Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er å sette søkelyset på viktigheten av at vi i helsevesenet bruker alle de tilgjengelige ressursene som finnes, når det gjelder både økonomi, utstyr og personell, på en mest mulig effektiv måte, slik at flest mulig får behandling innen rimelig tid. Skal vi få dette til, er det helt nødvendig at det foretas en del endringer innenfor dagens system. Hva er dagens situasjon? Vi har de siste par årene sett en betydelig vekst i køen av pasienter som venter på å motta behandling i det offentlige helsevesenet. Ventetidene har økt noe, og vi har sett at utbetalingene til sykepenger også er økende. Dette skjer samtidig med at vi i Norge har relativt mange som står utenfor arbeidslivet grunnet at de er blitt uføre. Helse- og omsorgsministeren har varslet en samhandlingsreform som en vil kunne se konturene av en gang i løpet av 2009. Dette er en reform som svært mange har store forventninger til. Det er imidlertid slik at Helse-Norge ikke kan stoppe opp og vente på en reform som ingen ennå helt vet hva vil innebære. Dette er selvfølgelig heller ikke intensjonen, men jeg finner likevel grunn til å påpeke dette som en innledende kommentar i denne interpellasjonen. Som jeg sa helt innledningsvis, er det viktig å ta i bruk de ressursene som finnes i helsevesenet. En slik uutnyttet ressurs er helt åpenbart avtalespesialistene. Avtalespesialistene er en del av de regionale helseforetakenes sørgefor-ansvar. Denne delen av helsetjenesten er muligens den mest effektive delen av spesialisthelsetjenesten dersom en ser på hva som her blir gjort av helsetjenester og til hvilken pris. Når en så setter dette i sammenheng med effektiviteten, blir det åpenbart at det er mye å hente i spesialisthelsetjenesten dersom en kan utnytte det potensialet som ligger her, på en enda bedre måte. Det er fullt ut mulig å flytte flere av de store volumbehandlingene som skjer i sykehusene i dag, ut av sykehusene og i større grad gjøre dem hos andre. Dette kan faktisk gjøres uten at en mister nødvendig kompetanse og erfaring som er nødvendig å inneha i sykehusene våre. Dersom dette skal kunne bli mulig, må avtalespesialistene få et større antall med prosedyretakster, slik at disse blir mer på linje med de takstene som finnes i sykehusenes poliklinikker. Som et eksempel i den forbindelse kan jeg nevne at avtalespesialistene innen øre-, nese-, halsområdet fortsatt ikke har takster verken for nese-/bihulekirurgi eller søvnutredning. Avtalespesialistene utgjør allerede en relativt stor del av den polikliniske tjenesten i spesialisthelsetjenesten. Som et eksempel kan jeg nevne at avtalespesialistene i denne sammenheng utgjør 45 pst. av de polikliniske tjenestene i Helse Sør-Øst RHF. Det er på høy tid at man ser på normaltariffene på nytt for å få på plass takster som er oppdatert i forhold til dagens situasjon, slik at prisingen som skal skje, er i tråd med gjeldende behandlingsformer. Ett område som blir rammet av dette, er smertebehandling, et felt der det allerede i dag er mangelfull oppfølging mange steder. I tidsskriftet Legekunsten nr. 2 fra juni 2008 kan vi lese at anestesiolog Tore Hind Fagerlund, som driver Smertemedisinsk Institutt i Oslo – som for øvrig har avtale med Helse Sør-Øst RHF – mener at det ikke er mulig å gi pasientene moderne smertemedisinsk behandling basert på takstene i dagens normaltariff. Det står bl.a. å lese i denne artikkelen at de er et tverrfaglig team som skal tilby moderne, multidisiplinær behandling. Men at normaltariffen er foreldet, er medvirkende til å konservere en gammeldags tilnærming til smertemedisinsk behandling. Dette kan ikke være en situasjon som man er bekvem med, og jeg regner med at en får fortgang i arbeidet med å tilpasse de enkelte normaltariffene til den virkeligheten som er der ute i Helse-Norge, slik at det kan bli mulig å gi den beste behandlingen også ute hos avtalespesialistene og ikke bare i sykehus. Det kan ikke være slik at de store statlige sykehusene skal ha helt andre takster og rammevilkår enn andre aktører som er en del av sørge for-ansvaret til de regionale helseforetakene. Det står å lese i neste års statsbudsjett at det i Nasjonal helseplan 2007–2010 ble varslet at Helse- og omsorgsdepartementet ville «sette i gang et arbeid med sikte på å endre rammebetingelsene for avtalespesialistene.» Det skrives videre at departementet «har utarbeidet en rapport(…) som foreslår alternative måter å organisere rammebetingelsene på.» I den forbindelse er det skissert tre forskjellige typer løsninger som er kommet ut av dette. Denne saken skal utredes videre i løpet av 2009, og det skrives at «Berørte aktører vil inviteres til å delta i arbeidet.» (…) I den sammenheng er det nå viktig at en får fortgang i dette arbeidet, og at den pågående utredningen ikke trekker ut i langdrag og blir en sovepute slik at ingenting skjer. Det er mulig å sette inn tiltak i påvente av at en skal få på plass et nytt system, ved å gjøre noe med takstene og avtalene slik at flere får raskere behandling, med den konsekvens at et unødig sykefravær som følge av manglende utnyttelse av kapasitet kan reduseres, og mange flere kan få hjelp med sin sykdom eller sine smerter på et tidligere stadium. Et annet virkemiddel for å få på plass en bedre samhandling og en mer effektiv bruk av ressursene i helsevesenet er også å innlemme avtalespesialistene i ordningen med fritt sykehusvalg. Dette burde ikke være noe stort problem dersom man virkelig ønsket å gjøre LEON-prinsippet gjeldende på dette området, nemlig at behandling skal skje på laveste effektive omsorgsnivå. Jeg ser fram til å høre statsrådens tanker og planer om hvordan vi kan utnytte den ressursen som avtalespesialistene er i dagens helsevesen, på en enda bedre måte enn det vi gjør i dag.