Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-03-23:
Humanitær bistand dreier seg om å forebygge og lindre nød i verden, særlig som følge av naturkatastrofer og konflikter. Norge er en stor bidragsyter, og i 2008 var bevilgningen på 2,6 milliarder kr. Bevilgningene har de senere år vært økende både i Norge og i andre land, og vi får håpe at de økonomiske nedgangstidene ikke endrer på dette. Nøden og behovene er det ingen grunn til å tro vil avta. Når det er sagt, er det samtidig også viktig at vi er opptatt av at bistandsmidlene brukes effektivt, slik at en oppnår mest mulig og best mulig resultater. Det er positivt at Riksrevisjonen har gjennomført denne undersøkelsen, som nettopp ser på effektiviteten i norsk humanitær bistand. Det er vurdert i hvilken grad Utenriksdepartementets forvaltning bidrar til en effektiv bistand, og i hvilken grad den humanitære bistanden er rask, effektiv og av god kvalitet. I denne sammenheng er det viktig å få belyst hvordan bevilgningene forvaltes, og få vurdert områder der det er forbedringspotensial. Slik sett kan undersøkelsen bidra til at hjelpen til dem som trenger det, kan bli enda bedre og gi enda flere positive resultater. Riksrevisjonens undersøkelse viser både positive og negative trekk. Den viser klart at den humanitære bistanden bidrar til positive resultater og virkninger for et stort antall mennesker. En oppnår dermed i stor grad det som er det aller viktigste med den humanitære bistanden, nemlig å redde liv, lindre lidelser og opprettholde menneskelig verdighet i og i etterkant av humanitære kriser. Det er også positivt å merke seg at Norge av ulike humanitære aktører blir vurdert som en god humanitær giver sammenlignet med andre land. Norge får også internasjonal anerkjennelse for å stå fast på de humanitære prinsippene, for sin innsats mot miner og klaseammunisjon, for sivil-militær koordinering og for integrering av kjønnsperspektivet. Riksrevisjonen påviser på den annen side en rekke svakheter i forvaltningen av de humanitære bistandsmidlene, som de mener svekker realiseringen av målet om rask og effektiv bistand av god kvalitet. Det pekes på svakheter både innen finansiering, koordinering, involvering av lokale aktører, ivaretakelse av langsiktighet og departementets kvalitetssikring når det gjelder tildeling og oppfølging av bistanden. Samtidig er det svakheter i søknadene om tilskudd, bl.a. når det gjelder risikofaktorer og aktiviteter i forhold til målene som er satt. Undersøkelsen viser også at det er gjennomført få evalueringer av organisasjoner eller prosjekter som har fått støtte. Riksrevisjonen stiller derfor spørsmål ved om de ulike aktørene får nødvendig informasjon om måloppnåelse og resultater av innsatsen. Når det er dokumentasjon på gjennomført prosjektbesøk bare i 3,3 pst. av prosjektene, er det svært lite. Riksrevisjonen stiller også spørsmål ved om Utenriksdepartementet i tilstrekkelig grad legger til rette for en god overgang fra humanitære kriser til mer langsiktig støtte. Dette er en problemstilling som må vektlegges. Det er viktig å se sammenhengen mellom bistand i akuttsituasjoner, overgangsbistand og mer langsiktig støtte. Problemstillingen med ettårige avtaler er et annet punkt Riksrevisjonen tar opp. Det gjelder særlig ved mer vedvarende og langvarige humanitære kriser. Ettårige avtaler skaper lite forutsigbarhet og reduserer fleksibiliteten for både norske og internasjonale organisasjoner når det gjelder prosjekter som går over flere år. En samlet komité mener dette er noe Utenriksdepartementet må vurdere nærmere og gi Stortinget en rask tilbakemelding på. Humanitær bistand gis ofte i krisesituasjoner. Det sier seg selv at det da kan være både tidspress og uoversiktlige situasjoner. Samtidig kanaliseres hjelpen til enkelte land som kan ha dårlig utbygd infrastruktur og svake eller manglende institusjoner. Når kriser oppstår, vil det også være en avveining som må gjøres når det gjelder grundighet og tidsaspekt. Dette er momenter som må tas med både i forvaltningens håndtering av sakene og når evaluering skal foretas. Departementet har i sine kommentarer til rapporten sagt seg enig i mange av Riksrevisjonens vurderinger. Høsten 2008 ble det lagt fram en samlet strategi for den humanitære bistanden. Kontrollkomiteen forventer at departementet også vil gripe fatt i de øvrige forhold som er tatt opp i rapporten. Det framkommer bl.a. tydelige signaler i rapporten om knapphet på tid og ressurser i saksbehandlingen. Dette viser behov for økte ressurser, ikke minst ved utestasjonene. I stor grad står en samlet komité bak merknadene i innstillingen. Jeg viser imidlertid til at Fremskrittspartiet og Høyre har lagt inn noen egne tilleggsmerknader som jeg oppfatter mer som en parafrasering over de samme temaene som komiteen samlet gir uttrykk for eller går inn i, og ikke som et uttrykk for en uenighet på noe punkt. Men det er noe jeg antar at disse partiene i tilfelle selv vil kunne redegjøre for.