Trine Skei Grande (Venstre), 2009-04-28:
Det er en veldig viktig interpellasjon som interpellanten tar opp i her dag. Ytringsfriheten er helt klart den menneskerettigheten som er mest truet i vårt samfunn og i verdenssamfunnet i dag. Det er en rettighet som trues overalt, ikke bare i totalitære regimer, som Fremskrittspartiet sa. Jeg er veldig enig med Fremskrittspartiet i hvor viktig ytringsfriheten er. Men totale regimer truer også en rekke andre viktige menneskerettigheter. Det er viktig at ytringsfriheten ikke blir sett på som én kulturs menneskerettighet. Dette er en universell menneskerettighet som vi må beholde styrken av i alle kulturer. Så til den mediepolitiske vinklingen av dette. Jeg deler mange av representantene Gjuls og Thommessens bemerkninger om at ny teknologi kommer til å være drivende på en helt annen måte i mediepolitikken enn det den har vært før. Før er det i denne sal man har gjort vedtak om hvilken teknologi som skal legges til grunn for formidling av informasjon i samfunnet. Det er det nå slutt på. Fra nå av kommer teknologien til å drive seg sjøl. Det som er vår oppgave som politikere i en ny mediehverdag, er å sette rammer for hvordan den teknologien kan brukes. Og ytringsfriheten som ledetråd i de nye rammene blir på en måte det aller, aller viktigste. Jeg har lyst til å oppfordre alle til å gå inn og lese Venstre-landsmøtets uttalelse om digitale rettigheter i et nytt samfunn. Det er klart at fra et ytringsfrihetsperspektiv er det spesielt at man noen steder lar f.eks. private advokatfirmaer ta opp folks rett til å ha tilgang til nettet, uten at det blir drøftet som en viktig problemstilling for ytringsfriheten i et samfunn. Jeg mener det er en grunnleggende rettighet også å kunne koble seg på nettet, som en ytring, og hvis man skal bli fratatt den muligheten, er det politiet og domstolene som skal gjøre det, ikke private advokatkontor. Med hele dette perspektivet knyttet til ny teknologi, digitale rettigheter og muligheter til å kommunisere vil man få helt andre rammer for medielovgivningen enn det vi har i dag. I dag ser norsk medielovgivning litt pussig ut – der vi holder på med eiendomsstrukturer i forhold til papiraviser og slikt, når vi vet hva som virkelig er utfordringen på ytringsfrihetssiden i mediepolitikken. Jeg tror det er på tide, som i og for seg alle partiene her i denne salen har uttalt, at vi får en gjennomgang av hele den norske medielovgivningen i forhold til en ny teknologisk hverdag, nye debattfora og nye medier i tiden. Så er spørsmålet: Hvilken plass vil de gamle mediene ha i forhold til en ny teknologisk hverdag? De vil nok absolutt være der, men de vil nok endre seg i innhold og endre seg i rolle i forhold til de mediene vi ser i dag. Nyhetsverdien får vi kanskje i framtida levert pr. skjerm, mens de grunnleggende bakgrunnsartiklene vil vi kanskje fortsatt ha mulighet til å lese på senga eller på sofaen. Så man må slutte å ha en illusjon om at det er denne salen som bestemmer teknologiske løsninger. Denne salens jobb i framtida er å sikre ytringsfriheten ved ikke å hindre teknologi i å utvikle seg og ikke å lage private løsninger som plutselig gjør at enkeltpersoner fratas muligheten til å være med i den offentlige debatten, som vi nå ser tendenser til fordi vi ikke er oss bevisst hvordan vi regulerer de digitale rettighetene til borgerne i samfunnet vårt.