Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Pasienter som er i livets sluttfase, skal ha et godt tjenestetilbud. Det er viktig å sørge for at døende pasienter sikres en verdig avslutning på livet, slik at den siste tiden kan bli så god som mulig. Det gjelder enten pasienten er på sykehus, i sykehjem eller i eget hjem. Jeg har stor forståelse for at pasienten og de pårørende i saken som representanten Bakke-Jensen viser til, var fortvilet over at det tok flere dager før pasienten kunne komme hjem den siste tiden han hadde igjen å leve. En hovedregel i norsk helserett er at pasienten selv skal bestemme om han vil ha behandling eller ikke. I noen grad har pasienten innflytelse over hvordan behandlingen skal gjennomføres. Det er likevel begrensninger på dette punktet, fordi all behandling må være forsvarlig. Det er helseforetakene som har ansvar for de akuttmedisinske kommunikasjonssentralene, AMK, som koordinerer ambulanseoppdrag. AMK-sentralene håndterer henvendelser om akuttmedisinsk bistand og skal omprioritere mellom disse dersom det er nødvendig. Pasienter med behov for øyeblikkelig hjelp skal prioriteres foran pasienter med behov for transport – dette ifølge retningslinjene for bruk av luftambulanse. Retningslinjene åpner for at andre hensyn enn akuttmedisinske behov kan legges til grunn for bruk av luftambulanse. Et eksempel er hensynet til pasientens totale fysiske og psykiske belastning, spesielt ved lange avstander. Ambulansefly – og unntaksvis ambulansehelikopter – kan benyttes til å overføre pasienter til et annet sykehus eller til institusjon der pasienten hører hjemme. AMK-sentralene skal alltid prioritere den akuttmedisinske beredskapen, og hvis det er sammenfall i oppdrag, må de oppdragene som haster mest, tas før planlagte transporter. Den konkrete hjemtransporten som Bakke-Jensen refererer til, skulle foregå med luftambulanse. Jeg kan ikke gå inn i den konkrete saken, men vil understreke at værforhold og andre pågående og bestilte oppdrag vil kunne påvirke luftambulanseoppdrag. Helsepersonell stilles overfor etiske dilemmaer og vanskelige valg hver eneste dag. Noen ganger kan det innebære at de dårligste pasientene som fortsatt kan tilbys behandling, blir prioritert. Like fullt har de som koordinerer transporten, ansvar for å gjøre etiske vurderinger av transporttilbud for pasienter ved livets slutt. I tilbakemeldingene jeg har fått fra de regionale helseforetakene, fremgår det at aktørene strekker seg langt for å innfri disse pasientenes ønsker. Dersom det er praktisk mulig, blir pasienten sendt hjem samme dag som behandlingen blir avsluttet. Forutsetningen er at den kommunale pleie- og omsorgstjenesten har lagt til rette for å ta hånd om pasienten. Samtidig vil jeg tilføye at pasienter som er ved livets slutt, likevel ikke blir prioritert foran pasienter som må ha øyeblikkelig hjelp. Pasienter med uhelbredelig sykdom og kort forventet levetid vil ofte ha behov for lindrende behandling. Målet er best mulig symptomlindring og livskvalitet for pasienten og de pårørende. Mange pasienter ønsker å tilbringe mest mulig tid hjemme i denne fasen. Fastlegen og hjemmesykepleien spiller derfor en svært viktig rolle i den hjemmebaserte omsorgen for disse pasientene. Hjemmesykepleien og fastlegen skal samarbeide med palliativt team når det er nødvendig, for å gi god behandling og pleie. Palliativt senter ved sykehuset består av et tverrfaglig behandlingsteam som drar på hjemmebesøk til pasienten og gir råd og veiledning til ansatte ved sykehuset. Teamet er et bindeledd mellom primærhelsetjenesten og sykehuset. De aller fleste helseforetakene har et stort nettverk i kommunene, som består av sykepleiere som har bred kompetanse i kreftomsorg og lindrende behandling. Tilbudet om lindrende behandling skal organiseres slik at pasientene til enhver tid har tilgang på den hjelp og kompetanse de trenger. Lindrende behandling, pleie og omsorg krever derfor samspill og samhandling på tvers av nivåene i helsetjenesten. Så godt som alle helseforetakene har kliniske etikkkomiteer, og noen helseforetak har flere slike. De kliniske etikkomiteene skal bidra til høy etisk bevissthet om verdier og dilemmaer og bidra til å integrere etikk i klinisk praksis. Komiteene lager etiske retningslinjer og arrangerer seminarer for ansatte. De drøfter prinsipielle spørsmål, men også saker som er fremmet av ansatte, pasienter og pårørende. Mange av sakene handler om alvorlig syke og døende pasienter og etiske dilemmaer knyttet til omsorgen for disse pasientene. Arbeidet i de kliniske etikkomiteene er en viktig del av kvalitets- og pasientsikkerhetsarbeidet ved sykehusene. Dette arbeidet skal fortsette. Jeg legger til grunn at helseforetakene sørger for rask hjemtransport når pasienten ønsker å avslutte livet i eget hjem, og at de tilbyr god lindrende omsorg i livets sluttfase. Det betyr også å legge til rette for at pasienten kan være hjemme ved slutten av livet – dette i tråd med de føringer vi har gitt i årets oppdragsdokument, i den nasjonale kreftstrategien for 2006–2011 og i nasjonale retningslinjer for palliasjon i kreftsomsorgen. God kvalitet i tjenesten innebærer også å sørge for at pasienten får en verdig avslutning på livet. Jeg vil legge stor vekt på dette temaet i styringsdialogen med de regionale helseforetakene.