Sigurd Hille (Høyre), 2016-04-28:
Innledningsvis er det på sin plass å fastslå at det har vært bred politisk enighet om målet og rammevilkårene for norsk petroleumsvirksomhet. Oljevirksomheten har, som alle vet, bidratt til mange arbeidsplasser, både direkte og indirekte. Inntektene til staten har bidratt til den enorme velstandsutviklingen som vi har sett de siste tiårene. Antakelig vil dette kunne fortsette i lang tid fremover, selv om avkastning og utvinning vil bli redusert gradvis. Petroleumsskatteloven inneholder regler for hvorledes denne sektor skal beskattes. Dette skattesystemet avviker på flere punkter fra det alminnelige skattesystemet. Den viktigste forskjellen her er at det i tillegg til den ordinære selskapsskatten også må erlegges en særskatt, slik at samlet marginalskatt som kjent blir 78 pst. Det må vel kunne konkluderes med at dette neppe er en spesielt lav skattesats, men også om dette har det vært bred politisk enighet. Det er et viktig mål at det legges til rette for lønnsom produksjon av olje- og gassressursene i et langsiktig perspektiv, og at dette skjer mest mulig effektivt. Viktig her er det at det blir tatt hensyn til helse, miljø og sikkerhet og til andre næringer. Det skattesystemet som er utviklet, sikrer fellesskapets inntekter, samtidig som det gir selskapet incentiver til effektiv drift, og at investeringene blir mest mulig samfunnsmessig lønnsomme. Norske forbrukere av energi subsidieres ikke som følge av petroleumsskatten. Sluttbrukerprisen bestemmes som kjent av internasjonale produktpriser, høye særavgifter og den konkurransen som er i de lokale markedene. Representantforslaget stiller spørsmål om hensikten ved å holde fast ved leterefusjonsordningen. Denne ordningen innebærer at selskaper som ikke er i skatteposisjon, kan velge mellom å få utbetalt skatteverdien av letekostnadene umiddelbart og å fremføre med rente og få refundert skatteverdien av eventuelt underskudd når de er i skatteposisjon. Selskapene har dermed sikkerhet for at de vil få utnyttet alle skattefradrag, og fremføringsrenten kompenserer selskaper som må vente på skattefradrag til senere år. Refusjonsordningen gir dermed lik økonomisk verdi av skattefradraget for letekostnader for selskaper i og utenfor skatteposisjon. Nåverdien av statens fremtidige skatteinntekter er uavhengig av om fradrag for letekostnader skjer løpende det enkelte år, eller med et større fradrag når selskapet kommer i skatteposisjon. Leterefusjon innebærer ikke subsidiering av letevirksomhet, men likebehandling av selskaper som ikke er i skatteposisjon, med selskaper som er i skatteposisjon. Når det gjelder punktet om å forbedre og videreutvikle støtteregimet for fornybar energi og teknologiutvikling, er det å vise til de allerede etablerte og omfattende støtteordninger som er, bl.a. gjennom Enova, Innovasjon Norge og Forskningsrådet. Bevilgningene til disse formålene er dessuten økt i statsbudsjettet for 2016. Slik representantforslaget er utformet, ser det ut til at hensikten er at investeringene og aktiviteten på norsk sokkel skal reduseres. Redusert tilbud av olje og gass på markedet skal føre til redusert utslipp. Det er som kjent ikke mangel på olje og gass på verdensbasis, så redusert produksjon i Norge vil ikke ha noen påviselig effekt på globale utslipp. Imidlertid vil en slik produksjonsreduksjon ha en negativ effekt på den norske økonomien. Det er også grunn til å minne om viktigheten av å ha forutsigbare rammevilkår for norsk oljenæring, særlig i den krevende situasjonen som næringen nå er i. Det å igangsette offentlig utredning på dette tidspunkt vil kunne skape usikkerhet i næringen og forsterke de utfordringer som allerede er der. Det er derfor viktig og bra at det i denne sak er bred tverrpolitisk enighet om de rammevilkårene de har.