trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-16:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «I avisen Grannar 31. januar 2000 kunne vi lese om et tyveri av åtte verdifulle bilder fra Etne Hotell. Da hotellet meldte fra til politiet om at de trodde tyven befant seg på hotellet, fikk de til svar at politiet ikke rykket ut på saker der det ikke stod om liv eller død. Er det slik vi skal ha det her i landet, og hvis det er det, vil statsråden sørge for at dette blir kjent for det norske folk?»
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-16:
Ut fra svaret til ministeren forstår jeg at han synes det er OK at man bryter seg inn og stjeler, og at politiet eventuelt tar affære dagen etter. For dem dette gjelder, er det frustrerende. De ringer til politiet for å få hjelp der og da, og da synes jeg politiet bør rykke ut og gjøre det som er jobben deres, nemlig å fakke de kjeltringene som er ute og går. Men det er altså tydelig at ministeren ikke mener det. Hvis min oppfatning her er riktig, ber jeg ministeren bekrefte det fra talerstolen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-16:
Politiet må alltid foreta en nøye vurdering og prioritering av hvilke saker de skal rykke ut i. Jeg vil understreke at politiet skal rykke ut i saker som ikke tåler utsettelse, men av og til kan det være slik at politiet og den som melder fra om uregelmessigheter, kan ha ulik oppfatning av hva som kan utsettes. Politimesteren i Hordaland har utarbeidet en meddelelse for å samordne kriterier for bruk av overtid i sitt politidistrikt, som denne saken også refererer seg til. Denne meddelelsen er hjemlet i sentrale rundskriv til politiet og slår bl.a. fast at overtid bare kan nyttes når det er nødvendig å rykke ut i en politisak som ikke tåler utsettelse. I foreliggende sak vurderte vakthavende tjenestemann at denne saken kunne tåle utsettelse. Den aktuelle saken er neppe egnet som grunnlag for generalisering av hvordan vi har det eller skal ha det i kampen mot vinningskriminalitet her i landet. På bakgrunn av de opplysninger som foreligger i saken, og mitt kjennskap til hvordan norsk politi arbeider, ser jeg heller ingen grunn til at denne saken skal bli stående som et eksempel på gal prioritering. Det foreligger ingen formell anmeldelse i saken, og de forsvunne bildene er kommet til rette. Jeg vil ellers legge til at Hordaland politidistrikt har meget gode resultater med hensyn til straffesaksbehandling i 1999. Antallet oppklarte forbrytelser er meget høyt sammenlignet med landsgjennomsnittet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-16:
Nå har representanten for sikkerhets skyld både stilt og besvart spørsmålet til meg, så nå skal jeg tillate meg å besvare spørsmålet ut fra saken. Vi snakker om Hordaland politidistrikt, et av de mest effektive politidistrikt i Norge når det gjelder oppklaring og kamp mot vinningskriminalitet, et distrikt som jobber systematisk for å få ned behandlingstiden når det gjelder straffesaker, og hvor det i denne konkrete saken forelå en lokal vurdering om at etterforskning kunne tåle å vente til neste dag. Så konstaterer jeg at det kom ingen anmeldelse, og etter en stund kommer bildene til rette. Å konstatere at en lokal vurdering er gal når den er gjort lokalt og med bakgrunn i et skjønn, går jeg selvfølgelig ikke inn på, for skjønnet ligger lokalt. Når det samtidig skjer i et politidistrikt som bestreber seg til det ytterste for å bekjempe vinningskriminalitet, og som også når gode resultater, burde man heller si det slik: Hva kan man lære av Hordaland politidistrikt andre steder? For dette politidistriktet har til tross for meget lav bemanning oppnådd gode resultater. Jeg vil benytte sjansen til å rose Hordaland politidistrikt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-16:
Regjeringen prioriterer kampen mot organisert kriminalitet høyt. Dette gjelder i særdeleshet kampen mot narkotika. Jeg vurderer kontinuerlig ulike tiltak for å forebygge og bekjempe denne alvorlige kriminaliteten. Justisdepartementet har lagt til rette for at politiet nå endelig har fått et godt grunnlag for bekjempelse av organisert kriminalitet. Jeg vil her nevne de endringer i straffeprosessloven og straffeloven som gjennom Ot.prp. nr. 64 for 1998-99 er foretatt i forhold til etterforskningsmetoder. Disse omhandler bl.a. telefonavlytting, teknisk sporing og hemmelig ransaking. Det er også lagt til rette for politiets praktiske gjennomføring av avlytting av mobiltelefoner samt at det pågår utredning om vitnebeskyttelse og bruk av anonyme vitner. For å ramme den grenseoverskridende, organiserte kriminaliteten er det også viktig å ramme det økonomiske utbyttet fra slik kriminalitet. Dette er nå ivaretatt gjennom endring i reglene om inndragning av utbytte, hvor målsettingen er at slikt utbytte skal inndras i flere tilfeller og i større omfang enn tidligere. Endringen innebærer også omvendt bevisbyrde på visse vilkår. Regjeringen har også nylig fremlagt en handlingsplan mot økonomisk kriminalitet, hvor bl.a. tiltak for slik inndragning er omhandlet sammen med tiltak for bekjempelse av hvitvasking av utbytte fra kriminell virksomhet. Når det gjelder internasjonalt politisamarbeid, deltar Norge aktivt og målrettet i dette. Justisdepartementet har nylig fremlagt St. meld. nr. 18 for 1999-2000 Om Norges deltagelse i internasjonalt politisamarbeid, basert på Regjeringens beslutning om å ta initiativ overfor EU med sikte på forhandlinger om en tredjelands samarbeidsavtale med Europol. Norge er dessuten sterkt engasjert i det nordiske politi- og tollsamarbeidet og har for tiden formannskapet i dette samarbeidsforumet. Justisdepartementet har også tatt initiativ til et samarbeidsprosjekt mellom Kripos, Oslo politidistrikt og andre berørte politidistrikter knyttet til målrettet bekjempelse av heroininnførsel til Norge utført av kriminelle etniske kosovoalbanske grupperinger. For ytterligere å bedre samordningen og koordineringen av den nasjonale innsatsen mot grenseoverskridende organisert kriminalitet, nedsatte Justisdepartementet høsten 1999 en arbeidsgruppe for utredning av dette. Innstillingen fra arbeidsgruppen foreligger, og man foreslår der et eget råd, Rådet mot organisert kriminalitet. Denne saken er på høring til 1. mars. Når høringsuttalelsene foreligger, vil Justisdepartementet foreta en hurtig behandling av forslagene. Jeg vil også understreke den betydningen opprettelsen av et politidirektorat vil ha i kriminalitetsbekjempelsen. Bedret samordning og koordinering av totale ressurser er her vesentlige elementer. Gjennom summen av de tiltak jeg nå har nevnt, mener jeg at grunnlaget for en mer effektiv og målrettet bekjempelse av grenseoverskridende organisert kriminalitet skal være lagt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-16:
Representanten Hedstrøm og jeg deler oppfatningen av hva som er i ferd med å skje mot Norge. Og vi har nylig faktisk hatt en gruppe fra departementet på høyt nivå for å gå til noen av heroinets hjemland for å se på kampen som utføres der, bl.a. Thailand og Pakistan. Jeg er også gjennom de kontakter vi har hatt med russisk politi, klar over det som passerer grensene på vei mot vårt land. Jeg har også ved selvsyn på besøk i Halden politidistrikt og sammen med tollvesenet på Svinesund sett hvordan virksomheten foregår, slik at jeg skal ta med meg alle gode ideer som representanten Hedstrøm har kommet med når det gjelder politioperativ oppfølging. Når jeg viste til at Oslo politidistrikt og andre politidistrikter samarbeider, er det nettopp fordi vi er oppmerksom på at man må gjøre det for å møte den grenseoverskridende kriminaliteten. Det var nylig også i departementets regi et større arbeidsseminar hvor man drøftet praktiske spørsmål i denne sammenheng. Dette sier jeg bare for å understreke at dette tar vi alvorlig, og jeg oppfatter at representanten Hedstrøm har et engasjement som jeg deler.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Samfunnsengasjerte elever i videregående skole, blant annet i Hedmark, straffes med fravær når de deltar i politisk eller annen demokratifremmende virksomhet som pågår i skoletida. Fraværspraksisen er også noe ulik fra skole til skole. Mener statsråden det er riktig at elever i videregående skole skal bli straffet med fravær for å delta i politisk eller annen demokratifremmende virksomhet, som for eksempel Ungdommens fylkesting?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg er glad for at statsråden nå, etter faktisk ganske lang tids korrespondanse mellom departementet og meg selv, åpner for å endre formuleringene i forskriftene. For det som er problemet, er at det i tillegg praktiseres veldig ulikt fra skole til skole, også innad i de samme fylkene. Forskriften hjemler, som statsråden redegjorde for, fravær for deltakelse i landsomfattende organisasjoner og elevorganisasjoner. Men problemet er at Ungdommens fylkesting faller utenfor dette, i hvert fall slik det praktiseres av en del skoler i en del fylker. Jeg er glad for at statsråden deler mitt syn på at det selvfølgelig må være slik at vi oppfordrer ungdom til å delta i demokratifremmende arbeid, men da må vi altså sørge for at de får det til i praksis. Mitt tilleggsspørsmål blir da: Vil statsråden i tillegg til å gjøre noe med det i praksis, som jeg forventer at han nå gjør, også ta et initiativ overfor fylkene og skolene i dette landet slik at det blir helt klart at det er tillatt å delta i Ungdommens fylkesting og annet politisk arbeid, og at vi nå slipper ulik praksis fra skole til skole, slik tilfellet er i dag?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsminister Lilletun: «En rapport som Norges byggforskningsinstitutt har utført på oppdrag fra Delta-senteret, viser at den fysiske tilgjengeligheten til våre universitet er så dårlig at funksjonshemmede studenter møter til dels alvorlige vanskeligheter. Det er grunn til å tro at det også ved de andre utdanningsstedene er store mangler. Hva vil statsråden gjøre for å bedre tilgjengeligheten slik at funksjonshemmede får de samme mulighetene til høyere utdanning som funksjonsfriske?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig som det blir sagt, at målsettingen ikke er nådd. I sin innstilling til St.meld. nr. 8 sa sosialkomiteen at tilgjengeligheten ved utdanningsinstitusjonene måtte utbedres snarest, og vi sa også at lik rett til utdanning også for funksjonshemmede måtte være en prioritert oppgave hvis man skal nå målsettingen om at flest mulig funksjonshemmede skal komme i lønnet arbeid. Når det gjelder denne handlingsplanen, som statsråden var inne på, har jeg erfart at det ikke er stilt noe krav fra departementet om hvordan den skal være, og vi vet heller ikke noe om hvilke kriterier departementet skal vurdere dette etter. Hvem skal den forplikte? Hvilken status vil denne handlingsplanen ha? Hvilket tidsperspektiv ser statsråden for seg? Det er spørsmål jeg gjerne vil ha svar på. Og et annet er: Han sa at 5 pst. av vedlikeholdsbevilgningene skulle avsettes til utbedringer. Synes ikke statsråden det kanskje er litt lite i forhold til den gamle bygningsmassen som vi faktisk opererer med?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «NRKs Kulturnytt opplyser at ulovlig visning av spillefilm på video er utbredt i skoler, som ledd i undervisningen. Vil statsråden ta initiativ til en opprydning som sikrer at åndsverkloven blir ivaretatt vis à vis skolenes praksis?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for et konstruktivt svar på et vanskelig problemområde. Flere skoler, enten det nå er filmhøyskoler eller andre, bruker video til bl.a. spillefilmer som ledd i det faste utdanningsarbeidet. Dette er jo et utdanningsanliggende og ikke et kulturanliggende, og jeg mener også, som statsråden, at da er det KUF som er ansvarlig for skolen. Når det gjelder skrift og bøker, har faktisk departementet på vegne av skolen inngått en avtale, den såkalte Kopinor-avtalen, og jeg vil spørre statsråden om noe lignende muligens kunne ivareta at skolene kunne fortsette sin bruk av video, men samtidig også ivareta den viktige åndsverkloven.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har følgende spørsmål til kulturministeren: «Bergen er utnevnt til europeisk kulturby i år 2000 sammen med 8 andre byer i Europa. Dette blir en unik anledning for norsk kultur, med vekt på kystkultur, til å bli profilert også utenfor landets grenser. Vil statsråden se til at dette unike prosjektet sikres en økonomi slik at det kan gjennomføres etter intensjonene?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Men statsråden er også kjent med at Kulturby Bergen 2000 er kommet opp i store problemer nettopp når det gjelder å markedsføre kulturbyen i Norden og i resten av Europa. Det var faktisk den norske regjering som sikret at Bergen ble en kulturby. Da handler det også om å profilere Norge i utlandet. Jeg er sikker på at statsråden kan finne frem til alt det formelle, og også be om at Bergen går videre til alle andre statlige institusjoner. Men kulturministeren er også Regjeringens kulturminister, og jeg vil be henne legge godviljen til og sørge for at både UD, Nærings- og handelsdepartementet, Eksportrådet osv. legger – jeg holdt på å si – sine krefter sammen, slik at kommunens folk slipper dette, fordi kulturprofilering i utlandet er jo – vil jeg tro – også et ansvar for Regjeringens kulturminister.
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-16:
«Støyperibransjen i Norge utdannar i dag fagarbeidarar ved Skandinaviska Gjuteriskolan i Jønkøping. På grunn av vanskeleg økonomi er framtida for dette viktige tilbodet usikker. Det hastar med å få ei avklaring av spørsmålet for å sikre norsk ungdom og norsk støyperibransje eit tilbod også etter år 2000. Kva vil statsråden gjere for å sikre dette tilbodet, og kva tid vil det kome ei endeleg avklaring?»
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-16:
Eg takkar statsråden for svaret. Støyperibransjen er viktig på mange område i det norske samfunnet: 2 000 tilsette, 2 milliardar kr i omsetning og ein eksportdel på 50 pst. i ein veldig konkurranseutsett marknad. Dette krev ei veldig god fagutdanning, og sidan det er få elevar, er det lite som talar for å opprette eit fullgodt norsk tilbod. Derfor er, som statsråden også var inne på, det skandinaviske samarbeidet veldig positivt. Bakgrunnen for det spørsmålet som eg tok opp i dag, er at bransjen føler at framtida er litt uviss. Eg håper at statsråden iallfall kan garantere at norske elevar og bedrifter framleis skal ha tilgang til dette tilbodet også etter 2000, at ikkje det er uvisst, og dernest at vi må få rask behandling og avgjerd slik at både bedrifter og andre kan begynne å rekruttere folk til dette fagtilbodet også etter 2000.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Spørsmålet går til samferdselsministeren: «Fra media er det kjent at en kommunelege i Sula kommune i Møre og Romsdal ble fratatt sitt førerkort etter at han overtrådte fartsgrensen da han kjørte sammen med en ambulanse for å være parat til å gi livgivende helsehjelp til en alvorlig syk person i ambulansen. En slik reaksjon ut fra vegtrafikkloven synes å være i strid med legens plikt, ifølge helselovgivningen. Hva kan statsråden tenke seg av tiltak for å unngå en slik uholdbar praksis?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Det er vanlig å takke for svaret. Jeg må kanskje takke for et svar som jeg ennå ikke vet hva blir, i og med at svaret også er knyttet til neste spørsmål, og jeg avventer det. Men jeg vil bare si at jeg egentlig har reist dette spørsmålet på prinsipielt grunnlag, illustrert med det eksempel som går fram av spørsmålet. Jeg tror altså at en slik straffereaksjon som antydes her, som kanskje heller ikke er uvanlig i andre lignende saker, strider mot folks alminnelige rettsoppfatning. Det er et krav at legen skal handle resolutt og riktig når en situasjon krever det. Jeg synes at dette spørsmålet eventuelt, hvis det knytter seg til praksis, krever en oppfølging. Jeg er spent på å høre hva statsråden kan si. Hva slags framdrift ser statsråden for seg i denne saken?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Det er ikke ønskelig ut fra kun presseomtale å gi en kommentar til politiets reaksjon i denne konkrete saken. I og med at saken fortsatt er til behandling ved politiet og domstolen, ber jeg om forståelse for at jeg ikke kommenterer den. Når det gjelder tiltak i forhold til problemstillingen legevakt/utrykningskjøring, vil jeg gjerne utdype dette i svaret på spørsmålet fra Ola D. Gløtvold, hvor det vil bli redegjort kort for vegmyndighetenes arbeid på dette området. Dette spørsmålet kommer da som neste spørsmål.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg er helt enig i at det ikke var et utfyllende svar jeg var i stand til å gi på spørsmålet. Begrunnelsen for hvorfor det var slik, gav jeg i mitt hovedsvar. Vi arbeider imidlertid på spreng i departementet med dette spørsmålet. Vi avventer nå det siste innspillet fra Vegdirektoratet, som jeg regner med vil komme til departementet snarest mulig. Departementet vil deretter ta endelig stilling til hvorvidt leger i kommunal legevakttjeneste skal gis adgang til å bruke eget privat kjøretøy som utrykningskjøretøy, med det regelverk de da vil være omfattet av, og de dispensasjoner som da vil være gitt. Jeg vil derfor få lov til å komme tilbake til dette i en senere omgang på generelt grunnlag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg vil ikke kunne kommentere den aktuelle saken, noe som er i tråd med mitt svar på spørsmålet fra representanten Asmund Kristoffersen, og begrunnet i at forholdet etter hva jeg kjenner til, er under behandling av politiet. I departementet vurderes det nå i hvilket omfang og på hvilke vilkår det eventuelt kan tillates å gi leger i kommunal legevakttjeneste adgang til å utstyre sin private bil med blålys. Det vurderes videre hvilke krav til kompetanse som skal settes for fører av utrykningskjøretøy, og hvordan slik kompetanseoppbygging rent praktisk kan gjennomføres. Dette er noen av flere forhold knyttet til et foreliggende forslag til revidert forskrift om godkjenning og registrering av utrykningskjøretøy og en ny forskrift om kompetansebevis for utrykningsførere. Arbeidet med nytt regelverk har dessverre tatt svært lang tid og vil bli påskyndet. Det er imidlertid gjennomført en høring av forslag til nytt regelverk, og det tas sikte på at saken blir oversendt Samferdselsdepartementet fra Vegdirektoratet så snart som mulig. Departementet vil deretter ta endelig stilling til hvorvidt leger i kommunal legevakttjeneste skal gis adgang til å bruke eget privat kjøretøy som utrykningskjøretøy.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg kan forsikre at saken vil bli fulgt opp fra departementets side. La meg også tilføye at jeg forstår den generelle debatten som pågår i samfunnet rundt de spørsmålene som er reist av de to siste spørrerne. Det er naturlig ikke bare å skynde på prosessen, men å skape en avklaring som gir dem som blir tildelt utrykningskjøretøytillatelse, mulighet til å ta den i bruk, samtidig som de settes i stand til å håndtere et utrykningskjøretøys begrensinger når det gjelder regelverk. I den sammenheng er tildeling av blålys en del av et utrykningskjøretøys oppsett.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg er ikke uten videre enig i at østre linje i Østfold ikke blir prioritert av NSB. Lokaltogene på strekningen Skøyen–Mysen har samme prioritet som lokaltogene på strekninger som Kongsberg–Eidsvoll, Spikkestad–Moss og Skøyen–Kongsvinger når det gjelder togmateriell og NSBs tilbud i forhold til etterspørselen. Det synes heller ikke å være slik at antall avganger har gått ned i forbindelse med ruteomlegginger. Etter det jeg har fått opplyst, har endringer som har blitt foretatt på strekningen Oslo–Mysen, resultert i flere avganger. Det har vært en sterk vekst i antall reisende med tog de siste årene, spesielt gjelder dette som følge av ruteomleggingen høsten 1999. På årsbasis frakter nå lokaltogene rundt Oslo om lag en million flere passasjerer enn før ruteomleggingen. Dette er en utvikling som selvsagt er svært gledelig for kollektivtransporten, men den har, slik representanten korrekt påpeker, ført til en trengselssituasjon på lokaltogene. Rundt Oslo er det i dag i rushtiden en etterspørsel etter sitteplasser som langt overgår tilgjengelige seter. Østfoldbanen har flest fulle tog og merker følgelig problemet mest. Østre linje står imidlertid ikke i noen særstilling med hensyn til underkapasitet på sitteplasser. La meg tilføye at jeg har fått opplyst av NSB Kortdistanse at de benytter alt tilgjengelig vognmateriell i rushperiodene om morgenen og ettermiddagen i lokaltogtrafikken i Oslo-området. I henhold til rammeavtalen mellom staten og NSB om statens kjøp av persontransporttjenester for perioden 1998-2001, har NSB bestilt 36 nye togsett, som vil bli satt i trafikk i 2001-2002. Disse togsettene vil bli satt inn i Oslo-området og på Jærbanen. Med innføringen av de nye togsettene vil kapasitetssituasjonen forbedres. Om det vil være behov for ytterligere kapasitetsøkning, vil være avhengig av og må vurderes i forhold til den videre utviklingen i antall togreisende.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg er fornøyd med enhver økning når det gjelder etterspørselen etter kollektivreiser. Så jeg må si at det gleder meg at etterspørselen etter togreiser har økt så sterkt som den har gjort. Jeg vil også minne om at jeg i mitt svar beskrev hva jeg så for meg når det gjaldt investeringer i 36 nye togsett, og at en betydelig del av disse vil bli satt inn i Oslo-området og dermed bedre situasjonen fra 2001-2002. La meg også si at kapasitetssituasjonen på Østfoldbanens Østre linje må ses i sammenheng med utviklingen av jernbanens kjørevei mellom Ski og Oslo, hvor det er behov for kapasitetsøkning i rushperioden. Regjeringen vil presentere de framtidige planene for investeringstiltak i kjøreveien i den kommende stortingsmeldingen om Nasjonal transportplan for 2002-2011. Så her ser vi på kjørevei, og NSB ser på sitt materielltilbud.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
I forskrift om inn- og utflygingstraseer for Oslo Lufthavn Gardermoen er det blant annet gitt bestemmelser om åpningstid, bruk av rullebaner, motorbruk og operative bestemmelser, herunder fremgangsmåter ved utflyging og innflyging. Oslo Lufthavn AS er bemyndiget til å utøve støy- og traséovervåking, og de rapporterer månedlig fra støy- og traséovervåkingsanlegget. Målinger så langt er i hovedsak i rimelig samsvar med beregningene. På sommerstid viser imidlertid erfaringene noe større andel avganger mot sør enn forventet. Dette gir noe høyere støy i områder sørøst av flyplassen. Resultatene av pågående analyser av vindforholdenes betydning for valg av baneretning vil, sammen med innføring av bedre tilpassede prosedyrer og ny informasjon om trafikkmengde, være en viktig del av forutsetningene for oppdatering av de beregninger som skal danne grunnlag for vurdering av fasadeisolasjonstiltak. Ifølge OSLs Miljøoppfølgingsprogram skal OSL avslutte og evaluere det igangværende program for isolasjonstiltak samt oppdatere flystøysonekart i løpet av inneværende år. Denne evalueringen, sammen med oppdaterte flystøysonekart, er nødvendige forutsetninger for vurdering av behovet for ytterligere støyisoleringstiltak. Samferdselsdepartementet har løpende kontakt med Luftfartsverket om støyforholdene omkring flyplassen på Gardermoen, og det vil bli gjennomført en hovedevaluering av konsekvensene av forskriften høsten 2000.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Statsråden er enig i storsamfunnets ansvar også på dette området. I løpet av inneværende år vil det skje en avklaring av behovet for ytterligere støyisolering innenfor de rammer som tidligere er redegjort for og satt. La meg nevne at innenfor støysonene har det, på grunn av overgang til mer støysvake fly og omlegging, vært en nedgang i antall personer som er berørt, fra 4 000 til 2 500. Jeg vil også minne om at Luftfartsverket nylig er gjort kjent med at Ullensaker kommune har gjennomført egne støymålinger. Ut fra en foreløpig vurdering er det reist en del spørsmål om gjennomføringen av analysene og metodikken. Dette gjennomgås nå av Luftfartsverket, og det er derfor for tidlig for meg å kommentere konkret de målingene som er gjort av Ullensaker kommune. Men vi vil komme tilbake til dette i en senere omgang.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «For kort tid siden ble en lege fratatt sitt førerkort fordi han fulgte etter en ambulanse ved utrykning og ikke holdt fartsgrensen. Leger som må bruke privat bil ved akuttutrykninger, burde kunne få bilen utstyrt med varsellys og merking slik at de kan komme like raskt fram som politi og ambulanse. Vil statsråden bidra til at så skjer?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, og syns det var gledelig å høre at man nå vil sette fortgang i arbeidet med å få til en revidering av forskrift om godkjenning og registrering av utrykningskjøretøy og ny forskrift om kompetansebevis for slik utrykningskjøring. Jeg håper at dette nå vil skje raskt, og at Vegdirektoratet snarest mulig kan få saken videre til departementet, slik at departementet kan ta den opp, og vi får en forskrift som gir leger anledning til å følge ambulanse og komme like raskt til et ulykkessted eller til et alvorlig sykdomstilfelle som andre aktuelle aktører. Jeg tenker da på både ambulanse og politi. Lægeforeningens president har selv sagt at det ville være ønskelig for foreningens medlemmer og andre leger at man kunne komme fram til en slik ordning.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg skal få stille et spørsmål til samferdselsministeren: «Østre linje i Østfold er en togstrekning som ikke blir prioritert fra NSB. Dette til tross for at det daglig er svært mange pendlere som reiser med toget, og at dette antallet er sterkt økende. Etter omlegging av nye ruter har antall avganger gått ned. Etter den siste omleggingen ved nyttår er det bare ståplasser fra Spydeberg/Knapstad til Oslo på pendlertogene om morgenen. Det samme er tilfelle fra Oslo om ettermiddagen. Dette er ikke akseptabelt. Hva har statsråden tenkt å gjøre med problemene?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si at det var ikke mye oppløftende i det. Det er faktisk ikke så mange tog på Østre linje at vi ikke klarer å følge med når det blir nedlagt et tog. Så derfor er det ikke riktig det statsråden sier. Ved forrige omlegging – ikke nå i januar, men forrige gang – ble det ett pendlertog mindre om morgenen, noe som selvsagt gjør at det blir enda trangere for dem som reiser. Jeg mener at vi nå må ta Østre linjes problemer på alvor. Vi kan ikke forlange at folk skal stå i 45-50 minutter både når de reiser inn om morgenen og tilbake om kvelden. Det er veldig mange flere pendlere – en økning på 33 pst. bare på én stasjon – noe som gjør at dette er et problem. De som kontrollerer billetter, tør ikke å gå rundt i toget. Dermed må også NSB tape på dette.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «En samlet kommunalkomite ba i forbindelse med budsjettinnstillingen for 2000 om at støttesatsene til arbeidsmarkedsbedriftene økes, slik at det gir en reell kostnadsdekning, og at ikke de svakeste skyves ut fordi kravet til inntjening stadig er økende. Komiteens forutsetning var at dette ikke skulle gå på bekostning av antall tiltaksplasser for yrkeshemmede. Hvordan har statsråden fulgt opp budsjettinnstillingen?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil med en gang slå fast at Stortingets intensjon var ikke å redusere antall tiltak. Og det statsråden sa i sitt innlegg under debatten om at det ville bli vanskelig å gjennomføre omfattende endringer allerede fra årsskiftet, skal jeg for så vidt være enig i. Men det betydde ikke at statsråden ikke skulle gjøre noe i løpet av det året vi er inne i nå, for det Stortinget sa, og vi mente alvor med det vi sa og påpekte, var at støttesatsene er for lave, og at dette skyver ut de svakeste. Slik kan det ikke være, sa Stortinget, for det er nettopp de svakeste vi skal ivareta i disse bedriftene. Og derfor påpekte jeg også i mitt innlegg at statsråden hadde mulighet til å komme tilbake til pålegget fra et samlet storting i revidert nasjonalbudsjett. Ser ikke statsråden at det er viktig å komme med positive signaler nå? Når vil egentlig statsråden følge opp Stortingets enstemmige vedtak – inklusive Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre – som ble fattet under budsjettbehandlingen?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I enkelte områder rundt Oslo Lufthavn Gardermoen har Oslo Lufthavn(OSL) målt betydelig høyere støy enn beregnet. Luftfartsverket har gjennom myndighetsvilkår og etterfølgende forsikringer overfor kommuner, grendelag og enkeltpersoner godtgjort at støy utover beregnede grenseverdier skal kompenseres med avbøtende tiltak. (OSL) Vil statsråden medvirke til at det snarest settes i verk støyisoleringstiltak i henhold til gitte skriftlige forsikringer?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker statsråden for et svar som jeg synes egentlig var positivt. Jeg forstår det slik at det i løpet av inneværende år vil bli klart hvilke boliger som har behov for ytterligere støyisolering, og at det vil bli satt i gang støyisolering av disse boligene. Jeg tror det dreier seg om ganske mange, fordi det er gjort målinger av flystøyen som viser at mange flere boliger blir berørt av flystøy enn det man hadde regnet med. Det er viktig at storsamfunnet viser generøsitet og gjør det som er mulig for å gjøre ulempene ved flystøy så små som mulig for dem som blir berørt av støy, utover det som man har lagt til grunn. Jeg håper statsråden er enig i det.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Eg vil få stilla følgjande spørsmål til sosialministeren: «Kvinner i felles verksemd/gardbrukarar fødde etter 1937 står utan pensjonspoeng for åra før 1986. Reglane før 1986 hindra likestilling mellom ektefellar som vart pensjonistar eller uføretrygda. Med minst 40 oppteningsår for å oppfylla folketrygda sitt krav vert derfor desse kvinnene minstepensjonistar endå dei har arbeidd heile sitt vaksne liv i felles verksemd. Vil statsråden gi pensjonsgjevande næringsinntekt tilbakeverkande kraft for åra 1967-1986?»
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Eg vil takka for svaret og for positiv vilje til å gjera noko her og følgja dette vidare opp. Dette handlar om rettferd for yrkeskvinner i sjølvstendige næringar. Bedrifta, butikken eller garden kunne vera eigd og driven av begge. Men utan pensjonspoeng før 1986 vart denne yrkesgruppa av kvinner sette utanfor tryggingsnettet i folketrygda, noko som vil få omfattande verknader for deira livssituasjon. Det var lovverket som førte til dette. Om mannen sat i full stilling utanom garden eller bedrifta, kunne han likevel verte sett på som hovudutøvar og få heile inntekta skriven på seg. Resultatet vart inga pensjonsgjevande inntekt for kvinnene. I tillegg vart det seinare gjort store skilnader, alt etter kva likningskontor ein høyrde til. Denne gruppa kvinner har venta lenge nok, med snart 30 års arbeid for å løysa dette. Kva tidsplan har statsråden for å få denne saka avklara og løyst?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-02-16:
Pensjonsgjevande inntekt vert fastsett av likningsetaten og er såleis eit spørsmål som høyrer inn under Finansdepartementet. Reglar for opptening av pensjonspoeng i folketrygda er mitt ansvar, difor følgjande svar frå mi side: Ektefellar i felles verksemd må setja fram krav om å få likninga fordelt i samband med sjølvmeldinga. Som kjent var det grenser for ei slik fordeling i skattelova før 1986. Det gjorde det vanskeleg for ein del kvinner i jordbruket å få fastsett poeng i forhold til arbeidsinnsatsen sin. Grunna tidlegare kjønnsrollemønster var det elles vanleg at inntekta på gardsbruket i sin heilskap vart kravd av mannen. For ektefellar med gardsbruk med låge og middels inntekter ville eit større høve til å fordela inntekta i dei aktuelle åra neppe vera nokon pensjonsmessig fordel for ektefellane samla sett. Det kjem av ordninga med særtillegg/minstepensjon. Ved dødsfall får dessutan attlevande ektefelle ein fordel av avdøde si opptening. Ei deling vil likevel alltid vera til fordel for samla inntekter over 12 gonger folketrygda sitt grunnbeløp, fordi det her blir sett tak for kva den enkelte får godskrive på seg. Ved skilsmisse vil det vera ein fordel for kvinna at den tidlegare felles inntekta frå gardsbruket er fordelt. Mange kvinnelege gardbrukarar som no nærmar seg pensjonsalderen, ser at dei manglar poeng for åra før 1986, og oppfattar det som diskriminerande samanlikna med mannen, som har fått auka sine poeng på grunn av deira felles arbeidsinnsats. Eg er kjend med at landbruksorganisasjonane i samband med jordbruksoppgjeret i 1992 sette fram spørsmål om ei frivillig ordning som gav ektefellar høve til å fordela den pensjonsgjevande inntekta mellom seg annleis med tilbakeverkande kraft for åra 1967-1986, men at dei den gongen ikkje fekk medhald. Organisasjonane har no teke opp spørsmålet med meg i samband med arbeidet med utjamningsmeldinga. Organisasjonane vart i møte i Sosial- og helsedepartementet våren 1999 orienterte om at spørsmålet låg på sida av dei spørsmåla som vart tekne opp der, sidan det handlar om fordeling av pensjonsrettar ektefellane imellom. Etter ynske frå organisasjonane har departementet arbeidd vidare med spørsmålet i haust. Tidleg på nyåret vart saka send vidare til Finansdepartementet som rette departement med førebels vurderingar og spørsmålsstillingar frå Sosial- og helsedepartementet. Eit hovudspørsmål vil vera om ein kan opna for eit frivillig høve til omfordeling mellom ektefellane utan at dette blir administrativt for komplisert. Eg kan ikkje no seia noko om denne vurderinga, men vil halda kontakt med finansministeren om saka og sjølvsagt koma tilbake med ei oppfølging.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-02-16:
Av mitt fyrste svar går det fram at eg ikkje på dette tidspunktet vil forskotera noko vi kan kalla ei løysing. Men det vi nå ser på, er spørsmål om å opna for frivillig høve til omfordeling mellom ektefellane, utan at dette administrativt blir for komplisert. Eg har forståing for at organisasjonane på nytt har reist dette spørsmålet, nettopp ut frå tanken om rettferd ektefellar imellom, men òg fordi det har vore ulik praksis, som representanten Aarrestad var inne på, frå likningskontor til likningskontor. Når det gjeld spørsmålet om tidsplan, vil eg setja mykje inn på at ein får avklara denne saka i løpet av våren.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-02-16:
Eg har understreka at eit godt tilpassa transporttilbod er ein føresetnad, og eg har stor forståing for at representanten Arnesen i dag set søkjelyset på eit spørsmål som det er all grunn til å retta merksemd mot. Så har eg orientert om dei ordningane som er i dag. Mitt inntrykk er at det faktisk er slik at det også finst ordningar som ikkje alle kjenner til, og at det her er behov både for informasjon om dei reglane som er, og for forbetringar. Eg vil ta med meg det som er tatt opp her, til samferdselsministeren, slik at vi kan sjå på på kva måte vi innanfor denne perioden kan medverka til så mykje forbetring som mogleg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-02-16:
Eg deler Tømmerås si påpeiking her av behovet for like rettar på tvers av grensene. Eg var overraska sjølv då eg møtte den eine saka etter den andre rett etter at eg var komen inn i departementet, der ein i utgangspunktet trudde at EØS-avtalen dekte slike forhold, men der det altså viser seg at for dei nordiske landa er det den nordiske konvensjonen som her sikrar og utfyller. Eg har gjort greie for regelverket slik det er i dag og òg – slik eg har forstått Kuusijärvi-saka – så langt er tolka. Eg skal ta med meg dei opplysningane som er komne her, og medverka så langt eg kan. Og eg har erfaring med at ein kan lukkast i ytterlegare betringar.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil gjerne stille spørsmål til sosialministeren: «For å få lønnet foreldrepermisjon i Norge må mor ha jobbet i Norge før fødselen, mens i Sverige må foreldrene bo i Sverige for å opparbeide slike rettigheter. Et nybakt foreldrepar bosatt i Halden, hvor mor jobber i Sverige, står derfor nå uten rettigheter til foreldrepermisjon. Dette angår mange som bor i grensestrøk og jobber i Sverige. Vil statsråden rydde opp i dette?»
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Dette håper jeg er gode nyheter for det eksemplet jeg har med meg fra hjemfylket mitt, for vedkommende der har ikke avsluttet sitt arbeidsforhold i Sverige. Hun ønsker permisjon, ikke å avslutte jobben sin. Etter det statsråden sier, skjønner jeg det sånn at det betyr at hun likevel skal ha rett til fødselspenger fra Sverige. Men foreløpig har hun altså fått avslag både fra norsk og svensk side, med henvisning til at hun ikke har opparbeidet slike rettigheter, og nettopp med henvisning til den saken i EF-domstolen som statsråden viste til. Så i hvert fall i første instans sies det fra svensk side at så lenge man ikke bor i Sverige, har man ikke rettigheter når det gjelder foreldrepermisjon. Men uansett høres det ut som det er én gruppe som faller utenom ordningen, både i Norge og i Sverige, nemlig de som har avsluttet sitt arbeidsforhold i Sverige, men likevel bor i Norge. Så jeg går ut fra at statsråden vil jobbe videre med regelverket, sånn at vi er sikret at alle hull er tettet, for det er jo helt uakseptabelt at man skal bli stående uten rettigheter fordi man arbeider på feil side av grensa.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helseministeren: «Evalueringa av Forskrift for miljørettet helsevern er nå lagt fram i en rapport utgitt av blant andre Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Denne rapporten viser blant annet at kun 5 pst. av skolene og barnehagene tilfredsstiller kravene i denne forskriften, og at det vil ta lang tid før en kan nå kravene innenfor de økonomiske rammene som skolesektoren kan forholde seg til i dag. Hva vil Regjeringen nå gjøre for å bedre inneklimaet og arbeidsmiljøet i skolen?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Det er helt riktig at det er vedtaket som Stortinget har fattet, som danner grunnlaget for dette. Det ble fattet for snart fire år siden, og det har derfor tatt veldig, veldig lang tid før man har fått ei avklaring av hvordan dette skal følges opp. Den interdepartementale arbeidsgruppa som var satt ned, konkluderte med – som statsråden refererte – at kravene var tilfredsstillende. Men de hadde likevel på alle tre områdene, både når det gjelder fysisk arbeidsmiljø, brukermedvirkning og tilsyn, tatt forbehold om at man måtte vurdere dette når forskrift om miljørettet helsevern var evaluert. Nå er den evalueringa kommet, og den viser at forskriften som den er i dag, ikke er et godt nok verktøy. Vi i Arbeiderpartiet mener at elever bør få en lovfestet rett til et godt arbeidsmiljø, på linje med arbeidstakere. Evalueringa viser også at den aller viktigste årsaken til at man ikke når kravene i dagens forskrift, er økonomi. Mitt spørsmål er: Hva vil Regjeringa gjøre med det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
La meg først si at jeg synes nok at representanten Konglevolls parti og de partier som inngår i denne regjering, bør dele ansvaret omtrent på midten for den tid som har gått. Så vil jeg utover det si at vi nå har på bordet både arbeidsgrupperapporten og evalueringen, den siste er rykende fersk. På dette grunnlag vil Regjeringen ta standpunkt til de forbedringer som vi klart ser det kan være behov for, knyttet ikke minst til brukernes medvirkning og til muligheten for klageadgang. Vi vil også se på tilsynsfunksjonen. Det er klart at dette har med kommuneøkonomi å gjøre. Dette er av de oppgaver som kommunene er pålagt, og hvor gjennomføringen selvsagt er avhengig av den økonomi som kommunene år om annet blir stilt til rådighet fra Stortingets side. På linje med en rekke andre forhold må dette inngå i vurderingen av kommuneøkonomien hvert år.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Det finnes i dag ikke noe spesielt tilbud til barn under fem år, fordi aktuelle behandlingssteder ikke har egnede fysiske fasiliteter for denne gruppen. Behandling av grupper av barn under fem år krever ekstra tilsyn og overvåking samt spesialtilpassede fysiske forhold som f.eks. barnesenger, sikring av trapper og svømmebasseng, i tillegg til strenge krav til røykfrie lokaler, diett, hygiene mv. Det gis imidlertid tilbud til en og annen under fem år i gruppen for større barn. Tilbudet er i dag lokalisert til Los Teques, Den Norske skoles internat, på Gran Canaria. Etterspørselen etter behandlingstilbud for barn med astma og atopisk eksem har heller ikke vært spesielt stor ifølge sekretariatet for behandlingsreiser ved Rikshospitalet. Det er ikke mange land, om noen i det hele tatt, som etterspør dette behandlingstilbudet. Det ble avviklet en prøvegruppe for barn under fem år i 1998 ved Igalo-instituttet i Montenegro. På grunn av den politiske situasjonen kunne prosjektet ikke videreføres i 1999. Når situasjonen i området er tilstrekkelig stabil, vil det kunne bli aktuelt å vurdere å sende grupper av barn under fem år til Igalo-instituttet. Jeg nedsatte i 1999 et utvalg for å vurdere dagens ordning for behandlingsreiser til utlandet, bl.a. for å se på om dagens ordning omfatter de pasientgrupper som har størst behov for ordningen. Utvalget skal gi sine tilrådinger om hvordan ordningen bør være i fremtiden, og en NOU vil bli overlevert meg i slutten av februar. Deretter skal denne utredningen ut på en tre måneders høring, hvoretter departementet vil ta stilling til de konkrete forslagene som der kommer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Selv om tilbudet til barn under fem år når det gjelder utenlandsbehandling, er slik som jeg redegjorde for i mitt hovedsvar, er det jo ikke slik at denne gruppe barn står uten behandlingstilbud i Norge. Det er det grunn til å minne om. Når det gjelder spørsmålet om hva som bør være det fremtidige tilbudet når det gjelder utenlandsbehandling, viser jeg til at det ble tatt initiativ til en prøvegruppe i 1998, og det er jo et uttrykk for at man faktisk har vurdert å gi et slikt tilbud. Av beklagelige grunner, som er godt forståelige, måtte man fryse det opplegget i fjor, men vi vil vurdere det på nytt når situasjonen tillater det. Spørsmålet om finansiering finner jeg grunn til å ta stilling til i forbindelse med at vi får den brede gjennomgangen av hva slags utenlandsbehandling vi skal tilby, fra utvalget, som om kort tid leverer innstilling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Det representanten Nesvik i dette spørsmålet og i tilleggsspørsmålet viser til, er et administrativt forslag fra en intern prosess i Møre og Romsdal fylkeskommune som ikke har vært til noen endelig politisk behandling. Jeg må si jeg har den tiltro til folkevalgte myndigheter i Møre og Romsdal at de avveier dette på en klok måte i forhold til de føringer som foreligger fra nasjonalt hold, og som jeg har redegjort for. Jeg ville få det svært travelt hvis jeg skulle forholde meg til alle mulige innsparingsforslag som ligger i skuffene til byråkrater i fylkeskommunene. Vi må forholde oss til de vedtak som treffes. Det skal jeg gjøre hvis Møre og Romsdal fylkeskommune treffer et vedtak som klart strider mot nasjonale retningslinjer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Jeg vil innledningsvis si at jeg er bekymret over den situasjonen representanten Nesvik beskriver, med overbelegg og korridorpasienter. Derfor har jeg tatt initiativ både overfor Statens helsetilsyn, Kommunenes Sentralforbund og fylkeskommunene til en oppfølging av problemet med korridorpasienter i sin brede alminnelighet. Jeg mener at det er et problem som vi i mye større grad burde klare å få bukt med, fordi det i stor grad går på organisering av virksomheten. En slik situasjon som her beskrives, er ikke i tråd med nasjonale målsettinger for helsesektoren. Jeg vil vise til det ansvar den enkelte fylkeskommune har for å organisere og prioritere pasientbehandlingen i tråd med disse målene. La meg videre si noe om den satsingen som er gjort fra statlig side i forhold til sykehussektoren generelt de siste årene. Tilskuddene til sykehussektoren har økt relativt kraftig utover hele 1990-tallet. Staten har økt sin finansieringsandel, særlig gjennom innsatsstyrt finansiering, som ble innført i 1997. Antall innleggelser av pasienter har økt med 5 pst. fra 1996 til 1998. Prognosene for 1999 tyder på at denne veksten fortsetter. Bruddene på den nye ventetidsgarantien har sunket vesentlig i samme periode, og nye tall vi fikk i går, viser at denne trenden holder seg. Fra 1997 og fram til i dag er utbetalingene til innsatsstyrt finansiering økt med i størrelsesordenen 1,8 milliarder kr. Veksten har vært større enn forutsatt, og dette presser allerede trange fylkeskommunale rammer når fylkeskommunenes egenfinansiering av aktivitetsøkningen skal dekkes. Finansieringsordningen kjennetegnes ved at de statlige tilskuddene til fylkeskommunene gjøres avhengig av hvor mange pasienter som behandles ved sykehusene. Det rapporteres likevel om til dels store underskudd, spesielt ved regionsykehusene. Det foreligger foreløpige tall for netto driftsresultat for 14 fylkeskommuner. Disse viser et samlet underskudd på 480 mill. kr, mot et overskudd i 1998 på 240 mill. kr og et gjennomsnitt i perioden 1994-1997 på 1,3 milliarder kr. Tallene viser stor variasjon mellom fylkeskommunene. Dette indikerer at økonomien i fylkeskommunene i år blir svært krevende, og fordi fylkeskommunal økonomi er vanskelig, blir sykehusøkonomi vanskelig. Sykehusene utgjør som kjent en meget stor andel av fylkeskommunenes økonomi. Dette er noe av bakgrunnen for at det nå foretas en bred gjennomgang av sykehusenes økonomi. Det arbeidet er i gang i et samarbeid mellom Kommunenes Sentralforbund, fylkeskommunene, sykehusene og staten. Eksterne forskningsmiljøer er tatt med for å kunne belyse situasjonen med nye undersøkelser og foreliggende forskningsresultater. Hensikten er å få en bred vurdering, med vekt på å beskrive dagens ressurssituasjon, der årsaker og konsekvenser belyses. Denne gjennomgangen må skje innenfor knappe tidsfrister, og jeg kommer tilbake til Stortinget innen utgangen av mars med en proposisjon og med forslag til tiltak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Man kan umiddelbart stille seg spørrende til en slik situasjon som er beskrevet i media, og som representanten Nesvik foreholder meg. Det vi imidlertid må forholde oss til, er den ansvarsdeling som gjelder i sykehusvesenet. Jeg er klar over at representanten Nesvik ønsker en annen ansvarsdeling der det er mulig å stille helseministeren til ansvar for 5 mill. kr disponert på den ene eller andre måten ved et sykehus. Men slik ansvarsdelingen er nå, må jeg forholde meg til det som er mitt ansvar. Det er å sørge for at dette sykehuset og andre sykehus har rammebetingelser som gjør at de kan drive forsvarlig. Det ansvaret tar jeg. Den gjennomgangen jeg redegjorde for, er et uttrykk for det. Og så må lokale myndigheter, som jeg skjønner har studert dette forholdet inngående ved befaring av sykehuset, ta ansvar for å forholde seg innenfor disse rammebetingelsene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Den grundige gjennomgang som jeg varslet, er knyttet til den arbeidsgruppen som vi nå har nedsatt, som ikke bare skal forklare hvorfor situasjonen er blitt som den er blitt, for det synes jeg i og for seg vi har en relativt god oversikt over, men som skal komme med forslag – bl.a. knyttet opp mot fastlegeordningen som skal tre i kraft neste år – om hvordan en kan unngå den type skjevheter som både representanten Ballo og jeg er helt enige om er uheldige. Vi må innrette oss slik at vi kan unngå dette.