Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-04-04:
Absolutt ingen i denne sal bør bli overrasket over at det kommer fram kritikk mot et så omfattende bygge- og investeringsprosjekt som ny hovedflyplass er. Man bør heller ikke la seg sjokkere av motstridende oppfatninger om hva som har, burde ha og ikke burde ha skjedd. Det skulle være et velkjent fenomen fra politikkens verden. Fra Arbeiderpartiets side har vi valgt ikke å gå inn i sakens realiteter i denne innstillingen. Noe må likevel kommenteres, ettersom andre partier har konkludert. Jeg mener at bygging av Gardermobanen, og Romeriksporten i særdeleshet, ikke er i samme klasse som utbyggingsvedtaket, men godt kvalifisert til noen tøffe runder i ringen, bare sånn at det er sagt. De faktiske forhold som har kommet fram om drivingen av Romeriksporten, undervurderingen av skadene på Hellerud og manglende handling er etter min mening en stor og alvorlig miljøskandale. Jeg er også bekymret for det omdømme fagmiljøet har fått etter Romeriksporten. Vi har ekspertise i verdensklasse når det gjelder tunneler. Skandalen skyldes ikke deres råd, men tvert imot at deres råd ikke ble fulgt. Det har falt mange harde ord fra politikere, journalister, professorer, tidligere embetsmenn og flere andre om andre politikere og embetsmenn – ofte basert på uetterrettelige påstander. Konspirasjoner, spekulasjoner, mistenkeliggjøring og beskyldninger har kommet tett som hagl og overgår de mest kjente såpeoperaer. Aftenposten burde fått Amanda-prisen som beste regissør. Det må ikke tolkes dit hen at media skulle latt være å få fram viktig informasjon, men jeg stiller spørsmål ved pressens og enkelte professorers manglende kildekritikk. De aller fleste påstandene er slått tilbake med stor troverdighet. Det er ikke spesielt dramatisk eller oppsiktsvekkende at man i etterkant ser at ting burde vært gjort annerledes og bedre. Etterpåklokskap er nyttig, men avhengig av erfaringer. Jeg vil understreke at Arbeiderpartiet mener at både regjering og storting skal ha stor respekt for konstitusjonelle spilleregler. Opplysningsplikten er av største viktighet. Det er også kontrollvirksomheten. Stortinget må til enhver tid kunne stole på at det har fått tilstrekkelig og relevant informasjon fra Regjeringen. Det må ikke herske noen tvil om det. Det er framkommet kritikkverdige forhold som vi må behandle på en åpen og saklig måte, men jeg vil minne Stortinget om det Opseth har sagt under høringen, at det var en stående ordre i departementet om at alle relevante rapporter og opplysninger skulle sendes til Stortinget. Arbeiderpartiet mener at Stortinget har omfattende og tilstrekkelig informasjon til å konkludere i løpet av våren om de kritikkverdige forhold som kommer fram i Riksrevisjonens rapport og Mydske-utvalget. Når Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkepartis forslag går inn for å opprette en granskingskommisjon, mener vi det er helt unødvendig. Arbeiderpartiet mener at kravet om ny gransking av Gardermo-prosjektet i realiteten er mistillit til og kritikk av Bondevik-regjeringens eget granskingsutvalg, og av borgerlige samferdselsministre gjennom flere år. Det er en ærlig sak ikke å ha tillit til statsråder fra eget parti. Forslaget om en granskingskommisjon innebærer også kritikk av Stortingets eget kontrollorgan, Riksrevisjonen. Det har ikke kommet fram mye nytt utover det Riksrevisjonen og Mydske-utvalget brakte fram. Jeg mener også at det er et nederlag for Stortingets kontrollkomite at vi ikke klarer å gjøre jobben vår, nemlig å konkludere etter så mye dokumentasjon. Det har nok ikke så mye med manglende evne å gjøre som med manglende vilje til å konkludere. Etter tidligere samferdselsminister Dørums oppfatning i brev til Riksrevisjonen fikk Stortinget tilstrekkelig og relevant informasjon om grunnlaget for Regjeringens anbefaling om utbygging av Gardermoen og Gardermobanen. Og tidligere samferdselsminister Fjærvoll uttalte i Dagens Næringsliv og i brev til komiteen at Stortinget hadde de opplysningene det trengte for å gjøre et korrekt vedtak i flyplassaken i 1992. Ingenting var holdt tilbake, sa han i høringene. Så regjeringen Bondevik snudde, akkurat slik de borgerlige partiene gjorde etter at de forlot regjeringskontorene forrige gang. Jeg har ikke registrert at noen av dem som nevner opplysningsplikten, ansvarlighetsloven, protokollkomite eller riksrett, og som hevder at tidligere statsråd Opseth kan ha brutt opplysningsplikten, har brydd seg om nettopp det faktum at arbeiderpartiregjeringen og sentrumsregjeringen er helt samstemte på dette sentrale punktet. Men det er veldig oppsiktsvekkende at sentrumspartiene til de grader underkjenner sin egen regjering. Det er tidligere statsråd Dørum, som medlem av den regjeringen, som har svart på brev fra Riksrevisjonen, som både bekrefter at Stortinget har fått nødvendig informasjon, og faktisk imøtegår deler av Riksrevisjonens kritikk som Holten & Co. nå vil granske. Dessuten vil jeg legge til at de fleste av påstandene som gir bakgrunn for kravet om en granskingskommisjon denne gangen, har vært avvist av Stortinget tidligere. Det gjelder et Dokument nr. 8-forslag fra Carl I. Hagen, som solid ble avvist av mellompartiene og Arbeiderpartiet en gang tidligere. Det nye er at han nå trolig har fått et flertall bak seg, men forslaget blir ikke bedre av den grunn. Innstillingen og debatten i 1992 viser at Stortinget mente at man hadde et sikkert nok beslutningsgrunnlag. Det er i dag de samme frontene som gjør seg gjeldende, og som Arve Øverby skriver i en kommentar i VG, at det er en «kamp om de tapte slag» og at «Stortinget bør granske seg selv». Stortinget kan ikke fraskrive seg ansvaret for beslutningen om ny hovedflyplass, selv om det på det tidspunktet vedtaket ble fattet, var betydelig usikkerhet om flere forhold. Stortinget bør akseptere at ikke alle fikk det som de ville. Så vil jeg si noe om Kjell Opseth. Han har utmerket seg med å være en meget resultatorientert politiker. Han kan som få andre vise til resultater, og det har vist seg å ha sin pris. Det er ikke uten grunn at mange ønsker seg «en Opseth» – en handlingens mann med stor gjennomføringskraft i skolen, i helsevesenet og i Kommune-Norge. Det var trolig et feilspor å knytte bedriftsøkonomisk lønnsomhet til Gardermobanen, noe Opseth selv antydet i høringen. Det er et faktum at varselklokkene ikke ringte i noen av de fagmiljøene som var involvert. Heller ikke Finansdepartementet hadde særskilte retningslinjer. Det var nemlig de samfunnsøkonomiske perspektivene man vektla. Noen har ønsket at hodene skulle rulle, andre ville se statsrådsblod, for å bruke politikkens mer folkelige uttrykk. Jeg synes det er ganske primitivt. Arbeiderpartiet mener at uavklarte spørsmål vil la seg avklare om kontrollkomiteen fortsetter arbeidet. Komiteen kan allerede nå ta stilling til de påstander som komiteens mindretall har listet opp. Jeg skal ta for meg noen av påstandene: Det å ha andre likeverdig utredete alternativ å sammenligne Gardermoen med var det altså Stortinget selv som sa nei til. Delt løsning ble forkastet av Stortinget. Hurum ble ikke frafalt på grunn av mangelfullt faktagrunnlag. Dokumentasjonen finner vi i Fjærvolls brev og pressemelding fra Meteorologisk institutt. Til påstanden om at kommentarer i ett forvaltningsledd ikke kommer igjen i neste ledd, må jeg spørre hvorfor vi har et byråkrati til å gjøre grovarbeidet for oss. Til påstanden om at Gardermobanen var organisert med uklar ansvars- og rolleinndeling: Det var et begeistret Høyre som sørget for stortingsflertallet som vedtok AS-modellen. Ansvaret er tindrende klart. Men den parlamentariske kontrollen blir på en annen måte, og det burde Stortinget vite. Det blir sagt at departementet stilte spørsmål på en slik måte at det fikk de svarene det ønsket. Jeg vet ikke hvilke spørsmål Holten har i tankene, men de kan da umulig være grunnlag for en granskingskommisjon med egen lov om vitneplikt. Til alt overmål sier granskingstilhengerne fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti at et «viktig hensyn for å opprette en granskingskommisjon er også å få avkreftet spekulasjoner som det ikke er hold i». En er altså enig i at det er spekulasjoner. Og til dette skal en bruke en etterforsker, en jurist, en økonom, en entreprenør og en statsviter. Alvorlig talt – dette er lite seriøst og ikke Stortinget verdig. Vi i Arbeiderpartiet tar sterk avstand fra uetterrettelige og udokumenterte påstander om at avgjørelsen om utbygging av Gardermoen ble fattet ved hjelp av uakseptable og mulig lovstridige opplysninger og saksbehandling, slik man har kunnet lese i media. Det handler om politikk. Det har lite for seg å granske politisk uenighet. Jeg synes det er på tide å legge nederlaget bak seg og se framover. Vi vil komme tilbake til de kritikkverdige forhold som framkommer i Riksrevisjonens rapport og i Mydske-utvalget, i den endelig innstillingen. Men vi vet nok til å konkludere, trekke lærdom og plassere ansvar, og det er det som er viktigst. Forslaget om en granskingskommisjon er på mange måter helt i tråd med det inntrykket som tidligere er skapt av Stortinget når det gjelder valg av hovedflyplass – et berettiget inntrykk av ubesluttsomhet. Så til slutt: Aftenpostens Henrik Width sier følgende i en kommentar i avisen om høringene i Stortinget: «Men det ble ingen rødglødende grilling av ydmyke eks-statsråder.» Dette er kanskje betegnende for hvorfor vi har denne saken til behandling i dag, men det er ikke berettiget. Jeg ser heller ikke at en kommisjon skal være noen garanti for at vi skal komme til bunns i denne saken. Jeg anbefaler komiteens innstilling.