Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Jeg vil ikke akkurat nå gå inn på Bastesens ulike kommentarer til mitt svar. Han har fått et svar på spørsmålet, så han får eventuelt komme tilbake til det i et replikkordskifte. Jeg vil ta utgangspunkt i St.prp. nr. 6 for 1998-99, hvor Regjeringen bad om samtykke til den såkalte veterinæravtalen, og i den sammenheng vil jeg ta for meg to forhold, som jeg som utenriksminister særlig ønsker å trekke frem. Det ene er forhandlingsprosessen og de hensyn og valg Regjeringen der har stått overfor. Og det andre er sammenhengen mellom forhandlingsresultatet og nødvendige nasjonale tiltak. EØS-avtalens vedlegg I, slik den trådte i kraft 1. januar 1994, omfattet store deler av EUs veterinærregelverk. Den regulerte imidlertid ikke veterinær grensekontroll. I avtalen henvises det til at avtalepartene i løpet av 1995 skal gjennomgå de områder hvor EUs regler ikke kommer til anvendelse. Denne gjennomgangen ble gjennomført i drøftelser mellom EFTA/EØS og EU-siden i perioden 1995-96. Det var således en avtalefestet forpliktelse som var utgangspunktet for drøftelsene og senere forhandlingene om de gjenværende deler av EUs veterinærregelverk. I forhandlingene var Norge interessert i å begrense revisjonen av vedlegg I til kun å omfatte fisk og fiskeprodukter, og dermed begrense eller avvikle veterinærkontrollen bare for denne type produkter. Dette var ikke mulig. Et viktig forhold som påskyndet forhandlingene, var at EU vedtok å harmonisere den fysiske kontrollen ved grensepassering inn til EU fra 1. januar 1997. EUs harmonisering innebar en skjerping av kontrollen overfor tredjeland. Den gjennomsnittlige kontrollfrekvensen ble økt, som vi har hørt tidligere, fra 3-5 pst. til 20-50 pst. Med EU som desidert største marked for norsk fisk ville en opptrapping av grensekontrollen skape problemer for fiskerinæringen. Forhandlingene ble ferdig i desember 1996. Daværende landbruksminister redegjorde for avtaleutkastet i Stortinget i januar 1997. Forslag fra nåværende regjeringspartier om å be daværende regjering videreføre eksisterende veterinærkontroll ved internasjonal handel med levende dyr og animalske produkter ble ikke bifalt. I behandlingen av St.prp. nr. 70 for 1996-97 om jordbruksavtalen bad stortingsflertallet om at Landbruksdepartementet arbeidet videre med en utvidelse av EØS-avtalen, vedlegg I. Dette var altså status da regjeringen Bondevik overtok i oktober 1997. Siden den gang har det kun vært tekniske justeringer av avtaleutkastet. På bakgrunn av Voksenåserklæringen tok Regjeringen initiativ overfor EU til mulige forhandlinger etter forutgående konsultasjoner av Stortingets organer. Jeg tok selv opp spørsmålet med EØS-ansvarlig kommisjonsmedlem Hans van den Broek i Brussel i november 1997. EU sa seg ikke villig til å gjenåpne forhandlinger om deler av den fremforhandlede løsning. Å insistere på reforhandlinger ville derfor være det samme som å avvise det foreliggende avtaleutkast. Dette ville kunne virke uheldig overfor EU og så tvil om Norges vilje til å etterleve forpliktelsene i EØS-avtalen. Konsekvensen for fiskerinæringen ville bli meget uheldig. Regjeringen besluttet derfor å akseptere avtaleutkastet som det forelå, og konsulterte Stortingets organer om dette standpunktet. Når Regjeringen fattet denne beslutningen, var det ikke fordi partiene hadde endret holdning til selve avtaleutkastet, men på bakgrunn av stortingsflertallets uttrykte støtte til avtalen og Regjeringens egen vilje til å vurdere ytterligere nasjonale kontrolltiltak dersom dette ble ansett nødvendig. Som det fremgår av proposisjonen, er Regjeringens tilråding basert på at selve EØS-beslutningen må vurderes sammen med de nasjonale tiltakene som foreslås iverksatt. Regjeringens forutsetninger for å tilrå Stortingets samtykke til EØS-komiteens beslutning av juli 1998 omfatter et helhetlig opplegg basert på følgende elementer: Det settes av tilstrekkelige ressurser til en effektiv gjennomføring av nødvendige nasjonale kontrolltiltak. Sikkerhetsklausulen skal brukes aktivt dersom folke- og dyrehelsen er satt i fare. De nasjonale kontrolltiltakene evalueres fortløpende. Regjeringen legger frem for Stortinget innen utgangen av år 2001 en totalvurdering av det nye regelverket og smittesituasjonen, sammen med forslag til endringer som måtte være nødvendige. Som det fremgår av proposisjonen, er det Regjeringens vurdering at helheten i dette opplegget vil bidra til å sikre den gode norske folke- og dyrehelsen. Det har vært – og er – Regjeringens grunnleggende målsetting i denne saken.