trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Utenriksdepartementet fikk seg for ca. et år siden forelagt en forespørsel fra Forsvarsdepartementet om å vurdere en anmodning om anledning til å utprøve en israelsk undervannsbåt i norsk farvann, og i den sammenheng benytte marinens orlogsstasjon i Marvika. Det dreide seg om en undervannsbåt av Dolphin-klassen. Israel har hatt tre undervannsbåter av denne typen til bygging ved tysk verft. Forespørselen ble gjenstand for vurdering i Utenriksdepartementet, herunder i forhold til regelverket for eksport av forsvarsmateriell og tjenester. Det ble funnet riktig å vurdere anmodningen som tjeneste i henhold til dette regelverket og konkludert med at det var grunnlag for å gi tillatelse. På bakgrunn av en bred vurdering gav Utenriksdepartementet i brev til Forsvarsdepartementet klarsignal for bruk av testfasiliteter ved Marvika orlogsstasjon. La meg få presisere at norske myndigheter har lagt til grunn at undervannsbåtene er av konvensjonell type. Vi har også lagt til grunn at en slik tillatelse ikke innebærer noen særordning for Israel. La meg få opplyse at det også foreligger til behandling anmodning om anløp av to av de nevnte israelske ubåtene av Dolphin-klassen. Regjeringen er innstilt på å imøtekomme denne søknaden i henhold til det tidligere nevnte regelverket, som Stortinget har godkjent.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
La meg først si at det er riktig at vi har lagt til grunn at det er et israelsk fartøy. Hvorfor det går med tysk flagg, kan ikke jeg svare på, men hvis det hadde vært et tysk fartøy, hadde ikke Utenriksdepartementet behøvd å være inne i bildet, for da hadde det ifølge NATO-regler vært Forsvarets overkommando så vidt jeg vet – iallfall Forsvarsdepartementet – som hadde håndtert saken. Jeg kan ikke være enig i at det dreier seg om import av sikkerhetspolitiske problemer, som representanten nevner i sitt spørsmål. Det dreier seg om en teknisk utprøving av undervannsbåter som bygges av et tysk verft for Israel. Anmodningen har vært praktisk begrunnet, og den er vurdert i forhold til regelverket for eksport av forsvarsmateriell og tjenester. Regjeringen har som nevnt etter en bred vurdering funnet å kunne gi klarsignal. Vi mente at dette var å anse som en tjeneste, og at det derfor ikke var naturlig å legge noe annet regelverk til grunn enn det som da allerede foreligger, og som, som jeg tidligere har nevnt, har vært godkjent av Stortinget.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
FN-avtalen fra 1995 for forvaltningen av vandrende fiskebestander fastsetter regler om samarbeidsplikt mellom stater som fisker på det åpne hav, dvs. håndhevelsesregler, tvisteløsning samt regler om forvaltningen av vandrende fiskebestander. Avtalen ble ratifisert av Norge den 30. desember 1996. Avtalen er foreløpig ikke trådt i kraft. Det vil først skje når avtalen er ratifisert av 30 stater. Til nå har 19 stater ratifisert avtalen. Til sammen 59 stater har imidlertid undertegnet avtalen. Flere av disse statene arbeider nå aktivt med å foreta de nødvendige skritt etter intern lovgivning for å ratifisere avtalen. Dette omfatter bl.a. Canada og EU-landene. EU-landene vil ratifisere avtalen samlet når samtlige medlemsland har foretatt de nødvendige konstitusjonelle skritt i henhold til hvert enkelt medlemslands interne lovgivning. Det er imidlertid usikkert når denne prosessen vil være gjennomført. Norge har både multilateralt, gjennom FN-systemet, og bilateralt oppfordret andre stater til å slutte seg til avtalen, slik at den kan tre i kraft snarest mulig. Norge har regelmessig tatt dette opp i FNs generalforsamling under behandlingen av havrettsspørsmål. Vi har videre lagt vekt på avtalens prinsipper i forbindelse med arbeidet i de regionale fiskeriorganisasjonene og oppfordret til ratifikasjon gjennom bilaterale kontakter. Selv om FN-avtalen foreløpig ikke er i kraft, har den allerede hatt betydning, særlig i forbindelse med arbeidet i regionale fiskeriorganisasjoner. Norske myndigheter arbeider aktivt for å styrke slike organisasjoner. Dette gjelder f.eks. gjennom det praktiske forvaltningssamarbeidet i den nordøstatlantiske fiskeriorganisasjonen NEAFC. Samarbeidet omfatter bl.a. forvaltning av norsk vårgytende sild i internasjonalt farvann, det såkalte Smutthavet, og arbeid for et felles kontroll- og håndhevingsregime. I den grad FN-avtalen representerer nyskapning innenfor folkeretten, som f.eks. håndhevelse overfor fremmede lands fartøyer på det åpne hav, kan imidlertid disse ikke uten videre påberopes før FN-avtalens ikrafttredelse.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
I samsvar med Voksenåserklæringen prioriterer Regjeringen satsing på tiltak som kan fremme regulering og forvaltning på bærekraftig måte av fiskebestandene utenfor de nasjonale kyststatssoner på 200 nautiske mil. Selv om Regjeringen ikke støtter en ensidig utvidelse av disse soner, har vi gått inn for internasjonale så vel som nasjonale tiltak for å motarbeide uregulert fiske som undergraver etablerte ressursforvaltningsregimer. FN-avtalen av 1995 om fiske på det åpne hav vil utgjøre en vesentlig folkerettslig ramme for styrking av håndhevelsesregimet på det åpne hav. Norge har, som jeg nevnte tidligere, konsekvent tatt dette opp i FN, og vi har vist til avtalen som en nyttig impuls i arbeidet. Videre har Regjeringen gjennomført tiltak som bl.a. omfatter lisensnektelser for fiske i norske farvann av fartøyer som har fisket uregulert på det åpne hav – som også representanten Rasmussen nevner. Etter alt å dømme er slike tiltak blitt oppfattet som virkningsfulle i flere utenlandske fiskerimiljøer, og det skal ikke herske noen tvil om at vi innenfor folkerettens rammer vil treffe alle nødvendige tiltak for å bidra til en bærekraftig utvikling av de viktige fiskeriressursene i havet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg skal få stille dette spørsmålet til utenriksministeren: «En israelsk ubåt som kan ta atomvåpen, øver for øyeblikket i norsk farvann. Ytterligere tester er planlagt. Hvem har gitt tillatelse til slike øvelser og mener utenriksministeren det er klokt av Norge å importere sikkerhetspolitiske problemer på denne måten?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg skal få takke for svaret, som inneholdt et par interessante momenter, særlig den klare vektleggingen av at dette var et israelsk skip, i og med at det går under tysk kommersielt flagg i norske farvann – som i så måte er aldeles merkelig, når det i henhold til Janes informasjon er overtatt av Israel for over et år siden. Det framgår av utenriksministerens svar at Norge har sett dette som et israelsk skip. Det må da være tillatt å spørre om hvorfor man driver denne komedien med ikke engang tysk militært, men tysk kommersielt flagg – om det kan ha til hensikt å dekke over den reelle bruken av det. Så ble det sagt at Regjeringen hadde lagt til grunn at det var en konvensjonell ubåt. Nå skal ikke jeg oppnevne meg til noen militær ekspert, men det er vel slik at mange ubåter kan levere både atomvåpen og konvensjonelle våpen. Av det man kan lese av internasjonal ekspertise på området, er det svært mange som mener at Israel skaffet seg dette for å ha en mulighet for å slå tilbake med atomvåpen dersom israelske landbaserte atomvåpen skulle bli slått ut. Jeg ber om utenriksministerens kommentar til om det er lurt å importere slike muligheter til Norge.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Hva er status for gjennomføringen av FN-avtalen fra 1995 for forvaltningen av vandrende fiskebestander utenfor kyststatenes økonomiske soner, og hva gjøres fra norsk side for å få avtalen realisert?»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-10:
Jeg takker for svaret, og jeg går ut fra at utenriksministeren er av den oppfatning at dette er veldig viktig å få på plass. Matvareeksperter mener jo at det piratfisket som foregår i internasjonale farvann, er den største trusselen mot framtidig matforsyning, og det er jo ting som tyder på at Norge er i ferd med å bruke en del av prinsippene og traktatene som ligger i denne avtalen, i forbindelse med å nekte lisens til båter som ønsker å fiske i norsk farvann, og som har vært i de farvannene der vi ikke ønsker at de skal fiske. Men det som er interessant, er at det i perspektivmeldingen som Fiskeridepartementet har lagt fram for Stortinget, og som nå skal behandles, blir antydet en utvidelse av fiskerigrensen til 250 nautiske mil. Dette er jo et spørsmål som ikke er enkelt internasjonalt. Så mitt spørsmål til utenriksministeren blir: Hva ser han som det viktigste: å få FN-avtalen på plass, eller eventuelt å jobbe ensidig for å få en 250 mils fiskerisone?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til den fungerende justisminister: «Hvilke vurderinger legger Regjeringen til grunn for å innvilge besøksvisum for nære slektninger til mennesker som har fått oppholdstillatelse i Norge»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-10:
Jeg takker for svaret, som var som forventet. Jeg vil nevne et eksempel med barn fra et afrikansk land, den yngste er sju år, foreldrene sitter fengslet i hjemlandet, og de har tante og søsken i Norge. I det første avslaget – da de skulle besøke tanten – ble «innvandringspolitiske hensyn» brukt som grunn samt at en ikke var i nær nok familie. Ved den andre søknaden, da de skulle besøke søsknene, ble avslaget fremdeles begrunnet med «innvandringspolitiske hensyn», en bemerket bare kort at en hadde merket seg de familiære forholdene. Dette må vel bety at Regjeringen i realiteten vektlegger innvandringspolitiske forhold sterkere enn de rent familiære, slik at det ville være mer redelig å si at det er det som er grunnen. Og videre må det, selv om det dreier seg om barn på sju år, bety at de innvandringspolitiske hensyn teller mer enn de humanitære og menneskelige selv når det gjelder besøksvisum.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-10:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Den siste tiden har det pågått en prosess med sammenslåing og oppkjøp av fiskeforedlingsbedrifter med trålkvoterettigheter og eierskap i båter med konvensjonelle fiskerettigheter – dette for å få kontroll med fiskeressursene ut fra kortsiktig profittmotiv. Særlig kan Lofoten- og Vesterålenregionen stå i fare for å miste råstoff som er livsnerven i lokalsamfunnet, og lokalt eierskap svekkes ved uthuling av lovverket. Hvilke tiltak mener statsråden kan egne seg for å motvirke denne utviklingen?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg finner det ikke betryggende, særlig den siste setningen om at trålerne ikke kan løsrives fra bedriftene. Det er råstoffet det er snakk om, det er rettighetene det er snakk om. For eksempel i Vesterålen er det kun to privateide bedrifter, bedrifter som altså er lokalt eid, og det er J. M. Nilsen på Andenes og Gunnar Klo AS på Myre. Resten er oppkjøpt utenfra, av store konsern, og det er helt klart at det er av profitthensyn. Det er om å gjøre å få fatt i aksjene, og så kan de gjøre med råstoffet akkurat som de selv vil. Jeg tror ikke Fiskeridepartementet, med den politikken som føres i dag, kan forhindre det, og jeg må da stille spørsmålet: Er det god Senterparti-politikk at dette får lov til å skje?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-10:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Forvaltningen av kommunale næringsfond reguleres av Kommunal- og regionaldepartementet, som fastsetter årlige kapitalbehovsgrenser. Kapitalgrensene setter klare grenser for kommunenes mulighet til aktiv deltagelse i næringsarbeid utover mindre investeringer og etableringer av små foretak. Er statsråden villig til å revidere regelverket slik at kommunene, for å sikre næringsaktivitet og bosetting, får en friere bruk av fondene?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var ikke særlig oppløftende å høre at statsråden mener at beløpsgrensene er vide nok. Det er greit nok med disse beløpsgrensene hvis det gjelder lefsebaking, strikkekurs eller rosemaling for den saks skyld. Jeg må gjøre statsråden oppmerksom på at investeringsverdien på en sjark kanskje er fem eller seks ganger større enn beløpsgrensen i kommunen. En sjark kan skape fire-fem sikre arbeidsplasser, men det blir avslått i SND-systemet, for SND skal selvfølgelig bare satse på store båter. Men for den lille bygda og for kommunen har fem-seks sjarker stor betydning. Det er forskjell på lefsebaking og sjarkfiske!
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-10:
La meg innledningsvis si at det er min erfaring at når fiskeforedlingsbedrifter søker å knytte fartøy med kvoterettigheter til seg, er det først og fremst for å sikre bedriftene kontinuerlig tilgang på råstoff sett i et langsiktig perspektiv. Dernest vil jeg tilføye at eierskifte som følge av salg eller sammenslåing av fiskeforedlingsbedrifter ikke krever tillatelse fra Fiskeridepartementet. Fiskeridepartementets befatning med slike saker inntrer først når industribedriftene eier fiskefartøyer. Tillatelse til å erverve fiskefartøyer vurderes ut fra gjeldende regelverk og etablert forvaltningspraksis. Eierskap til fiskeflåten reguleres også ut fra det som vil tjene norsk fiskerinæring best. Særlig vekt tillegges distriktspolitiske hensyn, hvor en fordeling av flåten vurderes i forhold til råstoffbehovet for anleggene i land. I denne vurderingen inngår hvilke næringsmessige, samfunnsøkonomiske, distriktsmessige og andre forhold som skal tillegges vekt. Fiskeridepartementets praksis i slike saker er at konsesjoner tildelt fiskeindustribedriftenes fartøyer ikke kan løsrives fra bedriftene.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-10:
Jeg vet ikke om jeg helt skjønner spørsmålet til representanten Bastesen. Det som er praksis i dag, er at når fartøy som er eid av industribedrifter, er til salgs, vil selvfølgelig de vurderingene som jeg nevnte i mitt svar, bli lagt inn, og det vil bli stilt krav til at råstoffet skal være forbeholdt den bedriften som opprinnelig var tildelt konsesjonen. Men pr. i dag har jeg ikke hatt noen saker hvor industribedrifter har forsøkt å selge en tråler, for hensikten med å eie trålere, er jo å ha tilgang til det råstoffet bedriften trenger. Det er vel heller saker hvor fiskeindustribedrifter ønsker å kjøpe opp fartøy som er eid av fiskere i dag, som har kommet på vårt bord. Fiskeridepartementet fulgt den praksis at dersom det er fiskere i regionen som ønsker å kjøpe et fartøy, blir det de som får muligheten til å få konsesjon – hvis det ikke er tilfellet, vil konsesjon bli gitt til regionens fiskeribedrifter for å beholde fartøyene og kvotene i regionen. Det vil bli lagt leveringsbetingelser til slike konsesjoner.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-10:
Regjeringen legger stor vekt på at saksbehandlingen i offentlig forvaltning skjer raskt og effektivt. Borgernes rettigheter skal imidlertid også ivaretas gjennom den plikten et forvaltningsorgan har til å påse at en sak er så godt opplyst som mulig før vedtak fattes. Den aktuelle saken oppstod i forbindelse med taksering av skade på huset etter flommen våren 1995, der ekteparet Rødås reiste tvil om grunnforholdene var trygge. Ekteparet bad derfor kommunen vurdere grunnforholdene i henhold til plan- og bygningslovens bestemmelser. Kommunen engasjerte to tekniske firmaer til å utføre grunnundersøkelser og setningsmålinger. Dersom kommunen hadde funnet ut at grunnen ikke var sikker, ville kommunen nedlagt forbud mot utbedring av det skadde huset, slik det i etterkant av flommen har blitt gjort med andre bygninger i kommunen. På bakgrunn av resultatet fra målingene fant imidlertid kommunen at det ikke kunne reises tvil om sikkerheten. Dette vedtaket ble opprettholdt av kommunens faste utvalg for plansaker, som behandlet anken fra ekteparet Rødås i etterkant av det opprinnelige vedtaket. For halvannet år siden, i september 1997, fikk fylkesmannen saken til behandling. Saken ble gitt prioritet fra fylkesmannens side. I februar 1998 framkom det imidlertid nye opplysninger i saken som gjorde det nødvendig for fylkesmannen å innhente vurderinger fra kommunen. Det har også vært nødvendig å gå ekstrarunder overfor et av de tekniske firmaene for å fastslå om det tekniske grunnlaget for kommunens vurderinger har vært godt nok. Det har også vært kontakt mellom fylkesmannen og ekteparets advokater underveis. Jeg vil understreke at dette har vært en komplisert sak der opplysninger har kommet til underveis, samtidig som fylkesmannen har vært nødt til å innhente faglig bistand i saksforberedelsene. På bakgrunn av de opplysningene jeg sitter inne med, vil jeg derfor ikke karakterisere fylkesmannens tidsbruk i den aktuelle saken som urimelig. Av hensyn til ekteparet Rødås er jeg imidlertid opptatt av at det så raskt som mulig blir fattet vedtak i saken. Jeg er derfor glad for å kunne meddele at fylkesmannen i neste uke vil fatte et slikt vedtak.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-10:
Når det gjelder balansen mellom det å være rask og effektiv og det å ha en tilstrekkelig saksbehandling for å kunne ta et riktig standpunkt, er det selvfølgelig en avveining i hvert tilfelle. Det å hoppe på et forslag nå som begrenser saksbehandlingstiden til ett år, for så å la saken gå til den saksøktes fordel, synes jeg er for lettvint. Men i forbindelse med effektivisering av moderne forvaltning og ny forvaltning, ser vi også på saksbehandlingstiden i det offentlige. Jeg må derfor få lov til å komme tilbake til eventuelt å svare bekreftende eller avkreftende på representantens spørsmål.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-10:
Innledningsvis vil jeg bemerke at det selvsagt ikke er akseptabelt å måtte vente i telefonen 1 time eller mer for å komme fram til Statens Pensjonskasse. En slik ventetid hører også med til unntakene. Slik jeg ser det, er det viktigste i denne saken hvordan Pensjonskassen kan bli bedre tilgjengelig på telefonen. Det er bedre å redusere ventetiden for dem som ringer inn, enn å dekke innringernes kostnader forbundet med fortsatt lange ventetider. Årsaken til at det er blitt vanskeligere å komme fram til Statens Pensjonskasse på telefonen, er en generelt økende pågang av henvendelser til Pensjonskassen, og at den ikke har kunnet sette inn tilstrekkelige ressurser til å takle denne pågangen. I tillegg kommer det forhold at Pensjonskassen de siste tre-fire månedene har opplevd en tidobling av antall telefonhenvendelser angående boliglån. Denne enorme økningen i telefonhenvendelser har ført til dårlig telefontilgjengelighet på Statens Pensjonskasses sentralbord samt på kundesenteret. Pensjonskassen er imidlertid svært klar over tilgjengelighetsproblemet, og har satt i verk bl.a. disse tiltakene: Statens Pensjonskasse vurderer å øke telefonmottaket for å besvare forespørsler om boliglån ytterligere. Pensjonskassen styrket for et halv år siden bemanningen på kundesenteret fra 10 til 16 personer. Disse har bygd opp kompetanse på et komplisert fagfelt, som pensjon er. Jeg regner derfor med at disse personene vil kunne bidra til en bedre og mer effektiv rådgivningstjeneste. Pensjonskassen har satt i gang mange nye rutiner og systemer på pensjonsområdet som skal føre til raskere saksbehandling og bedre informasjon til den enkelte i pensjoneringsprosessen. Dette vil kunne føre til noen færre henvendelser til Pensjonskassen, bl.a. når det gjelder spørsmål om hvor langt en sak er kommet. Pensjonskassen har kjøpt inn et telefonstyringssystem der alle telefonhenvendelser «logges», slik at man hele tiden kan følge telefontilgjengelighet og svartider. Avslutningsvis ønsker jeg å nevne at Statens Pensjonskasse – som alle andre med begrensede ressurser – er nødt til å foreta en løpende avveining når det gjelder hvilke ressurser som blir satt inn til å besvare telefoner, i forhold til andre oppgaver, som saksbehandling og utbetaling av pensjoner, brevbesvarelser mv. Jeg vil derfor avvente virkningen av de tiltakene Pensjonskassen har satt i gang for å bedre tilgjengeligheten på telefonen, før jeg tar stilling til hva som eventuelt bør gjøres videre i saken. Jeg ser videre behov for å vurdere styring og organisering av Statens Pensjonskasse sett i sammenheng med de store utfordringene Pensjonskassen står overfor. Jeg vil i første omgang se nærmere på alternative modeller for finansiering av Pensjonskassens driftsbudsjett, slik at den bedre blir i stand til å håndtere den store økningen i saksmengde som etaten opplever.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-02-10:
Når det gjelder miljøet ved kundesenteret, har jeg ikke noe direkte svar å gi representanten her. Men når kundesenterets bemanning er økt fra 10 til 16 personer, og med den kompetanseoppbygging som disse telefonsvarerne har behov for for å kunne gi skikkelige svar, vil jeg tro at også belastningen vil bli mindre, og at det totale miljøet i kundesenteret vil bli bedre. Ellers er Pensjonskassens problem at de får beskåret sitt driftsbudsjett ved behandlingen av de årlige budsjettene, samtidig som kravet til effektivitet, omorganisering og raske svar skjerpes og økes. Av den grunn nevnte jeg også i mitt svar at jeg ønsker å se på måten driftsbudsjettet til Statens Pensjonskasse blir finansiert på, og hvilken form det har, slik at det blir bedre forhold mellom de oppgaver de har, og de ressurser de får stilt til disposisjon.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det er funnet rester av avisningsvæskene glykol og acetat i grunnvannet på Gardermoen. Dersom grunnvannet forurenses, vil dette ødelegge et uhyre verdifullt grunnvannsreservoar. Hva vil statsråden gjøre for å kartlegge og rydde opp i forurensningene til grunnvannet, og for å forhindre slike lekkasjer i framtiden?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg takker for svaret. De tiltak som er satt i verk for å rydde opp i det som har skjedd, virker forsvarlig. I Aftenposten for i dag er det et ganske stort oppslag om grunnvannsforekomstene, og en forsker fra Jordforsk kaster inn en brannfakkel i dette. Han påstår at det ikke er mulig å drive en flyplass med en slik aktivitet uten at dette går ut over drikkevannskvaliteten. Jeg går ut fra at statsråden ikke er enig i denne påstanden, men uansett er vi nødt til på en eller annen måte å forholde oss til slike påstander fra forskningshold. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Er statsråden, ut fra det som nå er sagt fra forskerhold, bekymret for at det blir problematisk å iverksette tiltak som kan hindre forurensning av drikkevannet under flyplassen?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: ««Departementet er en bremsekloss i arbeidet med å gi norske elever et bedre inneklima.» Det er nestlederen i Foreldreutvalget for Grunnskolen(FUG) som skriver dette i et notat ifølge Norsk Skoleblad. Ifølge Barneombudet er det behov for 15 mrd. kr for å ruste opp skolene. I budsjettet for 1999 foreslo SV en øremerket låneordning på kr. 1 mrd. til inneklimatiltak. Nestlederen konkluderer med at det må til statlig finansiering. (FUG) Vurderer statsråden dette annerledes enn nestlederen i FUG?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-10:
Jeg takker for svaret. Hvis en har mye god vilje, kan en si at det var et svar på spørsmålet. Mitt utgangspunkt var at nestlederen i Foreldreutvalget for grunnskolen har påpekt at det er behov for statlige midler. Vedkommende tar utgangspunkt i bl.a. det som Barneombudet har påvist, nemlig at det trengs 15 milliarder kr for å ruste opp skolene slik at vi kan få tilfredsstillende inneklima. Mitt spørsmål var helt konkret knyttet opp til det. Anser statsråden det for mulig med de store investeringene vi ser foran oss, med det behovet for penger som en har, at kommunene kan klare dette uten at de får statlige midler? Jeg regner med at nestlederen er riktig sitert i Norsk Skoleblad, og det han åpenbart var opptatt av, var at for å få en fortgang i dette, må en gi statlige midler. Jeg vil gjerne ha et svar på om statsråden ser at det må til ekstra statlige midler for å gjennomføre denne forbedringen som det er påvist behov for.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-10:
Oslo Lufthavn AS iverksatte umiddelbart tiltak for å kartlegge og rydde opp i forurensningene etter at disse ble påvist i forrige uke. Tiltakene som er iverksatt, omfatter: Detaljerte undersøkelser for å bestemme omfang og spredning av glykol og acetat som har nådd grunnen og grunnvannet. Det grunnvannet som blir påvist forurenset, blir pumpet opp og renset. Dette vil samtidig stoppe utbredelsen av forurensningene i grunnvannet. Grunnvannsressursen har siden driftsstart vært overvåket i flere titalls brønner. Det var ved rutinekontroller, som er en del av denne overvåkingen, at forurensningen ble oppdaget. Dette overvåkingsprogrammet oppgraderes nå til en enda mer detaljert overvåking, slik at alle eventuelle uregelmessigheter registreres mer detaljert og om mulig på et tidligere tidspunkt. Driftstiltak er iverksatt for å redusere kjemikalieforbruket, eksempelvis ved mer mekanisk snørydding. Samtidig som det er iverksatt strakstiltak for å rydde opp i det som har skjedd, er det iverksatt tiltak som skal hindre at tilsvarende situasjoner oppstår. Disse tiltakene omfatter: innskjerping av interne rutiner for å redusere kjemikalieforbruket skjerming av den sårbare delen av grunnvannsressursen ved prioritert bruk av vestre rullebane ved vanskelige værforhold Luftfartsverket vil evaluere driften og de tekniske løsninger med sikte på å optimalisere grunnvannssikringen. En vil i dette arbeidet også nytte ekstern ekspertise Jeg ser alvorlig på den oppståtte situasjonen og vil meget nøye følge saken og tilse at de nevnte tiltakene etterleves.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-02-10:
Alvoret i denne saken ligger i at Stortinget, da denne flyplassen ble vedtatt plassert der den er, forutsatte at det ikke skulle være slike kjemikalier i grunnvannet. Det er det som er utgangspunktet. Derfor har jeg også innen i morgen bedt om å få en fullstendig rapportering fra Luftfartsverket om alle prosedyrer, registreringer og bruk av tilsettingsstoffer for å kunne se hvordan dette er, og for å gjøre meg opp en mening om det. I tillegg vil jeg i nær framtid også selv foreta en befaring for å sette meg inn i alle de spørsmål som knytter seg til forsvarlig sikring av miljøet. Jeg har også bedt om en generell evaluering av alle driftsforhold ved flyplassen med bakgrunn i driftssituasjonen og spesielt med fokus på sikkerhet og miljø, og en slik evalueringsrapport har jeg bedt om å få innen utgangen av februar.
Petter Løvik (Høyre), 1999-02-10:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Striden om nasjonalt eller samisk læreplanverk førte til at ei rekke foreldre i februar 1998 søkte om å få godkjent å opprette ein privatskule etter montessoriprinsippa i Tana. Når vil departementet gi svar på denne søknaden»
Petter Løvik (Høyre), 1999-02-10:
Eg vil takke statsråden for svaret og vil minne om at det er over eitt år sidan den søknaden kom inn. Montessoriprinsippet er velkjent og godkjent som alternativ pedagogikk, og omsynet til dei som skal starte skulen, til elevar og foreldre, er viktig i denne samanhengen. Det er viktig også for den offentlege skulen i kommunen å få ei avklåring for deira planlegging av skuleåret vidare. Det er gledeleg at statsråden no seier at det vil bli ei avklåring så snart som muleg. Eg håpar det blir ei positiv avklåring, men det kunne vere veldig greitt å få ei nærare presisering av kva som i dette tilfellet ligg i omgrepet «så snart som mogleg».
Petter Løvik (Høyre), 1999-02-10:
Eg tillet meg å stille følgjande spørsmål til den fungerande justisministeren: «Sunnmøre politikammer har fått tildelt to nye stillingar for 1999. Samtidig er drifts- og overtidsbudsjettet kutta med fleire millionar kroner. Politimeisteren har difor sendt brev til lensmennene på Sunnmøre om å rykke ut på overtid berre dersom liv og helse står i fare. Kva vil statsråden gjere for å rette på denne heilt uhaldbare situasjonen?»
Petter Løvik (Høyre), 1999-02-10:
Eg takkar for svaret. Eg registrerer at det er usemje mellom statsråden og Sunnmøre politikammer om storleiken på reduksjonen i løyvingane til variable kostnader. Men statsråden innrømmer iallfall at det har vore ein reduksjon m.a. på drift og overtid. Dette er ei utvikling som etter mi meining er stikk i strid med Stortinget sine føresetnader om å styrke det aktive politiarbeidet. I brev av 25. januar til justiskomiteen slår politiorganisasjonane fast at Justisdepartementet sitt forslag vil føre til at «aktiviteten i politiet måtte reduseres med gjennomsnittlig 5 %, og en rekke stillinger vil bli stående ubesatt». Då vil eg spørje: Er ikkje dette eit brot på Stortinget sine føresetnader då ein kom med tilleggsløyvingar? Kva vil statsråden gjere om det viser seg at så er tilfellet? Og konkret: Kva legg statsråden i det han sa – utover det han her nemnde – om at departementet arbeider med ei styrking av Sunnmøre politidistrikt?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Tana Montessoriforening søkte i brev 1. februar 1998 om godkjenning av privat grunnskule ved Tanabru med rett til statstilskott etter privatskulelova. Søkjaren ynskte å verte vurdert etter føremålet i privatskulelova § 3 bokstav b «skipa som eit fagleg-pedagogisk alternativ». Søknaden er behandla etter dei vanlege reglane for saksbehandling i slike saker. Etter § 25 nr. 2 i privatskulelova er søknaden send til vertskommunen og Statens utdanningskontor i fylket for uttale. Søkjaren vart underretta om dette i brev 12. februar 1998. Det vart i brevet også teke atterhald om seinare å innhente ytterlegare opplysningar frå søkjaren. Departementet har hatt jamleg kontakt med søkjaren både skriftleg og på telefon om det faglege innhaldet i søknaden. Den 20. januar i år fekk departementet melding frå søkjaren om å behandle saka ut frå dei saksdokumenta som låg føre. Søknaden vil då verte behandla så raskt som mogleg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Eg kan godt forstå representanten Løvik sitt ynske om å få eit endå meir presist svar. Det er heilt rett som representanten seier, at det er eit velkjent prinsipp som er godkjent mange stader i landet. Det er derfor ikkje montessoriprinsippet som sådant spørsmåla har gått på i korrespondansen og i den avsluttande vurderinga som departementet skal gjere. Det er ein del særlege forhold i dette tilfellet som gjer at saka har vore noko meir innfløkt. For å prøve å roe representanten Løvik vil eg seie at avklåring skal skje, slik at både foreldra og det offentlege skuleverket i Tana kan få beskjed tidsnok til planlegginga som gjeld neste skuleår.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Representanten Rolf Reikvam set eit viktig tema i fokus når han tek opp kva som kan gjerast for å gje norske elevar eit betre inneklima. Det er allment kjent at godt inneklima i skulen er ein føresetnad for god læring. Forskrifta om miljøretta helsevern i barnehagar og skular, som er utarbeidd av Sosial- og helsedepartementet, vil vonleg gjere det meir ryddig på området, med eit einskapleg og samla regelverk. Ein møter ofte den oppfatninga at desse krava er nye og dyre, men forskrifta er langt på veg ei oppdatering og vidareføring av hevdvunne prinsipp og ikkje noko nytt, sjølv om somme av krava er nye, f.eks. kravet om internkontroll. Reglane i forskrifta er klare: verksemder som er omfatta av forskrifta, skal vere «helsemessig tilfredsstillende». Forskrifta opnar elles for lokale vurderingar av kva som vil vere tilfredsstillande standard på dei ulike områda, og det er derfor opp til skuleeigarane å sikre at skuleanlegga er i samsvar med krava, deriblant at det er etablert internkontrollsystem. Eg vil også minne om mitt svar i spørjetimen 20. januar i år, der eg m.a. viste til tiltak departementet har sett i gang for å sikre barn og unge betre arbeidsmiljø: Departementet har gjeve ut ei rettleiing om inneklima: «Hvordan lage et sunt innemiljø i skolebygg», som vart presentert den 14. desember i fjor. Rettleiinga vart laga av nestleiaren i Foreldreutvalet for grunnskulen. Målgruppene for dette heftet er i fyrste rekkje skulepolitikarar, medlemer av plan- og byggjekomitear, skuleleiarar, lærarar og foreldretillitsvalde. Målsetjinga er å medverke til større kunnskap om kva inneklimaet har å seie for helsa, trivselen og læringsvilkåra for elevane, og om kva faktorar ein må ta omsyn til når ein vil skape eit godt og sunt innemiljø i skulebygga. I 1998 vart den fyrste Skulebyggprisen delt ut. Formålet med denne prisen er å stimulere kommunar og fylkeskommunar til å byggje gode skuleanlegg. Kvart år vil det verte laga ein publikasjon som beskriv det skuleanlegget som fekk prisen. I samarbeid med SINTEF i Trondheim vert det gitt ut eit hefte i løpet av våren som tek føre seg måtar å byggje gode skular på. Heftet er retta til kommunane, og er meint som ei hjelp og støtte i arbeidet med å planleggje skulebygg. Det vil her verte vist eksempel på gode løysingar. Når det gjeld statlege midlar, har det vore eit prinsipp at staten ikkje yter midlar til skulebygg, noko som også Stortinget stadfesta med busjettvedtaket for 1999. Eit unntak har vore skulereformer som har teke nye årskull inn i grunnskulen. Eg vil då vise til at det er investert store summar i skulebygg i samband med grunnskulereforma. Staten yter kompensasjon til kommunane for utgifter til nye lokale som fylgje av at seksåringane er tekne inn i grunnskulen. Den statlege kompensasjonen svarer til ei invsteringsramme på 5,2 milliardar kr. Alt dette synest eg viser at departementet ikkje er nokon bremsekloss i arbeidet for å gje norske elevar eit betre inneklima, sjølv om det alltid kan gjerast meir.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Eg er samd i at representanten Reikvam er ein mann av god vilje. Eg prøvde å svare på to ledd, for det var nemleg to ting som nestleiaren hadde sagt, både at departementet var ein bremsekloss, og at det trongst statlege midlar. Når det gjeld det siste, har Stortinget behandla denne saka så seint som i samband med budsjettarbeidet, og det er heilt rett at SV fremja forslag om midlar til dette formålet, men så vidt eg hugsar, var det berre dei som stemte for det. Eg er ikkje i tvil om at det er eit stort behov. Eg vil likevel ikkje gå god for 15 milliardar, for eg trur neppe Barneombodet, trass i god vilje og gode folk, har ein heilt nøyaktig analyse av dette. Eg vil nok halde på at dette er kommunane sitt ansvar, og at ein må finne ein måte å fylgje opp den nye forskrifta på, som eg vil kome attende til Stortinget med og orientere om ved eit seinare høve.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Arbeidet mot vald og overgrep er prioritert av Regjeringa. Denne prioriteringa gjeld òg vald og overgrep mot kvinner og den valden som skjer privat. Vald mot kvinner, truslar om vald og seksuelle overgrep er eit stort problem både for dei det gjeld, og for nærståande. I tillegg kjem redsla for vald, som vil påverke handlefridomen for den einskilde. Valden mot kvinner er eit problemkompleks som er eit resultat av fleire samverkande omstende, med grunnlag i livstilhøva for kvar einskild, og vert påverka av tilhøve som t.d. økonomi, rusproblem og andre personlege problem. Difor vil eg sjå på problemkomplekset i eit samla perspektiv. Dette vil gjere det mogleg å byggje opp eit betre vern mot vald og overgrep mot kvinner i eit samarbeid mellom politiet, påtalemakta og helsestellet, samt frivillige organisasjonar som må trekkjast inn med sin kunnskap. Regjeringa vil arbeide for langsiktige tiltak som kan redusere valden mot kvinner. Dette er òg bakgrunnen for at det vart oppretta ei arbeidsgruppe med politisk deltaking frå Barne- og familiedepartementet, Sosial- og helsedepartementet og Justisdepartementet for å greie ut og kome med framlegg om tiltak mot vald og overgrep mot kvinner. Gruppa skal greie ut problemkomplekset i vid forstand. Arbeidet skal munne ut i ein handlingsplan som skal vere ferdig til sommaren. Ein del av gruppa sitt arbeid er difor å utarbeide ei kunnskapsoversikt over forsking og kompetanse på området, i tillegg til å kome med framlegg om tiltak for å ta opp kampen mot vald og overgrep mot kvinner. Det er behov for å utarbeide ei oversikt over den innsatsen som allereie er gjord, slik at vi kan sjå på kva som kan gjerast for å avhjelpe problemet. På grunnlag av dette skal gruppa kome med framlegg om tiltak som anten byggjer på eksisterande ordningar eller nye ordningar. I samband med handlingsplanen skal det haldast ein idédugnad den 15. februar 1999. Målet med idédugnaden er å få fram synspunkt og innspel frå andre offentlege organ og frivillige organisasjonar når det gjeld konkrete framlegg om tiltak som kan leggjast inn i handlingsplanen. På idédugnaden skal ein særleg fokusere på vald og overgrep i heimen eller der tilhøvet mellom overgripar og offer på annan måte er prega av personleg relasjon. Som ein del av gruppa sitt arbeid i samband med tiltaksplanen vil det difor vere naturleg å vurdere Kvinnehelseutvalets rapport og framlegg som denne rapporten inneheld. Arbeidsgruppa vil også vurdere spørsmålet om oppretting av eit kvinnevaldsutval er føremålstenleg, sett i samanheng med andre tiltak som gruppa vil foreslå.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Eg er overtydd om representanten Nistads oppriktige engasjement i denne saka. Men eg seier meg lei for at representanten Nistad gjev uttrykk for at det ville vere eit problem om det var Kristeleg Folkepartis familiepolitikk som ville vere sentral i arbeidet med slike spørsmål. Men det kan liggje no. Eg har lista over dei som er inviterte til denne idédugnaden, framfor meg. Det er t.d. Senter for kvinneforsking, Likestillingsombodet, Kompetansesenteret for likestilling, Norsk Krisesenterforbund, Krisesentersekretariatet – ei lang rekkje av alle dei som er opptekne av dette. Regjeringa har ikkje avvist å opprette eit slikt utval, men eg synest det er klokt å høyre kva ei så brei gruppe representative organisasjonar og personar meiner om dette spørsmålet, før vi konkluderer endeleg. Kanskje vil vi til slutt vere samde, representanten Nistad og eg, om at det er fornuftig, men vi vil altså vente på denne dugnaden.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Det er slått fast i serveringslova av 1997 at det ved serveringsstader skal vere ordensvakter godkjende av politiet når politiet finn det naudsynt. Politiet kan krevje gjennomføring av kurs som grunnlag for godkjenninga. Ein tilsvarande heimel for gjennomføring av kurs hadde ein òg i den tidlegare hotelllova. Justisdepartementet avgjorde allereie i 1995, i samråd med dåverande Nærings- og energidepartementet og bransjeorganisasjonane, at det skulle setjast i verk kurs for ordensvakter som ei førebels ordning. Politimeistrane vart bedne om å gjere ei konkret vurdering av behovet for kurs ut frå lokale tilhøve. I den utstrekninga det vert halde kurs, skal desse vere obligatoriske. Ein går vidare ut frå at gjennomføringa av kurs skal skje i nært samarbeid mellom politiet sine driftseiningar og dei aktuelle skjenkestadene og ordensvaktene. Det er ein føresetnad at planlegginga og gjennomføringa av kurset skal skje i samarbeid med dei kommunale styresmaktene og bransjeorganisasjonane lokalt. Etter det departementet kjenner til, har dei fleste politidistrikta etablert eit opplegg i forhold til ordensvaktene, anten i form av kurs, vandelskontroll eller annan kontakt med bransjen. Politimeisteren må, ut frå ei konkret vurdering, vurdere behovet for vandelskontroll og pålegg om gjennomføring av kurs. Eg kan i denne samanhengen nemne at politimeisteren i Oslo nyleg har sendt ut eit førehandsvarsel til 25 serveringsstader i sentrum med pålegg om å ha godkjende ordensvakter. Det er også utarbeidt eit kursprogram over 25 timar i samarbeid med Reiselivsbedriftenes Landsforening og Hotell- og Restaurantforbundet. Ordensvaktene vil verte vandelskontrollerte og gjevne ei førebels godkjenning. Dei får eit identitetsbevis som skal berast synleg, og dei vert pålagde å gjennomføre kurset innan seks månader. Deretter gjev ein ordensvaktene ei permanent godkjenning. Oslo politidistrikt tek sikte på å krevje at 50 serveringsstader gjennomfører kurs for ordensvaktene sine i 1999. Kampen mot valdskriminalitet er eit av Regjeringa sine hovudinnsatsområde, og valdsutøving i samband med skjenkestader må takast alvorleg. På bakgrunn av den nye serveringslova og dei røynslene som er hausta i samband med kursverksemda sidan 1995, tek departementet sikte på å sende ut eit nytt rundskriv til politimeistrane i løpet av første halvår 1999. Om serveringsstader skal påleggjast å ha godkjende ordensvakter, må framleis vurderast ut frå staden si plassering og kva for ein risiko for valdsutøving og annan kriminalitet som er knytt til serveringsstaden. Denne vurderinga må gjerast av politimeisteren.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Vi definerer kanskje «offensivt» ulikt. Men det vi gjer, er altså å sende ut eit rundskriv og å gje beskjed til politimeistrane om at dette skal takast alvorleg. Her har eg ei oversikt over dei som allereie er i gang, Trondheim og Kristiansand – Oslo nemnde eg i innlegget mitt – men det må vere sjølvsagt at politimeistrane skal vurdere kva for skjenkestader som skal ha ei slik ordning. Det er opplagt at både representanten Nistad og eg kan finne ganske mange serveringsstader med skjenkerett der det er heilt uaktuelt og heilt unødvendig med vakt i det heile, fordi alt fungerer som det skal. Det vil vere eit mindretal av stadene som har eit sterkt behov for det. Då skal det krevjast autorisasjon, det skal vere kurs med følgjande autorisasjonspålegg, og gjerne også iverksetjing av tiltak om ikkje pålegga vert følgde, så eg meiner at vi med dette rundskrivet viser at vi er offensive.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Et av Regjeringens hovedmål for kriminalpolitikken er en effektiv kriminalitetsbekjempelse. Som et ledd i dette er det viktig at reaksjonen for lovovertredelser kommer så raskt som mulig etter overtredelsen. Det er derfor nødvendig at rettskraftige dommer med ubetinget fengselsstraff uten unødig opphold oversendes fengslene for fullbyrdelse. Det er også nødvendig i denne sammenheng at fengslenes kapasitet utnyttes best mulig. Ledig fengselskapasitet må søkes utnyttet. Statistikken viser at fengselsvesenets kapasitetsutnyttelse i 1998 har vært ca. 83 pst. Fengselskapasiteten skal brukes til domssoning og varetektsopphold og avsoning av ikke-betalte bøter. Målet er at iverksettelse av domssoning skal skje så raskt som mulig etter at dommen er rettskraftig, og at varetektsplass skal framskaffes innen 24 timer etter at fengslingskjennelse er avsagt, slik at opphold i politiarrest kan unngås. Fordi varetektspågangen varierer ganske sterkt i perioder, må man likevel alltid forsøke å holde en viss plassreserve i lukkede fengsler. Kriminalomsorgen skal iverksette soning av både fengselsdommer og samfunnsstraffdommer straks, og senest innen to måneder fra dommen er mottatt. I stor utstrekning klarer kriminalomsorgen dette, men det er en fortløpende ambisjon at tidsbruken for iverksettelse stadig skal gå ned. Justisdepartementet vil gjennomføre neste resultatmåling etter første halvår 1999. Regjeringen vil da vurdere om det er behov for ytterligere sentrale tiltak i denne forbindelse. Like før årsskiftet 1998-99 foretok Justisdepartementet en undersøkelse blant de fleste av landets politidistrikter vedrørende hvor lang tid som medgår fra en dom er rettskraftig, til den er oversendt et fengselsdistrikt for berammelse av soningstidspunkt. De fleste politidistriktene rapporterte om en-to ukers saksbehandlingstid. Imidlertid var det noen få politidistrikter som hadde lengre saksbehandlingstid. Til tross for at disse trakk gjennomsnittet opp, syntes den gjennomsnittlige saksbehandlingstiden for de innrapporterte distriktene å være ca. tre-fire uker. Det er ulike årsaker til at liggetiden kan være noe høyere enn ønskelig. Overgang til nye tekniske saksbehandlingssystemer og saksbehandlingsrutiner, samt to-instansreformen, synes å skape temporære forsinkelser enkelte steder. Mye av dette er man i ferd med å rette opp. Andre forhold som påvirker saksbehandlingstiden for politiet, kan være vanskeligheter med å få kontakt med domfelte, søknader om soningsutsettelse og benådning, samt erklæringer om soningsudyktighet. Dette vil alltid medføre merarbeid for politiet og derved gi utslag på saksbehandlingstiden. I årets tildelingsbrev til politiet har Justisdepartementet presisert at rettskraftige dommer med ubetinget fengselsstraff uten opphold må oversendes fengslene for fullbyrdelse. Videre arrangerer departementet om kort tid et symposium som er viet effektiviteten i straffesakskjeden, der alle leddene i kjeden vil være bredt representert. Disse tiltakene vil etter min mening gi økt bevissthet om målet om rask soningsavvikling.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Det siste, om det kan sendast direkte, vil eg ta med meg som ein idé til vurdering. Gjennomgangen som eg hadde, viser at gjennomsnittleg er ikkje situasjonen så alarmerande som ein del avisoppslag kunne tyde på, og som representanten Bjørnstad refererte til. Eg reagerte nok som representanten Bjørnstad då eg såg desse oppslaga. Det er opplagt at ein må ha ein viss kapasitet i forhold til eventuell varetekt. Vi ynskjer altså ikkje at politiarrestane skal verte brukte for mykje. Samstundes meiner eg at ved å føreta ei undersøking før jul, fylgje opp med eit nytt rundskriv og varsle ei evaluering, som allereie skal kome til våren, er det gjort grep. Eg meiner ein har teke konsekvensen av dei uheldige episodane ein har sett. Så får neste evaluering vise om det vi har gjort, er nok. Så tek eg med ideen som representanten Bjørnstad hadde.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-10:
Det er løyvt ca. 4,3 milliardar kroner til politidistrikta og politiets særorgan til drift i 1999. Dette er ein auke på 7,2 pst. samanlikna med 1998. Løyvinga skal dekkje faste, variable kostnader og øyremerkte midlar. Dei variable kostnadene utgjer ca. 12 pst. av den totale løyvinga. For denne delen av løyvinga i 1999 vil dette seie ein liten reduksjon, men det er viktig i denne samanhengen å streke under at alle faste utgifter, til og med tillegg etter tenestelister, har fått full dekning. For Sunnmøre politidistrikt medfører det løyvde beløpet for 1999 ein auke på 5,4 pst. samanlikna med 1998. Den totale løyvinga utgjer 66 mill. kr. Dersom ein trekkjer ut den variable delen, som m.a. også inneheld drifts- og overtidsbudsjettet, har Sunnmøre politidistrikt for 1999 fått ein reduksjon på 659 000 kr. Påstanden om ein reduksjon på fleire millionar kroner er såleis ikkje rett. Når det gjeld det nemnde skrivet, har politimeisteren opplyst at han med bakgrunn i å ha motteke eit budsjett med reduksjon vil varsle ei streng budsjettline til leiarane av driftseiningane, før ein ser verknadene av reduksjonen og før fordeling av budsjettet vert gjort internt. Leiargruppa i politidistriktet har i ettertid handsama nemnde skriv og vedteke nokre presiseringar av kva som skal vere grunnlag for utrykking på overtid, samanlikna med det som er kalla «liv og helse står i fare». I denne samanhengen er det også viktig å understreke politimeisteren sitt ansvar for å halde budsjettet. Sunnmøre politidistrikt er eit av dei fem politidistrikta som får opprette nye stillingar i 1999. I dette ligg det også at departementet arbeider med ei styrking av politidistriktet. Dessutan kan ein nemne at Justisdepartementet gjennomførte ein inspeksjon ved Sunnmøre politidistrikt i tida 1. – 4. februar i år, der m.a. ressursar og ressursbruk var eit sentralt tema. I etterarbeidet med inspeksjonen vil departementet sjå på ressurssituasjonen for Sunnmøre politidistrikt og samanlikne den med dei andre politidistrikta.