først og fremst technetiumutslippene som berører norske interesser. Nivåene av technetium 99 i norske farvann øker fortsatt. Snarlige utslippsreduksjoner er derfor ønskelig, selv om nivåene som måles langs vår kyst, pr. i dag ikke utgjør noen direkte fare for miljø eller helse. Ikke minst har det stor betydning at markedene oppfatter norsk fisk og sjømat som rene produkter. Den britiske regjeringen skal snart vedta framtidige utslippsgrenser for technetium 99. Som grunnlag for beslutningen ligger det et forslag fra det britiske miljødirektoratet som anbefaler at utslippene skal få fortsette helt til 2006. Det er derfor meget viktig å påvirke den nært forestående beslutningen om framtidige utslippsgrenser. Vi er også oppmerksom på at britene allerede har fattet en kontroversiell beslutning som vedrører Sellafield. Vi ser med bekymring på at det er gitt klarsignal til oppstart av en ny fabrikk som skal produsere såkalt MOx-brensel av uran og plutonium fra reprosesseringsanlegget. Den britiske regjering mener å ha både helse- og miljøargumenter på sin side. MOx-anlegget har likevel bidratt til å aktualisere spørsmål om miljø og sikkerhet ved Sellafield ytterligere, bl.a. har transport av brenselet til Japan gjennom Nordøstpassasjen vært diskutert. Regjeringen har trappet opp presset på Storbritannia og tatt initiativ til en gjennomgang av vår videre innsats mot Sellafield-utslippene. Selv har jeg tatt dette opp med mine nordiske statsministerkollegaer og med representanter for de selvstyrte områdene i forbindelse med Nordisk Råds sesjon i København. Vi har tatt initiativ til en vurdering av hvilket grunnlag Norge har i internasjonale konvensjoner for å reise sak mot britene. Vi har tatt kontakt med Irland som allerede har stevnet britene under den såkalte OSPAR-konvensjonen for tilbakeholdelse av informasjon vedrørende Sellafield. Irene har også varslet at de vil ta i bruk FNs havrettskonvensjon for å anlegge sak mot britene. Vi støtter Irland politisk og moralsk. Miljøvernministeren har i nordisk krets hatt møter med sine britiske motparter, og de nordiske miljøvernministrene gikk nettopp sammen om en felleserklæring i forbindelse med Sellafield. Det vil fra norsk side legges et fortsatt politisk press på britiske myndigheter i tiden som kommer. Miljøvernministeren møter sin irske kollega under klimamøtet i Marrakech denne uken. Miljøvernministeren har også bedt om et møte i London i løpet av november. Jeg kan forsikre representanten Bastesen om at arbeidet mot Sellafield-utslippene også vil ha Regjeringens og min fulle oppmerksomhet i tiden som kommer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Ja, vi vil fortsette vårt sterke engasjement i kampen mot økte utslipp fra Sellafield, og vi vil hele tiden vurdere hvilke initiativ vi kan ta. Jeg har søkt og regner i løpet av noen få dager med å få kontakt med min irske kollega om denne saken. Vi vil ta det opp på så høyt nivå som vi når fram til i Storbritannia. Jeg kan også opplyse at Norge til våren skal være vertskap for en ny nordsjøkonferanse, og vi vil også se det som en anledning til å fremme våre interesser som kystnasjon når det gjelder de bekymringsfulle utslipp av technetium fra Sellafield-anlegget. Jeg kan forsikre representanten Bastesen om at Regjeringen deler hans engasjement på dette området, og vi vil søke alle mulige virkemiddel for å nå fram og hindre at vi får en forverring av denne situasjonen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Irene har jo som sagt varslet sak, og det har vår regjerings politiske og moralske støtte. Ellers må en regjering først og fremst forholde seg til myndigheter i andre land, og vi vil på miljøvernminister- og statsministernivå og gjennom andre kontakter med både briter og irer og med andre aktuelle nasjoner opprettholde og forsterke vårt engasjement på dette området. Så kan det i tillegg til dette være et verdifullt folkelig engasjement gjennom frivillige organisasjoner. Det verken kan eller vil en regjering styre. Men vi har her en felles interesse og et felles engasjement med miljøbevegelsen, som også er sterkt opptatt av denne saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Denne regjeringen sier at de ønsker å følge opp arbeidslinja. Og det vi vet om dem som ikke kommer i arbeid, er at de i stor grad mangler kompetanse og kvalifikasjoner. I forrige periode var Kristelig Folkeparti enig med SV i at jo før man kommer raskt inn i aktivitet eller tiltak, jo bedre. Betyr det at denne regjeringen vil ha en langt større aktiv satsing på tiltak og kompetanseheving, f.eks. ved å sørge for at retten til videregående utdanning for voksne blir en realitet? Eller vil det fortsette slik som det har vært, med mange fine ord om økt satsing på arbeidslinja, men ikke flere tiltak og penger til å gjøre arbeidslinja mulig for dem som trenger den mest?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
SV er sterkt kritisk til og skuffet over at Regjeringen ser ut til å ha mer detaljerte forslag i forhold til dem som tjener godt og har store inntekter, enn i forhold til dem som har minst. Noe av det har vi sett i dag, i den prinsippløse diskusjonen rundt barnetrygd og kontantstøtte, der det ble argumentert for at kontantstøtte gir valgfrihet, mens barnetrygd er noe som like gjerne kan gå til å forsørge mor og far. Ser ikke statsministeren, når lovavdelingen i Justisdepartementet slår fast at barnetrygden ikke skal kreves inn ved skatterestanser, ut fra et prinsipp om at dette er barnas penger, at dette også bør gjelde de aller fattigste? Er det mulig for oss i rike Norge å leve videre med et system som er slik at millionærer og endog milliardærer får barnetrygd, mens de aller fattigste familiene ikke skal ha disse pengene til å kunne ha et minimum av valgfrihet i sin hverdag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Regjeringen sier i sin erklæring at de vil bekjempe fattigdomsproblemene. Dette synet deler Sosialistisk Venstreparti. Det er derfor med bekymring vi ser at de to hovedsignalene som hittil har kommet fra Regjeringen om saken, er en ny definisjon som rent teknisk gjør at færre blir fattige, og et signal om at omfordeling til fordel for de fattigste skal foregå ved å ta fra dem som så vidt ligger over fattigdomsgrensen, og gi til dem som ligger under. Hva slags verdigrunnlag bygger en slik tenking på?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for at statsråden ikke er opptatt av tiltak som bare får det til å se finere ut på papiret. Jeg føler meg allikevel ikke trygg, for vi snakker om to litt forskjellige ting. Vi snakker om akutte behov for en bedring i økonomien, og vi snakker om langsiktige tiltak. Og når det gjelder de langsiktige tiltakene, har det ikke stått på SV for å få de på plass. Når det gjelder de kortsiktige tiltakene, problematiseres de stadig. Vi vet hvilke folk dette gjelder. Det gjelder folk som lever på sosialhjelp, på kombinert trygd og sosialhjelp og de bostedsløse. Statsråden sier i sitt svar at hun er opptatt av sosial ekskludering når det gjelder barn, og det betyr at det er det relative fattigdomsbegrepet statsråden velger å bruke i denne sammenhengen. Er statsråden enig i at vi også er nødt til å ha et slikt begrep når det dreier seg om de voksne, slik at de ikke blir påført skyld, skam og straff fordi de er fattige, og at vi må bygge opp og verne om verdigheten deres og framtidstroen framfor å ha mer behovsprøving og tiltak som gjør at de føler seg nedverdiget og mister troen på at de kan skape seg en bedre framtid?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Et annet forhold som bekymrer SV, er signaler som kom i Aftenposten den 30. oktober fra statsrådens statssekretær. Der står det: «De som klarer seg selv og som bare får et lite, men helt unødvendig tilskudd, vil miste det til fordel for dem som ikke klarer seg uten. Det betyr at vi skal ha en mye skarpere sosial profil.» Samtidig er dette en regjering som har en raus politikk overfor folk som har svært god råd. Betyr det at Regjeringens sosiale politikk går på omfordeling mellom de fattigste, eller mellom de nesten fattige og de fattige, og at Regjeringen ikke ser at både den rike staten og kanskje den velhavende del av befolkningen er nødt til å være med hvis vi skal greie å løfte dem som har minst, og la dem få et verdig liv?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg skal love statsråden at når det dreier seg om å styrke arbeidslinjen, skal det ikke stå på SV, men det dreier seg også om penger. Statsråden var inne på boliger, og der er det to temaer som er viktige. Det er viktig at vi har en sosial boligpolitikk som gjør at folk ikke gjøres til klienter bare fordi de har en lav trygd eller en lav inntekt, slik det nå skjer i Oslo. Ser statsråden at det er behov for å skjerme husleiene i disse boligene, slik at folk ikke klientifiseres bare fordi de har en lav inntekt? Og vil statsråden sørge for at de barna som nå faktisk bor på hospits, slipper det, og at det blir iverksatt umiddelbart? Det kan vel ikke være noen tvil om at hospits ikke er et egnet sted for barnefamilier, og at det at barn skal vokse opp eller i det hele tatt være på slike steder, ikke akkurat vil styrke sjansene deres for å greie seg bra i verden. Dette er et tema det går an å ordne over natten. Det fins andre overnattingsmuligheter som faktisk heller ikke er særlig dyrere enn hospits, og som er mye mer egnet for barnefamilier som boløsning.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Selv om vi i Norge fortsatt har tilnærmet full sysselsetting, er det en del mørke skyer i horisonten, særlig i konkurranseutsatt virksomhet. Jeg ser i mitt eget fylke, som er et tungt industrifylke, at treforedling er i problemer. Vi vet også at store deler av mekanisk industri har problemer. Og jeg tenker med skrekk og gru på hva som skjedde etter jappetiden. For nesten ti år siden, i 1992, hadde vi 200 000 arbeidsledige i Norge. Så jeg vil spørre statsministeren: Vil han sette kampen mot arbeidsledighet som jobb nr. 1? Og er det i motstrid til den åpen-dør-politikk vi ser nå i dette med fri arbeidsinnvandring – eller tilnærmet fri arbeidsinnvandring – fra ikke-vestlige land, der det for mennesker på midlere og lavere nivåer nå skal åpnes for å få arbeidstilgang i Norge?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg har et spørsmål til vår ærede sosialminister: «Mange serveringssteder i Moss med skjenkebevilling bryter alkoholforskriften fordi de ikke får tak i alkoholsvakt øl og alkoholsvak vin. De må etter reglene ha et rimelig utvalg av alkoholsvakt øl og alkoholsvak vin mellom 0,7 og 2,5 volumprosent som ikke lenger finnes i utvalget til Vinmonopolet og engrosselskapene, og får anmerkninger ved skjenkekontroller. Hva kan statsråden bidra med slik at regelverket kan etterleves?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg takker statsråden for svaret, som var fullt ut tilfredsstillende. Det betyr jo at vi klarer å fjerne en av de mange molboreglene som finnes i vår lovgivning. For det faktiske forhold er, slik statsråden påpeker, at restaurantnæringen, de med skjenkebevilling, biter negler og er nervøse når de får skjenkekontroller av Securitas, fordi de ikke kan tilfredsstille regelverket slik det har vært fram til i dag. Noen av de eldre restaurantene har igjen en flaske med Martini Flash, som Vinmonopolet førte for noen år siden, og som hadde under 2,5 volumprosent alkohol, og setter den opp på disken når skjenkekontrollen kommer. Men alle de nye restauratørene har ikke hatt den muligheten og har vært redde for å miste skjenkebevillingen. Noen av dem har vel reist til Sverige kanskje og skaffet seg alternativet derfra. Så jeg vil gi statsråden honnør. Dette er et steg i riktig retning, slik at næringslivet – i denne henseende restaurantbransjen – kan fungere fornuftig.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-07:
Det er bra at arbeidskraft ble temaet for det første spørsmålet i denne perioden. Det er mange titusener årsverk av ledige hender, det er titusener som går ledig, og som ønsker arbeid, men ikke får det. Det er nå skapt forventning om at en skal få masse arbeidskraft utenfra. De som ønsker seg arbeid her i landet, ønsker nok å få det før disse andre. En av gruppene som vi har mange ufrivillig ledige i, er den over 55 år. Hvis de mister jobben, viser det seg at bedriftene prioriterer ikke å ta dem inn. De bedriftene som har ledige jobber, må da stimuleres på et eller annet vis av det offentlige til å prioritere den gruppen. Senterpartiet har foreslått redusert arbeidsgiveravgift for dem over 55 år, mens den avtalen som er inngått, begrenser seg til dem over 62 år. En beregning som er gjort, viser at vi kan få en økt verdiskaping på 13 milliarder kr i året hvis vi har like lite pensjonering blant dem over 60 år som vi hadde for 20 år tilbake. Er dette en gruppe som den nye regjeringen vil prioritere?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-07:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til finansministeren: «Ordførerne i Rennebu, Hitra og Holtålen hevder at de etatskontorene som likningsforvaltningen nå etablerer i kommunene, får en langt svakere bemanning og kompetanse enn det som ble forutsatt ved behandlingen i Stortinget for ett år siden. Vil statsråden se til at etatskontorene får bemanning, spesialfunksjoner og åpningstider slik det ble forutsatt?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Det var en omfattende prosess som var i gang før saken kom til Stortinget, og det er omfattende det som skal skje etterpå. Det er viktig for mange hvordan statens service tilbys. Det er ikke nok med at departementet har sagt til Stortinget det som statsråden nå har sitert og bl.a. legger stor vekt på, at etatskontorene skal ha «mange likhetstrekk». Stortinget har også sagt noe om dette og har presisert at på etatskontorene, som det nå skal bli i 191 kommuner, skal den kompetanse som finnes i dag, ivaretas, og bemanningen skal være stort sett som i dag. De fire kommunene i Sør-Trøndelag som nå har fått etatskontor, står bak en felles henvendelse som har kommet. Etatskontorene har fra tre til fem ansatte, og så får de nå beskjed om at det blir 0,4 årsverk. Det er noe helt annet enn det Stortinget har forutsatt, og statsråden bekreftet også i juni at det Stortinget har sagt, skal det også bli. Vil statsråden følge opp og sørge for at det Stortinget har sagt, også er det som blir realiteten?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker på nytt for svaret. Det er klart at enhver forandring skal føre til en forandring! Det som Stortinget åpnet for, var at servicekontorbegrepet skulle innføres i 134 kommuner. Det skulle bli lite likningskontor igjen. I 191 kommuner skulle likningskontorene bli stort sett som i dag, og det ble sagt at åpningstidene også skulle bli stort sett som i dag. De kontorene vi her snakker om, har åpningstid fra kl. 9 til kl. 15 fem dager i uken. På hvilken måte skal de kunne holde åpent like lenge med 0,4 årsverk? Jeg tror ikke at det blir slik. Det er klart at da blir det mindre besøk. En forbrukerundersøkelse vil vise at det er lite behov for disse. I en pressemelding fra finansministeren i juni i år står det at vi «vil sikre at folk får utført de fleste ligningstjenester på hjemstedet». Jeg tror at folk i disse kommunene forventer at statsråden nå sørger for at det Stortinget har sagt, og som den forrige statsråden har bekreftet skal bli fulgt opp, også blir realiteten: at likningskontoret er åpent fem dager i uken, at det fins fagkompetanse der, og at det også på noen av etatskontorene blir tilført spesialkompetanse, slik som Stortinget faktisk har sagt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
For ordens skyld: Er statsministeren enig i en beskrivelse av det Regjeringen nå foreslår i forhold til sosialhjelpsmottakere, som går på at en sosialhjelpsmottaker med en 1-åring og en 2-åring vil få 6 000 kr mer pr. måned å leve av dersom vedkommende sørger for å holde barna sine unna en barnehage? Og tror statsministeren at dette vil øke sannsynligheten for at sosialhjelpsmottakere vil ta sine barn ut av barnehagen?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-11-07:
Det er veldig bra at Regjeringa så raskt har gripe tak i tiltak for dei aller mest vanskelegstilte, og at statsministeren fokuserer både på ein offensiv næringslivspolitikk og på oppfølging i forhold til arbeid og bustad. Mitt spørsmål gjeld barnetrygda og økonomien til dei mest vanskelegstilte familiane. No har lovavdelinga i Justisdepartementet slått fast at ved innkrevjing av skattegjeld kan ikkje barnetrygda krevjast inn, for barnetrygda er barnet sine pengar. Kva er det som gjer at statsministeren her vel å fokusera på kontantstøtta og valfridomen, men ser vekk frå og ikkje ynskjer at barnetrygda skal koma det enkelte barnet til gode, òg barna i dei fattigaste familiane, og ikkje som i dag, då barnetrygda faktisk i mange tilfelle går til livsopphald, til å brødfø foreldra, framfor til det enkelte barnet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-11-07:
Eg registrerer med glede at statsministeren held fast ved dei utgreiingane som ligg i utjamningsmeldinga. Eg er meir usikker på om statsministeren held fast ved alle dei fem strategiane som han der var med og la til grunn. Fokus vart sett på å lyfta nedanfrå, og ein av dei fem strategiane for å få dette til var eit meir rettferdig skattesystem. Utjamningsmeldinga viste kvifor forskjellane har auka – altså kvifor dei 10 pst. rikaste i dette landet over ti år hadde forbetra si inntekt så formidabelt – og sette søkjelyset på at det er mange i dette landet som kan bidra meir til fellesskapen, slik at ein kan få til eit lyft nedanfrå. Eg vil be statsministeren bekrefta eller avkrefta at han står fast ved strategien om eit meir rettferdig skattesystem.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsministeren. Uroen over og motstanden mot krigen i Afghanistan øker i mange miljøer, også i Kristelig Folkeparti. Det gav seg klart uttrykk på helgens landsstyremøte i Kristelig Folkeparti, som endte med en enstemmig oppmoding til Regjeringen og utenriksminister Jan Petersen om å ta opp spørsmålet om bruk av klasebomber i Afghanistan med utenriksminister Powell i USA. Det var en ganske merkelig seanse, der ett regjeringsmedlem anmodet et annet regjeringsmedlem om å ta opp noe som et storting i Norge har gått inn for, nemlig å arbeide internasjonalt for et forbud mot bruk av klasebomber, mens statsministeren – ifølge mediene – tydeligvis ikke hadde det samme behovet for å pålegge utenriksministeren å gjøre det hans eget partis høyeste organ har bedt om. Jeg vil gjerne ha statsministerens syn på på hvilken måte man skal arbeide aktivt for å oppfylle Stortingets vedtak om internasjonalt å jobbe for forbud mot bruk av klasebomber.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Klasebomber kan – hvis de blir liggende udetonert på bakken, fungere akkurat som landminer. Afghanistan er et av de landene i verden som er mest rammet av udetonerte landminer fra før. Det betyr altså at rester etter denne krigen kan bli liggende og ramme sivilbefolkningen i mange år framover. Det er også bakgrunnen for at SV fikk flertall for sitt forslag om å arbeide internasjonalt for et forbud mot landminer. Mener virkelig statsministeren at man arbeider aktivt for et internasjonalt forbud mot bruk av denne typen våpen dersom utenriksministeren i forbifarten nevner det overfor amerikanske myndigheter, men uten å forsikre seg om at man faktisk får stans i bruken av – hva skal man si – så alvorlige rester etter en krig, overfor en befolkning som fra før av er veldig hardt rammet nettopp av landminer?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-11-07:
Jeg vil følge opp dette med situasjonen i Afghanistan. Regjeringa har beklageligvis sagt nei til å ta initiativ til forberedelser av en spesialsesjon i FN om terrorisme. Det er vanskelig å tolke det på noen annen måte enn at Regjeringa ønsker å sette FN på sidelinja i kampen mot internasjonal terrorisme. Mitt spørsmål er om Regjeringa vil bidra til å gi FN en rolle i gjenoppbygginga i Afghanistan, bl.a. ved å sikre et Afghanistan-basert politisk styre og ikke et amerikanskinnsatt styre. Hvis svaret er at man faktisk ønsker å gi FN en rolle, hvilken rolle tenker man seg at FN bør ha, og hvilke initiativ vil Regjeringa ta?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-07:
Rundt omkring i Norge er det mye bekymring for det som skjer i Afghanistan. I Møre og Romsdal er det bl.a. antikrigsnettverk i Volda, det er kristne miljøer, det er folk flest som går og bærer på en bekymring, og kanskje spesielt når det gjelder dette siste, med klasebomber. Hvordan vil Regjeringen formidle til det internasjonale samfunn denne grasrotbekymringen som finnes i Norge når det gjelder krigen, selvfølgelig i tillegg til det offisielle syn som Regjeringen har? Vil det være mulig å gi uttrykk for den bekymring som faktisk er ute blant folk?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Vi skifter tema. Mitt spørsmål dreier seg om skoletimer i Kommune-Norge, derfor blir det et spørsmål til utdanningsministeren. En rekke kommuner over hele landet varsler nå kraftige budsjettkutt for neste år, med tilhørende reduksjon i tjenestetilbudet. Også skolesektoren synes å bli rammet. Det skal kuttes i timer, og det varsles skolenedleggelser. Sem-erklæringen, som Regjeringen baserer seg på, starter sin opplisting under utdanning og forskning med at Samarbeidsregjeringen vil «– legge spesiell vekt på å styrke elevenes lese- og skriveferdigheter.– styrke opplæringen ved at timetallet på barnetrinnet/mellomtrinnet økes» Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hva vil statsråden i lys av disse nedbyggingssignalene fra Kommune-Norge gjøre for å sikre et kommunalt skoletilbud, dvs. antall skoler, og et skoleinnhold, bl.a. antall timer, som er akseptabelt i forhold til ønsket om å styrke basisferdigheter og timetall?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Når kommunene er i førersetet, er jeg redd for at det blir dagens økonomiske fortredeligheter som ender opp med å avgjøre prioriteringen. Det beste ville etter vår mening være å la elever og foreldre komme i førersetet, utstyrt med offentlige penger, bli kunder og skape konkurranse i den offentlige forfallsskolen. Men mens vi venter på det – for der må jo vi tråkke litt vei for de andre partiene – kan den nest beste løsningen være en nasjonal standard. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er da om hun vil vurdere en nasjonal standard på skoletilbud og skoleinnhold, for å sikre et tilbud som er likt for alle elever uansett hvor de bor, og uansett hvilken økonomisk situasjon bostedskommunen måtte befinne seg i til enhver tid.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Det er helt riktig at det i Sem-erklæringen og for Samarbeidsregjeringen er et viktig spørsmål å styrke kvaliteten i norsk skole. Selv har jeg lagt vekt på at vi dels bør styrke innholdet i skolen, dels også bør styrke læringsmiljøet. Innholdet kan styrkes på mange måter. Det er jo kommunene og fylkene som har ansvaret for kvalitetsutviklingen i skolen, men likevel kan også staten gjøre noe. Noe av det staten gjør, er å yte ekstra tilskudd til etter- og videreutdanning for lærere, men vi er også opptatt av timetallet i skolen. Samarbeidsregjeringen vil styrke timetallet i skolen, og spesielt er jeg opptatt av at vi skal styrke lese- og skriveferdighetene for barn og unge. Det er dessverre tegn som tyder på at barn og unge har fått redusert sine lese- og skriveferdigheter etter Reform 97, og det synes jeg det er viktig å ta tak i. Det må vi gjøre ved tiltak på kort sikt, f.eks. ved å øke timetallet, men også gjennom langsiktige tiltak som bl.a. handler om å styrke lærerutdanningen og opplæringen i grunnleggende lese- og skriveopplæring for elever.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
I Norge har vi et system hvor vi på den ene siden har et lokalt selvstyre, som vi skal respektere. Vi skal respektere de lokale prioriteringer og valg som gjøres innenfor et nasjonalt opptrukket lov- og regelverk. På den annen side har vi også mange nasjonale standarder. Det er mange sentralgitte regler for skolene i Norge. Men det som representanten er inne på, nemlig å gi elever, lærere, foreldre og lokalsamfunn større frihet, f.eks. til å utnytte ressursene på en annen måte, finne frem til andre undervisningsformer osv., støtter jeg. Jeg synes bl.a. at vi generelt skal stille oss positive til alle de initiativ som tas på lokalt plan, for å gjøre ting på en annen måte. Jeg kan nevne at allerede i dag har ca. halvparten av landets kommuner søkt om å få utføre forsøk, som de også har fått tillatelse til å gjøre. Det mener jeg at vi generelt skal stille oss positive til, for det er uttrykk for en entusiasme som det er veldig viktig ikke å drepe eller å hemme.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Spørsmålet om kommuneøkonomien tilligger vel for det første en annen statsråd, og dessuten kan jeg ikke komme inn på budsjettspørsmål. Tilleggsproposisjonen vil bli lagt frem på fredag. Generelt kan man vel si at det alltid vil være ønskelig med mer midler til skolen. Men jeg tror også det er viktig å ta innover seg at ressursene i norsk skole, særlig på grunnskolenivå, er ganske store. Vi ligger nesten i teten i verden når det gjelder ressurstilgang pr. elev. Og jeg tror det har formodningen for seg at det er mulig også å effektivisere ressursbruken og få bedre ressursutnyttelse, få mer ut av hver krone som vi investerer. Dette følte jeg var et hovedbudskap fra den forrige regjering at det er mulig å få til, og det er et budskap jeg støtter.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
La meg først si at jeg er enig med Victor Norman i det jeg forstår er hans budskap, nemlig at den største trusselen – indirekte – mot den offentlige skolen er en dårlig offentlig skole. Derfor kommer det til å være et hovedanliggende for meg å få til en god offentlig skole som elevene har lyst til å gå på, og som foreldrene har lyst til å sende sine barn til. Men det er selvfølgelig også viktig at det eksisterer adgang til noen private supplementer. Det gir valgfrihet, det gir et visst korrektiv, og det gir mangfold. Jeg har mange positive eksempler på det, gjennom Steinerskolen, Montessori-skolen og religiøse alternativer – nå etter hvert også en del internasjonale alternativer. Når det gjelder loven, mener jeg at den ikke er noen god lov. Den gir veldig lang saksbehandlingstid, og det er et stor element av skjønn der som gir liten forutberegnelighet, hvilket kan være det samme som for liten rettssikkerhet. Vi har i Sem-erklæringen sagt at den skal forbedres eller forenkles. Det første vi nå gjør i departementet, er å gå gjennom selve praktiseringen av loven og se om vi kan korte ned saksbehandlingstiden. Så vil vi i neste omgang se hvorledes vi eventuelt kan endre loven og få den til å bli bedre, enklere og mer forutberegnelig for publikum. Akkurat når det gjelder Likestillingsombudets rapport, er den ikke ankommet departementet ennå, men når det gjelder disse skolene, er det en forutsetning at de skal følge norsk lov, også likestillingsloven. Jeg har fått opplyst at det under statsråd Giskes tid har vært ført et særskilt tilsyn med de eksisterende skolene – som allerede er godkjent, og som er i virksomhet – frem til påsken 2001, uten at det fremkom noen spesielle merknader. Når det da gjelder eventuelle fremtidige godkjennelser, vil jeg selvfølgelig studere det Likestillingsombudet kommer med til departementet svært nøye i den forbindelsen. Men forutsetningen er altså at norsk lov følges.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Jeg vet ikke om det er representanten Bekkemellem Orheim som skal tolke mine svar, det kan jeg kanskje gjøre selv! Jeg kommer til å følge Samarbeidsregjeringens program på dette området. Jeg har som sagt ikke gått inn i saken, jeg har ikke mottatt Likestillingsombudets rapport. Det er vel et samstemt storting, meg bekjent, som mener at også private skoler skal følge norsk lov. Og som sagt, det er ført et særskilt tilsyn med disse skolene allerede under den forrige regjeringen, uten at det meg bekjent fremkom noen merknader.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Som jeg sa i mitt forrige svar, har vi ikke kommet så langt at vi har bestemt oss for hvordan en revisjon av loven skal skje. I første omgang går vi inn og ser på praktiseringen av loven. Jeg er ikke enig med representanten i at denne loven er veldig enkel, det er et element at skjønnsutøvelse her som kan gi liten forutberegnelighet. Representanten er sikker kjent med at det er mange enkeltsaker som skaper veldig mye strid, og det er i seg selv ikke heldig, etter min vurdering. Jeg kan ikke si akkurat hvordan dette kommer til å skje, men la meg uttrykke meg slik: Meg bekjent er det ca. 1,7 pst. av elevene i Norge som i dag går i private skoler. Vi vet at særlig religiøse alternativer, Steinerskolen og Montessori-skolen har vært veldig aktuelle til nå, og nå ser vi også at det kommer noen internasjonale alternativer som følge av at vi blir en del av et internasjonalt samfunn. Jeg synes ikke det er skadelig om denne loven blir noe mer liberal, slik at noen flere elever kan gå i privat skole og bidra til det mangfold noen ønsker seg.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Jeg kjenner altså ikke til at det er noen skoler som er i virksomhet i dag, og som er godkjent, som ikke følger norsk lov. Jeg har nettopp vært inne på de skolene som er mest omtalt. Det har vært ført tilsyn med dem. Vi har tilsynsorganer i Skole-Norge som skal påse at disse skolene følger norsk lov. Det er ført et særskilt tilsyn med disse, uten at det har fremkommet noen merknader i den forbindelse. Så jeg mener at dette spørsmålet ikke er aktuelt. Generelt mener jeg også at det å trekke støtte eller tildele støtte, og bruke det som trusler i denne forbindelse, ikke er så veldig heldig. Men det er en forutsetning at man skal følge norsk lov.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Ifølge loven skal skolen være gratis, eller skattefinansiert. Det står også i Sem-erklæringen at «den offentlige grunnskolen skal være gratis». Jeg er enig i det representanten Reikvam tar opp her, at det er et problem med disse egenandelene i skolen, som bl.a. er knyttet til leirskole, og de mer jevnlige skolepenger av ulikt slag. Jeg kommer til å forholde meg til det Regjeringen har sagt i sin erklæring, nemlig at vi ønsker at grunnskolen skal være gratis.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Jeg skulle til å si det samme. Noe av dette er jo desidert et budsjettspørsmål. Vi vet hva som ligger der av forslag når det gjelder leirskole fra den forrige regjering, og hvis representanten Reikvam kan vente, får han vite hva som legges frem av Regjeringen på fredag når det gjelder dette spørsmålet.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Som representanten sikkert er kjent med, har Samarbeidsregjeringen bl.a. når det gjelder utgifter til skolebøker, et annet alternativ enn den utlånsordningen som nå ligger inne. Vi ønsker en alternativ ordning, en stipendordning. Vi har hele utdanningsstøttesystemet for elever i videregående opplæring til vurdering, og vi kommer til å fremlegge forslag om et helhetlig studiestøttesystem for videregående opplæring så snart vi greier det.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Det er vel ikke til å legge skjul på at Arbeiderpartiet og de partiene som deltar i Samarbeidsregjeringen, har litt forskjellig syn på privatskoler. Jeg tror likevel ikke at representanten Giske behøver å ta alle sorgene på forskudd. Jeg tror ikke det ligger an til noe voldsomt frislepp når det gjelder privatskoler. Ingen er vel for å forby privatskoler. Det er tillatt med privatskoler etter visse kriterier. Det gir en viss valgfrihet, det gir et visst korrektiv, det gir en viss konkurranse, det gir mangfold, og samfunnet blir også mer mangfoldig. Jeg er derfor ikke bekymret for det som skal skje der. Som jeg nevnte i sted, er det 1,7 pst. av elevene, hvis jeg husker riktig, som i dag deltar i private skoler. I Sverige og i Danmark, er sosialdemokratene mye mindre bekymret med hensyn til privatskoler og mye mer positiv til privatskoler, og andelen er kanskje 3–4 pst. i f.eks. Sverige, som har en mye mer liberal lovgivning enn oss. Om vi gjør vår lovgivning noe mer liberal enn den er i Norge, så ligger vi likevel langt etter det sosialdemokratene finner hensiktsmessig i Sverige.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Det er tre partier som samarbeider i Regjeringen, og det er sikkert ikke noen stor hemmelighet og ikke noe vanskelig å finne ut at det her er nyanser og forskjeller mellom de tre partiene, at det er forskjeller i deres partiprogrammer og det de har gjort på sine landsmøter. Men det som står fast, er at når denne Regjeringen og disse partiene samarbeider i regjering, så gjør de det på et grunnlag, og det er den erklæringen man utformet på Sem og den regjeringserklæringen man har avgitt til dette storting. Og det er på det grunnlag jeg skal føre skolepolitikk, også den politikken jeg skal føre når det gjelder privatskoler, og der er jeg bundet av formuleringen som står i Sem-erklæringen, nemlig at privatskoleloven skal forbedres og den skal forenkles. Og jeg har forklart hva jeg tror det kommer til å bety – altså ikke noe voldsomt frislepp, men en noe mer liberal holdning og forhåpentligvis en klarere lov og kortere saksbehandlingstid.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Jeg har ikke uttalt meg om Oslo-skolen spesielt, hvilket også fremgår av det intervju representanten Hildeng sikter til. Til det kjenner jeg ikke situasjonen i Oslo-skolen godt nok. De svarene jeg gav til Aftenposten, var derfor av generell karakter, og jeg kan gjerne gjenta noen av dem her. Generelt mener jeg det er viktig å respektere det lokale selvstyret og de valg som gjøres lokalt, så lenge kommuner og fylkeskommuner holder seg innenfor nasjonalt fastsatt lov- og regelverk. Jeg vil gjøre mitt beste for at vi skal få en best mulig skole i hele landet, og for at kommunene skal få muligheter og handlingsrom til å satse på skolen, men jeg vil samtidig respektere de valg og prioriteringer som gjøres lokalt – og som skal gjøres lokalt. Dernest legger jeg vekt på at alle deler av offentlig sektor, også skolen, må bidra til best mulig ressursutnyttelse, dvs. at vi får mest mulig ut av hver krone uansett hvordan rammene for tiden er. Dette var, så vidt jeg forstod, et viktig budskap fra regjeringen Stoltenberg, og det er et budskap jeg kan slutte meg til. Ikke alle sektorer har like mye å hente gjennom systemreformer og effektivisering. For skolens vedkommende er det, rent faktisk, vanskelig å vite hvilket potensial vi eventuelt har. Et kjennetegn ved Norge er nemlig at vi har meget god statistikk for å illustrere hvor mye ressurser vi setter inn i skolen, men dårlige metoder for å evaluere hva vi får ut. Forutsetningene for å bedømme ressursutnyttelsen er altså dårlige. Ressursbruken pr. elev i norsk skole ligger imidlertid helt i verdenstoppen. Også innenfor dagens rammer mener jeg derfor at det formodentlig vil være mulig å oppnå enda bedre resultater og bedre kvalitet. Skal det kunne skje, forutsetter det en innsats fra både sentralt og lokalt hold, og det vil dreie seg om både kortsiktige og langsiktige tiltak. Siden spørsmålsstilleren spesielt nevner skjemavelde og byråkrati, kan jeg bekrefte at dette er ett område som etter min mening bør gjøres til gjenstand for nærmere vurdering. Norge har en meget omfattende og til dels kompleks utdanningsadministrasjon, relativt stor grad av sentral styring og tilsvarende mindre handlingsrom for f.eks. å utprøve alternative måter å organisere undervisningen på lokalt.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Det er jo slik at man sjelden er fornøyd med de bevilgningene man får. Det forstår jeg svært godt. De fleste sektorer og områder – og ikke minst skolen, som er et meget viktig område – vil selvfølgelig ønske seg mer penger. Akkurat når det gjelder Oslo kommune, registrerer jeg gjennom mediene og den politiske debatten at det er omstridt hva slags tall vi snakker om, og hvor store kuttene eventuelt er, og jeg registrerer at det også er lokale variasjoner i den forstand at Oslo-skolen foretar prioriteringer som kan være annerledes enn de prioriteringer som skjer i andre lokalsamfunn. Det er f.eks. lagt stor vekt på timetallet i Oslo-skolen. Når jeg sier at vi likevel må være innstilt på å se på effektivisering også i offentlig sektor, i den forstand at vi gjennomfører systemreformer som gjør at vi får mer ut av hver krone, er det fordi de offentlige budsjettene ikke kommer til å vokse til himmels. Det var slik Stoltenberg-regjeringen uttrykte seg når det gjaldt helse, når det gjaldt forsvar og når det gjaldt politi, og slik vil det også være når det gjelder skolen, selv om jeg selvsagt vil arbeide for best mulige rammer og best mulig skole innenfor rammene uansett.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
Når representanten Hildeng bruker uttrykket det høyrestyrte Oslo, har jeg innledningsvis bare lyst til å si at mitt program kommer til å være at jeg ikke ønsker å bruke kommunene i noe partipolitisk spill. Jeg vil respektere det lokale selvstyret uansett hvem som har vunnet flertall i de respektive kommuner. Vi gikk til valg på bedre skole. Jeg har sittet i statsrådstolen i ca. tre uker. Vi skal satse på skolen. Det skal satses på skolen med økonomiske midler, men det skal også satses ved at vi gjør ting på en annen måte. Og jeg har selv fremhevet at jeg er opptatt av to ting: Etter at vi på 1990-tallet har hatt mange systemreformer ovenfra, for å si det på den måten, er jeg nå opptatt av å styrke innholdet i skolen, og jeg er opptatt av å styrke læringsmiljøet. Det kan skje ved at vi bruker mer penger, men jeg er overbevist om at det også kan skje gjennom systemreformer som ikke nødvendigvis betyr mer penger.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-07:
For meg er det viktig å opptre prinsipielt ryddig også. Jeg har faktisk ikke, i motsetning til representanten Bekkemellem Orheim, i dag belegg for å si at det er lagt bånd på forskningstema eller på adgangen til å offentliggjøre disse forskningsresultatene. At det stilles krav til et spesielt teologisk syn for å undervise ved Menighetsfakultetet, kan neppe komme som en overraskelse. Det er en fenomen vi så å si har akseptert a priori. Jeg synes heller ikke spørsmålet om statsstøtte skal avgjøres av hvilke meninger man har. Vi må holde oss til loven, privathøyskoleloven, og det lov- og regelverk jeg har å holde meg til, gir meg ingen adgang til å gripe inn i denne situasjonen. Da synes jeg også at jeg må være varsom med å gjøre det. La meg si: Denne saken handler ikke om synet på homofili eller partnerskap. Jeg skjønner at det spørsmålet kan virke ganske opplagt for lekfolk som har gjort seg opp en mening, og jeg tror representanten Bekkemellem Orheim vet hvilken mening jeg har som lekperson og politiker om det. Men dette er en teologisk debatt og handler om private høyskolers frihet, og Menighetsfakultetet er jo dannet nettopp for å representere et alternativ.