Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-02-02:
I motsetning til Arbeiderpartiets talskvinne skal jeg prøve å forholde meg til virkelighetens verden. Norge og Europa står overfor store utfordringer som det moderne teknologiske samfunn resulterer i. De verdensomspennende massemediene forteller om forholdene i de utviklede deler av verden, og hvor godt det sosiale nettverket er utbygd i det enkelte land. Dette kommer raskt de deler av verden for øre som ikke har de samme sosiale ordningene i eget land. Ofte er det forholdsvis velsituerte mennesker som lar seg friste, og som kommer fordekt som asylsøkere til bl.a. Norge. De påberoper seg å være forfulgt, trakassert, torturert, politisk forfulgt, isolert i eget land, de kjenner ikke sitt opprinnelsesland, osv. Årsakene er utallige, og ofte presenteres løgner for å kunne oppnå asyl. Det politiske systemet i enkelte velutviklede land er selv skyld i tilstrømningen av utlendinger fordi man har innført spesialordninger for fremmede. Det gjelder også i særdeleshet Norge. Som et resultat av dette påberoper flere mennesker seg å være asylsøkere, men etter nærmere undersøkelse blir de ofte avslørt som falske asylsøkere. Til tross for disse avsløringene oppholder det seg likevel godt over 500 utlendinger i Norge som har fått avslag på sin asylsøknad, og godt over halvparten av disse bor fremdeles i statlige mottak. Mange asylsøkere hevder at de ikke kan flytte hjem, mens myndighetene sliter med å fastslå korrekt identitet fordi de får oppgitt falske og ulike identiteter fra vedkommende. Hele 80 pst. av asylsøkerne som kommer til Norge, ankommer med falske reise- og identitetsdokumenter, eller man kommer uten papirer, fordi man har kvittet seg med disse før ankomst til landet. Fremskrittspartiet ser meget alvorlig på den type dokumentfalsk som vi senest tok opp i forrige ukes spørretime. Statsråd Lilletun slo fast at heller ikke Regjeringen kunne akseptere dokumentfalsk. Det betyr vel at falske asylanter snarest bør sendes ut av landet. En av reaksjonene fra påberopte asylanter er å søke opphold i kirke, bedre kjent under benevnelsen kirkeasyl. Bortsett fra Fremskrittspartiet vil ikke flertallet i Stortinget i realiteten ha slutt på kirkeasylet. Man ønsker ikke at ordensmakten skal ha mulighet til å entre Kirkens rom for å hente ut asylanter som har fått avslag på sin søknad og som i realiteten skulle vært sendt tilbake. Er man lenge nok i kirke, får man til slutt opphold på humanitært grunnlag av Regjeringen, en ordning som stortingsflertallet har gitt sin velsignelse til. Høyre og andre partier mener det er menighetene som må ha ansvar for dem som søker opphold i kirkene eller menighetene. Men ansvaret skal ikke ligge hos menighetene. Dette synliggjør Høyres og interpellantens dobbeltmoral, for det er ikke samsvar mellom de ulike sakene som omhandler asylanter. Isteden lønner det seg i en rettsstat å ta seg til rette, uten særordninger gitt for visse sterke personer. Flere asylanter er i høyeste grad ansvarlige for den situasjonen de havner i når de oppgir flere nasjonaliteter og hemmeligholder sitt opprinnelsesland. Ofte er også andre medskyldige i at personer kommer til landet uten noen som helst form for identifikasjonspapirer.(Presidenten klubber.) Til slutt vil jeg si at Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det fra Regjeringens side bør innskjerpes hvor mange ganger det skal være mulig å anke et endelig avslag for opphold i landet inn for organer som Justisdepartementet. (Presidenten klubber.)