Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-05:
La meg først få takke representanten Kvassheim for rosende ord om de merknader som Fremskrittspartiets medlem i komiteen har levert inn, og som har fått tilslutning fra representanten Kleppe. Jeg syntes det var hyggelig, og det kan kanskje i en del andre sammenhenger få Venstre til å tenke igjennom at Fremskrittspartiet ikke er så ille som Venstre i visse sammenhenger later til å gi uttrykk for, og at man kan begynne å revurdere en del av sine generelle holdninger til Fremskrittspartiet i andre sammenhenger som eventuelt måtte dukke opp etter valget. Så til en observasjon om dette med offentlighet og interessen for meroffentlighet. Her er det et artig sosiologisk fenomen som er ute og går. Det er to grupper som er helt uenig i – og som ikke ønsker – mer offentlighet, men som later som de er forkjempere for mer offentlighet. Den ene gruppen er de politiske partiene Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Arbeiderpartiet, som har sterke regjeringsambisjoner, og som hater offentlighet, det at det kan bli avslørt for offentligheten hva de driver med. I mange debatter later de som om de gjerne vil ha mer offentlighet. Men de mener det egentlig ikke, for hver gang det kommer konkrete forslag som kan sikre at noe blir etablert for å passe på at lovene følges, er de imot. Den andre gruppen som later som de vil har mer offentlighet, er pressen, media. De holder også av og til en høy profil når det gjelder kravet om offentlighet, og fra deres organisasjoner kommer det stadig vekk meldinger om at de ønsker mer offentlighet. Men det ønsker de jo ikke, for de store overskriftene kommer alltid når de avslører hemmeligheter. «VG avslører» er nesten en serie. De elsker at ting er hemmelig, slik at de på en eller annen slags merkverdig måte kan få innsyn og på den måten avsløre hemmelige dokumenter, hemmelige brev og hemmelige møter. Tenk om alt var offentlig – da ville det ikke være noe grunnlag for alle disse store overskriftene! De har også denne dobbeltmoralen hvor de presenterer seg som offentlighetens forsvarer, men så fort et område blir offentlig, mister media fullstendig interessen for det. De gidder ikke å formidle f.eks. debatter i Stortinget om offentlighet, så vidt jeg kan skjønne, for det er liksom offentlig, det. Det er det som ikke er offentlig, som har deres interesse. Vi har i hvert fall opp igjennom årene av og til hatt litt suksess med «tilfeldigvis» å la et eller annet dokument stemplet «hemmelig» komme på avveie til en pressehylle; det har medført gode oppslag. Så hvis man vil ha noe offentliggjort, er en nesten sikker måte å få det ut på, å stemple det «hemmelig», for da vekkes interessen. Jeg synes det er litt artig, for disse to gruppene – de fire partiene jeg nevnte, og pressen – presenterer seg egentlig som forkjempere for meroffentlighet. Det fremkommer i Innst. S. nr. 280 på en ganske grei måte. På side 3 første spalte står det følgende: «Komiteen er enig i Sivilombudsmannen kritikk av kommunene i disse sakene.Komiteen legger til grunn at Lillehammer og Trondheim kommuner endrer sin praksis for å rette på de kritikkverdige forhold som Sivilombudsmannen har avdekket i sin undersøkelse.» Hvordan i all verden skal man kunne legge til grunn at disse to kommunene endrer sin praksis? De risikerer jo ingenting ved å fortsette sin praksis. Det er ingen straff, ingen bot – ingenting. Det er kritikk i et dokument som er kommet fra Sivilombudsmannen, men so what – hva så – det skjer jo ingenting! Og det er nettopp det som er det merkverdige, at når det gjelder kritikkverdige forhold som avdekkes i offentlig forvaltning – jeg er helt enig i det som ble sagt om statsforvaltningen fra Kvassheims side, men det er altså kommunene det gjelder nå i denne saken – skjer det ingenting. Hvis det er noen private bedrifter eller næringsdrivende som ikke svarer på et skjema fra Statistisk sentralbyrå, møter de en bot, et straffegebyr. Og selv for en latterlig liten bedrift, et aksjeselskap som ikke passer på å få sendt inn sine regnskaper til registrene i Brønnøysund, blir det sak. Det blir bot, da blir det straff. Men hvis en kommune eller statsetat gir blanke – det uttrykket tror jeg aldri har vært påtalt av presidenten, så la meg prøve det – i å følge offentlighetsloven, og de vedvarende lar det være, skjer det altså ingenting. Det er ingenting som skjer overfor de byråkrater som hemmeligholder. Det er ingenting som skjer overfor kommunen eller etaten som instans. Vi har nå innført foretaksstraff, en bedrift kan bli bøtelagt for feil som gjøres av en ansatt. Derfor må vi nå skjerpe mulighetene for reaksjoner, for å få rettet på forholdene. Det er ingen grunn til å tro at det komiteen skriver – vi er selvsagt med på det, men vi har altså en del merknader i tillegg – i seg selv skulle være nok til at det vil endre seg. Derfor er det vi står fast på vårt forslag om å opprette et offentlighetsombud og et offentlighetsråd etter modell av Forbrukerombudet og Markedsrådet. Der har man nemlig virkemidler til å kunne sørge for straffereaksjoner hvis man ikke vil følge det som er påbudt. Og når de partier jeg nevnte, igjen sikkert kommer til å gå imot dette, er det bare et bevis på at de egentlig ikke vil at disse lovene skal følges. La meg til slutt få lov til å anbefale Fremskrittspartiets medlemmer også å stemme for Venstres forslag. Det er en liten utvidelse, en litt annen formulering, men kanskje – kanskje – Venstre har hatt et lite håp om å få med seg sine samarbeidspartier. Da begynner antallet å vokse. Og hvis man tok med de nye beilere i Høyre, kunne man kanskje nærme seg et flertall. Det ville vært litt spennende. Derfor vil jeg signalisere at jeg vil anbefale vår gruppe også å stemme for Venstres forslag. Helt til slutt vil jeg si at det ville vært fornuftig også om ombudsmannen igjen vurderte noe av det, som vi vet er gjeldende for Riksrevisjonen, som av og til gir desisjonen «Til observasjon» i en del saker. Det betyr at man følger opp året etter, altså at man ikke lar det være en engangsoperasjon. Selv om det her er Lillehammer og Trondheim kommuner som er undersøkt, er det jo egentlig eksempler på Kommune-Norge. Det er ingen grunn til å tro at ikke disse er representative for resten av kommunene. Jeg vil håpe at ombudsmannen også om et års tid tar nye stikkprøver og undersøker om det er noen forbedringer – det har jeg ingen grunn til å tro at det blir, med mindre man følger vår tenkning og våre forslag – og at Sivilombudsmannen følger opp de sakene som er avdekket, for så å rapportere om det faktum at han avgav en særskilt melding til Stortinget for et år siden, og om det har medført forbedringer, eller om det egentlig har vært et slag i luften som ikke har nyttet. Jeg håper at Sivilombudsmannen vil følge opp saker, om ikke ett, så noen år etter, for å se om det hjelper, og la Stortinget så få beskjed om det, slik at det kanskje om noen år blir mulig å få flere partier med på den fornuftige politikken og de fornuftige forslag som Fremskrittspartiet her står for.