trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-06-12:
Det er jo slik at noko av det som gjeld landbrukspolitikken, blir handtert i dei årlege oppgjera, og noko blir handtert i form av lover og regelverk, og i så måte har vi hatt ein debatt der eit nytt lovverk nettopp har blitt lagt på plass i Stortinget. Men lat meg seia at eg er oppteken av å stimulera den lokale vekstkrafta, og eg er oppteken av å stimulera framtidstrua lokalt. Og eg veit at det er mange lokalsamfunn som sjølve er opptekne av akkurat dette med nye næringar på mange gardsbruk. I tillegg er det f.eks. i Hallingdal eit unikt prosjekt som vi frå Kommunal- og regionaldepartementet si side har støtta, som heiter Lys i alle glas. Der kartlegg dei nedlagde, fråflytta hytter og gardsbruk. Så går ein ut og seier: Kom her dersom du er interessert i å kjøpa eit gardsbruk, vi skal bidra med nødvendig kontakt. Det har allereie blitt lys i fleire hus.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-06-12:
Det har vore sagt mykje i denne debatten som det kunne ha vore ynskjeleg å kommentera. Men lat meg ta eitt punkt som eg synest er viktig, og det er: Føregår det ei evaluering av dei distriktspolitiske verkemidla? Til dei som er urolege for det, vil eg berre seia at Regjeringa har utlyst evalueringar av Innovasjon Norge og SIVA og varsla evaluering av Forskingsrådet i komande stortingsperiode. Desse tre er dei mest sentrale aktørane i det offentlege verkemiddelapparatet for bedriftsrelatert støtte. Dei regionale utviklingsmidla for fylkeskommunane er evaluerte. Vi kjem til å følgja opp den evalueringa frå departementet si side, men det er allereie klart at dei funkar. Til dei representantane som ikkje vil ha fylkeskommunar i det heile, som ikkje vil ha desse midla, vil eg seia at dei funkar, og dei skaper nye arbeidsplassar. Eg er einig med dei som hevdar her i dag at både landbrukspolitikk, eigedomsrett, rovdyrpolitikk og veldig mykje anna har betyding for distrikts- og regionalpolitikken. Det er ingen tvil om det. Det er òg slik med den planlova som no blir innført frå 1. juli. Det blir lagt til rette for eigne debattar, og det blir gjort vedtak i slik samanheng. Når det gjeld landbruk, er det skrive eit godt kapittel her, kap. 5.4, men det blir òg ein eigen debatt om kva for landbrukspolitikk vi skal ha, før Stortinget går frå kvarandre. Det som er det store spørsmålet i denne meldinga, etter vårt syn, i motsetnad til den førre meldinga i 2005 – det var riktignok ei viktig melding i 2006 som fortalte om forskjellen på 2005 og 2006 – er altså: Treng vi ein spesiell, spissa distriktspolitikk? Der er vårt svar ja. Vi meiner å visa til at det er gode resultat med akkurat det landet over, at det er gode resultat frå dei ulike programma som vi set inn, at det no er eit sterkt ynske ute i landet og ein eigen optimisme om at vi skal følgja spesielt opp næringssvake kommunar, kommunar som sjølve har manglande kompetanse når det gjeld tiltak som dei ville setja i gang, styrkja samarbeidet med fylkeskommunane. Eg registrerer at det er større merksemd i denne salen i dag når det gjeld saker som ein eigentleg kan ta opp i annan samanheng. I denne meldinga meiner eg at vi legg eit godt grunnlag for lokal vekstkraft og tru på framtida både i by og bygd, og ein er jo gjensidig avhengig av kvarandre.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Statsråden skrøt uhemmet – på inn- og utpust – av Regjeringens distriktspolitikk. Hun påpekte, noe jeg også vil, hvor viktig det er med distriktspolitikk og med kommuner som utvikler seg. Men under denne regjeringen har småskolene og nærmiljøskolene rundt omkring i landet virkelig hatt dårlige kår. Jeg har opplevd det slik at det nærmest månedlig er blitt lagt ned en nærmiljøskole. Hvorfor vil ikke Regjeringen og regjeringspartiene vurdere den samfunnsøkonomiske konsekvensen av å legge ned nærmiljøskoler, når vi vet at det fra kommunenes side er økonomiske grunner for at man legger ned en skole, men at man ikke regner med f.eks. skoleskyssen? Statsråden var ikke inne på dette viktige temaet. Hun var inne på bredbånd og mange andre ting som også er viktig. Men kom ikke og fortell meg at ikke nærmiljøskole og småskole i kommunene også er viktig!
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Komiteen viser til at det i dag er tusenvis av fraflyttede gårdsbruk i Norge. Samtidig viser en undersøkelse at det er 400 000 mennesker som kunne tenke seg å kjøpe et gårdsbruk. Så her ligger det et potensial for å utvikle kommunene. En enstemmig komité har også sagt at den ønsker å kartlegge dette og se på problemstillingen. Nå er jeg litt usikker på politikken til regjeringspartiene, for når vi hører på landbruksministeren når akkurat de samme spørsmålene tas opp, fraskriver han seg ethvert ansvar, nærmest, og vil ikke ta dette inn over seg. Hva er politikken til Regjeringen på dette området nå? Vil statsråden gjøre noe med dette for å kunne utvikle kommunene, når man ser at det er et stort potensial her – samtidig som det er en enstemmig kommunalkomité?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Representanten Rolf Reikvam fra SV likte ikke opposisjonens forslag eller merknader. Han kalte dem grå og kjedelige. Han sa også i sitt innlegg at hele meldingen var grå og kjedelig. Det forundrer meg litt når en slik uttalelse kommer fra en representant fra regjeringspartiene, spesielt når jeg ikke kan se at han på noen som helst måte har vært med på å bidra til å farge en melding med et så viktig tema som dette. På komiteens mange reiser rundt omkring i landet har vi møtt og snakket med lokalpolitikere og fylkespolitikere, og vi har snakket med næringslivet – og alle kommer med en oppskrift på en god distriktspolitikk. Det er infrastruktur, det er veier, det er ferger, det er tog som går, det er nærbutikker som er åpne, det er nærmiljøskoler som ikke nedlegges, og det er muligheten til å komme ut av bygda si med varer. Og ikke nok med det: De ønsker også turister til bygda si, men da må infrastrukturen legges til rette. Større kommuner eller kommuner som samarbeider, skal ha muligheten til å påta seg flere oppgaver – og bør, etter Fremskrittspartiets og min mening, få flere oppgaver. Det må en utvikling til hvor næringsliv og kommuner, utdannings- og forskningsinstitusjoner samarbeider innenfor bo- og arbeidsregioner. Der ligger også nøkkelen til turisme. Et slikt samarbeid må ha utgangspunkt i hvilke oppgaver som skal løses, og de må vokse fram nedenfra. Vi som storting må legge til rette for dette. Alle vil ikke – og alle kan ikke – bo i byen, dette valget må innbyggerne selv ta. Kommunene utgjør fundamentet i det lokale folkestyret og representerer nærhet, tilhørighet og muligheten til innflytelse for befolkningen. Jeg var i min replikk til statsråden inne på at det er tusenvis av fraflyttede gårdsbruk i Norge, samtidig som en undersøkelse viser at det er 400 000 nordmenn som ønsker seg et gårdsbruk. Da er det tydelig hvilke problemstillinger vi har, og vi må derfor kartlegge behovet for de tiltak som bør gjøres. Her trenger man antakeligvis en ny politikk, og den bør Stortinget være med på å utvikle. Jeg opplever at det er enstemmighet i komitéen om akkurat denne merknaden og om denne politikken. Det virker som om det er en sterk mistillit til dagens landbrukspolitikk, når vi ser at en enstemmig komité er med på dette. Jeg er glad for at statsråden lovte at hun ville se på dette med nærmiljøskoler og kostnadene ved nedleggelse av skoler, og at hun vil legge til grunn både pedagogiske og samfunnsøkonomiske hensyn når hun vurderer dette. Noen må se økonomien både i kommunen og i fylkeskommunen i sammenheng. Vi kan ikke ha det slik som det er i dag.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Aller først vil jeg gi honnør til saksordføreren for godt arbeid og for vilje til samarbeid for å få en best mulig innstilling. Jeg vil uttrykke glede over at vi med denne meldingen og innstillingen kommer med en viktig klargjøring, og det er at vi skal ha et næringshageprogram. Det tror jeg mange er glad for. Det er veldig viktig, selvsagt, at fylkeskommunen har en sentral rolle i dette, men det er også veldig viktig at SIVA er med, slik som vi ser at SIVA er med i dag, i et videre program. Næringshagene har vært med på å legge grunnlaget for mange spennende og viktige arbeidsplasser i Distrikts-Norge, og jeg er helt sikker på at de også vil gjøre det i framtiden. I likhet med flere andre er jeg veldig glad for det som ligger inne i innstillingen når det gjelder MERKUR-programmet, at vi også skal kunne få på plass en ordning med investeringsstøtte i tillegg til den utviklingsstøtten som ligger i ordningen i dag. Og vi er utålmodige; vi ønsker å få dette på plass i 2010. Så sier Høyre og Fremskrittspartiet: «En større del av verdiskapingen må bli igjen i lokalsamfunnet, derfor må kommunene få beholde en andel av selskapsskatten.» Det framstår nærmest som en slags gavepakke til Distrikts-Norge, men saken er jo den at sjøl om det også finnes kommuner i Distrikts-Norge som f.eks. har betydelige kraftinntekter, så vil dette først og fremst være et stort tapsprosjekt for Distrikts-Norge. Jeg vet godt hvordan dette ville slått ut f.eks. i Hedmark og Oppland: Det hadde blitt et gedigent tapsprosjekt. For det er ikke først og fremst i Distrikts-Norge man finner de mest skattesterke kommunene i sin alminnelighet. Dette betyr at millionene vil renne ut av kommunekassa i mange distriktskommuner, og enda flere grendeskoler vil bli truet. Jeg har for øvrig registrert at Fremskrittspartiet har fått en slik hjerteskjærende omsorg for grendeskolene i disse tider. De vil stå foran store utfordringer. Så går det ikke an å gå ned fra denne talerstolen når en først omtaler Fremskrittspartiet, uten å minne om den landbrukspolitikken som Fremskrittspartiet står for, som vil representere et dødsstøt for mange bygdesamfunn hvis den skulle bli gjennomført. Det ville få katastrofale følger. Hadde tiden tillatt det, skulle jeg gått nærmere inn på det, men det er så pass kjent hvilke negative holdinger Fremskrittspartiet har til overføringer osv. når det gjelder landbrukspolitikken, at det ikke er nødvendig. Jeg håper bare inderlig at vi ikke får se det i praksis, for da går det virkelig ille med Distrikts-Norge. Men vi står foran en valgkamp hvor vi gjerne skal veilede velgerne i hva det går ut på.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Jeg er glad for at Høyre og Fremskrittspartiet er bekymret for fraflyttingen fra gårdsbruk og fra bygdene generelt. Der har vi noe til felles. Men det stopper dessverre der. Jeg må si jeg leter med lys og lykte for å finne levende bygder med borgerlig oppskrift. Med borgerlig styre, slik Høyre og Fremskrittspartiet i dag framstår, kan bonden bare glemme å være bonde. Høyre og Fremskrittspartiet vil fjerne konsesjonsloven, delingsforbudet, prisregulering og «andre byråkratiske overstyringer», som de skriver i sine merknader. Fremskrittspartiet skal også kutte kraftig i all subsidiering av norske bønder, som de framstiller landbruksoppgjøret og jordbruksoppgjøret som. Norsk landbruk, som er en viktig bærebjelke i distriktene, vil da falle sammen som et korthus. Rike byfolk vil kjøpe opp gårdene for å ha et nostalgisk krypinn i sine ferier og helger. Dette bidrar i hvert fall ikke til å nå vårt mål om å ta hele Norge i bruk. Meldingen som i dag er til behandling, er en god og informativ melding, som gir lokal vekstkraft og framtidstro.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Representanten Reikvam har rett på ett punkt. Det er faktisk slik at «bonden vet best». Dersom man mener at bonden vet best, betyr det at man også må føre en politikk hvor bonden får lov til å gjøre det bonden vil. Når man trekker landbrukspolitikk inn i dette – det er klart at det er en viktig del av distriktspolitikken – er det som mange oppfatter som det største problemet, en tung stat som har gjennomregulert denne næringen til det ugjenkjennelige. Enten man snakker om konsesjoner, prisregulering, omsetningsbegrensninger, bo- og driveplikt, eller generelt byråkrati, som i dag ligger som en klam hånd over den norske bonden, sier det seg selv at man kommer i den situasjonen man er i; bruk legges ned – med Senterpartiet i regjering – raskere enn noen gang tidligere. Fraflyttingen i distriktene er på det høyeste når Senterpartiet får lov til å gjennomføre sin politikk i regjering. Det er et faktum. Problemet er at på dette punktet – når vi snakker om distriktene, og når vi snakker om landbruk – henger man seg opp i gamle politiske dogmer som i alle andre sammenhenger er gått ut på dato, som om planøkonomi som prinsipp liksom skal være det eneste saliggjørende for den næringen og for distriktene. Men poenget er at hvis man vil ha bærekraftige distrikter i Norge, må man gjøre det som har fungert i alle andre sammenhenger i den vestlige sivilisasjonens historie – uten å ta for store ord i min munn: næringsfrihet og frihet for den enkelte gründer til å realisere muligheter, og ønsket om å skape nye arbeidsplasser. Da handler det ikke om å båndlegge arealer, og da handler det ikke om å komme med stadig nye lover og kompliserte regelverk som plager livet av bøndene, og som plager livet av folk ute i distriktene som faktisk har lyst til å skape noe å leve av på egen hånd. Problemet med den norske distriktspolitikken er det det har vært altfor lenge: Man tror staten kan løse alt, og man er mer interessert i og opptatt av å styre enn av å legge til rette for fri næringsutfoldelse. Den dagen man innser det, kan man få på plass en distriktspolitikk – som kanskje kan snu flyttestrømmen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Jeg vil ta opp litt av det som var tema i mitt innlegg, nemlig den demokratiske forskjellsbehandlingen man nå opplever, særlig i de tre nordnorske fylkene. Det er et faktum at ved opprettelsen av Sametinget, opprettelsen av Finnmarkseiendommen, FeFo – og nå snart, dersom det blir opprettet en hålogalandsallmenning ut fra det som innstillingen til Samerettsutvalget II tilråder – er det slik at jeg som ikke-same, i hvert fall som ikke-medlem av samemanntallet, som nordlending har færre demokratiske rettigheter enn en nordlending som står i samemanntallet. Dette er grunnleggende udemokratisk. I alle andre sammenhenger er det noe som Regjeringen i hvert fall sier de jobber mot. Er det fullstendig uproblematisk for statsråden at man i praksis fører denne type forskjellsbehandling?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2009-06-12:
Tidligere var det Samisk høgskole som utarbeidet nasjonale prøver for samiske barn. I 2002 ble dette stoppet av Regjeringen på grunn av manglende bevilgninger. Nå er vi kjent med at Utdanningsdirektoratet har fått i oppdrag å utarbeide nasjonale prøver i lesing for samiske barn med samisk som førstespråk. Med tanke på debatten og med tanke på hvor viktig det er å utvikle kompetanse lokalt, mener ikke statsråden det er riktig at det er Samisk høgskole som framover skal få tilbake denne muligheten til å utarbeide nasjonale prøver? Vil statsråden eventuelt ta initiativ til å gjøre om den beslutningen som foreligger, slik at man kan få satsing lokalt?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Jeg sa i mitt innlegg, og mange andre har sagt det tidligere, at vi skal bygge vår samepolitikk angående det norske urfolket på nasjonal politikk og på internasjonale konvensjoner. Jeg registrerer at representanten Amundsen ikke har fått med seg hele definisjonen på hva som er urfolk. Definisjonen er nemlig at urfolk er det folket som oppholdt seg i et spesielt område på det tidspunkt de nasjonale grenser ble trukket. Så kan Amundsen ha en diskusjon om hvem som var først i Finnmark, og hvem vi først ser spor etter. Det er uinteressant i internasjonale konvensjoners sammenheng. Det er ingen tvil om at det samiske folk var etablert da de norske grensene ble trukket. Så det spørsmålet er avklart. Så til spørsmålet om det er udemokratisk at vi tar vare på urfolks rettigheter på den måten vi gjør – nei, tvert imot. I alle internasjonale organer som jeg møter i – og har møtt i i tidligere funksjoner i Regjeringen – har det nettopp blitt understreket at vi er et av de land som tar godt vare på de forpliktelsene vi har, i tråd med internasjonale konvensjoner.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Som representanten selvfølgelig er klar over, ligger Utdanningsdirektoratet under et annet departement enn mitt. Det som uansett må være det sentrale, er at samiske kompetansemiljøer, herunder Samisk høgskole i Kautokeino, må være sentrale premissleverandører i videreutviklingen av det samiske språket. Selvfølgelig har Sametinget den mest formelle posisjon her. Jeg er trygg på at det samarbeidet som Undervisningsdepartementet og Sametinget nå har om språk og utdanningsspørsmål, kommer til å føre i riktig retning denne sammenheng. Så vil jeg samtidig understreke det som ble nevnt av representanten Hagebakken, at det samarbeidet som jeg har tatt initiativ til sammen med Kommunenes Sentralforbund og Sametinget, nettopp har språk som en av sine viktige samarbeidsoppgaver. Jeg er ganske trygg på at representanten Holmbergs intensjon skal bli ivaretatt i det samarbeidsprosjektet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Jeg er kjent med betydningen av samisk språk i de områdene som her ble nevnt, bl.a. at Elgå er en av skolene med undervisning i sørsamisk. Det er mange grunner til at det diskuteres videreføring av grendeskoler. Det kan variere ganske mye. Jeg har selv gått på en grendeskole som er nedlagt. Den er nedlagt ikke bare på grunn av kvaliteten på dem som gikk ut derfra, men på grunn av at elevtallet ble redusert. Den type lokale problemstillinger må de lokale politikerne få lov til å forholde seg til. Men jeg er helt enig med representanten i at det er viktig at de skolene som er kulturbærere av de forskjellige samiske språk, uansett videreføres, uavhengig av hvilken skolestruktur som de angjeldende kommunene i framtiden velger å gå inn i.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Aller først har jeg lyst til å opplyse statsråden om at Norge som sådant er det eneste landet som bruker ordet «urfolk». Samtlige andre av alle de 17 landene som har ratifisert ILO-konvensjon 169, bruker oversettelsene «stammefolk» eller «innfødte». Mange har spurt om en begrunnelse for vår prinsipielle politikk. Da må vi gå 20 år tilbake i tid, da diskusjonen pågikk om man skulle etablere et sameting. Da var det slik at av 19 kommuner i Finnmark gikk 16 kommuner imot at man skulle etablere et samemanntallsvalgt sameting – 16 av 19 kommuner! Fylkestinget gikk imot en etablering av et samemanntallsvalgt sameting, og vår fylkesordfører, som siden havnet på Stortinget, Anders Aune, gikk imot et samemanntallsvalgt sameting. For hva er det et samemanntallsvalgt sameting gjør? Jo, det skiller mellom mennesker gjennom etnisitet. Ektefolk må skilles ved valgurnen. Naboer må skilles ved valgurnen. Så står man og hevder fra denne talerstolen at dette er en sunn, demokratisk og positiv diskriminering. Siden Sametinget ble etablert, fikk vi i 2005 finnmarksloven tredd nedover hodet på oss, hvor det f.eks. står i klartekst at er det motstrid i lov om hvem som har eiendomsrett, skal ILO-konvensjon 169 ha forrang framfor finnmarksloven. Med andre ord: I enhver strid er utfallet av striden gitt på forhånd, basert på etnisitet. Så har vi FeFo, Finnmarkseiendommen, som 98 pst. av Finnmarks befolkning er meget misfornøyd med. Og så tror man i denne salen at tingenes tilstand i vårt nordligste fylke er god, vel og bra. Jeg synes at den illusjonen der må vi knuse like fort og med én gang. For det er ikke slik tilstanden i Finnmark er. Både Sametinget, finnmarksloven og FeFo har laget veldig mye strid mellom ulike befolkninger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-03-24:
Jeg vil på vegne av representantene Olemic Thommessen, Hans Olav Syversen og meg selv fremme forslag om at Stortinget får behandle en sak om Nasjonalmuseets framtidige innretning og lokalisering.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-03-24:
I representantforslaget som her er til handsaming, ynskjer forslagsstillarane at Regjeringa utarbeider ei eiga energimelding om rikets energitilstand som tek føre seg energipolitikken i full breidd og dermed gjev ei heilskapleg tilnærming til denne politikken. Forslagsstillarane rettar vidare, i kjend stil, kritikk mot ulike delar av Regjeringa sin energipolitikk og viser til at Regjeringa på fleire område ikkje er heilt i mål i forhold til dei ambisjonane som regjeringspartia har på energiområdet. Eg reknar med at representantar frå opposisjonen vil utdjupe desse synspunkta i dei påfølgjande innlegga, og finn ikkje grunn til å gå djupare inn i dei i mitt innlegg. Fleirtalet viser til at hovudtrekka i Regjeringa sin energipolitikk er nedfelt i regjeringserklæringa, og at ein snarare enn å repetere dei energipolitiske målsetnadene gjennom ei ny stortingsmelding no bør fokusere på å få sett endå meir av politikken ut i livet. Her er statsråden og Regjeringa godt i gang. Ei rekkje viktige energisaker vil kome til handsaming i Stortinget i løpet av våren. Regjeringa har i perioden jobba målretta mot betre energieffektivisering, auka satsing på ny fornybar energi og varme, styrking av Energifondet, fornying av avtala med Enova og auka fokus på energiproduksjon til havs. Dette er eit knippe av tiltak som bidreg til at Regjeringa er på god veg til å nå måla i regjeringserklæringa. Styrkt konsesjonsbehandlingskapasitet i NVE og auka fokus på betre nettkapasitet kan òg nemnast. Fleirtalet i komiteen delar intensjonen om å sjå alle delar av energipolitikken i samanheng og meiner at dette blir gjort av Regjeringa, samtidig som ein no jobbar aktivt og strategisk for å gjennomføre dei nødvendige grepa for å få realisert meir fornybar energi, spare meir energi og bruke energien vår stadig betre. På same måte som i den saka vi seinare skal ha til behandling her, er ein oppteken av å støtte statsråden i det viktige arbeidet som no blir gjort, gjennom dei sakene som statsråden no arbeider med. Fleirtalet støttar derfor ikkje framlegget om at ein på dette tidspunktet skal utarbeide ein «rikets energitilstand», og rår Stortinget til det same.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-03-24:
Etter å ha høyrt innlegga frå opposisjonen i debatten her no må ein berre konkludere med at representanten Terje Aasland har rett i at dette er meir retorikk frå opposisjonen enn politikk. Ein prøver å svartmåle norsk energipolitikk, ein prøver å skape eit bilete av at norsk energipolitikk har stått stille i fire år. Det har han ikkje. Då må ein bevege seg ut av denne salen og reise rundt i landet og sjå kva som skjer, både på energisektoren og på varmesektoren. Det blir hevda at Regjeringa ikkje har nok verkemiddel eller ikkje har dei rette verkemidla. Då måtte ein kunne forvente at opposisjonen her kjem med nokre alternative verkemiddel, så ein kunne diskutere innhaldet. Men det gjer opposisjonen altså ikkje. Ein hevdar at Regjeringa har feil energipolitikk. Ja, då må ein kunne kome opp med ein alternativ energipolitikk som ein kan drøfte i denne salen. Men det gjer ein ikkje. Det ein gjer, er å spørje etter stadig nye meldingar og ein repetisjon av det som er Regjeringa sin energipolitikk, for å drøfte kor bra eller mindre bra han er. Eg har ikkje høyrt ein einaste av aktørane som opposisjonen viser til, som seier at vi no treng å få repetert Regjeringa sin energipolitikk, Stortinget sine mål for energipolitikken. Det aktørane ber om, er konkrete grep som styrkjer energipolitikken. Desse grepa er Regjeringa godt i gang med å ta. Nokre er allereie gjennomførte, andre er på trappene.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-03-24:
Eg synest debatten illustrerer det som er opposisjonen si utfordring. Ein har eit felles ynske om å få debattere desse sakene igjen, men det er alt ein klarer å bli einig om. Ein har heilt ulike innfallsvinklar. Når ein kjem ned til realiteten i sakene, ynskjer representanten Solvik-Olsen og representanten Holten Hjemdal heilt ulik utvikling på dette feltet. Derfor er det einaste ein klarer å bli einig om, stadig å be om nye debattar, der ein kan få vise desse ulikskapane. Det er fair enough. Det vi er opptekne av, er å skape resultat på desse områda. Så blir det vist til, paradoksalt nok, dei ulike utsegnene frå enkeltmedlemmar av dei raud-grøne partia. Der skil jo dei raud-grøne partia seg svært lite frå nettopp det eg peika på, nemleg opposisjonen, der ein har endå større sprik, faktisk, i det som er utgangspunktet. Ein trong ikkje vise til utsegner, ein kunne vist til dei politiske programma. Per Olaf Lundteigen har komme med ei utsegn som er heilt i tråd med det som er Senterpartiet sitt gjeldande program. Meir dramatisk er det ikkje. Både posisjonen og opposisjonen kjenner jo til at ei regjering ikkje kan styre etter eitt program den eine dagen og eit anna program den andre. Derfor lagar ein regjeringserklæringar, derfor rapporterer ein jamleg til Stortinget gjennom budsjett og andre saker om kva som er Regjeringa sin politikk. Den politikken står fast, og det er dei realitetane vi må drøfte i denne sal. Så får vi kome tilbake til i framtidige periodar djuptgåande meldingar på dei ulike felta. No er det dei sakene som Regjeringa arbeider med, som er viktige å få i hamn.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2009-03-24:
Aller først må jeg benytte anledningen til å takke saksordføreren for positiv omtale i hans siste innlegg akkurat nå. Jeg har lyst til å starte med å si at jeg på ingen måte er prinsipielt imot en handlingsplan når det gjelder en helhetlig tenkning rundt energipolitikken. Men som jeg sa i mitt hovedinnlegg, tror jeg tid og sted ikke er på plass nå. Hvis vi hadde utarbeidet det som opposisjonen nå foreslår, en melding om rikets energitilstand, ville den selvfølgelig ikke distansert seg fra det som er Soria Moria-erklæringen. Tvert om ville den underbygd de punktene som ligger i Soria Moria-erklæringen. Det er ikke noe grunnlag for at regjeringsfraksjonen i utgangspunktet har endret synspunkter i de årene som har gått. Tvert om er det en rekke forhold som tilsier at en kanskje ikke behøver å forhaste seg i den situasjonen vi er i nå. Samtidig har Stortinget på overordnet nivå, ikke minst gjennom budsjettene, diskutert akkurat det temaet vi er inne på gjentatte ganger, uten at opposisjonen har kommet med noe konkret alternativ til det som har vært regjeringspartienes utgangspunkt. Så er forholdet til kraftutveksling tatt opp, og det blir henvist til Ola Borten Moe. Jeg vil henvise til Regjeringen. Er det noe som tilsier at Regjeringen har endret strategi på kraftutveksling? Overhodet ikke – forholdet til kraftutveksling og strategien rundt det ligger selvfølgelig fast. Det er altså en forutsetning for framtidige investeringer at det er god kraftutveksling mellom Norge og de andre nordiske og europeiske landene. Hvis ikke er det et grunnlag for at en faktisk ikke får investert en ny krone i ny kraftproduksjon. Utgangspunktet for det er jo markedet. Det er det som er hovedproblemet i det forholdet vi diskuterer. Men for å ta rikets miljøtilstand først, som det også ble henvist til, sa ikke jeg at en skulle kutte ut den formen for tenkning. Jeg sa bare at måten det ble gjort på, kanskje var litt gammeldags. Vi har faktisk diskutert om ikke rapporteringsformen burde bedres, tilgjengeligheten bli større og aktualiteten bedre gjennom den rapporteringen som foregår, og at kanskje ikke akkurat denne behandlingen i denne sal bringer landet framover. For å avslutte: Hovedproblemet, som jeg sa, er at det er markedet som energiproduksjonen og elektrisitetssystemet henger seg på – de fire siste år var det 35 TWh netto eksport fra dette landet. Det er klart at det i utgangspunktet også er et resultat av lav pris – det er det det er koblet opp mot. Da er det vanskeligere å foreta investeringer. Spørsmålet er støttesystemer – vi er enige om grønne sertifikater, men hvor langt er opposisjonen villig til å gå for å få et støttesystem som utløser kraft vi i utgangspunktet ikke har bruk for i Norge pr. dags dato?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Statsråden prøver her å framstå offensiv ved å liste opp en rekke enkeltsaker, når vi diskuterer behovet for å få en helhetlig melding til Stortinget for å få politiske avklaringer. Jeg ble ikke veldig imponert. En kunne jo – kontra skrytet av Enova – spørre hvor mange vindkraftprosjekter den rød-grønne regjeringen har gitt konsesjon til, og som har blitt iverksatt og bygd. Svaret er jo null. Så statsråden skal få slippe å svare på det. En problemstilling er f.eks. dette med ledninger til utlandet. Der har statsrådens egne partifeller og en komitéleder på Stortinget sagt at man ikke vil ha mer kabling til utlandet, mens Regjeringen later som om de vil ha mer kabling til utlandet. Vi vet at Statkraft ønsker eller i hvert fall snakker om å bygge en kabel til Tyskland, men dette er egentlig en rolle som Statnett skal ha. Hvordan stiller statsråden seg til dette? Er det greit at kraftprodusenter bygger kraftledninger, slik at en òg kan kontrollere markedet i større grad? Eller skal Statnett gjøre det, som tross alt er en myndighetsregulator?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Poenget i forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet er at man må ha en helhetlig tilnærming for å forankre politikken og se de ulike enkeltsakene i en sammenheng. Statsråden var selv inne på Goliat-prosjektet, som er et spennende prosjekt, og som vi håper vi får vedtak på så fort som mulig. Men i den forbindelse lurer jeg på hva slags tilnærming Regjeringen har hatt når det gjelder infrastruturbygging på Goliat. Mer konkret: Har Regjeringen hatt en tilnærming der man ser kun Goliat-prosjektet isolert, når man tenker på hva slags rørsystem man eventuelt trenger, hva slags ilandføringstanker man har? Eller har man hatt en mer helhetlig områdepolitikk, der man har visjoner om hvem som skal foreta leteboring – og forhåpentligvis gjøre funn – og bygge en infrastruktur som legger til rette for at man også skal kunne koble opp andre felt, og bygge en infrastruktur som vil kunne ha en levetid og en horisont på 20–30–40 år? For det er ikke mulig etter mine perspektiv, med mindre man også har en helhetlig tankegang om hvor man vil, og da trenger man en stortingsmelding.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Jeg skal prøve å skjule min ærlighet litt mer i dette innlegget, men jeg reagerer litt når representanten Nordtun later som om det ikke finnes rot i Regjeringens oljepolitikk, sammenlignet med Bondevik-regjeringens. Bondevik-regjeringen skal ha æren for at de klarte å stå for en politikk og kommunisere den felles utad, så en visste hva regjeringen mente, selv om det av og til åpenbart smertet enkelte av partiene å stå samlet bak det. Det er det som er skilnaden mellom den regjeringen og Stoltenberg-regjeringen. Det er umulig å vite hva Stoltenberg-regjeringen egentlig vil. Det er så mange stemmer i debatten at det er umulig å skille ut hva som er den egentlige retningen – f.eks. når regjeringspartneren til Tore Nordtun reiser opp til Vesterålen for å protestere mot den politikken som en vedtar på Stortinget, eller når miljøvernministeren sågar går ut og støtter Kirkens utspill om fem års stans i ny oljevirksomhet i Norge. Eller sier egentlig representanten Nordtun her at disse partiene er så små at vi ikke trenger å lytte til dem i debatten, det er det Arbeiderpartiet til enhver tid sier, som er gjeldende politikk? Hvis det er det som er tilfellet, er det hyggelig, men da må en kommunisere det tydelig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Det er litt rart å høre statsråden snakke om hvor flott det er med petroleumsforskning, hvor mange gjennombrudd en har hatt, hvor viktig det er for norsk leverandørindustri, hvilke inntekter det kan gi oss, hvor viktig olje og gass er for energiforsyningen på kort og mellomlang sikt, selv om alle er enige om at en på kort og mellomlang sikt må jobbe fram alternative fornybare energikilder som kan bli hovedbæreren for energiforsyning i framtiden. Men å gå fra denne skrytingen og hyllesten til petroleumsrettet forskning til bare å konkludere med at man valgte å redusere bevilgningene med 50 mill. kr, altså 15 pst. av bevilgningene – der er det en logisk brist som for meg blir helt urimelig å forstå. Når en ser hvilke inntekter en får fra denne næringen, når en ser hvilke utfordringer en har i forhold til å utvikle en teknologi som gjør dette lønnsomt med hensyn til å videreutvikle den store inntektskilden dette er, og ikke minst den store energikilden dette er, så er det ingen sammenheng når en da velger å kutte på det viktigste for å utvikle næringen for framtiden, slik som forskningen og utviklingen er. Dette viser etter mitt skjønn at Regjeringen mer eller mindre tar inntektene fra oljebransjen på alvor, og ikke ser viktigheten av å så i dag for å kunne høste i morgen. Ja, det bevilges fortsatt penger til petroleumsforskning. Det er det ingen som er uenige om. Det er store beløp i forhold til vanlige folks privatinntekter, men i forhold til de verdiene vi snakker om her, som oljeindustrien representerer, med en omsetning på 700 milliarder kr for nasjonen Norge, er 355 mill. kr svært, svært lite. Grunnen til at dette er så viktig, er at de statlige midlene som en gir her, stimulerer til samarbeid på tvers i bransjen. Det bygger opp om det som har vært den norske modellen som andre ser opp til. Det gir økt spredning av ny teknologi som vi bruker. Når det enkelte oljeselskap utvikler nye teknologier og får gjennombrudd, prøver de å beholde teknologien for seg selv, for det gir konkurransefordeler. Det en ser, er at når staten har vært inne i miljøene, får vi en spredning av teknologibruken fordi staten er en katalysator for dette. Og staten er med og sørger for at vi får finansiert prosjekt som enkeltselskaper gjerne ikke ville hatt interesse av å gjøre. Vi vet at på sikt reiser teknologiselskapene og ingeniørene dit hvor betingelsene for forskning og utvikling er best. De signalene vi gir nå, når vi kutter i den typen statlig støtte til den typen arbeid, er signal om at Norge ikke er området hvor en skal satse hvis en skal være ledende på teknologisiden, i hvert fall ikke når en ser hvordan mange av de landene som nå holder på å utvikle sin oljeindustri, velger å investere. Derfor ber jeg statsråden forklare litt om logikken i å kutte i bevilgningene til forskning og utvikling, som tross alt er det som skal bære industrien framover.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-24:
Debatten har gitt mange honnørord til petroleumsnæringen og forskningen som den bedriver. Det er hyggelig. Men den logiske bristen som er i det å ønske næringen vel og det å kutte i bevilgningene for å legge til rette for at næringen skal ha det godt, har ikke blitt imøtegått av regjeringspartiene. Statsråden har rett i at dette handler om å prioritere. Det kan jeg selv veldig godt. Jeg har mitt eget private budsjett og må prioritere hver dag. Som utdannet sosialøkonom vet jeg veldig godt hva det handler om å bruke knappe ressurser på en best mulig måte. Men nettopp fordi det handler om å bruke knappe ressurser på en best mulig måte, bør en prioritere riktig. Det å spare seg til fant er ikke å prioritere riktig. Hvis vi får til 1 pst. økt oljeutvinning, og det gir oss 300 milliarder kr, er faktisk noen hundretalls millioner kroner ekstra i investeringer årlig for å få det til vel verdt pengene. Dermed handler det ikke om å prioritere på den måten Regjeringen gjør, men at en må legge til rette for en næring i framtiden. Jeg tror at det etter denne debatten er all grunn til å frykte for petroleumsnæringen i framtiden når Regjeringen klarer å ha en logikk der kutt i petroleumsforskning er det samme som å være offensiv på området. Det er ikke å være offensiv i min verden. Men det som også er verdt å ta med seg, spesielt siden illusjonisten i SV var med i denne debatten, er at det i et klimaperspektiv er i vår interesse – i alles interesse – å ivareta norsk petroleumsindustri, for det er et faktum at energien trengs. Det er et faktum at hvis kapitalen ikke går til Norge, går den til andre deler av verden, med færre utslippskrav og med mindre satsing på teknologiutvikling. Det gjør at vi mister inntektene, men bare flytter utslippene. Uten inntekter vil vi også være dårligere rustet til å kunne satse på den fornybare energien som alle er enige om at vi skal få til. Egentlig burde jeg ha lyttet til Arbeiderpartiet og latt være å høre på SVs røst i petroleumsdebatten. Det fungerte veldig godt i de første to rundene vi hadde. Men når representanten Thorkildsen drar fram Plan B og bruker den som et sannhetsvitne, er det svært selektivt. Enøkdelen i Plan B er svært bra. Når det gjelder havvindmøllesatsingen som ble skissert, har staten sagt at det ikke er realistisk å tro at det kan skje. Når en ser på den statlige styringen som Plan B tar til orde for når det gjelder StatoilHydro, er det ren og skjær sosialisme. Det er gjerne derfor SV omfavner den. Men planen blir ikke mer enn illusjoner. Når en ikke klarer å se konsekvensene av egne vedtak, kan jeg egentlig godt forstå at Arbeiderpartiet var mest komfortabelt i dagens to første debatter, der SV ikke var med. Jeg er helt enig med representanten Nordtun i at vi skal være forsiktig med å snakke negativt om bransjen i forhold til rekrutteringen. Men det er likevel verdt å påpeke at det er regjeringspartiene selv som snakker negativt, og ikke vil at folk skal rekrutteres inn i petroleumsnæringen. Det er dessverre litt for gjennomgående for hele satsingen på forskning og utvikling fra Regjeringens side.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Stortingspresident Jagland har slått noen store slag for å få de politiske debattene inn i stortingssalen. Han har tydeligvis talt for døve ører hos sine egne. Unntaksvis ser vi at regjeringspartienes løsgjengere uttaler seg om disse spørsmålene, men det i betydelig avstand fra denne sal. Spørsmålet mitt går på hvorfor man faser ut Stortinget i disse helt sentrale spørsmålene. Hvorfor lovte statsrådens to forgjengere å presentere en stortingsmelding om energi for Stortinget? Var det de som sviktet, eller er det dagens statsråd som har sviktet, og som har bidratt til å fase ut Stortinget i disse for nasjonen aller største spørsmål?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Talsmenn for regjeringspartiene har jo en tilnærming til denne debatten som ganske enkelt illustrerer behovet for at vi skulle ha hatt en stortingsmelding om disse spørsmål. Til saksordføreren, som på nytt tillater seg å si at opposisjonspartiene driver med svartmaling, vil jeg si at vi gjør jo ikke det. Vi gjør jo bare det samme som hans partifeller gjorde i regjering. To tidligere statsråder har nemlig lovet Stortinget å presentere en stortingsmelding; de store spørsmål, de store utfordringene for nasjonen på dette området skal behandles i Stortinget. Det er det vi etterlyser. Og vi stiller spørsmålet: Hvorfor har man ikke tatt seg bryderiet med å presentere disse for nasjonen og for Europa meget store spørsmål – energinasjonen Norges fremtid videre? Jeg konstaterer bare at svaret i dag er Soria Moria anno 2005. I de øvrige behandlinger vi har hatt av energipolitiske spørsmål, har ethvert svar vært Enova. Man etterlyser her i dag opposisjonens forslag. Vi hadde gått lediggangens runde i komiteen hvis ikke det hadde vært for opposisjonens forslag i disse spørsmålene, som vi har presentert gang på gang i Stortinget i løpet av snart fire år. Men det som er bedrøvelig, er at dagens regjering på dette politiske området velger å fase ut Stortinget. Og igjen: Når stortingspresident Jagland gang på gang har bedt om at de store politiske debattene må vi i større grad ha i Stortinget og ikke i media, er det bare å registrere at Jaglands budskap ikke blir lyttet til i det hele tatt innenfor regjeringspartiene. Hvordan skal vi nå vår målsetting om 30 TWh ny fornybar energi innen 2016? Hvordan skal vi makte å elektrifisere sokkelen, som vi har som beslutning i klimaforliket? Hvordan skal vi unngå at våre beste krefter, herunder statens eget selskap, Statkraft, bruker titalls milliarder bare i utlandet? Hvordan skal vi legge til rette for at noe av denne energiskapingen skal kunne skje i Norge? Det er disse spørsmålene som hadde fortjent en annen skjebne enn at man viser til svartmaling fra opposisjonen. I så fall er det flere enn opposisjonen som har sviktet, og det i form av formidable løftebrudd fra to tidligere statsråder i departementet. Regjeringen kommer med en serie stortingsmeldinger nå før sommeren. Man har altså helgardert seg mot at Stortinget skal komme i befatning med disse viktige politiske spørsmål.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Hvorfor lovet statsråd Riis-Johansens to forgjengere i statsrådstolen, Odd Roger Enoksen og Åslaug Haga, Stortinget en meget omfattende petroleumsmelding? Og hvorfor mener dagens statsråd at hans forgjengere ikke burde ha lovet Stortinget en slik melding?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er litt vanskelig å klare å fange opp hva som egentlig er Regjeringens ambisjoner på dette området fremover. Jeg tviler ikke på at statsråden vil, men hans svarinnlegg bærer preg av at det nok er en betydelig strekk i regjeringsfeltet når det gjelder både veivalg og hvilke ambisjoner man har på dette området. Statsråden var selv inne på at produksjonen faller raskere enn det man tidligere har regnet med. Det illustrerer hvilket veiskille vi er i. Når produksjonen i dag er langt større en funnraten er i bunnen, er dette en utfordring som vi må ta på aller, aller største alvor. Dette handler faktisk om å bidra til å bevare den største kunnskapsclusteren vi har i Norge – den største basen for inntekter til og utviklingen av denne næringen, og som gjennom sin kunnskap skal være i stand til å bygge bru mellom det fossile og det fornybare samfunn. Dette handler også om å advisere ny politikk på områder, som selvfølgelig politisk kan anses å være kontroversielt. Men man må ikke da gjøre den feilen at man ikke tør – eller drister seg til – å ta standpunkt i disse spørsmålene fremover, enten vi snakker om utvikling av et feltsenter i Norskehavet, aktivitet i Barentshavet, eller fremfor alt, som statsråden ikke kom inn på, om det forhold som etter min og Høyres oppfatning er det viktigste av alt, nemlig å kunne tilby oljeindustrien interessante områder å lete på for fremtiden. Dette er faktisk det som oljeindustrien mest av alt etterlyser, det å ha en klar politikk i forhold til hvor man kan ha aktivitet gående – langsiktig og stabil – på norsk sokkel. Verden er full av interessante områder å engasjere seg i når det gjelder olje- og gassutvikling. Det er en konkurranseutsatt næring, og statsråden viste til sitt Mexico-besøk nylig. Jeg tror at det også på dette området handler om at skal man lykkes på bortebane, må vi fortsatt være i en situasjon der vi er solide og gode på hjemmebane. Det handler også om i hvilken grad man tar høyde for – parallelt med debatten – å bygge ut beredskap innenfor sikkerhet, miljø, osv. i de sensitive sonene, som ligger framfor oss som en politisk arena, og ikke minst på det området som norsk olje- og gassnæring ønsker å ta fatt på. Jeg håper at Regjeringen tar disse spørsmålene inn over seg, selv om man ikke ønsker å dele dette med Stortinget. Både situasjonen og næringen krever at man tar noen beslutninger kjemperaskt, for dette har avgjørende betydning for nasjonens fremtid og økonomien fremover.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Først av alt vil jeg gi uttrykk for at jeg er glad for debatten, som jeg synes har vært konstruktiv. De aller fleste har gitt klart uttrykk for at man ønsker at norsk oljenæring skal få utvikle seg fremover – i Norge. Det er et helt sentralt og avgjørende punkt. Det er et unntak her, representert ved representanten Inga Marte Thorkildsen. Men la nå det ligge i denne forbindelse. Det viktige er at man ikke utvikler seg i retning av handlingslammelse, når man er nødt til å ta noen viktige og betydelige avgjørelser for at nettopp denne næringen skal kunne utvikle seg i Norge. Alternativet vil bokstavelig talt bety, som representanten Solvik-Olsen var inne på, solnedgang for denne næringen. Det er vel strengt tatt ingen som ønsker det. Jeg deler representanten Tore Nordtuns tilnærming i debatten, at Norge skal og bør utvikle seg til å kunne bli Europas stabile energileverandør fremover. Men også på dette området kreves det handling, det kreves politikk og, ikke minst, evne til å ta avgjørelser. Jeg er også enig i at vi har hatt stabilitet og konsensus rundt disse spørsmålene i vekstfasen gjennom snart 40 år. Vi har helt åpenbart et skatteregime på dette området som er et eksempel for resten av verden. Samtidig tror jeg vi må innse at tiden er inne for å kunne stimulere også gjennom skatt og forskning på økt utvikling, ikke minst når det gjelder feltutvikling i modne arealer. Kanskje bør vi også gå inn og vurdere om en del av særskatten, særlig når det gjelder virksomhet lenger nord, kan kanaliseres i retning av å bygge opp et robust miljøfond, en robust beredskap som kan ta høyde for en situasjon der oljenæring skal gå hånd i hånd med fiskerinæring. Også dette krever en mer aktiv myndighetsutøvelse og en mer aktiv myndighetspolitikk. Det må ikke bli slik at miljø og klima blir et kretsmesterskap, at vi sier til Europa at dere får vær så god ta en telefon til Russland for å kjøpe energi for fremtiden. Vi må fortsatt ha tro på at der norsk gass kan erstatte europeisk kull, er dette bra for miljøet. Vi må også ha tro på at der norsk teknologi, norsk miljøteknologi i særdeleshet, kan erstatte eksempelvis andre lands teknologistandarder, har dette også en positiv miljøkonsekvens. Dette må være utgangspunktet for vår videre tilnærming i disse spørsmålene.