Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1998-10-22:
Jeg leste i referatet fra trontaledebatten at min kollega Jørn L. Stang anklaget Høyre for å være et parti som gjennom sin politikk i praksis stiller seg på forbryternes side. Høyres leder, representanten Jan Petersen, mente at påstanden måtte skyldes «nybegynnernerver». Det er med respekt å melde et ganske arrogant svar. Jeg kan fortelle representanten Jan Petersen og andre i Høyre at jeg holdt mitt første innlegg fra denne talerstolen i 1981 – jeg er altså ingen nybegynner – og jeg har ingen problemer med å gjenta representanten Stangs påstand om at gjennom voteringer i Stortinget har Høyre sammen med andre partier i mange år stilt seg på forbryternes side. Representanten Petersen bør derfor søke en ny forklaring på hvorfor Fremskrittspartiet kom med en slik påstand. Kanskje forklaringen enkelt og greit er at den er riktig. Det er ikke mer enn to år siden Høyre var med på å vedta et politibudsjett som førte til krise for politietaten allerede i februar måned. Høyre har i de fem årene jeg har vært medlem i justiskomiteen, stemt ned en hel rekke forslag om strengere straffereaksjoner. Og i dag kommer Høyre til å stemme ned åtte forslag fra Fremskrittspartiet som alle har til hensikt å sikre strengere straffer og et hardere regime for de kriminelle. Gjennom dagens voteringer vil Høyre gjennom å stemme mot Fremskrittspartiets forslag stemme for at det skal være mulig å vente med soning selv etter at dom er rettskraftig, og for at samfunnstjeneste kan brukes som alternativ for personer som har begått så alvorlig kriminalitet at de normalt skulle sone sin straff i en fengselscelle. Høyre vil stemme imot å gi lovhjemmel for å idømme betydelige tilleggsstraffer for fanger som rømmer fra soning, slik at det fortsatt ikke vil være noen alvorlig konsekvens dersom en fange velger å bli hjemme etter en permisjon. Høyre vil ikke ha noen automatisk tilsynsperiode for kriminelle etter endt soning og ønsker ikke noen sentral rømningsfri behandlingsinstitusjon for personer som tar livet av andre mennesker fordi de er psykotiske. Resultatet av det siste standpunktet vil bli at flere personer risikerer å bli drept av utilregnelige personer som er sluppet for tidlig ut fra psykiatriske sykehus. Høyre pleier å argumentere med at Fremskrittspartiets forslag er for bastante, for firkantet. Høyre vil benytte uttrykket «som hovedregel». Eksempelvis skal soning som hovedregel starte umiddelbart etter at dom er rettskraftig, men altså ikke alltid. Vi kjenner også den argumentasjonen fra debatten om utvisning av kriminelle utlendinger. De skal etter Høyres mening bare som hovedregel utvises. Høyre åpner med andre ord for en hel rekke unntak og gir gode forsvarsadvokater alle muligheter til å prosedere til fordel for at nettopp deres klient bør unntas fra hovedregelen. Faren for utglidning er med andre ord i høyeste grad alvorlig til stede. Betyr «som hovedregel» at regelen skal gjelde for 99 pst. av tilfellene, for 80 pst., 60 pst. eller 55 pst.? Grensene vil selvfølgelig med tiden bli tøyd. Høyres kriminalpolitikk er viljeløs og slapp i likhet med Regjeringens, Arbeiderpartiets og SVs. Det er trist. For det Norge trenger nå, er en kompromissløs og hard kamp mot kriminalitet og dermed for et bedre samfunn for oss alle. Norsk fengselspolitikk er de siste ti årene preget av fangenes interesseorganisasjon KROM. Argumentasjonen som går ut på at hensikten med straff er frigivelse og tilbakeføring til samfunnet, har ført til at ordninger med åpen soning, fri soning, permisjoner, samfunnstjeneste har fjernet det meste av straffeelementet under soning av straffer som i utgangspunktet er urimelig korte. Når straffene bare er på noen måneder, og soningen gir maksimal grad av frihet i tillegg til gratis kost og losji, arbeidstrening og studiemuligheter, forsvinner den frykten en kriminell bør føle etter løslatelse for igjen å havne bak murene. En straffereaksjon kan ikke virke preventivt med mindre den føles som en straff. Denne utviklingen er det all grunn til å advare mot. Den bidrar til økt kriminalitet, og den fører til stor risiko for at nye mennesker kan bli ofre for kriminalitet begått av kriminelle som er ute i gatene mens de burde sittet bak lukkede dører. Tilbakeføringen til samfunnet og treningen i å omgås andre mennesker utenfor fengselsmurene bør først starte helt mot slutten av soningstiden eller etter at soningen er avsluttet. Kombinasjonen av at en kriminell av egen erfaring har oppfattet at det faktisk er ubehagelig å sitte i en fengselscelle, og god kontroll og oppfølging etter at dommen er sonet, er etter Fremskrittspartiets mening veien å gå. Den kollektive KROM-bølgen fra våre politiske motstandere fra Høyre til SV bør byttes ut med en fast, klar og grensesettende fangepolitikk dersom vi skal oppnå økt trygghet for lovlige samfunnsborgere. Så til slutt en stemmeforklaring: Det gjelder innstillingens punkt V om hjemmesoning. Hjemmesoning er altså en form for husarrest og kan være positivt dersom det er et alternativ til betingede straffer. Hvis en ungdom stjeler en bil eller knuser en rute, er det selvfølgelig grensesettende at han må holdes innendørs i noen måneder og sitte i husarrest framfor å gå løs på gaten og i realiteten ikke få noen straff og bare fortsette med å stjele flere biler. Men dersom hjemmesoning gjøres til alternativ for å sone i et fengsel, vil det jo bli en betydelig liberalisering. Det vil selvfølgelig føles atskillig mer behagelig for en fange å bo hjemme i sitt eget hjem sammen med sin egen familie enn å sitte i en fengselscelle. Derfor vil Fremskrittspartiet stemme mot V og også mot liberaliseringen som det åpnes for i Høyres forslag nr. 13. Jeg vil da helt til slutt ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet, som er trykt i innstillingen.