Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-21:
Jeg vil gjerne takke statsministeren for redegjørelsen, og ikke minst for standpunktet. Jeg vil gjerne takke for at Norges stemme i det internasjonale samfunnet nå er klar på at dette er en krig vi ikke kan støtte. Det er et standpunkt som har vært under utvikling i løpet av de siste måneder og uker, og jeg tror ikke det har vært uberørt av den mobilisering som har skjedd hos veldig mange mennesker i veldig mange land, som har protestert mot en krig som de mener ikke har legitimitet. Det jeg tror har opprørt mange, er to ting: Det ene er at trusselbildet ikke har stemt overens med det de selv så. Irak har vært styrt av en grusom despot gjennom mange år, bygd opp av Vesten. Men nå var det en svekket despot, og krig mot ham kunne ikke legitimeres. Det andre er at FNs våpeninspektører meget klart har sagt ifra om at de kunne oppnå mer, at de kunne oppnå mer på fredens vei og på området nedrustning hvis de kunne ha fortsatt videre. Veldig mange mennesker har ikke fått det til å stemme at man sier at krig er siste utvei, for det virket nettopp som om det ikke var siste utvei i denne konflikten. Derfor er vi fra SVs side veldig glad for at Norges stemme er klinkende klar når statsministeren sier at vi ikke kan støtte denne krigen. SV er også glad for Regjeringens konklusjon når det gjelder folkeretten. Vi er enig i at en krig uten et klart vedtak fra FNs sikkerhetsråd ikke har legitimitet, og det er det Regjeringen har lagt vekt på. Vi er enig i at Regjeringen argumenterer for det, men vi synes vel kanskje at forståelsen for den motsatte konklusjon argumenteres det litt vel intenst for fra enkelte medlemmer av Regjeringen. Og dette er ganske viktig, fordi denne forståelsen vil legge føringer på hvordan man nå utvikler folkeretten videre framover. Det er ikke slik at folkeretten hjemler regimeskifte som mål for en militær aksjon. Folkeretten hjemler selvforsvar eller et klart vedtak fra Sikkerhetsrådet som bakgrunn for en militær aksjon. Særlig for små land er det viktig å holde fast ved at Sikkerhetsrådet og FN og den internasjonale rettsorden må ligge til grunn når verden står igjen med én suveren supermakt som tar seg til rette og presser andre land for å følge deres spor, enten det er USAs spor eller USAs FN-spor. Slik sett er det veldig viktig at Norge er klar på dette. Jeg hører statsministeren slik at han beklager krigen, og så hører jeg representanter fra Høyre i den retning at de mest beklager at Sikkerhetsrådet ikke legitimerer krigen. Nå er vi i en situasjon hvor det kan være lett for noen å skremme med at Norges sikkerhet er truet fordi vårt standpunkt avviker fra USAs og Storbritannias. Det er et poeng som jeg synes man skulle avstå fra i en alvorlig situasjon. Jeg tror faktisk det er slik at trusselbildet er under betydelig endring. Det betyr at en av de tingene man risikerer med denne krigen, er økt rekruttering til terrorvirksomhet og terroraktivitet. Norges standpunkt som sådant i denne situasjonen øker Norges sikkerhet og ikke motsatt, fordi det nettopp kan være en krig som mange mennesker føler ikke har legitimitet, som kan utløse fare for de landenes sikkerhet. Som sådant er Norges standpunkt å ivareta Norges sikkerhet i en krevende sikkerhetspolitisk situasjon. Vi står nå overfor et sjansespill i Irak, og vi kjenner ikke utfallet. Vi vet ikke om denne krigen tar kort tid eller lang tid. Det vi vet, er at det er gambling med sivile liv, at det er gambling i forhold til rekruttering til terrorvirksomhet, og også at det er gambling i forhold til hva som kommer til å skje framover. Norge kommer til å ha betydelig økte inntekter så lenge oljeprisen øker på bakgrunn av krigen i Irak. Det gir oss en spesiell forpliktelse til å være rause og konsekvente når det gjelder den humanitære bistanden. Regjeringen skal vite at SV til enhver tid kommer til å støtte en betydelig opptrapping av Norges innsats på den humanitære siden, og vi imøteser at Regjeringen legger fram for Stortinget ytterligere forslag om dette. For øvrig er det vår plikt å tenke langsiktig i alle veivalg vi nå står overfor. Vi kan nå ikke investere i nye diktatorer eller nye despoter som kan bli en trussel mot sikkerheten om 10 år eller 20 år.