Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-04-11:
Friluftsmeldingen som vi behandler i dag, har som undertittel «Ein veg til høgare livskvalitet». Det er nettopp det friluftslivet handler om for oss i Norge. Vi er gitt mulighet til å nyte fantastisk natur for rekreasjon og opplevelse. Men det gir oss også kunnskap og ydmykhet for de økologiske kretsløp i naturen. For våre barn er dette en viktig del av det å vokse opp i dette landet, fordi naturen er så nær innpå oss og fordi vi har anlagt et regelverk som gjør dette mulig. I langt større grad enn i mange andre land er nærhet til naturen en felles verdi som er en viktig del av det å være norsk og en naturlig del av våre barns oppvekst. Og friluftsliv er så mangt. Derfor er det viktig at vi gir folk anledning til å utøve sin friluftsaktivitet ut fra egne forutsetninger. Det gjelder både former for friluftsliv og fysiske forutsetninger. Det innebærer at så vel funksjonshemmede som fjellvandrere med kart og kompass, langt fra sti og hytte, må gis mulighet til å dyrke sitt friluftsliv. Trangen til ekstremutfoldelse hos enkelte og den koselige spaserturen på tilrettelagte veger er en annen dimensjon som må ivaretas. Komiteen er enig om mye, og særlig dette at vi vektlegger det enkle friluftslivet som gir nye krefter og ofte har helsebringende virkning. Selv om det kanskje har vært skapt inntrykk av stor politisk uenighet om friluftsmeldingen, vil jeg hevde at det ikke er riktig. Komiteen er i stor grad enig om friluftspolitikken, det er der hvor praktiseringen av friluftslivet kommer i anstøt med grunneierinteresser, særlig knyttet til strandsonen, at uenigheten blir synlig. Friluftsloven, som regulerer ferdsel i utmark, også langs strendene, samt allemannsretten, er en viktig premiss for det frie norske friluftsliv, som i forhold til mange andre land er unikt og som vi må sikre og ta vare på. Friluftslivet i Norge utøves i en fin balanse mellom folks ansvarsbevissthet overfor annenmanns eiendom og eiendomsrettens begrensninger, som er regulert bl.a. i friluftsloven. Jeg tror folk flest har respekt for og gjensidig er seg sitt ansvar og sin romslighet bevisst. Selvsagt er det unntak, men vi kan ikke innrette lovgivningen slik at unntakene er styrende, og ikke vanlige folks rimelighetsoppfatning. Derfor er det meget viktig at vi som lovgivere er oss dette bevisst, og ikke innfører nye konfliktskapende tiltak som bare kan tjene til å virke ødeleggende på den gjensidige forståelse for allmenn ferdsel, som vi tross alt har i dette landet. Derfor må vår politikk på dette området være konfliktdempende og ikke konfliktskapende. Det vil alle være tjent med. Det er særlig to forslag som har fått stor oppmerksomhet i debatten: forslaget om fri ferdselsrett i strandsonen og forslaget om innstramming i kommunenes dispensasjonsadgang fra dagens byggeforbud i 100-metersfeltet i strandsonen. Det hevdes at Høyre går på skansene mot miljøvernministeren i denne saken for å beskytte eiendomsrett og gamle privilegier, som det blir sagt. Begge deler er selvfølgelig uriktige og faller på sin egen urimelighet. Regjeringspartiene viser sitt rette jeg, tror jeg Sylvia Brustad har sagt. Ja, det er riktig det. Det å også verne om den private eiendomsretten og ha respekt for de tradisjoner og historiske verdier som er knyttet til dette, tror jeg faktisk også Arbeiderpartiet hadde stått seg på – å være seg mer bevisst. Under hele behandlingen av meldingen har jeg ikke mottatt et eneste krav fra enkeltpersoner om å støtte Arbeiderpartiets og SVs vidtgående forslag om ferdsel i 25-metersbeltet – derimot en storm fra folk som ut fra sin rimelighetsoppfatning reagerer mot dette. Friluftsmeldingen ble fremmet av Arbeiderpartiregjeringen. Fordi også den nåværende regjeringen er opptatt av å ivareta friluftslivets interesser gjennom å sikre allemannsretten og allmennhetens tilgang til naturområder og strandsonen, ble meldingen ikke trukket da Samarbeidsregjeringen overtok i fjor høst. Dette betyr imidlertid ikke at de nåværende regjeringspartier er enige i absolutt alt som står i meldingen. I tillegg til å vektlegge betydningen av friluftslivet som en viktig verdi for rekreasjon og opplevelser og for det helseforebyggende arbeidet er Høyre også opptatt av å forsvare den private eiendomsretten – ikke for å beskytte gamle privilegier, som det hevdes, men fordi privat eiendomsrett faktisk ofte er en forutsetning for forsvarlig forvaltning. Eiendomsretten til naturområder er ikke noe som er forbeholdt en privilegert elite. I Norge er det nesten 360 000 hytter og sommerhus. Det å feriere på hytte eller sommerhus hvor man kan være uforstyrret i nærhet med naturen, er en vesentlig kvalitet ved friluftslivet i Norge. Dette er også svært ofte selve utgangspunktet for utøvelse av friluftsliv, og ikke minst viktig for barn og eldre. Dessverre ser det ut til at den forrige regjeringen glemte det da den skrev meldingen. Hyttelivet og grunneierinteressene er så å si ikke nevnt, i alle fall ikke i positive ordelag. Vi behøver private grunneiere som har en personlig interesse av å forvalte eiendommen sin i et langsiktig perspektiv, slik at verdiene blir holdt i hevd og kan overlates til neste generasjon i minst like god stand som i dag. Dette til glede for en selv og for folk som ferdes forbi. Vi kan jo bare se hvordan det gikk i land som avskaffet den private eiendomsrett. Her ble ikke akkurat naturverdiene forvaltet på en natur- og miljøvennlig måte, for å si det forsiktig. Også i vårt eget land finnes det dessverre mange eksempler på at når det offentlige har overtatt forvaltningen av et område, har det ikke blitt skjøttet like godt som under privat eierskap, rett og slett fordi det offentlige ikke vil og kan føle det samme personlige ansvar som en som forvalter sin egen eiendom. Derfor er det oppsiktsvekkende at regjeringen Stoltenberg knapt nevnte den private eiendomsrett med et ord da den skrev sin friluftsmelding. Dette vil de nåværende regjeringspartier rette opp. Dagens byggeforbud i områder som ligger mindre enn 100 meter fra strandkanten, er et slikt inngrep i den private eiendomsrett som må forvaltes med skjønn og klokskap. Heldigvis har kommunene adgang til å gi dispensasjon fra det generelle byggeforbudet, hvis man mener å la private få bygge på egen tomt og ikke kommer i alvorlig konflikt med allmennhetens frie ferdsel. Dette er en avgjørelse Høyre mener må tas lokalt, ut fra lokal kunnskap om hvilke konsekvenser en dispensasjon fra byggeforbudet vil gi. Byggeforbudet omfatter svært stor variasjon av saker, alt fra store nybygg til mindre endringer av en eksisterende bygning. Det er selvsagt ikke slik at det å skifte vinduer eller å utvide hytta med et rom eller to ekstra kommer i konflikt med den frie ferdsel. Dette har vi faktisk fått bekreftet fra departementet. Og det var disse dispensasjonene Sylvia Brustad var opptatt av. I Oslofjorden og langs sørlandskysten er det slike tiltak som dominerer, rapporteres det altså fra departementet. Derfor mener vi at dette er en praksis vi kan fortsette med, til felles glede ved at også denne delen av vår byggekultur blir holdt ved like. Høyre ønsker derfor ikke en ytterligere innstramming i kommunenes adgang til å gi dispensasjon fra byggeforbudet. Det forvaltes tydeligvis etter forstandig skjønn. Et annet forslag i friluftsmeldingen Høyre er kritisk til, er å gi generell adgang til å ferdes i strandsonen der avstanden fra sjøen til nærmeste hus eller hytte er minst 25 meter. Det er allerede fri ferdsel langs strandkanten i utmark, som svaberg, skogsterreng etc. Men mange vil føle privatlivets fred truet hvis det blir adgang til fri ferdsel gjennom ens egen hage eller på opparbeidet område. Det vil føles urimelig at fremmede mennesker fritt kan gå – ja sågar ri – gjennom ens hage. Jeg tror faktisk folk flest heller ikke ønsker en slik rett, ut fra grunnleggende respekt for privatlivets fred. I dag er det få konflikter mellom hensynet til grunneierne og allmennhetens ønske om fri ferdsel. De aller fleste steder løses dette greit ved at man tar hensyn til hverandre. En skjerpet lovgivning på dette området vil derfor bare skape unødvendige konflikter der hvor man i dag har lange tradisjoner for å tilpasse seg på en hensynsfull måte. Konsekvensene av en slik lovendring er også svært mangelfullt omtalt. Hele ideen er omtalt på en halv side i et dokument på 135 sider. Derfor er det også oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet sammen med SV velger å gå enda lenger i sitt forslag enn det som er beskrevet i meldingen. Vi registrerer at det ikke er flertall for noen forslag knyttet til dette, og vil derfor anmode om at forslagene nr. 9 og 10, fra Høyre og Kristelig Folkeparti, gjøres om til oversendelsesforslag – med den nødvendige korreksjon i innledende tekst.