Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-06-04:
La meg starte med å si at Kristelig Folkeparti langt på vei vil støtte flertallet i komiteen, idet vi henviser til Menneskerettighetsutvalget og det arbeidet vi skal gjøre når det gjelder mange av de sakene vi har til behandling i dag. Vi kommer heller ikke til å bifalle alle disse sakene, men ser fram til å debattere dem i en større sammenheng gjennom det som Menneskerettighetsutvalget har lagt fram, og som komiteen kommer til å jobbe videre med. Vi har allikevel fremmet vårt eget grunnlovsforslag om vern av liv, som vi inviterer Stortinget til å ta stilling til allerede i dag, dvs. at vi ønsker å få den realitetsbehandlet, selv om jeg også ser fram til å fortsette den debatten i kommende periode i forbindelse med Menneskerettighetsutvalget, der altså retten til liv er tatt med som et av forslagene vi skal diskutere. Men som sagt ønsker vi å fremme vårt forslag om vern av liv, og det er dette forslaget jeg kommer til å konsentrere meg om i mitt innlegg her i dag. Kampen om å grunnlovfeste retten til liv hører jo til Kristelig Folkepartis kjernesaker. Ved flere anledninger har vi stilt oss bak forslag til en egen grunnlovsbestemmelse som fastslår menneskeverdets ukrenkelighet og alle menneskers rett til liv og legemlig integritet. Retten til liv og menneskeverd er det bærende grunnprinsipp i vår kulturarv. Som en naturlig følge av det burde det også, etter vårt syn, vært nedfelt i vår grunnlov – ikke minst skulle dette være naturlig i en tid der vi opplever at menneskelivet er mer utsatt enn noen gang. For ca. tusen år siden ble kristenretten innført i Norge. Den banet veien for et nytt menneskesyn, og med det skjedde det en markert oppgradering av menneskeverdet. Gjennom tiden ble dette synet på mennesket videreutviklet – vi vil kanskje si kvalitetssikret og aktualisert – i møte med nye utfordringer. Dette er en prosess som fortsatt pågår. Denne forståelsen av hva et menneskeliv er, legger til grunn at alle har samme ukrenkelige verdi, uavhengig av funksjonsdyktighet, kjønn, tro, alder, sivil status eller etnisk opprinnelse. Disse verdiene er også sentrale elementer i Verdenserklæringen om menneskerettighetene av 1948 og andre internasjonale konvensjoner, men så langt – i 2012 – har det altså ikke vært stemning her på Stortinget for å nedfelle dem i den norske grunnloven. Men som sagt ser jeg fram til den debatten vi skal ha om dette temaet når vi behandler Menneskerettighetsutvalgets forslag om å grunnlovfeste retten til liv. Det kommer vi tilbake til da. I 1994 vedtok riktignok Stortinget en ny paragraf 110 c, som sier: «Det paaligger Statens Myndigheder at respektere og sikre Menneskerettighederne.» Det er det nærmeste man kommer, foreløpig, når det gjelder dette med å grunnlovfeste retten til liv. Kristelig Folkeparti og undertegnede tviler ikke på at retten til liv og legemlig integritet har stor oppslutning i det norske folk – også her i Stortinget. Om vi spurte, ville vi sikkert fått bekreftet at alle betrakter retten til trygghet for liv og legeme som fundamentalt. Ingen vil protestere mot en slik tanke. Nei, faren er snarere at vi tar disse verdiene som en selvfølge. Men på dette området vet vi at intet er selvfølgelig. Ser vi rundt oss, må vi erkjenne at menneskelivet er mer truet enn noen gang. Bruken av vold øker, både i vårt samfunn og andre steder. Terrorhandlinger har også rammet oss. Vi er vitne til rasisme, etniske konflikter, menneskehandel og slaveri. Vi føler alle en uro for at ideologier som svekker respekten for liv og menneskeverd, skal få feste seg, særlig hos den oppvoksende generasjon. I en slik situasjon burde det ikke være noen grunn til å legge mindre vekt på respekten for liv og menneskeverd enn før – snarere tvert imot. Kristelig Folkeparti mener imidlertid at vi mer enn noen gang trenger en faneparagraf i vårt mest fundamentale lovverk, som løfter retten til liv høyt – ikke fordi en slik paragraf alene vil føre til så mye konkret på kort sikt, men fordi den for framtiden vil være et viktig signal til påminnelse for alle og enhver, og ikke minst for lovgiverne, om hvilke grunnleggende verdier vårt samfunn og vårt lovverk skal bygge på. Vårt samfunn blir mer og mer komplisert. Ikke minst gjelder dette på det teknologiske området. Forskerne viser stadig fram sine nyvinninger. Dette gjelder også den medisinske forskningen, og en del av denne forskningen foregår i grenselandet mellom liv og død. Bioteknologiloven utfordrer oss stadig. Stadig blir det viktigere å finne den rette balansen mellom etikk og teknikk, og i debatten om tidlig ultralyd utfordres vi også til å ta den store debatten om sorteringssamfunnet. Bioteknologiloven gir oss muligheter og kan gjøre mye for mennesker. Disse mulighetene skal vi også gripe, og vi skal gripe dem samtidig som vi tar hensyn til at bioteknologien også rører ved verdier som er sentrale for samfunnet vårt – menneskets verdi og et samfunn med plass til alle. Retten til liv er den mest grunnleggende av alle menneskerettigheter. Respekten for menneskeliv og menneskeverd er også helt grunnleggende for vår egen kulturarv. Dette er selve bærebjelken i vårt verdisyn. Vår kultur er bygd på at alle mennesker har samme verdi, uavhengig av funksjonsdyktighet, alder, kjønn, sivil status og etnisk opprinnelse. Denne retten har preget både lovgivningen og etiske normer i vårt land. Mennesket har krav på både menneskeverd og liv, fordi det er et menneske. Dette er utgangspunktet for vår holdning til tendensen vi i dag ser til et begynnende sorteringssamfunn. Den medisinske utviklingen har gjort at man stadig står overfor nye problemstillinger, både i livets første fase og ved livets slutt. Stadig flere sykdommer kan fastslås allerede på fosterstadiet. Med en stadig mer avansert fosterdiagnostikk åpnes det for å sortere bort barn på grunnlag av kjønn eller funksjonshemninger. Det reises også mange vanskelige etiske dilemmaer rundt avslutningen av livet, f.eks. om hvor lenge en behandling skal fortsette, og uten en lov som konkret verner livet, kan faren være at det blir gjort kvalitative vurderinger av menneskeverdet. Det er en utvikling jeg vil advare mot. Jeg vil avslutte der jeg begynte, med å si at for Kristelig Folkeparti er kampen for grunnlovfesting av retten til liv et kjernespørsmål. Jeg er fullt klar over at vi ikke får tilslutning denne gangen heller. Det får vi leve med, men vi vil håpe at det finnes politikere også i kommende perioder som til tross for manglende tilslutning vil heise fanen for den mest fundamentale av alle verdier, nemlig retten til liv og menneskeverd. Uansett er det viktig at også framtidige aktører i det politiske liv blir konfrontert med disse spørsmålene og må ta stilling til dem. Jeg tar opp det forslaget som Kristelig Folkeparti har fremmet i denne saken.