Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Fødsel er en stor begivenhet – et nytt liv, en ny begynnelse. De fleste av oss er så heldig at vi kan tenke tilbake på de avgjørende øyeblikkene med glede, men for noen gikk det ikke som det skulle – og helsetilbudet ble testet til sitt ytterste. At alle barn og mødre får den beste oppfølgingen og de beste forutsetningene, burde være en selvfølge. Altfor ofte hører vi historier om kvinner og barn som ikke får den fødselshjelpen de har krav på. Kort liggetid, mangel på kommunikasjon mellom instanser, fødsel utenfor fødested, for lite bemanning – mye handler om ressurser. Vi som samfunn og fellesskap kan ikke være bekjent av at kvinner på det mest sårbare tidspunktet i livet ikke føler trygghet. I Bergensavisen har vi gjentatte ganger kunnet lese om mangelfullt fødetilbud, om fødsler som blir avbrutt på grunn av lav bemanning, fødende kvinner som ligger alene, kvinner som ikke får smertestillende tidsnok, og ansatte som gråter på jobb. Historiene kommer fra hele landet, og bildene bekreftes av tilsyn og tilbakemeldinger fra fagmiljøer. Da kan ikke svaret være at vi er bedre enn mange andre land, at vi kvinner i Norge indirekte skal være takknemlige. Selv om vi har et godt fødetilbud her i landet sammenlignet med mange andre land, kan vi ikke frita politiske ledere deres ansvar for at nettopp alle skal føle denne tryggheten. Det fødes om lag 60 000 barn i Norge hvert eneste år. Gjennom de siste årene har det skjedd store endringer i fødsels- og barselomsorgen – stramme budsjetter, kortere liggetid, færre barselsenger og reduksjon i barseloppfølgingen. Barseltiden på sykehuset er ikke noe hotellopphold. Det er en tid da kompetent personell skal fange opp sykdom og komplikasjoner hos mor og barn tidlig nok. For få folk på jobb får konsekvenser både for liten og for stor. En viktig kvalitetsindikator for en trygg fødselsomsorg er én-til-én-omsorg fra jordmor til kvinner i aktiv fødsel. Når jordmor er til stede, kan komplikasjoner fanges opp, slik at det ytes riktig hjelp. Da sier det seg selv at når jordmor ikke er til stede, får det unødvendige, alvorlige utfall. Dessverre hører vi altfor ofte om at det skrives avvik, at for få folk på jobb gjør det umulig å følge kravet. For tidlig utreise fra sykehus gjør at sårbare nyfødte barn reiser hjem til kommuner som ofte har et svært begrenset tilbud om oppfølging. Når barselkvinner og nyfødte blir på sykehuset lenge nok, kan helsepersonell fange opp komplikasjoner som gulsott, stort vekttap, infeksjoner hos den nyfødte eller blødning, infeksjoner og svangerskapsforgiftning hos mor. Kompetansen til de ansatte på fødeavdelingen er våre barns og vi kvinners viktigste trygghet. Ansatte ved fødeavdelingen brenner for jobben sin. De yter sitt beste hver eneste dag for små og store pasienter. Men når man som jordmor eller barnepleier opplever aldri å strekke helt til, at oppgavene alltid er for mange, tærer det på. Sånn sliter vi ut de ansatte i fødselsomsorgen, dag for dag og vakt for vakt. Vi hører om flere steder der fødeavdelingene har kommet til det de kaller et «tipping point», hvor arbeidshverdagen er så krevende og de ansatte så travle at det går ut over trivsel og sikkerhet. Sånn kan vi ikke ha det. Her i Norge har vi god råd, og vi har råd nok til en god og trygg fødselsomsorg. Det handler om ressurser, og det handler om vilje til å prioritere. Når finansieringen beregnes til landets fødeavdelinger, er det kalkulatoren til statsråden som er premissleverandør. I dag er det sånn at god bemanning må tas av rammebudsjettet, mens komplikasjoner gir økt utbetaling. Den logiske bristen i dette er at nettopp høy bemanning kan hindre komplikasjoner. I Arbeiderpartiet har vi tidligere fremmet forslag om rammefinansiering av fødselsomsorgen, sånn at kvalitet blir premiert, og at man sikrer en forsvarlig bemanning som et akuttilbud. Dessverre stemte regjeringspartiene imot. Jeg er redd for at fødselsomsorgen er i ferd med å bli en minimumstjeneste, at det er økonomien og ressursene som styrer hvilke tilbud som møter små og store pasienter. Årlig føder rundt 450 kvinner ufrivillig utenfor sykehus, og tallet er stabilt høyt. Følgetjenesten, altså muligheten for å bli ledsaget av jordmor på vei til sykehuset, er avgjørende og en viktig trygghet for mange med lang reisevei, men stor vaktbelastning og dårlige lønnsforhold gjør det vanskelig å rekruttere. Mangel på jordmødre i distriktene gir også en belastning på annet helsepersonell. Legevakt og ambulansefolk forteller om dette. Når rekrutteringen svikter, kan det få konsekvenser for det tilbudet som møter mødre og barn. Vi vet at det er et økende behov for helsepersonell i årene som kommer. I 2040 kan vi ha behov for dobbelt så mange helsearbeidere som i dag. Her og nå har vi en prekær jordmormangel, og i tillegg utdannes det for få helsesykepleiere til å ivareta barn og familier ute i kommunene. Barnepleiere er ofte en glemt gruppe i barselomsorgen – en yrkesgruppe som gjør en forskjell. Vi trenger hele bredden og mangfoldet av kompetanse. Vi vet at det er behov for en betydelig økning av utdanningskapasiteten. Fødsels- og barselomsorgen er tuftet på dem som jobber der, og de trenger flere kollegaer nå – og i framtiden. Våren 2018 behandlet Stortinget en sak for å sikre en trygg fødselsomsorg. Ved behandlingen av saken fikk vi flertall for en rekke viktige forslag for å styrke fødsels- og barselomsorgen i landet. Det ble flertall for å sikre en trygg og framtidsrettet fødselsomsorg ved å sikre dagens fødeinstitusjoner, og at helseforetakene skal implementere Nasjonal faglig retningslinje for fødselsomsorgen. Det ble flertall for at utreise alltid skal tilpasses de nyfødte og mødrenes behov. Det ble flertall for å styrke jordmortjenestene, og at følgetjenesten skal kartlegges. Men situasjonsbeskrivelsene og de tilbakemeldingene vi får fra hele landet, viser at det haster. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hva har statsråden gjort i året som har gått etter at Stortinget fattet nettopp disse viktige vedtakene, for å sørge for at alle kvinner og nyfødte får en god fødsels- og barselomsorg?