Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Jeg skal starte med en selvfølgelighet: «En sterk og sunn kommuneøkonomi er en forutsetning for et godt velferdstilbud i hele landet.» Det er åpningsreplikken i årets kommuneproposisjon, og som i alle gode beretninger er det den replikken som setter tonen for resten av historien. Og årets kommuneproposisjon er en god historie. Det er femte kapittel i en spenningsserie som handler om hvordan man snur, fra sultefôring til ny giv i Kommune-Norge. I det perspektivet var det litt rart å høre fra Høyre tidligere her i dag at det er statsråd Navarsete som er den gjerrige overfor kommunene. Det får jeg ikke helt til å rime med de tidligere kapitlene i serien forut for den serien vi er inne i nå. Men kommuneproposisjonen handler også om rettferdig fordeling av skatteinntekter. Vi blir sikkert aldri helt enige om akkurat hva det betyr, men hvis vi, som regjeringen, legger til grunn at alle innbyggerne i et land har de samme krav på gode velferdstjenester, handler det altså om en omfordeling fra skattesterke til skattesvake kommuner – sterkere nå enn under den forrige regjering. Kommunene har opplevd en historisk vekst i de frie inntektene under denne regjeringen, og den veksten fortsetter. Men kommunenes handlingsrom avhenger ikke bare av staten alene. Det blir for passivt. Kommunene kan og må skape sitt eget handlingsrom gjennom utvikling av egne lokalsamfunn, interne omstillinger og utvikling av tjenestetilbudet i takt med skiftende behov. Trass i egne anstrengelser er det en del kommuner som opplever større fraflytting enn tilflytting, negativ fødselsrate gjennom lengre tid og økende problemer med å holde tjenestenivået oppe. Igjen finnes det muligheter for den som søker tjenester. Kommuner kan oppnå mye gjennom å samarbeide over kommunegrenser, samarbeide regionalt og på tvers av offentlige nivåer og ikke minst på tvers av grensene mellom offentlig og privat sektor. Det handler dels om å skape attraktive lokalsamfunn der folk ønsker å bo, og dels om lokal og regional næringsutvikling. På den måten er det også mulig å bidra til egen vekst og framgang. Dersom det fortsatt er nødvendig med ytterligere tiltak for å sikre befolkningsgrunnlaget, kommer det et lite tips herfra nå: Hva med å bosette noen av de 7 500 som sitter i mottak og venter på en kommune som gjerne vil ha dem? Noen kommuner har sett dette poenget allerede. Andre kommuner bør absolutt tenke på det. Som representanten Magnusson Lydvo viste til, er rundt 90 pst. fornøyde med den kommunen de bor i. Sju av ti innbyggere er fornøyde med tjenestene. Innbyggerne i små kommuner er faktisk de som er mest fornøyde. Den undersøkelsen er det beste beviset på at norske kommuner fortsatt er i stand til å ta ansvar for velferdstjenestene våre. Det er ikke slik, som Fremskrittspartiet sier, at det meste er rasert. Men så er det selvfølgelig forbedringspunkter på mange områder, og ett av de mest alvorlige signalene i den undersøkelsen er at 58 pst. mener at det offentlige sløser med ressursene. Det må vi selvfølgelig ta på alvor og gå etter i sømmene. Samtidig vet vi at kommunene våre kommer til å få nye utfordringer. Det er nok å nevne de tre stikkordene rett behandling, på rett sted, til rett tid, så skjønner alle hva vi snakker om, nemlig Samhandlingsreformen – først og fremst en kommunehelsereform som vil stille store krav til omstillings- og samarbeidsevnen i norske kommuner. Allerede etter valget til neste år må dette inn i den kommunale planstrategien, som det stilles krav om i ny plan- og bygningslov. Da tror jeg at de 138 kommunene som har satset på Kvalitetskommuneprosjektet, i samarbeid mellom ansatte, administrativ og politisk ledelse og brukere, trolig vil stå langt bedre rustet til å møte den type utfordringer enn kommuner som f.eks. har valgt å satse på mer privatisering av tjenestene. Her går det også et ideologisk skille mellom flertalls- og mindretallspartiene. Flertallet, som faktisk her også omfatter Høyre og Kristelig Folkeparti, har merket seg de positive resultatene fra Kvalitetskommuneprosjektet. Fremskrittspartiet har valgt å avstå – ikke uventet, for vi husker jo Fremskrittspartiets resept for å møte finanskrisen. Det var mer skattelette og ytterligere privatisering av offentlige tjenester, så ikke uventet er de også i denne saken, i likhet med i veldig mange andre saker, isolert – Fremskrittspartiet på den ene siden og de andre partiene på den andre siden. Alle de andre ønsker å signalisere støtte til kommunalministeren når hun tydelig signaliserer at hun vil videreføre samarbeidet i Kvalitetskommuneprosjektet, til beste for innbyggerne.