trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Sjøfartsdirektoratet har i høringsbrev av 9. mars 2000 foreslått at hurtiggående fartøy sertifisert for mer enn 450 personer skal være utstyrt med ferdskriver, såkalt seilingsdataregistrator – Voyage Data Recorder. Kravet er foreslått inntatt i forskrift av 5. januar 1998 nr. 6 om bygging, utrustning og drift av hurtiggående fartøy som anvendes som passasjerskip eller lasteskip. Det er i høringsbrevet foreslått at seilingsdataregistratoren skal oppfylle kravene i FNs sjøfartsorganisasjon IMOs resolusjon A.861(20) om standarder for slike registratorer. (20) Formålet med å innføre et nytt krav til seilingsdataregistrator er kun å lette arbeidet med å klarlegge årsakene til ulykker til sjøs. Det er derfor Sjøfartsdirektoratets oppfatning at tilgangen til den informasjon som lagres i slike seilingsdataregistratorer, skal begrenses. Sjøfartsdirektoratet mener at informasjonen kun skal være tilgjengelig ved sjøfartsinspektørenes etterforskningsarbeid samt ved en gransking av særskilt oppnevnt undersøkelseskommisjon. For å sikre at informasjonen kun blir brukt i de nevnte tilfellene, må informasjonstilgangen begrenses rettslig. Sjøfartsdirektoratet vil derfor foreslå at informasjonstilgangen begrenses ved at det inntas en ny bestemmelse i forskriften av 5. januar 1998 nr. 6 om bygging, utrustning og drift av hurtiggående fartøy som anvendes som passasjerskip eller lasteskip. En slik bestemmelse skal regulere at informasjonen kun skal være tilgjengelig ved sjøfartsinspektørenes etterforskningsarbeid samt ved gransking av særskilt oppnevnt undersøkelseskommisjon. Sjøfartsdirektoratet vil avklare personvernspørsmålet med Datatilsynet innen forskriftsendringen blir vedtatt.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er helt enig med representanten Bastesen i at alle har krav på et arbeidsmiljø uten overvåking, og at innspilling på slike «recordere» kun nyttes i de tilfeller jeg nevnte i mitt hovedsvar. Jeg mener at dette nå tilrettelegges på en forsvarlig måte, og at nevnte punkt i forskriften inntas når forskriften vedtas.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er et uttrykt mål for denne regjeringen å få flest mulig til å reise kollektivt. Problemstillingen som representanten Bredvold her reiser, er i så måte viktig og vil alltid inngå i de vurderinger som gjøres i arbeidet med å styrke togets konkurranseevne. Togene som trafikkerer mellom Skøyen og Kongsvinger, har i dag 17 stopp mellom Lillestrøm og Kongsvinger, en strekning på 79 km. Dette gir 4,4 km i gjennomsnitt mellom hvert stopp. Bosettingen på strekningen er i stor grad konsentrert rundt åtte-ni av de 17 stasjonene. NSB vurderer derfor å ta ut de åtte minste holdeplassene, som samlet utgjør ca. 6 pst. av alle av- og påstigninger på hele strekningen. En eventuell nedlegging av de minste holdeplassene vil bidra til å redusere reisetiden med inntil åtte minutter mellom Kongsvinger og Oslo, og NSB regner med at både antall passasjerer og inntektsgrunnlaget på Kongsvingerbanen totalt sett vil øke dersom forslaget gjennomføres. NSB vil arbeide videre med forslaget i tett dialog med berørte kommuner og fylker.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det ligger i sakens natur at alle, så vidt mulig, ønsker å ha togstopp nær sitt bosted eller arbeidssted, og samtidig er det slik at når man først har kommet på toget, ønsker man å komme hurtigst mulig fram. Da gjelder det her å finne den riktige balansen. Jeg er enig i at det her er mange virkemidler man må se nærmere på. Men det er også slik at man hele tiden må vurdere den optimale innretningen med hensyn til både hurtighet og stopp, og det har jeg tillit til at NSB foretar en grundig vurdering av før man treffer beslutninger. I så måte er selvsagt brukerne viktig – så også å høre brukerorganisasjonenes holdning.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Togkilometer pr. sysselsatt er et sammenlikningstall for jernbaneforetak en skulle tro det var lett å kalkulere. Som følge av at jernbaneselskapene i Europa, USA og Japan har ulik struktur har det vist seg vanskelig å få gjennomført denne typen statistiske sammenlikninger. Jernbaneforetak i USA og Japan er f.eks. integrerte, dvs. selskapene er eiere av egen infrastruktur. I Europa er det mer delte regimer, der land som Sverige og Norge har delt mellom operatør- og infrastrukturforvaltning, mens f.eks. Frankrike og Tyskland har integrerte selskaper. En viktig grunn til at EU nå som et minimum legger opp til at det skal foretas et regnskapsmessig skille mellom infrastrukturforvaltningen og selve jernbanedriften, er bl.a. for å kunne måle effektivitet ved relevante sammenlikninger mellom forskjellige jernbaneselskaper. Departementet er ikke kjent med at det foreligger rapporter med internasjonale sammenlikninger hvor NSB inngår, som viser selskapets produktivitet.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Som jeg sa i mitt hovedsvar: Den situasjonen vi er i, er ikke bare situasjonen for Norge. Derfor har jeg heller ikke noe grunnlag for å kommentere det tallmaterialet representanten viste til. Jeg vil samtidig understreke at i denne sammenheng – så vel som i mange andre sammenhenger – er «bench-marking» viktig. Vi vil se hva vi kan gjøre på dette området. Når det gjelder internasjonale sammenlikninger, vil det måtte bli en oppgave i første rekke for de internasjonale transportorganisasjonene som Norge deltar i.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I 1999 reiste om lag 58 pst. av flypassasjerene kollektivt med tog eller buss til Oslo Lufthavn Gardermoen, hvorav ca. 34 pst. tok flytoget. Dette er en kollektivandel som er blant de høyeste som er registrert på noen internasjonal flyplass. I hovedplanen for Oslo Lufthavn ble det lagt opp til utbygging av i alt 12 000 parkeringsplasser. Av disse er 10 000 plasser blitt bygd, hvorav 7 500 for reisende og 2 500 for ansatte. Om lag 45 pst. av parkeringsplassene for de reisende er i parkeringshus. I tillegg finnes 5 000 private plasser utenfor selve flyplassområdet. Prisen på parkering i parkeringshusene ble hevet fra 130 kr til 150 kr fra 1. januar 2000, noe som tilsvarer en prisøkning på om lag 15 pst. For å tilpasse seg priskonkurransen fra de private parkeringsselskapene utenfor flyplassen har Oslo Lufthavn AS besluttet å redusere prisen for ukeparkering på markparkeringsplassene fra 230 kr til 190 kr fra 1. januar 2000. Dette tilsvarer en prisreduksjon på om lag 17 pst. I sommersesongen, fra 1. juni 2000, vil Oslo Lufthavn AS, Gardermoen gå tilbake til ordinære priser. De foretatte prisjusteringer for markparkeringstilbudet på Gardermoen har vært av begrenset omfang. Det er liten grunn til å anta at dette på kort sikt vil ha noen avgjørende betydning for lønnsomheten ved flytoget. I et marked med konkurranse må det være rom for variasjoner i pris og tilbud. Høye kollektivandeler må først og fremst sikres gjennom fortsatt å gi et godt tilbud til konkurransedyktige priser for flertallet av de reisende.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er selvsagt helt enig i at vi har lagt ned store ressurser i å bygge et godt kollektivtilbud til Gardermoen, og derfor må det utnyttes. Det er også riktig at vi har en høy kollektivandel ut fra andre begrunnelser, f.eks. miljømessige. Denne regjeringen vil derfor ha et klart langsiktig mål om å holde, og høyne, den kollektive reiseandelen til Gardermoen. Men i det langsiktige perspektiv tror jeg det er riktig å ha rom for variasjoner over kortere tidsperioder. Jeg tror det sunt for konkurransen, nettopp for å få et best mulig tilbud på kollektivsiden og også et brukbart tilbud for dem som velger bil, selv om kollektivtilbudet er godt.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Når det gjelder den konkrete saken det her er henvist til, ber jeg om forståelse for at jeg ikke kan kommentere eventuelle avgjørelser som er underlagt og fattet av andre myndigheter, som politiet og domstolene. Jeg kan imidlertid bekrefte at det arbeides med å vurdere i hvilket omfang og på hvilke vilkår det kan tillates å gi leger i kommunal legevakt adgang til å utstyre sine private biler med blålys. Det vurderes videre hvilke krav til kompetanse som skal settes for fører av utrykningskjøretøy, og hvordan slik kompetanseoppbygging rent praktisk kan gjennomføres. Dette er noen av flere forhold knyttet til et foreliggende forslag til revidert forskrift om godkjenning og registrering av utrykningskjøretøy og en ny forskrift om kompetansebevis for utrykningsførere. Vegdirektoratet har hatt begge forskriftsforslagene på høring. Det har i etterkant av høringsrunden vært nødvendig for Vegdirektoratet å se nærmere på hvilke økonomiske og administrative konsekvenser forslagene vil medføre, dette bl.a. fordi flere sentrale høringsinstanser har etterlyst en grundigere konsekvensanalyse enn den som ble presentert i høringsrunden. Vegdirektoratet er nå i ferd med å avslutte dette arbeidet, og saken vil trolig bli oversendt departementet innen utgangen av mai måned. Samferdselsdepartementet tar deretter sikte på en rask behandling av begge forskriftsforslagene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er nettopp ut fra forståelse for de behov som foreligger, at dette arbeidet er igangsatt. Det er noe tidlig for meg nå å si noe om den videre behandling i og med at vi vil få innspill fra Vegdirektoratet mot slutten av mai, som jeg nevnte i mitt hovedsvar. Men det er iallfall slik at Regjeringen vil sørge for at dette arbeidet, uavhengig av på hvilken måte sluttvedtak skal treffes, kan skje så hurtig som mulig. Det føler jeg er i tråd med de intensjoner spørreren har, og som også har framkommet i høringsrunden.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Eg ynskjer å stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Målsettinga for Gardermobanen var opprinneleg ein marknadsandel for tog på 53 pst. av flypassasjerane. I desse dagar handsamar Stortinget Regjeringa sitt framlegg om å ettergi gjeld til NSB Gardermobanen AS på 6-7 mrd. kroner. Samstundes vert det reklamert for billig parkering på Gardermoen. Prisane for parkering har gått vesentleg ned sidan opninga av flyplassen hausten 1998. Kva vil statsråden gjera for å unngå at andelen som køyrer privatbil, aukar og andelen kollektivreisande vert redusert?»
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Eg vil takka statsråd for svaret. Eg er glad for å høyra at ein har tenkt å gå attende til dei gamle prisane om ei tid. Men samtidig er det ei stor utfordring for statsråden å sjå på kva ein kan gjera for å koordinera tilboda til dei reisande på ein slik måte at ein utnyttar kollektivtransportmidla best mogleg. Det blir eit paradoks for oss når ein den eine dagen brukar 6,7 milliardar kr for å betala ned gjeld og den andre dagen – eller kanskje dagen før – har lagt til rette for at det same toget ikkje skal bli bruka i så stor grad fordi det blir utkonkurrert på pris i høve til bruk av privatbil. Det er ei problemstilling som eg vonar samferdselsministeren vil ta innover seg. Eg vil spørja samferdselsministeren: Går det an å gå inn i ein dialog med OSL og eventuelt ha ein avtale med dei der ein kan sjå på m.a. bruken av parkeringshuset, og at ein òg ser til at det tilbodet som blir gitt ved parkeringshuset, og dei ynska ein har om at fleire skal bruka kollektivtransport, ikkje kolliderer, slik som prisreduksjonen har ført til den siste tida?
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Representanten Bastesens spørsmål berører både trafikkhavner og fiskerihavner. Når det gjelder fiskerihavner bygd med midler over Fiskeridepartementets budsjett, kreves det etter havne- og farvannsloven § 8 andre ledd tillatelse fra Kystdirektoratet for tiltak som berører disse anleggene. Kystdirektoratet skal gjennom sin behandling se til at statens formål med utbyggingen blir ivaretatt. Dersom det er sannsynlig at tiltaket vil kunne komme i strid med fiskeriinteressene i havnen, blir det normalt ikke gitt tillatelse. Der det ytes tilskudd over Fiskeridepartementets budsjett til utbygging av fiskerihavner, søker man både gjennom tinglyste heftelser på de gjeldende eiendommer og gjennom aktiv bruk av den kommunale arealplanlegging å sikre formålet med tilskuddet. Når det gjelder de offentlige trafikkhavnene, er de eid av kommunene. Utvikling og drift av trafikkhavner er derfor i utgangspunktet et kommunalt ansvar. En viktig forutsetning for at gods skal kunne bli håndtert på en tilfredsstillende måte er at trafikkhavnene får tilgang til store nok landarealer. Dette må først og fremst sikres gjennom de kommunale planprosessene med hjemmel i plan- og bygningsloven. Kystverket får som fagetat for havnespørsmål de kommunale planene til uttalelse og kan gi faglige merknader til planene. Kystdirektoratet kan som fagetat også nedlegge innsigelse dersom kommuneplanens arealdel er i strid med havne- og sjøtransporthensyn. Dette har vært gjort i enkelte saker, og man har funnet fram til løsninger som også ivaretar hensynet til havnen og sjøtransporten. Ved behandlingen av St.meld. nr. 46 for 1996-97, Havner og infrastruktur for sjøtransport, sluttet Stortinget seg til Regjeringens forslag om å utpeke nasjonale og regionale havner. Dette er havner som anses å ha nasjonal eller regional betydning som knutepunkter mellom land- og sjøverts transport. Tromsø er utpekt til nasjonal havn, og Harstad er utpekt til regional havn. Jeg anser det som spesielt viktig at de nasjonale og regionale havnene har gode rammevilkår, slik at transportbehovet for industri og næringsliv i hele landet blir dekket på tilfredsstillende måte. Når det gjelder arealsituasjonen i selve havnen, er det viktig med en god dialog mellom staten og kommunene. I tillegg til den kommunale planprosess med medvirkning fra Kystverket er det også opprettet en dialog gjennom bl.a. kontaktmøter mellom Fiskeridepartementet og representanter fra Norsk Havneforbund. Gjennom aktiv medvirkning i kommunale planprosesser og en god dialog har jeg tro på at man kan løse de problemer som måtte oppstå. Der hvor kommunal planlegging likevel ikke fører til at de nasjonale havnene sikres tilstrekkelige arealer og en tilfredsstillende integrasjon i forhold til samferdselsnettet for øvrig, er det i stortingsmeldingen som jeg tidligere nevnte, varslet at Regjeringen vil kunne vurdere bruk av statlig planleggings- og reguleringsmyndighet knyttet til disse havnene. Dette omfatter også havnenes egne arealer.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg tror ikke det er noen stor uenighet mellom representanten Bastesen og verken fiskeriministeren eller meg selv om at det er viktig å ivareta havnenes interesser ved videre utbygging i havneområdene. Det er jo selvfølgelig snakk om en konkret vurdering hver gang. Dette er en kommunal planprosess, men hvor havnemyndighetene har mulighet til innflytelse både gjennom å nedlegge innsigelse og for så vidt, i siste instans, gjennom bruk av statlig regulerings- og planmyndighet. Det vil altså være en konkret vurdering knyttet til utviklingen av den enkelte havn og knyttet til den kommunale plan som eventuelt skulle komme i så sterk strid med havneinteresser at det er nødvendig å gjøre noe med det.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Innseilingen til Grenland havn overvåkes av trafikksentralen i Brevik. Trafikksentralen ble satt i drift i 1977, og radarsystemet ble satt i drift i 1986. Trafikksentralen er nå under oppgradering, med utskifting av radaren på Fugløya, som dekker innseilingen, og utskifting av utstyret inne på trafikksentralen. Det ligger ingen utvidelse av dekningsområdet for radarene i det arbeidet som nå gjøres. Kystdirektoratet har vurdert spørsmålet om å utvide dekningsområdet for radarene. Direktoratet ser det slik at en utvidelse av dekningsområdet for radar antakelig ikke vil ha noen vesentlig effekt, i og med at farvannet er slik at skipstrafikken naturlig kan separeres i en stor del av leden. I og med at driftskostnadene for trafikksentralen betales fullt ut gjennom gebyrer fra skipstrafikken i farvannet, vil etablering av full radardekning for trafikksentralen i Brevik også få direkte følger for skipsfartens kostnadsnivå. Kystdirektoratet har anslått at etablering av full radardekning vil innebære en økning av de årlige drifts- og vedlikeholdskostnadene med 25 pst. Jeg mener man skal være forsiktig med å pålegge skipsfarten så vidt store kostnadsøkninger uten at den sikkerhetsmessige effekten er klart dokumentert. Den risiko det er vanlig å akseptere ved utbygging av trafikksentraler i Norge, er den som Veritas beregnet for Grenlandsområdet. Denne beregningen er gjengitt i NOU 1991: 15. Etter det jeg har fått opplyst, har det ikke vært en utvikling i Grenlandsområdet i de senere år som tilsier at situasjonen er vesentlig endret. Jeg vil også legge til at når man skal vurdere sikkerhetsnivået i farvannet, må man også se på de andre risikoreduserende tiltakene som er iverksatt i tillegg til trafikksentralen. Oppmerkingen i farvannet er oppgradert de senere år. Det er også strengere lospliktregler i Grenlandsområdet enn andre steder i landet. Bruk av los har stor betydning for sikkerheten i farvannet, og losene har gjennom den erfaring som er høstet etter at regelverket ble iverksatt, fått bedre kompetanse. Det er også gitt særskilte bestemmelser om bruk av taubåt for å eskortere fartøyer ved inn- og utseiling, og de taubåter som er tilgjengelige i dag, er spesielt bygd og egnet for eskorteoppdrag.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Slik jeg oppfatter situasjonen, har man foretatt en vurdering av sikkerheten i Grenlandsområdet, og man har ment at den er tilfredsstillende. Jeg skal likevel følge opp i forhold til fiskeriministeren det representanten tok opp avslutningsvis om den vurderingen som ble lovet av den tidligere fiskeriministeren i høst, for å kontrollere at den vurderingen er fulgt opp. Så får resultatet av vurderingen bringes tilbake til Stortinget ved en senere anledning.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Kystverket har tidligere prøvd å bygge molo i Reinfjord i Kvænangen. I 1987–88 ble det brukt 16 mill. kr til grunnarbeider og andre forberedelser for å legge molo, slik kommunen ønsket. Selve utfyllingen ble så påbegynt, men etter kort tid skjedde et såkalt grunnbrudd. Kystverket innhentet en ny geoteknisk vurdering av området hvor moloen skulle ligge. Videre utfylling av området ble frarådet ettersom grunnforholdene ble vurdert som svært risikable. Kystverket besluttet da å avslutte moloarbeidene i Reinfjord. I 1997 var det ny kontakt mellom Fiskeridepartementet og Kvænangen kommune, og nye undersøkelser ble satt i gang. Etter at undersøkelsene var gjennomført, foreslo Fiskeridepartementet at kommunen skulle vurdere å bygge en flytende bølgedemper, enten i Reinfjord eller i Badderen. Det ville være kommunen som skulle stå som utbygger og eier av en slik flytende bølgedemper, men staten ved Fiskeridepartementet ville kunne gi inntil 75 pst. tilskudd. Kommunen valgte imidlertid å akseptere det tilbudet som ble gitt om fyllingsmolo fra entreprenørfirmaet Robertsen og Slotnes A/S, og arbeidene med fyllingsmolo i Reinfjord ble startet opp i 1999. Tidlig i mai 1999 raste så denne nye molokonstruksjonen ut, og Kvænangen kommune opplyste deretter at den har gått bort fra å bygge fyllingsmolo i Reinfjord. Kvænangen kommune har et klart behov med hensyn til utbyggingen på fiskerihavnsektoren. Det er i inneværende år gitt tilsagn om tilskudd over statsbudsjettets kapittel 1064, post 60, til flyteanlegg for kystflåten på Spildra. Kystdirektoratet har nå mottatt søknad om tilskudd til finansiering av kommunal infrastruktur til fiskeflåten i Badderen. Med bakgrunn i behovene i Kvænangen kommune vil denne søknaden ha høy prioritet, men svar om tilskudd kan først gis når budsjettet for kommende år er behandlet i Stortinget.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg har vel for så vidt allerede svart på det ved å si at søknaden fra Kvænangen kommune har høy prioritet, og at Fiskeridepartementet ser at Kvænangen kommune har behov for dette, men at svar om eventuelt tilskudd til finansiering av disse arbeidene ikke kan gis før neste års budsjett er behandlet.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Havbruksnæringen er en fremtidsrettet næring i vekst. Bare i fjor økte eksporten av laks og ørret med nesten 24 pst., noe som medførte at vi eksporterte for i overkant av 12 milliarder kr. En av forutsetningene for at denne næringen skal kunne vokse videre er at vi sikrer adgang til markedene for den norske fisken. Som de fleste vet, har Norge inngått en avtale med EU når det gjelder markedsadgang for laks, den såkalte lakseavtalen. Avtalen setter et tak på hvor mye fisk vi kan selge til EU, vårt klart viktigste marked, samtidig som det er avtalt en minstepris pr. kg. Lakseavtalen har vært med på å sikre en stabil situasjon i næringen i forhold til markedet, noe som må sies å være en av betingelsene for veksten vi har sett i næringen. Det er viktig at denne stabile situasjonen opprettholdes, og Fiskeridepartementet vil derfor legge til rette for en balansert vekst som kan videreutvikle havbruksnæringen ytterligere – også etter at lakseavtalen går ut i 2002. Produksjonen i lakseoppdrett blir gjennom oppdrettsloven regulert på flere måter. Fiskeridepartementet har i de senere år fastsatt årlige fôrkvoter. Gjennom fôrkvotene, som er økt hvert år siden ordningen ble innført i 1996, og en restriktiv tildelingspraksis har fiskerimyndighetene bidratt til at veksten har skjedd i tråd med lakseavtalen og næringens evne til å utnytte alternative markeder. Fiskeridepartementet har begynt å se på hvordan den videre veksten skal og kan tilrettelegges. Det vil i den forbindelse være et viktig spørsmål om det bør åpnes for nye konsesjoner i tillegg til å videreføre praksisen med produksjonsvekst – og etter hvert utvidet volum – til eksisterende konsesjonsinnehavere. Fiskeriministeren har imidlertid gjort det klart at vi må ha en klar hensikt dersom vi tildeler nye laksekonsesjoner, og at hovedhensikten i så fall vil være å legge til rette for å ta ut mest mulig av det potensialet som ligger i havbruksnæringen som helhet. Fiskeridepartementet er godt i gang med å utrede hvordan den videre veksten i lakseoppdrett skal tas ut. Næringen vil bli invitert til samtaler og debatt om dette arbeidet for å sikre at resultatet blir best mulig.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg sa i mitt svar at man har begynt å se på hvordan den videre veksten skal og kan tilrettelegges. Også Regjeringen og Fiskeridepartementet er opptatt av å legge til rette for videre vekst. Spørsmålet er hvordan man gjør det best, og hvordan man gjør det for at man skal ha balanse mellom vekst og avsetning. Og da er selvfølgelig det som representanten nevner, at det er mulighet for andre avsetningssteder enn EU, et moment i den vurderingen. Men hvordan veksten best skal tas ut og tilrettelegges, er altså noe man arbeider med, ikke minst sammen med næringen, nettopp for å sikre at resultatet skal bli best mulig, slik at vi fortsatt sikrer en fremtidsrettet næring i Norge og ikke tar feil skritt nå.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er kjent med at sikkerheten ved politivakten i Moss ikke er på samme nivå som i de politihus som bygges i dag. Justisdepartementet har imidlertid ikke funnet det økonomisk forsvarlig å starte en omfattende rehabilitering, da det foreligger planer om nye lokaler. Fremdriften har dessverre vist seg å være mer tidkrevende enn forutsatt. For øyeblikket forhandler Statsbygg med Moss kommune om kjøp av en kommunal tomt i Moss sentrum. Tomten skal senere festes bort til en privat utleier etter konkurranse, for å få de mest kostnadseffektive lokalene. For øyeblikket avventer departementet at Statsbygg og Moss kommune skal komme til enighet om betingelsene for tomtekjøpet. Grunnen til at forhandlingene har trukket ut i tid, er uenighet om det økonomiske ansvar for oppryddingskostnader og forurensing i grunnen. Hvor raskt forhandlingene kan være avsluttet, ønsker jeg ikke å spekulere i, men vi har mottatt signaler som kan tyde på at saken forhåpentligvis kan avsluttes relativt raskt. Vi vil vurdere en utbedring av politivakten dersom nybyggprosjektet utsettes vesentlig.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er vel egentlig ikke mangel på signaler som har vært problemet når det gjelder politivakten i Moss eller nytt justisbygg i Moss, det er det å få det gjennomført. Og det er en realitet at hvis man skal bygge et nytt justisbygg, så må man ha en tomt, og den forhandler altså Statsbygg og Moss kommune om. Jeg kjenner ikke til at det skal foregå noen trenering av dette fra Statsbyggs side som følge av mulige omlegginger i politidistriktene. Det er i hvert fall ikke fra Justisdepartementet gitt noen signaler om at denne saken på noen måte skal treneres – snarere tvert imot.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det har fra tid til annen blitt fremsatt forslag om at megling skal gjøres obligatorisk – eller tvungen – for barn under 15 år som begår lovbrudd. Som et ledd i å nå fram til en mer endelig avklaring ble spørsmålet tatt opp i et høringsbrev høsten 1999 om endringer i konfliktrådsloven. Blant adressatene var alle politidistriktene, alle konfliktrådene og flere domstoler. I høringsbrevet ble det pekt på at frivillighet så langt har vært et grunnleggende prinsipp ved all konfliktrådsmegling. Ved å pålegge barn under 15 år å møte til megling i konfliktråd vil konfliktrådsordningen dreies i retning av å være en domstol. Det vil bl.a. oppstå spørsmål med hensyn til hvem som skal påse at barn møter til megling, hvem som skal påse at inngåtte avtaler overholdes, og hva som skal skje dersom man ikke kommer fram til avtale. I høringsbrevet ble det også poengtert at dersom det innføres obligatorisk megling for lovovertredere under 15 år uavhengig av skadelidtes holdning, vil det bety en tvungen megling også for skadelidte. Konklusjonen i departementets høringsbrev da det ble sendt ut, var at obligatorisk megling for barn under 15 år ikke burde innføres. Alle de høringsinstansene som har uttalt seg om spørsmålet, har sluttet seg til departementets standpunkt. Mange gav uttrykk for at det er svært viktig å opprettholde det grunnleggende prinsippet om at megling skal foregå på frivillig grunnlag. Det ble fra flere hold hevdet at det ville være galt å skille mellom over og under 15 år i forhold til frivillighet i meglingen. For øvrig ble det fra flere pekt på at et stort antall barn og unge faktisk samtykker i konfliktsrådsbehandling. Etter min mening vil argumentene mot obligatorisk megling for barn under 15 år også gjelde barn mellom 15 og 18 år – altså alle mindreårige. Hovedargumentet er at megling bør være frivillig uansett alder. Erfaring fra konfliktrådene viser at det å aktivt måtte si ja eller nei til megling har en positiv virkning i seg selv, ikke minst for unge mennesker. De fleste sier ja til megling, og for unge lovbrytere er nettopp dette et viktig moment når det gjelder å ta ansvar for egne handlinger. Med bakgrunn i de argumentene jeg nå har belyst, og som ikke minst er trukket fram i den nevnte høringen, også av dem som har uttalt seg i høringsrunden, er jeg foreløpig tilbakeholden i forhold til å ta initiativ til å innføre obligatorisk eller tvungen megling for mindreårige. Men jeg tar sikte på å omtale spørsmålet i en odelstingsproposisjon om enkelte endringer i lov om konfliktråd. Når det gjelder grensene for foreldres erstatningsansvar, vil jeg vise til Odelstingets behandling av dette spørsmålet for et år siden. Et forslag om å heve beløpsgrensen for foreldres objektive ansvar fra 5 000 kr til 20 000 kr ble fremsatt i Dokument nr. 8:18 for 1998-99. Justiskomiteen vurderte spørsmålet, og flertallet avviste forslaget om en økning av beløpsgrensen for foreldres objektive erstatningsansvar. Komiteens innstilling ble bifalt i Odelstingets votering. Jeg tar derfor ikke sikte på å åpne denne debatten på nytt med det aller første.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er svært enig i alt representanten Rise sier. Hvis det er noe man kan bli engasjert i, er det det å møte/ivareta de ungdommer som begår straffbare handlinger, på en måte som gjør at man bidrar til å bevege dem i riktig retning. Representantens konkrete spørsmål om konfliktråd viser seg altså å ha en del sider som kanskje ikke gjør det til den rette løsningen, men at vi fortsatt må strebe etter løsninger som kan bidra til å dempe barne- og ungdomskriminaliteten, er jeg helt enig i. For øvrig minner jeg om at Stortinget for øyeblikket har til behandling Handlingsplan mot barne- og ungdomskriminalitet. Det ligger slik sett vel til rette for alle gode forslag og innspill også fra Stortingets side på dette tidspunkt når det gjelder arbeidet mot barne- og ungdomskriminalitet.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg vil be justisministeren på vegne av fiskeriministeren besvare følgende spørsmål: «Innseilingen til tungindustrien i Grenland har over lengre tid vært kritisert for manglende sikkerhet. Skipstrafikken er stor og foregår i et trangt område omgitt av bebyggelse og befolkningstetthet. Tatt i betraktning til dels farlig og eksplosiv last, er det av største viktighet at sikkerheten ivaretas på tilfredsstillende vis, ikke minst i forhold til radardekningen som både havnemyndighetene og losmyndighetene anser for mangelfull. Hva vil statsråden gjøre for å bedre sikkerheten ved innseilingen til Grenlandsleia?»
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg må innrømme at dette ikke var et tilfredsstillende svar. Gjennom flere år og med skiftende regjeringer har dette vært et tema som dreier seg om sikkerhet, bl.a. for befolkningen i dette området. Det er snakk om transport av farlig gods, av eksplosiv last, som ved et uhell vil medføre en enorm katastrofe i området. Tidligere fiskeriminister Peter Angelsen sa i fjor høst at han ville ta initiativ til en ny gjennomgang av sikkerheten i Grenlandsområdet, nettopp basert på at det har vært en utvikling både når det gjelder antall skip, og når det gjelder andre forhold som tilsier at dette er nødvendig. Mitt spørsmål til statsråden må da bli: Vil den nye regjeringen ta et initiativ for at initiativet fra tidligere fiskeriminister Angelsen vil bli fulgt opp?
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «En tidligere personalsjef i Direktoratet for naturforvaltning hevder at Miljøverndepartementet sørget for at søkere som var positive til rovdyr ble foretrukket ved ansettelse i DN(Nationen 28. april 2000)(Nationen 2. mai 2000) (Nationen 28. april 2000) (Nationen 2. mai 2000) Hvordan vurderer statsråden fremgangsmåten og realitetene ved disse ansettelsene?»
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker for svaret. Jeg har forståelse for at dette er vanskelig siden det er en sak som ligger såpass langt tilbake i tid, men når jeg tok det opp, var det på grunn av det prinsipielle i saken. Jeg innser imidlertid at det er vanskelig å få en avklaring av dette. Den tidligere personalsjefen reagerte også på at Miljøverndepartementet oppfordrer ansatte ved Direktoratet for naturforvaltning til å melde seg inn i Norges Naturvernforbund. Bør ikke embetsverket – og nå spør jeg generelt – være særdeles varsom med medlemskap i interesseorganisasjoner som er tilknyttet deres arbeidsområde, da dette kan svekke tilliten til embetsverket?
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne stille nok et spørsmål til miljøvernministeren: «I 1987 utarbeidet Direktoratet for naturforvaltning Arbeidsrapport fra Rovviltprosjektet nr. 30 om ulvers næringssøk og mennesket. Ifølge Nationen 2. mai 2000 ble denne rapporten trukket tilbake etter pålegg fra Miljøverndepartementet og hele opplaget destruert. Hva var bakgrunnen for departementets reaksjon?»
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at hun tar avstand fra denne framgangsmåten – for det å fjerne og destruere informasjon som kan være av interesse, er vel neppe et demokrati verdig. Jeg har forstått det slik at det stort sett er samme ulvestamme eller rase som befinner seg i Russland og Norge, og at det man har av erfaring og kunnskap om ulv f.eks i Sverige eller Norge, er som dråper i havet sammenliknet med det en har på russisk side. Derfor stusser jeg litt over det statsråden sier, at det ikke er relevant for oss det som var i denne rapporten. Er ikke erfaringene fra vårt naboland Russland av særlig interesse for oss?
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det vises i spørsmålet til ansettelsessaker i Direktoratet for naturforvaltning der departementet skal ha overprøvd et enstemmig styre. Jeg forstår det derfor slik at dette må dreie seg om saker som ligger minst 15 år tilbake i tid, fordi det ikke har eksistert noe styre for direktoratet etter opprettelsen av Direktoratet for naturforvaltning i 1985. Før 1985 var Miljøvern-departementet tilsettingsorgan for lederstillinger, mens styret for Direktoratet for vilt og ferskvannsfisk foretok tilsetting i øvrige stillinger. Representanten Økland refererer til ansettelsessaker som ligger langt tilbake i tid. Jeg har ikke opplysninger som tilsier at søkeres holdninger til rovdyr har hatt betydning ved ansettelser i direktoratet i tilfeller der departementet har foretatt tilsetting. Derimot har jeg informasjon om at det på enkelte punkter var ulike oppfatninger og vurderinger i direktorat og departement i forbindelse med prosessene for omstilling og modernisering i forvaltningen for 15-20 år siden. Dette kan ha ligget til grunn for et ulikt syn på enkelte ansettelsessaker. Fra departementets side ble det lagt vekt på bred kompetanse og forvaltningsinnsikt innen økologi og naturressursforvaltning i forhold til de oppgaver som direktoratet var tillagt.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Når det gjelder spørsmålet om generelle regler for ansatte i departementer og direktorater og deres engasjement i samfunnslivet, gjelder de samme reglene for ansatte i miljøforvaltningen som for ansatte i all annen forvaltning, og det skulle ikke være nødvendig å gå ytterligere inn på det i denne sammenheng.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Forvaltningen av de store rovdyrene stiller store krav til myndighetene når det gjelder tiltak for å redusere tap og konflikter. Det gjelder særlig forholdet til bufe- og tamreinnæringen, til jakt- og utmarksinteresser og til frykt i befolkningen. I forhold til husdyreiere er det aktuelt med ulike tiltak. Eksempelvis har flytting til alternativt beite og gjeting vært en effektiv løsning i de sauetette områdene nord i Hedmark, mens inngjerding av enkeltbesetninger er et mer effektivt forebyggende tiltak i Østfold. Utformingen av de mest effektive tiltak rundt et nytt ulverevir vil skje i nær kontakt med berørte parter lokalt. En evaluering av forebyggende tiltak er nylig oversendt Stortinget i forbindelse med revidert budsjett. Også erstatningsordningen ved tap av bufe bidrar sterkt til å redusere de økonomiske tapene for husdyreierne. I forhold til jakt- og utmarksinteressene beskatter ulv eksempelvis ca. 3 pst. av det antall elg som årlig felles av jegere i Hedmark fylke. Problemstillingen er derfor i hovedsak den store belastningen på enkelte jaktrettshavere innenfor et ulverevir. Det er tidligere i år startet drøftinger med bl.a. Norskog med sikte på å bidra til løsninger som alle kan leve med. I forhold til friluftsbrukere vil informasjon og veiledning være de viktigste virkemidlene for å forebygge konflikter. De enkelte fylker skal i tiden framover arbeide med fylkesvise forvaltningsplaner for de store rovdyrene og utrede hva som er de mest effektive tiltakene for å redusere og forebygge tap og konflikter, både rettet mot bufe- og tamreinnæringen, mot jakt- og utmarksinteresser og for å motvirke frykt i befolkningen. Dette arbeidet forutsettes å skje i nært samarbeid med kommunene.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Vedtaket om soneavgrensning for ulv er ett av de aktive tiltakene som skal bidra til å løse de konfliktene som er mellom ulike interesser i forhold til rovdyrene, og spesielt i forhold til ulv. Når det gjelder tiltakene i forhold til næringsinteressene, har vi kommet langt i retning av å prøve ut mange ulike tiltak, og det arbeidet vil fortsette. Når det gjelder jaktinteressene, er det et nyere problem, et problem som knytter seg til helt spesielle områder. Der har vi også startet opp et arbeid som jeg har store forventninger til, og jeg ser fram til å komme ut med mer konkrete forslag til hvordan vi kan løse noen av disse konfliktene som knytter seg til helt spesielle områder. Når det gjelder frykt i befolkningen, tror jeg absolutt at informasjon og veiledning er blant de tiltak som kan bidra til at vi klarer den utfordring det er å forvalte rovdyr i Norge.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det brukes betydelige beløp fra statens side for å forebygge rovviltskader. Likevel har det ikke vært mulig å prioritere alle søknader om støtte fordi søknadsbeløpene er større enn bevilgningen. Med utgangspunkt i retningslinjer gitt av sentrale myndigheter har fylkesmannen i Hedmark i sin prioritering lagt vekt på å benytte forebyggende tiltak i områder med kroniske og store skader og innenfor kjerneområdene for bjørn og jerv. Søknader om tidlig sanking og gjerding er prioritert, mens det i år ikke har vært mulig å prioritere tilsynsprosjekter med mindre tapsreduserende effekt. De nordvestlige delene av fylket, bl.a. Tynset kommune, har viktige beiteområder for sau, og vi finner her de største tetthetene av sau på beite. Det gjennomsnittlige rovvilttap ligger i perioden 1995-99 for disse kommunene på om lag 1-4 pst. Til sammenligning har enkelte kommuner i kjerneområdet for bjørn i samme periode et gjennomsnittlig rovvilttap på om lag 13 pst. Disse siste kommunene er prioritert av fylkesmannen ved årets tildeling av midler til forebyggende tiltak mot rovviltskader. Kommunene i den nordvestlige delen av fylket har imidlertid hatt et økende tap de senere årene, hovedsakelig grunnet jerv. Det er derfor ved tildeling av kvote for lisensjakt på jerv tatt hensyn til dette. Tilsvarende er det ved tildeling for kvotejakt på gaupe lagt vekt på å redusere det samlede skadepresset. Det har samtidig vært en lav terskel for igangsetting av skadefelling av rovvilt i disse områdene.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg legger vekt på to ting i svaret mitt. Det ene er prioritering av ressurser og at vi har flere søknader enn vi totalt har muligheter til å innfri, og det andre er effekten av de ulike tiltakene. I den sammenhengen er det vurdert slik at effekten av andre tiltak har større verdi sett opp mot den totale bevilgningen. Jeg avviser likevel ikke videre tiltak av den type som representanten Fossum tar opp, men hovedargumentet er knyttet til den totale prioriteringen innenfor den bevilgningen som er gitt i år. Når det gjelder områdene, er det ikke slik at noen områder er ekskludert fra muligheten til å få støtte, men vi må også se støtte til ulike tiltak i sammenheng med andre tiltak, som jeg refererte til, bl.a. muligheter til skadefelling.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Støy er et av de miljøproblemene som rammer flest mennesker i Norge. Om lag 1,5 millioner mennesker er utsatt for støy ved boligen sin, og av disse er over 500 000 utsatt for støy over 60 desibel. Det er viktig å få redusert støyen, slik at færre mennesker plages. Hovedkilden til støyplagen er veitrafikk, særlig motorstøy og dekkstøy. Statens forurensningstilsyn har i en rapport vurdert mulige tiltak for å redusere støyen. Rapporten gir en oversikt over nasjonale støytiltak med anslag over effekter og kostnader. Overgang til mer støysvake dekk er etter SFTs vurdering et tiltak med betydelig støyreduserende effekt til lave kostnader. Informasjon, merkeordninger og en støydifferensiert avgift på bildekk blir i rapporten pekt på som mulige virkemidler for å få en overgang til mer støysvake dekk. Andre tiltak som vil redusere støyen fra veitrafikk, er bl.a. bruk av ny, støysvak asfalt, redusert motorstøy og redusert fart. Jeg har ikke tatt stilling til de enkelte forslag i rapporten fra SFT. Den rapporten vil sammen med annet materiale ligge til grunn for det videre arbeidet med å redusere støyen i Norge. For øvrig viser jeg til at Stortinget vil komme tilbake til spørsmål knyttet til støy i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 8 for 1999-2000, Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand, og St.meld. nr. 33, tilleggsmelding til den nevnte stortingsmelding.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I motsetning til representanten Korsberg synes jeg det er svært vanskelig å utelukke et sett med virkemidler overfor et så stort samfunnsproblem som støy, spesielt med tanke på at vi vet at biltrafikken forårsaker støyproblemer i så stor grad. Derfor vil Regjeringen arbeide videre med tiltak mot støy i tråd med det Stortingets flertall mener. Og som sagt ser jeg fram til behandlingen av støyspørsmålet i Stortinget. For øvrig vil jeg gjenta at det ikke foreligger noen planer om nye avgifter på dekk.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Økende veitrafikk gjennom våre byer og tettsteder påfører miljøet og befolkningen store belastninger i form av støy og luftforurensninger. Å redusere disse ulempene er en stor miljøpolitisk utfordring og en viktig oppgave for statlige og lokale myndigheter. Planlegging av stamveitraseer i byområder skjer som for veiplanlegging generelt etter plan- og bygningslovens bestemmelser. Utviklingen av stamveinettet må tilpasses trafikkgrunnlaget. I byer og tettsteder må veiutbygging ses i sammenheng med forbedring av kollektivtilbudet og trafikkregulerende tiltak. For bl.a. å unngå miljø- og trafikksikkerhetskonflikter kan det stilles lavere krav til hastighet, veibredde osv. på enkelte av veistrekningene enn det som ellers er vanlig på stamveinettet. Det vil likevel være behov for å bygge avlastningsveier for å lede gjennomgangstrafikken utenom sentrum og sentrale boligområder, også for å bedre trafikkavvikling og fremkommelighet. Det er derfor ikke mulig å gi entydig svar på hvilke løsninger som bør velges for stamveier gjennom byområdene, men det forutsettes at vedtatte miljøkrav følges opp uansett løsning. Regjeringen vil for øvrig arbeide aktivt for å redusere miljøproblemene fra veitrafikken i byene. Aktuelle tiltak er veiprising, reduksjon av utslipp fra bilparken, mindre bruk av piggdekk, forbedret kollektivtransport, utbygging av veinettet, tilrettelegging for sykkel og å få ned transportomfanget gjennom en mer samordnet areal- og transportplanlegging.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Statsråden er absolutt kjent med informasjonen fra Statens vegvesen. Ofte vil det, som jeg sa i mitt svar, være naturlig å legge disse veiene utenfor tettbebyggelse. Uansett er det viktig at miljøbestemmelser følges. Trafikksikkerhet er selvfølgelig også et svært viktig perspektiv i så måte.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I 1987 ble det publisert en rapport med tittelen «Ulvers næringssøk og mennesket» som del av en rapportserie fra det såkalte Rovviltprosjektet i Direktoratet for naturforvaltning. Hovedinnholdet i rapporten var en oversettelse av deler av en bok om ulv, skrevet av Michail Pavlov og utgitt i Moskva i 1982. Pavlov skrev om ulvers angrep på mennesker i Kirov-området i Russland, hovedsakelig på 1940-tallet. Direktoratet stanset den videre distribusjonen av rapporten den 4. august 1987 etter beskjed fra departementet, og resten av rapportopplaget ble kassert. Departementet mente den gang at referatet fra Pavlovs bok ikke burde ha vært publisert som en arbeidsrapport fra Rovviltprosjektet i Direktoratet for naturforvaltning. Blant annet påpekte departementet at Rovviltprosjektet opphørte i 1985. Departementet mente også at rapportens innhold ikke var relevant for norsk rovviltforvaltning. Jeg mener det var en uheldig fremgangsmåte den gang å kassere det resterende opplaget av rapporten som var utgitt. I stedet burde rapporten ha blitt supplert med et forklarende tilleggsnotat. Jeg vil ellers understreke at åpenhet omkring forskning og formidling av forskningsresultater i dag anses som et av de viktigste tiltak for å unngå konflikter omkring det faglige grunnlaget for rovdyrforvaltningen.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg har ingen grunn til å dra i tvil departementets vurdering av at rapporten ikke var relevant for norsk rovviltforvaltning. Likevel skulle rapporten ha vært publisert på en eller annen måte. Dette dreide seg om en bok om ulv, skrevet av Michail Pavlov, utgitt i Moskva i 1982, og det dreide seg om ulvers angrep på mennesker på 1940-tallet. Som sagt, departementets faglige vurdering er det ingen grunn til å dra i tvil, men det er publiseringen og måten dette ble håndtert på, som kan kritiseres.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Radiomerking benyttes i dag som et verktøy innen forskning for å skaffe oss kunnskap om ulven i Skandinavia. Radiomerking er ikke primært ment å være et hjelpemiddel i forvaltningen av de enkelte individene. Gjeldende regelverk hindrer likevel ikke bruk av peileutstyr ved felling av radiomerkede rovdyr som gjør skade på bufe eller tamrein. Prinsipielt har Direktoratet for naturforvaltning gått inn for at radiosendere ikke bør brukes for å felle ulv på ordinær skadefellingstillatelse etter viltloven § 12. Bakgrunnen er at slik bruk av peileutstyr vil gi økt press for felling av ulver som er radiomerket, i forhold til de som ikke er merket, noe direktoratet betrakter som utilsiktet og uheldig. Jeg gjør likevel oppmerksom på at det i dette tilfellet ble gitt tillatelse til å bruke peileutstyr i forbindelse med fellingstillatelsen på den radiomerkede ulven på Sørlandet. Ulven ble for øvrig felt i går. Departementet vil drøfte disse spørsmålene nærmere med Direktoratet for naturforvaltning.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg synes også dette var en riktig avgjørelse. Når det foreligger vedtak om skadefelling, er det viktig å få effektuert vedtaket snarest mulig. Jeg vil likevel peke på at flere forutsetninger er nødvendig for å få det til, bl.a. at vi har gode jegere, noe som også viste seg å være tilfellet i den aktuelle saken.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I Regjeringens pressemelding om differensiert forvaltning av ulv blir det understreket at der det aksepteres etablering av familiegrupper av ulv, vil det bli iverksatt tiltak for å redusere og forebygge tap og konflikter. Hva slags tiltak vil bli iverksatt for å hindre konflikter mellom ulv og gruppene friluftsbrukere, jegere og husdyreiere?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg takker for svaret, som jeg var ganske nysgjerrig på. Nå når soneringsplanen er innført, er det faktisk slik at ulven har et visst område å gå i, og da er det viktig at de tiltakene som skal hindre frykt, som skal øke jaktlysten hos folk, og som skal gjelde for både husdyrholdere og for alle oss andre, også er på plass. Når jeg hører på miljøvernministerens svar, må jeg bare si at jeg er nysgjerrig på hva løsningene egentlig er, for det hun sier i svaret sitt, er at man skal samarbeide med Norskog for å finne bedre løsninger som alle kan leve med. Ja, da må jeg spørre: Hvilke løsninger er det? Og friluftsbrukerne skal få informasjon og veiledning. Tror miljøvernministeren at det virker for redsel? Selv om løsningene finnes i et samspill mellom kommunene og staten, er det staten som har hovedansvaret for å finne løsningene.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I 1999 fikk Tynset erstatning på 1,3 mill. kroner for rovdyrskader, og er en av de mest rovdyrutsatte kommunene i Hedmark. Tynset har søkt om forebyggende rovdyrtiltak, men har fått avslag fordi det ikke finnes penger og fordi gjeting av sau ikke gir færre rovdyrskader. Synes ikke statsråden det er like viktig å verne beitedyr mot rovdyr, uansett hvor beitedyrene oppholder seg, og er det en oppfatning at gjeting av beitedyr ikke hindrer rovdyrangrep?»