trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Dette er en historisk dag der vi har fått til en god avtale mellom fire partier. Alle er ikke fornøyde med alt, men alle parter har fått gjennom ting som er viktige for seg. Og for regjeringen er det en historisk dag fordi vi får gjennom de største forenklingsgrepene som noen sinne er gjennomført i jordbruksavtalens historie. Vi får til viktige strukturendringer som gjør at bøndene får bestemme mer, og at staten i framtiden skal bestemme mindre. Det blir tillagt mange motiv for de endringene som vi nå gjør, men det dette dreier seg om, er å sikre en framtidsrettet landbrukspolitikk der vi skal stimulere ungdommen til å finne muligheter i denne næringen. Det er en næring som er i konkurranse med utdanningsretninger som gir høyere lønn og mer fritid. Vi vet at mange ungdommer står i valget: Skal jeg reise i Nordsjøen og være fri en måned, eller skal jeg satse på gården, tjene dårligere og ha veldig lite fri? Hvis vi skal få dem til å gjøre det siste, er det nødt til å skje endringer i retning av det som vi gjør her i dag. Hvis heltidsbrukene begynner å bli nedlagt, de store, som produserer mye mat, da er vi på ville veier i norsk landbruk, da kommer norske forbrukere til å merke det fordi vi ikke greier å produsere nok. Det vi skal gjøre nå, er å premiere produksjon, og det vil også stimulere til økt produksjon. Det har også blitt stilt spørsmål om tidligpensjonsordninger. Det er en særordning for landbruket. Den valgte regjeringen å prioritere bort. Den er nå kommet inn igjen i avtalen, og det kan vi leve godt med. Jeg har hatt fokus på forenklinger. Representanten Botten sa at en sau er en sau, det hadde Fremskrittspartiet oppdaget, men faktum er jo at slik systemet har vært, har ikke en sau vært en sau. For man har hatt de sauene som går ute hele året, og så har man hatt de sauene som går inne om vinteren og ute om sommeren, og for disse sauene, som egentlig er de samme, har man hatt to forskjellige tilskuddsordninger. Det gjør vi noe med nå, slik at en sau blir en sau. Det er eksempel på et regelverk som burde ha vært ryddet opp i for lengst, men som vi nå tar tak i. Representanten Eldegard var inne på samdrift. Det å tro at vi ønsker å gå tilbake til et regelverk som gjør at ikke mer enn fem bønder får gå sammen, som gjør at bønder med mer enn 17 km avstand fra hverandre ikke skal få lov til å drive i lag, synes jeg er helt urimelig. Jeg synes også det er urimelig at hvis man går i samdrift, skal man ha mer tilskudd enn hvis man er en enkeltstående bonde som produserer det samme. Lik produksjon må gi like tilskudd, og vi må stimulere til økt matproduksjon.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Statsråden gir uttrykk for at landbruket må bli mindre avhengig av tilskudd og hente en større andel av inntektene fra markedet. Hvordan henger dette sammen med at man velger å bruke tilskuddene til å styrke de største brukene, som i utgangspunktet har høyest inntekt, både absolutt og målt i kroner per årsverk, og som nettopp har størst mulighet til å øke inntekten fra markedet? Hvordan skal dette gjøre landbruket mindre tilskuddsavhengig, når det også fører til at tilskudd per bruk øker?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg tror både statsråden og undertegnede setter pris på at tunnelsikkerhet får økt fokus og også økte bevilgninger. Så ser jeg at man har utfordringer med denne konkrete strekningen, og det handler vel mer om kryssende etatsansvar osv. Det er jo slik at her er det gjort en vurdering av riktig instans, det er anvist et krav som skal bedre sikkerheten for framtidige hendelser. Men fortsatt skjer det ingenting. Jeg hører at man ønsker å komme tilbake til dette i en større sammenheng – det respekterer jeg fullt ut – innenfor statsrådens ansvarsområde. Men hva vil regjeringen gjøre for å løse dette?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Statsråden er beskrivende i sine svar, nærmest malerisk: Det jobbes hardt, og det er gjennomføringskraft, og vi er på saken, og vi skal komme tilbake til det – men ingenting konkret. Likevel er det en avstand, når statsråden beskriver forrige regjerings evne til å gjøre noe og deres fravær av konkret handling. Jeg hører bare den samme regla, skulle jeg til å si, hvis det er innenfor parlamentarisk språkbruk, president, som det Solvik-Olsen beskylder den forrige regjeringen for. Jeg skal være veldig konkret. Solvik-Olsen beskyldte Arbeiderpartiet for å ville bryte loven, og så skrev han senere et brev til komiteen hvor han sa at dette var mulig å gjøre innenfor loven. Hvordan ser statsråden på det i dag? Er det fortsatt sånn at han mener Arbeiderpartiet ville ha brutt loven? Eller står han inne for det skriftlige brevet han har sendt til komiteen?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg skal kommentere representanten Hareides innlegg, men jeg har lyst til å si noe annet først, fordi jeg ikke vil at det skal forsvinne. Det er mye som er bekymringsfullt knyttet til de store linjene i denne debatten. Det viser debatten. Vi har ikke fått høre ett legitimt argument for å fjerne denne tidligpensjonsordninga. Hvorfor i all verden gjør de det? Det er ingen som har forsøkt å forsvare det, for det er sikkert meget vanskelig og meget krevende. I min tankeverden – som noen ganger selvfølgelig kan være ganske spiss – er det slik at det å fjerne slike pensjonsordninger fra deler av befolkninga, uten at man argumenterer for det i salen, ikke kan være uttrykk for noe annet enn et ønske om å drive en viss demontering av velferdsordninger. Jeg skjønner ikke hvorfor de gjør det, jeg synes ikke de skulle gjøre det, jeg synes ikke regjeringa skulle foreslå det, og jeg synes heller ikke at avtalepartnerne skulle gå inn for det. Det er helt unødvendig å gjøre det, og det er uriktig mot landbruksbefolkninga å gjøre det. Så har jeg sagt det. Når det gjelder det Hareide sa, forstår jeg at det selvfølgelig kan være litt følsomt. Jeg skal si at jeg mente det i alle fall ikke slik som Hareide oppfattet det. Det kan være min skyld, men jeg tror ikke bare det er min skyld, fordi dette nok er litt følsomt. Det som står igjen, er følgende faktum: Statsråden som her sitter, er satt under Stortingets administrasjon – rett og slett – for første gang på veldig lenge. Det var helt nødvendig fordi hun foreslo noe som var i strid med stortingsflertallets landbrukspolitikk. Da var det helt riktig å gjøre det. Det at Kristelig Folkeparti og Venstre gikk inn i det på den måten de gjorde, var bra. Men det står igjen at til tross for dette har regjeringa og statsråden fått gjennom de viktige spørsmålene, som handler om strukturutviklinga i landbruket, som er det alvorligste. Det må avtalepartnerne ta ansvaret for. Det er en helt ærlig, oppriktig og grei sak. Det er mer penger, ja, men det hjelper ikke når statsråd Listhaug får gjennom denne strukturforandringa, slik som hun har foreslått. Det er det vi angriper, det er det vi sier, men det betyr ikke at det Kristelig Folkeparti og Venstre ellers har gjort, ikke er bra. For øvrig er det det å si til slutt at det er et nytt trekk ved den parlamentariske situasjonen som vi nå opplever i denne saken, og som vi kommer til å oppleve på torsdag, når kontrollkomiteen kommer med sine saker, om priskontrollen, bl.a., hvor det er stort samkvem mellom Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet – og alle andre – men hvor vi ikke får vedtatt det vi skal, fordi det selvfølgelig har med den parlamentariske situasjonen å gjøre. Der er samarbeidspartnerne under press, men det er helt åpenbart at regjeringa bare fortsetter sin politikk, uavhengig av stortingsflertallet. Hvor lenge det skal pågå, kommer iallfall ikke til å bli opp til Arbeiderpartiet – det blir opp til andre å stoppe det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg anbefaler Arbeiderpartiets gruppe å støtte forslaget fra representanten Pollestad.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-06-17:
Det har vært en forunderlig tid for de som følger med i landbruksdebatten. Spesielt forunderlig er Arbeiderpartiets tilnærming. Det er oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet forsøkte å spille opp til konflikt før jordbruksoppgjøret var i gang. Man legger seg her på en linje som på sikt vil undergrave forhandlingsinstituttet, når man så åpent stilte spørsmål ved om de ville respektere utfallet av forhandlingene. Arbeiderpartiet ønsker – ifølge sin egen landbrukspolitiske plattform – strukturendringer, men er lite konkret på hva man vil endre. Dette er skuffende fra et parti som hevder å være reformvennlig. Dette viser at folk i distriktene som ønsker endring, bør gi sin støtte til regjeringen. Dersom Arbeiderpartiet ønsker strukturendring og forenkling, burde man fri til regjeringen – ikke forsøke å opprette et eget landbrukspolitisk kontor ved siden av landbruksforhandlingene. Arbeiderpartiet sier i sin landbrukspolitiske plattform at man gjennom det næringspolitiske virkemiddelapparatet vil legge til rette for «rammebetingelser og virkemidler som stimulerer til FoU og innovasjon, bl.a. i form av teknologi- og produktutvikling». Det er fristende å spørre: Hvilke skatter og andre virkemidler er det Arbeiderpartiet har tenkt å endre? Høyre er opptatt av handling og er mer opptatt av handlekraft enn kranglekraft. Melkeproduksjonen er et område som har behov for forenkling. Endringene i kvoteordningen for melk i jordbruksoppgjøret er et skritt i riktig retning. Ved å heve produksjonstaket til 900 000 liter ønsker vi å bidra til at flere produsenter kan få utnytte kapasiteten sin i melkeproduksjonen, og at melkebøndene, som andre næringsdrivende, får ta sine investeringsbeslutninger ut fra ressurssituasjonen. Dette betyr ikke at alle melkebruk skal produsere 900 000 liter i året. Ressursgrunnlaget er forskjellig og gir grunnlag for ulik størrelse på melkebruk ut over landet. Vi må ha plass til både små, mellomstore og store melkebruk i Norge. Statens andel av ledige melkekvoter blir redusert fra 50 pst. til 20 pst. Dette gjør det enklere for enkeltprodusenter å bygge seg opp gjennom å kjøpe større mengder kvoter på det private markedet, istedenfor at staten skal fordele kvotene likt på alle produsenter. Vi avvikler også det særskilte regelverket for samdrifter. Alle melkebruk behandles likt, uavhengig av organisasjonsform. Vi får samme produksjonstak for samdrifter og enkeltbruk, og samtidig oppheves antalls- og avstandsreglene for samdrifter. Melkeproduksjon er en av bærebjelkene i norsk landbruk. Vi vil gjøre det lettere for dem som vil satse videre. En av forutsetningene er at de som har investeringsvilje, har noe å investere i. I dette tilfellet er tilgang på melkekvoter essensielt. Derfor er disse endringene vesentlige. Høyre snakker ikke bare om endring; vi endrer faktisk. Vi vil styrke landbruket gjennom forenkling av lover, regler og støtteordninger. Disse endringene må skje gradvis. Dette landbruksoppgjøret er et skritt i rett retning.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Avtalen mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre av 28. mai i år er godt skrevet ut fra sin hensikt: å tilsløre. Alle gode formål er tatt med, men dette er ikke de reelle mål som det styres etter. Med Fremskrittspartiet, Høyre og støtte fra Kristelig Folkeparti og Venstre forsterkes tempoet i dagens utvikling. Samfunnskonsekvensene av kursen er mindre jordbruksareal, mindre avlinger, mer import av korn og soya og lavere sjølforsyningsgrad. Flere burde undre seg over at ord og virkelighet ikke stemmer. Flere burde gå til de faglige sammenhengene. Det er mange her som snakker om kunnskapsbasert utvikling i andre saker. Jordbruk er næringsvirksomhet. Jordbrukspolitikk er samfunnssak, ikke bondesak. Samfunnssaken er matvaresikkerheten. Ethvert sjølstendig land arbeider for stor sjølforsyningsgrad. Den norske er fallende og på 35 pst. Det er størrelsen på norsk planteproduksjon som avgjør sjølforsyningsgraden. Med stadig mindre areal i drift og lavere avlinger blir det lavere planteproduksjon og lavere sjølforsyningsgrad – enkelt og logisk. Lønnsomheten i å dyrke planter til husdyra må økes, og det er korn- og kraftfôrprisen som må opp. Det vil også øke verdien av gras. Hva gjør så landbruksministeren? Stiller som ultimatum ikke å øke kraftfôrprisen. Ja, statsråden bruker 49,8 mill. kr ekstra til økt subsidiering av kraftfôr – grunnleggende feil og sløsing med statsbevilgninger. Jordbrukets inntekter er markedspris og bevilgninger. Det skal være en prinsipiell rolledeling mellom disse to inntektskildene. Markedsprisene skal sikre volum og kvalitet, og bevilgningene skal sikre driftsmåter og likeverdige inntektsmuligheter under svært forskjellige naturgitte forhold. Det som skjer, burde være et tankekors for næringslivsfolket i Høyre. Markedsprisene skal under denne regjeringa heller svekkes enn økes. Bevilgningene skal samles på de få. Hegnar kan raljere over store beløp til enkeltpersoner, inkludert undertegnede. Det er en grunnleggende feil kurs vi er inne på nå. Totalt sett er det en kraftig økning av sårbarheten. Det er det motsatte av robusthet. Det er sårbart økonomisk, økologisk og sosialt. Jeg vil be de ungdommer som lurer på å investere og sette seg i gjeld, tenke seg om flere ganger, fordi jeg har erfaring med livssituasjonen til mennesker som sitter i stor gjeldsposisjon. Til slutt: Det trengs en ny kurs. Avgjørende for den nye kursen er at man legger vekk tilsløringene. Nå må næringa sjøl fortelle hva den vil, hva den vil prioritere. Dermed kan vi få en kunnskapsbasert debatt i denne salen. Debatten hittil har dessverre ikke vært det i særlig grad.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Den avtalen som er inngått den 28. mai mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre om jordbruksoppgjøret, er viktig, og den tar jeg på største alvor. Det står bl.a. der: «Samarbeidspartiene understreker at forhandlingsinstituttet ligger fast, og at det for kommende oppgjør er avgjørende at instituttet ikke undergraves. Framtidige oppgjør bør følge vanlig praksis ved at Stortinget slutter seg til landbruks- og matdepartementets proposisjon om jordbruksoppgjøret, og ikke er gjenstand for forhandlinger i Stortinget. Samarbeidspartiene er enige om at statens tilbud til fremtidige jordbruksoppgjør skal være i tråd med de føringene som ligger til grunn i innstillingen til dette årets jordbruksoppgjør(…) (…) Dette er sentralt, for det er noe som gjelder rammene våre for debatten. Jeg vil også sitere fra artikkelen «Må fri til Ap» i Dagbladet den 21. mai, hvor journalisten har skrevet følgende om at statsråd Sylvi Listhaug har varslet at hun vil sende statens tilbud til jordbruksorganisasjonene til Stortinget. Jeg siterer: «Hvis Stortinget tar saken i år, kan jordbruksforhandlingene i ettertid framstå som «lekeforhandlinger», mens makta er overført til Stortinget.» Hva er dette for noe? Hva er grunnlaget for denne virkelighetsforståelsen? Jeg vil minne om at Grunnloven § 75 d lyder: «Det tilkommer Stortinget å bevilge de pengesummer som er nødvendige for å dekke statens utgifter.» Denne avtalen inneholder bevilgninger over statsbudsjettet. Det at det er ulikt syn på bruken av penger, er mer vanlig enn uvanlig – det er helt naturlig i et demokrati. I NOU 1998:10, Hovedavtalen for jordbruket, heter det på side 20: «Grunnloven § 75 bokstav d legger bevilgningsmyndigheten i staten til Stortinget. Slik den i dag praktiseres, kan Hovedavtalen på viktige punkter sies å regulere hvordan Stortingets vedtak om bevilgninger på de områder som omfattes av det etablerte avtalesystem skal forberedes.» – Meget presist når det gjelder forholdet mellom Hovedavtalen nå, fra 1998 og Grunnloven. Det er lite kjent, men det er dette som er fakta. Det som er årsaken til at det ble brudd i år, var at partene – staten og jordbruket – så forskjellig på hva som var Stortingets vilje. Derfor må Stortingets vilje komme tydeligere fram, slik at en vet hvilket grunnlag en skal forhandle på. Det er noe av hele problemet vi står oppe i. Og de tilsløringene som jeg har påpekt – det sies mye fint, det ønskes noe annet – det er ikke noe rart at det blir konflikter. La oss få en åpen debatt om hva vi vil med norsk jordbruk. Næringa har hovedansvaret for å si hva den sjøl vil, og så får vi se hva vi som folkevalgte følger opp med.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Når representanten Gundersen sier at ingen vil ta bort de små, så er det sjeldent historieløst og sjeldent kunnskapsløst for en som har fulgt debatten her over mange år. Sjølsagt skal bruk vekk – ikke de små; nå er det store bruk som skal bort. Så til parlamentarisk leder i Fremskrittspartiet, som sier at en etterspør mer mat: Ja, det er bra. Spørsmålet er hvordan du skal produsere mat – skal du produsere mat på norsk jord, eller skal du produsere på utenlandsk jord? Det er det gamle spørsmålet som er aktuelt igjen i dag: Skal du bruke plogkjøl, eller skal du bruke skipskjøl? Skal du satse på matvaresikkerhet, må du satse på den norske jorda. Skal du satse på den norske jorda, må du forbedre meitemarken og fruktbarheten i jorda. Da snakker vi om økologisk forståelse, og da må en vri investeringsmidler fra driftsbygninger til jord. Nydyrking, grøfting og å bedre jordkulturen er helt grunnleggende for å få til det som veldig mange har sagt at de ønsker. Det er håp dersom en går i den retningen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Formålet med å sentralisere eiendomsretten fra fylket til staten når det gjelder sykehusene, var behovet for å se helhet – helhet når det gjelder folk, tilbud og bygninger, og dermed kunne en prioritere bedre. Så fikk vi helseforetaksloven § 30, hvor det ble sagt at vesentlige endringer, fødetilbud og akuttilbud, skulle behandles politisk på nasjonalt nivå. Enhver kan lese forarbeidene og debatten i 2001 og se der hva som ble sagt, og hva som står. Dette var nødvendig for å få vedtatt planen. Da, og særlig senere, har vi erfart statens rolle under de nåværende maktforhold. Jeg vil si det på denne måten: Statens rolle under de nåværende maktforhold er å sentralisere. Konsekvensen blir vekk fra likeverdige tilbud på sykehus, akutt- og fødetilbud for folk som bor utenfor de største byene. Derfor er det demonstrasjoner og enormt folkelig engasjement uavhengig av parti. Forslaget fra Senterpartiet og SV – i basis Senterpartiets forslag – i dokumentet var at vesentlige endringer i sykehusstruktur og oppgaver, føde- og akuttilbud, blir avgjort av Stortinget i nasjonal helse- og sykehusplan. Og punkt to: Store investeringer blir avgjort av Stortinget i nasjonal helse- og sykehusplan. Når representanten Ørmen Johnsen her sier at Senterpartiet vil detaljstyre tilbudet for sykehusene og setter en stopper for nødvendige investeringer, er ikke det noe annet enn desinformasjon, og det kan bare ha sin årsak i manglende argumenter, for enhver kan lese ordlyden i Senterpartiets forslag. Det sies fra representanten Ørmen Johnsen at føde- og akuttilbud bør nedlegges ved manglende kvalitet. Da kan vi ta eksempelet Rjukan. Det er feil, jeg har besøkt fagfolkene som gjør jobben som skal gjøres der, og det er topp kvalitet. Det gir et utrolig sterkt inntrykk å møte de 103 fagfolkene som er der. Og hvis ikke det skulle være nok, står jeg her med drøftingsprotokoll nr. 3 fra Sykehuset Telemark fra 14. mai 2014, som ikke er offentliggjort. Der står det i første punkt i en felles protokoll mellom ledelse og foretakstillitsvalgte: «Tillitsvalgte er bekymret for den økonomiske situasjonen som Sykehuset Telemark HF er kommet i. Vi har forståelse for at administrasjonen må tilpasse driften etter dette.» Og videre: «Vi stiller spørsmål ved om vi klarer å opprettholde samme kvalitet og pasientsikkerhet ved så stort nedtak av ansatte.» Og så blir det presentert i denne diskusjonen at det er faglige krav og ikke økonomi som ligger til grunn. Stortingets representanter må nå snart forstå at de mange som har vært med i denne prosessen, har gjennomskuet dette for lenge sida. Slutt å bruke uærlige argumenter – si det som det er, sentralisering er formålet med den politikken som bedrives.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Argumentet til regjeringa for å nedlegge sjukehusene er kvalitet. Det blir gjentatt og gjentatt at økonomi ikke skal være et argument. Som nevnt, har jeg her drøftingsprotokoll nr. 3 fra 14. mai, hvor det motsatte blir belagt. Representanten Aasland sa at den protokollen var beviset på hva som rørte seg på sjukehuset. Ja, det er den – på den måten at den økonomiske situasjonen som Sykehuset Telemark er i, er meget krevende, på samme måte som den også er i andre omkringliggende foretak utenfor Oslo universitetssykehus, fordi overskridelsene ved Oslo universitetssykehus har vært så store og det politiske presset så stort at Helse Sør-Øst må samle penger inn dit. Det har gått ut over bl.a. Sykehuset Telemark. Da er vi nettopp ved det som er saken – det er økonomi. Så sa representanten Sundbø Abrahamsen at det hadde vært en åpen prosess. Den siste stedlige ledelsen ved Rjukan sykehus erfarte tidlig at det ikke var noen utviklingsplan, men det var en avviklingsplan. Hennes opptreden førte til at det ble en personalsak, og hun ga ut en bok – det er meget sterkt å lese. Så tok en sjølsagt vekk den stedlige ledelsen, og i sjukehus er det å ta vekk stedlig ledelse et av de viktigste grepene, for dermed tar en vekk lederen for det teamet som skal sikre utvikling på det sjukehuset, og erstatter det med en klinikkledelse. I Buskerud har vi et sjukehus som heter Ringerike sykehus, med en leder som er av de ypperste i Norge. En kan spørre vedkommende om han er for stedlig ledelse eller klinikkstrukturledelse. En vil få et klart svar. Det har ingen annen begrunnelse å ha klinikkstyrt ledelse enn at det skal danne grunnlaget for endringer i tilbud og nedleggelse av tilbud ute ved de små sjukehusa. Jeg vil si det slik at det er en høy temperatur i denne debatten, og dermed får vi en avklaring på hva som ligger bak de fine orda. Sentraliseringspartiene er nervøse for folkevilja og det folkelige engasjementet. Debatten kommer til å fortsette – debatten må gå og temperaturen må bli enda høyere på enda flere steder for å sikre mer likeverdige akutt- og fødetilbud over det ganske land. For dette gjelder trygghet, og det er derfor folk reagerer. Og det er sterkt å oppleve at i den planen som gjelder for Telemark, er alle prosesser fulgt, men folk erfarer at de ikke blir hørt. Det er grunnleggende problematisk for hele ledelsen av det norske sjukehusvesen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Politikere er veldig flinke til å snakke om prosesser, de er veldig flinke til å lage utrolig omfattende prosesser, men det er veldig mange praktikere som raskt gjennomskuer om det er en reell prosess, eller om det er en skinnprosess. Når statsråden snakker om at planen skal forankres i gode prosesser, vil jeg i hvert fall gi det råd at da må en lære av de skinnprosessene som er gjennomført. Og hvis det skal gjennomføres skinnprosesser der en stiller faglige krav som ikke er forankret i politiske vedtak, medvirker en til å ta vekk denne tilliten. Til Ørmen Johnsen: Ja, det er riktig at det ble nedlagt mange føde- og akuttilbud under den rød-grønne regjeringa, og det er ikke ukjent at Senterpartiet kjempet mot flere av de nedleggelsene, bl.a. Nordfjordeid. Det som nå skjer, er at det ikke er på små steder lenger. Nå er det stadig større steder – Kongsberg er et av dem. Representanten Ørmen Johnsen har gått inn for å nedlegge det også.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Det er korrekt som statsråden sa, at i 2012 la en om grunnrutemodellen. Det er korrekt at de rød-grønne la ned stasjonen. Så er det også korrekt at etter en grundig vurdering ble det gjort vedtak om det motsatte. Så sier statsråden at det ikke ble gjort noen ting fra de rød-grønnes side. Det er de facto feil, det ble bevilget penger til utredningsarbeid i 2013 nettopp for å gjenåpne stasjonen. På bakgrunn av dette ble det gjort vedtak om det. Statsråden kom med den påstanden at det ville ført til store forsinkelser. Siden statsråden har satt seg så grundig inn i saken, er mitt første spørsmål: Hva snakker vi om av forsinkelser i minutter? Og punkt 2: Når det nå skal investeres i samtidig innkjør på Hokksund og i å sikre planovergangen i Rødgata, hvor mye tid vil spares med dette, og hvorfor kan ikke den tida brukes til å stoppe på Steinberg stasjon?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Når Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil gjenåpne stasjonen, er det nettopp ut fra det utredningsarbeidet som ble gjort, og som statsråden nå ikke tilbakeviser. Statsråden svarer ikke på mitt spørsmål om hvor store forsinkelser det var snakk om. Men for å se på det positive: Statsråden sier at innsparinga i tid ved samtidig innkjør på Hokksund og å sikre planovergangen i Rødgata skal komme Steinberg stasjon til gode. Vel, det er det nest beste, at en da kan få en ordning i 2015. Men jeg syns at statsråden skal være litt forsiktig med å være så høy og mørk i saken når han ikke har full oversikt over det grundige arbeidet som er gjort tidligere for å få dette til, og med tanke på den sterke kritikken som den tidligere regjeringa møtte nettopp fra Fremskrittspartiet da en gjorde den innsatsen som en gjorde.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-17:
Først vil jeg si meg enig med saksordfører Jegstad i at denne saken berører noe langt mer enn Steinberg. For mitt vedkommende berører den tilliten til Jernbaneverket. Tilliten til Jernbaneverket har vi etter hvert mange eksempler på er frynsete, og denne saken gjør det ikke enklere. Det som er problemet i denne saken, er ikke punktligheten, men rapporten om stasjonsstruktur, en såkalt markedsbasert stasjonsstruktur med færre stasjoner. I Buskerud har vi erfaringer med Darbu stasjon. Den skulle også nedlegges – en mindre stasjon enn Steinberg. Den ble sikret i en tidlig fase og er i dag et glitrende eksempel på en vellykket stasjon som tiltrekker seg stadig flere kunder. Og det er et suksesstiltak det som der skjedde. Så har vi Hallenskog stasjon i Røyken i Buskerud, som er midlertidig åpnet igjen, som også er i samme kategori. Når statsråden snakket om Steinberg kontra dobling av kapasitet på Sørlandsbanen, var vel det en forsnakkelse. Jeg regner med at det statsråden mente, var to tog i timen til Kongsberg, altså Drammen–Kongsberg. Men det er jo helt andre investeringer enn for Steinberg stasjon. Det er en helt annen sak, både i tid og i penger. For å få til det må en utbedre stasjoner som i dag kjøres på dispensasjon fra Jernbanetilsynet, en må sikre krysningsspor, og en må sikre planoverganger. Vi står sikkert overfor investeringer langt over 1 mrd. kr, langt fram i tid, noe helt annet enn Steinberg i 2015. Så det må være en misforståelse. Det er to ulike saker. Det som nå er saken, er Steinberg stasjon. To tog i timen ligger fram i tid. Det innebærer store investeringer som følge av at en ikke investeringsmessig har holdt tritt gjennom mange, mange år, noe de rød-grønne startet på og gjorde en kjempeinnsats for, og som skapte optimisme for de mange som kjører tog i ulike sammenhenger.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Reformer som gir auka lønsemd basert på større friheit til bonden, er hovudlinjene i årets landbruksoppgjer. Betydeleg auke av produksjonsløyve ligg i avtalen, og ein større grad av frislepp av bonden er ein realitet. Det er flott. Ein må også kunne ha lov til å undre seg over detaljstyringa som fram til no har vore gjennomgående i landbrukspolitikken, saman med ein tilskotsmeny som har generert eit byråkrati ein ikkje har sett maken til. Forbod mot matproduksjon framstår mildt sagt som underleg for mange i eit land langt opp mot Nordpolen. Viss det var dette representanten Storberget meinte då han hevda at landbrukspolitikken skjedde på hans kontor, er det godt for alle at han er flytta over til andre kontor der ein er meir opptatt av fornuftig modernisering. Så nokre ord om skattebyrda, som viser at aktørane i landbruket har ei gjennomsnittleg skattebelastning på 24 pst., mens andre næringar har frå 33 pst. til 35 pst. Det betyr altså at denne næringa har ein skattefordel som gir større nettoløn enn andre sjølvstendige næringsdrivande. Det er som sagt nettoløna ein lever av, ikkje bruttoløn, som mange brukar som eksempel når dei samanlikner dei ulike gruppene med bonden. Det er, som sagt, ein fordel som ingen andre enn bonden har, men la meg understreke at eg ikkje kjenner nokon bonde som ikkje fortener løna si. Det har vore ein auke i produktiviteten og ei effektivisering som er god, og samarbeidspartia legg i årets jordbruksoppgjer opp til at dette får fortsetje. Det er også slik at bonden er medeigar i store kooperativ som kjøper råvarer nettopp frå bonden. Lønsemda til fleire av desse er svak, og dette får konsekvensar for prisen til bonden og for forbrukaren som må betale for produkta. Går ein inn og analyserer drifta av desse bondeeigde selskapa, ser ein ei ineffektiv drift, spesielt i styringa av selskapa. Ein har sett administrasjonskostnadar som er heile 30 pst. høgare enn for tilsvarande selskap utanfor kooperativa. Kvar er bonden som burde stille krav om like effektiv drift av sine selskap, som konkurrenten? Det ville føre til betre lønsemd, og det ville vere nyttig for både bonde og forbrukar. Derfor må eg seie at eg er skuffa over bøndene si evne og lyst til å gå inn og gjere krav om opprydding i desse selskapa. Men viss ein skal leggje SV-representantens utsegn til grunn, lukkast visst denne regjeringa med det meste, for til og med vêret er blitt betre med ei blå-blå regjering enn det var under den raud-grøne.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Debatten i dag har etter mi meining tydeleg vist behovet denne næringa har for modernisering. Konservering og det å tvihalde på rammevilkår som sørgjer for rekordstor nedgang i aktive bønder, er arven etter dei raud-grøne. Eg vil også minne om at det var 5 000 bønder som stod utanfor Stortinget og fylte opp Karl Johan med utstyr og traktorar då dei raud-grøne styrte i 2012. Kvifor? Jau, fordi dei var sterkt misnøgde med tilbodet dei då fekk. Det er underleg å registrere Arbeidarpartiet sitt frieri til Kristeleg Folkeparti no. Det står i sterk kontrast til Kolbergs retorikk eit par år tilbake. Kolberg var ikkje åleine. Eg kan også hugse partileiaren i Venstre, Trine Skei Grande, som i ein av dei avsluttande debattane i førre periode konkluderte med at ikkje eitt einaste forslag frå Venstre – ikkje eitt einaste forslag på åtte år – vart akseptert av dei raud-grøne. Det seier litt om haldninga den gongen. No er ein mest oppteken av å peike på ansvaret ein har, eit ansvar som eg vil tru fell likt på oss. Høgre og Framstegspartiet har ein sterk, tydeleg og målretta politikk for ei næring som mange er opptatt av, og ein statsråd med ryggrad og vilje til å gjennomføre han. Eg må seie eg er stolt over å vere på lag med statsråd Listhaug. Vi hugsar alle ei anna basisnæring som var avhengig av betydelege subsidiar, nemleg fiskeflåten. I dag, etter store strukturelle endringar, går denne næringa godt utan store offentlege tilskot. Ingen tenkjer på å gå tilbake til slik det var. No skal eg vere tydeleg på at eg ikkje trur det er mogleg, og kanskje heller ikkje ønskjeleg, å drive landbruk i heile landet utan tilskot. Men vi må la næringa sjølv få lov til å utvikle seg med dei fordelane dette kan ha for den enkelte utøvaren. Vi må også få til ein struktur – for dei som ønskjer det – for å få ei driftsform som gir utøvarane ein strukturert arbeidsdag med føreseieleg fritid, slik dei fleste andre har. Det veit vi at dei unge utøvarane som skal rekrutterast inn i næringa, absolutt ønskjer. Det har eg sterk og stor tru på at denne landbruksministeren vil få til. Eg vil berre ønskje Listhaug lukke til vidare.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2014-06-17:
Landbruksnæringa er ei viktig næring i alle delar av landet, og skal vi lukkast med ein framtidsretta landbrukspolitikk, krev det openbert ein omfattande vilje til nytenking. Vi har bak oss åtte år med raud-grønt styre der det er lagt ned over 9 000 gardsbruk, og over 18 000 årsverk har forsvunne frå landbruket. Det totale landbruksarealet er redusert med 500 000 dekar, og sjølvforsyningsgraden har gått ned frå 52 pst. til 48 pst. Det viser i klartekst at vi har hatt ein politikk som langt på veg har vore feilslegen, og det er dessverre mykje ved landbruksnæringa som har gått i feil retning. Denne regjeringa ønskjer å endre på det, og det ser vi allereie konturane av. Eit godt utgangspunkt med jordbruksforhandlingane blei eit enda betre resultat etter forhandlingane mellom regjeringspartia og samarbeidspartia. Den nye landbrukspolitikken vil oppfylle målsettingane om auka matvareproduksjon og landbruk i heile landet. Det er ikkje meir enn to år sidan sist det var brot i landbruksforhandlingane. Då var det ei raud-grøn fleirtalsregjering med landbruksminister frå Senterpartiet som hadde ansvaret. Denne gongen har det vore ein merkeleg inngang til jordbruksforhandlingane. Allereie i vinter uttalte landbrukspolitisk talsmann i Arbeidarpartiet, Knut Storberget, at det ikkje var sikkert at dei ville stemme for tilbodet i jordbruksforhandlingane dersom det blei brot. Og det stoppa ikkje der. Under forhandlingar mellom regjeringspartia og samarbeidspartia uttalte den same Storberget at han håpa at regjeringa sine støtteparti også ville seie nei til landbruksoppgjeret. Det verste er likevel det som Storberget uttalte til Klassekampen i mai: «Jeg føler at jeg fra mitt kontor styrer landbrukspolitikken.» Heldigvis er det regjeringa og samarbeidspartia som skal forme framtidas landbrukspolitikk og ikkje ein sjølvoppteken og populistisk opposisjon. Dei som verkeleg er opptekne av landbruket si framtid, burde avstå frå å snakke ned landbruksnæringa og bondeyrket. Opposisjonen si svartmåling er galen nok i seg sjølv. Det gjer ikkje situasjonen noko betre at bondeorganisasjonane snakkar ned og svartmålar situasjonen. Når vi veit at ei av dei største utfordringane norsk landbruksnæring står framføre, er dei komande generasjonsskifta, gjer det denne situasjonen ekstra alvorleg. Heldigvis er det mange bønder som ser optimistisk på framtida. Det gjeld også i mitt heimfylke, Sogn og Fjordane. Tilbakemeldingane frå mange bønder er at regjeringa, i lag med samarbeidspartia, er på rett veg i landbrukspolitikken. Det er svært inspirerande for alle som er opptekne av auka matvareproduksjon og landbruk i heile landet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Reindriftspolitikk er en avveining mellom tre områder: dyrehelse, næringsgrunnlag og økologisk bærekraft. Det er utfordringer med reindriften på alle disse tre områdene. Kristelig Folkeparti mener reindriften kan gi god utnyttelse av ressursene i marginale fjell- og utmarksområder, og at den er en sentral bærer av samisk kultur. Kristelig Folkeparti mener videre at tiltakene i reindriftspolitikken må innrettes slik at næringen blir bærekraftig i både økonomisk, økologisk og kulturell forstand: tre pilarer som avtalen tar hensyn til, og som reindriften i Norge er tuftet på. Samtidig er det nettopp når det gjelder disse bærekraftpilarene at vi ser de største utfordringene. Det er fremdeles et for stort beitetrykk på beitearealene i deler av Finnmark, Troms og Nordland. Dette skyldes i hovedsak en for dårlig regulering av beitedyr når det gjelder beiteareal. Kristelig Folkeparti mener det er nødvendig med strengere regulering av beitebestanden for både miljøets og næringens bærekraft. Reindriftspolitikk var en del av den forrige landbruksmeldingen. Den gjennomgangen var etter vår mening ikke nok. Det er 20 år siden Stortinget behandlet en egen stortingsmelding om reindrift. Kristelig Folkeparti mener at det i den nye landbruksmeldingen i større grad må tas hensyn til de store utfordringene og endringene som har skjedd i reindriften i denne perioden, på bakgrunn av de urovekkende meldingene som kommer om tilstanden i næringen. En bør også vurdere om det skal settes et gulv før krav til forholdsmessig uttak av slakterein gjennomføres. En slik modell har Kristelig Folkeparti i Finnmark foreslått. Dette mener vi er viktig for å ivareta de små driverne. I landbruksmeldingen må en også fokusere på kvinnene i en mannsdominert næring, og tilrettelegge for at de som vil, kan være aktive utøvere. Det gjelder også på det økonomiske plan med omlegging av tilskudds- og erstatningsordningene. Kristelig Folkeparti er bekymret over at arbeidet med å redusere reintallet i de mest utsatte områdene i Finnmark tar lang tid. Vi er opptatt av at dette viktige arbeidet blir fulgt opp, slik at man sikrer en mest mulig bærekraftig reindrift. Det er et paradoks at mange av lagrene er tilnærmet tomme, samtidig som produksjonen i enkelte områder kan dobles ved høyere slakteuttak av kalv. Etterspørselen er større enn produksjonen. Ved å få opp produksjonen blir det mindre trykk på beiteområdene, og man øker lønnsomheten. Her er det et stort potensial for næringen. Det er viktig med forenkling og avbyråkratisering av næringen. Det er gjort viktige grep, og Kristelig Folkeparti ser en positiv utvikling for en viktig næring.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Som flere har nevnt – aborttallene gir grunn til bekymring. Ingen mener at høy abortforekomst er bra. Ingen kvinner ønsker å bli ufrivillig gravid, eller komme i en situasjon der abort er et alternativ. Det burde derfor være mulig å etablere en bred politisk enighet om å støtte tiltak om forebygging av uønskede graviditeter og svangerskapsavbrudd. Det har vi muligheten til i dag. Mange er positive, men det kreves handling og i neste omgang midler. Men er det vilje, får vi det til. Forebygging av uønskede svangerskap handler i stor grad om å gi ungdom og unge voksne styrket handlingskompetanse i seksuelle situasjoner og god informasjon om prevensjonsmidler. For å oppnå dette må kvaliteten i skolens seksualundervisning heves, og ideelle organisasjoner som arbeider med ungdom og seksualitet, må involveres sterkere. Skolehelsetjenesten og helsestasjon for ungdom må sikres ressurser til å følge opp hver enkelt ungdom, samtidig som fastlegene må ansvarliggjøres sterkere i det abortforebyggende arbeidet, bl.a. ved å styrke deres kompetanse om prevensjon. Kristelig Folkeparti foreslår i dag tiltak for å øke tilgangen på prevensjon. Vi vil gi gratis hormonell prevensjon til 16–19-åringer, og ønsker en gradvis utviding av ordninga med gratis prevensjon til unge til og med 24 år. En ny studie viser at aborttallene sank dramatisk da kvinner og tenåringsjenter i Missouri i USA fikk utdelt gratis prevensjon. Men kanskje enda viktigere er det å ansvarliggjøre unge menn, slik at ikke ansvaret for bruk av prevensjon bare dyttes over på jentene. Kristelig Folkeparti mener det er avgjørende at det forebyggende arbeidet overfor dem mellom 20 og 24 år må styrkes. Det er et paradoks at aldersgruppen med den høyeste abortforekomsten kanskje er den delen av den unge befolkninga med det svakeste tilbudet innenfor seksuell helse. Mange av disse er studenter eller unge arbeidsinnvandrere som ikke har noen fastlege i byen. Abortforebygging handler også om å gi kvinner reelle valgmuligheter. Forskere peker på at mange unge kvinner velger abort av økonomiske årsaker. Det er derfor på høy tid at Stortinget øker engangsstønaden ved fødsel og bedrer permisjonsrettighetene til studenter. Det er også viktig å bedre økonomien til aleneforsørgere. Forebygging av svangerskapsavbrudd dreier seg om å ha to tanker i hodet på en gang. For det første må vi forebygge at kvinner som ikke ønsker å bli gravide, likevel blir det, og for det andre må vi sikre at ingen kvinner velger abort fordi de føler at de blir tvunget til det.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2014-06-17:
I dag kan vi slå fast at det er flertall for en moderne og framtidsrettet landbrukspolitikk i denne salen. Det er en landbrukspolitikk som skal bidra til økt norsk matproduksjon, som gir grunnlag for bedre selvforsyning, forenkling og avbyråkratisering, et miljøvennlig landbruk og ikke minst økt lønnsomhet, som også gir grunnlaget for framtidig rekruttering til en viktig næring for hele landet. En usedvanlig mengde skremselsbilder har vært trukket fram denne våren, også fra partier i denne salen. Det sies at manns minne i politikken er 14 dager. Det gjelder iallfall de rød-grønne partiene, som ser ut til å ha en form for framskreden politisk hukommelsessvikt når det gjelder det faktum at norsk landbruk har vært i endring, også de siste årene, med rød-grønn regjering. De ti siste årene har 18 000 årsverk forsvunnet fra næringen. Kornarealet er redusert med 11 pst. Bortimot 10 000 bruk er lagt ned. Jeg sier ikke at mange av omstillingene i landbruket ikke har vært riktige eller nødvendige. Men med de mange karakteristikkene som blir den nye landbrukspolitikken til del, ville det vært interessant å høre Arbeiderpartiets, SVs og, kanskje særlig, Senterpartiets karakteristikk av utviklingen under egen regjering. Saken er at vi nå har en regjering med gjennomføringskraft og et stortingsflertall som bekrefter hovedlinjene i en politikk som skal gi forenklinger, mer matproduksjon og økt lønnsomhet. Den som er opptatt av norsk landbruks framtid, må også være opptatt av økende alder på norske bønder. Nyrekruttering krever selvfølgelig muligheter for den som vil satse og gjøre gården til livsverk og levebrød, slik vi nå legger bedre til rette for. Men det krever også at vi som politiske ledere bidrar til å snakke landbruket fram og ikke sprer skremselsbilder og dommedagsprofetier. Her må jeg innrømme at Senterpartiet har utmerket seg, og det i særklasse. For eksempel var min medrepresentant fra Sør-Trøndelag, Senterpartiets Heidi Greni, ute i lokalavisen sin i mai og karakteriserte den nye landbrukspolitikken som en katastrofe for norsk landbrukspolitikk og distriktene, ja i samme slengen faktisk også for norsk forsvarspolitikk, med tanke på selvforsyningsgraden. Men hun fikk seg også til å si at politikken vil føre til at næringen dør ut. Når vi andre er opptatt av å framsnakke den norske bonden og gi bonden bedre muligheter til å skape seg et levebrød, til å øke matproduksjonen og å sikre landbruket i hele landet, er Senterpartiets bidrag å si at næringen kommer til å dø ut og tegne bilder som bare kan ha ett resultat – å skremme unge mennesker fra å vurdere landbruket som levebrød. Det er synd. At det av alle er Senterpartiet som skal bidra til å skape en slik stemning blant unge mennesker, er forstemmende. La oss bare håpe at unge mennesker, jeg hadde nær sagt, heller ikke i denne saken lytter på Senterpartiet.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2014-06-17:
Norge er et land med lange mat- og landbrukstradisjoner. Skal disse tradisjonene holdes i hevd, trenger vi et levende og lønnsomt landbruk i hele landet som gir fremtidsoptimisme for den aktive bonde. Høyre ønsker en skrittvis, ansvarlig endring av norsk landbrukspolitikk. Vi har lenge ønsket å ta i bruk virkemidler som sikrer at bønder som ønsker å bli eller komme inn i yrket, skal oppleve en lettere hverdag og få lyst til å satse videre. For regjeringen er det viktig å styrke landbruket gjennom forenkling av lover, regler og støtteordninger. Dette fordi vi mener det vil styrke kapitalsituasjonen, øke omsetningen og bedre rekrutteringen. De fleste er enige om at det må tas grep i landbrukspolitikken. Samdrift er ett av flere eksempler på at regjeringen gjør nettopp det. Bønder som har valgt samdrift som driftsform, fremhever spesielt at det gir muligheter til å utnytte stordriftsfordeler, og at det legger grunnlag for at brukerne kan få tilgang til ferie og fritid på linje med andre grupper i samfunnet. Dagens regelverk med forskjellige produksjonstak for enkeltbruk og samdrifter, sammen med den særskilte avstandsbegrensningen for samdrifter, er uheldig – dette fordi det slår vilkårlig ut hvilket produksjonstak man kan oppnå. Fordi samdrifter har vist seg å være en ønsket driftsform for mange, og fordi mange opplever det som mer effektivt og hensiktsmessig, har regjeringen foreslått bl.a. å fjerne kvotebegrensninger og konsesjonsgrenser for produksjon, både for enkeltbruk og for samdrifter. Ved en avvikling av disse bestemmelsene vil melkeprodusentene få mulighet til å tilpasse seg best mulig, uten et særskilt regelverk for samdrifter som begrenser antallet samarbeidspartnere eller avstanden mellom disse. Det er kritikkverdig at de rød-grønne med Senterpartiet ved landbruksroret over år har nektet samdrifter likebehandling. Regjeringen kritiseres, men få andre partier er konkrete med tanke på hva deres politikk er. I Arbeiderpartiets landbrukspolitiske plattform står det: «Vi må sikre kapitaltilgang og investeringsvirkemidler til jord- og skogbruket, f.eks. gjennom Innovasjon Norge.» Mitt spørsmål er: Hvordan vil Arbeiderpartiet følge opp dette? Vil Arbeiderpartiet sikre at mer kapital og investeringer vil bli prioritert i budsjettet til høsten? Jeg håper at Arbeiderpartiet kan svare på dette spørsmålet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Mange har vært på talerstolen og snakket varmt om norsk landbruk, så håp for unge bønder bør det være etter å ha hørt på denne debatten. Familiebrukene er hjertet og hovednerven i norsk landbrukspolitikk. Unge skal og kan ta over. De er dyktige, jordnære fagpersoner med mye idealisme og tiltakslyst for landbruket, og de ser nesten mer glede i å lage gode produkter – tenker jeg av og til – enn i å ha noe igjen i pengetasken sin. Det er vårt ansvar å legge til rette for at akkurat disse brukene – små og mellomstore bruk og familiebruk – får lov til å vokse. Det er vårt ansvar å legge til rette for at de har en inntekt som de kan leve av, sammen med sin familie. Det er viktig å sikre at de har en forutsigbarhet som gjør at de kan tørre å satse, også når de er unge og har små unger. Samtidig må vi legge til rette for at de kan få lov til å være med på å skape matauke – med virkemidler, finansieringsordninger, innovasjon og tekniske løsninger som gjør at de kan få en arbeidstid som er mer lik arbeidstiden til oss andre, med fleksibilitet og mulighet til å være sammen med familien. Fritid betyr noe også for bøndene og for de unge som skal satse. Det er viktig for Kristelig Folkeparti at vi faktisk ivaretar denne bærebjelken. Familiebrukene er kjempeviktige for lokalsamfunn landet over. Vi er nødt til å sikre at unge tør å overta – vi er nødt til å vise dem en forutsigbarhet. Det ansvaret har Kristelig Folkeparti tatt og vil ta. Det er viktig for Kristelig Folkeparti at vi også satser på forskning og utvikling, slik at de unge bøndene får mulighet til å få virkemidler som gjør at hverdagen blir lettere, og at vi sikrer at de har gode avløserordninger, som gjør at de har tid til å være sammen med sine. Avtalen mellom regjeringspartiene og oss som samarbeidsparti har vært med og styrket akkurat dette med avløserordningen, som vi tror er et lite, men viktig incitament. Tidsbesparende ordninger gjennom innovasjon og bedre produktivitet er med og styrker de unge bøndene, slik at de blir mer slitesterke og tør å satse framover. Bedre løsninger og velferdsordninger gjør at de føler de er en del av resten av samfunnet. Det er vårt ansvar i denne sal å sikre at vi har et langsiktig og forutsigbart landbruk i Norge.