trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Vi har fastsatt jaktkvoter for gaupe som er i tråd med bestandsmålet. Det er derfor vi har gjort det. Vi kan ikke akseptere at vi kommer langt under de bestandsmålene Stortinget har satt, og vi skal heller ikke akseptere at vi kommer langt over. Vår politikk skal være å følge de bestandsmålene Stortinget har satt. Det skal vi gjøre, med de lokale rovviltnemndene som viktigste redskap, eller for å si det på en annen måte: den viktigste beslutningstaker og viktigste støttespiller. Men det fordrer også at rovviltnemndene opererer innenfor rammen av nasjonal politikk. Jeg vil også komme med en bønn til opposisjonen: Det har vært en helt all right diskusjon her, men jeg ser en rekke stortingsrepresentanter som – etter at rovviltforliket ble vedtatt i Stortinget – løper rundt til lokale medier og, for alle praktiske formål, sår tvil ved eller undergraver rovviltforliket. Rovviltpolitikken er en sterkt følsom og vanskelig sak. Den fordrer også at opposisjonen i møte med lokale medier og lokalbefolkningen tar det ansvaret at man står ved det man selv har vært med på å vedta i Stortinget for bare noen få måneder siden.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Nå hørte jeg bare tallene fra Ropstad i rask rekkefølge, men slik jeg oppfattet dem, viste de vel at man var på veldig full fart ned til bestandsmålet, nettopp i region 2. Det var en kraftig nedgang fra år til år. Det viser jo at politikken faktisk virker. Vi kommer nær de bestandsmålene Stortinget har satt. Nå er det i nær framtid en interpellasjon fra representanten Lødemel om rovdyrpolitikken. Det vil gi en rik anledning til å diskutere dette grundigere, og selvsagt skal jeg lytte til hva Stortinget sier. Men det er også viktig at Stortinget våger – når det blir noen konflikter og stormer der ute – å stå fast på de vedtakene som Stortinget har fattet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Jeg skal vel kanskje innrømme at jeg hadde ventet et annet spørsmål fra representanten Astrup, gitt de siste dagers mediebegivenheter, men det er en glede også å svare når det gjelder svarthalespove. Astrup peker på et sentralt dilemma – spørsmålet hva vi gjør med arter som ikke er truet på verdensbasis, men den lokale bestanden i Norge er truet. Det gjelder ikke bare denne, det er et argument som f.eks. også har vært anført når det gjelder ulv. Ingen har hevdet at ulv som art er truet i verden, men ulv som bestand kan være truet i Norge. Den politikken vi har ligget på til nå, er at selv om en art ikke er truet på verdensbasis, vil det at den er truet i Norge, være et vesentlig kriterium, fordi det over tid endrer norsk natur hvis mange arter som har viktige bestander her, forsvinner. Det er også ofte slik, så vidt jeg kan se av papirene – jeg må innrømme at jeg er ingen ekspert på svarthalespove – eksisterer det også undergrupper av svarthalespove, en undergruppe som finnes i den sørlige delen av Norge, og en annen undergruppe, åpenbart noe forskjellig genetisk, som eksisterer i den nordlige delen av Norge, så naturen er som vanlig ganske komplisert. Det er ikke sånn at svarthalespove er truet på verdensbasis, men de som er i Norge, er en særlig variant av svarthalespoven. Der det har vært konflikter knyttet til dette, er i Rogaland. De konfliktene er vi veldig opptatt av å løse. 26. januar ble det lagt fram en ordning i et møte mellom fylkesmannen og grunneierne om økonomiske virkemidler knyttet til utsatt slått. Ordningen skal innebære at ingen bønder lider noe vesentlig økonomisk tap som følge av forskriften. I møtet ble det også klarlagt at de aktuelle jordbruksarealene i praksis vil kunne drives som normalt, fram til mot slutten av mai. Vi har også mottatt et brev fra grunneiere i Klepp om forskriften. De skal få et svar på dette, og eventuelt skal vi selvsagt gå inn i en dialog med grunneierne for å løse dette på minnelig vis. Det er et typisk eksempel på den typen saker og konflikter vi har rundt naturmangfoldloven.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Svarthalespove er klassifisert som en sterkt truet art på den norske rødlisten for arter, fordi den har en meget liten bestand i Norge. Det var bakgrunnen for at Kongen i statsråd fastsatte en forskrift 20. mai der denne ble utpekt som prioritert art. Jeg skal ikke oppheve meg til en endelig ekspert og dommer på svarthalespovens historie i Norge. Da må jeg gå grundigere inn i materien, det må jeg innrømme, men dette er altså bakgrunnen for det. Det framgår også at underarten svarthalespove limosa har sitt tyngdepunkt på Jæren, mens underarten islandica opptrer i Nord-Norge. Hovedproblemet på Jæren er svært lav ungeproduksjon fra fuglene, som hekker på kulturenger som slås. Men selve grunnsaken her, nemlig å gå i en dialog med bøndene om utsatt slått, er ikke noe vi har bare for svarthalespove. Blant en god del andre fuglearter også er det trekkfugler som kommer fra Afrika og reiser til Nord-Norge, og som trenger et sted å mellomlande i Sør-Norge. Det å ha en dialog med bønder om kompensasjon for at de stiller sine jorder til rådighet, er et generelt tema som vi også har når det gjelder en rekke andre arter.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Jeg er jo litt imponert over hvordan Høyre til denne debatten har lest seg opp på detaljkunnskap om arten svarthalespove. Jeg skal gå hjem og gjøre hjemmeleksen min og lese grundig om denne arten, jeg også. Det generelle er at vi ønsker å ta vare på arter som er på den norske rødlisten. Svarthalespove står på den rødlisten. Jeg har ikke registrert noen stor faglig debatt om det, men jeg skal selvfølgelig gå tilbake og sjekke om det eksisterer. Vi skal ta vare på de artene. Det som er selve grunnprinsippet i naturmangfoldloven, er hvordan man skal tilpasse natur til menneskelig aktivitet. Veldig mange arter er avhengig av den menneskelige aktiviteten, f.eks. at det er jorder for en fugl til å kunne mellomlande på vei opp til representantens rike i Finnmark. Vi legger til rette for dette i dialog med bønder som så får kompensasjon. Det bør være et system som Høyre generelt bør like, og som jeg tror det er bred aksept for. Så hører jeg at man maler med bred pensel at Miljøverndepartementet ikke har tillit. Alle undersøkelser viser at SV er suverent det partiet som har størst tillit i miljøsaker i Norge. Det er bare å ta en undersøkelse med hvilket som helst gallupbyrå.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Jeg anser det som helt opplagt at vi som et arbeid med klimatilpasningsmeldingen må legge til rette for vær- og nedbørsprognoser som er mer presise og så vitenskapelige som mulig, og hvordan de skal bli gjort tilgjengelig. Akkurat hvor de skal ankerfestes, hvilke institusjoner som skal stå for det – slike ting – må vi komme tilbake til. Men jeg vil gi representanten Warloe på vegne av Bergen honnør, for det er ingen tvil om at vi snakker om et av de sterkeste og beste miljøene vi har i Norge, nemlig Nansensenteret og Bjerknessenteret. De er ikke bare blant det beste vi har i Norge. Dette er institusjoner som er helt i den internasjonale forskningsspissen på dette området, og som vi selvsagt skal bruke, både i vårt norske tilpasningsarbeid og for å legge til rette for at andre land også kan få bedre prognoser. Jeg vil gjerne gi representanten honnør for å ha bidratt til at vi endret pengefordelingen, slik at det også ble penger til det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-08:
Absolutt. Jeg har alltid respekt for at også forskere i utviklingsland ofte har mye å bidra med til oss. Men så sent som i forrige uke var jeg i India og bivånet underskrivelsen av en avtale mellom nettopp Bjerknessenteret og TERI, som er professor Pachauris klimainstitutt i Dehli. Det er nettopp for å legge til rette for at den kompetansen vi har i Bergen – jeg får vel heller si den kompetansen forskerne der har – kan bli lagt til rette for indere, men selvsagt også for at vi kan høste av det arbeidet de gjør. Her er det mange felles problemstillinger f.eks. mellom is i Himalaya og is i arktiske områder. Bergen er et av de våteste stedene i Europa, kanskje det aller våteste, mens India gjennom monsuner har steder som er enda mye våtere. Så det er mange problemstillinger av felles interesse.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-02-08:
Jeg tror jeg dropper Sydpolen og går heller på tall fra Direktoratet for naturforvaltning. De har registrert at fra 2007 til 2011 økte antall jervekull fra 51 til 58. Antall registrerte kull ligger ca. 33 pst. over Stortingets bestandsmål, som er 39. Når vi vet at jerven er den største faren for beitende sauer, må jeg si at den økningen av jerv er helt uakseptabel. Per 20. januar 2012 er det felt bare 29 jerv, og det er gitt tillatelse til å felle 128. Jaktperioden går fra 10. september til 15. februar, og årets jaktperiode slutter derfor om én uke. Det haster med ekstraordinære tiltak. Hvilke tiltak vil statsråden komme med for å oppnå Stortingets måltall på 39 kull jerv? Og mener statsråden det er realistisk at Stortingets måltall kan oppnås i 2012?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-02-08:
Eg skal halde meg til gaupe. For mange var det stort å få vere med på å forhandle fram eit nytt rovviltforlik. Det var klare forventingar om at det nye forliket skulle rette opp dei manglane som var frå 2004, ikkje minst gjenopprette tilliten til forvaltinga. Rovviltforliket slår fast at rovviltforvaltinga skal byggje på vitskapleg og faktabasert kunnskap, og at dei regionale rovviltnemndene skal styrkjast. Statsråden har hatt ansvaret for rovviltpolitikken heilt frå regjeringsskiftet i 2005, og det er svært skuffande å sjå at han brukar første høvet til å bryte viktige føresetnader for det nye forliket ved fastsetjing av jaktkvote på gaupe. Miljøverndepartementet brukar registreringmetodar som forskarane ikkje går gode for når det gjeld fastsetjing av desse jaktkvotane. Miljøverndepartementet og statsråden er dermed med på å auke konfliktnivået, stikk i strid med det som var hovudføresetnaden ved det nye forliket. Kva vil statsråden gjere for å fastsetje jaktkvotar på gaupe som er i samsvar med dei siste offisielle bestandsmåla for gaupe på 75 familiegrupper? Og korleis vil han leggje til rette for lokal forvalting?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-02-08:
«I samband med utbygging av nye kraftlinjer blir det ofte stilt spørsmål om strålingsfare frå desse anlegga. I Eikefjord i Flora kommune er det stor uro for at den planlagde 420 kW-linja skal føre til auka kreftfare på grunn av stråling. Denne linja går nær skulen i bygda. I Noreg er det slege fast at føre-var-prinsippet skal vere eit overordna prinsipp i norsk miljøpolitikk. Korleis blir føre-var-prinsippet konkret praktisert ved planlegging av kraftlinjer, og kva vurderingar er gjorde i dette området?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-02-08:
Desse nye kraftlinjene representerer mykje frykt i dei områda dei kjem, og det er ei reell frykt. Det ser vi òg i Eikefjord, og vi ser det fleire plassar. Eg skulle ynskje at statsråden kunne besøkje Eikefjord og også besøkje dei som no får den linja nært inntil seg. Eg har òg eit anna eksempel. I Ålfoten er den nye 420 kW-linja planlagd i nærleiken av skulen. Felles for begge desse prosjekta er at traseen blei lagd om ved klagebehandlinga no nyleg. Dette skapar stor usikkerheit. Prognosane for stråling byggjer på berre 25 pst. av makslast for desse linjene. Det er stor forundring over kvifor ein ikkje bereknar strålingsfaren ut ifrå 100 pst. – altså maks belastning ved straum i desse linjene. Vil statsråden sørgje for at desse retningslinjene blir endra, slik at det blir makslasta som blir lagd til grunn for berekning av strålingsfare?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-02-08:
Strålingsfare skapar frykt. Det må vi berre slå fast. I Oslo har Hafslund fått løyve til å grave ned fleire høgspentkablar i ein gangveg på Skøyen som er veg fram til barnehage og skule. Dette skjer trass i at forskarar ved SINTEF seier at dette mange gonger vil overstige det som er forsvarleg. Vi veit at stråling frå kablar er sterk rett over kabelen, i motsetning til ved luftspenn der strålinga går lenger ut. På ein slik gangveg vil barna vere tvungne til å bruke denne gangvegen på veg til og frå skulen, derfor er mange redde for at det skal vere farleg. I St.prp. nr. 66 står det at det ligg føre ein risiko for ein svak auke av leukemitilfelle ved varig opphald nær magnetfelt, som etter regjeringa si vurdering tilseier at ein søkjer å unngå etablering av feltpåverknad der dette kan gjerast utan større kostnad og ulempe, og at ein bør føreta utgreiingar og vurdere tiltak. Vil statsråden sørgje for å ta initiativ til at dette temaet blir grundig omtala i den nye nettmeldinga?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-02-08:
Denne saken handler egentlig om tilliten vi har til de lokale, eller regionale, rovviltnemndene og tilliten til rovdyrpolitikken. For min region, region 2, som er Aust-Agder, Telemark, Vestfold og Buskerud, kjenner jeg tallene ganske godt. Der sier Rovdata at de tre siste årene har det vært 19, 17 og 14½, og bestandsmålet er 12. Da vil jeg si at ut fra de målene som Stortinget har satt, ligger vi ganske mye over. Når da region 2 fastsatte 32 gauper som sitt mål, og Miljøverndepartementet overkjørte det og satte det til 15, klarer ikke jeg å se at det oppfyller Stortingets intensjoner. Men uansett hører en her i salen at det er så stor bekymring knyttet til en viktig del av rovdyrforliket at jeg mener statsråden burde være litt mer ydmyk, eventuelt være villig til å gå en runde til, eller kanskje komme med noen tilleggskvoter på gaupe. For jeg klarer ikke å se det, og derfor er kanskje spørsmålet også: Mener statsråden det er riktig at en ny, uprøvd modell skal kunne overstyre den lokale fagkunnskapen og erfaringen som rovdyrnemndene har?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-02-08:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren. Statsråden er kjent med Høyres engasjement for det biologiske mangfoldet i Norge – og i og for seg i verden – senest reflektert i debatten vi hadde i denne sal om Aichi-målene fra Nagoya for et par uker siden. Det er viktig å ivareta arter som hører til i Norge, og arter som innvandrer til Norge som er truet i sitt naturlige habitat. Ingen av delene er imidlertid tilfellet med svarthalespoven, som innvandret fra sitt naturlige habitat i Nederland, Tyskland, Frankrike og Danmark i 1969. Siden den gang har det vært en stabil bestand på omtrent 20 hekkende par på Jæren. I Europa er det mellom 99 000 og 140 000 hekkende par, og på verdensbasis er det anslått å være 800 000 individer. Det er med andre ord på ingen måte en art som er truet i sitt naturlige habitat. Likevel ble den oppført som prioritert art i Norge i 2010, med store konsekvenser for landbruket på Jæren. Så er det jo kjent at statsrådens parti er opptatt av papirløse innvandrere og deres kår i Norge, og åpenbart også av dem som kommer med fjær eller finne. Mitt spørsmål er imidlertid hvordan statsråden kan begrunne at svarthalespoven kvalifiserer som prioritert art etter naturmangfoldloven § 23, og også hvilke konsekvenser det har for tilliten til miljømyndighetene og de kontroversielle beslutningene som vi vet må fattes for å ivareta det biologiske mangfoldet i Norge, når naturmangfoldloven forvaltes på en så vilkårlig måte som det kan synes i dette tilfellet?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-02-08:
Statsrådens sammenligning med ulv halter, fordi ulv er en art som har lange og historiske tradisjoner i Norge, mens svarthalespoven er relativt nylig innvandret – i 1969 – og har hatt en stabil utvikling på Jæren. Det har den hatt, til tross for at den ikke har vært på den prioriterte listen. Så er det gledelig at regjeringen skal kompensere grunneierne økonomisk. Men mitt hovedspørsmål er: Ser statsråden hvilke konsekvenser dette har for tilliten til miljøvernmyndighetenes håndtering av og forvaltning av naturmangfoldloven, spesielt med henblikk på de kontroversielle beslutningene som vi etter hvert må fatte, når man forvalter det på en så vilkårlig måte at en bestand som åpenbart ikke hører inn under § 23 i naturmangfoldloven, likevel havner der?
Henning Warloe (Høyre), 2012-02-08:
Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at det har sneket seg inn en skrivefeil i spørsmålet som er formulert skriftlig: «Klimaforskere ved Nansensenteret i Bergen» – det skal være Bjerknessenteret – «har i møte med Hordalandsbenken tatt opp muligheten for å etablere et klimaservicesenter der kommuner og andre aktører kan få bistand med å utarbeide mer detaljerte klima- og nedbørsprognoser til bruk i lokal planlegging og beredskap. Et tilsvarende senter finnes bl.a. i Tyskland. Så vidt jeg har forstått, har det også vært dialog med Miljøverndepartementet om ideen. Hvordan stiller statsråden seg til et slikt forslag?»
Henning Warloe (Høyre), 2012-02-08:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg hadde nær sagt at tilfeldigvis – men kanskje er det ikke så tilfeldig – er mitt inntrykk at man i Bergen, blant de institusjonene og miljøene som finnes der, sitter på svært bred og ledende klimaforskerkompetanse. Jeg kom i skade for å blande sammen Nansensenteret og Bjerknessenteret her. La meg derfor også takke statsråden for bidraget til Nansensenteret i budsjettet for 2012. Jeg tok det opp i et tidligere spørsmål her i spørretimen. Når det gjelder dette klimaservicesenteret, er det, slik jeg oppfatter forskerne, et relativt enkelt tiltak å sette i gang, fordi man faktisk har ekspertisen som skal til. Det er jo flere aktører her, bl.a. Meteorologisk institutt og NVE, som har samarbeidet om denne ideen og innspillet til departementet. Ser statsråden for seg at dette er et av de prosjektene man enklest kan få satt i gang?
Henning Warloe (Høyre), 2012-02-08:
På mine besøk, både på Bjerknessenteret og i møte med forskere på Nansensenteret, har jeg lagt merke til at det er et veldig sterkt internasjonalt preg over forskerne der. En av dem som har frontet ideen om klimatilpasningssenteret, er en ung klimaforsker fra Brasil. På Nansensenteret og ellers i miljøene der er det massevis av kinesere, indere og folk fra hele verden. Så er jeg enig med statsråden i at dette er noe som har internasjonal betydning. Ser statsråden for seg, hvis man etablerer et klimaservicesenter i Bergen, basert på den kompetansen som finnes der, at man også kan yte utviklingsland og andre deler av verden bistand med denne type rådgivning?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-02-08:
La meg først slå fast at norske forbrukere skal ha tilgang på nok storfekjøtt. Har vi ikke nok norsk råvare, skal det sørges for import for å unngå underdekning. Jeg vil derfor understreke at det er ikke snakk om noen kjøttkrise. Vi har ikke mangel på kjøtt i butikkene i Norge. Det ble også i 2011, som i tidligere år, gjennomført slik suppleringsimport av storfekjøtt for å dekke opp samlet etterspørsel. Dette viser at markedsreguleringssystemet fungerer. Hovedårsaken til at vi har for lite norsk storfekjøtt, er nedgangen vi over mange år har hatt i antallet melkekyr. I perioden 2000–2010 ble antallet kyr redusert med nær 62 000 dyr, noe som tilsvarer en nedgang på 21 pst. Dette henger sammen med redusert forbruk av melk i perioden. Økt produksjon per melkeku gjør også at antallet kyr har blitt redusert. Dette gir åpenbart store utslag i produksjonen av storfekjøtt gjennom færre kyr og okser av melkerase til slakting. Når vi fra 2009 har fått en økning i forbruket av storfekjøtt, har det vært vanskelig å dekke opp etterspørselen med norsk råvare. Jeg vil imidlertid slå fast at regjeringen fra og med jordbruksoppgjøret i 2006 har iverksatt en rekke tiltak for å bedre rammevilkårene for norsk jordbruk. I perioden 2006–2012 har de gjennomsnittlige inntektsmulighetene, målt som vederlag til arbeid og egenkapital, økt med hele 110 000 kr per årsverk i gjennomsnitt, noe som tilsvarer 70 pst. Så jeg vil understreke at regjeringen har levert en god utvikling i jordbruksforetakenes inntektsmuligheter siden 2005. Videre vil jeg understreke at vi i hele perioden har satset spesielt på tiltak rettet mot grovfôrbasert husdyrhold i form av økt budsjettstøtte, men også gjennom innretningen av tilskuddsordningene. Vi har f.eks. brukt betydelige midler på et nytt beitetilskudd og gitt adgang til å motta driftstilskudd til spesialisert kjøttfeproduksjon til alle produsenter med storfe. Regjeringen har et klart mål om å dekke innenlandsk etterspørsel etter jordbruksvarer som vi har naturgitt grunnlag for å produsere i Norge, innenfor de gitte handelspolitiske rammene. Med de store grasarealene og beiteressursene vi har i Norge, er grovfôrbasert husdyrhold spesielt viktig. Regjeringen ønsker fortsatt å gjennomføre en særskilt satsing på dette husdyrholdet, slik vi også har lagt til grunn i den nye meldingen til Stortinget om landbruks- og matpolitikken. Ved jordbruksoppgjøret som kommer nå i 2012, vil vi vurdere aktuelle tiltak for ytterligere å stimulere det grovfôrbaserte husdyrholdet. Jeg kan imidlertid ikke nå forskuttere hva som vil bli statens forslag til løsninger ved forhandlingene senere i 2012.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-02-08:
Jeg tror nok vi må se på de strukturelle utfordringene i systemet og ikke bare på tilskuddsorganisering, eller tilskuddsutmåling. Etterspørselen etter melk har en direkte innvirkning på hvor mange melkekyr og hvor mange kalver vi får, og derved også en innvirkning på hvordan vi kan dekke markedets behov for storfekjøtt. Koblet til at det skjer endringer i etterspørselen, så er dette ting som markedsregulatoren må finne en løsning på, og gjennom suppleringsimport har vi gjennom flere år greid å løse dette på en god måte. Det er derfor jeg understreker at markedsregulering fungerer. Så er det slik som Svein Flåtten understreker, at vi kan se på hvordan vi bruker virkemidlene for å oppnå de målene vi har satt oss i meldingen. Det vil jeg hele tiden være opptatt av å evaluere og gjennomgå for på det viset å få mer målrettede ordninger, få mer målretting av den bruken vi har av ressurser.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-02-08:
Som sagt er jeg veldig opptatt av at vi skal utnytte de ressursene vi har, de midlene vi disponerer gjennom fellesskapet, til å sikre norsk matproduksjon, slik at vi når alle målsettinger best mulig. Så er det også slik som Flåtten sier, at det er ambisiøse målsettinger i landbruks- og matmeldingen. Vi greier ikke å gjøre dette ved ett jordbruksoppgjør; dette er ting som må skje over tid, og som jeg håper det skal bli enighet om i Stortinget, også om gjennomføringen. Da må vi se på virkemidlene og se på hvordan vi utnytter dem. Jeg har lyst til å understreke at vi også må se på hvordan vi utnytter disse virkemidlene innenfor de handelspolitiske rammene vi har, for dette legger også begrensninger på fleksibiliteten i systemet. Min konklusjon er at vi hele tiden er på leting etter virkemidler, måten å utnytte de rammene vi har, på en slik måte at vi når de målsettingene som ligger politisk.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-02-08:
«For ett år siden foreslo Fremskrittspartiet å fjerne 26-årsgrensen for dekning av hjelpemidler til trening og aktivitet for funksjonshemmede. Alle partier har tidligere foreslått å fjerne aldersgrensen, og statsråden lovet å vurdere utvidelse av ordningen når Hjelpemiddelutvalgets utredning forelå. Utredningen har tatt lengre tid enn forventet, og i mellomtiden er det i stedet foretatt kutt i budsjettposten. Hvorfor kutte hvis målsettingen er å fjerne aldersgrensen, og når vil hjelpemiddelsaken komme til Stortinget?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-02-08:
Jeg har et bilde av to kjekke gutter her. Det er Dagfinn Enerly og Thomas Jacobsen. Den ene er 36 år, og den andre er 24 år. Dagfinn uttalte veldig fint: «Vi er jo ikke handikappet. Bare litt slappe i bein og armer.» Det er jo nettopp det som hindrer at veldig mange funksjonshemmede – enten de er 24 år som Thomas, eller, som Dagfinn, 36 år – kan delta i fritidsaktiviteter. Jeg stusser ved at statsråden ikke har mer hastverk med denne saken, nå som det er en storsatsing for å få flere med nedsatt funksjonsevne tilbake til arbeidslivet. Det er også satsing i kommunene i forbindelse med Samhandlingsreformen på habilitering og forebygging av skade og for at flere skal kunne klare seg bedre i hverdagen. Hva er årsaken til at statsråden ikke vil ta ut denne saken og gi disse en folketrygdrett, uansett alder, til mer aktivitet i hverdagen, da dette vil være samfunnsøkonomisk lønnsomt?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-02-08:
Statsråden har tidligere også sagt at dette må ses i sammenheng med andre tiltak. Jeg vil minne statsråden om at alle partier faktisk har foreslått å fjerne 26-årsgrensen, så det er bred politisk enighet om at den ikke skal være der. Det Hjelpemiddelutvalget foreslo, som det var stor motstand mot, var å legge ansvaret til kommunene. Da ville det ikke bli noen lovbestemt rett, og da ville kanskje hele ordningen forsvinne. Så hvis man virkelig mener at det skal være en ordning som når alle, og at dette skal være et godt tilbud for at funksjonshemmede skal bevare helse og få en aktiv fritid, skulle ikke den saken være noe vanskelig. Men hva mener statsråden er alternativet til å ha frihet til en aktiv fritid, til å være i aktivitet med idrett eller friluftsliv sammen med venner og familie? Det er ikke noe kommunen kan tilby som alternativ til denne ordningen. Viser ikke nettopp Norges mest sette TV-program, «Ingen grenser», at alle har behov for utfordringer og å kunne være ute i friluft?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-08:
Som jeg også har sagt tidligere, så skjønner jeg engasjementet for at personer med nedsatt funksjonsevne skal ha like muligheter til å delta i lek, fritidsaktiviteter og sport. Mange aktivitetshjelpemidler krever spesialtilpasning og er betydelig mer kostbare enn hva befolkningen ellers betaler. Praktiseringen av regelverket har sammenheng med at Stortinget høsten 2003 vedtok å avgrense hvordan begrepet «dagligliv» skal defineres. Rekreasjon, fritidsinteresser, trening mv. faller utenfor hva som gir rett til stønad. Det er imidlertid gjort unntak for spesialtilpasset utstyr for lek og sport – aktivitetshjelpemidler – og utstyr til trening, stimulering og lek til personer under 26 år. En eventuell endring av regelverket, til å omfatte «dagliglivets gjøremål», vil være en budsjettsak som anslås å fordoble utgiftene til formålet. Representanten Giltun viser til at Hjelpemiddelutvalget foreslo å oppheve aldersgrensen, og spør hvorfor det kuttes i denne posten på statsbudsjettet hvis det er en målsetting å fjerne aldersgrensen. I folketrygdlovens forstand er et hjelpemiddel noe som er egnet til direkte å avhjelpe eller kompensere for en funksjonssvikt. Et produkt som var å anse som et hjelpemiddel for en tid tilbake, kan falle utenfor definisjonen av hjelpemiddel etter hvert som utviklingen går videre og produktene har blitt vanlig å anskaffe i vanlig detaljhandel. Det ble derfor i forbindelse med budsjettet for 2012 vedtatt at utstyr som kan anses som ordinært utstyr, og som den enkelte selv bør ta ansvar for å kjøpe, skal fjernes fra sortimentet for stønadsberettiget utstyr i folketrygden. Dette gjelder uavhengig av spørsmålet om aldersgrense for disse hjelpemidlene. Representanten Giltun spør også om når hjelpemiddelsaken kommer til Stortinget. Som varslet i Prop. 1 S for 2011–2012 har regjeringen sett behov for grundigere utredninger av enkelte av utvalgets forslag. Jeg vil på egnet måte orientere Stortinget om oppfølgingen av utvalgets forslag når regjeringen har konkludert.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-08:
Jeg er glad for at representanten nettopp viser til den satsingen som nå gjøres for å få funksjonshemmede i arbeid, og at regjeringen i budsjettet for 2012 har lagt inn betydelige midler nettopp for å få til dette. Det er vår hovedsatsing i forhold til funksjonshemmede for budsjettet 2012. Så har jeg vært tydelig på at jeg har forståelse for at den aldersgrensen kan virke begrensende, nettopp i forhold til eldre aldersgrupper, og jeg har vært tydelig på at vi skal komme tilbake til dette. Men det har betydelige budsjettmessige konsekvenser, og i det hele tatt er det veldig mange spørsmål knyttet til Hjelpemiddelutvalgets utredning. Det er ikke til å underslå at det er stor uenighet om en del punkter, bl.a. mellom innstillingen og de funksjonshemmedes foreninger. Derfor er totaliteten når det gjelder å vurdere denne innstillingen, at det må gjøres grundig og ordentlig, og jeg har sagt at jeg skal komme tilbake til Stortinget – herunder om 26-årsgrensen – på en egnet måte.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-08:
Jeg er helt enig. Poenget er, som representanten sier, at også Hjelpemiddelutvalget har innstilt på at man bør oppheve 26-årsgrensen. Jeg har sagt tidligere at jeg har stor forståelse for engasjementet for å oppheve den. Men i motsetning til representanten fra Fremskrittspartiet er jeg også opptatt av de budsjettmessige konsekvensene av dette, og – som jeg sa – vi har i 2012 prioritert en storstilt satsing knyttet til å få unge funksjonshemmede inn i arbeidslivet. Nå skal jeg komme tilbake til dette spørsmålet om 26-årsgrensen på en egnet måte til Stortinget.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Ikke bare denne vindkraftutbyggingen, men også de andre vindkraftutbyggingene i Rogaland og på Jæren legger jeg til grunn at vi får endelig behandlet før sommeren.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Det betyr at vi vil prioritere alle disse sakene høyt. Det har vært en omfattende behandling som har tatt tid. Det er rimelig at sakene finner sin avklaring, og vi tar, som sagt, sikte på å avklare alle før sommeren.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Vi planlegger møter med Miljøverndepartementet, vi har for så vidt en kontinuerlig dialog. Det er et godt initiativ miljøvernministeren har tatt, og fra vårt ståsted imøteser vi selvsagt alle tiltak som kan føre til en kortere, mer effektiv og bedre konsesjonsbehandling.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Det er Statens strålevern som er ansvarlig for de forskrifter og retningslinjer som gjelder for all eksponering vi blir utsatt for fra elektromagnetiske felt. Anvendelse av føre-var-prinsippet er på dette forvaltningsområdet erstattet av forsvarlighetsprinsippet, som innebærer at all eksponering fra elektromagnetiske felt skal være forsvarlig. Det settes dermed kriterier for når og hvilken risiko som kan aksepteres. Gjeldende forvaltningsstrategi om magnetfelt og helse ved høyspentanlegg er omtalt i St.prp. nr. 66 for 2005–2006. Her fremgår at ved alle planer, bl.a. om kraftledninger ved bygg, skoler og barnehager, skal eksponeringssituasjonen kartlegges, og mulige tiltak for å redusere magnetfelt og konsekvenser av tiltak skal drøftes. Ved vurdering av tiltak bør en søke å unngå at bygg får magnetfelt over utredningsnivået på 0,4 mikrotesla. Høyere eksponering kan aksepteres dersom konsekvensene ved feltreduserende tiltak blir urimelig store. For nye ledninger er aktuelle tiltak normalt endret trasé eller linjeoppheng. Kostnadskrevende kabling på høyere spenningsnivåer eller riving av hus vil normalt ikke være aktuelle forebyggingstiltak. Dersom magnetfeltnivået er over 0,4 mikrotesla, bør tiltak vurderes, men det er ikke å forstå som en grense der tiltak alltid skal gjennomføres. Den enkelte sak må vurderes individuelt, og andre viktige hensyn kan tilsi at det legges større eller mindre vekt på magnetfelt. Etter krav fra NVE har Statnett i Ørskog–Sogndal-saken kartlagt all bebyggelse som ligger nærmere enn 100 meter fra senterlinjen, med den antakelse at man da har dekket all bebyggelse som kan bli gjennomsnittlig eksponert for elektromagnetiske felt over utredningsgrensen på 0,4 mikrotesla. Skolen i Eikefjord er oppgitt å ligge knapt 300 meter – 280 meter – unna ny kraftledning, altså tre ganger så langt unna. Den vil med andre ord ikke bli gjennomsnittlig eksponert for elektromagnetiske felt over utredningsgrensen. Forskningsresultater gir ingen holdepunkter for å anta at det er en sammenheng mellom høyere magnetfeltbelastning i kortere tidsrom og helseeffekter hos barn eller voksne. Magnetfelt ved maksimal strømbelastning er derfor ikke relevant i det området representanten har tatt opp i dette spørsmålet. Etter mitt syn har departementet i Ørskog–Sogndal-saken behandlet spørsmålet om eksponering fra elektormagnetiske felt i tråd med de forskrifter og retningslinjer som foreligger, og basert på den strategi som Stortinget tidligere har behandlet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Det er riktig at dette er en ny linje i Sogn og Fjordane, men 420 kW-kraftlinjer er ikke et nytt fenomen i Norge eller i det norske samfunnet. Det har den norske befolkningen levd med og ved siden av i generasjoner. Det må vi legge til grunn at kommer til å fortsette. Jeg er opptatt av at vi kontinuerlig skal utvikle kunnskap når det gjelder eventuelle skader knyttet til elektromagnetisk stråling. Den typen grenseverdier og hva som er relevant å sette, er i aller høyeste grad først og fremst et faglig spørsmål. Jeg er kjent med at det er et spørsmål som er oppe til jevnlig vurdering. Så er det også slik at ved bygging av nye linjer er det vanskelig å unngå å legge dem i nærheten av steder der det bor eller oppholder seg folk. Men gjennom en lang konsesjonsprosess og klagebehandling synes jeg at vi har fått fram gode, helhetlige løsninger alle steder i landet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-08:
Når det gjelder det eksempelet som representanten Lødemel tar opp på Skøyen, ber jeg om forståelse for at når det ikke er meldt inn på vanlig måte til spørretimen, er jeg ikke forberedt på å kunne svare på det. Det vil departementet selvsagt gjøre hvis det blir oversendt oss, enten som et skriftlig spørsmål eller til neste spørretime. Så tror jeg ikke det er noen uenighet om at vi skal prøve å unngå og forebygge eventuell påvirkning av elektromagnetisk stråling så langt det lar seg gjøre. Det er bl.a. derfor vi søker å holde den typen installasjoner så langt unna bebyggelse, skole og steder der folk oppholder seg mye, som overhodet mulig. Men det er vanskelig å få fram denne infrastrukturen, som sagt, uten at man er i nærheten av steder der folk bor og oppholder seg. Jeg legger til grunn at vi kontinuerlig har oppmerksomhet rundt disse spørsmålene. Om det skulle dukke opp ny kunnskap, ny viten, må det selvsagt få konsekvenser for vår forvaltning og vår praksis.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-10-10:
Jeg ønsker å stille spørsmål til fiskeriministeren. Regjeringen har i årets statsbudsjett lagt fram et forslag om å øke tollsatsene på ost og kjøtt betydelig. Man øker bl.a. ostetollen til 277 pst., man øker tollen på lammekjøtt til 429 pst., og man øker tollen på biff til 344 pst. Dette er en politikk Fremskrittspartiet er sterkt imot, og som vi ønsker å endre. Det medfører ikke bare at forbrukerne får mye dyrere mat ute og dårligere utvalg, vi har også sett at vi har fått store reaksjoner fra de europeiske landene, som går ut og sier at man vurderer straffetoll og straffereaksjoner og sanksjoner mot norsk eksport på grunn av politikken som blir ført. Fiskeripolitikken er, som ministeren vet, utrolig viktig for nasjonen Norge. Vi eksporterer i dag 38 millioner måltider med fiskemat ut av landet hver dag – en industri som faktisk omsetter for 53 mrd. kr hvert år. Det er veldig stort, og det er faktisk den nest største eksporten vi driver utenom oljevirksomheten. Og EU er også faktisk det største og viktigste markedet for oss, noe som gjør at disse truslene om sanksjoner er farlige for nasjonen og bl.a. for fiskerne i distriktene og alt. Så mitt spørsmål til statsråden er ganske enkelt: Kan statsråden garantere for at norsk fiskeindustri ikke blir skadelidende hvis EU iverksetter økt importtoll på sjømat på grunn av det regjeringen nå vil innføre – altså at man ikke lar bøndenes økninger av toll gå ut over fiskeindustrien? Hva gjør statsråden?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-10-10:
Statsråden henviser mye til laks og sånne ting, men litt av problematikken er jo hvitfisk. Det er jo hvitfisken, som vi også eksporterer veldig mye av til EU, som er problemet. Laksen eksporterer vi på en måte verden rundt. Så er det jo det, som statsråden også vet, at oppe i Nord-Norge, der hun selv kommer fra, Nordland – som er en stor fiskeriplass – har man ekstremt store mengder med hvitfisk på lager allerede i dag, som man ikke har fått solgt. Og det er klart, nå går vi mot en ny fiskesesong som kommer, og båtene begynner snart å komme inn til havn og skal inn med ny last, og da er vi også avhengige av å få solgt ut den lasten vi har. Derfor, hvis man får en motreaksjon fra EU, som det er blitt sagt, vil det slå ekstra hardt inn for spesielt distriktene og for næringen. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Hva har statsråden gjort for å unngå – kan hun presisere mer hva man gjør for å unngå – at man får disse sanksjonene? Og hvilke motreaksjoner kan man forvente fra europeiske land?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-10-10:
Jeg registrerer at opptil flere spørsmål er stilt til statsråden, men hun svarer ikke, og det er vel kanskje fordi hun ikke kan svare. Men jeg vil gi henne en mulighet til. Hun sier bl.a. at det ikke er noe problem hvis man får restriksjoner fra Europa der hvor man har fastsatte tollsatser i dag. Ja, de tollsatsene kan jo forandres på, hvis man velger å gjøre det på den måten. Så sier statsråden en ting som hun har rett i. Hun sier at markedet er dårlig. Ja, markedet er dårlig nå, spesielt for hvitfisk, men er det da den rette tiden for å øke risikoen for at markedet blir enda dårligere – og blokkert? Det er jo det vi spør statsråden om, og det er det hun ikke svarer på. Så jeg ber, med all respekt, om at statsråden svarer på dette. Så vil jeg spørre statsråden om hun faktisk er villig til å risikere store deler av eksporten – for dette er den nest største eksporten vi har i Norge – på grunn av små, ubetydelige tollsatser på biff og andre ting?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Representanten Trældal viser til det som ble lagt fram i statsbudsjettet for kort tid siden og viser til at Fremskrittspartiet er sterkt imot det. Det jeg kan si, er at regjeringen i hvert fall er sterkt for at vi skal ha et sterkt, oppegående landbruk i hele landet. Så til spørsmålet knyttet til fiskeripolitikk. Det jeg er enig med representanten Trældal i, er at fiskeripolitikk er veldig viktig, fiskerinæringen er veldig viktig. Derfor er det vi jobber sent og tidlig for å øke markedsmulighetene til norsk sjømat «world wide». Det må jeg si næringen og mange andre har bidratt veldig godt til. EU er, som det ble sagt, sjømatens viktigste marked, for om lag 60 pst. av norsk sjømat fra Norge går til EU. Men det betyr faktisk en annen ting – det er at EU også er gjensidig avhengig av norsk sjømat. Det blir sysselsatt en stor del folk i EU med bakgrunn i norsk sjømat. Så er det også sånn at vi har en EØS-avtale som regulerer mye, den regulerer også fisk. Der er det et eget kapittel som omhandler handel med sjømat, og i EØS-avtalens protokoll 9 er det sånn at det stort sett er frihandel eller sterkt reduserte tollsatser. I tillegg er det en del sensitive fiskeslag, og det er de viktige fiskeslagene for oss, bl.a. laks. Der står det prosenttoll på produkt for produkt på sjømaten – f.eks. laksefilet er det 2 pst. toll på – og den kan altså ikke EU forandre. De er forpliktet til det og kan selvfølgelig ikke forandre det over natten, det skjer gjennom forhandlinger.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Da må jeg nesten gjenta litt av det jeg sa i mitt første svar, for dette forholdet er faktisk regulert i EØS-avtalens protokoll 9, til forskjell fra handel med landbruksvarer. Det er notert, linje for linje, prosenttoll på de forskjellige artene. Det kan være som – kall det gjerne en kuriositet – men det viser også at EU driver politikk. Fersk laksefilet er det 2 pst. toll på, røkt laks er det 13 pst. på. Statsråden sa her 17 pst., men det riktige tallet er 13 pst. De skjermer selvfølgelig sin industri – helt normalt. Når det gjelder torsken, er den i aller høyeste grad et verdensprodukt. Det går veldig mye torsk til Brasil, og ikke minst til Kina. Det er en ettertraktet råvare for industrien rundt om i hele verden. Så har representanten Trældal rett i at det er uro i en del marked, men det har jo absolutt ingenting med denne saken å gjøre. Det skyldes helt andre ting, som vi selvfølgelig også jobber med. Og det å opprettholde sjømatens gode «standing» rundt om i verden, det kan en ikke si at denne tollen har noen betydning for.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Jeg merker meg bruken av begrepet «straffetoll». Jeg vil advare mot å bruke den type ting i denne debatten. Det som er gjort vedrørende toll knyttet til landbruksvarer, er fullt ut kompatibelt med WTO-regelverket. Det er viktig for meg å understreke, for er det et regelverk vi, som eksporterende sjømatnasjon, er avhengige av, så er det WTO-regelverket. Det forplikter oss, og det forplikter selvsagt også våre handelspartnere. Så det vil jeg advare mot her – det er overhodet ingen grunn til å snakke om straffetoll i noen sammenheng. Norsk sjømatnæring kan mye om det, men det skyldes altså helt andre ting. Når det vises til de lagrene med frossenfisk som ligger rundt omkring, skyldes selvfølgelig ikke det den tolldiskusjonen vi har i Norge i dag. Det skyldes markedsmessige forhold som jeg tar på høyeste alvor, og som vi jobber veldig godt med, sammen med næringen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Regjeringen har en offensiv tilnærming til markedsadgang for norsk sjømat – la det ikke være noen som helst tvil om det – og det mener jeg vi har lyktes relativt bra med. I fjor ble det eksportert sjømat for 53 mrd. norske kr, det tyder på at det er mange som har gjort en god jobb. Det arbeidet skal vi selvsagt fortsette, både med tanke på EU og mange andre marked. Vi er i en situasjon – som det blir beskrevet – som er krevende, rett og slett, på grunn av finansuro rundt om i verden, og ikke minst fordi forbrukerne har mindre å handle mat for. Når vi relaterer det til spørsmålet knyttet til ostetoll, så var jeg selvsagt med i de diskusjonene, men jeg vil bare minne om – når det blir sagt at dette er tiltak for å stenge ost ute fra Norge – at den tollfrie kvoten på harde oster er større enn det som er importen av harde oster i dag. Det er altså en feil beskrivelse av det tiltaket. Tiltaket er med tanke på norsk landbruksnæring, og det går godt sammen med norsk sjømat.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Jeg er helt enig i beskrivelsen av norsk politikk på dette området. Vi har både en offensiv og en defensiv politikk, og det er helt vanlig – som sagt har EU også det, som jeg beskrev med at de har 2 pst. toll på fersk laksefilet, mens den er 13 pst. når den er røkt, Statsråden sa her 17 pst., men det riktige tallet er 13 pst. ergo beskytter de sin industri – det kommer vi til å fortsette med i dette landet, og det er nødvendig. Når det gjelder arbeidet med å sikre norsk sjømatnæring god markedsadgang, jobbes det selvfølgelig på flere områder. Der har jeg et lag med statsråder med: Jeg har nærings- og handelsministeren og utenriksministeren. Vi jobber opp mot EU, selvfølgelig, når vi har reforhandlinger av EØS-avtalen for å forbedre den. Sist var det reker som ble prioritert: Vi økte tollfrikvoten på reker, som da var viktig. Slik vil vi jobbe hele tiden. Nå skal statsministeren til Japan, og jeg skal være med ham dit, og jeg skal til Brasil og Chile, som også er viktige sjømatmarkeder. Vi jobber hele verden rundt, men det viktigste er næringens jobb når det gjelder produktutvikling og å møte markedet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Svaret på spørsmålet om jeg er bekymret er nei, jeg er ikke bekymret knyttet til denne saken. Det er jeg ikke, rett og slett fordi vi har gode regelverk her. For det første har vi et WTO-regelverk som er veldig viktig for oss som sjømatnasjon, men vi har også en EØS-avtale som regulerer spørsmålene knyttet til toll på sjømat inn til EU. Det er en forpliktelse som også forplikter EU, de kan altså ikke bare skru opp den tollen over natten. Vi skal forhandle om det, og neste forhandlingsrunde for tollfrie kvoter er i 2013, for perioden etter april 2014. Da kommer vi tilbake til de tollspørsmålene. Men jeg må innrømme at jeg har andre områder jeg er vesentlig mer bekymret for, og det er det som skjer ute i verden knyttet til den økonomiske uroen. Det er det grunn til å være bekymret for, for vi er avhengige av en del av de landene. Jeg kan nevne Spania, Portugal og Italia, som er viktige marked for norsk sjømat. Der tror jeg ikke det er toll på ost de er bekymret for, det er mer rett og slett det å ha penger til å kjøpe mat. Enn så lenge har det gått rimelig bra, må jeg si, men dette er å dra opp en diskusjon i Norge basert på relativt små ting i forhold til det som i hvert fall jeg opplever at EU er opptatt av. Jeg har lyst til bare å referere til en intervjusituasjon som fiskerikommisær Damanaki hadde da hun var og besøkte meg i Norge. Man var bekymret for at lakseprisen var lav, og hun ble spurt om det kunne resultere i tiltak fra EU. Da snakket vi om dumping-spøkelset, som norsk laksenæring er kjent med. Fiskerikommisær Damanaki svarte at nei, tvert imot, de ønsket mer kvalitetssjømat fra Norge, ikke mindre.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Når det brukes begrep som å fortsette å sitte stille, så kjenner jeg meg absolutt ikke igjen i den beskrivelsen av min arbeidsdag. Men la nå det være. Det det handler om her, er at vi hele tiden skal ha en aktiv politikk for norsk sjømatnæring innenlands – for å styrke konkurransekraften deres i denne ganske så urolige verden som de innimellom står i. Men så handler det selvsagt også om produkter, om produktutvikling, og næringen må også bidra til at de produserer produkter som kjøperne både er interessert i og villige til å betale litt ekstra før. Det er vi avhengige av i norsk sjømatnæring. Jeg vil bruke absolutt alle muligheter jeg har – jeg er jo ofte i Brussel og har god kontakt med min kollega der – til å bidra til å øke sjømatforbruket i EU og for den saks skyld i andre områder av verden. Vi er enige om at det er en viktig jobb, og den vil jeg fortsette å gjøre.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Nei, jeg er absolutt tilhenger av frihandel og god markedsadgang for norsk sjømat, men samtidig bor jeg på et sted der jeg ser at uten at vi har et oppegående jordbruk, blir det ganske stusselig å være dem som jobber i sjømatnæringen. Vi er gjensidig avhengige av hverandre rundt omkring i distriktene, og jeg er veldig tilhenger av at vi skal ha et godt, oppegående jordbruk i dette landet. Det vi snakker om her, er altså noen få produkter. Det er spesielt osten som har vært et tema, men den tollfrie kvoten er altså større enn det som importeres i dag. Det tror jeg både forbrukerne i Norge og ikke minst dem som ønsker å selge sin ost til Norge, klarer å leve godt med. Jeg er stolt over å være medlem av en regjering som har en aktiv politikk for et oppegående landbruk, og det håper jeg distriktene får fortsette å oppleve. Og jeg er stolt av den jobben vi gjør med hensyn til norsk sjømatnæring – som er en fantastisk historie – sammen med næringen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-10-10:
Det er vanskelig å debattere når man åpenbart er på forskjellige planeter, når det blir brukt ord som «å risikere» eksporten av norsk sjømat. Jeg begriper ikke hvordan det er mulig å bruke den typen ord i denne debatten, rett og slett fordi det som er gjort, er innenfor WTO-regelverket. Vi har et WTO-regelverk – som også denne regjeringen har vært villig til å bruke hvis det var nødvendig – og vi har vunnet fram. Ja, tollsatsene kan forandres, men de kan ikke forandres ensidig, det må skje i en dialog med Norge og etter forhandlinger med Norge, og da skal vi jo sitte og diskutere. Vi har både fått økte tollfrikvoter på reker og fått endret tollsatsene. Det er klart at mitt mål, og regjeringens mål, er å redusere tollsatsene på de sensitive produktene, for i all hovedsak er det frihandel, og veldig lav toll på fisk inn til EU – og for den saks skyld til andre deler av verden. Jeg vet ikke hva mer jeg kan si for å forklare situasjonen …