Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Det er bred enighet om at vi skal ha strenge regler for og føre nøye kontroll med bruken av tilsetningsstoffer i mat. Forbrukerne skal kunne stole på at maten de kjøper, er helsemessig trygg. Norge og EU-landene har lenge fulgt de samme prinsipper for godkjenning av tilsetningsstoffer i mat. Når det gjelder mål og prinsipper for reguleringer på dette området, er det ingen forskjell mellom Norge og EU. Jeg tror også man ut fra erfaringene med det faglige samarbeidet innen dette feltet må konstatere at holdningene gjennomgående er de samme. De er sterkt preget av ønsket om å unngå at befolkningen utsettes for helsefare gjennom inntak av næringsstoffer som inneholder tilsetningsstoffer. Selv om vi på denne måten har sammenfallende mål, prinsipper og holdninger til reguleringer, kan det godt forekomme at landene hver for seg ender opp med ulike konklusjoner med hensyn til hvilke tilsetningsstoffer og hvilke mengder de vil tillate. Når det skjer, inntrer avtalte samordningsmekanismer på dette som på andre områder. I EU skjer det som kjent gjennom behandling og iverksettelse av de forskjellige direktiver, og gjennom EØS-avtalen har vi, etter bestemte prosedyrer, valgt å gjøre disse gjeldende også i EFTA-landene. Det er denne prosessen dagens stortingsbehandling er en del av. Ut fra isolerte helsepolitiske betraktninger kan det ofte argumenteres mot bruk av svært mange tilsetningsstoffer, nær sagt de fleste, hva enten det nå dreier seg om nasjonalt fastsatte regler eller tilpasning innenfor internasjonale avtaler. Så lenge man beveger seg innenfor fullt akseptable grenser, er det imidlertid sjelden at det er formålstjenlig å innta standpunkter ut fra slike isolerte hensyn. Som regel vil det være bedre å anlegge et helhetssyn, også i en helsepolitisk sammenheng. Jeg ønsker å framheve at helserisikoen ved bruk av tilsetningsstoffer i en totalsammenheng er liten. Helsemessig er det kostens totale sammensetning som betyr mest. Blant annet gir det klare utslag hvorvidt man spiser nok fiber, frukt og grønnsaker og lite mettet fett. Jeg vil også understreke at det er andre sider ved kosthold og livsførsel, f.eks. inntak av fett, sukker og salt, for ikke å snakke om bruken av tobakk, som representerer vesentlig større helseproblemer enn de tilsetningsstoffene som er tema her i dag. Norske fagmyndigheter har vurdert det slik at de fleste bestemmelser i EUs tre tilsetningsstoffdirektiver er uproblematiske, og de er i hovedsak gjennomført i norsk rett allerede. På noen områder har dette sågar ført til at våre regler er blitt strengere; grenseverdiene for konserveringsmidlene benzoater ble f.eks. senket betraktelig. Den tilnærmingen til direktivene som ble foretatt ved siste revisjon av de norske bestemmelsene, har økt antallet godkjente stoffer fra ca. 300 til 340. Mange av de nye stoffene er kun varianter av stoffer som allerede var godkjent i Norge. Det er imidlertid bestemmelser om noen stoffer som ikke er gjennomført, og det gjelder konserveringsmidlene nitritt og nitrat, de såkalte azofargene og søtstoffet cyklamat. De tre tilsetningsstoffdirektivene gir adgang til å øke bruken av disse stoffene i næringsmidler, sett i forhold til våre regler i dag. Statens institutt for folkehelse har foretatt en helsefaglig vurdering av økt bruk av disse stoffene. Alle tilsetningsstoffer som er tillatt brukt i maten, har vært gjennom en vitenskapelig, helsemessig vurdering. Undersøkelsene omfatter både laboratorieanalyser og forsøk på dyr. Ut fra disse forsøkene fastsettes et såkalt akseptabelt daglig inntak, en ADI-verdi, som er den mengde et menneske kan spise hver dag gjennom hele livet uten risiko for helseskade. I praksis er det vel få som har slike matvaner, men det er altså en måte å fastsette en grenseverdi på. En overskridelse av ADI vil ikke nødvendigvis føre til noen helseskade, fordi det i verdiene er innebygd en meget høy sikkerhetsfaktor. Det er faktisk ganske krevende å komme opp i et slikt risikonivå. Internasjonalt er det likevel enighet om at ADI-verdien ikke skal overskrides verken av gjennomsnittsforbrukeren eller av storforbrukere av matvarer som inneholder et bestemt tilsetningsstoff. Statens institutt for folkehelse anslår at helserisikoen for hele eller deler av befolkningen kan øke noe dersom matvarer på det norske markedet tilsettes nitritt/nitrat, azofargestoffer eller cyklamat opp mot direktivenes maksimalverdier. Statens næringsmiddeltilsyn har på dette grunnlag nærmere utredet mulige konsekvenser, slik det fremkommer i proposisjonen. Direktivene fastsetter selvsagt ikke noe krav om økt bruk. Tvert imot er det slik at også EU legger til grunn et prinsipp om at det innenfor de fastsatte maksimumsgrenser ikke skal tilsettes mer enn det som strengt tatt er nødvendig. Det er følgelig ikke noe til hinder for at dagens praksis i Norge opprettholdes. Norske næringsmiddelprodusenter og dagligvarebransjen har på denne bakgrunn også uttalt at de ikke ønsker å endre dagens praksis selv om direktivene gjennomføres i norsk rett. Hadde vi stått fritt, hadde vi trolig beholdt dagens norske regulering av de tilsetningsstoffene det her er snakk om. Både denne og de foregående regjeringene har forsøkt å få gjennomslag for det. Dette har vi ikke lyktes med. Helserisikoen vurderes imidlertid som svært liten, selv om det skulle bli en viss økning i bruken av de aktuelle tilsetningsstoffene. Det siste er altså slett ikke sikkert. Skulle gjennomføringen føre til at det blir brukt større mengder tilsetningsstoffer i maten på det norske markedet enn tidligere, kan forbrukerne få mer hjelp til å velge de varene de ønsker, ved at varene – som i dag – merkes, og ved at det settes i verk ytterligere informasjonstiltak. Alt i alt mener jeg derfor det er helsepolitisk fullt forsvarlig å gjennomføre det vedtak som tilrås i innstillingen.