Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
I likhet med utenriksministeren og flere andre talere i denne debatten vil jeg understreke at EØS-avtalen er utgangspunkt for vårt forhold til EU i denne stortingsperioden – punktum. Selv ikke et islandsk medlemskap vil endre på det. Om Islands søknad imidlertid skulle ende i medlemskap etter en folkeavstemning, er det derimot grunn til å tro at det vil komme til å påvirke vårt forhold til EU på viktige politikkområder. Under et møte med EFTA-ministrene i Brussel mandag i denne uken, gav den islandske utenriksministeren klart uttrykk for at islandsk medlemskap avhenger av fisk. Dersom Island oppnår et akseptabelt forhandlingsresultat på dette området, er EU følgelig villig til å endre sin fiskeripolitikk, og det kan få stor betydning for Norge. Våre egne erfaringer det siste året peker ikke akkurat i retning av større fiskeripolitisk harmoni med EU. Jeg tenker da på behandlingen av selsaken i Europarlamentet og innføringen av et import- og omsetningsforbud mot selprodukter, dernest det forhold at EU i begynnelsen av oktober, nærmest over natten og uten forvarsel, stengte sine farvann for fiske etter makrell for norske fartøy. Dette er et klart brudd på fiskeriavtalen mellom Norge og EU, og en norsk protest har så langt ikke gjort særlig inntrykk på fiskerimyndighetene i EU. Jeg antar at begge disse sakene – både selforbudet og makrellfisket – slår inn over de pågående fiskeriforhandlingene med EU. Det hører dessuten med til saken at Norge langt fra har utnyttet sine fiskekvoter i EUs farvann de siste årene. Finanskrisen har rammet EU-landene i en grad vi knapt aner her hjemme. Flere EU-land har sett seg nødt til å øke gjeldsbyrden ganske betraktelig, og det kan bli dramatisk for flere land enn Latvia – og Island, for den saks for skyld. Det er unektelig et paradoks at det snart bare er utenforlandene Norge og Sveits som kan leve opp til Maastricht-traktatens forpliktelser, altså de krav som stilles til land som skal delta i EUs økonomiske og monetære union. Slik det nå ser ut, får EU-landene samlet sett en meget beskjeden økonomisk vekst i 2010. Produktivitetsveksten er lav, og arbeidsledigheten øker til over 10 pst. I enkelte land er én av fem i yrkesaktiv alder nå uten arbeid. Spesielt bekymringsfullt er ungdomsledigheten. 25 pst. av de unge i EU kommer ikke inn i arbeidsmarkedet, og enhver kan forestille seg hva dette kan komme til å bety for den sosiale stabiliteten i EU på lang sikt. Sånn sett er Norge som en øy i et hav av arbeidsledighet, som vi sa under motkonjunkturpolitikken på slutten av 1970-tallet. Men de som tror at vi er upåvirket av den økonomiske utviklingen i Europa når vi skal finne veien ut av finanskrisen, tar sannsynligvis feil. Vi trenger felles regler for å kontrollere finansmarkedene i en mer og mer globalisert økonomi, og vi trenger felles regler for å hindre sosial dumping. Vi er en del av EUs indre marked. Ja, det er vårt viktigste marked, og vi adopterer EUs lov- og regelverk i et tempo som plasserer oss blant de aller flinkeste elevene i EU-klassen – uten at vi sitter med handa på rattet i Brussel. Her ligger EØS-avtalens svakhet, men kanskje også dens styrke. Nettopp fordi vi av gode grunner har valgt EØS-løsningen, er vår tilstedeværelse i EU like viktig, ja, kanskje viktigere enn for et medlemsland, og vi må bruke de mulighetene vi har for å øve innflytelse. Erfaringene fra selsaken viser for det første at Europaparlamentet er blitt en meget viktig del av beslutningssystemet i EU. Parlamentets makt styrkes nå ytterligere gjennom Lisboa-traktaten. Like klart er det at forbudet mot omsetning av selprodukter er resultatet av dyrevernorganisasjonenes langsiktige og målbevisste lobbying mot parlamentet. Typisk nok ble selforbudet behandlet av parlamentets forbrukerkomité, ikke fiskerikomiteen, som naturlig kunne være. Ikke at jeg har overdrevne forestillinger om at vi med større innsats kunne ha hindret selvedtaket, men jeg konstaterer at EU-parlamentarikerne spisset ørene da vi antydet at et forbud mot omsetning av selprodukter i EU ville kunne få konsekvenser for EUs fiskekvoter i norske farvann. Det er nemlig et faktum at selen forsyner seg ganske grovt av vårt felles matfat.