Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-06-07:
La meg aller først få lov til å gi ros til regjeringen for å ha lagt frem en arbeidslivsmelding, og dette er første gang vi får oss forelagt en slik arbeidslivsmelding. Det tror jeg Stortinget har godt av – jeg tror vi alle sammen har godt av – å diskutere dette. Jeg håper at man følger opp med jevnlige arbeidslivsmeldinger i årene fremover, for det er viktig at man også i det politiske miljøet kan diskutere de utfordringene som arbeidslivet står overfor. Fremskrittspartiet ønsker et trygt og fleksibelt arbeidsliv med plass til alle sammen – m.a.o.: Vi vil ha et familievennlig arbeidsliv. Hva skal et slikt arbeidsliv bygge på? Jo, det skal bygge på fleksibilitet og forutsigbarhet, på nye krav til kompetanse, som vi må ta inn over oss, på et inkluderende arbeidsliv med plikter og muligheter for alle og på et godt arbeidsmiljø basert på anstendighet og likeverd. Vi har i debatten så langt hatt diskusjoner om: Hvor skal grensene gå? Er det ikke fleksibelt nok? Hvem det er fleksibelt for, kan man stille spørsmål om – og det er også stilt. Jeg registrerte at representanten fra SV i replikkordvekslingen til Høyres Torbjørn Røe Isaksen lurte på: Hvor skulle grensene gå, og hva er grensen for det brutaliserende arbeidsliv? La meg da minne om at arbeidsmiljølovens bestemmelser er fleksible for noen. I de organiserte bedriftene som har en tariffavtale, og der man er organisert, har man innenfor arbeidstidsbestemmelsene faktisk mulighet til – hvis tillitsvalgte godkjenner det – å kunne arbeide inntil 16 timer innenfor 24 timer og maksimalt 54 timer i uken. Det er helt greit hvis det er tillitsvalgte som godkjenner det. Da er det ikke brutaliserende. Da er det ikke et problem for helse eller sikkerhet. De tillitsvalgte er i større grad enn Arbeidstilsynet kompetente til å foreta den avgjørelsen, ifølge representanter fra Arbeiderpartiet. Det er en retorikk jeg ikke helt klarer å skjønne, og det er en retorikk jeg ikke helt klarer å forstå. Jeg har tillit til og tro på at Arbeidstilsynet er i stand til å ivareta alle arbeidernes interesser. Fremskrittspartiet er opptatt av alle arbeiderne, uavhengig av om man er organisert eller ikke, uavhengig av om man er ansatt i en bedrift som er organisert eller ikke. La meg også ta noen eksempler på hvorfor det kanskje er nødvendig med fleksibilitet i dagens arbeidsmiljølov, også når det gjelder arbeidstidsbestemmelser. La oss ta innvandreren Ali, som jobber på en bensinstasjon eller i en kiosk hver søndag. Han er muslim. Men så får han seg f.eks. jobb i kommunen, og han slutter i jobben. Trine går inn. Hun er norsk og kristen, og hun kan ikke jobbe hver søndag. Hvorfor skal vi ha bestemmelser i arbeidsmiljøloven som bestemmer når folk skal kunne ta ut den fridagen? Er det ikke nok å ha en ytterramme som bestemmer at du skal ha så og så mye fri, og så er det opp til den enkelte selv å få lov til å bestemme når man skal ta ut den fritiden? Eller ta f.eks. en fotballkommentator, når vi nå går inn i EM i fotball – som sikkert mange vil være interessert i i tiden som kommer. Øyvind Alsaker, som er en glimrende fotballkommentator, kan kommentere 52 kamper i året på lørdager. Men hvis ikke de fagorganiserte godkjenner det, kan han ikke kommentere tre fotballkamper tre søndager på rad. Det er da i strid med arbeidsmiljølovens bestemmelser. Dette er bare enkle eksempler som viser at man har behov for å kunne foreta endringer, finne mer fleksible løsninger. Eller når vi samtidig i et familievennlig perspektiv ser at nesten halvparten av ungene som vokser opp i dag, vokser opp med skilte foreldre. Jeg vet – uten å snakke for verken meg selv eller min syke mor – at det er mange familier som sliter med å få tiden til å gå i hop, f.eks. der den ene jobber i turnus ute i Nordsjøen, og der den andre jobber i helsevesenet. Hvordan skal vi få samværet med ungene til å fungere? Hvordan skal vi få fleksibiliteten til å gå opp, og hvordan skal vi få mest mulig kvalitetstid? Jeg mener at det vil være naturlig å sette seg ned og se på hvordan vi skal få til dette, slik at det blir mer familievennlig for den enkelte familie, for den enkelte arbeidstaker og for arbeidslivet. Jeg synes det er synd at ikke regjeringen har tatt inn over seg disse utfordringene i arbeidslivsmeldingen. Jeg skulle gjerne ha ønsket at man hadde gått nærmere inn og sett på betydningen av at vi har en overgang fra et industrisamfunn til et tjenestesamfunn og konsekvensene av det. Yngre yrkestakeres forventninger til karriere og fleksibilitet i arbeidslivet er ikke drøftet i meldingen, registrerer jeg. Utviklingen i retning av flere seniorer og eldre i arbeidslivet vil også etter Fremskrittspartiets skjønn utfordre organisering og regulering av arbeidslivet. Det er momenter som man ikke har tatt inn over seg i arbeidslivsmeldingen, og som jeg gjerne skulle ønske hadde vært med. Derfor mener Fremskrittspartiet at det for første gang er viktig å få satt ned en arbeidstidskommisjon som kan se helheten, skaffe mer fleksibilitet, for etter mitt skjønn står vi overfor tre viktige utfordringer. Vi trenger mer arbeidskraft i Norge fremover. Hvordan skal vi klare å få til et arbeidsliv som utløser mer arbeidskraft, både på kort og på lang sikt? Hvordan skal vi sikre at vi øker andelen heltidsstillinger og sikre at virksomhetenes behov for drift ivaretas, samtidig som arbeidstiden bedre kan tilpasses den enkelte familie og arbeidstaker? Det er hovedgrunnen for at Fremskrittspartiet ønsker en arbeidstidskommisjon. Vi sier ikke at vi skal endre på de bestemmelsene som er i arbeidsmiljølovens yttergrenser i dag, for jeg tror at yttergrensene i arbeidsmiljøloven og rammene der er gode trygghets- og vernegrenser som skal bevares. Men hvordan skal vi klare å få mer fleksibilitet på dette området? Tidligere statsråd fra Arbeiderpartiet, Jørgen Kosmo, var godt i gang med den tenkningen – godt i gang med det arbeidet. Jeg synes det er synd at det har stoppet opp. Jeg skulle så gjerne ha ønsket at også den sittende regjeringen hadde tatt tak i det som Kosmo var i gang med. Men vi fremmer iallfall forslaget og mener at det er fornuftig å se videre på det. Avslutningsvis har jeg lyst til – selv om tiden går fort – å si litt om vårt representantforslag knyttet til minstelønn. Jeg erkjenner at det kan være utfordrende å skulle innføre en minstelønn, med hensyn til både trepartssamarbeidet, lønnsdannelser og hvem som skal bestemme. Jeg erkjenner at det kan være utfordringer knyttet til det. Men derfor mener vi også at det bør utredes om det kan være et alternativ til å bekjempe sosial dumping. Når Arbeiderpartiets representant Trettebergstuen innledet i dag med å si at høyresiden i kampen mot sosial dumping ikke var villig til å tenke nytt, vil jeg si at vi er villige til å se på nye virkemidler. Minstelønn er et eksempel på hva som kan være et nyttig virkemiddel, så man bør iallfall utrede det for å se om det kan være bra for å forhindre mer sosial dumping og skape mer anstendige arbeidsvilkår for alle ansatte, også utenlandske ansatte. Fremskrittspartiet er av den klare oppfatning at utenlandske arbeidere skal gis anstendig lønn og arbeidsvilkår på linje med norske arbeidstakere. Kanskje kan – som sagt – minstelønn være noe som kan forhindre sosial dumping. Jeg har vært ute på mange arbeidsplasser, snakket med tillitsvalgte, snakket med ansatte og snakket med ledelse, snakket med også innleid arbeidskraft, som sier til meg at det er vanskelig å forholde seg til de mange ulike tariffavtalene i dag. Det er en jungel av tariffavtaler som vi ikke helt klarer å holde oversikt over, og det er vanskelig å kontrollere, rapporterer tillitsvalgte tilbake til meg, i kampen mot sosial dumping. De tillitsvalgte sier at det kunne kanskje ha vært enklere hvis vi hadde hatt en minstelønnsstandard å gå ut fra og likt for hele arbeidslivet. Derfor synes jeg det er synd at man ikke velger å utrede det. Helt avslutningsvis: Jeg registrerer av replikkvekslingen med statsråden at det ikke var så alvorlige brudd som hadde skjedd i Trondheim. Men 49 pst., ifølge kontrollutvalgets rapport i mars 2012, skyldes brudd på arbeidstidsbestemmelsene for ansatte i stillinger mellom 20 og 40 pst. Jeg ser at statsråden rister på hodet, men hun kan få kopi av utredningen og protokollen fra kontrollutvalget i Trondheim. Da vil hun se at det er det som er tilfellet. Men jeg registrerer at statsråden underkjenner rapporten fra kontrollutvalget i Trondheim.