Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-02-20:
Det har vært gjort forsøk tidligere på å få lagt ned Odelstinget og Lagtinget. Det har man ikke lyktes med, og derfor er jeg stolt av å være den som på nytt initierte at Odelstinget og Lagtinget nå skulle gå over i historien. Med andre ord: Saken er moden. Riksforsamlingen på Eidsvoll ble satt med bare ett kammer. Likeverd og samme rettigheter var en grunnleggende idé hos eidsvollsmennene i 1814. Naturlig nok møtte det derfor sterk motstand da konstitusjonskomiteen fremmet sitt forslag til § 78, den senere Grunnloven § 49, om å innføre et tokammersystem. Bestemmelsen ble, historisk nok det også, vedtatt med knappest mulig flertall – 54 mot 52 stemmer. Norge er faktisk det eneste landet i Europa – ja, kanskje i hele verden for alt det jeg vet – som har en slik blandingsordning når det gjelder vedtakelse av lover. Ordningen med at Stortinget selv deler seg i to avdelinger – et odelsting med tre fjerdedeler av stortingsrepresentantene og et lagting med en fjerdedel av stortingsrepresentantene, og hvor lovforslagene introduseres i Odelstinget og Lagtinget på sett og vis står for kontroll i etterhånd – er et særnorsk fenomen. I praksis har ordningen imidlertid hatt liten betydning. Bare rent unntaksvis har lovforslag vandret mellom avdelingene. Lovforslag vedtatt i Odelstinget har som regel veldig glatt vunnet fram i Lagtinget. Derfor har det nå faktisk de seneste årene gått sport i å avvikle møtene i Lagtinget raskest mulig, og det settes stadig nye rekorder, blir det fortalt om. Delingen av de to tingene har også hatt en annen funksjon, all den tid medlemmer av Lagtinget også har vært medlemmer av Riksretten. Etter dagens møte er denne oppgaven falt bort og Lagtingets medlemmer erstattet av medlemmer oppnevnt av Stortinget. Den norske ordningen kan ikke forsvares ut ifra de mest sentrale argumentene for tokammerbehandling. Lagtinget bidrar ikke til representasjon av spesielle interesser eller til sikring av særegen kompetanse i lovprosessene. Siden heller ikke Lagtinget avviker særlig fra Odelstinget rent politisk, skal det veldig mye til for å kunne gjøre ugagn i Lagtinget. All den tid Lagtinget heller ikke har noen saksforberedende komiteer, er sjansen for at Lagtinget vil ha noe vesentlig nytt å tilføre lovbehandlingen, svært begrenset. Med litt velvilje kan man likevel si at det er en innebygd sikkerhetsmekanisme i den todelte behandlingen. Når ordningen med todeling nå oppheves, er det derfor viktig at vi ser med friske øyne på hvorledes lovforslag skal kunne kvalitetssikres på en god måte. Jeg synes det er et demokratiproblem at 42 av Stortingets 169 medlemmer så å si er ekskludert fra aktiv lovbehandling. Ordningen med en deling i odelsting og lagting har ført til visse ulemper i Stortingets løpende arbeid. For eksempel har ikke, som tidligere nevnt, komitemedlemmer som samtidig sitter i Lagtinget, kunnet følge opp saksordføreransvaret i den reelle lovbehandlingen som faktisk har foregått i Odelstinget. Det blir det nå slutt på. Fra neste periode skal alle saker behandles i Stortinget, og alle representanter skal gis samme mulighet for deltakelse. Bare en liten kommentar til representanten Hagens interesse for bruk av lagtingssalen i framtiden: Jeg for min del tror det kan komme mange kreative innspill, men jeg tror ikke det blir røykerom, og heller ikke pub, hvis det er dét representanten Hagen har tenkt seg. Det er et historisk vedtak vi skal fatte i dag, det gleder meg stort, og jeg er veldig stolt av å være initiativtaker til dette.