Svein Flåtten (Høyre), 2003-06-20:
De internasjonale nedgangskonjunkturer merkes også i vårt land og har bl.a. medført en stigende arbeidsledighet, en arbeidsledighet som dog ikke er høy sammenlignet med internasjonale forhold, men hvor vi her hjemme statistisk må tilbake til Gro Harlem Brundtlands regjering først på 1990-tallet for å finne et høyere tall. Da var den til gjengjeld betydelig høyere, uten at det er noen trøst for dem som rammes. Kampen mot den økende arbeidsledigheten har derfor vært og vil fortsatt være en prioritert oppgave for Regjeringen. Næringslivet må settes i stand til å ansette flere. Det må legges til rette for at nye bedrifter blir etablert, at de eksisterende utvides, og at konkurranseutsatt industri styrkes. Dette må skje på bred basis – over hele landet, i alle bransjer, i alle næringsgrener. Derfor er det først og fremst de generelle rammevilkårene som må forbedres i en slik situasjon. Gjennom en stram finanspolitikk har derfor Regjeringen lagt til rette for at vi kan få en rente som reduseres ned mot europeisk nivå. Den reduserte rentedifferansen svekker presset på kronekursen, slik at norsk konkurranseutsatt industri får bedre vilkår. Politikken virker. I tillegg har Regjeringen gått aktivt inn i det inntektspolitiske samarbeidet med partene i arbeidslivet for å få til et moderat oppgjør, og har også der lyktes. Det å føre en stram og ansvarlig finanspolitikk som legger til rette for en bedring av de generelle rammebetingelser, er ingen passiv øvelse – tvert om. Med et storting som gjerne øker utgifter til ytterligere velferdstiltak, er dette en krevende øvelse. Når det reviderte budsjett vedtas i ettermiddag, har det beholdt sin stramme profil i forhold til utgiftsvekst, og påplussingene ligger i en ansvarlig og forsvarlig størrelsesorden. Samtidig har ikke finanspolitikken over tid hindret at renten nå i løpet av et halvt år er blitt betydelig redusert, at mer er i vente, og at valutakursen svekkes. Budsjettrevisjonen vil legge grunnlag for at den positive utviklingen kan fortsette. Oppfordringene til å føre en annen budsjettpolitikk, til å bruke mer penger, til å øke utgiftsveksten, har vært legio, ikke minst fra skiftende flertall i dette hus. Mange har ønsket å dele ut minuskarakterer til Regjeringen her i dag. De eneste minus man egentlig får øye på, er minus 20 milliarder kr i skatter og avgifter, minus 2 pst. i rente og minus 10 pst. i den gjennomsnittlige valutasvekkelsen for norske kroner så langt. Reduksjoner av skatter og avgifter er en sentral rammebetingelse for næringslivet og dermed også en sentral forutsetning for å få en bedre sysselsetting og for å unngå arbeidsledighet – i hvert fall at den stiger. Det er derfor nedslående å se at to av de partiene som i debatten her i dag selv markedsfører seg som de fremste frontsoldater mot ledighet, ønsker å øke næringslivets skatter i en slik situasjon. Arbeiderpartiet vil øke skattene med over 650 mill. kr. Adresselappen er stort sett til norsk næringsliv. Sosialistisk Venstreparti på sin side tar mer i og øker skattene med 1,6 milliarder kr og gjeninnfører bl.a. skatt på aksjeutbytte. Er det dette som er å stimulere næringslivet, slik representanten Grande Røys gir inntrykk av i en replikk i dag, eller er det de målrettede virkemidlene hun snakker om? Eller er denne skatteøkningen første del av den nasjonale dugnad som Øystein Djupedal er inne på? Sosialistisk Venstrepartis leder, Kristin Halvorsen, funderer i en kronikk i Tønsbergs Blad forleden over næringslivspolitikk, og sier at skatt på utbytte ikke rammer bedriftene og næringslivet, bare eierne. Eierne er, slik jeg forstår partiets politikk, uvesentlige i næringslivs- og verdiskapingssammenheng. Vi har 420 000 bedrifter i Norge. 95 pst. av dem er små eller svært små. Prøv å fortelle disse eierne at økt beskatning på næringsrelaterte inntekter ikke har betydning for deres interesse, for deres forhold til det å drive sitt eget og til det å etablere arbeidsplasser og ny virksomhet, som er det vi ønsker i den situasjonen vi er i i øyeblikket. Jeg forstår også at partiets leder er av den oppfatning at det å beskatte eiere i næringslivet sterkere er en god forbyggende medisin mot at enkeltpersoner kjøper dyre hytter i Blindleia, på Tjøme eller hvor det måtte være, eller har for mange biler. En slik kunnskapsløshet om sammenhengen i næringslivet og om hverdagen i småbedrifter er forstemmende. Det er svært lite egnet til å få opp innsatsen hos bedriftseiere for å øke sysselsettingen, for økningen må også komme derfra. Vi trenger næringslivet vårt mer enn noen gang. Vi kan uansett statlige støttetiltak ikke vedta oss ut av arbeidsledigheten. Arbeidsplassene må skapes, og verdiskapingen må økes. Den er helt nødvendig for det velferdssamfunn som ikke minst SV er den aller varmeste talsmann for, og alltid er beredt til å bruke nye offentlige milliarder for å øke størrelsen på.