Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
La meg begynne med å ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen. Det er gledelig at vi nå får en felles lov for alle institusjoner innenfor høyere utdanning. Vi sluttfører med denne loven en prosess som Fremskrittspartiet mener er viktig og riktig. Norge får en felles lov for alle utdanningsinstitusjoner, både offentlige og private. På en rekke viktige områder blir det like regler. Det er viktig av hensyn til kvaliteten i utdanningen, og derved også for studentene. Men Fremskrittspartiet er ikke fornøyd med at likebehandling ikke blir slått fast når det gjelder finansiering. Fremskrittspartiet mener at offentlig godkjent høyere utdanning skal være offentlig finansiert. Innenfor en slik ramme bør etter vårt syn offentlige og private institusjoner likebehandles. Fremskrittspartiet har med undring merket seg at regjeringspartiene ikke bruker denne muligheten til å slå fast dette viktige prinsippet, men tvert imot deler meningsfellesskap med Arbeiderpartiet og SV i en uttalelse der det heter: «Flertallet vil understreke» … «at det ikke er noen automatikk mellom akkreditering av institusjonen eller studietilbud og tildeling av statstilskudd.» Det prinsippet som her avvises av regjeringspartiene, er det samme som regjeringspartiene ved hjelp av Fremskrittspartiet har fått på plass i friskoleloven, altså i grunnutdanningen. Det prinsippet som regjeringspartiene synes er bra i grunnutdanningen, avvises altså av de samme partiene når det gjelder høyere utdanning. Det kan da umulig være pengene det står på. Og utdanning – høyere utdanning med god internasjonal kvalitet – er jo nettopp det som skal sikre nasjonen Norge når olje og gass en gang tar slutt. Høyre sier i sitt program at «Høyre ser på private institusjoner som likeverdige med de offentlige». Men det rekker altså ikke helt frem til finansieringen. Hvordan blir det med likeverdigheten da? Høyere utdanning bør etter Fremskrittspartiets mening være offentlig finansiert, en fellesskapsløsning, men det bør være valgfrihet, slik at studentene kan velge høyere utdanning på offentlig godkjent privat høyskole med finansiering fra fellesskapet. Kristelig Folkeparti sier i sitt program: «Derfor er det viktig at de private høgskolene får rammevilkår som gjør dem levedyktige og i stand til å hevde seg i konkurranse på utdanningsmarkedet.» En beskjed om at det ikke er automatikk mellom akkreditering og tildeling av studietilbud, gir ingen viktig forbedring i rammevilkårene for private høyskoler. For å sitere lederen i avisen Dagen lørdag 19. februar tidligere i år: «For dårleg for frie høgskular.» Fremskrittspartiet mener at samme prinsipp bør gjelde innenfor høyere utdanning som i grunnutdanningen, og fremmer derfor forslag om det i forslag nr. 18, med alternativ lovtekst vedrørende § 8-3, statstilskudd til private universiteter og høyskoler. Den betydelige skjevhet som i dag finnes i offentlig finansiering, mellom offentlig eide institusjoner og private institusjoner, må etter Fremskrittspartiets mening reduseres over tid. Fremskrittspartiet foreslår derfor at Regjeringen i statsbudsjettet for 2006 legger frem en plan om opptrapping av statsstøtte til offentlig godkjente private høyere utdanningsinstitusjoner. NOU 2003:25, altså rapporten fra det såkalte Ryssdal-utvalget, har sammen med Regjeringens Ot.prp. nr. 79 for 2003-2004 skapt sterkt engasjement innenfor spesielt den offentlige delen av sektoren. Flertallet – ja faktisk noen steder hele komiteen – har valg andre løsninger på viktige punkter enn det som Regjeringen har foreslått. La meg gjøre det klart på vegne av Fremskrittspartiet at det for vår del ikke skyldes at professorene har gått på barrikadene, men vi har åpent tatt imot alle gode argumenter både for og imot Regjeringens forslag. Først og fremst har Fremskrittspartiet basert seg på en egen, tydelig programformulering om utdanningsinstitusjoner som offentlig selvstyrte enheter. Det er også en formulering og et programsyn som ivaretar akademisk frihet, og denne saken handler faktisk også om akademisk frihet i bred forstand, ikke alene om hvor mye tid som skal avsettes til forskning for vitenskapelig ansatte, selv om det er viktig nok. Akademisk frihet skal, bør og må ivaretas om vi vil ha forskningsbasert høyere utdanning av høy internasjonal kvalitet. Det blir dårlig med selvstyre og dårlig med den akademiske friheten dersom alle institusjonene innenfor sektoren får tvunget på seg én felles ledelsesmodell, og kun den ene. Institusjonene skal selvsagt styres, men det bør etter vårt syn skje gjennom målstyring og tilhørende rapportering, gjennom dokumentert arbeid med kvalitetsutvikling og gjennom tilsyn. Derfor har Fremskrittspartiet valgt en løsning basert på dagens ledelsesmodell. Der er jeg enig med representanten Reikvam: Vi understreker at det er dagens ledelsesmodell som er utgangspunktet. Dette kaller noen delt ledelse, men uavhengig av betegnelse har det vist seg å være en god ledelsesmodell. Det er ingen detalj i saken. Det er faktisk et meget viktig og meget sentralt poeng. Fremskrittspartiet har åpnet for andre hovedmodeller, men har som krav at en så viktig beslutning som endring av ledelsesmodell skal være bredt forankret i institusjonen. Derfor kom Fremskrittspartiets krav om to tredjedels flertall for å endre modell både frem og eventuelt også tilbake til tidligere modeller. Fremskrittspartiet er fornøyd med at det synspunktet raskt fikk bred støtte i komiteen. At valgfrihet med hensyn til ledelsesmodell basert på dagens løsning også er anbefalt av sektoren selv, svekker på ingen måte konklusjonen som nå hele komiteen – på én representant nær – står bak. Fremskrittspartiet vil, i tråd med sitt syn på selvstyre, at styret selv velger sin leder, dersom rektor ansettes. Vi registrerer at vi ikke fikk oppslutning om dette. Vi blir stående ganske alene. Så mye for «forsterket valgfrihet», som komiteen legger vekt på i valg av ledelsesmodell. Forslaget om ny tilknytningsform for statlige institusjoner var et av forslagene fra Ryssdal-utvalget som virkelig skapte storm. I april i fjor husker vi at utdanningsstatsråden på vegne av Regjeringen la tilknytningsformen i stabilt sideleie. Fremskrittspartiet understreker at det ikke bør bli et permanent sideleie. Det kan være gode grunner til å vente litt. Det pågår mye krevende arbeid med Kvalitetsreformen. Derfor har også Fremskrittspartiet akseptert å vente med endringer her. Men Fremskrittspartiet forutsetter at Regjeringen på et senere tidspunkt tar opp spørsmålet om å endre tilknytningsformen til staten, og peker på at en løsning med særlovsselskaper etter vårt syn vil være en god løsning som ivaretar ønsket om en selvstendig styringsform. La meg også kort peke på at Fremskrittspartiet foreslår at det legges frem egen sak om eiendomsforvaltning i universitets- og høyskolesektoren. Eiendomsforhold er en av de tre viktige pilarene i Kvalitetsreformen og mangler fortsatt en god avklaring og god finansiering. Saken vi behandler i dag, berører mange viktige prinsipper. Et av disse er gratisprinsippet, som også er en del av den akademiske frihet. Fremskrittspartiet mener gratisprinsippet bør gjelde, og at prinsippet bør slås tydelig fast. Fremskrittspartiet fremmer eget forslag om dette som en fellesregel for hele sektoren og basert på prinsippet om offentlig finansiering av offentlig godkjente tilbud. Etter Fremskrittspartiets syn betyr det ikke at institusjoner etter nærmere forskrift ikke kan kreve inn andre utgifter til undervisning, f.eks. kopiert materiell. Fremskrittspartiets syn på gratisprinsippet henger sammen med standpunkt til offentlig finansiering av offentlig godkjent høyere utdanning, og det henger sammen med prinsippet om likebehandling av offentlig godkjente utdanningsinstitusjoner. Jeg gjentar: Også dette har å gjøre med akademisk frihet i videste forstand, frihet for de utdanningssøkende til å velge én utdanningsinstitusjon av flere mulige uten at innholdet i lommeboken skal avgjøre om man i det hele tatt kan foreta et valg. En av flere gode måter å bruke oljerikdom på er å bygge infrastruktur. God grunnutdanning for mange og god høyere utdanning for mange er god infrastruktur for nasjonen. Full offentlig finansiering av alle offentlig godkjente høyere utdanninger bør derfor Norge ha råd til. Dette synet er Fremskrittspartiet blitt stående alene om så langt. Den nest beste løsningen for Fremskrittspartiet blir etter dette forslag nr. 4, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som i det minste slår klart fast et tydelig gratisprinsipp for statlige universiteter og høyskoler. Vi vil derfor subsidiært støtte forslag nr. 4, siden vårt eget forslag nr. 17 ser ut til å falle. Dagens innstilling viderefører bestemmelsene om ansettelse på åremål, § 6-4, og midlertidig ansettelse, § 6-5. Det støttes av Fremskrittspartiet. Samtidig har Fremskrittspartiet vist til sine merknader fra forrige gang lov om statlige universiteter og høyskoler ble behandlet, og da spørsmål om midlertidighet i ansettelsesforhold var i fokus. Fremskrittspartiet har vært og er fortsatt skeptisk til langvarige midlertidige ansettelsesforhold i sektoren, med varighet som er betydelig lengre enn det man kan finne, og det man kan ønske, i privat sektor. Når Arbeidslivslovutvalgets innstilling for lengst er kommet, og Regjeringen nettopp har avgitt sine forslag med basis i denne innstilingen, er det naturlig at komiteen og Stortinget tar frem igjen disse spørsmålene etter at den generelle behandlingen er foretatt i Stortinget. Jeg finner grunn til å peke på at det som ligger i Regjeringens forslag om arbeidsmiljøloven, dreier seg om å åpne for midlertidig ansettelse i seks pluss seks måneder, som er lik tolv måneder, og tolv måneder er noe ganske annet enn midlertidig ansettelse i tolv år. Fremskrittspartiet er derfor glad for at vårt forslag om å få en slik ny sak har fått subsidiær støtte fra SV og Arbeiderpartiet. Jeg viser til punkt B i innstillingens forslag til vedtak. Avslutningsvis vil jeg peke på at Fremskrittspartiet ønsker å styrke NOKUTs rolle. Vi ønsker å ivareta privatistens rolle og gjøre noe med finansieringsmodellen, slik at utgiftene for privatisten blir lagt inn i den generelle finansieringsmodellen. Vi ønsker å styrke studentenes rettigheter når det gjelder klageadgang, og registrerer også med tilfredshet at innstillingen er blitt bedre enn forslaget på dette punktet. Fremskrittspartiet ønsker egen sak om bruk av skikkethetsvurdering innenfor høyere utdanning, eksplisitt slik at flere utdanninger enn lærerutdanningen trekkes inn. Fremskrittspartiet ønsker å videreføre den ordningen som nåværende lov om private høyskoler har, nemlig anledningen til ikke å være tilknyttet en studentsamskipnad. Fremskrittspartiet mener at institusjonens styre selv er kompetent til å ha ansvar for studentvelferden. Fremskrittspartiet peker også på at når Arbeidstilsynet nå har fått tilsynsarbeid vedrørende studentenes læringsmiljø, må det avklares at de tvangsmidler som tilsynet kan bruke, gjelder for alle institusjoner og ikke bare de private institusjonene. Loven samler høyere utdanning i Norge til nesten ett utdanningsrike. Gledelig er det at vi er kommet så langt. Samtidig er det litt leit at ikke økonomisk likebehandling er slått fast, i det minste i innstillingens politiske merknader.