Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-03-21:
Aller først takk til sakens ordfører for et godt stykke arbeid med en viktig melding. Det er et mål at alle – uavhengig av opprinnelse og kjønn – skal kunne delta i arbeidsliv og det norske samfunn på lik linje, enten det er i skolen, bomiljøet eller organisasjonslivet. God integrering er viktig, både for at samfunnet skal kunne nyttiggjøre seg alle ressursene i befolkningen, og for at den enkelte skal kunne ta del i samfunnet. Integreringsarbeid er alltid en toveisprosess. Det handler om vilje til deltakelse og om vilje til inkludering. En rask bosetting etter at oppholds- og arbeidstillatelse er innvilget, er av stor betydning for den enkeltes tilpasning til og deltakelse i det norske samfunn. I dag bosetter kommunene betydelig færre enn det IMDi anmoder om, og det er nå omtrent like mange som venter på retur, som venter på bosetting i kommunene. Bare 68 pst. av dem som ble bosatt i første halvår 2012, ble bosatt innen målet om bosetting innen seks måneder. For enslige mindreårige asylsøkere er målet at de skal bosettes innen tre måneder, og i 2012 har ventetiden for enslige mindreårige gått ned fordi denne gruppen har vært prioritert i bosettingsarbeidet i kommunene. Likevel bosettes bare 61 pst. innen målene. Det er mange og sammensatte årsaker til at flere kommuner har utfordringer knyttet til bosetting. Mangel på boliger er trukket fram som en viktig årsak. Jeg tror sikkert at det også finnes flere årsaker, men det man har pekt på, er jo at det lave investeringstilskuddet til boliger har vært en hindring. Men nå har regjeringen sagt i boligmeldingen at de vil øke boligtilskuddet fra 20 til 40 pst., og dette er positive nyheter som Kristelig Folkeparti støtter helhjertet. Det som mangler nå, er tidfesting av når pengene vil ligge på bordet, og en forsikring om at også rammene vil øke tilsvarende. Øker kun tilskuddsandelen, men ikke rammene, vil det ikke gi noen effekt. En flyktning kommer til en kommune gjennom bosetting, men blir værende gjennom arbeid. Arbeidsplassen er den beste arenaen for å tilegne seg kunnskap om norsk språk, kultur og samfunn, og det er derfor svært viktig å få nyankomne raskt i arbeid. Arbeidsledigheten blant innvandrere er høyere enn for befolkningen for øvrig, og det er en utfordring å nå målet om at nyankomne innvandrere raskest mulig skal bli økonomisk selvhjulpne. Det holdningsskapende arbeidet for å få arbeidsgivere til å ansette personer med innvandrerbakgrunn i ledige jobber må styrkes og bli mer målrettet. Kunnskap i norsk er den viktigste forutsetningen for å kunne delta aktivt i samfunnet. Derfor er det viktig fremdeles å opprettholde deltakelse i introduksjonsprogrammet – 600 timers opplæring i norsk og samfunnskunnskap – som obligatorisk for nyankomne innvandrere fra utenfor EØS. Gjennomført opplæring er vilkår for å få bosettingstillatelse. Jeg støtter også at kunnskaper i norsk skal være et vilkår for å få statsborgerskap, men det er helt klart at her er vi nødt til å ha noen unntaksregler. Introduksjonsprogrammet skal ivareta den grunnleggende kvalifiseringen av nyankomne innvandrere og skal preges av kontinuitet, god planlegging og informasjonsflyt. Kartlegging og kompetanse, individuelle kvalifiseringsplaner, tett oppfølging, heldagsbeskjeftigelse med mulighet for kombinasjon av norskopplæring og arbeidspraksis og en økonomisk stønad knyttet til deltakelse i kvalifisering er noen av de elementene som må være på plass for å ivareta kontinuiteten og helheten i opplæringen. Dessverre er ikke dette tilfellet i alle kommuner, og det er behov for at sentrale myndigheter i større grad tilrettelegger for at kommuner, næringsliv og Nav kan gjennomføre introduksjonsprogrammet på en tilfredsstillende måte. Men det er ikke alt kommunen skal eller bør gjøre. Det finnes ofte bedre og mindre ressurskrevende måter å drive god integrering på. Å engasjere frivillige og ideelle institusjoner og organisasjoner er blant dem. Frivillige organisasjoner har i en årrekke vært viktige aktører i integreringsarbeidet. De er en viktig arena for arbeidstrening og samfunnsdeltakelse, samtidig som deres innsats mot uverdige forhold, som rasisme, diskriminering, tvangsekteskap, kjønnslemlestelse eller annet, er av stor betydning for vårt demokrati. Kommunene bør også benytte det potensialet som ligger i bruk av frivillige organisasjoner i kvalifiseringen av introduksjonsdeltakerne, og det potensialet organisasjonene har som møteplass og arena for deltakelse for flyktninger og deres familier i lokalsamfunnene. Det er viktig at innsatsen til frivillige organisasjoner styrkes gjennom økt driftsstøtte, og at det sikres at frivillig sektor fortsatt er en viktig arena for arbeidstrening og samfunnsdeltakelse. Det er ikke alt integreringsarbeid som kan styres og organiseres over kommunale eller statlige budsjetter. Noen av barrierene i integreringen er knyttet til holdninger, fordommer og oppfatninger. Vi må åpne øynene for at innvandringen, i tillegg til å skape verdier i kroner og øre, også beriker den norske kulturen og utfordrer oss til økt toleranse, forståelse og respekt for ting som kanskje er uvant. Diskriminering og rasisme skyver folk vekk og ut. Vi skaper et utenforskap som i beste fall kan passivisere og i verste fall kan aktivisere motstand – motstand mot det norske samfunnet, mot menneskene og mot kulturen. Fordommene og rasismen kan således bli en selvoppfyllende profeti. Vi vet at personer med et utenlandskklingende navn har betydelig mindre sannsynlighet for å bli innkalt til jobbintervju. Vi kjenner til historier om personer som får spydigheter, rasistiske bemerkninger og hets slengt etter seg på gaten. Vi har alle lest upassende og bent ut rasistiske kommentarer under nyhetssaker eller på sosiale medier. Det påligger oss et stort ansvar å svare på slike holdninger og fordommer, og vi som myndighetspersoner må være foregangspersoner, som tar et oppgjør med dem som sprer hat og rasisme. I tillegg påligger det også media et samfunnsansvar å gi et riktig inntrykk av utfordringene, men også av hvilken berikelse nye kulturer, holdninger og normer tilfører samfunnet. For det er gjennom holdningsskapende arbeid, flere møteplasser og lavere gjerder og hekker vi møter hverandre og ser hverandre og lærer hverandre å kjenne. Det er gjennom vennskap og kjennskap vi dyrker likhetene framfor forskjellene. Det vil være vårt viktigste verktøy for å få til et samfunn der alle blir respektert, alle møter toleranse og alle kjenner seg hjemme. Og det er jo det som er målet med en god integrering: at Norge er et sted der vi ikke dyrker utenforskapet, men der vi dyrker fellesskapet og det at folk føler seg inkludert. Jeg vil helt til slutt takke Høyre for at de har vært så rause å gi meg litt av sin taletid. Det borger godt! Helt til slutt vil jeg trekke fram de forslagene vi støtter. Vi støtter forslagene nr. 1, nr. 20, nr. 23, nr. 24, nr. 25 og nr. 27, som er lagt fram i denne saken.