trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Eg vil først takke representanten Lønning for å undervise meg litt i geografi. Det kan eg trenge av og til. Når det er snakk om land som ikkje blir tilbydde medlemskap, gjeld det veldig mange land, og at Noreg då skulle ha omsorg for dei, er det ikkje noko i vegen for. Grunnen til at vi har teke dette med i ein merknad, er at det faktisk finst moglegheiter sjølv om land ikkje blir med i unionen. Det finst eit langt liv utafor unionen også.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Kristeleg Folkeparti skal ha all ære av at dei framleis er imot EU, held i hop ei regjering og likevel held seg imot EU. Eg har før i dag vore inne på dette med folkestyre og moglegheit for folkestyre innafor EØS. Det er klart at reservasjonsretten gjev oss i Noreg moglegheit til å vise veg når det gjeld krav til miljø, helse og sikkerheit, og EU kan ikkje der hindre oss i gå føre, sånn som ein kan hindre medlemslanda. Samtidig kan vi bidra til den fortløpande debatten i EU om å gje betre rom for miljø- og helseomsyn, og på sikt bør målet vere å spegelvende den indre marknaden, sånn at omsynet til miljø, helse og sikkerheit går framfor omsynet til vareflyt, fri kapitalrørsle osv., for då snakkar vi om innhaldet i unionen. På sikt kan kanskje EØS faktisk nærme seg meir ein generell frihandelsavtale. Derfor har vi bedd Regjeringa om å utgreie desse tinga, sånn at ikkje alt blir heilt statisk. Spørsmålet mitt til representanten Rise er: Korleis vil Kristeleg Folkeparti jobbe for at vi skal kunne gjere meir bruk av folkestyre, representert ved reservasjonsretten vi har, men ikkje bruker, i EØS-avtalen?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Utanriksministeren har heilt rett i at på enkelte miljøområde har EU og EØS vore med og heva standarden. Forbrenningsdirektivet er eit eksempel. Men i den innebygde unionen med mål om vekst for alle pengane ligg det store miljøproblemet at ein får vekst utan at han er basert på prinsippa om berekraft. Det eg har tenkt å spørje utanriksministeren om, har samanheng med at Noreg går glipp av støtte. Vi har levert inn eit framlegg om å opprette ei økonomisk støtteordning for organisasjonar for å få opp kompetansen deira. Det som spesielt er aktuelt i desse dagar, er at våre miljøorganisasjonar kunne ha vore med i eit par miljøprogram som EU har. Om Noreg hadde betalt den vesle medlemskontingenten som ligg til grunn der, kunne miljøorganisasjonane i Noreg fritt ha søkt på dette og fått auka kompetansen sin. Eg har difor eit spørsmål til utanriksministeren om desse EU-programma, Life og Solo heiter dei visst: Kan utanriksministeren om mogleg sjå på dette på ny, slik at friviljuge miljøorganisasjonar får gode høve til å søkje på midlar der og delta saman med dei andre landa i EU?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Det er klart at det er artig å få ein ideologisk debatt også om dette. Verdikonservatismen, slik eg ser han, har klare avgrensingar i forhold til eit eventuelt EU der alle frie bevegelsar skal setjast ut i livet. Så til spørsmålet: Er ei utmelding mogleg? Ja, sjølvsagt er ei utmelding mogleg, og ei utmelding frå EØS for Noreg er ikkje noko skritt ut i det uvisse. Både Noreg og EU er medlemmer av WTO. Det betyr at WTO-reglane vil regulere handelen mellom Noreg og EU frå første augeblikk etter ei eventuell utmelding. Noreg kan utvikle seg i mange retningar. Handelsavtalen frå 1973 er aldri sagt opp, han har på dei aller fleste områda berre vike plassen for EØS-avtalen. Og dersom EØS-avtalen blir sagt opp, gjeld i prinsippet framleis handelsavtalen, modifisert med dei endringane som har komme gjennom WTO-regelverket. Ei anna sak er at det vi held oss til, er eit EU som diskuterer å bli ein superstat. Ein driv og lagar eit konvent, ein grunnlov, som har heilt andre idear enn dei vi måtte halde oss til i 1994.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Det var mykje godt å høyre frå Kristeleg Folkeparti her. Men eg har lyst til å stille spørsmål om vi kan risikere at norsk bilateral bistand går med til å bøte på konsekvensane av multilateral bistand, som vi i veldig høg grad faktisk er med på å betale. Vi må også ta innover oss at aldri er det så mange fine ord og så lite resultat som når vi snakkar om bistand, og vi må heile tida ha det presset på oss at vi skal bli flinkare, vi skal bli betre – ikkje minst i forhold til å halde oppe bistandsviljen, nestekjærleiken og solidariteten også i den norske befolkninga – slik at det får konsekvensar. For til sjuande og sist er det i botnen eit forhold mellom den norske befolkninga og befolkninga i andre land, som når småbonden er på besøk hos Småbrukarlaget i Noreg f.eks. Eg vil òg spørje utviklingsministeren: Kva er utfordringa i forhold til Verdsbanken internt, korleis han er oppbygd i forhold til demokrati, avstemmingsreglar, kven som sit i styra, osv., og i forhold til korleis dei jobbar ute i marka?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Den rolla kan ho velje sjølv.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Representanten Blankenborg vet utmerket godt at han trekker Senterpartiet altfor langt når han antyder at vi ikke er rede til å si opp EØS-avtalen. Hvis han bare leser innstillingen nøye, ser han at det står helt klart at som et grunnlag for å si opp EØS-avtalen vil vi gjøre sånn og sånn, og vi vil sjølsagt ha noen utredninger, i den erkjennelse at det må til en prosess for å si opp avtalen. Men vårt mål er tindrende klart. Det er ikke bare vi som er inne på den tanken at man bør si opp EØS-avtalen. Som det har vært nevnt her før, har også nåværende leder av næringskomiteen, Olav Akselsen, påpekt at man bør ut av EØS-avtalen. Han argumenterer faktisk etter de samme linjene som oss, og betrakter EØS-avtalen som en husmannskontrakt. Olav Akselsen er jo ingen hvem som helst i Arbeiderpartiet, og jeg må si at det er forunderlig hvis det ikke er flere i Arbeiderpartiet som har kommet til den samme erkjennelsen, eller i alle fall har et snev av tvil om denne avtalens fortreffelighet. Men det kommer altså ikke til uttrykk i den innstillingen som Arbeiderpartiet står bak. Det synes for meg som om ærligheten taper i taktikkeriet for å bidra til at Norge kommer raskest mulig inn i EU. Derfor blir mitt spørsmål til representanten Blankenborg om han kan bekrefte at det nettopp er taktikkeriet som ligger til grunn for Arbeiderpartiets håndtering av EØS-avtalen, og ikke en reell vurdering av avtalens innhold og de konsekvenser avtalen har for Norge.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
EØS-avtalen har endret seg dramatisk etter 1994. Nå griper den inn i distriktspolitikken, og den griper inn i hvordan vi håndterer og kontrollerer naturressursene våre. I 1994, eller snarere i 1992, da man forhandlet dette, ble det sagt helt eksplisitt at vi kunne opprettholde konsesjonslovene. Det ble også sagt helt eksplisitt at vi kunne opprettholde den differensierte arbeidsgiveravgiften. Poenget her er at avtalen er blitt noe ganske annet enn den avtalen man vedtok i 1992. I 1992 var det ingen som ante hva omfanget av denne avtalen faktisk ville bli i år 2002. Mitt spørsmål til representanten Christiansen er da om Høyre opplever det som konstitusjonelt problematisk at EØS-avtalen er blitt en annen avtale enn det Stortinget gav sin tilslutning til, og at det pr. i dag faktisk er en avtale som Stortinget aldri har gitt sin tilslutning til.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Representanten Rise sier at det ikke finnes noen alternativer til EØS-avtalen. Nå kan det faktisk være sånn, hvis det er riktig som det står i avisa i dag, at EU plutselig kan gi oss et alternativ til EØS-avtalen. I hvert fall antydes det at EU-kommisjonen vurderer å avvikle EØS-avtalen hvis vi ikke er snille nok gutter og jenter i klassen. Og da for et parti som ikke vil inn i EU, ville det jo nettopp vært meget klokt å være med på å se på alternativene til EØS-avtalen. For Senterpartiet er det vanskelig å forstå hvordan man som parti kan si nei til EU-medlemskap, men ja til den EØS-avtalen som vi ser i dag. Vi forstod det ikke i 1992 heller. Men det er altså enda vanskeligere å forstå i dag hvordan disse posisjonene er forenlige, når vi ser hvordan denne avtalen har utviklet seg. Nå har vi en avtale som griper inn i distriktspolitikken. Nå hørte jeg nettopp representanten Rise hylle EØS-avtalens betydning for distriktene. Det er jeg meget uenig i, og ikke minst når vi nå står overfor en situasjon hvor vi etter alt å dømme må gi slipp på vårt aller viktigste distriktspolitiske virkemiddel tradisjonelt, nemlig den differensierte arbeidsgiveravgifta. Vi har nå en avtale hvor vi ser at vi kontinuerlig må redusere vår egen kontroll over naturressursene. Vi har en avtale som truer likestillingspolitikken. Vi har også en avtale som omfatter områder som tradisjonelt har vært viktige for Kristelig Folkeparti, som f.eks. alkoholpolitikken. Nå skal rusbrusen ut i butikker fordi EFTA-domstolen har bestemt det. Det er ett område hvor avtalen griper inn, som tradisjonelt har vært viktig for Kristelig Folkeparti. Et annet område er de mer grunnleggende etiske spørsmålene. Vi har nå en avtale som etter alt å dømme også vil omfatte direktivet om patent på liv – etisk problematisk, med stor skade også for utviklingslandene. Så spørsmålet mitt til Lars Rise blir: Er det ingen grenser for Kristelig Folkepartis lojalitet til EØS-avtalen?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Hvis representanten Øyangen lytter, noe jeg formoder hun har til hensikt å gjøre etter hvert, vil hun høre at det jeg har sagt i mitt innlegg, er at jeg først og fremst bruker Sveits’ avtale som et eksempel på at det fins land som faktisk har framforhandlet et annet avtaleverk med EU enn EØS-avtalen, og det er gjort etter at Norge framforhandlet sin EØS-avtale. Det illustrerer at det faktisk er mulig å komme i dialog med EU om andre avtaleformer enn vår EØS-avtale, og det er det viktig å understreke. For det vi kontinuerlig hører fra EØS-tilhengernes side, er at det ikke fins alternativer, men det fins alternativer. Så sier ikke jeg at vi skal kopiere den sveitsiske avtalen. Det jeg konstaterer, er at EU har akseptert at et land har fått en avtale som ikke binder dette landet så sterkt og direkte til EU som det vår EØS-avtale gjør. Jeg konstaterer også at det er en avtale som ikke har en domstolsmekanisme, noe jeg oppfatter som meget viktig. Så var det Senterpartiets visjon om samarbeid i Europa. Senterpartiet har store, sterke og klare visjoner når det gjelder samarbeid i Europa, et kontinent som bør samarbeide på måter som land på andre kontinenter også bør samarbeide. Det er sjølsagt fullt mulig å samarbeide godt og tett innenfor nasjonalstatens rammer. Det er det man tradisjonelt har gjort, og det er det fortsatt mulig å gjøre. Og det samarbeidet kan utvikles gjennom ulike former for avtaleverk. Men det er altså fullt mulig å samarbeide tett og godt på viktige saksområder uten at man dermed velger å gå inn i en union, en union som vi nå ser man har til hensikt å gjøre enda tettere.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Det er korrekt som representanten Lønning sier, at Senterpartiet har både vilje og mot, og er det noe som plager oss, er det den skjebnetrua som ikke minst denne salen periodevis belemres med i rikelig monn. Det er jo da interessant å se at det nå kommer signaler om at vi plutselig kan måtte forholde oss til en helt ny virkelighet også i forhold til EØS-avtalen. Ja, jeg har vært med i og sittet tett på ei regjering som har basert seg på EØS-avtalen. Det skal jeg si ikke var lett for Senterpartiet, men vi gjorde det klart umiddelbart etter at EØS-avtalen ble vedtatt, at vi i hvert fall ikke skulle la Stortinget og denne avtalen få hindre oss i å sitte i regjering. Da vi gikk inn i et regjeringssamarbeid basert på EØS-avtalen med åpne øyne, erkjente vi sjølsagt også at vi måtte følge de spillereglene som ligger i avtalen, men det forhindret oss ikke fra å ha helt andre ambisjoner om hvordan vårt forhold til EU bør være. Jeg sa ikke, representanten Lønning, som du siterte meg på, at vi kan lære av andre kontinenter. Jeg sa at man i Europa som på andre kontinenter bør samarbeide tett gjennom de mekanismer man etablerer basert på nasjonalstaten. Ja, det har skjedd mye i Europa i løpet av de siste 60–70–80 årene, som du var inne på. Jeg tror at hovedgrunnen til at vi ikke har hatt krig i Europa, som vel er det du antyder, i det antall år, er hovedsakelig at vi kontinuerlig har utviklet våre demokratier og systemer basert på menneskerettighetene. Det er nok mye mer av grunnen enn at man har etablert noen overordnete politiske unionstanker.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Når det gjelder samarbeidet på andre kontinenter, vil jeg ikke si at det pr. i dag er noe kontinent som samarbeider tilstrekkelig godt og på en måte som jeg mener er god for en global utvikling. Som jeg har uttrykt fra denne talerstol usedvanlig mange ganger: De av oss som velger å ta et globalt perspektiv, mener at det bør samarbeides mellom nasjonalstatene på regionalt nivå innenfor en del rammer, og så bør den politiske energien hovedsakelig rettes inn mot å utvikle globale samarbeidsordninger. Det bør vi gjøre ikke minst fordi vi lever i en globalisert verden på godt og vondt. Den globaliserte verden fordrer at vi mer enn noen gang samarbeider på det globale nivå. Da må vi evne å ordne oss sånn at det blir politisk energi også til å gripe fatt i det som er de nye problemene, de nye globale problemene, og ikke velge å bruke den politiske energien, som man i altfor stor grad gjør i Europa, på å utvikle den europeiske samarbeidsmekanismen. Jeg mener at det går på bekostning av det som er det aller viktigste, å etablere gode, internasjonale, velfungerende kjøreregler. Hvorvidt et Europa hadde vært bedre uten et EU, er ingen debatt som jeg tar i et replikkordskifte. Det er en stor og krevende debatt. Men jeg er realist nok til å erkjenne at vi har et EU, og det er det jeg forholder meg til. Når det da er spørsmål om forholdet til utvidelsen – med det utgangspunkt at ja, det finnes et EU, og ja, det finnes søkerland som ønsker seg inn i EU – må det være opp til de medlemslandene å si om man ønsker å delta i det samarbeidet, om det er et samarbeid som man faktisk ønsker. Men det er vårt utgangspunkt at landene sjøl må få ta stilling til om man ønsker å være en del av unionsprosjektet, eller om man ønsker en annen utvikling.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-14:
Utenriksministeren har gjort det til en spesialøvelse her i denne salen å underkjenne både min kunnskap og min oversikt på det utenrikspolitiske området. Det begynner faktisk å bli en relativt festlig samling av sitater. Men jeg tar dette med knusende ro. Nå er situasjonen den at Norge skal inn i vanskelige forhandlinger med EU på en rekke områder. Vi har helt sentrale interesser knyttet til forhandlinger som skal foregå på området fisk og på området landbruk. Vi vet at her må det endringer til i forhold til utvidelsen. Vi vet at vi skal forhandle om kontingent, sannsynligvis i mange milliarder-klassen. Det er for så vidt prisverdig at utenriksministeren har et avslappet forhold til disse forhandlingene. Jeg er glad for at han kontinuerlig gir uttrykk for at han har kontroll. Men jeg håper jo at vi ikke her står overfor en annen spesialøvelse, som er at man ikke har holdninger før man blir tvunget til å ha dem. Jeg konstaterer at en avventer utspill fra EU på disse forhandlingsområdene. Det er det vi har blitt fortalt i «Stortingets organer», som det heter. Jeg syns det er litt forunderlig at man fra norsk side ikke har en mer offensiv og helhetlig strategi for alle de prosessene som en nå skal inn i. Jeg lar meg også forundre over at det tilsynelatende luftes posisjoner i Brussel uten at disse inngår i noe helhetlig forhandlingsopplegg. I hvert fall er det slik at det er sådd tvil om hvordan man fra Regjeringas side vil håndtere disse sakene framover. Noen av oss nærer en uro. Vi mener derfor at det er nødvendig at vi får en bredere gjennomgang av dette i Stortingets organer, og at det blir en gjennomgang som går på langt mer enn datoer og besvergelser på at man har kontroll.
Julie Christiansen (Høyre), 2002-11-14:
Utgangspunktet for de forhandlingene Norge nå går inn i, er bortfallet av den tollfrie markedsadgangen vi har til søkerlandene til EU. Den tollfrie markedsadgangen taper vi nå når de går inn i EU, og vi går da til forhandlinger for å få kompensert det bortfallet. Det er utgangspunktet for våre forhandlinger. Jeg synes vi skal ta stilling til det forhandlingsmandatet som EU måtte komme opp med, når det foreligger. Det gjør det ikke ennå. Det er mange spekulasjoner om og foreløpige vurderinger av hva det forhandlingsmandatet inneholder, i norske aviser for tiden, men jeg tror vi gjør klokt i å avvente hva det endelige forhandlingsmandatet blir. Det vil vi også få anledning til gjennom de vanlige konsultasjonsordninger Stortinget har med Regjeringen.
Julie Christiansen (Høyre), 2002-11-14:
Høyre er rett og slett uenig med Senterpartiet i den vurderingen at EØS-avtalen har blitt en annen, og at den har gått utover det avtaleverket som Stortinget har gitt sin tilslutning til. Men det er jo ingen tvil om at EØS-avtalen er en dynamisk avtale som stadig tar inn nytt regelverk som gjelder for det felles indre markedet. Noen vil kanskje også mene at den er for lite dynamisk, siden den – ennå i hvert fall – ikke har tatt inn i seg traktatendringer som EU-siden har foretatt, noe som skaper en viss ulikhet mellom de to pilarene i EU-avtalen. EØS-avtalen kan bare virke etter sin hensikt dersom utviklingen i EU kan avspeiles i vedtak i EØS-komiteen, og det er det som skjer. Det er bare på den måten våre eksportører av varer og tjenester kan sikres sikker markedsadgang, grunnlagt på felles regler og like konkurransevilkår i hele EØS-området. EØS-avtalens ramme ligger fast, og det er nøye redegjort for i en rekke stortingsdokumenter. Det er innenfor disse rammene EØS-avtalen utvikler seg, gjennom vedtak som fattes i EØS-komiteen.
Julie Christiansen (Høyre), 2002-11-14:
Først en liten kommentar til Fremskrittspartiets merknader i innstillingen, at EØS-landene i EFTA snarest må be om forhandlinger om oppdatering av EØS-avtalen. Men som det fremgår av meldingen, har EØS-landene i EFTA sondert mulighetene for å gjennomføre en såkalt oppdatering av EØS-avtalen. EU-kommisjonen har imidlertid konkludert med at det ikke er aktuelt med slike forhandlinger nå i forbindelse med utvidelsen av EU, rett og slett fordi EU ikke har kapasitet til å forhandle med EØS når de forhandler med søkerlandene. Regjeringen sier imidlertid at deres vurdering er at kommisjonens reaksjon ikke er til hinder for en mulig oppdatering av avtalen etter at utvidelsesforhandlingene er gjennomført, så et spørsmål er hvorfor Fremskrittspartiet igjen tar opp dette når det er så tydelig avklart i stortingsmeldingen hvilke reaksjoner EØS-landene har fått fra kommisjonen på dette punktet. Fremskrittspartiet er opptatt av at vi skal stille tøffe krav til EU, og det er jeg enig med Fremskrittspartiet i. Men jeg merker meg også at Fremskrittspartiet ser hvordan ubalansen mellom de to pilarene i EØS-avtalen har utviklet seg siden avtalen ble inngått, at utvidelsen ytterligere vil forsterke denne ubalansen. Spørsmålet mitt til Fremskrittspartiet er: Hvilke konsekvenser ser partiet av denne utviklingen? Er én konsekvens at vi vil se en gryende EU-debatt i Fremskrittspartiet, eller vil Fremskrittspartiet fortsatt avholde seg fra å ha en oppfatning av hvilken tilknytningsform til EU som tjener norske interesser best?
Julie Christiansen (Høyre), 2002-11-14:
Representanten Jacobsen er ikke noe særlig glad i kapitalisme – det er ikke vanskelig å forstå. Likevel hører jeg en bekymring for at det ikke investeres og reinvesteres nok fra norsk næringsliv i Norge. Det er riktig, det. Norsk næringsliv på fastlandet investerte i 2001 seks ganger mer i utlandet enn det det gjorde i 1994. Det er et faktum som SV burde dvele litt ved, og en utvikling de kanskje burde prøve å søke litt etter årsakene til. Når det gjelder fiskerinæringen, skulle SV lytte til representanter fra næringen selv, som nå peker på at næringen er i ferd med å bli marginalisert – for å sitere fiskeridirektøren i Sogn og Fjordane, representantens nabofylke: «Det vanvittige er at anten må prisane på fangst og oppdrett ned som motvekt til den høge kronekursen, eller så vil fisken bli levert direkte til utlandet. Vi er no nesten nede i null når det gjeld bearbeiding av fisk nasjonalt.» Noen av oss vet noe av begrunnelsen for det, bl.a. at det er fryktelig vanskelig å få innpass for bearbeidede fiskeprodukter på EU-markedet. SV har, som de skriver i merknaden, programfestet at de vil arbeide for å «erstatte» EØS-avtalen. SV har altså programfestet å si opp EØS-avtalen. De nevner i den sammenheng de bilaterale avtalene Sveits inngår med EU – avtaler som var gått ut på dato allerede før de ble ratifisert, og som fører til at Sveits nå er i forhandlinger med EU igjen. Spørsmålet mitt er: Hvorfor ber SV nå Regjeringen om å utrede konsekvensene av å si opp EØS-avtalen, og hvorfor ber de Regjeringen om å utrede alternativer til EØS-avtalen når de allerede har programfestet at de vil si den opp?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
Jeg skal ta det siste først. Når det gjelder tilknytningsform til EU og Fremskrittspartiets holdning til dette, så har jeg svart på det tidligere i denne sal. Vår holdning når det gjelder dette spørsmål, er at hvert enkelt medlem og tillitsvalgt i Fremskrittspartiet får gjøre opp med seg selv hva man mener er best. Vi har her således en veldig åpen holdning. Problemstillingen om ubalansen er reell. Den skal vi ta på alvor, og den kan ikke underslås på noen som helst måte, men om det alene skulle medføre noen ny EU-debatt, er jeg usikker på. Vi får heller se hva som kommer ut av dette etter de forestående forhandlinger bl.a. som følge av utvidelsen av EU. Vi er selvsagt klar over at det ikke er realistisk å få til noen oppdatering av EØS-avtalen nå før utvidelsen trer i kraft, hvis utvidelsen går etter den tempoplanen som er lagt. Samtidig registrerer vi at det var signaler fra kommisjonen, helt korrekt, om at man ikke så seg i stand til å starte noen forhandlinger. Interessen for å få dette til fra EFTAs side tolker vi heller ikke som overveldende. Vi følte dette var et behagelig standpunkt fra flere parter. Allikevel tror vi det er riktig å komme i posisjon nå og få vår forhandlingsstrategi også på dette punkt klar, slik at vi straks utvidelsen er på skinner og så fort det er mulig, kan starte forhandlinger. Jo lenger vi venter, jo vanskeligere tror vi det er å få til en oppdatering av avtalen. Dette har noe med å være realistisk, men samtidig pågående, og det påvirkningsarbeid jeg nevnte bl.a. i forhold til EU-hovedstedene, blir særdeles viktig i så måte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
Her kan man bli fristet til å anlegge en bred ideologisk debatt. Jeg har ingen problemer med å se at vi med vårt EØS-medlemskap kanskje bidrar til å få avviklet enkelte særnorske ordninger, som f.eks. boplikten, og det synes vi er positivt. At vår holdning til EØS-avtalen alene skulle være begrunnet i dette og at vi får avviklet slike ordninger, er ikke riktig. Det bunner i det som det er bred enighet om her i Stortinget, at vi trenger en ordentlig avtale med vår viktigste handelspartner og ryddige rammebetingelser i forhold til dette. Så dette får vi fra Fremskrittspartiet ta som et pluss på kjøpet, og vi har ingen problemer med det. Nå er det ikke slik at vi oppfatter EU som et liberalistisk mekka – langt ifra – og den debatten tror jeg vi veldig gjerne skulle ha tatt. Det blir for oss en helhet, der vi føler at EØS er den beste måten vi kan ivareta våre forbindelser med EU på. Og så ser vi at Norge på enkelte områder har innrettet seg i forhold til en del planøkonomiske prinsipper som vi finner det naturlig at vi avvikler, og at EU gjennom EØS-avtalen er med og sørger for at dette skjer raskere enn det ellers ville ha skjedd.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
Det er riktig at jeg glemte å besvare spørsmålet knyttet til Amsterdam og Maastricht fra representanten Valle. Rammene for hva EØS-samarbeidet skal være, er for så vidt lagt. Så de elementer i Amsterdam og Maastricht som går utover disse rammene – hvis man var bekymret for det – er det selvfølgelig ikke naturlig å inkludere i en EØS-avtale. Men det har også noe med å gjøre traktattekstene så like som mulig, slik at når EFTA-domstolen bl.a. skal dømme i saker, har man et likt regelverk å forholde seg til for bedrifter i EFTAs del og i EUs del av EØS-området. Til representanten Blankenborg: Ja, vi erkjenner at vi må betale noe. Men det jeg reagerte på, var at Bondevik gikk ut og signaliserte allerede for noen måneder siden at vi ville akseptere en økning av kontingenten. At vi skal bidra, er det fornuft i, men om Bondeviks utspill her var lurt, det setter jeg spørsmålstegn ved. Når det gjelder et friere arbeidsmarked i EØS, setter vi ikke spørsmålstegn ved det prinsipielt. Det vi etterlyser i merknads form, er overgangsordninger. Norge, som et lite land i hele dette samarbeidet, er klart utsatt og sårbart. Når man skal inkludere ti nye medlemsland i ett jafs, medfører det visse påkjenninger, og det frie arbeidsmarked er en av dem. Det er ikke en holdning som går på at vi skal ha varige unntak i forhold til dette – langt ifra – men at vi gradvis tilpasser oss dette over noe tid. Det er således det den merknaden er ment å påpeke, og ikke det som representanten Blankenborg nærmest antydet, at vi skulle være motstandere av det frie arbeidsmarked i EØS.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
Vi har vært pådrivere for å få til en reforhandling av EØS-avtalen, men vi tar absolutt til etterretning at det nå ikke lar seg gjøre. Blant annet de brev som kommisjonen har sendt, har for så vidt vært med på å legge den ballen død. Nå er allikevel utvidelsen av EU relativt nær forestående, i hvert fall hvis vi skal tro det danske EU-formannskap. Da skal kommisjonen forhåpentligvis være i en annen situasjon med hensyn til bl.a. kapasitet. Min utfordring til utenriksministeren er at vi skal komme i posisjon til EU er rede. Jeg vil i den anledning gjerne ha utenriksministerens bekreftelse på at Norge vil arbeide aktivt for å komme i den posisjon at så fort utvidelsen er kommet så langt at kommisjonen er rede til å sitte ned ved forhandlingsbordet med oss, så er vi klare til å gjøre det. Vi vil presse på for at vi kan få en reforhandlet, oppdatert og mer moderne EØS-avtale. Jeg skal ikke nå strekke det lenger enn til i hvert fall å få inkludert de traktatendringer som det er naturlig å få inkludert i EØS-avtalen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Fremskrittspartiet har vært og er for EØS-avtalen, og egentlig finner jeg ikke det så veldig rart, for Fremskrittspartiet er markedsøkonomiens fremste forsvarer. Med EØS-avtalen som drivkraft forandres Norge skritt for skritt i mer liberalistisk retning. Konkurranse, konkurranseutsetting og fri flyt er overordnet alle hensyn i det indre marked. SV er imot markedsliberalismen, bl.a. fordi det fører til mindre folkevalgt styring, større forskjeller i samfunnet, et mer utrygt samfunn. I dette samfunnet vinner noen og mange taper, og de største taperne er de som står nederst på rangstigen, nettopp de som Fremskrittspartiet til vanlig sier at de er en varm forsvarer av. Når jeg ser på måla for virkemidlene i det indre markedet, er det som å lese Fremskrittspartiets prinsipprogram: frislepp av kapital, mindre folkevalgt styring og økt konkurranse. EØS-avtalen er etter våre begreper ikke bare et skråplan inn i EU, men også fritt fall inn i Fremskrittspartiets prinsippprogram. Med ESAs nyfortolkning av EØS-avtalen ser vi at det Fremskrittspartiet ikke får gjennomslag for i Stortinget, kan bli norsk politikk likevel, med ESA som overdommer. Et godt eksempel på det er boplikten. Fremskrittspartiet fremmet et forslag om å avskaffe boplikten i vår, men ble nedstemt. Øystein Hedstrøm trøstet seg med at når ESAgår gjennom regelverket på dette området, så vil man kanskje få det innført likevel. Jeg er helt sikker på at Morten Høglund er uenig i min beskrivelse av det liberalistiske samfunnet og dets virkninger. Det er ikke det jeg spør om heller. Mitt spørsmål er dette: Er Morten Høglund enig i at partiet får drahjelp av EØS-avtalen og ESA til å gjennomføre den politikken som partiet står for, og er det derfor partiet så varmt forsvarer avtalen? Det andre er at en vil ha en oppgradering av EØS-avtalen fordi en har fått Amsterdam og Maastricht og unionen. Jeg vil gjerne ha en utdyping av hva man da vil ha en oppgradering i retning av.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2002-11-14:
Når vi får honnør selv, kan vi jo gi litt honnør også. Jeg får gi honnør til SV for at de har vært veldig flinke til å påpeke problemer knyttet til EØS-avtalen. Men det kan nesten virke som om Bjørn Jacobsen ikke har lest alt det positive som står om hvordan EØS-avtalen har virket for Norge, når han peker på så til de grader mange problemer som har oppstått. Det er faktisk ikke riktig. Vi ser at hovedkonklusjonen i meldingen er at EØS-avtalen har vært meget god for Norge, den har vært robust, og den har først og fremst sikret like konkurransevilkår for norsk industri og sikret markedsadgang slik at vi kan eksportere for flere hundre milliarder kroner i året. Vi har ikke fått vite hva SV mener blir konsekvensene for arbeidsplasser i distriktene hvis man skulle gå inn på det SV vil. Nå er jo SV litt uklare, som det har kommet fram her. Man ber Regjeringen om å utrede alternativer for å skaffe seg et grunnlag for hva SV skal mene. Vi vet jo – det høres i hvert fall slik ut – at SV er for en opphevelse av EØS-avtalen, og jeg lurer på hvorfor man ikke har levert inn forslag om det. Det ligger ikke noe forslag her hvor SV ber om at man sier opp EØS-avtalen, og jeg lurer på hvorfor ikke. Når det gjelder reservasjonsretten, er den viktig for oss, ikke minst av konstitusjonelle grunner. Men vi blir jo ikke bundet av nye rettsakter med mindre vi er med på vedtak i EØS-komiteen. Og som Bjørn Jacobsen vet, har vi også organer i dette hus som drøfter alle vedtak i EØS-komiteen. Vi kan være glade for at det ikke har vært nødvendig å nedlegge veto i EØS-komiteen. Det er ikke noe mål i seg selv å bruke reservasjonsretten, det ville være en nødløsning. Vi mener at internasjonalt samarbeid bygger på kompromiss, og vi må ikke se oss blinde på løsninger i enkeltsaker, det er helheten som teller. Jeg må si at det er nettopp evnen til å tenke helhet jeg savner hos SV. Man plukker ut noen enkeltstående negative konsekvenser, men så kommer man ikke med noe alternativ selv, og det etterlyser jeg fra SV.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2002-11-14:
Joda, det finnes grenser. Men jeg uttrykte her i mitt forrige replikksvar at jeg er glad for at det ikke har vært nødvendig så langt å benytte seg av reservasjonsretten. Jeg får si det samme til representanten Haga som til representanten Jacobsen, at det kunne være fint om man leser meldingen og tar innover seg alle de gode og positive virkninger EØS-avtalen har hatt for Norge gjennom disse åtte årene også for distriktene. Jeg sa ikke at det ikke finnes alternativer til EØS-avtalen. Det jeg sa, var at vi kan ikke se at SV og heller ikke Senterpartiet har noe alternativ til EØS-avtalen. Nå er det vel pekt på en sveitsisk løsning – det ser ut som om Sveits har blitt det nye ideallandet for SV og kanskje også for Senterpartiet – men det er helt klart at Sveits er i en veldig vanskelig situasjon. Man har Sveits på den ene siden og EU på den andre siden, og det er EU-kommisjonen som overvåker avtalen mellom de to. En av partene sitter altså med omtrent all makt og myndighet. Det kan da ikke være noen god situasjon for Norge å komme opp i. Så sier representanten Haga at det er helt uforståelig at et parti som ikke vil inn i EU, kunne si ja til EØS. Dette forstod ikke Senterpartiet i 1992, og forstår det fremdeles ikke. Men Senterpartiet har faktisk sittet i en regjering hvor man i hvert fall har forstått at det går an å regjere på EØS-avtalens grunnlag. Jeg konstaterer at det heller ikke foreligger noe forslag fra Senterpartiet om å si opp EØS-avtalen. Jeg lurer på hvorfor ikke? Hvorfor har ikke Senterpartiet foreslått at EØS-avtalen skal sies opp? Betyr det at Senterpartiet er litt på glid, og er i ferd med å akseptere avtalen?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Stortinget hadde for en tid tilbake besøk av den sveitsiske utenrikskomiteen. Vi fikk høre at Sveits hadde forhandlet i ti år med EU om en avtale som delvis var utdatert da den trådte i kraft. Avtalen er uten institusjoner som kan sikre rettslig enhet når det gjelder konkurranse- og statsstøttesaker. Dermed sikrer heller ikke avtalen forutsigbarhet og trygghet for næringsliv og investeringer. Her blir det da i realiteten EU som har all makt. Men Sveits’ avtale innebærer regelverkstilpassing i stor skala. Når Senterpartiet nå viser til Sveits’ bilaterale avtale med EU i innstillingen, og Åslaug Haga faktisk også gjør det i sitt innlegg, betyr det da at Senterpartiet nå faktisk har forstått at det er nødvendig og nyttig å følge regelverksutviklingen i EU, og at EU-tilpassing ikke lenger er et fyord for Senterpartiet? Og til slutt: Jeg merket meg at Bjørn Jacobsen ikke svarte på Blankenborgs spørsmål om SVs visjon for samarbeid i Europa, så jeg vil nå gjenta spørsmålet til Åslaug Haga: Hva er Senterpartiets visjon for Norges rolle i et dynamisk og samarbeidende Europa?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
EØS-avtalen er svært viktig for Norge. Den har sikret norsk næringsliv tilnærmet lik adgang til Norges nærmeste og viktigste marked på likeverdig vilkår. Meldingen, og et bredt flertall, slår fast at avtalen har vist seg robust og funksjonsdyktig. Det er viktig for Norge og for norske bedrifter at avtalen er dynamisk, slik at regelverket blir utviklet parallelt med det i EU. Det er også svært viktig at regelverket blir gjennomført og håndhevet ensartet i hele EØS-området, og at avtalen sikrer at ikke GATT/WTO blir brukt mot hverandre innenfor avtalens virkeområde. EØS-institusjonene, som EØS-komiteen, ESA og domstolen, har vært tjenlige for norske interesser. Det er verdt å merke seg at harmonisering av regelverk når det gjelder helse, sikkerhet, miljø og forbrukervern, gjennomgående har hevet norske standarder. Dette er etter mitt syn meget positivt. Enda mer positivt er det at dette er forbedringer som har skjedd i hele EØS-området, og som vil omfatte nye medlemsland. Norge har hatt store fordeler av å delta i EUs programsamarbeid innen EØS-området. Dette gjelder særlig forskning- og utviklingsarbeid, men også andre saksfelt som f.eks. miljø, utdanning, sosialpolitikk, helse og arbeidsliv. Dette samarbeidet gir norske institusjoner mulighet til å tilegne seg ny kunnskap og ny metodeutvikling. For næringslivet er forskningssamarbeid av stor betydning. Jeg vil også trekke fram Interreg-programmene som positive samarbeidsprosjekter. På viktige områder som veterinæravtalen, Schengen, justis- og politisamarbeidet og det utenriks- og sikkerhetspolitiske området har Norge søkt og oppnådd tjenlige løsninger innenfor rammen av et mellomstatlig samarbeid. Komiteens flertall peker imidlertid på en rekke områder hvor våre interesser ville ha vært bedre ivaretatt med et EU-medlemskap, slik jeg ser det. Vi har problemer med å bli sett og hørt i EU og problemer med å komme tidlig nok inn i prosessene. Norge er ikke en aktiv deltaker når det europeiske samarbeidet videreutvikles i bredden og i dybden. Vi mangler politisk innflytelse, og vi mangler politisk medvirkning. Norge har et betydelig demokratisk underskudd i forhold til EU. Problemene blir forsterket når EU utvides. Det vil nå bli enda mer krevende å ivareta norske interesser når EU utvides ytterligere, med inntil ti nye medlemsland. Likevel er det svært gledelig for fred og sikkerhet i Europa, økonomisk og sosial utvikling i de nye landene og for miljøet at stadig flere land gis mulighet for medlemskap. Norske interesser skal og må også ivaretas i denne sammenheng. Det er særlig viktig å sikre norsk fiskeri- og sjømatnæring gode rammevilkår også etter utvidelsen av EU. Signaler kan tyde på at forhandlingene med EU kan bli krevende. I realiteten har vi bare to valg, enten en god EØS-avtale eller norsk EU-medlemskap. Jeg vil til slutt ønske Regjeringen lykke til med de foranstående forhandlinger med EU.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-14:
Det er ganske påfallende hvor store ambisjoner Regjeringen har om å være pådriver og tilrettelegger for utviklingen i land som nå står foran innlemmelse i EU. I disse landene skal Norge bidra til kompetansevekst, til infrastruktur, til næringsutvikling, på bekostning av nødvendige tiltak heime. Det vises til vedtatte begrensninger når det gjelder bruk av oljepenger. Da den første Bondevik-regjeringen tok sete, var bruken av oljepenger atskillig større enn i dag. Det er et ganske uryddig bilde. Den andre Bondevik-regjeringen strever med å få bygd ned skatte- og avgiftsnivået, som den første Bondevik-regjeringen bygde opp samtidig som bruken av oljepenger ble bygd ned. Bondeviks selverklærte gode styringsevner har brakt oss opp i en økonomisk berg- og dalbane, med store skadevirkninger både for næringsliv, kommune og privat husholdning. Verdiskapingen går ned, investeringer for å få et mer konkurransedyktig næringsliv går ned, og overføringer til andre land går opp. Regjeringens engasjement utenfor landets grenser går på bekostning av vår egen velferd og næringsutvikling. Regjeringen har ingen strategi for hvordan Norge skal bli konkurransedyktig innenfor EØS. Når titusener av arbeidsplasser forsvinner, betyr det at titusener av enkeltfamilier tvinges ut av sine nettverk, tvinges til billigsalg av gode boliger, gjøres til gjeldsofre. Dette er det Regjeringens ansvar å gjøre noe med. Økende arbeidsledighet er ikke bare statistiske tall, det blir menneskeskjebner når en regjering fører en bevisst sentraliseringspolitikk. Reforhandling av EØS-avtalen dreier seg ikke om utvidet markedsadgang for EU, det dreier seg om å utvide rett til kapitalisering av våre evige, fornybare ressurser. Det kan Kystpartiet ikke akseptere.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-14:
Jeg trykte på feil knapp. Jeg skulle ha stemt for.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
Det var spørsmål av to litt forskjellige dimensjoner. Det ene dreide seg helt konkret om søknader om økonomisk støtte til organisasjoner. Jeg må bare si at jeg over bordet nå ikke vil dele ut mer penger, ikke minst nå i budsjettbehandlingen, hvor jeg tror det kommer for en dag for noen og hver at det å sette sammen et budsjett med pluss og minus ikke er noen enkel sak. I en slik situasjon vil jeg ikke dele ut ytterligere penger, så jeg har ikke noe mer å si om det. Det første spørsmålet er imidlertid et meget grunnleggende spørsmål om hvor man vil hen med samfunnet rett og slett. Det spørsmålet Jacobsen stilte, går jo langt forbi EØS-avtalen også. Det dreier seg rett og slett om hva slags internasjonalt samkvem man skal ha, og etter hvilke regler man skal ha det. Det Jacobsen nå tegnet, var et litt vagt bilde av annerledessamfunnet, som har vært ute av moten ganske lenge. Det ville jo være meget interessant om man nå igjen begynner å tegne bildet av et slikt annerledessamfunn, hvor man skal leve etter helt andre regler enn det som i og for seg er nedfelt i EØS-reglene, men som på mange måter dekker over den samme politiske grunnholdning som vi ville hatt, selv om vi hadde hatt vårt samkvem med Europa, slik som f.eks. de nye søkerlandene eller Sveits vil ha det. Dette er ikke noe spesifikt for EØS. Men hvor det da leder ham i forhold til det fremtidige regjeringssamarbeidet med Arbeiderpartiet, er jo ganske interessant. For det er meget grunnleggende det han her spør om. Det er et eller annet som sier meg at Jacobsen igjen er i ferd med å bevege partiet ut i de ytre rom.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
Forhandlinger med EU i den sammenheng betyr vel egentlig tre forskjellige ting. Det ene er de umiddelbare samtalene nå om konsekvensen av utvidelsen. Det må – som jeg tidligere har sagt – komme i en periode etter at forhandlingsmandatet er klart, men før 16. april. Jeg tror vi kan si at vi har en god oversikt over de problemstillingene som da må opp. Jeg sier ikke at det på noen måte blir lette problemstillinger. Det kan bli tøffe runder. Jeg vil gjerne legge til det jeg sa i mitt innlegg i forhold til hva vi hører rundt omkring, og i forhold til mye av det som står i avisene: Det er jo ikke alle meldingene som umiddelbart vil kunne gå sammen. En del slår hverandre i hjel. Jeg tror man skal leve etter den gode gamle regelen om at de fleste av ens bekymringer blir det ikke noe av. Derfor er det naturlig å ta den type problemer når vi kommer inn i aktuelle forhandlinger. Så til det spørsmålet som Høglund nå stilte, nemlig: Når dette er ferdig – jeg oppfattet ham slik – hva gjør vi da? Her er det to problemstillinger ute og går. Det ene er den rent tekniske oppdateringen, som for så vidt mer er et ryddighets- og hensiktsmessighetsspørsmål enn et substansspørsmål. Det andre er om man skal søke å få til endringer i EØS-avtalen som sådan. Det må vi komme tilbake til og vurdere nøye. Det er bl.a. viktig at vi inviterer til forhandlinger som gjør at vi får en bedre EØS-avtale, og at vi da ikke møter nye spørsmål som vi kanskje ikke hadde ønsket å møte på samme måte. Det må vi greie å komme tilbake til når vi kommer så langt. Det er all grunn til å tenke meget, meget nøye igjennom de skrittene vi nå går. Det er jo slik at når det skal forhandles, er det offensive interesser på begge sider. Det betyr at begge parter må være parat til å gi. Vi må bedømme nettopp det totale bildet og ikke bare hva vi selv har lyst til å ha.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
Jeg har hverken underkjent Åslaug Hagas vurderinger eller hennes kunnskap. Jeg har bare fra tid til annen oppfordret henne til å gi noen begrunnelser, som hun praktisk talt aldri gir. Det ender alltid opp med «dette er min vurdering» og «så langt jeg forstår», og det er ganske luftige greier, for det er helt åpenbart at de faktiske forhold ikke peker i den retning. Det var det jeg pekte på. Hvis Åslaug Haga kunne være litt mer generøs med å gi sin begrunnelse for hvorfor hun har kommet til konklusjonene, tror jeg kanskje at konklusjonene ville sett annerledes ut, og vi andre ville fått litt større innsikt i begrunnelsene. Det er det som har vært til kraftig irritasjon, fordi Haga gjennom hele det året som har gått, også har vært ganske generøs i å peke på og gi sine meget ramsalte vurderinger, men har vært forholdsvis knipen når det gjelder å gi begrunnelser for disse ramsalte vurderingene. Da stiller jeg spørsmålet: Har de egentlig et fundament? – Det var det ene. Det andre er, bare for å rette opp det, at jeg ikke har et avslappet forhold til utvidelsesforhandlingene. De er tvert imot meget vanskelige, som jeg har sagt. Og som Haga er klar over, har vi også forberedt grunnen i mange av de viktige spørsmålene som skal opp. Det har vi gjort over lengre tid, og det tror jeg hun er relativt godt kjent med. Det har også vært dekket i pressen. Det jeg har sagt, er at det er en «timing» her som betyr at forhandlingene foregår på de datoene som jeg har nevnt, og sammenhengen i problemstillingen er også slik at vi både har redegjort og vil redegjøre nærmere i Stortingets organer for denne type ting. Det er faktisk slik at Åslaug Haga kan risikere å bli bønnhørt nesten før hun har bedt.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
Jeg har utviklet Regjeringens politikk på dette området på over 104 sider i den meldingen som ligger til behandling, og jeg regner den som lest. Når jeg har lagt opp mitt innlegg slik som jeg har gjort, er det nettopp for å ta opp en del av de springende punktene som har vært i denne debatten. Det er mulig at jeg har avlagt altfor mange visitter til Senterpartiet. Det kan jeg se som et punkt. Det er kanskje andre ting jeg burde konsentrert meg om enn de innleggene som har kommet fra Senterpartiets side. Men det var faktisk et par interessante ting som var oppe, ikke minst om strukturer. For hvis man skal ha globale løsninger når det gjelder handel og økonomisk samkvem, er det faktisk WTO-området som er selve poenget. Vi vet alle at Senterpartiet har vært mest opptatt av hva man ikke skal gjøre på det området, ikke hvordan man skal greie å drive disse forhandlingene frem. Så dette er et reelt poeng, som Marit Arnstad ikke kan snakke seg rundt. Når det gjelder landbruksspørsmål, har vi nå forhandlinger med EU, som vi skal ha annethvert år etter protokoll 19, som er en separat sak. Det følger EØS-avtalene slik som det er nå. De andre tiltakene som Stortinget måtte finne på å vedta på området, vil man vedta i full åpenhet. Jeg har altså ikke oppfattet det slik at man har lagt opp til noen annen linje på dette området enn det vi har lagt opp til. Det er for så vidt en nyhet, men det er en interessant nyhet, hvis Senterpartiet nå signaliserer at man bør koble landbruk og fisk. Det synes jeg for så vidt er en ganske interessant, ny vri, som man vil få anledning til å drøfte i Stortingets organer hvis man er villig til det. Men jeg oppfatter det slik at det vi har ønsket å gjøre på området landbruk, burde få noe å si for fisk. Det betyr en kobling, og det er interessant.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-14:
Først til det rent formelle: Jeg tror jeg sa protokoll 19. Så vidt jeg husker, var det artikkel 19. Noen ganger går man surr i de formelle tingene, men nå er det rettet. Vi har altså valgt ikke å gjøre det. Jeg mente at de vurderingene vi her har på landbruksområdet, står på selvstendig grunnlag, og jeg skjønner at det er av de tingene Senterpartiet er fornøyd med at vi har gjort.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-11-14:
Utenriksministeren har fått en lei tendens til å bruke like mye tid av sine innlegg til å forklare Stortinget hvorfor Senterpartiet og SV er så håpløse, som han bruker til å snakke om sin egen politikk. Det er i og for seg synd. Særlig synd blir det at han bruker tiden sin til å irritere seg over ting som at han mener at Senterpartiet er uinteressert i WTO, fordi vi tilfeldigvis ikke har det samme synet på WTO som han sjøl har. Vi har vitterlig i denne sal bedt om både redegjørelser og en økt grad av offentlig debatt ikke minst om WTO. Så kom utenriksministeren med enkelte beskyldninger i forhold til representanten Haga, at hun burde gi en begrunnelse for bekymringen når det gjelder norske forhandlingsposisjoner og interesser knyttet til den kommende runden, og ikke minst i forholdet mellom landbruk og fisk. La meg gi en begrunnelse for hvorfor vi er bekymret for Regjeringens evne til å ivareta norske interesser. Allerede nå i høst kommer norske myndigheter gjennom forskriftsendringer til å øke tollettelsene på landbruket kraftig. Det kommer til å bli slik at en kan ta inn i Norge et osteforbruk tilsvarende det én person trenger på fire år, gjennom nye tollettelser. Det skjer på et tidspunkt hvor EU strammer inn nettopp det samme tollregelverket som vi liberaliserer. Mitt spørsmål er: Hvorfor skal vi allerede i høst skusle vekk mulighetene som de som mener vi skal koble landbruk og fisk, kunne ha brukt til å kreve gjenytelser på et annet område, nemlig fisk? Hvorfor velger vi ensidig å redusere toll på landbruksvarer fra norsk side uten å kreve en eneste ordning tilbake på fiskerisiden, før vi har gått i en forhandlingssituasjon knyttet til utvidelsen, og før vi i det hele tatt er villige til å fortelle offentlig hva mandatet for disse forhandlingsstrategiene skal være? Kan utenriksministeren forklare det for meg?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-11-14:
For å oppklare enhver form for misforståelse skal jeg forsikre utenriksministeren om at det fra Senterpartiets side sjølsagt ikke på noen som helst måte er aktuelt å koble landbruk og fisk. Men jeg skjønner at det er en sak som opptar mange andre her i salen. Jeg har hørt uttalelser fra Fremskrittspartiets side og signaler fra Arbeiderpartiets side – for så vidt også fra Høyres side – om at det kan være aktuelt. Det er på den bakgrunn jeg igjen vil spørre: Hvorfor foretar Regjeringen i høst endringer i norske tollregler på landbrukssiden som gjør at vi gir ensidige innrømmelser i forhold til EU-landene, uten å ha bedt om gjenytelser på fiskerisiden? Burde ikke det ha vært avventet fra den norske regjerings side, slik at de partiene som ønsker en kobling, kunne fått koblet de to spørsmålene og kanskje fått noe igjen på fiskeriområdet? Det er det jeg spør utenriksministeren om å svare på.