Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-06-15:
For nøyaktig et år siden uttalte komiteflertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, at «Regjeringen i det videre arbeidet med stortingsmeldingen om landbrukspolitikken også må legge til grunn målsettingen om lavere næringsoverføringer». Statsråd Hanssen har jo tidligere i dagens debatt sitert tidligere landbruksminister Gjønnes på hans tilsvarende målsetting. Denne merknaden kom etter at Stortinget hadde sørget for at den samlede innsats fra det offentlige til norsk landbruk – i form av budsjettstøtte og avgiftslettelser – økte med hele 1 765 mill. kr for de to foregående år. Det var allerede klart for et år siden at trenden med økning i budsjettstøtten måtte snus. Videre innså en enstemmig komite for et år siden at Norge i de da kommende WTO-forhandlingene ville bli møtt med krav om reduserte tollsatser og begrensninger i anledningen til å fortsette med markedsregulering gjennom subsidiert eksport. Disse åpenbare fakta synes sentrumspartiene å ha glemt i dag, og velger bevisst eller ubevisst å se bort fra den virkelighet vi befinner oss i. Ja, vi må nesten gå så langt som å minne dagens sentrumspartier om tidligere statsminister Lars Korvalds korrekte observasjon om at Norge er et land i verden. Dette megetsigende utsagn åpenbares iallfall i dag for norske bønder. Dette er åpenbart blitt kvelden for de store klisjeer. Begrep som «fjerning av småskalajordbruket» og «rasering av distriktsjordbruket» dukker opp. Og representanten Odd Roger Enoksen forteller i media i dag at årets jordbruksavtale betyr en rasering av jordbruket i store deler av landet. Jeg vil si til Enoksen og hans likesinnede: De sitter med et hovedansvar for dagens situasjon. Varsellampene burde ha vært tent for lengst. Konsekvensene av våre internasjonale avtaler er ikke av ny dato. De har dyrket en politikk som har avlet overproduksjon. De har rendyrket en statisk landbrukspolitikk, der alle er blitt tapere – både bøndene, forbrukerne og skattebetalerne. Dette har skapt en pessimisme i norsk landbruk som er større enn på mange år. Og det skjer samtidig som den samlede støtten til norsk landbruk aldri har vært større enn i dag. De har forhindret konkurranse i norsk landbruk. De har overlatt til omsetningsråd og landbrukets organisasjoner etter det reneste bukken og havresekk-prinsippet å passe på balansen i markedet. Landbrukspolitikken har vært feilslått. Derfor velger de samme representantene i dag å krydre debatten med elendighetsbeskrivelser som driftige norske bønder burde ha vært spart for i dag. Det finnes ingen objektive kriterier som er relevante i debatten i dag. Når noen av landets fremste politikere vet om, men lukker øynene for de mange strukturelle problemer norsk jordbruk sliter med, så er dette alvorlig. Det er i dag rett og slett ikke lenger mulig å betale seg ut av norsk landbruks politikerskapte problemer, enten vi liker dette forhold eller ikke. Debatten føres på et nivå hvor jeg forstår at bonden har grunn til å føle seg skuffet – fordi det har vært stilt store forventninger, fordi jordbruksoppgjørsdebatten handler mer om hvem som skal vinne billige politiske poeng, enn om hvilke politiske grep som må foretas overfor norske bønder og norske forbrukere. Som Høyre tidligere har gjort rede for, er det noe uvirkelig over det som har skjedd i landbrukspolitikken, og det som har skjedd i dette hus fra forrige måned og til i dag. Jeg minner igjen om at sentrum og Arbeiderpartiet skrev seg sammen i hvert bidige ord i en 100 siders innstilling om landbruksmeldingen. I dag er sensuren, som Høyre advarte mot, at det egentlig er behov for en ny melding – bare vel en måned etter at den forrige behandlingen var avsluttet – fordi sentrum i dag velger å se bort fra de strukturelle problemene som norsk landbruk allerede står opptil knærne i, og fordi sentrum lager et utadrettet skuespill ved å appellere til kryssende interesser som rett og slett ikke lar seg forene. Sentrum velger faktisk også å annullere sin egen landbruksmelding som utkom i regi av tidligere landbruksminister Gjønnes. Til slutt: Jeg registrerer at på tross av at den norske stat bruker over 20 milliarder kr i støtte til norsk landbruk, et utgangspunkt med stor kvalitet i produksjonen og svært gode miljøbetingelser, er det ingen som snakker om mulighetene. Jeg tror ikke norske bønder skal vente at Stortinget skal være best i stand til å dra opp denne mulighetsdebatten. De er best i stand til å gjøre det selv.