trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-10-26:
En kan jo bli litt overrasket over Høyres iver i en debatt om årsmeldingen for NATO. Senterpartiet er uenig i SVs syn når det gjelder medlemskap i NATO. Men det er ikke noe nytt at det finnes uenigheter mellom partier som både samarbeider og ikke samarbeider med hverandre. Mitt spørsmål til representanten Jacobsen går på det saksordføreren sa i sitt replikksvar, som jeg skal sitere. Saksordføreren sa i sitt replikksvar om Høyres syn på EU-medlemskap følgende: Høyre konstaterer at det ikke er et flertall for vårt EU-syn i denne sal, og at vi derfor har vår programpost i behold. Hva er forskjellen mellom det Høyre der sier om sin programpost på EU-medlemskap, og SVs programpost på NATO?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-10-26:
Jeg vil bare først få presisere at spørsmålet om personangrep selvsagt ikke var min kommentar, jeg refererte til Bernt Aardals nye bok, der det er en av de tingene som trekkes fram. Jeg tror vi ville ha stått oss på å ha en mer rolig og fattet debatt om at det finnes uenigheter partiene imellom, også partier som samarbeider. Det er ikke slik at det bare er SV som har lovet sine velgere ting. Høyre har lovet sine velgere at de skal gjøre det de kan for å få Norge inn i EU. Så vidt jeg husker, sa Høyres nye leder at hun skulle gjenta argumentene for å få Norge inn i EU til hun ble kvalm. Jeg regner med at det var alvorlig ment at hun skulle arbeide for det også i inneværende periode. Men Høyre har valgt å legge det vekk fordi de faktisk sitter i regjering med to nei-partier. Det betyr at Høyre sitter i en regjering der de ikke lenger kan arbeide for det standpunktet. SV har sagt at de er klare til å sitte i en regjering uten å ta opp sitt standpunkt om utmelding av NATO. Det synes jeg er fair, og jeg kan ikke se at det er så veldig stor forskjell mellom Høyre og SV på dette punktet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-10-26:
Som jeg sa i mitt innlegg, skjønte jeg at det kom til å bli både det ene og det andre forsøket på spissfindigheter og fortolkninger og på å prøve å gjøre ting ulikt og vise at det her er helt ulike standpunkt. Men så langt jeg kan se, er det fortsatt slik at det ene partiet har lovet utmelding og det andre har lovet innmelding, og begge partiene velger å ikke gjøre noe med det fordi de er i samarbeid med parti som har et annet syn. Det er godt mulig at Høyres arbeidsprogram ikke har datostempling, og det er godt mulig at «snarest» i Høyres arbeidsprogram betyr «over flere år», men arbeidsprogrammene for alle partier gjelder vel stort sett fire år. For øvrig til spørsmålet om Europa og USA. Det er klart at Senterpartiet ser behovet for at USA og Europa har nær kontakt og er nære allierte. Vi synes ikke det er positivt at det blir et skille mellom Europa og USA, og vi ønsker at det skal være en nær kontakt, fortrinnsvis selvsagt innenfor NATO. Vi er ikke tilhengere av at EU skal dublere NATO-kapasitetene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Det vil i så fall være å gjøre akkurat det samme som Høyre har gjort i fire år. Jeg kan ikke svare på annen måte nå enn at dette er en prosess som pågår i Arbeiderpartiet. Vi har bred debatt ute i vårt parti om hva vi skal gjøre med EU-spørsmålet i neste periode. Vi skal ha et landsmøte i mai i 2005, og det vil være det landsmøtet som bestemmer hva man vil gjøre. Hvis det blir et flertall for det og man skal ha regjeringsforhandlinger med de to andre partiene, vil det være et punkt i de forhandlingene. Jeg skal ikke forhandle på vegne av Arbeiderpartiet, men alle vet hva jeg mener om den saken. Det gav jeg også uttrykk for her på talerstolen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Jeg sa ikke at EU-landene har samordnet seg helt og fullt, tvert imot ser vi at det motsatte er tilfellet. Det jeg sa, var at vi må regne med at det vil bli en sterkere grad av samordning, og at samordningen av de europeiske NATO-landenes politikk i økende grad vil skje i NATO, og at NATO og EU sammen vil ta ansvar for sikkerhetspolitikken. Det er det som ligger i avtalen mellom EU og NATO. Så sa jeg at hvis det ikke blir slik, må vi regne med at EU bringes enda mer sammen, og at de utvikler noe på siden av NATO. I begge tilfeller blir det et problem for Norge, fordi vi står utenfor en av de to organisasjonene. Hvis man mener at det overhodet ikke er noe problem, får jeg virkelig et problem. Én ting er at man kan mene at man skal stå utenfor én av dem, men innrømme at det er et problem, og så gjøre noe med det, som jeg har inntrykk av at den nåværende regjering heldigvis har gjort. Men hvis man sier at det overhodet ikke er noe problem, da hopper jeg av, for det er iallfall ikke i samsvar med den analysen jeg har av framtidens utvikling av sikkerhetspolitikk i Europa.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Det vi har sett, er at konfliktenes karakter er blitt annerledes, de er blitt mye mer voldelige og vanskeligere. Derfor har FN måttet bruke militære strukturer som eksisterer. Lærdommen fra Bosnia var at FN-soldatene stod og så på at 7 000 mennesker ble slaktet ned i løpet av noen få timer i Srebrenica. Det var en helt vanlig FN-operasjon med blue berets og lette våpen. Men så måtte man kalle på NATO, og først da fikk man stoppet den etniske rensingen og volden i Bosnia-Hercegovina. Det er grunnen til at man har hatt en forskyvning i deltakelse i denne type militære operasjoner, istedenfor i de tradisjonelle og litt hyggeligere, kan man si, FN-operasjoner som vi kjenner fra Libanon og andre steder. Jeg er enig i at det er ønskelig at man opprettholder den type operasjoner også, og at Norge deltar der, for bl.a. å opprettholde kompetansen til å delta i framtiden. Men den historiske utviklingen har vært slik den har vært.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Utenriksministeren har rett i at hvis Stortinget hadde ønsket å ha spesielle regler for USA, særlig mens krigen i Irak pågår, kunne man ved to–tre anledninger nå ha fremmet slike forslag i forbindelse med meldingene om våpensalg som legges fram for Stortinget. Jeg spør likevel: Hvilke politiske vurderinger gjorde Regjeringen seg i den situasjonen man var i? Anså man at man hadde muligheter for å gjøre en politisk vurdering rundt dette? Lå det elementer på bordet som var av begrensende karakter i den anledning? Videre vil jeg spørre: Undersøkte man hvilken politikk andre allierte førte i forhold til USA i den aktuelle situasjonen, f.eks. land som hadde uttalt seg sterkt mot krigen i Irak – jeg tenker da særlig på Tyskland?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Jeg finner det nødvendig å si et par ord, slik at denne debatten offentlig ikke går helt av sporet, og at vi i hvert fall får debattert det som er viktig, og det er spørsmålet om man kunne ha utvist politisk skjønn i denne saken. Men det må ikke blandes sammen med spørsmålet om informasjonsplikten til Stortinget, for da føler jeg at Stortinget kommer veldig dårlig ut. Det som er et faktum, er at vi har et regelverk som Stortinget enstemmig har vedtatt. Det er spesielle regler for NATO-landene, men vi har gjort ett unntak, nemlig Tyrkia, på grunn av den interne situasjonen i Tyrkia. Men vi har aldri gjort noe spesielt unntak for USA. Det kunne Stortinget ha gjort hvis man hadde villet, i den situasjonen som var forut for krigen i Irak, og særlig etter at krigen brøt ut, hvis man mente at i den situasjonen burde ikke Norge eksportere eller låne ut våpen eller militært materiell til USA. Man burde ha sagt fra om det i forbindelse med at vi behandlet meldingene her årlig. I de meldingene blir det listet opp at det er eksportert og lånt ut våpenmateriell til USA. Det ble fra utenriksministerens side svart at man faktisk har utlånt materiell, og hvilken type materiell man har utlånt, til USA. Etter det er det heller ikke blitt fremmet noe forslag om at man skal ha en spesiell regel for USA i denne situasjonen. Jeg sier dette, for hvis man gjør dette til et spørsmål om informasjonsplikten til Stortinget, blir det en helt feil debatt. Så kan man, når man har ryddet opp i det, føre en politisk debatt om hvorvidt man burde ha handlet annerledes. Da kan man i hvert fall få en reell politisk debatt om det i stedet for at det blir sauset sammen med formaliteter. Der vil i så fall Stortinget komme veldig dårlig ut, for man har ikke tatt noe skritt for å forhindre at man solgte våpen til USA, eller vedtatt spesielle regler for USA, til tross for at Stortinget faktisk har formulert spesielle regler for et annet NATO-land, nemlig Tyrkia.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Jeg oppfatter både utenriksministerens innlegg og svar på replikken til representant Thorbjørn Jagland som en bekreftelse på at Norge har lånt ut såkalt lasermålbelysningsutstyr, dvs. offensivt militært materiell, til USA i en situasjon da de var i ferd med å gå til en ulovlig invasjon i Irak, en militær aksjon og en okkupasjon som Norge på det tidspunktet mente ikke hadde tilstrekkelig forankring i folkeretten. Jeg må også påpeke at da har vi altså vært i den situasjonen at Norges offisielle utenrikspolitikk har vært at dette var en krig som var i strid med folkeretten, mens forsvarspolitikken har betydd at vi bidrog til en krig som man altså i utgangspunktet var imot, ved å låne ut offensivt militært utstyr til denne krigføringen. Mener ikke utenriksministeren at Norges holdning var noe dobbeltmoralsk?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Jeg synes det er noen merkelige svar vi nå får fra utenriksministeren. For det første er det ikke slik at Stortinget er informert selv om Utenriksdepartementet i svar på et skriftlig spørsmål fra en stortingsrepresentant opplyser noe om et saksforhold. For det andre er det slik at disse svarene som Stortinget har fått på spørsmål fra Kjetil Bjørklund, ikke inneholder noe om disse laservåpnene, som er langt mer offensive enn noe annet som har vært kjent i denne situasjonen fra før. Mitt første spørsmål til utenriksministeren er: Utenriksministeren kan ikke mene på alvor at Stortinget er informert gjennom generelle skriftlige svar på spørsmål? Så til punkt to: Vi har ikke vært i den situasjonen før at Norge har gått imot en krig som USA har satt i gang i strid med folkeretten. Derfor har vi ikke noen sedvane i en slik situasjon i forhold til hva vi vanligvis låner ut til NATO. Og derfor må jeg spørre utenriksministeren: Når Norge i utgangspunktet var imot USAs invasjon i Irak, men så i neste omgang stiller offensivt militært materiell til disposisjon for USA, er det ikke da helt betimelig at Norge tas til inntekt for den krigen som vi egentlig var imot?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Grunnen til at jeg tar ordet, er debatten rundt utlånet av laserbelysningsutstyr og den merkverdige fortolkningen av Regjeringens informasjonsplikt som Stortingets visepresident nå gjorde seg skyldig i. Det er ikke slik at Regjeringen har oppfylt sin informasjonsplikt overfor Stortinget ved å svare på et skriftlig spørsmål fra en enkelt representant og dermed mene at man i en så viktig og kontroversiell og politisk betent sak har gjort Stortinget kjent med det som Stortinget burde vært gjort kjent med. Det er altså ikke SV som har forsømt seg, men det er Regjeringen som har forsømt seg når man ikke har redegjort for dette på en grundig og detaljert måte, slik at man visste hva dette faktisk dreide seg om. Det var jo det som var problemet her, at man ikke var kjent med det. Jeg er også forundret over all den diskusjonen i dag om hva som står i SVs partiprogram om NATO. Vi diskuterer altså i dag NATOs melding og det faktum at en del av NATOs strategi er en atomvåpenstrategi, og at 98 pst. av den norske befolkning er imot bruk av atomvåpen. Hvis det kanskje ikke bekymrer flertallet, burde det i hvert fall bekymre at disse våpnene faktisk finnes. Det virker som om det ikke er relevant i denne debatten i det hele tatt. Hva gjør vi med det? Diskuterer man det i NATO, eller diskuterer man det ikke i NATO? Tør man ta det opp der, eller tør man ikke ta det opp der? Man må jo det hvis man skal oppfylle ikkesprednings- og nedrustningsavtalene. Man må faktisk diskutere med dem som har det, og som ifølge disse avtalene ikke har en permanent rett til å inneha disse våpnene til evig tid, men en midlertidig rett. Det er en meget skjør rett, for det er også land som ikke har tilsluttet seg disse avtalene, og som utenfor alt regelverk både utvikler og ønsker seg slike våpen. Hvilken mulighet har man til å stå imot dette, hvis land som er tilsluttet avtalen, ikke følger sine nedrustningsfor-pliktelser, ikke følger sine forpliktelser ifølge Ikkespredningsavtalen? Det er et meget alvorlig tema, for det er vel bare ett våpen som virkelig er et masseødeleggelsesvåpen, hvis vi skal gå dypt inn i terminologien, og det er atomvåpen. Det er meget alvorlig. Jeg må si at jeg er forbauset over hvor lite det ser ut til at Stortinget i dag har gått inn i det temaets substans. Jeg er glad for at utenriksministeren i dag sier at Norge nå vil slutte seg til NAC-resolusjonen som ble lagt fram i FN. Det er bra. Jeg vil minne om at forrige gang Norge ikke ville slutte seg til, sluttet NATO-landet Canada seg til. NATO-landet Canada sluttet seg til, for for dem var lojaliteten i forhold til nedrustningsavtalen og Ikkespredningsavtalen viktigere enn atomstrategien i NATO. Den lojaliteten hadde jeg også forventet hadde ligget i dette stortinget og kanskje særlig i Kristelig Folkeparti.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Når det gjelder den fortsatte diskusjonen om SVs program og NATO-standpunkt, henviser jeg til de foregående talere. Jeg mener den må være forholdsvis tungnem, som i dag ikke har oppfattet hva svaret på det er. Så til det siste spørsmålet. Dette dreier seg ikke om hvorvidt Regjeringen fortløpende skal orientere om enhver henvendelse. Dette dreier seg om en situasjon der Norge har sagt nei til å delta i en folkerettsstridig krig, og der man på et tidspunkt sier ja til å låne ut laserbelysningsutstyr, som er et meget offensivt våpen, som skal brukes i denne krigen som man sier man er imot. Det er et meget delikat spørsmål, som en regjering som hadde et ønske om å være åpen og ha dekning bak seg for sine handlinger, burde ha informert Stortinget om. Det er ikke et hvilket som helst spørsmål i en hvilken som helst situasjon. Det er et meget alvorlig tema.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Bare ganske kort. Det er i år 50-årsjubileum for Vestunionen, og jubileet ble markert i forrige uke. Representanten Inge Lønning sa i formiddag – jeg kan ikke sitere ham korrekt på det, men innholdsmessig var det omtrent slik – at det er en fare for at så lange samarbeidsforhold kan bli en selvfølgelighet uten engasjement. Når det gjelder Vestunionen, er det kanskje noe av en sannhet, uten at jeg skal trekke det for langt. Men det er en meget usikker framtid for Vestunionen, i og med at Vestunionens operative oppgaver er blitt overført til EU. Derfor gjenstår i Vestunionen mer samtaler og diskusjoner på parlamentarikernivå. Men det er viktig i seg selv. Imidlertid er det ingen grunn til å legge skjul på at Vestunionens generalsekretær Javier Solana har blitt invitert, men ikke funnet det bryet verdt å møte opp på de sju foregående sesjonene. Det sier vel også noe om generalsekretærens vurdering av betydningen av Vestunionen. Ikke desto mindre har jeg tillatt meg ved en rekke anledninger å påpeke forhold som jeg har ment er av viktighet for Norge i Vestunionen. Det går på uklarhet i forhold til nasjonale parlamenters rolle i ESDP og den demokratiske åpenheten, som det ikke synes å være for mye av. Det demokratiske underskudd er Vestunionens parlamentarikere opptatt av og har snakket mye om, og de har levert fra seg mange skriftlige utsagn om det. Jeg har også benyttet anledningen til å tale Norges sak i forhold til det som går på forsvarsmateriell. Vi hadde for ikke mange månedene siden også en delegasjon fra Vestunionen på besøk her i Norge for å se nettopp på dette, ikke minst knyttet opp mot Kongsberg-distriktet. Jeg har ikke noen grunn til å forlenge denne dagens debatt i Stortinget ytterligere. Jeg vil bare understreke at denne unionen nå har levd i 50 år. Jeg tror ikke framtiden for organisasjonen heretter er lang!
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-04-21:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-21:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren. I Dagbladet forleden dag var det et stort oppslag om at de videregående skolene manglet 5 000 studieplasser. Det vil si at fylkeskommunene ikke har opprettet nok utdanningsplasser for våre elever i videregående skole. Denne utviklingen skyldes to ting. Det skyldes bl.a. at flere velger yrkesfag, og det er der mangelen er. Det er altså en stor overgang fra allmennfag til yrkesfag. Det andre er at det ikke samlet sett er nok plasser. Mitt spørsmål går til statsråden: Er dette en utfordring som ikke bare er fylkeskommunens ansvar, men noe som utdanningsministeren også tar innover seg? Da Stortinget behandlet ressurssituasjonen for en tid siden, så vi at denne situasjonen kunne komme til å oppstå, og vi bad departementet om å være obs på dette og gå inn og se på om inntektssystemet fanget opp den utviklingen vi har, nemlig den utviklingen som betyr at det er flere i aldersgruppen 16–18 år. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden komme tilbake igjen til dette i revidert, slik Stortinget bad om?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-21:
Jeg takker for svaret. Jeg er litt overrasket over at dette er noe vi skal avvente, for vi har visst at denne situasjonen ville komme, og dette er en situasjon som vi har ønsket. Vi ønsker at flere elever skal velge yrkesfag. Vi ønsker at vi skal få en vridning bort fra allmennfag til yrkesfag, fordi dette er noe som næringslivet og arbeidslivet trenger. Da er det veldig viktig at vi nå er på hugget og passer på at de elevene som ønsker denne utdanningen, får denne muligheten, og at vi ikke vrir dem over på andre ønsker, dvs. dytter dem tilbake til allmennfaglig studieretning, fordi det kanskje er billigere. Vi vet også hvilke fylker som er rammet spesielt. Det er vekstfylkene, fylkene rundt de større byene våre. Det er veldig viktig at statsråden nå er på hugget og ikke avventer, men griper inn og er veldig klar i forhold til revidert. Hvis det er behov for å tilføre ekstra ressurser slik at disse plassene kan opprettes, må vi få det på plass. Dette er, som sagt, en utvikling det har vært bred politisk enighet om at vi ønsker.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Representanten Reikvam peker her på en helt reell utfordring. Vi vet at vi får en stor elevtallsvekst i videregående opplæring i årene som kommer. Vi vet også at den utfordringen ikke fordeler seg likt over hele landet. Noen fylker får større utfordringer enn andre. Men det er for tidlig på bakgrunn av det oppslaget som var i Dagbladet, å trekke noen konklusjoner om hvilke fylker som eventuelt vil møte utfordringer og problemer med hensyn til å møte den elevtallsveksten. De utfordringene som ble skissert i Dagbladet, atskiller seg ikke nevneverdig fra de utfordringer man fikk referert på samme tidspunkt i andre år, så vi må avvente situasjonen noe. Men det er klart at dette er noe som også Regjeringen har et øye til. Det må reflektere seg i kommuneøkonomien, og det er klart at det også er en utfordring i forhold til fylkene når det gjelder å etablere ulike typer av tilbud, også i forhold til i størst mulig utstrekning å gi elevene anledning til å gå på det som er deres førstevalg. Da spiller det selvfølgelig også inn at tilbudene i videregående opplæring varierer når det gjelder kostnader, og dette er ytterligere et kompliserende bilde. Men dette har vi omtalt i dokumenter til Stortinget, og det vil bli omtalt i kommende dokumenter hvor det er passende.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Som jeg sa i sted, vil Regjeringen i forbindelse med fastlegging av kommuneøkonomien, i forbindelse med statsbudsjettet, i forbindelse med de dokumentene som går til utdanningskomiteen om ressurssituasjonen i skolen, og i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett selvsagt også være opptatt av elevtallsveksten, enten det gjelder grunnskole eller videregående opplæring, i årene som kommer, og det gjelder i særlig grad videregående opplæring. Det har vi vært, og det vil vi være. Men det er ikke noen foranledning til å gripe inn i dag, uavhengig av disse dokumentene, som en følge av et oppslag i Dagbladet, for akkurat det bildet som der ble tegnet, atskiller seg ikke nevneverdig fra det som ble tegnet på tilsvarende tidspunkt i andre år. Det er for tidlig å trekke bastante konklusjoner på grunnlag av et oppslag i Dagbladet. Jeg tror heller ikke at representanten Reikvam mener at det skal gripes inn via en spontanspørretime på bakgrunn av et oppslag i Dagbladet – tross alt.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Det er slik i Norge at svært mange elever kommer inn på sitt førstevalg. Om det vil bli færre elever som får oppfylt førsteønsket sitt til høsten, er det for tidlig å trekke konklusjoner om. Da må vi kjenne søkemønsteret bedre, og vi må kjenne tallene bedre, slik jeg nettopp har svart representanten Reikvam. Men generelt er det slik, som også representanten Jensen her gir uttrykk for, at bare 60–70 pst. av elevene i norsk skole har oppnådd yrkes- eller studiekompetanse fem år etter at de begynte. Noe av dette frafallet er helt uproblematisk og kanskje til og med bra, men noe av frafallet er uheldig. Det er ikke gode årsaker eller gode forklaringer bak det. Vi vet også at de som ikke fullfører videregående opplæring, har en større tendens til å bli utstøtt av arbeidsmarkedet, en større tendens til å bli arbeidsledige og ikke komme seg inn på arbeidsmarkedet igjen. Men dette berører et mye større strukturelt problem i forhold til vårt utdanningssystem enn akkurat økonomien. Da vil jeg vise til den meldingen jeg har lagt frem, hvor vi forsøker å forenkle tilbudsstrukturen i videregående opplæring, lage bredere utdanningsprogrammer, slik at det blir lettere å foreta omvalg innenfor programmene, osv. Det vil sikre at flere elever vil kunne få oppfylt sitt førsteønske nær der de bor. Det vil antakelig føre til større motivasjon og mindre frafall.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Det skorter ikke på viljen til å se på finansieringssystemene – dem har jeg sett ganske mye på, studert ganske mye og utredet ganske mye, men jeg er simpelthen uenig med Fremskrittspartiet! Jeg mener at skolene bør rammefinansieres i all hovedsak, og at ansvaret for skolene – de som skal være skoleeiere og ha ansvar for skoleutvikling og kvalitetsutvikling osv. – bør ligge lokalt. Jeg tror ikke det ville være heldig at et departement i Oslo skulle ha ansvaret for nesten 4 000 skoler i Norge, som varierer i størrelse fra to elever til 2 000 elever. Jeg tror ikke det ville være hensiktsmessig. Blant annet tror jeg det er veldig viktig at det finansielle ansvaret er knyttet til det øvrige ansvaret, ellers blir det en ulikevekt og en asymmetri i dette som ikke er heldig, og som vil føre til ansvarspulverisering og ansvarstransportering. – Så resultatet av at jeg har sett på finansieringssystemene og utredet dem, er simpelthen at jeg har trukket den konklusjon at skolene i all hovedsak bør være rammefinansiert og overlatt til det lokale selvstyret og lokaldemokratiet. Dermed har jeg altså et annet standpunkt enn representanten Sortevik.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Bare la meg si om inntektssystemet: Det er klart at det bør fange opp slike utviklingstrekk som f.eks. sterk elevtallsvekst. Ingen må påstå at inntektssystemet til enhver tid er perfekt, at det ikke kan justeres eller forbedres. Det regner jeg med at man kan ha utdypende diskusjoner med kommunalministeren om. Når det gjelder voksne med rett til videregående opplæring, er det ikke slik at vi har et fullstendig bilde av hva som er situasjonen, hvor stor etterspørselen er og hvor store køene eventuelt er. Men det jeg har opplyst her i salen tidligere, er at vi har iverksatt et kartleggingsprosjekt for å bringe på det rene om det er mange voksne som står i kø, og hva som eventuelt er årsaken til at de står i kø, og hvor lenge de står der. For det er helt klart at de voksne som har rett, skal selvfølgelig også kunne hente ut den rettigheten innen rimelig tid. Det står også omtalt i den meldingen vi nylig har fremmet om kvalitet i grunnopplæringen.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Svaret på det siste er nei. Det ligger jo konkrete angivelser i meldingen av hva de ulike tiltakene vil koste. Denne meldingen er usedvanlig konkret når det gjelder tallfesting av hva det vil koste å øke timetallet og å utvikle nye læreplaner, og ikke minst inneholder meldingen en historisk satsing på kompetanse for lærere og skoleledere som omtrent dreier seg om tigangen i forhold til det Arbeiderpartiet bød i forbindelse med Reform 97. Så det vil naturligvis koste. Når det for øvrig gjelder ressurssituasjonen i norsk skole, ble det gitt et veldig feilaktig inntrykk i spørsmålet her. Tilskuddet til de private skolene er nøyaktig det samme nå som det var da vi overtok regjeringskontorene. De får 85 pst. av tilsvarende i offentlige skoler. De får ingenting til kapitaltilskudd. Når man ser på ressursutviklingen i den offentlige skolen, har vi KOSTRA-tallene. De kan sikkert foredles og bli bedre, men de siste tallene viser at det er en ressursutvikling i norsk skole hvor antall kroner pr. elev øker. Mesteparten av økningen har det siste året gått til lærerlønningene, men det har vært en bevisst politikk, og utgiftene til undervisningsmateriell viser en relativt stabil utvikling. Når det gjelder bygg, har vi i det siste for første gang fått mer kvalifiserte opplysninger enn det vi har måttet stole på fra pressen. Ca. 70 pst. av kommunene og ca. 80 pst. av fylkeskommunene mener at de har en meget bra bygningsmasse. Kommunene rangerer skolebygningene som de nest beste byggene sine. Fylkene rangerer skolebygningene som de beste byggene sine. At det blir større forskjeller i Skole-Norge når det gjelder ressurser, har jeg ikke belegg for å si. Det store flertallet av norske kommuner bruker omtrent det samme på skole. Det er et lite antall kommuner som bruker mindre, og et lite antall kommuner som bruker mer, og mesteparten av det har helt naturlige forklaringer som demografi osv. Så er det en rest der som vi ikke kan forklare, og det er en av grunnene til at jeg har valgt å ville føre et rettet tilsyn mot dem som bruker ekstra lite.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-04-21:
Dette er jo merkelige spørsmål. Jeg regner med at representanten, som selv har statsrådserfaring, vet at man ikke styrer på grunnlag av eksempler og anekdoter. Man må simpelthen sette seg inn i de reelle tallene og styre på det beste kunnskapsgrunnlaget man har. Jeg har forsøkt å redegjøre for den økonomiske situasjonen i Skole-Norge. Det utelukker naturligvis ikke at det er enkeltskoler som kan føle at det er trangt innimellom, eller at man kan ønske seg mer, men vi må forholde oss til det beste tallmaterialet vi har. Når det gjelder de økonomiske konsekvensene av den meldingen vi har fremmet, vil jeg anbefale representanten Bekkemellem Orheim å lese det siste kapitlet, om økonomiske og administrative konsekvenser, og sammenlikne det med de økonomiske konsekvensene man trakk av Reform 97. Man vil se at det er en enormt stor forskjell. Forskjellen er omtrent tigangen, som jeg sa, og den er i den nåværende regjerings meldings favør.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-21:
5 000 nye elever er et stort antall elever som kommer inn i videregående skole fra høsten av. I et svar på spørsmål fra undertegnende om frafall i den videregående skolen i en spørretime sa statsråden at hun mener det er foruroligende at bare 63 pst. av elevene fullfører videregående skole på normal tid, mens over 20 pst. ikke fullfører på fem år. Læringssenteret har gjennomført en spørreundersøkelse blant elever som har avbrutt sin skolegang. Det er tre punkter som skiller seg ut i svarene. Det første er at elevene var skolelei, det andre – som er viktig – var at de ikke kom inn på sitt førstevalg, samt at de hadde foretatt feilvalg. Fra høsten vil sannsynligvis flere elever enn tidligere ikke komme inn på sitt førstevalg, og det synes jeg er veldig bekymringsfullt. Er statsråden bekymret for det som ser ut til å skje, at flere elever ikke kommer inn på sitt førstevalg, og mener statsråden at motivasjonen til å fullføre videregående utdanning henger sammen med det å kunne komme inn på sitt førstevalg?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-04-21:
Et godt virkemiddel for å sikre bedre dimensjonering og større brukermedvirkning og brukerinnflytelse er å gjøre noe med finansieringen, rett og slett å løfte økonomi og dimensjonering ut av kommunestyrene og ut av fylkestingssalene og la staten betale skolepenger for elever direkte. Verken i den ressursmeldingen som Stortinget tidligere har behandlet, eller i den nye stortingsmeldingen som nå nettopp er lagt frem, er det fremvist noe særlig villighet fra denne regjeringen og fra denne statsråden til å se på selve finansieringsspørsmålet – at man flytter finansieringen fra de to underordnede ledd direkte til staten. Vil statsråden se på finansieringsordningen og sørge for at det blir en finansieringsordning der staten betaler skolepenger for elevene, slik at brukerne i større grad kan være med og styre dimensjonering og innhold i utdanningen?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2004-04-21:
Jeg kan bekrefte behovet for flere studieplasser innen videregående opplæring, og at det er ulikt fordelt i landet. Akershus f.eks. har behov for 1 000 nye plasser de fire neste årene. Det er åpenbart at inntektssystemet ikke tar høyde for det. Nå er jo ikke statsråd Clemet kjent for å være opptatt av ressurssituasjonen i skolen, så det er mulig at statsråd Solberg er en bedre adressat. Jeg har et spørsmål som henger sammen med dette med flere plasser innen videregående opplæring, og det gjelder den formelle retten for voksne til grunnopplæring. Vi vet at mange voksne også står i kø for å få videregående opplæring, men i dagens situasjon med manglende økonomi prioriterer fylkeskommunene selvsagt ungdomsgruppene. Jeg spør om statsråden både er oppmerksom på dette og er villig til å ta med seg dette også i vurderingen av finansieringen for å sikre både at det blir plasser innen videregående opplæring for ungdom, og at voksne får oppfylt sin formelle rett til grunnopplæring?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-04-21:
Ranet i Stavanger og drapet på en politimann har rystet oss alle sammen. Den grufulle handlingen viser at vi er i ferd med å få et mer brutalt kriminelt miljø også i Norge. I kjølvannet av denne saken er det diskutert behovet for mer overvåking og mer bevæpning av politiet. Arbeiderpartiet mener det er en viktig debatt, som vi må ta. Men vi mener det nytter lite å gi politiet adgang til mer overvåking og mer bevæpning om ikke de grunnleggende metodene for å bekjempe kriminalitet fungerer godt nok. Oppdagelsesrisikoen for mange kriminelle handlinger er liten. Straffesakene tar for lang tid før den kriminelle får sin dom, og soningskøene har bare blitt lengre og lengre. Skal vi lykkes med å bekjempe brutale ran og også mindre alvorlige kriminelle handlinger, må dette fungere mye bedre enn det gjør i dag. Mitt spørsmål er: Når vil statsråden begynne å sette inn tiltak som reduserer soningskøene, og som ikke bare stagnerer veksten? Og når vil han komme med tiltak som gir oss en raskere straffesaksbehandling?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-04-21:
Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig at politiet har metoder og kompetanse som er på høyde med det de kriminelle miljøene har. Men det er også viktig at vi får stoppet rekrutteringen av ungdom til disse tøffe kriminelle miljøene. Behovet for å gjøre noe med det grunnleggende innenfor straffesakskjeden bekreftes nettopp av voldsforsker Ragnhild Bjørnebekk, som mener at det er fundamentalt viktig å gjøre noe tidlig i voldsmennenes kriminelle karriere. Hun mener at de antatte gjerningsmennene i Stavanger bærer preg av å ha en lang voldskarriere som startet tidlig, og at fengslene rett og slett fungerer som læringsanstalter dersom man ikke gjør noe med det. Her er vi inne på noe helt fundamentalt grunnleggende. I tillegg til at vi er nødt til å gjøre noe med soningskøene, er vi også nødt til å gjøre noe med innholdet i soningen, ellers kommer fengslene våre også i framtida til å fungere som rene rekrutteringsanstalter for ungdom til slike grufulle kriminelle handlinger som den vi har opplevd i Stavanger. Min utfordring til statsråden er: Hva vil han gjøre for å bidra til at vi får mer bevilgninger til kriminalomsorgen for å unngå slike handlinger?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-04-21:
Det blir sagt at det er en vanskelig oppgave for politiet å etterforske faunakriminalitet. Det er et faktum at over halvparten av yngelen på ulv forsvinner hvert år, og man må jo stille spørsmålet: Hvor blir de av? Jeg mener det er ganske alvorlig at politiet ikke tar faunakriminaliteten mer på alvor, ikke minst sett på bakgrunn av at Regjeringen og Stortinget for ikke så lang tid tilbake etablerte Statens naturoppsyn og tildelte det en politimyndighet slik at disse oppsynsfolkene nettopp ble satt i stand til å bekjempe faunakriminalitet. Så opplever vi at kriminalitet i forhold til den arten av rovdyrene som er mest truet av alle, nemlig ulven, ikke blir prioritert og tatt på alvor av politiet. Statsråden og hans parti har tradisjon for et ekte miljøengasjement, og det jeg har lyst til å utfordre statsråden på, er: Vil han sørge for at politiet får tildelt de ressursene som trengs for å etterforske faunakriminalitet?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Det var en god dag å få spørsmål om soningskø på, fordi den har pr. 31. mars minket med ca. 240, fra ca. 2 600 til ca. 2 350 som står i kø. Det er en nedgang, og det betyr at tiltakene vi har satt inn, begynner å virke. Når det gjelder arbeidet med å gjøre noe med straffesaksbehandlingen, er det tatt viktige skritt. Departementet skal allerede førstkommende fredag ha et møte basert på den utmerkede rapporten fra Langbach og Groseth som viser hvor langt vi kan komme ved å satse mer på en dommerstyrt prosess og ikke på en partsstyrt prosess i straffesaker, og som går veldig mye på samarbeidskultur hos dommere, påtalemyndighet, advokater og andre aktører i straffesakskjeden. Men jeg vil gjerne gå tilbake til det som var hovedinngangen til representanten, nemlig det som skjedde i Stavanger. Jeg synes det er grunn til å ta innover seg at det som skjedde i Stavanger, var noe som lignet på et regelrett militært kommandoraid. Det er også grunn til å ta innover seg at det vi ser, er en politimann som – for å bruke ord som også er brukt av andre – blir regelrett henrettet i et væpnet oppdrag. Det må ikke herske noen tvil om at politiet skal ha all den støtte og alle de muligheter som er for å forfølge dette til det er oppklart. Det er det behov for å si fra Stortingets talerstol. Så var representanten inne på to andre viktige spørsmål, bl.a. væpning i politiet. Politidirektoratet har satt i gang et arbeid for å se på politiets utstyr, basert på at politiet fortsatt skal være ubevæpnet til vanlig, men at man i de situasjoner hvor det er behov for å være beredt, skal se på hvordan situasjonen er med bakgrunn i det som har skjedd i Stavanger. Jeg synes det var rimelig å ta opp det når spørsmålet er stilt. Når det gjelder viktige metoder, som jeg har vært med på å gjennomføre og fått bred tilslutning for i Stortinget, er både politiet og påtalemyndighetene enige om at det er viktig. Forslag til nye metoder vil ganske snart bli sendt ut på høring, og vil bli gjenstand for en grundig vurdering. Men det er ingen tvil om at vi er åpne for å vurdere nye metoder for å beskytte oss mot anslag som rammer demokratiet og grunnleggende menneskerettigheter – spesielt når det gjelder å forebygge og bekjempe terror.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Jeg vil, i motsetning til voldsforskeren, ikke spekulere i hvem som er hvem i forbindelse med det som skjedde i Stavanger. Jeg vil konstatere at dét etterforsker politiet, og det skal de ha full støtte til å gjøre. Men jeg er selvfølgelig enig med voldsforskeren i at hvis vi hever blikket bort fra Stavanger – som det kan være utfordrende nok å gjøre, men la oss gjøre det – er vi fort enige om at vi vet at ungdom kan miste fotfestet og ende i en kriminell karriere. Nettopp i Stavanger er det drevet et aldeles forbilledlig arbeid i samarbeid med barnevern og konfliktråd. Man fotfølger rett og slett ungdommer som begynner å skli, på en slik måte at hvis man mister fotfestet, blir man rett og slett besøkt hjemme hos far og mor av barnevern og politi omtrent samtidig. Politiet fortalte meg den samme natten jeg var ute med Arne Sigve Klungland, at dette gav resultater. I den byen hvor vi nettopp har sett noe av det råeste som har skjedd i Norge innen organisert kriminalitet, skjer det også et forbilledlig arbeid, med de retningslinjene som representanten har tatt opp, og som er viktige å følge – for vi er enige om at for å unngå at noen blir kriminelle, skal vi gjøre det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Med respekt å melde virker det som om man i første del av innlegget ikke tok innover seg det svaret jeg gav til representanten Gjul, nemlig at soningskøene minker. De er altså nede på ca. 2 350, og det var 2 057 ved årsskiftet 2001/2002. Det betyr at tiltak som er satset for å styrke kapasiteten innenfor kriminalomsorgen, med bred støtte i Stortinget, gir resultater. Men det betyr selvfølgelig også noe at vi har fått økt bruk av både samfunnsstraff og konfliktråd for dem som kan gjøre opp for seg på den måten. Jeg er helt enig med representanten i at det er viktig at man får gjort opp for seg tidlig, og at man ikke skal vente lenge. Derfor er det veldig bra at soningskøene krymper. Men derfor er det viktig, slik som jeg opplevde bl.a. i Tromsø i går, at konfliktrådet jobber tett og aktivt med politiet for å fange opp ungdom – også ungdom under 15 år – hvor man nettopp forteller hva dette kan gi av resultater i små og tette miljøer. Jeg vender igjen tilbake til Stavanger som et eksempel, for der har vi en illustrasjon på politiets arbeid: På den ene siden kampen mot den råeste form for kriminalitet vi har, og samtidig et helt forbilledlig arbeid på Nord-Jæren for nettopp å gjøre alt det som skal til for å sørge for at ungdom snus i tide, og at det brukes andre reaksjoner enn fengsel.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Representanten Thorkildsen vil gjennom mine svar på en rekke utmerkede initiativ og innlegg hun har hatt, vite at jeg ser flere ting samtidig. Jeg skal ha ned soningskøen, og den minker. Det synes jeg vi skal glede oss over istedenfor å være opptatt av kanskje å ønske at den hadde vært større av mulige politiske årsaker. La oss glede oss over at den minker. Samtidig har jeg vært svært opptatt av å få til et samarbeid når det gjelder mennesker som sliter med rusproblemer, slik at justisfeltet faktisk skal springe helse- og sosialfeltet i møte på en slik måte at folk som ruser seg, får en sjanse. Mye av det arbeidet som er i utvikling i Oslo, er et eksempel på det. Arbeidet med «Drug Court», som er en sikker måte å sørge for at skolemyndigheter, arbeidskraftsmyndigheter, barnevern og politi går inn samtidig, slik at man kan komme ut av en negativ spiral av kriminalitet og rus, er viktige tiltak, som viser at jeg nettopp tenker på det. Forebyggende arbeid blant barn og unge under mottoet «snu unge kriminelle i tide» ved å se forhold i tide, som vi har mange utmerkede eksempler på – f.eks. det jeg viste til fra Stavanger, men vi har også andre norske eksempler – er et uttrykk for at jeg følger ulike strategier for å bekjempe kriminalitet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Det er en forunderlig verden. Her viser jeg ikke handlekraft. Kommer vi på utsiden, blir jeg beskyldt for å være for handlekraftig og nesten rå. Jeg ble beskyldt for det da vi fremmet loven om å sikre informanter i forbindelse med kampen mot organisert kriminalitet. Da var Ellingsen en god støttespiller sammen med andre i Stortinget. Når det gjelder situasjonen, vedkjenner jeg meg de budsjetter vi har. Men jeg vil si direkte i Stortinget at den gangen vi også hadde forlik med Fremskrittspartiet, var det ca. 50 mill. kr av ca. 5 milliarder kr som ble lagt inn for å styrke politibudsjettet. Så det har ikke vært et betydelig kappløp til nå for å sørge for at det budsjett jeg bestyrer, skal være spesielt stort. Derfor må jeg forholde meg til det budsjettet jeg har. Jeg er stolt over politifolk som forvalter budsjettet på en god måte, f.eks. med gode resultater i kampen mot vold. Jeg er stolt over politifolk som kaster seg inn og hjelper kollegaer på den måten som nå skjer i Stavanger, og er innstilt på å oppklare dette. Og jeg er glad for at jeg selv har fremmet forslag, bl.a. for å bekjempe organisert kriminalitet senest i fjor, som gjør det mulig for politiet å bruke politimetoder for å forebygge den organiserte kriminaliteten, nemlig skjerpelsen av straffeloven § 162 c. Så jeg kommer til å fortsette med aktivitet, og vi kommer sikkert fortsatt til å ha meningsfylte diskusjoner.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Først noe grunnleggende: Påtalemyndigheten i Norge er uavhengig. Den styres av Riksadvokaten, og det ville være meget spesielt hvis jeg skulle tillegge Riksadvokaten noe. Men jeg kan si følgende: Jeg mener at miljøkriminalitet er alvorlig kriminalitet, og jeg legger til grunn at den blir etterforsket. Jeg hørte et intervju med Økokrims representant i radioen i dag tidlig, hvor han sier at man gjør det man kan, men at dette er til dels vanskelige og svært krevende saker. Det framgår også av reportasjen hvorfor han føler at man gjør det man kan. Når det gjelder debattmøtet på Elverum i går, hvor det, uten at man skal navngi noen, var det nærmeste jeg kom til at noen nesten var i nærheten av sivil ulydighet eller oppfordret til det siden min egen deltakelse i Mardøla i 1970, må jeg si at politiets arbeid ikke er lett. Det jeg kommer til å gjøre, er å ta dette med i de regelmessige samtalene jeg har med Riksadvokaten. Når Riksadvokaten f.eks. har beordret sentral etterforskning for å gå etter Dyrenes Frigjøringsfront eller andre som kan tenkes å drive regelrett hærverk og skadeverk mot dem som driver en legitim næring, altså pelsdyrnæringen, er jeg også opptatt av at miljøkriminaliteten blir bekjempet. Så jeg kommer til å ta det med meg i naturlige sammenhenger der jeg har mulighet til det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Norge er forpliktet av Bern-konvensjonen, og alle de konvensjoner som vi har og den lovgivning vi har, må jeg legge til grunn skal etterleves. Det er mitt inntrykk at påtalemyndigheten også tar alvorlig kriminalitet opp på den måten de skal gjøre. Men det er også slik at den kriminaliteten som her er beskrevet, og som jeg synes kom godt fram i intervjuet med Økokrims representant i dag, er krevende. Jeg får legge følgende til grunn: Avtaler skal følges, lovgivning skal følges, det som er alvorlig, skal det reageres på, og de som er uenig i lovene, får drive sin påvirkningsvirksomhet overfor Stortinget, hvilket jeg konstaterer skjer i disse dager når det gjelder ulvedebatt. Så ønsker jeg som representant for Regjeringen at også SVs representanter holder en frimodig, høyere profil i debatten om saken, men det er et annet tema enn det representanten tok opp med meg nå.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
De ressursene politiet har, er, som representanten er vel kjent med, inngått i et budsjettforlik mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Når det gjelder bekjempelse av alvorlig kriminalitet, krever den ofte spesialisert kompetanse. Økokrim har slik kompetanse, og de gjør det de kan. Jeg vil ikke gå inn på påtalemyndighetens arbeid, heller ikke på hvordan det skal være. Jeg skal selvfølgelig både i dialog med politimyndighetene når det gjelder kompetanse, og når det gjelder den dialogen jeg har med Riksadvokaten, ta opp de temaer jeg der finner riktig. Jeg vil også gjerne gi uttrykk for – og jeg tillater meg å være så fri, siden representanten har tatt opp et annet spørsmål før i dag – at representanten har samme intense engasjement når det gjelder å bekjempe rovdyr på to bein, som hun har for å beskytte dem på fire.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Nå må det ikke råde noen misforståelse: Hvitsnippkriminalitet, som det kalles, bekjempes aktivt i Norge, og med gode resultater. Faunakriminalitet bekjempes også. I det hele tatt forventes det at politiet skal bekjempe alle former for alvorlig kriminalitet, enten den er organisert på den ene eller andre måten. Når det gjelder påtalesiden ved det, er det et forhold som ligger under Riksadvokaten. Når det gjelder kompetansesiden, er det noe som ligger i den styringsdialog jeg skal ha med Politidirektoratet, og i forhold til ressursene er det opp til Stortinget og de budsjetter som der vedtas. Det er helt riktig at det kommer et revidert nasjonalbudsjett. Der vil jeg generelt si at de utfordringer politiet står overfor, bl.a. etter hendelsen i Stavanger, vil bli tatt opp til en spesiell og grundig drøfting i den sammenheng.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
For min del konstaterte jeg med glede i går at rapporten som ble framlagt etter forliset av «Utvik Senior» – og kommisjonen startet sitt arbeid i 2002 – slår fast at den sannsynlige årsak til forliset er kollisjon med et annet fartøy, sannsynligvis på styrbord side, og at skipet – for å si det folkelig – var der det var antatt å skulle være. Det siste forstår jeg er av stor betydning for de etterlatte, fordi de da ikke har på seg at noen har feilnavigert på sjøen. Sjøfolk og kystbefolkning har stor respekt for det. Når det gjelder de andre sider som er reist, vil jeg be om respekt i stortingssalen for at jeg faktisk må sette meg inn i det som står i rapporten. Jeg vil gjennomgå rapporten og de ulike spørsmålene som følger i dens kjølvann – i den sammenheng også de spørsmål som representanten har tatt opp. Jeg vil gi en foreløpig orientering om det arbeidet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, fordi Stortinget tidligere har gitt uttrykk for at de ønsker å være orientert om det som skjer i forhold til undersøkelseskommisjonen om «Utvik Senior». I tillegg vil jeg ta initiativ til at de spørsmål som ennå ikke er blitt besvart ved henvendelse fra kommisjonen til andre land, jeg tror det er elleve land i alt, vil bli purret opp av Justisdepartementet, og at kommisjonen vil bli brukt for å vurdere de svar som kommer inn. Det som skjedde i går, var en veldig viktig begivenhet, hvor en kommisjon med stor nøkternhet har gjort et arbeid, basert på et arbeid som jeg vil rose ildsjeler for, nemlig at man fant motoren, for det var jo den som fastslo hvor dette forliset fant sted. Jeg er også glad for at de etterlatte gjennom kommisjonens arbeid har fått en viktig bekreftelse på at deres kjære ikke har opptrådt på en gal måte på sjøen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-21:
Jeg oppfatter at det spørsmålet er reist. Jeg vil bare nøye meg med å si at jeg fant grunn til, etter at kommisjonen var nedsatt av Justisdepartementet i mai 2002, å yte et engangstilskudd på 150 000 kr til støttegruppen som man kunne benytte til formål som best ville ivareta de etterlatte og deres arbeid. Når det gjelder spørsmålet som er tatt opp av representanten, kommenterte jeg det i hovedsvaret og har ikke mer å tilføye.