trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2006-03-30:
Eg takkar for ein god debatt. Eg synest at alle innlegga – kanskje med unntak av eitt – bar preg av at ein hadde forstått interpellanten si meining, som er å prøve å bli betre. Det er klart at då vi behandla fullmaktene i fullmaktskomiteen, bad vi departementet om å sjå på det som Skulstad tok opp, nemleg utjamningsmandat og korleis det funkar. Det trur eg òg at vi må sjå på. Eg erkjenner fullt ut at vallovgivinga – det sa eg òg i innlegget mitt, dersom ein hadde gidde å høyre etter – har blitt betre, og at det stadig har kome forbetringar. Men vi må ikkje gi oss med det når vi ser at det kanskje gir seg utslag som vi ikkje ønskjer. Då synest eg det blir nokså tåpeleg når representanten frå SV snakkar om at vi er historielause. Det betyr jo at representanten frå SV meiner at Kristin Halvorsen er historielaus, for ho seier for så vidt det same som eg gjer no. Vi set spørsmålsteikn ved at talet på stemmer i folket ikkje gir det resultatet som ein trur. Senterpartiet framstiller det som om vi er imot valordninga slik som ho er i dag, og seier at vi stemte for ho. Ja, vi har vore med på det alle saman, og det har også Venstre. Det var Hans Hammond Rossbach og Carl I. Hagen, trur eg, som først fremma forslag om at vi skulle få utjamningsmandat, på 1980-talet. Den gongen var alle andre parti, inklusiv Senterpartiet, imot det. Eg skal svare ja på spørsmålet frå Senterpartiet – det er kanskje ikkje så dumt at interpellasjonen kjem frå eit parti som kanskje har fått nokre ekstra stemmer fordi valordninga ikkje er heilt rettferdig. Dersom vi hadde fått ei rettferdig valordning som gav det resultatet at folket si vilje skulle tilseie at RV skulle få to mandat og Framstegspartiet miste to – ja, så er det folket si meining. Dersom vallova var slik som eg meiner ho bør vere, at éi stemme speglar av éin person, så langt det lèt seg gjere, ville det vore greitt. Men eg tviler på at Senterpartiet ville ha meint det same iallfall dersom det måtte ha gitt eit mandat til Framstegspartiet. Så eg må seie at eg er skuffa, svært skuffa, over Senterpartiet sitt innlegg her, som ikkje i det heile tek interpellasjonen på alvor, sannsynlegvis berre fordi han kjem frå Framstegspartiet – hadde interpellasjonen kome frå kva som helst anna parti, hadde det kanskje vore annleis. Som eg sa i innleiinga etter statsråden sitt svar, hadde det vore interessant å diskutere om Senterpartiet har blitt eit sosialistisk parti eller ikkje. Men eg må seie at statsråden hadde jo eit litt anna syn enn sin partifelle. Derfor ser eg eit håp om at vi får ein gjennomgang. Eg synest også at andre parti har signalisert eit ønske om at vi heile tida skal vere på leit etter å bli betre, og at det må vere målsetjinga til oss alle.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-03-30:
Jeg er sjølsagt enig med representanten Solholm i at vi skal lete etter en best mulig valgordning. Og jeg sier ikke at vi nødvendigvis har en perfekt valgordning nå, men jeg mener vi har en valgordning som vi lever meget godt med. Jeg mener også at det å endre valgordninger er en så krevende og omfattende prosess at det ikke er noe vi kan holde på med hele tida. Det er et faktum at da valgordningen sist ble endret, hadde vi et valglovutvalg som jobbet i over tre år, og deretter hadde Stortinget en lang og krevende prosess – som kjent da også med grunnlovsendringer – og bare omfanget av prosessen forteller meg at dette er noe vi ikke bør gjøre hyppig. Men det innebærer sjølsagt ikke at vi ikke skal ha et blikk på det å kunne endre valgordningen på sikt. Men så er det et faktum i tillegg til dette at det er uenighet om hva som skal veie med og ikke veie med når man lager en valgordning. Jeg tror ikke at det er mulig å lage en valgordning som ivaretar alle de hensyn som mange av oss ønsker å ivareta, og at den samtidig blir svært enkel. Men det er altså mulig å gjøre noe med sperregrensen, og det er mulig å gjøre noe med delingstallet. Arealfaktoren har vi jo hatt store diskusjoner om, og jeg oppfatter vel i stor grad at noe av det representanten Solholm er ute etter, er å ha en drøfting av arealfaktoren. Arealfaktoren ble tatt inn i siste revidering for at vi skal greie å trekke inn relevante distriktsmessige og bosettingsmessige hensyn på en systematisk måte. Den representerer på sett og vis en distriktsmessig kompensasjon. Det å ha en distriktsmessig kompensasjon er ikke noe som er særnorsk. Det er verdt å merke seg at lille Danmark – geografisk sett «lille» – har en ordning med arealfaktor. I Storbritannia gir man ekstra representasjon til Skottland og Wales og til øyer og andre naturlige fellesskap, som det heter. I Canada er situasjonen den samme. Her er det en overrepresentasjon fra bl.a. Newfoundland, Prince Edward Island, Novia Scotia og en del andre ulike områder. Det er altså ikke noe unikt for Norge å tillegge det faktum at man bor langt fra maktens sentrum, betydelig vekt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2006-03-30:
Det var litt usikkerhet her hva som gjaldt Senterpartiet, og hva som gjaldt statsråden. Jeg minner om at statsråden også er fra Senterpartiet. Et parlament skal ivareta hele landet og alle sider av samfunnslivet gjennom sine beslutninger. Det tror jeg vi raskt kan bli enige om. Slik sett er valgordningen meget viktig. Jeg registrerer at det er bred enighet i salen om at vi skal leve med den valgordningen vi har, en god stund framover. Det er ikke mange som har gjort seg til talspersoner for at vi nå skal gjennom en stor, ny prosess med å endre valgordningen, og det er jeg glad for. Men det utelukker selvsagt ikke at man på et senere tidspunkt kan komme tilbake til og se på enkelte elementer. Jeg må si at jeg går ut av denne diskusjonsrunden litt undrende i forhold til hva Fremskrittspartiet faktisk mener og ikke mener, for man sier her at alle stemmer skal veie likt. Jeg gjentar at en fullt proporsjonal valgordning vil en først ha når en behandler hele landet som én valgkrets og det kun er to partier som kjemper om mandatene. Jeg formoder at Fremskrittspartiet ikke ønsker at vi skal gå i den retningen, men det blir ikke klart hva Fremskrittspartiet faktisk mener og ikke mener i denne sammenhengen. Det jeg forstår, er at en er fykende uenig i at en stemme fra Finnmark skal veie så tungt som den gjør i dag. Det er tydelig at Fremskrittspartiet får mange henvendelser om dette. Det betyr altså i praksis at de først og fremst er opptatt av arealfaktoren. Jeg må si at jeg lurer litt på om alle disse henvendelsene som Fremskrittspartiet får, kommer fra Finnmark, Troms, Nordland osv., eller hvor de kommer fra. Jeg syns under alle omstendigheter at det vil være viktig for distriktsbefolkningen i Norge å notere seg Fremskrittspartiets syn. For hvis det skulle være slik at alle stemmer skal veie likt, kommer det til å få store konsekvenser også for de beslutningene som blir fattet i denne sal i tida framover. Det vil være et system hvor Distrikts-Norge blir ivaretatt på en ganske annerledes og betydelig mindre god måte enn i dag. For øvrig takker jeg for denne runden om et viktig tema.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2006-03-30:
Etter kommunal- og regionalministerens gode og utfyllende svar til interpellanten Solholm vil jeg gjerne få understreke at det ikke er noen meningsfull grunn for å legge sammen stemmene til ulike blokker av partier, for så å vurdere stemmene i forhold til hvor proporsjonalt valgresultatet er. Resultatet i 2005 ble et svært jevnt valg. Ingen av de to blokkene fikk over 50 pst. av stemmene. Det var en styrke for demokratiet at andre fikk 3,1 pst. av stemmene, og at de som stemte på disse partiene, fikk gitt uttrykk for sin mening. De rød-grønne fikk 48 pst., og den andre blokken, inkludert liberalistiske Fremskrittspartiet, fikk 48,9 pst. Ingen av disse blokkene kunne benytte andre stemmer, som utgjorde 82 931, til sin gunst. Den nye valgordningen gav en sammensetning av Stortinget slik velgerne gav uttrykk for ved siste stortingsvalg. Debatten i forkant av vedtaket om den nye valgordningen for et par år siden var omfattende. Valglovkommisjonens innstilling, så vel som innspill fra departementet, gav Stortinget et godt grunnlag for å treffe beslutningene. Viktige hensyn som avstand til sentrale strøk og befolkningstetthet skulle ivaretas, samtidig som endringene i antall mandater for de enkelte fylker ikke skulle bli for store. På den bakgrunn representerer, etter Arbeiderpartiets syn, den nye valgordningen rimelig god balanse mellom ulike hensyn. Det betyr imidlertid ikke at det ikke kan være enkeltstående områder man må følge nøye med på. For eksempel kan det være grunn til å se på konsekvensene av ordningen med utjevningsmandater, hvor det skal små marginer til for å bli representert. Men på dette området trenger man erfaringer fra flere valg. Også forhold ved selve valgavviklingen kan være gjenstand for vurdering. Løsningen for forhåndsstemmegivning kan være et slikt område, hvor behovet for eventuelle justeringer kan være nødvendig. Det er all grunn til å understreke at vi nå har fått en mer proporsjonal valgordning enn tidligere. Den kan vi leve godt med.
Bent Høie (Høyre), 2006-03-30:
Jeg vil takke interpellanten for at han tok initiativet til å ha en debatt om et viktig spørsmål, som jeg tror opptar veldig mange. Det er klart at blant dem som velger å benytte stemmeretten, oppleves det som frustrerende at det er såpass stor forskjell mellom de ulike stemmesedlenes verdi ut fra hvor en bor i dette landet. Derfor var også Høyres utgangspunkt ved forrige revisjon av valgloven at en burde hatt en bedre sammenheng mellom én mann, én stemme, eller én kvinne, én stemme, enn det som ble resultatet. En valgte imidlertid å gå inn på det kompromisset som ble valgt, fordi det gikk i riktig retning. Siden dette krevde en grunnlovsendring, ville det at et større parti stemte imot, blokkert for en endring og dermed hindret at en kom i riktig retning. Det er absolutt grunn til å videreføre denne diskusjonen, fordi valgloven har blitt endret flere ganger, og den kommer til å bli endret flere ganger også framover. Vårt utgangspunkt ved de framtidige endringene som måtte komme, vil være det samme som interpellantens, nemlig å få et større samsvar mellom stemmer og representasjon i denne salen. Det siste valget var et veldig godt eksempel på at en fikk et valgresultat der de som utropes til vinnere, i realiteten ikke har flertallet av velgerne bak seg.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-30:
Den debatten som vi har hatt oppigjennom årene om valgordningene og valgloven, har ofte endt med at man må tilstrebe en valgordning som er mest mulig rettferdig, og det er det representantene fra Fremskrittspartiet tar opp her. Rettferdig er da at én stemme skal telle likt uansett om den blir avgitt i Oslo eller i Finnmark. Det er da målet på rettferdighet. Jeg vil påstå at det er noe historieløst over den påstanden og den type argumentasjon. Det har vært slik i dette landet gjennom hele historien – og da skal jeg sitere fra den NOU-en som lå til grunn da valgloven var oppe sist: «Tanken om at fjerntliggende og tynt befolkede distrikter skal ha en sterkere representasjon enn de folkerike og sentrale deler av landet er opprettholdt som prinsipp gjennom skiftende valgordninger.» Det er en politisk tradisjon som står sterkt, og som har stått sterkt i det norske storting og det norske politiske miljø, at distriktene og tynt befolkede områder skal ha en forholdsvis sterkere representasjon. Hvorfor? Jo, fordi – som det har vært politisk enighet om – at distriktene skal sikres en skikkelig representasjon i det norske storting. Jeg tør påstå at nettopp det gjennom tidene, gjennom historien, også har betydd mye for prioriteringene av ressursene i dette landet, og at det har hatt stor betydning for at vi har det bosettingsmønsteret vi har i dette landet. Nettopp valgloven og sikringen av distriktenes representasjon har vært med på å bidra til dette. Jeg kan selvfølgelig ikke dokumentere dette, men jeg føler meg ganske sikker på at hvis man hadde forsket på sammenhengene her, ville man kommet fram til det resultatet. Jeg er veldig glad for at statsråden understreket verdien av nettopp å ha dette elementet inne i valgordningen. Jeg har sett på en statistikk som viser oss hvordan det ville slått ut dersom vi skulle hatt en matematisk helt korrekt valgordning. I et valg med 157 distriktsmandater, som vi har i dag, hvordan ville de blitt fordelt dersom vi brukte bare matematikk? Det ville gitt som utslag at tolv distriktsmandater, i Sogn og Fjordane, i Møre og Romsdal, i Nord-Trøndelag og i Nordland, osv., hadde blitt overført fra disse distriktsfylkene og til de sentrale fylkene som Oslo og Akershus, altså en betydelig svekkelse av distriktenes representasjon i Stortinget. Hvis det er det Fremskrittspartiet mener er rettferdig, og at vi bør gå over på en rent matematisk ordning, er det veldig greit om det kommer tydelig fram. Det vil i så fall være et brudd på en lang politisk og god tradisjon i Norge.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-30:
Jeg takker for en grei orientering fra miljøvernministeren. Jeg synes i og for seg det høres positivt ut når hun sier at direktoratet vil benytte kunnskapen fra forsøksprosjektet, for så langt jeg har klart å plukke opp, er erfaringene i de kommunene som har hatt denne forsøksordningen, ganske positive både med hensyn til å redusere konfliktnivået mellom forskjellige jegergrupper og med hensyn til stressfaktoren, og av en rekke andre hensyn som jeg var inne på i mitt innlegg. Når det gjelder den generelle bakgrunnen for viltloven, yngletidsfredning og aktsomhetsnormer og slike ting, er det ingen uenighet blant jegere og grunneiere i Norge, så der er det ingen grunn til å trekke fram noen forskjeller. Tidligere i dag hadde vi en interpellasjon hvor landbruksministeren var med og diskuterte bl.a. landbrukets utfordringer i forhold til WTO. Det kom fram ganske store forskjeller når det gjelder synet på hvordan man nå må angripe utfordringen, men landbruksministeren trakk i hvert fall en konklusjon da han sa at han fra ham som hadde interpellasjonen, ikke hadde hørt om annet enn utarming, færre arbeidsplasser og nedbygging av landbruket. – Så her er det virkelig en mulighet for landbruksnæringen til å være offensiv og framstille Distrikts-Norge på en positiv måte. Slik jeg forstod miljøvernministeren, er man nå positiv til å bruke noen erfaringer og gi Distrikts-Norge de mulighetene som de ytre jakttidsbestemmelsene gir. Det er jeg veldig godt fornøyd med, og jeg vil følge prosessen videre derfra.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-30:
Jeg kan bekrefte at jeg som statsråd ønsker å følge utviklingen tett og se på hvilke konklusjoner direktoratet vil trekke. Samtidig er jeg opptatt av at vi må følge vedtatte spilleregler. Direktoratet har nå tid på seg til å sende dokumentet ut til høring, slik at alle berørte parter får mulighet til å uttale seg før høringsfristen går ut. Jeg har også lyst til å understreke det som representanten sier, at de signaler som er kommet fram i rapporten, er gode. Vi ser at det er få negative konsekvenser i de områdene hvor forsøksordningen har pågått, samtidig som den også forteller at prosjektet nok har vært mest vellykket for de store rettighetshaverne. Det er et element til som direktoratet må ta med i sin videre vurdering, og det er at en del turgåere og en del mennesker som nyter friluftslivet og ikke selv driver jakt, har følt en viss økt utrygghet ved utvidede jaktrammer. Alle disse elementene og hele rapporten vil, som representanten også sa, ligge til grunn når direktoratet nå skal foreta de endelige vurderingene og lage dokumenter som skal sendes ut til høring. Så jeg tror vi har et felles ønske om å la dette bli konklusjonen på hva som er til det beste både for distriktene og for dem som ønsker å drive med jakt, og også som grunnlag for verdiskaping i distriktene. Her har vi nok felles ønske.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til transport- og kommunikasjonsministeren. Men jeg vil først få lov til å ønske ministeren velkommen til Stortinget. Vi har savnet statsråden. Vegloven § 12 er ikke til å misforstå, hvis man da ikke har en annen agenda, en agenda om å fjerne forpliktelsene som ligger i vegloven § 12. Paragrafen er klar og sier at staten har ansvaret for å bygge infrastruktur, altså veger. Staten, kommunen og fylket skal finansiere det. I løpet av perioden 2006–2009 vil statens andel i vegbygging være redusert til 50 pst. 50 pst. vil sannsynligvis bli finansiert via bilistene og bompenger. Dette kommer i tillegg til at bilistene fyller opp statskassen med over 50 milliarder kr i året i form av en rekke avgifter til en stat som allerede er sprengfull med milliarder på bok, og som faktisk investerer i infrastruktur i andre land. Antall bomstasjoner vil sannsynligvis doble seg fra dagens 40 til over 80 i løpet av noen få år. Lokalsamfunn, regioner og næringsliv har fortvilt gitt opp kampen mot statens utpressingspolitikk. Mitt spørsmål til statsråden er: Har Regjeringen intensjoner om å endre vegloven § 12, eller har denne paragrafen noen verdi for Senterpartiet og Regjeringen i det hele tatt? Kan man i det hele tatt forvente at denne regjeringen tar det ansvaret som ligger i § 12, eller er det rett og slett slik at den som forventer moderne og sikre vegtraséer, har to valg – å vente i 30 år eller å akseptere bompenger med minimal statlig medfinansiering?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Statsråden må gjerne sitere Adresseavisen, men der går det også klart fram hvorfor Sandberg sier det til regionrådet på Fosen, nemlig at statsråden og denne regjeringen presser regionene og lokalsamfunnene til å søke om bompenger. Ellers blir det ikke aktuelt å få noen midler til å bygge veg. Det er mitt utgangspunkt. Det er interessant å høre at statsråden sier at bompenger skal være supplerende. Innen 2009 vil sannsynligvis bompenger overstige 50 pst. av investeringene i norsk vegnett. Da er det ikke supplerende lenger, da er det hovedfinansieringen. Jeg registrerer også at statsråden og Senterpartiet har gitt seg for Finansdepartementet i forhold til press i norsk økonomi. Sannheten er jo at dagens infrastruktur i Norge i seg sjøl gir press i norsk økonomi gjennom hemmet fremkommelighet, lange distanser, typografi, ventetid, slitasje på maskinpark, redusert vegkapital, miljøskader, ulykker, høye avgifter og bosettingsmønster. Det er dette som gir press i norsk økonomi. En investering for å få til en moderne infrastruktur ville ha dempet presset i norsk økonomi. Er statsråden enig i en slik vurdering?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Jeg må si det var meget betryggende å høre at statsråden nå skal ta initiativ til å rydde opp i begrepsforvirringen i forbindelse med innvandring, asyl, flyktning og det som går på familiegjenforening. Det tror jeg er et av elementene som er viktig for at vi skal lykkes i å bli enige om hvilke tiltak som skal til for å skape en god integreringspolitikk i Norge. Jeg registrerer fortsatt at statsråden er litt unnvikende i forhold til å se innvandring i sammenheng med integrering. Det har han jo til felles med den avgåtte statsråden. Resten av Europa ser en klar sammenheng mellom antall innvandrere til landet og de ressurser og tiltak som må settes i verk for å lykkes med integrering. Vil statsråden, når melding/sak kommer til Stortinget, sørge for at vi også ser antall innvandrere og integrering i sammenheng?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Til liks med representanten Sandberg er statsråden, samferdsleministeren, oppteken av at me skal få intensivert utbygging av vegar i dette landet. I utgangspunktet er det heilt rett at all investering i riksvegnettet er eit statleg ansvar, men finanspolitiske omsyn set avgrensingar for finansiering over statsbudsjettet. Bruk av bompengar er såleis ei supplerande finansieringsform, som er lokalt initiert og lokalt vedteken, og som vert køyrt fram gjennom lokale og regionale organ til vedtak i regjering og storting. Det seier seg sjølv at ei slik finansieringsform framskundar prosjekt som elles ville vorte utsette i tid. Det er òg slik at vekslande regjeringar, òg der Framstegspartiet har hatt avgjerande innverknad på statsbudsjettet, har nytta høvet til å innfri søknader om bompengefinansiering, for slik å få ei raskare utbygging av vegnettet i landet vårt. Når representanten spør om me har til føremål å endre veglova § 12, er svaret at me har ikkje intensjonar om det. Veglova, både dei andre paragrafane og § 12, har sin verdi. Bompengefinansiering er ei mogleg tilleggsfinansiering som vert initiert og vedteken lokalt og regionalt, og som slik medfører, som sagt, ei raskare utbygging. Eg registrerer at representanten Sandberg i Adresseavisa slår fast at bompengar er einaste løysing, og at han der, sjølv om han seier at Framstegspartiet vil stemme imot i Stortinget, oppmodar regionrådet om å fremme bompengesøknad for slik å sikre seg midlar òg av staten sin pott, slik at ikkje alt skal gå til Vestlandet, som det vert sagt av representanten Sandberg, ifølgje Adresseavisa.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Regjeringa har intensjonar om å auke satsinga på samferdsle i tråd med handlingsprogrammet i Nasjonal transportplan. Eg er heilt einig med representanten Sandberg i at det trengst større investeringar i samferdsle. Regjeringa har i Soria Moria-erklæringa slått fast at det er ein viktig føresetnad for busetnad, og ikkje minst for næringsliv og verdiskaping i heile dette landet. Regjeringa skal i ulike budsjettbehandlingar – og ikkje i spontanspørjetimen – kome tilbake til korleis me skal innfri dette. Når det gjeld spørsmålet om bompengar er supplerande eller ikkje, må vi nok vere einige om at det er dei. Sandberg og Framstegspartiet har òg i så fall underkasta seg Finansdepartementet sine ulike leiingar, for i tre budsjett hadde Framstegspartiet moglegheit til å påverke samferdslebudsjettet sine rammer. Denne regjeringa har auka samferdslebudsjettet meir på tre veker enn det Framstegspartiet greidde på tre år. Det er òg ei sanning som står fast.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Prinsippet kring bompengefinansiering har i alle fall til denne dag vore slik at det gjaldt nyinvesteringar og nyanlegg der ein lokalt ser at ein gjennom å finansiere delar av prosjektet med bompengar får ei raskare utbygging, som tener både lokalbefolkning og næringsliv. Denne statsråden har ikkje intensjonar om at me skal gå laus på vedlikehaldsprosjekt via bompengar. Men det er sjølvsagt ein glidande overgang mellom kva som er vedlikehald, og kva som er nyinvesteringar, for det har gjennom vekslande regjeringar over lang tid vore ei forsøming av vedlikehaldsbudsjettet som gjer at ein del som kunne ha vore vedlikehald, no vert nyinvestering. Det seier eg meg lei for. Men, som sagt, det er ei utvikling som me no må ta tak i. Me må i framtida prioritere større midlar òg til vedlikehald.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Denne regjeringa står stødig og godt på eigne bein. Men skal me ha ei forståing av notida, må me òg i denne samanhengen ha eit bilete av fortida, for det er ikkje slik at me den 17. oktober starta med blanke ark og fargestiftar til. Eg overtok eit departement der det var lagt føringar som sjølvsagt òg prega mitt arbeid – i alle fall ei tid – inn i ein ny periode. Regjeringa har offensive punkt både i forhold til miljø og i forhold til auka satsing på ulike delar av samferdsla. Når det gjeld prioriteringane, vil dei kome til uttrykk i dei årlege budsjetta. Eg har òg intensjon om å følgje opp handlingsprogrammet i NTP slik Stortinget har vedteke det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
For det fyrste må me slå fast at dersom me skal løyse utfordringane med aukande trafikk i byane og inn til byane, er me nøydde til å satse meir på kollektive transportmiddel. I Stockholm har dei i gang eit forsøk med rushtidsavgift. I framkant av det forsøket hadde ein i Stockholm ei stor opptrapping når det gjaldt kollektivnivået. Det viste seg å ha litt effekt, men ikkje særleg mykje. Men då dei innførte rushtidsavgift, gjekk trafikken ned med 25 pst. Eg var i Stockholm for eit par veker sidan og hadde møte med min kollega. Ca. kl. 4 om ettermiddagen, midt i rushet, var me ute ved den største bomstasjonen. Det fanst ikkje rush! Trafikken gjekk heilt flytande og greitt. Eg var der for eit par år sidan og opplevde rushtrafikken, så eg såg no at dette verkar. Det er dei lokale styresmaktene som må ta stilling til om dei ynskjer å sikre betre framkomst, betre miljø og mindre køar ved å innføre rushtidsavgift. Eg vil ta imot slike innspel frå lokale byråd med interesse dersom dei kjem!
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Eg ser med stor interesse på arbeidet som ein tverrpolitisk er i ferd med å sluttføre i forhold til Oslopakke 3. Den pakken er ikkje komen på mitt bord enno, men eg er òg svært glad for at dei signala som kjem så langt, tyder på at ein vil vidareføre ordninga med bompengar i Oslo-området, og at dei vil bruke ein stor del av desse midlane til å byggje infrastruktur for kollektivtrafikk. Det er heilt i tråd med det denne regjeringa ynskjer av politikk, og eg vil i så måte gjere alt eg kan for å syte for at det prosjektet vert losa igjennom og lagt fram for Stortinget. Som sagt, eg har enno ikkje fått det på mitt bord, så eg må venta på innhaldet, men signala så langt er positive.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-03-08:
Som eg sa til representanten Sandberg, er spørsmålet om bompengar eit lokalt initiert spørsmål, der diskusjonane fyrst og fremst må takast lokalt. Det er lokalt ein kjenner forholda, det er lokalt ein har dialogen med næringslivet, og det er lokalt ein må vurdere i lag med fylkeskommunen, som òg skal behandle desse sakene, om det er rom for fleire bomprosjekt i dei ulike områda. Så skal ikkje me ta frå oss sjølve ansvaret for òg å gjere ei slik vurdering. Det er klart at i enkelte område av landet er det ein stor vilje til bompengefinansiering. Eg kan nemne Rogaland og Hordaland, som står for det aller meste, faktisk, av bompengeinnkrevjing i den neste perioden av NTP. Men fyrst og fremst meiner eg at ein må diskutere dette lokalt, så får me ta vår del av det. Slik me såg det i samband med Hardangerbrua: Bunadkledde folk som sat på galleriet og var glade, viser klart at viljen til å realisere eit samferdsleprosjekt sjølv om det er bompengefinansiert, er særdeles stor.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Jo rikere Norge blir, jo dårligere blir norske veier. Vi har et stort etterslep på bygging av tjenlig veinett, og vi har et bekymringsfullt manglende veivedlikehold. Etterslepet på riksveiene er 12 milliarder kr og på fylkesveiene 11 milliarder kr. Jo rikere Norge blir, jo større del av veiutbyggingen skjer med bompenger. Kan innbyggerne nå også risikere at det må bompenger til for å betale for manglende veivedlikehold? Mener statsråden at Norge har så dårlig råd at staten ikke kan dekke etterslepet i vedlikehold på veiene våre? Og hvor lenge skal trafikantene vente før manglende veivedlikehold er på plass i et av verdens rikeste land?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-03-08:
Vi har en offensiv samferdselsminister, og det synes jeg statsråden skal ha ros for. Det er positivt at det nå loves økt satsing på vei. Kristelig Folkeparti vil også i tiden framover ha økt satsing på veier, både til investering, drift og vedlikehold. Det er svært mange utfordringer på samferdselssektoren, og ikke bare på veisiden. Noen av dem peker SVs samferdselspolitiske talsmann, Hallgeir H. Langeland, på i Aftenposten i dag. Og i Soria Moria-erklæringen kan vi lese til øyet blir stort og vått om kraftig satsing på vei, på jernbane, ny fraktutjevningsordning, miljøtiltak, gratis ferjer, lavere priser i luftfarten, ungdomskort osv. Regjeringen har allerede et etterslep på 1,6 milliarder kr i forhold til NTP. Hittil har statsråden stort sett lagt skylden på den foregående regjeringen for det meste som hun ikke har fått til så langt. Når skal denne regjeringen begynne å stå på egne bein, ta ansvar for egne prioriteringer? Og hva er prioriteringslisten?
Trond Helleland (Høyre), 2006-03-08:
Debatten om bompenger går høyt mange steder rundt i landet. Men etter dagens oppslag i Aftenposten med SVs samferdselspolitiske talsmann, Hallgeir H. Langeland, tror jeg den debatten vil bli en flau bris. Motorsyklisten Hallgeir H. Langelands hilsen til bilistene i dag er at han vil ha en rushtidsavgift. Det skal koste dobbelt så mye å passere bomringen når en skal på jobb om morgenen. Folk kan klare seg uten bil i byen, sier Langeland. Si det til en familie med tre barn! To skal i barnehagen, én på skolen, og mor og far jobber på hver sin side av byen. Høyre er imot rushtidsavgift og vil kjempe mot det. Vi vil heller ha en omlegging av bilavgiftssystemet for å ivareta miljøet. Støtter samferdselsministeren SV og Hallgeir H. Langelands forslag, der han vil innføre rushtidsavgift for å kvele biltrafikken i byen?
Borghild Tenden (Venstre), 2006-03-08:
Befolkningsveksten og befolkningstettheten i Oslo og Akershus gjør at det er stort press på veinett og kollektivtrafikk. Nå arbeides det bredt lokalt med en løsning på disse utfordringene, den såkalte Oslopakke 3. Jeg vet at samferdselsministeren er kjent med dette arbeidet. Kan statsråden love å følge opp slik lokal vilje til å finne løsninger, og at det nå skal satses tungt på lokaltrafikk og miljøtunneler i Oslo og Akershus?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-03-08:
Først vil jeg vise til statsrådens svar til representanten Sandberg. For det første hadde ikke Fremskrittspartiet direkte innflytelse på den forrige regjeringen, men vi klarte å få til et godt forlik. Vi klarte å bevilge penger til vei uten å gjøre som denne regjeringen, som har tatt all finansieringen av den såkalte satsingen på vei ved bruk av økte avgifter på traktor, veteranbiler og lette lastebiler, som i sin helhet har finansiert hele økningen. I de senere årene har vi også opplevd en kraftig oppblomstring av bomstasjoner, som spretter opp som paddehatter rundt omkring i hele landet vårt. Så langt har vi behandlet fire nye veiprosjekter til ca. 9 milliarder kr. Av dette er 5,6 milliarder kr brukerfinansiert eller såkalt bompengefinansiering – over 60 pst. Dette er en utvikling som rammer distriktene og næringslivet i distriktene spesielt hardt, og som gir disse langt dårligere konkurransevilkår i form av økte transportkostnader. Spørsmålet mitt til statsråden blir derfor: Finnes det en grense for hvor mye denne regjeringen vil kreve inn i ekstra avgifter fra bilistene, i tillegg til de allerede skyhøye skatter og avgifter som man allerede betaler inn til staten?
Martin Engeset (Høyre), 2006-03-08:
Daglig kommer det meldinger om mangel på arbeidskraft, og at dette er et stadig økende problem for mange bedrifter i ulike bransjer. Arbeidsledigheten er på full fart nedover, og det viser at Regjeringen også på dette området kom til dekket bord. Dette reiser spørsmålet om Regjeringen overhodet har en strategi for å møte dette arbeidskraftbehovet, både i privat og i offentlig sektor. Tvert imot ser vi at Regjeringen på område etter område bidrar til å begrense og vanskeliggjøre tilgangen på ny arbeidskraft. La meg ta et konkret eksempel, et helt fersk eksempel hentet fra nettsidene til bladet LO Aktuelt. SYSLAB i Asker er en suksessbedrift, som i flere år har hjulpet Aetat med å få langtidsledige med høy utdanning ut i jobb. Hele 80 pst. av deltakerne har lyktes i å få seg jobb. Nå må denne suksessbedriften legges ned fordi nesten alle kurs og arbeidsmarkedstiltak som til nå har vært satt ut på anbud til private aktører, blir stoppet inntil den nye arbeids- og velferdsetaten er på plass. Statsråden har vært opptatt av at sosialklienter må komme seg opp om morgenen, og det er jo vel og bra. Men hvorfor i all verden tillater da statsråden at de tiltak som de hadde å komme seg opp til, blir fjernet?
Martin Engeset (Høyre), 2006-03-08:
Dersom statsrådens besvergelser om en aktiv arbeidsmarkedspolitikk skal bli noe annet enn en overskrift uten innhold, er det grunn til å gjenta spørsmålet. Jeg viste til et konkret eksempel som statsråden dessverre ikke var i nærheten av å svare på, nemlig hvorfor man nå slutter å kjøpe tjenester av suksessrike arbeidsmarkedsbedrifter som har klart å få 80 pst. av langtidsledige med høy utdanning tilbake i jobb. De må nå stenge dørene inntil man har den nye etaten på plass. Det er vel ikke meningen med den nye NAV-reformen at man skal ødelegge de gode tiltakene før man kommer i gang?
Martin Engeset (Høyre), 2006-03-08:
Det er et svært viktig spørsmål som representanten Woie Duesund tar opp. Det finnes en rekke eksempler på at ordningen med varig tilrettelagt arbeid faktisk kan hjelpe mennesker tilbake i jobb. I Stavanger Aftenblad 7. februar kunne vi f.eks. lese om 60-årige Åsmund Trydal som etter 7 år på uføretrygd har fått fast jobb, etter å ha vært med på et såkalt VTA-tiltak. Han sier selv at dette gav ham selvtilliten tilbake. Det var en helt klar intensjon fra Stortingets side at mottakere av tidsbegrenset uførestønad skulle følges tett opp med tanke på tilbakeføring til arbeidslivet, og at dette ikke skulle bli en ordning som skulle utvikle seg til å bli en slags ventestasjon for permanent og endelig uføretrygd. Derfor er det forstemmende når vi nå får et ras av fortvilte henvendelser fra arbeidsmarkedsbedrifter som ser seg nødt til å si opp mennesker som allerede deltar i et VTA-tiltak(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) ensomhet. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) Vil statsråden se med nye øyne på den forskriften som er innført, og se om den kanskje har hatt utilsiktede(presidenten klubber igjen) konsekvenser? (presidenten klubber igjen)
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg går ut fra at det var et spørsmål til meg. Denne regjeringen har lagt opp til en politikk som gjør at vi har flere tiltaksplasser enn den forrige regjeringen, så slik sett er det i dag flere med behov for tiltaksplasser som får det enn under den forrige regjeringen. Utgangspunktet for spørreren synes litt merkelig, for vi bidrar i dag sterkere i kampen mot ledighet enn det den forrige regjeringen gjorde. Vi akter å føre videre en veldig aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Det er et veldig interessant perspektiv som er utgangspunktet for spørrerens spørsmål: det faktum at vi i dag ser at det er en veldig stor etterspørsel etter arbeidskraft, og at vi ser at vi har veldig mange ledige stillinger, men fortsatt har arbeidsledige. Det viser også hvor viktig det er å føre en aktiv arbeidsmarkedspolitikk, og at vi greier å koble de ledige hendene med de ledige jobbene. Det er også utgangspunktet for et viktig arbeid som den forrige regjeringen satte i gang gjennom etableringen av ny arbeids- og velferdsforvaltning, og for det som vi nå skal gjøre i forhold til å få NAV på plass, og hele det arbeidet vi nå gjør for å skape nytt innhold i arbeids- og velferdspolitikken. I forhold til den store utfordringen som spørreren tegner, altså å skaffe tilgang på arbeidskraft, så vil mitt og Regjeringens perspektiv først og fremst være at vi også må forholde oss til at en svært stor andel av dem som er i arbeidsfør alder i dag, ikke er på jobb. Mange av dem skal ikke være det, men mange flere kunne ha vært det. Gjennom det vil vi også kunne få en veldig stor tilgang til arbeidskraft i et marked som etterspør stadig flere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Begrepet «aktiv arbeidsmarkedspolitikk» er selvfølgelig et begrep som inneholder veldig mange elementer. Det viktigste virkemiddelet som vi i Regjeringen har for å føre en aktiv arbeidsmarkedspolitikk, er å sørge for at vi årlig har nok midler til å gjennomføre tiltak, slik at vi faktisk kan møte de ledige med tiltak. Det som er et faktum, er at denne regjeringen møter flere ledige med tiltak enn den forrige regjeringen, for vi har ca. 2 000 flere tiltaksplasser nå enn før. Hvis det bare er en besvergelse om en aktiv arbeidsmarkedspolitikk, så er i hvert fall det en beskrivelse jeg er uenig i. Jeg mener at antall tiltaksplasser er det viktigste. Når det gjelder arbeidsfordelingen mellom departementet, Aetat og Arbeidsdirektoratet, er det jo ikke departementet som sitter og bestemmer nøyaktig hvordan arbeidsmarkedsmidlene skal brukes, men det er vårt ansvar å ha tilstrekkelige midler.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Nei, utgangspunktet mitt vil ikke være at det skal gjennomføres en regel som handler om at det bare skal kunne kjøpes arbeidsmarkedstiltak fra offentlige tilbydere, men at vi skal ha god effekt av de midlene som vi har til disposisjon, og at vi også i framtiden skal kunne kjøpe tiltaksplasser og tjenester i et marked som kan yte dem på en god måte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Når det gjelder mitt svar til representanten Martin Engeset, har jeg først lyst til å si at jeg synes at han for så vidt fikk svar som fortjent. Til representanten Høie må jeg si at jeg ikke kjenner til den aktuelle bedriften. Jeg greier ikke å huske at jeg har jobbet med akkurat den aktuelle bedriften. Men det er uproblematisk for meg å si til representanten Høie at jeg selvfølgelig skal gå inn i og se på det helt konkrete som han spør om. Så hvis vi kan møtes senere denne uken, skal representanten Høie få et fullgodt svar på dette helt spesielle tilfellet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Det er et viktig spørsmål som representanten Woie Duesund tar opp. Jeg har vært opptatt av å sørge for at det gjøres veldig klart i tildelingsbrevene både til Aetat og til Rikstrygdeverket at den store utfordringen de nå står overfor, er å bruke nok tid og krefter på å forberede det som skal skje 1. juli, og siden vi nå har bestemt en slik sammenslåing, sørge for at det ikke går ut over brukerne. Jeg har også vært veldig nøye i de møtene jeg har hatt, ikke bare med de to etatene, men også med NAV Interim, med å stresse at vi nå har en todelt utfordring. Vi skal gjøre et godt arbeid med sammenslåingen, og samtidig skal vi sørge for at de brukerne som fram til 1. juli oppsøker enten sitt lokale trygdekontor eller sitt lokale arbeidsmarkedskontor, ikke skal oppleve redusert service. Derfor reagerer jeg i og for seg bare positivt på at det stilles kritiske spørsmål til om man greier det, for det gir meg anledning til å etterprøve hvorvidt etatene greier det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg er i og for seg enig, men jeg kan ikke se at det i det hele tatt er spredd noen usikkerhet omkring NAV-reformen heller. Vi jobber meget målbevisst og målrettet etter den planen som er lagt. Det er at NAV etableres 1. juli i år. Det greier vi nå etter at vi, i motsetning til den forrige regjeringen, klarer å finansiere det vi skal gjøre i år. Vi har nå kommet med en proposisjon der vi mer enn fordobler bevilgningene i år, fordi det er nødvendig. NAV Interim jobber etter en veldig sterk og klar tidsplan. De greier å holde de målene de har satt seg i så måte. Så 1. juli etableres NAV nasjonalt. Vi vil også i løpet av året etablere et lokalt NAV-kontor i alle landets fylker. Så vil reformen rulle videre i årene 2007, 2008 og 2009, som forutsatt. Det skulle ikke være noen grunn til å tvile på framdriften i NAV.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
La meg svare på det siste først: Det stemmer at forskriften ble gjennomført 1. januar i år, men den ble vedtatt under den forrige regjeringen. Det er altså ikke en forskrift som denne statsråden har tatt initiativet til, sendt på høring og vedtatt, men jeg har gjennomført den. Så i den grad det er noe feil med forskriften, og det kan det hende det er, er det i hvert fall et ansvar jeg deler med et parti som representanten Woie Duesund kjenner svært godt. Det er viktig for meg å understreke at jeg tror at det representanten tar opp, er en særdeles viktig problemstilling. Det berører mye av det som også Martin Engeset var inne på, nemlig hvordan vi skal lykkes bedre i å få de som går på ulike ordninger, i arbeid. Det kan være tidsbegrensede og arbeidsrettede ordninger, og det gjelder både dagpenger, rehabiliteringspenger, attføringspenger, tidsbegrenset uføretrygd og flere med. Hele denne problemstillingen er jo grunnlaget for at jeg har tatt initiativet til at det skal lages en stortingsmelding i år som vi kaller arbeid, velferd og inkludering. Der vil vi gjennomgå alle ordningene med sikte på ikke å ha en så sterk fokusering på ordningene, men vri ressursene over til virkemidler. Jeg tror at vi i dag har et system der vi bruker veldig mye tid og krefter på at brukeren skal tilpasse seg en eller annen ordning – vi er ordningsfokusert – istedenfor å fokusere på brukerens behov for virkemidler til å komme i jobb. Det tror jeg blir et veldig spennende politisk prosjekt, som jeg også ser fram til å ha et godt samarbeid med Kristelig Folkeparti om. Vi vil altså komme med den stortingsmeldingen i oktober i år.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg synes at det er et interessant innspill. Veldig tidlig i denne typen løp starter de aller fleste med sykmelding, med unntak for arbeidsledighet. Noe av det som er vår utfordring nå, er at det bare er – jeg tar forbehold om at jeg bruker nøyaktig rett tall, men jeg tror det – 17. pst. av dem som har vært sykmeldt i ett år, som kommer tilbake i jobb. Det forteller oss at vi står overfor en formidabel utfordring i forhold til på et mye tidligere tidspunkt å komme i gang med arbeidet knyttet til enten attføring, rehabilitering eller en eller annen form for tilrettelegging for å forhindre utstøting. Vi har gjort en god del knyttet til IA- avtalen, og det har skjedd mye bra der, men jeg tror vi må bli enda flinkere til å komme i gang tidlig i det løpet, som et eksempel.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Svaret på det er ja. Jeg akter å se på den, men jeg akter å se på den i sammenheng med den stortingsmeldingen vi lager. Og det er ikke et veldig langsiktig løp. Som sagt skal vi komme til Stortinget og til arbeids- og sosialkomiteen med den med én gang Stortinget er samlet igjen til høsten. Som jeg sa i mitt forrige innlegg, er dette en forskrift som er vedtatt av den forrige regjeringen, og som vi nå lever med konsekvensene av. Men det skal ikke være noe grunnlag for å føre noen retorikk på det. Jeg tar med meg de innspillene som kommer vedrørende den forskriften, og har en helhetlig gjennomgang av ordningen og virkemidlene i arbeids- og velferdsforvaltningen nå. Det er et kjempestort, spennende politisk prosjekt, innholdet i NAV, og i den sammenhengen skal helt klart innholdet i den forskriften vurderes.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg har først lyst til å starte med å si at jeg selvfølgelig ikke er fornøyd med det. Derfor gjør vi mye som jeg nå har snakket om i forskjellige svar, bl.a. å gjennomføre NAV, for å få en bedre organisasjon. Men vi stopper ikke med det. Vi gjennomgår også hele innholdet i NAV, hele innretningen på virkemiddelapparatet, hele systemet for å se på hvordan vi skal få flere i arbeid og færre på stønad. Jeg tror nok at når stortingsmeldingen blir lagt fram, skal det bli stor politisk debatt både i Stortinget og i samfunnet for øvrig. Når det gjelder problemstillingen som går på hvorfor det ikke er flere som er på tidsbegrenset uførestønad som i dag er på aktive tiltak, så har ikke jeg fått noen tilbakemelding som går på at det skyldes at det er for få tiltak. Utfordringen går ut på å motivere og skreddersy tiltak på en så god måte at vi greier å utløse aktivitet hos den som er på tidsbegrenset uførestønad.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
La meg først si at jeg er enig i at det er ingen som har en fortid som tilsier at man kan slå seg så veldig på brystet. Og: Ja, vi planlegger helt klart nye tiltak knyttet til uføre i den meldingen, og der er vi inspirert av et prosjekt som Høybråten kjenner godt, nemlig å bruke uføretrygden som lønnstilskudd. Men det vi ser i den foreløpige evalueringen av det prosjektet, er at vi ikke har fått noe særlig resultat av det. ECON har evaluert ordningen. Prosjektet er jo rettet mot de varig uføretrygdede, og det som er rapporten fra arbeidsgiverne, slik jeg har lest den, er at problemet er at uføretrygden bare ytes som et lønnstilskudd over en tidsperiode. Det gjør at arbeidsgiveren vegrer seg. Jeg mener at det er all grunn til å vurdere om ikke uføretrygden i enkelte sammenhenger kan brukes som et varig lønnstilskudd. Det er et eksempel på(presidenten klubber) spørsmål vi nå jobber med. (presidenten klubber)
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg er ikke sikker på om jeg helt forstod spørsmålet, men det som jeg mener er hovedsvakheten ved systemet slik det fungerer i dag, det er – og det viser, synes jeg, denne debatten også, for det vi drøfter, er jo ordninger, inntektssikringsordninger, det er det vi hele tiden snakker om – at alle sammen må tilpasse seg en eller annen ordning. Hele debatten går på om ordningen er bra eller ikke, og på hvordan ordningen eventuelt skal avgrenses, mens jeg mener at vi burde hatt en mye mer generell ordning og heller hatt fokus på hva slags nye virkemidler vi må få opp for å få dem som lever på en eller annen ordning, over i jobb. Det er den debatten som vil komme gjennom stortingsmeldingen, som Skjelstad får anledning til å behandle i oktober.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Jeg opplever det vel ikke slik at det er veldig forvirrende hva som er grunnlaget for oppholdstillatelse i Norge. Men det som er et viktig poeng i begrepsdiskusjonen, er at slik som dagens lovverk er, kan folk få opphold av beskyttelsesgrunner på to måter, og det skaper forvirring. På ene siden har man dem som fullt ut oppfyller FNs flyktningkonvensjon, som defineres som flyktninger og får opphold på det grunnlaget. Så har man en gruppe til som får opphold på humanitært grunnlag, men av beskyttelsesgrunner. Det er personer som ikke fullt ut defineres å oppfylle FNs krav til flyktningstatus, men som man mener allikevel klart har et beskyttelsesbehov, f.eks. i henhold til den europeiske menneskerettighetstraktaten. Jeg er enig i at den situasjonen skaper uklarheter, og derfor har vi også, i tråd med det Utlendingslovutvalget har foreslått, tenkt å fremme et forslag til ny utlendingslov i løpet av året, der vi rydder opp i forholdet mellom dem som får opphold av beskyttelsesgrunner, og dem som får opphold på humanitært grunnlag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Det var veldig mange spørsmål i samme spørsmålet. Jeg greier ikke å svare på alle, så det får vi komme tilbake til. Det som er et poeng i det som tas opp, er hvorvidt vi, i forbindelse med familiegjenforening, bare kan sitte i Norge og si at nå synes vi det er for mange innvandrere her, så nå avslutter vi muligheten til familiegjenforening. Det er altså slik at også i henhold til sterke internasjonale traktater har vi forpliktelser som handler om at folk har lov til å gjenforenes med sin familie. Det er internasjonale rettigheter som sikrer det. Så er det ett veldig viktig poeng knyttet til familieetablerings- og familiegjenforeningsproblematikken. Ja, det stemmer at den største andelen av innvandringen til Norge er knyttet til familieetablering og gjenforening, men de aller fleste av dem er etniske nordmenn som gifter seg med utlendinger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-08:
Min analyse er nok mer som følger: Jeg mener at vi har en ganske fornuftig og rett innvandringspolitikk i dag. Etter min mening har Norge en streng innvandringspolitikk. Derfor vil det ikke være Regjeringens utgangspunkt å legge opp til en politikk som vil føre til at vi i vesentlig grad vil redusere innvandringen. De som får komme til Norge i dag, kommer til Norge med gode grunner for å komme – enten fordi de trenger beskyttelse, fordi de har sterke menneskelige grunner for å få bli her, fordi de kommer på grunn av familieetablering eller familiegjenforening, eller fordi det er arbeidsinnvandring. Så den delen av politikken ligger omtrent fast. Men det må da føre til at vi må lykkes bedre i integreringspolitikken, for vi kan ikke løse utfordringene i integreringspolitikken gjennom å gjøre store grep, uten at vi etter min mening vil føre en helt urimelig innvandringspolitikk. Derfor må vi bli bedre i integrering og leve med den innvandringspolitikken vi har.