Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-05-26:
Jeg kommer tilbake til det jeg tok opp i mitt innlegg og i replikk til statsråden om utfordringene rundt horisontal politikk, hvor man kobler politiske målsettinger på virkemidler. Når jeg hører på statsråden, som sier at vi må være tidlig på og våkne og flinkere i Brussel, føler jeg at jeg ikke har fått fram problemstillingen. Det handler ikke om det. Det handler om når vi tar inn fornybardirektivet, og når vi tar inn et energiøkonomiseringsdirektiv: Skal vi være bundet av en målsetting om å redusere 20 pst., eller ikke? Jeg er veldig i tvil om det er EØS-relevant. Men at vi vil være bundet av virkemidlene for at man skal komme dit hen ‒ det er opplagt. Det er en viktig problemstilling, som vi får fortsette samtalen om på en eller annen måte. Det er også viktig nå inn i forhandlingene om felles oppfyllelse av klimamålene. Der vil den problemstillingen helt sikkert komme opp, selv om en ikke har tenkt å fordele byrdene på hvert land, men ha en felles målsetting. Så skal landene bidra, og summen blir forhåpentligvis riktig. Så til finanstilsynene: Jeg vet ikke om det er bevisst, men i så fall tror jeg ikke det er særlig lurt å prøve å unngå ordet «suverenitetsavståelse», for det er jo det vi gjør. Det er det vi gjør med EØS-avtalen. Vi avstår suverenitet til EFTA-organer, og vi er medlem av EFTA. Vi har hatt en diskusjon generert av en professor i Bergen for et år eller halvannet siden om bruken av § 26 kontra § 115. En del i det juridiske miljøet mener at vi strekker begrepet «lite inngripende» i meste laget. Ja vel, men la oss bruke § 115 da, så vi er på helt trygg juridisk grunn. Men så opplever vi at de som har kritisert dette, plutselig føler at saken blir mye større fordi vi skal bruke § 115. Det er ikke riktig ‒ det er en helt ordinær sak vi står overfor. Det som kan bli konsekvensen, nemlig at ESA faktisk kan frata en bank en konsesjon hvis den ikke følger reglene ‒ det er ikke «lite inngripende». Det er «inngripende». Derfor bruker vi § 115. Vi kommer til å stå overfor den samme problemstillingen, tror jeg, når regjeringen kommer med avtalen med EU om felles gjennomføring av klimamålene, hvor vi også skal ta inn virkemidlene utenfor kvotepliktig sektor. Men det er ingen grunn til å lage dramatikk av det. Vi har virkemidler i Grunnloven for å håndtere både det «lite inngripende» og det mye «inngripende». Hele EØS-avtalen hviler på det fundamentet at vi avgir suverenitet til EFTA-organene. Det er topilarsystemet. En liten bemerkning til Senterpartiet: Representanten Liv Signe Navarsete startet med å si at Senterpartiet er for samarbeid i Europa, men EU er feil svar. Det vi aldri får høre fra Senterpartiet, er hva deres alternativ for samarbeid er. Det er det ene. Det andre er at selv om man har et alternativ, er det sånn at hvis man går ut i gata og resten av gutta spiller fotball, så hjelper det lite å komme med håndballen, for da blir du alene. Representanten Christian Tybring-Gjedde sier at det vi ser i Europa nå, er framvekst av protest mot at vi har høy ledighet, ikke får orden på økonomien i mange land, høy ungdomsledighet, og at vi ikke får håndtert immigrasjonen på en ordentlig måte ‒ det er ikke høyrepopulisme. Nei, det er jeg helt enig i ‒ det er ikke høyrepopulisme. Det er folkelige reaksjoner på ting som ikke fungerer. Men mange av svarene som tilbys fra en del partier, vil jeg betegne som høyrepopulisme. Knebling av media, f.eks., og det vi hører om fra USA, om å bygge mur mot Mexico og nekte muslimer adgang til riket ‒ det er etter mitt skjønn høyrepopulisme. Det er ikke svaret på de utfordringene vi står overfor. Og så må vi bli flinkere til å finne bedre svar på de utfordringene ‒ det er riktig.