trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Slik jeg forstår VGs framstilling, er ingen av personene ved Addictologi Akademiet helsepersonell, slik denne gruppen er definert i helsepersonelloven. Helsepersonelloven, som hører under Helse- og omsorgsdepartementets ansvarsområde, kommer til anvendelse overfor helsepersonell som «yter helsehjelp» i henhold til loven, og de er underlagt kravene til forsvarlig virksomhet. Tilsynsmyndighetene kan utøve tilsyn, og de kan ta i bruk helsepersonellovens reaksjonssystem ved brudd på kravene til forsvarlig virksomhet. Tjenester som ytes av annet personell, vil kunne omfattes av lov om alternativ behandling av sykdom. Lov om alternativ behandling av sykdom definerer alternativ behandling som «helserelatert behandling som utøves utenfor helse- og omsorgstjenesten, og som ikke utøves av autorisert helsepersonell». I forarbeidene til loven er begrepet «helserelatert behandling» nærmere presisert og avgrenset. Blant annet må det kunne fortolkes slik at tjenester som i det vesentligste framstår som livssynsveiledning, personlig selvutvikling, coaching o.l., ofte vil falle utenfor loven. Dette må imidlertid vurderes konkret fra sak til sak. Hvis loven kommer til anvendelse, vil det innebære begrensninger for hva den enkelte kan tilby av behandling, og hvilke sykdommer og lidelser som kan behandles. Brudd på loven vil i så fall kunne straffes. Etter min vurdering har vi et regelverk som i all hovedsak innebærer en god regulering av virksomheter som er å karakterisere som «helsehjelp» eller som «helserelatert behandling». Dersom en konkret virksomhet faller utenfor denne lovgivningen, må det vurderes om virksomheten kan være i strid med annet regelverk. Av VGs artikkelserie om Addictologi Akademiet framgår det flere forhold som fortsatt er til behandling eller vurdering hos politiet. Jeg ber derfor om forståelse for at jeg ikke kan kommentere de mange enkeltsakene knyttet til Addictologi Akademiet som VG har redegjort for. På generelt grunnlag vil jeg likevel si at den som gir et tilbud til mennesker som er i en sårbar livssituasjon, bærer et stort moralsk og etisk ansvar for at den enkelte ikke tar skade verken psykisk, fysisk eller økonomisk. Dette gjelder også dersom virksomheten ikke uttrykkelig er i strid med gjeldende regelverk.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Jeg kan ikke konkret ta stilling til om dette omfattes av loven eller ei, men jeg har gitt en redegjørelse for de to lovene som ville vært aktuelle overfor helsepersonell. Så er det andre myndigheter som vurderer dette, som Helsetilsynet og andre som har ansvar for å vurdere de konkrete enkeltsakene. Men så er det flere forhold i denne saken som er til behandling og vurdering hos politiet, nettopp fordi jeg regner med at politiet vurderer om dette er forhold som er omfattet av annen type lovgivning. Derfor kan jeg ikke gå inn på de forholdene, og det ber jeg om forståelse for.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Hvilke konsekvenser dette arbeidet eventuelt vil ha for denne andre saken som representanten tar opp, er det for tidlig å si noe om, men det som er noe av utgangspunktet for det arbeidet som gjøres knyttet til saken med de såkalte mirakelpredikantene, er at religiøs virksomhet har en særskilt beskyttelse i loven om alternativ behandling. Det som da er spørsmålsstillingen der, er om den særskilte beskyttelsen går for langt i forhold til avgrensning mot det som kan regnes som ren kommersiell virksomhet, og som dermed ikke har hovedtyngden på det som er viktig å beskytte, nemlig folks rettmessige ønske om og behov for å kunne søke hjelp også innenfor religion og tro, som det er viktig å avgrense loven om alternativ behandling opp mot. Det er den problemstillingen som vi nå gjennomgår.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Vi har gode akuttmedisinske tjenester i Norge. Befolkningen skal være trygg på at de får kompetent hjelp når de trenger det. Ambulansetjenesten er en viktig del av den akuttmedisinske kjeden. En god akuttmedisinsk kjede forutsetter at alle leddene fungerer, både legevakten, ambulansetjenesten og luftambulansen. Tall fra OECD viser at norske resultater er i toppklasse i verden når det gjelder behandling av akutt hjerteinfarkt og hjerneslag. Det viser og kan tyde på at vi har en velfungerende akuttkjede. Representanten Borch viser til at Universitetssykehuset Nord-Norge, UNN, har planer om å fjerne ambulansestasjonene i Stonglandseidet og Gryllefjord og erstatte dem med én stasjon samt å flytte dagambulansen fra Salangen til Setermoen. Dette var også tema i et spørsmål til skriftlig besvarelse fra Borch tidligere i oktober. I mitt svar henviste jeg til styresaken som skulle behandles 4. oktober. Som Borch trolig er kjent med, ble styresaken utsatt. Slik jeg forstår det, har ikke kommunenes synspunkter i saken kommet fram på et relevant tidspunkt. Styret har derfor bedt Universitetssykehuset Nord-Norge om å starte en ny prosess og involvere kommunene. Kommunene skal også få anledning til å komme med synspunkter på den endelige vurderingen fra administrasjonen før styret behandler saken igjen. Jeg er opptatt av at helseforetak og kommuner har grundige og involverende prosesser når det gjøres endringer i den akuttmediske beredskapen. Det er helt avgjørende. Det er bra at UNN nå legger opp til en bred prosess, slik at kommunene får uttale seg om endringene som foreslås. Det er helseregionene som har ansvar for å ha en god ambulansetjeneste, og som må vurdere hva som er en hensiktsmessig organisering av tjenesten. Det er viktig at det ikke trekkes konklusjoner om strukturendringer i ambulansetjenesten før det foreligger et gjennomarbeidet beslutningsgrunnlag. Nå legges det opp til en involverende prosess med kommunene. Det er bra, og det er viktig for tryggheten til innbyggerne i de berørte områdene. Så får vi avvente de endelige vurderingene, når de er gjort. Involvering av kommunene er helt avgjørende, rett og slett fordi det er den samlede akuttmedisinske sirkelen som skal fungere for kommunene. Da kan ikke helseforetakene bare se på sin tjeneste isolert; de må også involvere kommunene i dette og se på hvilke konsekvenser dette har for kommunenes ansvar etter det samme lovverket.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Ja, jeg er vel kjent med de reaksjonene som dette arbeidet har ført til i de berørte lokalmiljøene. Jeg opplever at styret ved UNN har tatt på alvor de føringene som jeg har gitt til helseregionene og helseforetakene på dette området, når de som styre, som er de øverst ansvarlige, har valgt å si at dette beslutningsgrunnlaget ikke var godt nok, utsatt saken og bedt om en ny prosess. Så jeg opplever at styret ved UNN tar de nasjonale føringene på dette området på største alvor.
Bent Høie (Høyre), 2018-10-17:
Nei, vi skal ha et forsvarlig akuttmedisinsk tilbud i Norge utenfor sykehusene. Det er et ansvar som påhviler både de statlige helseregionene og kommunene. Her har kommunene og de statlige helseregionene et felles ansvar etter akuttmedisinforskriften. Jeg forutsetter at kommunene og helseforetakene samarbeider godt for nettopp å oppfylle de kravene som stilles der. Jeg konstaterer at helseforetaket i denne sammenheng har erkjent at de ikke har gjort en god nok jobb i samarbeidet med kommunene, og at styret har bedt om at arbeidet skal gjøres på nytt.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
«NRK hadde den 4. oktober en reportasje om at rådgivende leger i forsikringsselskap kan overprøve erklæringer fra andre leger og spesialister. Rådgivende lege i forsikringsselskap slipper tilsyn, fordi arbeidet blir definert som organisasjonsintern rådgivning. Slik er denne legen vernet mot kritikk fra tilsynsmyndigheter, og erklæringer fra rådgivende lege blir ikke definert under helsepersonelloven. Hva vil statsråden gjøre for å sikre uavhengige sakkyndige i slike forsikringssaker?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
Eg vart sjeldant glad for eit svar i ein spørjetime, for her oppfattar eg at helseministeren er på ballen og meiner det same som eg, som har ei stor bekymring for dette. Det er veldig bra. Viss eg kan få koma med eit oppfølgingsspørsmål: No skal ein vurdera om rådgivande legar likevel skal koma inn under helsepersonallova. Men det er òg eit poeng i desse sakene at ein har ein rådgivande lege som overprøver vurderinga til ein spesialist, som overprøver vurderinga til ein sjømannslege, viss det er snakk om sertifikat i Nordsjøen. Korleis kan i det heile tatt ha eit system der spesialistar i det offentlege helsevesenet kan verta overprøvde når det er snakk om helsetilstanden til ein pasient?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
Da forstår eg statsråden slik at dersom ein får ei vurdering om at rådgivande legar kjem inn under helsepersonellova og får tilsyn, må dei i alle fall stå til ansvar for at dei overprøver det som andre spesialistar har meint om helsa til den same pasienten. Er det rett forstått? Er det på den måten statsråden meiner at ein kan få retta opp i heile denne problematikken med rådgivande legar, som får store konsekvensar for pasientar, utan at dei eingong har møtt dei?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
«Ved Stortingets behandling av Nasjonal helse- og sykehusplan ble det slått fast at de prehospitale tjenestene skulle styrkes. Men ifølge Helsedirektoratets tall klarer ingen helseforetak å oppfylle Stortingets veiledende responstider for ambulanse. Et av spesialisthelsetjenestelovens formål er å bidra til et likeverdig tjenestetilbud. Lang responstid er i konflikt med dette målet. Hvilke forpliktende tiltak har statsråden bedt helseforetakene om å gjennomføre for å nå responstidsmålene?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
Statsråden snakkar om samanhengande system for prehospitale tenester, og at vi har eit godt prehospitalt akuttilbod i Noreg. Det er sant, men vi har òg mange undersøkingar som viser at det er store forskjellar i landet, og at ein har større risiko for å dø av skade og ulykke i grisgrendte strøk, som i Nord-Noreg. Det veit vi, så det er forskjellar i dag i tilgangen til akuttenester. Da må vi òg ha ein politikk som motarbeider det, og ikkje som forsterkar det. Eg har vore litt usikker på om statsråden synest at responstid for ambulansen er viktig, for han svarar repeterte gonger meg og andre med at det er det samla tilbodet som er viktig, akutthjelpa og legevakt. Eg vil spørja rett ut om statsråden meiner at responstidene for ambulansen skal nåast.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-10-17:
Vi er aldeles ikkje ueinige om at det samla tilbodet er viktig, alt frå førstehjelpskunnskapane i befolkninga, til legevakta, til akutthjelparane og til førstehjelpskunnskapane hos helsepersonell som jobbar ute i tenestene. Men no opplever ein over heile landet at ambulansen vert sentralisert. Han vert dratt vekk, og det er ikkje på grunn av dei faglege anbefalingane, men på grunn av økonomi. Dette har vore eit problem over år – og utan at dei rettleiande responstidene har vorte følgde. Difor har vi føreslått ei forskriftsfesting, men statsråden vil ha det inn som ein kvalitetsindikator, som no er. Men igjen tilbake til hovudspørsmålet: Viss ein ikkje oppnår desse kvalitetsindikatorane, kor mange år vil statsråden la det gå før han grip inn og sørgjer for at responstidene vert overhaldne?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-10-17:
«I det anbudet Sykehusinnkjøp HF har lagt ut for båtambulansen i Vest-Finnmark, har de ingen krav til fartøyets styrke foruten minstekravet på 1G. En båt bygget til 1G har ingenting å gjøre i uvær på Lopphavet. Det er heller ingen krav til alder på fartøy. Du kan altså levere inn anbud med et fartøy fra 80-tallet, så lenge det klarer 25 knop i 0,75 meters bølger. Slike fartøy kan godt egne seg på Mjøsa, men ikke på Lopphavet. Vil statsråden gripe inn og stoppe dette useriøse anbudet?»
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-10-17:
Takk for svaret – det var en del ting som jeg regner med at jeg fikk svar på, slik statsråden ga det. Men allikevel var det en del mangler. Når det gjelder dette med kapasitet på diesel om bord, var det litt merkelig at man skulle kunne gå fra Havøysund og til Rørvik, for å ta et eksempel. Det er jo helt unødvendig i en slik sammenheng som dette. Lopphavet er kanskje noe av det tøffeste en har av hav i Norge, og kanskje også på denne siden av Europa for øvrig. Og når flyplasser og veier er stengt, er det denne båten som er navlestrengen hvis man skal klare å komme seg til sykehus. Derfor må det være topp kvalitet både på båten og på mannskapet. De må kunne havet, de må vite at når det er dårlig vær, går strømmen kanskje en vei og vinden den andre veien. Da er det helt ekstremt, det som skjer. Hvorfor legges ikke slike fakta til grunn i anbudsprosessen?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-10-17:
Det var egentlig det som var det siste spørsmålet mitt, og det har statsråden svart på. Han har sagt at vi skal få minst like bra båtambulanse i området som det vi har i dag. Da er jeg fornøyd. Takk.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I VGs omfattende reportasjer om Addictologi-miljøet har vi fått dokumentert hvordan syke, sårbare og avhengige mennesker er blitt diagnostisert f.eks. som «grisesjuke» og bundet til langvarig behandling og behandlingsreiser for titusener av kroner. Politiet sier at denne virksomheten i dag ikke omfattes av loven om helsepersonell, loven om alternativ behandling, eller lignende. Mener statsråden at vi i dag har en utfyllende lovgivning som kan beskytte syke sårbare mennesker på en god nok måte mot utnytting fra slike miljøer?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som er det spesielle her med hensyn til coaching og forskjellige tjenester som mennesker skal kunne velge i samfunnet vårt, få hjelp av frivillige osv., er at dette er rettet mot syke sårbare mennesker som lider av en eller annen form for avhengighet – særlig rus, i det tilfellet vi snakker om her – og hvor det ikke foregår innenfor de institusjonene vi kjenner til, og ikke er helsepersonell, som statsråden slår fast. Likevel mener jeg at det går en grense når man diagnostiserer mennesker f. eks. som «grisesjuke» – som det ble nevnt her, og som er nevnt fra flere som har vært i miljøet – og også når man sier at man kan gjøre folk friske og krever inn mye betaling for de tjenestene og for det arbeidet. Jeg synes at der går grensen – at man ikke lenger kan si at vi ikke bør kunne beskytte disse menneskene. Så når statsråden sier at loven ikke treffer dette i dag: Vil han se på andre muligheter for å nå fram?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Jeg takker for det svaret, og jeg er klar over at politiet arbeider med det som er rent strafferettslige forhold, som er torpedovirksomhet, bruk av kontant betaling uten å melde til skattemyndighetene, trakassering, trusler osv. Det er en annen side av saken. Men det jeg gjerne vil spørre om, går på at Helsedepartementet, statssekretæren der, har varslet at det pågår et lovarbeid etter avsløringene om de såkalte mirakelpredikantene, som driver med helsemessig helbredelse, og jeg så i VG nå på mandag at statssekretæren sa: «Det er imidlertid ikke like sikkert at virksomhet som i hovedsak fremstår som profesjonell, kommersiell og økonomisk motivert, bør ha samme sterke krav på beskyttelse fra regulering som alminnelig religiøs virksomhet. Når statsråden har sagt at vi vil vurdere regelverket er det blant annet for å vurdere om dagens regelverk er godt nok eller tydelig nok til å «håndtere» dette skillet.» Det er det skillet jeg snakker om, at når man krever masse betaling, når man sier at man skal kunne gjøre folk friske og(presidenten klubber) driver dette på kommersielt grunnlag, er det behov for en lovgivning. Vil dette kunne(presidenten klubber) gå inn i det samme arbeidet? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-10-17:
«Universitetssykehuset Nord-Norge(UNN) har planer om å fjerne ambulansestasjonene på Stonglandseidet og i Gryllefjord samt å fjerne dagtilbudet til ambulansen i Salangen og flytte dette til Setermoen. Dette vil medføre økt responstid for mange kommuner i Troms. Det har med rette skapt frykt og oppgitthet i folket. (UNN) Hva har statsråden tenkt å gjøre for å sikre tryggheten til innbyggerne i disse områdene?»
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-10-17:
Som statsråden var inne på her, har man valgt å utsette saken. Men det er under enhver kritikk at kommunene ikke er hørt i denne saken. Derimot har de gjennom en rekke brev fra UNN blitt beroliget med at det ikke ville bli endringer i tilbudet. Da dette ble kjent gjennom media, ble det voldsomme reaksjoner fra folk og politikere, og det ble startet underskriftskampanjer mot planene om nedleggelse. Hvordan bidrar statsråden til at styret ved UNN følger prosedyrene før viktige avgjørelser som dette tas, og er statsråden informert om alle klagene som er kommet, fra både kommunene, ansatte ved ambulansestasjonene, tillitsvalgte og kommunelege?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-10-17:
I en sak den 22. september ble Kim Hofsøy og sønnen Felix på syv måneder trukket fram av NRK Troms. Felix har en sykdom som rammer både hjertet, øyne og ører. Gutten er nesten blind, han er døv på ett øre og har skjev rygg. Hvis ambulansestasjonen på Stonglandseidet blir nedlagt, som det har vært lagt opp til fra UNNs side, frykter familien at de blir nødt til å flytte. Mener statsråden at innbyggere i kommuner må flytte for å få et forsvarlig ambulansetilbud og føle seg trygge?
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-17:
«Det er 6 000 ledige sykepleierstillinger i Norge, og 600 i Nordland, ifølge sykepleierforbundet. Økningen det siste året har vært på 47 pst. Det er likevel liten søkermasse, fordi det ikke er nok sykepleiere å ta av. Den samme situasjonen ser vi innenfor skoleverket, der det i Nord-Norge alene er over 800 lærerstillinger som er besatt av ufaglærte. Er statsråden fornøyd med situasjonen, mener statsråden at bevilgningene til profesjonsutdanningene er tilfredsstillende, og hva tenker statsråden å gjøre for å komme ut av uføret?»
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-17:
Takk til statsråden for svaret. Vi vet jo at det er en sammenheng mellom hvor studentene blir utdannet, og hvor de begynner å jobbe. I min region er det stor mangel på sykepleiere og stor mangel på lærere. Likevel har statsråden et finansieringssystem som har svekket mange av de nye universitetene. For eksempel melder Nord universitet tilbake at de får en svekket basisbevilgning på 11 mill. kr. Dette – i tillegg til regjeringens effektiviseringskutt, som nå overstiger 1 mrd. kr – rammer kjernevirksomheten til UH-sektoren og får alvorlige konsekvenser for profesjonsutdanninger. Ser statsråden at det er en sammenheng mellom den sykepleier- og lærermangelen vi ser i nord, og den ressursfordelingen regjeringen har lagt opp til? Og hvordan kan statsråden forsvare kuttene vi har i UH-sektoren, sett i lys av den store utfordringen vi har med å rekruttere sykepleiere og lærere?
Marius Meisfjord Jøsevold (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-17:
Det er nok mange som vil mene at det er en sammenheng mellom å bruke finansieringen til å løfte folk opp på førstekompetanse og eventuelt bruke den til å styrke basisutdanningen. I etterkant av den store omorganiseringen som har skjedd innen høyere utdanning, er det mange innenfor sektoren, og ikke minst i samfunnet rundt, som er bekymret for at samfunnsansvaret som de gamle høyskolene hadde – basert på sin egen regions behov – er skjøvet bort, til fordel for universitetenes primæroppgave med å ivareta grunnforskning og drive forskerutdanning. I Nordland har Nesna, som i år feirer 100 år med lærerutdanning, og som også har utdannet sykepleiere gjennom mange år, hatt et sånt ansvar. Hva kan statsråden gjøre for at universitetene får økonomiske rammevilkår som gjør at de kan ivareta sitt samfunnsansvar for å utdanne lærere og sykepleiere, også med desentraliserte tilbud utenfor de største campusene?
Iselin Nybø (Venstre), 2018-10-17:
Vi skal ha god tilgang på kvalifiserte sykepleiere og lærere i alle deler av landet. Regjeringen vektlegger derfor både utdanning av, rekruttering av og styrking av kompetansen til sykepleiere og lærere. Tilbakemeldinger fra arbeidslivet viser likevel at det er behov for flere kandidater i de to yrkesgruppene, bl.a. i Nord-Norge. Utdanningskapasiteten i sykepleierutdanningen har gradvis blitt forbedret. Det ble i 2017 tatt opp 5 355 studenter til sykepleierutdanningen, og det er en økning på 845 studenter siden 2007. I 2018 har Stortinget i tillegg tildelt ytterligere 100 studieplasser. Det er mange dyktige studenter som søker sykepleierutdanningen. Det er imidlertid en stor utfordring å skaffe nok praksisplasser til disse studentene, og de praksisplassene må vi vite at vi har på plass, før vi kan tildele nye studieplasser til de ulike institusjonene. Regjeringen har derfor i statsbudsjettet for 2019 foreslått 10 mill. kr til en pilot for en kommunal praksis i helse- og sosialfagutdanningene. Det er en ordning vi ønsker skal bidra til mer og bedre praksis og styrke rekrutteringen til helse- og sosialfaglige stillinger ute i kommunene. Det er ikke minst aktuelt når vi vet at flere av studentene i disse fagene først og fremst kommer til å jobbe i primærhelsetjenesten. Samtidig er det ikke bare nye studieplasser som er viktig for å dekke behovet for flere sykepleiere. Det er også viktig å redusere frafallet underveis i utdanningen, sånn at flest mulig faktisk gjennomfører studiet. Og så har selvfølgelig slikt som faste og hele stillinger noe å si når man skal rekruttere og beholde kompetente medarbeidere og arbeidskraft. Det å ha et godt arbeidsmiljø på arbeidsplassen er også viktig for å få folk til å bli. Når det gjelder rekrutteringen til læreryrket, har vi iverksatt en rekke tiltak. Vi har en stipendordning for ansatte i skolen som mangler lærerutdanning, og som er kvalifisert til praktisk-pedagogisk utdanning. Vi har nye karriereveier i skolen, herunder lærerspesialistordningen. Vi har etablert en femårig grunnskolelærerutdanning. Vi har laget en ordning for ettergivelse av studielån som spesielt tilgodeser kandidater på grunnskolelærerutdanningen fra 1. til 7. trinn og de som tar seg jobb i Nord-Norge. Det går an å få nedskrevet studielånet med inntil 161 000 kr under visse betingelser. For å styrke arbeidet med rekrutteringen til lærerutdanningene ble det i 2017 satt av 9,5 mill. kr til det arbeidet, og av dette gikk 6,7 mill. kr til Nord-Norge. I 2018 har vi satt av 10 mill. kr til å drive rekrutteringsarbeid.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-10-17:
Representanten viser til finansieringsordningen som Stortinget har vedtatt tidligere, og det er ikke gjort noen endringer i den i forslaget til statsbudsjett som er lagt fram. Jeg vet at Nord universitet og flere andre universiteter skulle ønske at finansieringsordningen var annerledes, men jeg har ingen grunn til å knytte den finansieringsordningen opp mot mangelen på sykepleiere og lærere, for det er et behov flere plasser i landet. Det med mangel på praksisplasser handler om at vi har sykehus som har sprengt kapasitet for å ta opp nye studenter. Det handler også om muligheten for å finansiere sånne praksisplasser. Det er derfor vi starter opp en pilot for å se hvordan vi kan få til flere praksisplasser, ikke minst i primærhelsetjenesten, både for å avlaste sykehusene og for å gi en annen kompetanse til de sykepleierne som skal ta studiet.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-10-17:
Ja, vi ser en utfordring med rekruttering til studieplasser i lærerutdanningen. Her kan vi sammenligne to nye universiteter, der vi har Nord universitet på den ene siden, med ulike campuser og ulike utfordringer, og OsloMet på den andre siden, også med ulike campuser. Vi ser at rekrutteringen er lettere på OsloMet, selv om det også er et nytt universitet med de samme finansieringsmekanismene som Nord universitet. Det er nok en generell utfordring at distriktene sliter mer med å tiltrekke seg studenter enn f.eks. OsloMet gjør. Jeg er opptatt av at universitetene og høyskolene våre – enten de er i Oslo, på Nesna eller i Tromsø – skal ha en tett kobling til det næringslivet, det arbeidslivet som de er en del av, for det er en viktig oppgave å rekruttere arbeidskraften til den regionen de er i. Men vi har en utfordring, og derfor har vi også satt av penger til å drive med rekruttering til lærerutdanningene.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-05-31:
Jeg vil takke for statsrådens svar. Jeg synes det er bra at regjeringen har igangsatt enkelte prosjekter, bl.a. med å bygge flere sikkerhetsavdelinger, noe som vil bedre situasjonen med tilgang på psykisk helsevern. Men jeg synes statsråden var lite innom en av de grunnleggende utfordringene for situasjonen med psykisk syke i fengsel, nemlig at bemanningssituasjonen i norske fengsler er så kritisk at det er veldig vanskelig å følge opp innsatte som har sinnslidelser, som er utagerende, uten å isolere dem eller i verste fall bruke belteseng. Justiskomiteen hadde for en tid tilbake bl.a. en komitéreise til Bodø. I Bodø fengsel kunne de fortelle at noen innsatte var så utagerende at man måtte ha tre til fire ansatte bare for å kunne åpne døren og gå inn til vedkommende. En hel avdeling på høysikkerhet hadde tre ansatte på jobb. Når de tre ansatte som er på jobb, alle sammen må brukes bare for å kunne ta vare på én innsatt, sier det seg selv at regnestykket ikke går opp. Da må man enten velge å isolere den ene innsatte, sånn at man kan håndtere de øvrige innsatte på avdelingen, eller rett og slett stå i en veldig uhåndterlig situasjon. Den situasjonen går selvfølgelig ut over de innsatte, som får en forverret tilstand, men det går også ut over de ansatte, som har en svært krevende arbeidshverdag. De må stå overfor situasjoner de som fengselsbetjenter ikke burde ha stått i. Når innsatte har psykisk uhelse, psykiske lidelser, har de krav på helsehjelp i samme grad som øvrig befolkning. Den helsehjelpen er det helsepersonell som må yte, ikke fengselsbetjenter, som ikke har den kompetansen. Jeg vil gjerne oppfordre statsråden til å svare mer på konkret på hvordan han vil bedre situasjonen i fengslene. I tillegg lurer jeg på hva ambisjonsnivået til regjeringen er, for det har framkommet en del viktige enkelttiltak, men faktum er jo at det på det nåværende tidspunkt er situasjoner man kan stille spørsmål ved om bryter med helt grunnleggende menneskerettigheter og også er brudd på forbudet mot tortur og umenneskelig og nedverdigende behandling. Er det en situasjon som statsråden kan leve med at han er ansvarlig for?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-05-31:
Jeg vil takke for en debatt med gode innlegg, og jeg er glad for at flere partier engasjerte seg i dag. Jeg vil starte med noe som representanten Petter Eide sa. Han sa at det er ikke justisministerens feil at situasjonen er som den er i dag. Det premisset kan jeg være enig i. Det er ikke hans feil, men det er hans ansvar å gjøre noe med det. Det må vi ikke glemme, for situasjonen er prekær. Den er prekær for de innsatte, for de ansatte og for samfunnet, og vi kan ikke mye lenger fortsette å håndtere psykisk syke i fengsel på denne måten og samtidig påberope oss å være en god rettsstat med god rettspleie. Det er en svært krevende gruppe vi snakker om. Justisministeren sa selv at det er en gruppe som krever stor bemanning. Representanten Petter Eide refererte til SVs forslag om at psykisk syke ikke skal isoleres. Det tror jeg egentlig alle er enig i. I dag tror jeg man ville si at psykisk syke ikke skal isoleres. Det er ingen som vil si at psykisk syke skal isoleres. Men i den praktiske virkeligheten er det likevel det som skjer gang på gang. Det skyldes ikke at man har en intensjon om å gjøre det, men de faktiske forholdene gjør at man blir tvunget til å gjøre det. De fengselsansatte har ikke noe annet valg, som jeg var inne på i mine forrige innlegg. Når man har så lav bemanning som man har nå, når det har vært kuttet i aktivitetstilbud, i rehabilitering og programvirksomhet, er det klart at vi ikke oppnår det jeg mener må være det grunnleggende i kriminalomsorgen, nemlig at de innsatte skal komme ut av fengsel bedre rustet til å møte samfunnet og holde seg til et liv uten kriminalitet enn de var da de kom inn. Nå risikerer vi i praksis at innsatte som har vært i fengsel med psykiske lidelser, blir sykere når de kommer ut igjen, de blir farligere for samfunnet, og gjentakelsesfaren risikerer å øke. Det kan jeg aldri tenke meg er noe Fremskrittspartiet ønsker, men det er det politikken i praksis fører til. Ordene i Jeløya-plattformen om at regjeringen vil bedre rehabiliteringen i fengsel og det tilhørende, er bra, men nå er det helt uten innhold. Jeg vil til slutt minne om at direktøren for Kriminalomsorgsdirektoratet kommenterte budsjettsituasjonen for 2018 som tilnærmet uhåndterlig. Det er realiteten med Fremskrittspartiets politikk akkurat nå. Det blir det ikke bedre rehabilitering av. Jeg håper at justisministeren vil ta ansvar for situasjonen også i framtiden.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
La meg begynne med å si at dette er en svært vanskelig gruppe, og det er ingen tvil om at regjeringen de siste årene har økt ressursene til dem, bl.a. gjennom ressursteam. Så er det også helt korrekt, som representanten sier, at det ofte kreves veldig stor bemanning rundt disse. Jeg tror det er viktig å minne om at det finnes noen viktige ting som må ligge til grunn, helt sentralt, og det er at man klarer å beskytte de ansatte, og at man klarer å beskytte andre innsatte. Men det er også viktig at denne gruppen beskyttes mot seg selv. Det er ressurskrevende, og det er vanskelig. Det tilligger helsevesenet, men det tilligger også fengselsvesenet. Det er jo ikke isolasjonen i seg selv som er et mål eller et virkemiddel; utelukkelse fra fellesskapet er noen ganger helt nødvendig for å kunne beskytte disse mot seg selv og mot de øvrige som er i fengselet. Så er det slik at det er helsevesenet som har ansvar for psykisk helsevern, og de har fått styrket sine budsjetter til dette. Det er også gitt beskjed om at dette skal prioriteres, i tildelingsbrevet til helseregionen. Det er viktig å si at det har jo ikke vært en generell nedskjæring innenfor helsesektoren – driftsbudsjettene har økt med mange hundre millioner kroner, fra 3,4 mrd. kr til 4,3 mrd. kr fra 2013 til 2018, så det er en styrking. Etter hvert som vi nå har lyktes med å fjerne fengselskøene – det er viktig å si at det har vi mer eller mindre gjort helt for høysikkerhet, og vi går nå inn i en situasjon hvor vi har for mange på lavsikkerhet – er det veldig viktig at vi får lov til å legge ned fengsler som vi ikke har bruk for, slik at disse ressursene kan brukes til å styrke innholdet i soningen for dem som er igjen. Det å avvikle fengselskøene blir på mange måter jobb nummer én, og nå kan vi forhåpentligvis få ressurser til å styrke innholdet i soningen, samtidig som det er helt opplagt at de samme rettighetene til å få tilgang til helsetjenester gjelder for innsatte som for den øvrige del av befolkningen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
La meg understreke at jeg synes dette er en viktig debatt, og jeg synes at interpellanten skal ha ros for å engasjere seg i det. Det er viktig, og dette er en gruppe som vi veldig lett glemmer å fokusere på. Jeg har noen merknader til innleggene. Først av alt: Det representanten Petter Eide sier om en tolkning av Justisdepartementets mening, kan vi selvfølgelig ikke gå god for. Det er ikke en tolkning som vi står inne for, men det er et forsøk fra Eide på å tillegge oss meninger vi ikke har. Jeg tenker også det er nyttig å ha en liten merknad til dette begrepet «tortur» som brukes. I dette tilfellet er det ikke så presist som det høres ut til, for vi snakker her om utelukkelse fra fellesskapet i en institusjon fordi man er en fare for seg selv eller andre innsatte eller ansatte. Da er det en vurdering hvilken merkelapp man skal sette på det. Det er ikke en ønskelig situasjon å utelukke dem. Men en del, folk flest, forbinder kanskje ordet «tortur» med noe helt annet. Det er også nyttig å minne om at i utgangspunktet er dette mennesker som har begått alvorlige kriminelle handlinger, og arbeidsdelingen i dette samfunnet er sånn at det er domstolene som avgjør hvor de skal være. Disse er ikke dømt til psykisk helsevern, de er dømt til å sone en fengselsstraff. Det er et premiss som vi ikke kan gjøre noe med, og som vi ikke skal gjøre noe med, for sånn er arbeidsdelingen i det. Når de så kommer til fengselet, har de krav på den samme helsetjenesten som alle andre borgere. Men det er opplagt at det er viktig for oss å fokusere særlig på dem, og derfor har man også styrket fengselshelsetjenesten med 10 mill. kr i fjor og 5 mill. kr i år. Derfor er det også prioritert i oppdragsbrevet til de regionale helseforetakene, og derfor er vi i gang med å prosjektere en ny regional sikkerhetsavdeling på Ila. Men det er selvfølgelig ikke nok. Dette er en sak som vi må følge hele tiden. Det er selvfølgelig mitt ansvar, og det er helseministerens ansvar, for vi har hver vår del av dette. Jeg kan forsikre at dette er noe som jeg og helseministeren har diskutert mange ganger, og også kommer til å diskutere igjen – også neste uke. Avslutningsvis vil jeg igjen si at dette er en viktig debatt. Det er nyttig å fokusere på denne gruppen. Jeg synes at debatten egentlig har vært god, den har vært nyttig, så jeg vil gjerne si tusen takk for det.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg er glad for at komiteen enstemmig ser ut til å støtte forslaget om å innføre en generell hjemmel for behandling av personopplysninger i utlendingsloven. Utlendingsloven har hittil ikke hatt noen generell hjemmel for behandling av personopplysninger. Dagens rettsgrunnlag bygger på de alminnelige reglene i personopplysningsloven, samtykke fra den registrerte og konsesjon fra Datatilsynet. Ved å gi en egen bestemmelse i utlendingsloven blir vilkårene for bruk av personopplysninger tydeligere både for den som innhenter opplysninger, og for den opplysningene innhentes fra. Det styrker også hjemmelsgrunnlaget. For å kunne behandle utlendingssaker må myndighetene samle inn, oppbevare og behandle personopplysninger om et stort antall norske og utenlandske borgere. Mange av de opplysningene som behandles, er såkalt særlige kategorier av personopplysninger, som opplysninger om etnisitet, seksuell legning og helseforhold. Slike opplysninger krever et særskilt vern. Opplysninger må dessuten lagres over lang tid. Behandlingens omfang og varighet og opplysningens karakter tilsier at bruken bør hjemles i lov. Det kan ikke være tvil om at utlendingsmyndighetene gjennom sin saksbehandling ivaretar viktige samfunnshensyn og utfører oppgaver som er i allmennhetens interesse. Det er i samfunnets interesse å kjenne identiteten til utlendinger som kommer til Norge, og å kontrollere innvandringen på de vilkår som følger av regelverket, et regelverk som også skal ivareta utlendingenes rettssikkerhet. Det er derfor viktig at det legges til rette for at myndighetene får tilgang til de opplysningene de har bruk for i sin saksbehandling. Forslaget gir kun hjemmel til å behandle personopplysninger som er nødvendig i de konkrete sakene. Vilkårlig behandling som ikke har relevans for saken, avskjæres. Behandling av personopplysninger må videre være knyttet til oppgaver myndighetene er pålagt gjennom lov, med enkelte presiserte unntak. Disse begrensningene er nødvendig for å oppfylle lovens krav som stilles for å gjøre inngripen i privatlivet. Samtidig bidrar begrensningene til å bevisstgjøre dem som innhenter opplysningene. Behandlingen av utlendingssaker byr på omfattende og krevende vurderinger, og det er viktig å sikre et så bredt og godt beslutningsgrunnlag som mulig innenfor de rammene som kravet til personvern setter. Jeg mener dette forslaget ivaretar begge hensynene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-05-31:
Et av de beste målene for kvaliteten i et samfunn er hvordan man behandler de aller svakeste. Alvorlig psykisk syke som befinner seg i fengsel og har en kombinasjon av utagerende oppførsel, psykiatriske problemer, rus og kriminalitet, må ses på som noen av de aller svakeste i vårt samfunn. Derfor skal man se dit for å se hvordan det står til i kongeriket. Dette er mennesker som trenger nødvendig helsehjelp. Det er mennesker hvor målet er rehabilitering og hjelp til å vende tilbake til samfunnet, og isolasjon i fengsel er vel omtrent den aller minst egnede måten å forberede folk på en slik retur på. Det er også, noe som har vært tydelig dokumentert både her i salen og i flere oppslag i media om dette, slik at vi nå utsetter de ansatte i fengslene for en nesten umenneskelig forventning om at de skal gå inn som behandlere, noe de ikke har utdanning til, og på grunn av ressursknapphet, som igjen er et produkt av mange års sultefôring av fengslene. De ansatte blir tvunget til å velge tiltak som isolasjon, som de – slik det ble nevnt av representanten Enger Mehl – ikke egentlig ønsker. Dette er altså en konsekvens av hvordan man har behandlet fengslene, bl.a. gjennom såkalte avbyråkratiserings- og effektiviseringstiltak. Det er bekymringsfullt at vi her så åpenbart oppfører oss i strid med helt grunnleggende menneskerettslige prinsipper. Det har FNs menneskerettskommisjon uttalt veldig tydelig, og det har også hjemlige institusjoner, som Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter og Sivilombudsmannen, påpekt. Da har jeg lyst til å si at menneskerettighetene er alvorlig ment. De er ment for å følges. Og et land som vårt, som har forpliktelser overfor egne borgere, må ta dem på alvor – også for å underbygge argumenter vi bruker ute i verden. For når vi ønsker å ha en klar og tydelig tone i det internasjonale menneskerettighetsarbeidet – som vi har, og som vi skal ha – må vi alltid huske at vårt eget arbeid for å opprettholde menneskerettighetene også hjemme hos oss, er en viktig start på det. Menneskerettighetsarbeidet begynner hjemme. Jeg vil også si at jeg er glad for at statsråden gir uttrykk for at han erkjenner utfordringen, erkjenner problemet, og sier at regjeringen vil ta tak i det. Men her forventer vi fra Arbeiderpartiets side tydelig handling, både fra justisministerens side og fra helse- og omsorgsministerens side, for å ta tak i disse utfordringene, slik at vi i Norge kan komme på linje med de forpliktelsene vi har påtatt oss i det internasjonale samarbeidet.
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Først vil jeg takke representanten Enger Mehl for å ha tatt opp et veldig viktig tema, et tema man egentlig aldri får snakket lenge og godt om. Jeg gleder meg over å høre at vi egentlig er ganske samlet i denne utfordringen man har, for dette er et kompleks. Det er mange innsatte som har en sammensatt utfordring med psykiske lidelser. Noen få innsatte har helt spesielle behov på grunn av sin psykiske helse. Dette er mennesker som har begått kriminelle handlinger, og som ofte har en vanskelig bakgrunn. Det er en krevende gruppe, men de fortjener en verdig behandling, selv om det er utfordrende å finne gode løsninger. Vi vet at isolasjon kan være skadelig for innsatte, og vi må jobbe for å redusere bruken av isolasjon. Statsråden nevnte selv Ila og dette ressursteamet som ble opprettet der for noen år siden. Dette var et viktig tiltak for å aktivisere de innsatte ved avdeling G. Vi har de senere årene sett at dette ressursarbeidet har virket positivt på de innsatte, så dette er veldig viktig. Det er ingen tvil om det. Da er det naturlig at vi nå vurderer om det er behov for nye tiltak. Et av tiltakene som vurderes, er nasjonale forsterkede fellesskapsavdelinger, noe vi håper vi kommer til å se om ikke altfor lenge. Representanten Enger Mehl nevnte de unge som sitter i fengsel. I Norge har vi syv stykker, og jeg har selv besøkt ungdomsfengselet på Eidsvoll, hvor fire av dem sitter. Der ble det meg fortalt om hvor gode resultater disse fire har fra de kom inn med sterke kompliserte lidelser innen rus og psykiatri, og hvordan de klarer å behandle dem der. Der kunne de fortelle at det ikke er brukt isolasjon, og det er heller ikke brukt noe tvang hos dem. Det er i hvert fall en veldig positiv ting. Jeg er veldig glad for at jeg ser at regjeringens mål er å styrke tilbudet til de innsatte med psykiske lidelser. Derfor er et nært samarbeid mellom Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet svært viktig.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2018-05-31:
La meg få starte med å takke komiteen for et godt og effektivt samarbeid. Regjeringen har fremmet et forslag til tillegg og endringer i utlendingsloven, og bakgrunnen for det forslaget er å sørge for at utlendingslovens bestemmelser er i samsvar med EUs personvernforordning. Behandling av personopplysninger er veldig relevant i utlendingssaker. De som skal få adgang til landet vårt, må også oppgi opplysninger om seg selv. Skal man søke asyl i Norge, er det ganske åpenbart at hvis vi i det hele tatt skal klare å behandle den søknaden, er man nødt til å gi fra seg personopplysninger. Det kan være identitetsopplysninger, kontaktinformasjon og opplysninger om økonomiske forhold, men også opplysninger om straffbare forhold, etnisk opprinnelse, politisk eller religiøs overbevisning eller seksuell orientering kan være relevant for å behandle en søknad i utlendingssaker. Dessuten kan det også være relevant å innhente og lagre opplysninger om en større personkrets enn utlendingen selv. Det kan f.eks. være relevant å behandle og oppbevare tilsvarende opplysninger om utlendingens familie eller omgangskrets. Selv om det er helt nødvendig å samle inn og behandle personopplysninger i utlendingssaker, er det også en helt grunnleggende menneskerett at vi alle sammen har krav på et godt personvern. Det skal være en god balanse mellom å beskytte de individuelle personverninteressene på den ene siden og samfunnsbehovene som begrunner at det er et behov for å samle inn personopplysninger i bl.a. utlendingssaker, på den andre siden. Den nye personvernforordningen krever tydeligere hjemler for å behandle sånne personopplysninger, og det er positivt at det innføres strengere og tydeligere personvernregler, bl.a. ved at det blir mer åpenhet rundt innsamling, bruk og behandling av personopplysninger som vi gir fra oss. Med dette forslaget som er fremmet fra regjeringen, får myndighetene en klar hjemmel til å behandle personopplysninger i utlendingssaker, og det tilfredsstiller også kravene i EUs personvernforordning. Det framgår klart i forslaget at opplysningene kun innhentes når det er nødvendig, og at det også er adgang til å utarbeide forskrift om behandlingen av denne type personopplysninger. Med det anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-05-31:
Departementet sier at begrunnelsen for lovforslaget som er fremmet, er å gi myndighetene en klar hjemmel for behandling av personopplysninger i utlendingssaker. Formålet med lovforslaget er derfor positivt etter Senterpartiets syn og styrker også rettssikkerheten til dem som berøres. Når nå dette lovforslaget kommer, er det som følge av at EUs personvernforordning skal gjøres gjeldende i Norge gjennom ny personopplysningslov. I denne sammenheng har vi fra Senterpartiets side en merknad hvor vi stiller spørsmål ved om ikke norsk personvernlovgivning i større grad burde vært utformet ut fra nasjonale behov, og ikke som en ren avskrift av EUs nye lovgivning. Senterpartiet mener altså at norsk lovarbeid skal være basert på større nasjonal innsats for å avveie ulike sider ved beskyttelse av samfunnets og norske interesser på den ene siden og ikke minst individuelle personverninteresser på den andre siden. Vi er imidlertid fullt ut enig i behovet for en tydeliggjøring av personvernbestemmelsene både generelt og ikke minst i utlendingssaker. Jeg ser at enkelte av høringsinstansene også spør om det samme som oss når de mener at departementet på en del punkter burde vært tydeligere ut fra hva loven skal beskytte. Datatilsynet sier f.eks. at de er skuffet over at departementet ikke benytter anledningen til å få på plass en mer presis hjemmel, og ikke minst en helhetlig regulering. Datatilsynet mener altså at de foreslåtte lovbestemmelser om behandlingen av personopplysningene er formulert så åpent og skjønnsmessig at en i realiteten ikke sier noe mer enn det som er omfattet av forordningen. Generelt sett gir altså høringsinstansene tilslutning til det lovarbeidet som gjøres, med flere innspill til konkretiseringsgrad. Senterpartiet kommer til å følge nøye med på hva departementet legger seg på i praksis, og eventuelt må vi komme tilbake til saken når vi ser resultatene av dette.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-05-31:
Senterpartiet mener at det er av stor betydning for integreringen at asylsøkere i mottak får opplæring i norsk og samfunnskunnskap. Dette gjør tiden i mottak mer meningsfull, det bereder grunnen for gjennomføringen av introduksjonsprogrammet ved bosetting i kommunene, og ikke minst medvirker det til at flyktninger kan komme seg raskere ut i arbeid eller videre utdanning – et mål denne salen deler. Vi har derfor støttet forslaget om at asylsøkerne får en plikt til å delta i opplæring i norsk og i samfunnskunnskap, og at kommunene får plikt til å gjennomføre denne opplæringen. Departementets lovforslag begrunnes med at opplæringen i norsk og i norsk kultur er et av de viktigste virkemidlene for å bidra til at nyankomne innvandrere kommer seg ut og forblir i arbeidslivet. Det tror jeg nok er riktig å slå fast. Senterpartiet støtter altså forslagene som gjør introduksjonsperioden mer fleksibel gjennom at arbeid og utdanning kan ses mer i sammenheng. Slik søker man å nå målet bedre og ikke minst raskere. Alle deltagere i introduksjonsprogram og norskopplæring skal ha en individuell plan. Planen skal si noe om mål med deltagernes program og opplæring, og hvilke aktiviteter og tiltak som må til for å nå disse målene. Kommunen skal revidere planene gjennom det. Senterpartiet støtter altså forslagene som fremmes, men vi mener likevel det er grunn til å merke seg en del av motforestillingene som er reist fra høringsinstansene som har uttalt seg i saken. Flere, bl.a. IMDi og KS, er skeptiske til å bruke lovfastsettelse som virkemiddel. IMDi har vist til at 90 pst. av vertskommunene tilbyr norskopplæring til asylsøkere, og KS mener at mange kommuner vil ha problemer med å skaffe lærere og tolkebistand – en utfordring vi kjenner også fra andre områder av opplæringen. Noe som kan gjøre det mulig for kommunene å følge opp det lovpålegget, blir altså vanskelig, i og med tilgangen på lærere. Høringsinstansene er også delt i synet på forslaget som presiserer at individuell plan skal bygge videre på tiltak som vedkommende har gjennomført før bosettingen i en kommune. Både KS og Oslo kommune sier at det er kommunene som har best oversikt over mulighetene til arbeid og utdanning lokalt. Det er helt åpenbart for Senterpartiet. Individuell plan må ikke bli et tiltak som gir kommunene lovpålegg om å følge opp tiltak som ikke er hensiktsmessige for den som skal bistås til plass i samfunnet og arbeidslivet. Det er viktig at vi merker oss motforestillingene mot lovforslagene som er foreslått. Selv om man støtter lovforslagene, slik Senterpartiet gjør, må vi være åpen for meninger om at et lovvedtak ikke må bli til hinder for at det skal skje en tilpasning som kan gagne både asylsøkerne og kommunene. Praktiseringen der ute blir altså viktig. Vi må også være villig til å se at nye pålegg til kommunene gir nye kostnader. Lovfesting av oppgaver må følges opp gjennom finansiering. Jeg ser med spenning fram til om det blir en realitet under denne regjeringen.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-05-31:
Det var mye man kunne tatt tak i i statsrådens innlegg, bl.a. at nå var utredning plutselig blitt så viktig. Man vet jo hva en del andre saker, som ikke er blitt utredet tilstrekkelig, har gjort. Inngangen statsråden hadde, var at han i fire måneder har vært kunnskaps- og integreringsminister. Representanten Engen-Helgheim fra Fremskrittspartiet, et av regjeringspartiene, viste til at det ble gjort for lite under den forrige regjeringen. Denne regjeringen har nå sittet i fem år, og jeg noterte med interesse at statsråden etter fire måneder tok tak i introduksjonsprogrammet og fikk revidert det. Jeg kan vanskelig oppfatte det som annet enn kritikk av forrige statsråd. Da er spørsmålet: Er det slik at statsråden deler Engen-Helgheims beskrivelse, at den forrige regjeringen hadde et introduksjonsprogram der man arbeidet for at mange skulle bli «gode til å tråkle seg gjennom det norske systemet»? Det var vel det uttrykket Engen-Helgheim brukte.