trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-03-09:
I forkant av dagens debatt har det vært en gjennomgang av de juridiske forholdene knyttet til gasskraftverk og forurensningsloven. I den forbindelse har det vært et slags sponsorsamarbeid mellom Høyre og Arbeiderpartiet og Naturkraft. Naturkraft eies av Hydro, Statkraft og Statoil. De har framskaffet juridiske betenkninger som Høyre og Arbeiderpartiet angivelig har hatt stor nytte av. Disse har det ikke vært mulig for andre å få tilgang til. Det synes jeg er et betydelig problem. Da Regjeringen la fram en utredning fra lovavdelingen i Justisdepartementet, ble den grunnlag for den alminnelige debatt; den kunne etterprøves i offentlighet. Det kunne ikke det grunnlaget Høyre og Arbeiderpartiet hadde, og som de mente de hadde stor nytte av. Det er bekymringsfullt at Naturkraft opptrer slik og sier de gjør det fordi de er en interessent i dette spillet. Og det er bekymringsfullt at Arbeiderpartiet og Høyre ikke ser at dette er betenkelig. Statoil sa at dette ikke kunne utleveres til representanten Kvassheim fordi det var forretningsmessige dokumenter. Per-Kristian Foss sa til Dagens Næringsliv at det var partiinterne dokumenter. Jeg håper ikke at de på en og samme tid er begge deler. I kjølvannet av dette burde det tas en debatt om statsselskapene og måten de organiserer seg på i spørsmål som dette. Fordi jeg har et sterkt engasjement på dette området, valgte jeg å vektlegge dette mest. Når det gjelder energieffektiviteten, mener jeg det også er et hensyn som må vektlegges sterkt ved framtidig utbygging av gasskraftverk i Norge, og da er det klart at en del av de foreslåtte prosjektene definitivt ikke er lokalisert der vi får den beste energieffektiviteten.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-03-09:
Det er ikke bare respektabelt at ulike partier har ulike synspunkter også i spørsmål om bygging av gasskraftverk, det er også naturlig. Men det som jeg er skuffet og bekymret over, er at når vi med forskjellig utgangspunkt starter en debatt, blir det som er faste størrelser, det som er de gitte forutsetningene, endret etter hvert som en vinner fram med argumentasjonen. Jeg har opplevd at etter hvert som regjeringspartiene har kommet på offensiven og ryddet bort ting som lå i debatten, så flytter Arbeiderpartiet seg stadig. Da SFT gav sin tillatelse, var den ok, sa Jens Stoltenberg. Da ankeavgjørelsen kom fra Miljøverndepartementet, var det greit nok. Hele veien har det altså vært slik som det står i Dagbladet i dag at Thorbjørn Jagland sa i et brev til velgerne i januar: «Arbeiderpartiet har altså ikke snudd i gasskraftsaken. Vi mener at det verken er nødvendig eller riktig å endre forurensningsloven.» Det må være tillatt å være grunnleggende skuffet over at det nå heller ikke skal være slik at gasskraftsaken skal løses uten endringer i forurensningsloven. Det jeg er skuffet over, er ikke det at vi er uenige, men at det ikke er mulig å føre en debatt hvor det som var faste størrelser da vi startet, blir faste størrelser når vi kommer i mål.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Det er slik at Arbeidarpartiet og Framstegspartiet er einige når det gjeld å ta i bruk gassen i Noreg. Men eg vil likevel åtvara mot at ein prøver å framstilla det som om me er einige i energipolitikken generelt. Eg meiner eg i mitt innlegg viste at det ikkje på nokon som helst måte er tilfellet. I denne replikken får eg spørsmål om kva som skjedde i 1997, og då trur eg faktisk at representanten Vaksdal må setja seg betre inn i historia. Det blei ikkje gjort noka lovendring i 1997; det blei ikkje på nokon måte sagt at CO2 skulle innførast som eit nytt fenomen i denne lova. Det som skjedde den gongen, var at det blei ei lovfortolking som tilsa at utsleppsløyvet som det var søkt om frå Naturkraft AS, måtte behandlast etter forureiningslova. Det var situasjonen slik den var den gongen. No er det slik at desse utsleppsløyva kan ankast. Og eg er heilt sikker på at hadde me hatt ei anna regjering enn den me har i dag, ville den ankebehandlinga fått eit heilt anna resultat enn det me har fått, og me hadde i dag vore i ein heilt annan situasjon enn den me er i, både her i salen og ikkje minst når det gjeld forholdet til utsleppsløyva. Eg føler det blir vanskeleg for Arbeidarpartiet å ta ansvaret for den situasjonen som me no har hamna i, men eg håpar me i dag greier å retta opp og ta att det me har tapt så langt i denne saka.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Eg vil først få klara opp ei mistyding. Om nokon trur at eg er den ivrigaste tilhengjaren av gasskraft i Arbeidarpartiet, tar dei heilt feil. Det er eg på ingen måte, men eg ser det som mi oppgåve å prøva å forsvara det som er ein fornuftig politikk.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen) Eg er glad for at Lars Rise har tatt seg tid til å lesa det eg sa i denne salen for fire, fem år sidan, men eg synest han tolka det på ein merkeleg måte. Eg har lese innlegget sjølv, og synest faktisk det var eit veldig bra innlegg. Eg kan stå inne for kvart einaste ord den dag i dag. Og det eg sa, var at det var ein del føresetnader som måtte koma på plass før eg kunna gå inn for bygging av gasskraftverk. I dag er dei føresetnadene komne på plass. For det første, då me behandla dette i 1996, trudde eit samla fleirtal i denne salen at me skulla greia å dekkja vårt eige energiforbruk ved hjelp av fornybare energikjelder. No trur ikkje ein gong regjeringspartia at det er mogleg. I dag er altså alternativet import, og den importen er mykje verre. For det andre har eg heile tida vore bekymra for utsleppa av NOx i desse områda fordi eg veit at tolegrensa er overskriden. Desse utsleppa er regulerte gjennom forureiningslova, og det blir ikkje større NOx-utslepp enn det miljømyndigheitene har sagt er mogleg. Og for det tredje har me altså fått Kyoto-avtalen som gjer at det blir avgrensingar – det blir eit tak – når det gjeld kor store utslepp me kan ha, slik at det er ingen ting i mitt innlegg frå 1996 som eg ikkje kan stå inne for i dag. Men realitetane har endra seg, og eg må jo seia at det må vera mykje betre å ta endringane til etterretning og dermed endra sitt eige syn enn å stå fast på ein politikk trass i at realitetane er endra.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Eg er sjølvsagt einig i at ein skal tenkja nytt, men eg vil likevel referera til ein tidlegare partikollega av Sanner, nemleg Jan P. Syse, som pla seia at det som er i orden, treng ein ikkje å reparera. Og det er faktisk slik at Statkraft på alle moglege måtar hevdar seg godt i den marknaden som dei opererer i. No har det vore eit mål for Arbeidarpartiet at me skal ha ein stor offentleg eigarskap i kraftbransjen. Me føler at dette er vår felles eigedom, som er utvikla gjennom generasjonar, og som me ønskjer å forvalta til nytte òg for framtidige generasjonar. Eg har merka meg at det er ein stor iver her på Stortinget for å hindra Statkraft og ein del andre offentlege selskap i å opptre i den marknaden som dei må opptre i. Med det tenkjer eg både på den utbyttepolitikken som har vore ført, og på ein del andre rammevilkår som har vore stilte, som reduserer desse selskapa sin moglegheit til å gjera jobben sin. Og eg vil påstå at Stortinget i ein del tilfelle nok har vore nokså mykje råare med omsyn til utbyttepolitikken enn det private eigarer ville ha vore. Eg ser at det kan vera eit poeng, men likevel burde det òg vera enkelt for Stortinget å visa større omsyn i framtida.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Det beste føre var-prinsippet burde vel vera å stilla oss sjølve spørsmålet: Kva kan me gjera for å redusera vårt eige behov for å importera forureinande kraft frå våre naboland? Det er det største miljøproblemet innanfor energibransjen dei komande åra. Det er litt merkeleg at ingen av dei som er motstandarar av å byggja gasskraftverk, kan seia kor dei vil henta den same straumen frå. Og så vidt eg skjønar, vil det òg i deira framtidssamfunn vera behov for straum. Eg viste i innlegget mitt at Regjeringa har gått vekk frå tidlegare målsetjingar om å stabilisera forbruket. No er det reduksjon i veksten som er målet, og då burde det vera mogleg å få svar på: Kor skal inndekkinga av denne veksten koma frå? Kva for energikjelder skal ein dekkja dette inn innanfor? Så etter mitt syn er det andre enn oss som har behov for å svara på føre var-spørsmålet. Det er faktisk slik at me kan visa til at alle fagorgan i Noreg som har uttalt seg om dette spørsmålet, hevdar at CO2-utsleppa vil gå ned med vår politikk. Vi har fleire gonger i denne salen etterlyst om ein kan visa til andre fagorgan i Noreg som viser til det motsette. Pr. i dag er det ingen som har kunna dokumentera på noko som helst vis at utsleppa vil gå opp dersom ein byggjer gasskraftverk i Noreg, i motsetnad til at ei mengd forskingsinstitusjonar og fagorgan viser at utsleppa vil gå ned. Derfor vil eg halda fast ved at me har fagleg dekning for vårt syn, noko motstandarane i denne saka ikkje har. Det er sjølvsagt ikkje slik at marknaden åleine skal styra energipolitikken. Marknaden vil bli sterkt regulert gjennom Kyoto-avtalen. Den vil setja heilt klare avgrensingar for kor store utslepp som kan koma. Og det blir slik i framtida at ingen kan sleppa ut CO2 utan at dei har eit sertifikat som viser at dei har lov til å gjera det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Eg kan langt på veg vera einig i at denne gasskraftdebatten synest å ta altfor stor plass. Men eg vil minna om at hadde det vore opp til stortingsfleirtalet, hadde denne saka vore avgjord for mange år sidan. Då hadde me sloppe å ha denne saka til debatt no. Det som er heilt klart, er at det er eit fleirtal i denne salen – det har det vore heilt sidan 1996 – som meiner at det vil vera rett å opna for bygging av gasskraftverk i Noreg, for på den måten å bidra til ikkje berre å bruka våre eigne ressursar, men også få ned dei nordeuropeiske CO2-utsleppa. Etter mitt syn er det god energipolitikk, og det er god miljøpolitikk. No er det slik at Arbeidarpartiet – fordi me sat i regjering, kanskje – var det første partiet som tok standpunkt til bygging av gasskraftverk. Det gjorde me ut frå dei grunngjevingane som eg tidlegare har nemnt. Me har hatt dette oppe på to av våre landsmøte, og det er stor oppslutning om dette standpunktet i vårt parti. Då kan ikkje Arbeidarpartiet la vera å fremja sin eigen politikk fordi ein får støtte frå parti som ein kanskje i andre samanhengar ikkje kunne lika. Og eg sa altså i innlegget mitt at me i dag har ei regjering som har gjort det til eit poeng at dei ønskjer sak til sak-samarbeid. Statsministeren har fleire gonger sagt at det ikkje er kven ein samarbeidar med, men kva ein samarbeider om, som er det avgjerande. Eg har ikkje dårleg samvett fordi Arbeidarpartiet og Høgre i denne saka stemmer likt. Situasjonen er at me er einige. Eg synest det ville ha vore merkeleg dersom Arbeidarpartiets stortingsgruppe skulle ordna seg slik at ein ikkje fekk fleirtal for den politikken som to av våre landsmøte har vedtatt, fordi me ikkje ville ha støtte frå Høgre.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Først må eg seia meg glad for at Bror Yngve Rahm stadfestar at Arbeidarpartiet og sentrum står i lag på dei fleste områda i denne innstillinga, står i lag om å betra enøkarbeidet, står i lag i arbeidet med å få fram fornybare energikjelder. Eg er òg glad for at representanten Rahm stadfestar at me i dag er i ein situasjon der me må importera kraft. Det eg likevel vil stilla spørsmål om, er dei målformuleringane som Regjeringa no legg opp til i meldinga. Før var det eit mål å stabilisera forbruket. I meldinga seier Regjeringa at det no er eit mål å «begrense» veksten. Før var det eit mål at me skulle vera sjølvforsynte med fornybar energi i såkalla normalår. No seier Regjeringa at det er «lite hensiktsmessig» å setja eit mål på kor mykje energi eller straum som skal passera grensa. Eg kan ikkje skjøna anna enn at dette må vera ei omlegging av politikken. No gjeld for så vidt dette Arbeidarpartiet òg, men me har ope og ærleg innrømt at slik er situasjonen. Energiutgreiinga viste at dei måla me før hadde sett, ikkje lét seg gjennomføra. Det eg lurer på, er om Bror Yngve Rahm kan stadfesta at Regjeringa og sentrumspartia har firt på tidlegare mål og no har andre, men kanskje meir realistiske målformuleringar å halda seg til.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Dei siste tre vekene har eg vore på jakt etter nokon frå sentrumspartia som kunne vera villige til å diskutera gasskraft, kvifor dei er imot og kvifor dei ønskjer å satsa på import i staden. Det har eg ikkje funne, og eg høyrde heller ikkje at det var eit tema i Kvassheim sitt innlegg. Regjeringa har som politikk at dei ikkje ønskjer eit fast samarbeid i Stortinget, dei ønskjer å samarbeida frå sak til sak. Statsministeren har ved ulike høve sagt at det er ikkje kven ein samarbeider med, men kva ein samarbeider om som er viktig. Eg har sjølvsagt respekt for at regjeringspartia jobbar for å få gjennomslag for sin politikk, men då forlangar me respekt tilbake når me jobbar for å få gjennomslag for det som me står for. Ein kan faktisk få inntrykk av at det er noko litt suspekt når Arbeidarpartiet greier å få fleirtal for ein politikk som me har hatt sidan 1996. Sjølv om me er framsynte i Arbeidarpartiet, gjorde me ikkje våre vedtak i 1996 for å påføra ei regjering frå sentrum nederlag. Kanskje kan det vera så enkelt som at Arbeidarpartiet meiner at det er rett å opna for bygging av gasskraftverk i Noreg? Eg kunne tenkja meg å spørja om Kvassheim ikkje kan sjå at andre parti òg har rett til å jobba fram og få fleirtal for det dei meiner er den rette politikken, utan at det skal gjerast til noko suspekt, slik eg opplever at Kvassheim framstiller det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Først til det siste: Eg veit ingen som vil bruka fortidas teknologi til å byggja gasskraftverk i Noreg; der ein ønskjer å bruka den best tilgjengelege. Men først og fremst vil eg seia meg glad for at Arbeidarpartiet og sentrum kan finna saman, slik me har gjort i innstillinga, både når det gjeld spørsmålet om enøk og i spørsmålet om å stimulera nye fornybare energikjelder. Så vidt eg kan skjøna, er me òg einige om at forbruket går opp; vi er òg einige om at me allereie i dag har eit underskot, og at dette underskotet vil auka. Det debatten og usemja dermed dreier seg om, er korleis me skal dekkja inn dette underskotet. Arbeidarpartiet har prøvd å argumentera for vår måte å dekkja det inn på, nemleg ved å byggja gasskraftverk i Noreg. Så vidt eg skjønar, ønskjer motstandarane å auka importen, og då synest eg at ein burde ha vore så ærleg at ein sa det ope. Eg trur ein hadde stått seg på å innrømma at alternativet til gasskraft er ein stadig aukande import. Sidan det er så mange som går inn for det, reknar eg med at dei har gode argument for ein slik politikk, og det kunne ha vore veldig hyggeleg for oss å få høyra desse argumenta. I denne debatten kan ein få inntrykk av at det berre er i Noreg det er planar om å byggja gasskraftverk. Det er på ingen måte tilfellet. Frå januar 1998 til juni 1999 blei det selt 289 gassturbinar til Europa, og det er planlagt 13 heilt konkrete gasskraftverk rundt om i Europa, bl.a. med norske selskap som investorar. Ein får jo inntrykk av at dersom ein skal byggja desse gasskraftverka i Noreg, så er det eit brot med Kyoto-avtalen. Mitt spørsmål til ministeren blir derfor: Er det slik at alle desse andre, England, Irland, Nederland osv., som har planar om å ta i bruk gasskraftverk, òg bryt intensjonane i Kyoto-avtalen?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
Mitt spørsmål gjelder ikke gass, men et annet viktig spørsmål. Høyre har med glede notert seg at Arbeiderpartiet har åpnet for delprivatisering av Statoil. Jeg antar at begrunnelsen er at Statoil konkurrerer i et marked hvor det vil være en fordel å være børsnotert og ha private investorer på eiersiden. Det er derfor forunderlig at Arbeiderpartiet ikke er villig til å åpne for børsnotering og delprivatisering av Statkraft. Statkraft konkurrerer i økende grad i et åpent og liberalisert marked utenfor Norges grenser. Høyre er opptatt av at Norge skal utvikle seg som en ledende europeisk energinasjon, og at vi i Norge skal ha ledende europeiske energiselskaper. Skal de norske kraftselskapene kunne utvikle seg og styrke sin posisjon, må vi også være villig til å tenke nytt, vi må være villig til å gi de norske kraftselskapene noe av de samme rammebetingelsene og konkurransemulighetene som andre kraftselskap utenfor Norges grenser har. Så mitt spørsmål er om Arbeiderpartiet sakte, men sikkert vil være villig til å ta også den debatten om vi skal åpne opp for børsnotering og delprivatisering av Statkraft.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
På det tidspunktet som Øyvind Vaksdal beskriver, var det ikke mulig å oppnå flertall i dette storting for å endre rammebetingelser slik at det var mulig å bygge gasskraftverk i Norge. Det flertallet er til stede nå, det flertallet ønsker Høyre å bruke, og jeg håper at Fremskrittspartiet står sammen med Høyre og Arbeiderpartiet senere i kveld når vi skal realisere de mulighetene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
Jeg trodde at representanten Rise hadde forstått at det ikke er noe slingringsmonn. Hadde representanten Rise studert innstillingen nærmere og sett det forslaget som ble fremsatt i går, så ville han forstått at det Stortinget skal ta stilling til i dag, er om vilkårene i utslippstillatelsene skal endres, og om det skal stilles de samme krav til utslipp i Norge som det som er vanlig innenfor EØS-området. Høyre og Arbeiderpartiet føler seg trygge på de forslagene vi har fremsatt. Vi er ikke skremt av det notatet som er lagt frem fra lovavdelingen. Tvert imot mener vi at det åpner nettopp for den løsningen som vi har beskrevet i innstillingen og våre forslag. Det vi derimot har ønsket å gi en åpning for, er at dersom Regjeringen mener at det likevel er nødvendig å endre forurensningsloven, så må Regjeringen fremme forslag om det. Det er en lovteknisk justering, og det må gjøres innen 1. juni. Vedtakene fatter vi i dag. Jeg må ellers si at jeg er litt forundret over at sentrumspartiene ikke er villige til å diskutere gasskraft i dag. Jeg trodde det var det vi var invitert til å debattere. Vi får en serie av underlige spørsmål fra representanten Rise som ikke dreier seg om hovedspørsmålet, nemlig om vi skal bygge gasskraftverk eller ikke. Høyre mener at det er god miljøpolitikk. Jeg registrerer at sentrumspartiene mener noe annet, men jeg er litt forundret over at de ikke argumenterer for det i denne sal.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
Kanskje representanten Djupedal skal høre på svaret før han tegner seg en gang til? Det er helt riktig som representanten Djupedal sier, at Høyre er forutsigbar i gasskraftsaken. Vi har hatt samme standpunkt i svært mange år og er glad for at vi nå kan få realisert et av de løftene som vi har gitt våre velgere. Representanten Djupedal stiller ellers et viktig spørsmål, og det er spørsmålet om man skal stille krav til industrien. Der er jeg helt enig med representanten Djupedal. Det skal stilles krav til industrien, men man må ikke stille så strenge krav at man dreper selve initiativet i utgangspunktet. Det vi sier til gasskraftverkene, er: Start med den best tilgjengelige teknologien som eksisterer, det er den mest moderne teknologien som er anvendbar, og som er lønnsom. Og så vet gasskraftverkene og selskapene at i år 2008 må de kjøpe, de må betale for sine utslipp gjennom de fleksible gjennomføringsmekanismene i Kyoto-avtalen. Da har de også forutsigbarhet i tillegg til at det stilles krav. Da har de tid til å omstille seg. Og jeg tror de gjør klokt i å bruke den tiden godt, nemlig til å bringe frem den nye teknologien. Spørsmålet er imidlertid om den nye teknologien best lar seg utvikle på tegnebrettet, og der kom jo Hydro til en interessant konklusjon. For det Hydro måtte konkludere med et år eller så etter at de hadde spilt frem sitt forslag om Hydrokraft, var jo at det ikke var mulig å realisere dette på tegnebrettet på kort tid. Derimot anbefalte de at man nå åpnet for å kunne bygge gasskraftverk med den mest moderne teknologien som er tilgjengelig, og så bruke tiden fremover til å utvikle neste generasjons CO2-frie gasskraftverk. Og det er jo det samme danskene har gjort. De satt ikke og ventet med å bygge vindmøller til de hadde neste generasjons vindmøller, de startet med de vindmøllene som var mest moderne på det tidspunktet, og så har de utviklet en ny industri og utviklet ny teknologi i ettertid.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
La meg først si at det er en stor dag for Høyre. Det er en stor dag for Høyre fordi vi i dag har mulighet til å realisere en sak som har vært viktig for oss gjennom svært mange år. Vi har vært tilhengere av gasskraftverk i mer enn ti år. Det er fordi vi mener at det gir muligheter for industriell og teknologisk utvikling i Norge, fordi vi kan foredle noe av gassen vår også her, og ikke bare eksportere alt, og fordi vi har muligheten til å erstatte den sterkt forurensende kullkraftimporten med den renere, norske gassen. I går tok jeg meg litt tid til å lese innstillingen til regjeringens energimelding fra 1988. Det interessante der var at det var en samlet komite som den gang var for at det skulle åpnes for gasskraftverk i Norge. Venstre var riktignok ikke medlem av komiteen – jeg vet ikke om Venstre hadde sete i Stortinget i den perioden – men Kristelig Folkeparti og Senterpartiet var tilhengere av bygging av gasskraftverk i Norge i den perioden. Så sier representanten Kvassheim at han frykter egentlig ikke forslaget, fordi det er de rene løsningene som vil være de mest sannsynlige. Ja, gjerne det – gjerne det. Høyre er tilhenger av CO2-frie gasskraftverk. Men vi er ikke villig til å bruke flere milliarder kroner i driftssubsidier hvert eneste år for å få det til. Det er det som er sakens kjerne. Jeg har lyst til å spørre representanten Kvassheim – han kan kanskje svare senere i dag: Hvor er det sentrumsregjeringen har tenkt å kutte for å få til de driftssubsidiene man skal gi til kraftproduksjonen? Er det i helsebudsjettet? Er det i skolebudsjettet? Det synes jeg er et interessant spørsmål. Vi tror derimot at man hemmer den teknologiske utviklingen hvis man sper på med den type subsidier som sentrumspartiene åpenbart er villig til å vurdere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
Det var et interessant ordspill å si at Høyre går seg blind. Jeg kunne kanskje replisere tilbake at representanten Djupedal åpenbart går fullstendig i spinn. Det sentrale spørsmålet her er om det skal stilles krav til gasskraftverk som bygges i Norge eller ikke. Det skal stilles krav. Men vi skal ikke stille strengere krav til gasskraftverk i Norge enn det som er vanlig innenfor EØS-området. Det er det som er det helt sentrale. For stiller vi vesentlig strengere krav i Norge enn det som er vanlig innenfor EØS-området, blir resultatet at vi ikke får noe gasskraftverk i Norge. Da får vi heller ikke den industrielle utvikling, den teknologiske utvikling og de miljøfordeler som ligger i å bygge gasskraftverk i Norge. Vi har også gjort det helt klart at når Kyoto-mekanismene er på plass, når Kyoto-avtalen trer i kraft, skal gasskraftverkene kjøpe utslippskvoter dersom de ikke har klart å få frem den nye teknologien som gjør det unødvendig. Og det kan komme til å smelle ganske kraftig i en del selskapers regnskaper. Dersom et gasskraftverk slipper ut 2 mill. tonn CO2 og prisen ligger på mellom 100 og 200 kr pr. tonn, blir det 200-400 mill. kr pr. år for å kompensere utslippene. Og det er jeg overbevist om er en kraftig motivasjon for selskapene til å investere i å bringe frem den nye teknologien. Alternativet som er lagt frem, er at staten skal betale for den nye teknologien, og det føler vi vil hemme den videre teknologiske utviklingen. Jeg er også overbevist om at vi har annet å bruke skattebetalernes penger på, enn å subsidiere kraftproduksjon i milliardklassen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-09:
Statsråd Fjellanger har en sterk overbevisning i sin motstand mot gasskraftverk. Det avkrever respekt. Jeg oppfatter det også slik at statsråd Fjellanger ikke bebreider Høyre for at vi står fast ved vårt standpunkt. Isolert sett har selvfølgelig statsråden rett i at de nasjonale utslippene går opp dersom vi bygger gasskraftverk i Norge. Men ser vi Norden samlet, får vi lavere utslipp dersom vi bygger gasskraftverk her, enn om vi bidrar til høyere aktivitet i de danske kullkraftverkene. Det så vi i 1996, da det norske strømforbruket gikk sterkt opp. Det slo ikke ut i det norske CO2-regnskapet, men det slo meget kraftig ut i det danske CO2-regnskapet. Da økte de danske CO2-utslippene med 14 mill. tonn CO2. Hadde vi hatt gasskraftverk i Norge, ville de samlede utslippene i Norden vært lavere enn det de ble, grunnet at vi bidrog til høyere aktivitet i de danske kullkraftverkene. Mener statsråden at dette poenget er irrelevant? Jeg har en følelse av at man i denne debatten stirrer seg blindt på de nasjonale utfordringene og ikke ser på hvordan klimagassutslippene vil utvikle seg i en noe større sammenheng, i en nordisk eller europeisk sammenheng.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
På vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre vil jeg fremme følgende forslag: «Stortinget forutsetter at forurensningsloven ikke svekkes som miljøpolitisk virkemiddel.»
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Nå må vi få klarhet i hva som har skjedd i Arbeiderpartiet når det gjelder forutsetning for å kunne bygge gasskraftverk. Forurensningsloven har jo vært en viktig forutsetning i miljøpolitikken, som har hatt stor oppslutning i Stortinget takket være at Arbeiderpartiet har stått sammen med sentrumspartiene i dette synet. Og på noen få ettermiddagstimer i går snur altså Arbeiderpartiet trill rundt og klarer å gjøre en politisk saltomortale som er egnet både til å forundre og til å skuffe. Nå heter det at forurensningsloven skal endres om nødvendig, og de sier at for å kunne reise et gasskraftverk er det en mulig utvei. Forrige gang Arbeiderpartiets stortingsgruppe behandlet denne saken, den 19. januar, het det: «Etter Arbeiderpartiets mening er det verken nødvendig eller riktig å endre forurensningsloven før et kvotesystem er etablert.» Og Jagland sier det samme i sitt brev av 25. januar, som også representanten Kvassheim var innom – at det var unødvendig for Arbeiderpartiet å endre forurensningsloven, Arbeiderpartiet står på det samme synet. I innstillingen – og dette har gått fort for Arbeiderpartiet – står det i I at «eventuelle utslippssøknader for nye gasskraftverk forutsettes å skje innenfor forurensningslovens rammer», mens i det nye forslaget står det at denne loven kan endres. Jeg synes nå representanten Stoltenberg må oppklare hva som har skjedd. Har Arbeiderpartiets stortingsgruppe gjort et nytt vedtak? Når kom Stoltenberg på den idé at en ved å endre forurensningsloven ville styrke miljøet, når han og Jagland og Arbeiderpartiets stortingsgruppe i januar mente det stikk motsatte?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
I et tominutters svar i et replikkordskifte er det selvfølgelig ikke mulig å svare på alle spørsmål på en gang, og Jens Stoltenberg etterlot en god del av de spørsmål jeg stilte til ham, og jeg benytter derfor anledningen til å forsøke meg en gang til. Det er åpenbart at Arbeiderpartiet nærmest har handlet i panikk for å få dette på plass. Og jeg påpekte at uavhengig av om en er enig i det som står i innstillingen og det som kan få flertall eller ikke, så plikter enhver som setter fram forslag, å bidra til at det er konsistens og sammenheng. Og jeg pekte på at det i forslaget til vedtak I står følgende: «… eventuelle utslippssøknader for nye gasskraftverk forutsettes å skje innenfor forurensningslovens rammer.» Og i det nye forslaget som Arbeiderpartiet sammen med Høyre la fram, står det at om nødvendig så kan det endres. Jeg finner ingen god sammenheng og konsistens i dette, og vil be Jens Stoltenberg klargjøre for Stortinget hvordan disse tilsynelatende – for oss andre i hvert fall – motsetningene kan oppklares. Så vil jeg også gjerne få lov til å spørre om det er slik å forstå – ettersom det forslaget vi har lagt fram for Stortinget i dag, synes unødvendig for Arbeiderpartiet – at dersom Regjeringen skulle utrede en måte å klargjøre for bygging av gasskraftverk på som skulle føre til en slik endring av forurensningsloven at det vil medføre en svekkelse, så vil Arbeiderpartiet ikke være med på en slik løsning. Da vil Arbeiderpartiet erkjenne at det likevel ikke var mulig å legge slike rammer, slike føringer etter forurensningsloven, eventuelt med tilpasninger, at dette kunne gå sammen med viktige miljøhensyn.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
President! Det var en åpenbar misforståelse!
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Da vil jeg gjøre presidenten oppmerksom på at det var en reell misforståelse fra representanten Stoltenbergs side.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jeg synes det er nødvendig nå å slå fast at sentrumspartiene ikke er imot gasskraftverk, slik representanten Stoltenberg nå sa. Vi er for å bygge gasskraftverk, men ikke med dagens teknologi, som gir disse sterkt forurensende gasskraftverkene som vi ikke ønsker, men med den moderne teknologien som gjør at vi kan holde også internasjonale klimaavtaler, slik Norge er forpliktet på.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Representanten Akselsen og Arbeiderpartiet og sentrum er enige om at vi i fremtiden og kommende år vil ha et behov for import av kraft. Det betyr i realiteten at vi ikke har muligheter til å kunne støte med full nok kraft, for å si det slik, for å møte det økende forbruket vi har. Spørsmålet er hvordan dette skal dekkes inn. Arbeiderpartiet legger i sin politikk opp til å forsøke å skape inntrykk av at dette skal vi gjøre ved de kraftverkene som Arbeiderpartiet vil bygge, og at det skal få konsekvenser for kullkraftproduksjonen i Danmark. Det finnes det, som jeg sa i mitt innlegg, ingen inndekning for. Når det gjelder målene – dette med å begrense veksten, selvforsyningsmulighetene våre i et normalår – sier Akselsen at Arbeiderpartiet innrømmer situasjonen. Det er ikke noe problem for oss å innrømme det heller – vi må jo se realitetene i øynene. Men vi skal gjøre det absolutt beste ut av det, og vi mener at med den veien Regjeringen går, å satse så aktivt på alternative energikilder, på enøktiltak, kombinert med bygging av forurensningsfrie gasskraft, skal vi ha gode muligheter for å møte den utfordringen.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Når sentrumspartiene ønsker å anlegge energi- og miljøpolitikken på den måten som vi gjør, er det fordi vi ønsker å tilrettelegge for et godt og levelig miljø for dem som kommer etter oss. Det bekymrer ikke Fremskrittspartiet, det er helt åpenbart. Men det som derimot overrasket meg i replikken til Øyvind Korsberg, var at han var bekymret for at vi ville bygge vindmøller, med den store visuelle forurensning og de store naturinngrep som det ville representere. Og det sier Øyvind Korsberg, som representerer det partiet som nær sagt vil bygge ut alle bekker små, med de naturinngrep som det representerer. Vi kan bare referere tilbake til Øvre Otta-saken, hvor inngrepene sannsynligvis er ganske betydelige i forhold til hva noen vindmøller eventuelt vil bety. Når det gjelder avgifter, vet vi jo at Fremskrittspartiet er imot det. Sist dette ble fremmet fra Regjeringens side, hørte vi fra opposisjonen at dette ville medføre sosiale og uheldige bivirkninger for enkeltgrupper, samtidig som det ville være en fiskal skatt. Så kommer Regjeringen nå tilbake i energimeldingen og svarer på dette ved å legge inn ordninger som skal motvirke at vi får sosiale skjevheter knyttet til det, og som samtidig er direkte linket opp til satsingen på energisektoren – en ny energipolitisk kurs. Da er det ikke lenger en fiskal skatt. Men Fremskrittspartiet velger altså likevel å stemme imot.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Ansgar Gabrielsen gjentar for så vidt det som mange allerede har sagt og forsøkt å skape et inntrykk av, nemlig at dette er en debatt om man er for eller mot gasskraft. Det som denne debatten i det alt vesentlige dreier seg om, er for eller mot forurensende gasskraft, eller forurensingsfri gasskraft. Der går vi hver vår vei. Men det er altså ikke slik at Høyre og flertallet ønsker å ta i bruk gasskraft, og at vi ikke ønsker å gjøre det. Vi har sagt i innstillingen at vi er veldig åpne for å bruke dette, og at vi vil satse aktivt på å hente fram teknologi som kan bidra til tilnærmelsesvis utslippsfrie gasskraftverk. Vi har også lagt inn forslag på det, som bl.a. Ansgar Gabrielsens parti har stemt nei til, og sannsynligvis ikke vil støtte under dagens debatt. Når det gjelder spørsmålet om mulighetene for industriell utvikling ved bruk av gass – ja selvfølgelig, alle ser vel det. Det ligger muligheter for teknologisk utvikling. Det ligger muligheter for industriell utvikling. Men forutsetningen er at det må skje innenfor rammen av miljøpolitisk ansvarlighet. Vi mener at dagens teknologi ikke samsvarer med det. Når det kommer på plass, skal Ansgar Gabrielsen og jeg være skjønt enige om de mulighetene som gass også gjennom gasskraftverk kan representere.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
La meg begynne med det første spørsmålet, om energieffektive krav. Når det gjelder situasjonen i Holland, gjelder det for det nevnte verket, som Langeland var inne på. De har ingen generelle bestemmelser og krav til energieffektive gasskraftverk i Holland. Jeg tror ikke det gjelder, så vidt vi kjenner til. Det som er viktig å fokusere på, er selvfølgelig i første omgang å få CO2-utslippene ned. Det er det primære vi søker. Vi tror det vil være vanskelig å stille den type krav til gasskraftverk i Norge som har så ulike forutsetninger. De ligger på forskjellige steder. De har kanskje mer eller mindre nærhet til vannbårne systemer, osv., og det betyr at vi ikke har utredet den muligheten. Vi har ikke tatt stilling til det, og det er også årsaken til at vi iallfall pr. i dag ikke er i stand til å kunne møte SV på forslag nr. 10 i innstillingen. Når det gjelder jus og Naturkraft, som Langeland var inne på, tror jeg vi er skjønt enige. Her er det noen som har gått sammen og snakket på en måte som det er all mulig grunn til å sette en del spørsmålstegn ved. Men det som er det mest betenkelige, er at et flertall av partiene i Stortinget ikke får tilgang til materialet som er utarbeidet via en av partene – og en viktig part – i denne saken. Det er svært, svært betenkelig. Det var derfor jeg også i mitt innlegg sa at den type dokumentasjon som det henvises til, som ikke er tilgjengelig for hele Stortinget, kan vi ikke ta med som betydningsfulle bidrag inn i debatten. Det fastholder jeg. Dermed velger jeg på en måte å se helt bort fra innspillet fra juridiske rådgivere som Naturkraft, Høyre og Arbeiderpartiet i et samarbeid har benyttet i denne saken.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Representanten Blattmann gjentar på ny at det er et motsetningsforhold mellom flertallet og mindretallet i denne saken når det gjelder å bruke gass. Kjernepunktet, som vi er uenige om, er hvilken type teknologi som skal tas i bruk for å hindre de miljømessige belastninger som flertallet gjennom denne saken er villig til å påføre miljøet vårt. Så spør representanten Aud Blattmann om det er moralsk forsvarlig. La meg si en ting: Situasjonen i Europa ellers og situasjonen i Norge er svært forskjellig. Ute i Europa har man relativt beskjeden tilgang på alternativer, iallfall i store deler av Europa. Det bør ikke Norge ha. Vi bør ha alle mulige gode forutsetninger for å bygge ut alternative energiformer og utnytte de ressurser som ligger i våre naturgitte forutsetninger, på en helt annen måte enn det man har svært mange andre steder i Europa. Vi er jo selvfølgelig glad for at også Arbeiderpartiet og Aud Blattmann stiller seg bak det. Det bør vi iallfall kunne være enige om at vi skal satse på videre. Når det gjelder importen framover: Vi snur ikke et tungt tog over natten, men målsettingen må være at vi i første omgang evner å bremse veksten i et ukontrollert forbruk, sette det inn på et rett spor og på sikt se på mulighetene for å kunne stabilisere og redusere forbruket i et langsiktig perspektiv.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jeg gjorde det ikke, men jeg gjør det nå.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Etter å ha hørt på innlegget til representanten Rahm fra Kristelig Folkeparti, skulle man tro at Norge er en nasjon med knapphet på energi. Dette er jo ikke tilfellet. Norge har enorme energiressurser, bare Kristelig Folkeparti vil være med og bruke dem. Vi rår altså over nesten 1/3 av Vest-Europas vannkraftproduksjon, halvparten av gassreservene og 3/4 av oljereservene. Samtidig har Norge 1 pst. av befolkningen. Vi er en stormakt innenfor energiressurser. Likevel vil Kristelig Folkeparti bruke hundretalls millioner kroner på vindmøller, som vil være en kraftig visuell forsøpling og medføre store inngrep i norsk, uberørt natur. Kristelig Folkeparti vil også øke elavgiften, øke avgiften på olje – med andre ord ramme folk flest, og spesielt dem som har minst. Mitt spørsmål til representanten Rahm er: Hvorfor vil Kristelig Folkeparti føre en energipolitikk som medfører store naturinngrep, en enorm subsidiering til produksjon av kraft, og avgifter som vil ramme folk flest, samtidig som det vil være en mangel på energi her til lands?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Statsråden sa i sitt innlegg at Fremskrittspartiet som parti stod alene i sitt syn på CO2 her til lands. Og det er nok riktig. Men vi registrerer at utenfor landets grenser er det mange som deler vårt syn, og det er vel derfor Kyoto-avtalen ikke er gjort gjeldende. Regjeringen tar til orde for en enorm satsing på vindkraft. Utbygging av vindkraft vil medføre enorme naturinngrep i uberørt natur. En vindmøllepark krever flere kvadratkilometer og vil også trenge linjetraseer som går gjennom uberørt natur. I tillegg vil en vindmøllepark nødvendigvis bygges høyt oppe i terrenget, og vil dermed være en visuell forsøpling. Jeg har registrert at flere og flere naturvernorganisasjoner protesterer mot disse planene, samt at natur utgjør selve bærebjelken i reiselivsnæringen, og spesielt da i distriktene. Venstre er et parti som ønsker å profilere seg som et miljøparti, og da blir jeg forbauset, når man ser hvor mye uberørt natur som skal ofres for å bygge vindkraft. Føre var-prinsippet har vært et ufravikelig krav for statsråden og de andre politiske partiene innenfor klimagassproblematikken. Hvordan synes statsråden dette føre var-prinsippet er ivaretatt av opposisjonen? Er ikke statsråden enig i at de forslagene som foreligger fra opposisjonen, er et skritt i riktig retning miljømessig sett?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-03-09:
I dagens nyhetsbilde ser vi at Regjeringen ønsker å heve strømprisene for borgerne. Vi ser at vi har en utvikling hvor vi har et nasjonalt kraftunderskudd, og selvforsyningsgraden går ned for hvert år. Vi blir rett og slett mer avhengig av import av kullkraft fra Danmark for hvert år som går. Denne importen ønsker Regjeringen å øke i årene som kommer, og det betyr at kullkraftverkene i Danmark skal settes i høygir. Selv om Regjeringen ser dette, vil altså Regjeringen ikke ta i bruk gass, som vi har brukt tiår og milliarder av kroner for først å finne, og i neste omgang å ta opp. Det de ønsker, er å få det inn i et rør – holdt jeg på å si – og få sendt det av sted så fort som mulig. Her skilles sentrumspartienes og Høyres veier. Jeg har skjønt at sentrumspartiene kan leve med det. Det kan også Høyre. Det er åpenbart at det er andre, positive virkninger ved bygging av gasskraftverk. Man har bl.a. avdekket hva som kan skje i Midt-Norge. Det vil utløse industrielle investeringer i milliardklassen langs hele vestlandskysten og for så vidt i Nord-Norge, og det er ikke underlig at regjeringspartienes lokallag og fylkeslag kappes om å sende resolusjoner fra sine årsmøter om hvorfor Regjeringen bør innta det motsatte standpunkt av hva den gjør, og gå på lag med det brede flertall. Mitt spørsmål til regjeringspartienes fremste talsmann i denne saken er: Hvis man ser bort fra de miljøpolitiske sidene som vi er uenige om, som jeg nok tror vi begge kan leve med, ser representanten Rahm at det i forhold til industriutvikling, i forhold til arbeidsplasser i distriktene, i forhold til utvikling langs kysten og i forhold til teknologiforsking vil være en fordel å åpne for bygging av gasskraft, eller vil også det være en ulempe, slik Rahm ser det?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Regjeringa har gjennom energimeldinga og gjennom regjeringspartia sitt arbeid i komiteen opptredd konstruktivt i forhold til dei miljøutfordringane som me står overfor. Saman har sentrum, Arbeidarpartiet og SV fremma mange gode forslag. Det som eg ønskjer å utfordra representanten Rahm på, er knytt til det forslaget som sentrumspartia har når det gjeld gasskraft. SV har eit forslag som går på energieffektivitet. Representanten Rahm veit at f.eks. ROCA-gasskraftverket i Nederland hadde 90 pst. energieffektivitet. Då må det vera viktig, dersom det blir eit gasskraftvedtak, at Stortinget vedtar noko liknande, og at sentrumspartia derfor må slutta opp om dette forslaget. Mitt spørsmål er kvifor sentrum ikkje ønskjer at ein skal ha slike miljøpolitiske føringar òg i forhold til eventuell bygging av gasskraftverk. Det andre spørsmålet er knytt til, som ein hugsar, at Arbeidarpartiet kom ut av ei klemme førre gongen denne saka var tilspissa. Hydro hjelpte dei, slik at ein kunne utsetta problemstillinga. Denne gongen går ein til dei same, gjennom Naturkraft, for å få assistanse til å køyra denne saka igjennom. Arbeidarpartiet har etter alt å dømma klare signal frå sine samarbeidande partar i sterke statlege selskap. Dette synest eg er veldig rart, og eg synest det er leitt. Men eg vil gjerne få utdjupa, og eg høyrde det blei nemnt i innlegget òg, korleis Regjeringa og regjeringspartia opplever at det faktisk er av sine eigne eigarar ein skal ha det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
SV har i arbeidet med energimeldinga i komiteen vore med på dei aller fleste forslaga som sentrumsregjeringa har fremma, og me meiner dei peikar i ei konkret, miljøpolitisk riktig retning. Sjølvsagt har SV, som prioriterer miljøpolitikken høgt, ei rekkje andre forslag som ville ha forbetra innstillinga dersom fleirtalet hadde vore med på dei – om vassboren varme, for å redusera forbruket og for å gjera forbruket meir effektivt. Mitt første spørsmål går på energieffektivitet og gasskraft. John Dale og eg har besøkt gasskraftverk i Nederland som har ein energieffektivitet på 90 pst. Ingen av dei alternativa som ligg føre, og som er påtenkte i Noreg, har ein så høg effektivitet. Derfor synest SV at det er viktig for Stortinget å seia noko om kva ein meiner om dette, for det har sjølvsagt òg med miljøpolitikk å gjera. SV har derfor fremma eit forslag – om ein eventuelt får eit gasskraftverkvedtak i dag, som ein ser ut til å få – om at ein skal stilla krav om at dei skal vera så effektive som dei beste innan EØS-området. Kva er grunnen til at Senterpartiet og sentrum ikkje sluttar seg til eit slikt miljøkrav? Det siste spørsmålet går på dette med statleg eigarskap. Naturkraft, som staten indirekte eig gjennom sine selskap, har no vore med på å trenera den politikken som sentrumsregjeringa har stått for når det gjeld gasskraftverk. Kva konsekvensar ser John Dale at dette bør få?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Mine sekundantar gjer meg merksam på at eg må ta opp forslaga. Det er hermed gjort. Så til spørsmålet frå Arbeidarpartiet sin representant. Arbeidarpartiet tenkjer som så: Når forbruket i Noreg veks, må me auka produksjonen. SV tenkjer som så: Me har ei forbrukskrise. Det blir brukt for mykje energi, og energien blir brukt ineffektivt. Då må me gjera noko med det. Me skal ikkje produsera ny, sterkt forureinande kraft inn i marknaden, me må gjera noko med den produksjonen som me har. Arbeidarpartiet veit like godt som SV at der er det ei rekkje alternativ, og Arbeidarpartiet er faktisk med på ein del av alternativa som Regjeringa foreslår. Men problemet for Arbeidarpartiet er at dei limer seg saman med Framstegspartiet og Høgre for å bygga sterkt forureinande gasskraftverk som vil øydelegga for alternativa. Før i tida forstod Arbeidarpartiet dette. Då me endra forureiningslova for å stilla strengare krav, forstod Arbeidarpartiet dette. Nå forstår ikkje eg Arbeidarpartiet, for nå ser det ut som om dei spring etter regjeringsmakt og ser vekk frå forureiningslov og alt, og gløymer miljøpolitikk. Representanten Pedersen sa at ho kjende ikkje SV igjen. Den må eg levera tilbake og seia at når det gjeld Arbeidarpartiet, synest eg dei er heilt ukjennelege i miljøpolitikken.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Det er korrekt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Det er interessant, synest eg, at Høgre er indignert på SV fordi me kjeftar på dei i miljøpolitikken, men det er jo ikkje vanskelegare enn som så, Johnsen, president, det er berre å sjå på kva dei gjer i praksis. Det er det som er interessant for SV når det gjeld større miljøsaker. Og lat oss nå tenkja oss om. Kva gjorde Høgre når det gjaldt å bygga ut og øydelegga mykje natur i skytefeltsaka? Kva gjorde dei då? Kva gjorde dei når det gjaldt å bygga ut norske vassdrag, Øvre Otta? Kva gjorde Høgre då? Alt dette og saka i dag når det gjeld å bygga forureinande gasskraftverk, fortel oss kvar Høgre held seg. Så skal sjølvsagt Høgre ha honnør for sin innsats for varmepumper. Men det blir noko bleikt med desse varmepumpene, Jan Johnsen, president, når ein liksom skal bygga eit svært gasskraftverk som skal konkurrera dei ut! Det er problemet til Johnsen. Industrispørsmål, president, korleis skal ein klara å utvikla ny teknologi? I Nordsjøen var det faktisk klart for å bygga eit såkalla CO2-fritt gasskraftverk, men på grunn av at Høgre og andre endra avgiftene, slutta ein av det industriprosjektet. Ein slutta av å utvikla den teknologien fordi ein mista incitamenta. Og det er det same Høgre gjer her i dag. Dei er bakpå når det gjeld miljøpolitikk. Dei satsar ikkje offensivt på den industrien som framtida treng. Det er Høgre sitt problem.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Det siste spørsmålet om Arbeidarpartiet sin politikk på dette området, prøvde eg å dokumentera grundig i mitt hovudinnlegg, nemleg at eg synest at dette frå Arbeidarpartiet si side er eit svik mot miljøpolitikken, og at det er latterleg å påstå at noko er miljøvenleg når ein står saman med Høgre og Framstegspartiet mot SV og miljørørsla. Kvar og ein som vil sjå, ser at det er spinn, hakkande gale. Det som for så vidt sentrumsregjeringa er litt sår på, det at vi ikkje støttar alle punkta, kjem bl.a. av vår skepsis til å medverka til ei subsidiering av løysingar som ikkje er dei beste reint miljøpolitisk. SV ønskjer dei beste miljøløysingane, me vil gripa fatt i dei beste miljøalternativa, og då startar me etter mi og SV si meining ikkje der. Då satsar me på dei kjende miljøløysingane me har: på energieffektivitet, på enøk, på varmepumper, på bioenergi og på sol – for dei baserer seg ikkje på fossilt brensel, det er utgangspunktet. SV vil, som representanten peikar på, vera med på å utvikla denne teknologien, men me har ikkje tru på at den vil bli tatt effektivt i bruk i Noreg.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
SV står saman med sentrum i dei aller fleste sakene når me i dag behandlar energimeldinga. Men det er eitt punkt der eg føler Venstre svekker miljøprofilen sin, nemleg dette med energieffektivitet knytt til eventuelle gasskraftverk. SV har eit forslag som seier at energieffektiviteten ved eventuelle gasskraftverk skal vera like høg som dei beste løysingane i Europa. Det vil seia 90 pst., som bl.a. Kvassheim sjølv veit, i forhold til gasskraftverket ROCA i Nederland. Spørsmålet mitt blir derfor: Kvifor fylgjer ikkje Venstre opp ei slik vinkling? Det er trass i alt ei veldig viktig sak knytt til miljøpolitikken. Det andre spørsmålet går på det som har skjedd i forhold til Naturkraft. I 1997 såg me at Hydro berga Arbeidarpartiet ut av ein vanskeleg situasjon når det gjaldt gasskraft. I år ser me at Naturkraft, som er eigd av Hydro, Statkraft og Statoil, nok ein gong medverkar til å trenera Regjeringa sin politikk gjennom eit sterkt samarbeid med Arbeidarpartiet og Høgre. Korleis vurderer Venstre dette, og eventuelt kva for konsekvensar ser dei for seg?