trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg takker for en veldig god debatt med mange gode innlegg og gode innspill. Jeg håper at vi får økt oppmerksomhet rundt bruken av ufrivillig deltid framover, både i denne salen – blant alle partiene – og også ute i offentligheten. Det trenger vi. Vi kan, som flere har vært inne på, ikke lenger leve med situasjonen slik den er. Kvinnene det gjelder, har åpenbart – bokstavelig talt – ikke råd til det, arbeidsplassene har ikke råd til det, det går ut over arbeidsmiljø og sykefravær, det skaper utstøting fra arbeidslivet. Men vi som samfunn, med våre utfordringer på arbeidskraftsiden, har heller ikke råd til at vi bare fortsetter å debattere uten å finne nye løsninger. Det er også derfor vi drar opp den debatten i salen her i dag, og det er ikke slik som representanten Røe Isaksen sier, at vi interpellerer mot egen regjering, vi interpellerer med egen regjering. Hvis Røe Isaksen har lest Soria Moria-erklæringen og fått med seg regjeringens engasjement på likestillingsfeltet generelt, også i kampen mot ufrivillig deltid, vil Røe Isaksen vite at vi er opptatt av å dra arbeidet videre. Men det kan nok virke som om noen her i dag ønsker at vi nettopp skal fortsette å debattere uten egentlig å komme inn på konkrete løsninger. For det er når vi kommer til løsninger og tiltak, at posisjon og opposisjon virkelig skiller lag. Det ser vi senest i budsjettet for neste år, der Høyre, som i retorikken er opptatt av å gjøre noe med problematikken, viser til lokale forsøk, men sletter hele regjeringens post på 25 mill. kr til nettopp flere av den typen lokale forsøk for å få gjort noe med deltidsproblematikken. Vi er opptatt av å finne løsninger, og ufrivillig deltid har mange årsaker, derfor kan vi heller ikke løse det med bare ett grep. Det handler mye om kjønnsrollemønsteret i bunnen. Da må vi diskutere hvilke forventninger det er som hviler på oss, og på hvilken bakgrunn vi velger som vi gjør. For som representanten Andersen var inne på, finn logikken i at det på politistasjonen jobber menn på heltid, men på sykehjemmet som kanskje ligger ved siden av i samme gaten, går kvinner i urimelig små stillingsbrøker. Derfor er det også viktig med økt fokus på en bedre generell likestillingssatsing og en debatt om kjønnsforskjeller – utfordre og endre holdninger, og bevisstgjøre oss selv på de strukturene som sementerer synet på at menn er forsørgere og kvinner er omsorgspersoner, for slik er det fortsatt. Vi ser det i debattene om foreldrepermisjon og kontantstøtte, og i likestillingsdebatten ellers. I alle disse sakene skiller regjering og opposisjon lag, som kjent. Jeg håper også at engasjementet vedvarer, og at vi får støtte til våre forslag om konkrete tiltak når vi kommer med dem.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det er et viktig tema interpellanten tar opp, og det er prisverdig å ha et engasjement når det gjelder forenkling i arbeidslivet og i næringslivet. Næringskomiteen har hatt mange debatter i denne salen. Det skal vi fortsette å ha. Men siden vi debatterte dette grundig for to dager siden, tror jeg kanskje ikke det blir den lengste debatten i dag. Det betyr ikke at man ikke er opptatt av det. Jeg synes det er betryggende at næringsministeren sier, han formidlet det også på en glimrende måte for to dager siden, at det jobbes veldig med dette. Det er viktig hvis man skal sette seg mål, at man ikke bare gjør det fordi Sverige og Danmark har satt seg noen mål, man skal sette seg mål som faktisk bidrar til en enklere situasjon for næringslivet vårt, og som er tilpasset det systemet vi har. Da er det også viktig å ha en strategi bak de målene. Jeg tenker at når den kommer, skal det bli rikelig tid til å diskutere det i denne salen. Det ser vi fram til. Så må jeg si at det var nesten frekt å si at næringsministeren ikke har fått til noe dette året. Det er kanskje den mest aktive næringsministeren vi har hatt. På ett år har han gjort utrolig mye, det må jeg bare få lov til å melde. Kanskje det viktigste nettopp er at man har løftet og tatt et viktig grep i de maritime næringene, som har hatt en tung tid, og han har levert en verftspakke til 10,2 mrd. kr, som gir økt fleksibilitet og som gir økonomiske bidrag til dem som trenger det i den næringen. Da synes jeg faktisk det er ganske respektløst det som kom.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg vil også takke representanten Trettebergstuen. Dette er en viktig debatt. Men vi har debattert lenge – for lenge. Velferdssamfunnets bærekraft krever flere løsninger og kortere debatter. Ufrivillig deltid er mye et spørsmål om et likestilt arbeidsmarked. Deltiden var kanskje ønsket for 40 år siden, da likestillingen i arbeidslivet sakte startet. Da var det nesten umulig å få barnehageplass, skoledagen var kort, og det var ikke kultur for likestilling på hjemmearenaen. Men fortsatt arbeider 44 pst. av yrkesaktive kvinner deltid, mens under 10 pst. av yrkesaktive menn gjør det samme. Ufrivillig deltid er en dårlig investering. 70 pst. av sykepleierstillingene er deltidsstillinger. Mer enn halvparten av de over 400 000 kommuneansatte jobber deltid. 207 000 av disse er kvinner, mens bare 35 000 er menn. I hver tredje kommune er det ikke drøfting med tillitsvalgte om bruken av deltid, selv om det er tariffestet. Ufrivilling deltid er en særlig dårlig investering i helse- og omsorgstjenestene i Norge. Omsorgsmeldinga slår fast at vi trenger 135 000 nye helsearbeidere innen 2050. Da må det bli attraktivt å velge sektoren – og å bli værende i den. Risiko for 10,4 pst. eller 20,5 pst. stilling skremmer folk bort. Ingen kan betale regninger og leve av en 20,5 pst. stilling i et omsorgsyrke. Heltid, derimot, er en god investering. Innenfor helse og omsorg er det bra for pasientene, for arbeidsgiverne og for arbeidstakerne. Pasientene vil oppleve bedre kontinuitet i tjenestene og færre omsorgspersoner å forholde seg til. Arbeidsgiverne får medarbeidere med bedre tilknytning til arbeidsplassen og større mulighet til å drive systematisk kvalitetsarbeid og kompetanseoppbygging. Arbeidstakerne får økonomisk selvstendighet i livet sitt, nødvendig pensjonsopptjening og bedre vilkår for faglig oppdatering. Representanten Henriksen la vekt på heltid som kvalitetsdriver. Ja, i dette hus ville komitéarbeidet blitt dårligere hvis alle representantene hadde fire kvarte plasser og måtte arbeide i fire komiteer hver. En studie av eldreomsorgen i Norden viser at 90 pst. jobber heltid i Finland, mens bare 32 pst. jobber heltid i Norge. Det er også store forskjeller mellom kommunene i Norge, og kommuner som arbeider systematisk med deltidsproblematikk over tid, får det til. Hensynet til rettferdighet, til økonomisk selvstendighet for enkeltmennesket og til hele velferdsstatens bærekraft tilsier at ufrivillig deltid raskt må bygges ned. Jeg mener at ufrivillig deltid skader og undergraver den norske modellen.
Arve Kambe (Høyre), 2010-12-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror statsråden er kjent med at Stortinget har en stor entusiasme og et stort engasjement for denne saken, og derfor må han møte til interpellasjoner, og derfor må han møte forslag fra Stortinget, fra alle opposisjonspartiene – av og til i fellesskap, og av og til fra ett – og derfor må han møte ofte i spørretimen. Det er fordi næringslivet i Norge rapporterer om at man er misfornøyd med utviklingen. Man står fast, og da er det vår plikt som folkevalgte å ta ad notam noe av denne kritikken, og se på hva det er som gjør at Norge ikke klarer å få dette til. Nå skal alle regjeringer selvfølgelig ta æren og skylden, som vi skal dele broderlig, som Giske er inne på, men faktum er at denne regjeringen har hatt fem år på seg på å nå et mål om reduksjon, som man strever og strever med. Jeg tror, og Høyre tror, at grunnen til at man ikke får det til, er rett og slett at man ikke er nok interessert i det, har nok fokus på det, fordi man har utgiftspolitikere i Stortinget, og man har utgiftspolitikere i regjeringen, men man har ikke den andre typen. Når man ikke har det, er det kanskje et poeng for Giske, som jeg tror lytter, og som jeg tror er interessert i å gjøre noe med det. Så er spørsmålet: Har Giske den samme gjennomslagskraft som næringsminister, når han endelig skal levere noe, som han faktisk hadde som kulturminister? Det er det mange i næringslivet som er spente på. Derfor må Giske også finne seg i at opposisjonen kaller ham inn til Stortinget i forhold til rapportering om dette relativt ofte. For foreløpig er det ikke levert noen ting. På forenkling er det levert absolutt ingen ting. Det leveres ord, det leveres løfter. Jeg forstår at timingen i forhold til representantforslag og sånne ting gjør at det baller på seg. Men samtidig har både Giske og flere av statssekretærene opp gjennom varslet at i forbindelse med innspurten nå skal det bli ny revisjon av aksjeloven med tanke på småbedriftene, regnskapsloven med tanke på småbedriftene – og ikke minst venter altså et halvt næringsliv i spenning: Hva skjer i forhold til revisjonsloven? I og med at Giske hadde et så kort og tynt svar på interpellasjonen fordi han var her for noen dager siden også, burde han kunne presentere når han fremmer det. Er det nå på fredag, eller er det neste fredag, eller bryter han løftet om at det skal komme før jul? Det burde en med denne interpellasjonen kunne få en avklaring på.
Arve Kambe (Høyre), 2010-12-02:
Denne saken har vært diskutert flere ganger denne uken. Den har vært diskutert enda flere ganger dette året i denne salen. Grunnen til det er at regjeringspartienes stortingsrepresentanter i denne sal stemmer ned alle forslag som kommer om forenkling, uten at det kommer noen forslag tilbake i proposisjoner fra regjeringen til Stortinget. Derfor kommer det opp igjen og igjen i Stortinget. Til det som Botten tok opp i forbindelse med verftspakken: Den var det, som Nesvik sa, tverrpolitisk enighet om. Vi var alle sammen til stede da GIEK og Eksportfinans hadde møter med finanskomiteen og næringskomiteen. Og hadde ikke regjeringen foreslått det, ville en samlet opposisjon ha foreslått det. Så der har vi heldigvis vært enige. Det er en styrke for alle. Når det gjelder revisjonsplikten, vil jeg si at Giske er relativt ugalant. Han vrir seg unna å svare på spørsmålene, men gjennom media har han ingen problemer med å love at det kommer forslag før jul. Nå har vi altså akkurat startet adventstiden, og det begynner å nærme seg. Da burde han kunne si også til Stortinget det som han elsker å si når han treffer næringslivsfolk, at dette kommer før jul. Det hadde vært greit å få en avklaring: Kommer det, eller kommer det ikke? Det som også Nesvik ber om svar på, som jeg kan supplere, er om Giskes varslede kutt på 7 mrd. kr vil utgjøre 12–13 pst. reduksjon. Hvis man leser brevene fra departementet til Stortinget, vil man, når man stiller spørsmål om hva byråkratiets utgangspunkt for beregning av kostnadene er, se at det er allment akseptert at det er 54 mrd. kr. Er det sånn nå at Giske og departementet aksepterer det utgangspunktet at 7 mrd. kr i kutt er 12–13 pst.? I så fall er man ganske godt i gang med å nå et mål om 25 pst. Da burde representanten Botten og statsråd Giske vært betydelig mer offensive. For når man nevner et beløp på 7 mrd. kr, betyr det at det må være en hel haug med bakenforliggende tiltak. Derfor er det ganske merkverdig, når opposisjonen fremmer det ene forslaget etter det andre, at ingen representanter fra de rød-grønne partiene på Stortinget kommer med et eneste konkret forslag til forenkling fra talerstolen. Den eneste som har gjort det, er Senterpartiets representant her nettopp, som var tøff nok til å si at man vil fjerne revisjonsplikten. Det synes jeg var et bra signal. Det betyr tydeligvis at regjeringen vil gjøre det. Spørsmålet er om statsråden har støtte i sin næringsfraksjon. Vi vet jo at LO, som er arbeidsgiveren til Else-May Botten når hun ikke sitter på Stortinget, har et helt annet syn på det. Vi håper at næringslivet og opposisjonen har en større innfallsvinkel til forenklingspolitikken i Norge enn det LO har.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Nå ville tilfeldighetene det slik at man i denne sal ganske nylig hadde en omfattende runde rundt samme problematikk. Det er jeg helt sikker på ikke var verken min eller interpellantens hensikt da dette ble satt opp. Så dette kan jo bli litt reprise på en debatt vi nylig hadde. Derfor skal jeg være litt kortere enn vanlig i slike interpellasjonsdebatter, for referatet vil vise at dette ble ganske utførlig redegjort for ganske nylig. Men verdiskaping er grunnlaget for et samfunn der velferdsordningene er blant de beste i verden. Regjeringens mål for næringspolitikken er å få til en størst mulig samlet verdiskaping. Derfor tror jeg det er litt unødvendig å fremstille det som om vi har ulike mål her. Jeg tror et samlet storting med alle Stortingets partier ønsker å ha et sterkt næringsliv og ønsker å ha minst mulig byråkrati og unødvendige rapporter og skjemaer. Men så er det sånn at vi har mange andre forskjellige hensyn å ta. Det er ikke ondskap som står bak en eneste regel eller en eneste forskrift eller en eneste rapportering. Det er alltid et eller annet godt formål som skal ivaretas, men summen har blitt en for stor byrde på bedrifter, på næringsliv og på enkeltmennesker. Derfor er regjeringens mål, som tidligere regjeringer, å redusere byråkrati og administrasjonsbyrde. Nå er det sånn at det har vært seks næringsministre på syv år, og de siste 13 årene har borgerlige og rød-grønne eller arbeiderpartiregjeringer skiftet på makten og hatt omtrent halvparten av tiden hver. Så vi får dele broderlig og søsterlig på ansvaret for at resultatene har vært for magre. Jeg tror det er riktig, som det også er sagt her, at vi trenger konkrete mål. Det kunne selvsagt noen av mine forgjengere fra ulike partier eller finansministre fra ulike partier ha gjort, men det vil bli vi som gjør det. Og så får man tolke det da, som at vi er mindre aktive på dette området, eller som at vi er mer aktive på dette området. For meg er det likevel viktig at et mål følges av handling, slik at når vi setter et mål, må vi også ha en strategi og konkrete tiltak som gjør det realistisk, men ambisiøst å nå denne målsettingen. I dette arbeidet vil vi se på andre land som har gjort dette – Sverige jobber med dette, Danmark, Storbritannia, Nederland – som har fått til resultater, og som vi helt sikkert kan lære av. Så må vi – som jeg også sa i forrige debatt – finne balansen mellom hva som er mulig å forenkle slik at vi øker verdiskapingen, og hva slags regelverk som faktisk bidrar til verdiskaping. En del av dette administrative arbeidet er jo ting som også er nødvendig for bedriftenes egen aktivitet. Dette skal vi ha et godt samarbeid med næringslivet selv om. Vi skal innhente synspunkter fra mange ved hjelp av ulike tiltak. Det er også sånn i denne sal at selv om et Dokument 8-forslag eller andre forslag blir nedstemt, betyr ikke det nødvendigvis at saken er ute av verden. Det betyr bare at når man sitter i regjering, har man en litt annen måte å forberede, utrede og legge opp saker på enn å stemme over bordet i Dokument 8-saker.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Interpellanten kalte dette en mulig julegave til næringslivet, og det er jo en veldig innarbeidet kutyme at man ikke forteller hva julegaven blir, før jul! Jeg kan forsikre om at dette arbeidet har full oppmerksomhet, ikke bare i departementet, men også i regjeringen. Det er ikke riktig at det ikke skjer noe. Tvert imot, det skjer mye, og det skjer under ulike regjeringer. Et prosjekt som vi er samlet om, er f.eks. Altinn, som er nettopp det interpellanten snakket om: elektronisk rapportering, å samle opplysningene på et sted, slik at offentlige etater kan gå dit i stedet for ut til bedriftene når de trenger opplysninger. Vi er på full fart mot målet om at 95 pst., tror jeg det er, av all rapportering skal skje elektronisk, basert på elektronisk signatur, innen 2012. Så dette er et stort og ambisiøst prosjekt, som ikke bare er flott i Norge, men det er vel verdensledende når det gjelder å bruke elektronisk rapportering. Så har vi satt i gang, som interpellanten selv refererte til, arbeid med spørsmål rundt aksjelov og regnskapslov og med revisorspørsmålet. Og så har vi også sagt at vi ønsker å konkretisere målsettingen mer, være ambisiøse, men samtidig også ha gode og klare svar på hvordan vi skal nå målet. Jeg tror det siste næringslivet trenger, er enda en næringsminister, uavhengig av farge, som har store ambisjoner og idealistiske mål, men som ikke klarer å levere de resultatene som næringslivet faktisk er avhengig av. Det er resultatene som teller, og ikke ordene, og det er det vi legger opp strategien etter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg vil bare først si at det at opposisjonen tar opp saker, det at opposisjonen foreslår tiltak, det at opposisjonen passer på regjeringen, er bra. Det gjør regjeringen og stortingsflertallet bedre. Det er slik vårt demokrati fungerer. Det er ikke bare enten–eller, at enten har den ene siden flertall og den andre står uten innflytelse, eller så er det den andre siden. Vi finner ofte felles løsninger. Vi jobber sammen. Vi prøver å finne konstruktive løsninger, spesielt når målene er de samme. Enkelte ganger har vi kanskje litt forskjellige mål, men i denne saken tror jeg vi er ganske omforente. Det er kanskje også fint å sitte i opposisjon noen år, for da blir man mer inspirert til å gjøre mer på et område som man gjorde lite med da man satt i regjering. Ikke det at jeg inviterer til noen ny veksling i 2013, men at det er en slik type veksling, er kanskje også sunt. Jeg står for det jeg har sagt i VG. Nå nevner jeg ikke noe tall i VG, men jeg sier at vi skal være like ambisiøse som danskene. Vi kan ikke la oss slå av dem når det gjelder omfanget på hva vi kan få til. Jeg er likevel opptatt av at vi, når vi legger fram en strategi, selvsagt skal ha mål som omfatter mer enn de konkrete tiltakene vi legger på bordet der og da, mål som er mer ambisiøse og kanskje har lengre tidshorisont. Men samtidig må vi ha en slags formening om at vi når dem. Jeg vil være den siste til å si noe negativt om min gode kollega Maud Olofsson i Sverige, men det er et faktum at de hittil har innfridd kun en fjerdedel av den planen. Kanskje klarer man å innfri mer, men jeg er ganske sikker på hvordan innleggene i denne salen hadde vært hvis vi hadde oppnådd bare en fjerdedel av det vi hadde satt oss som ambisjon. Jeg er ikke sikker på om man da fra opposisjonen hadde gått opp her og sagt at det er jo kjempebra, det er mange milliarder i forbedring, så dette bør regjeringen være stolt av, en bør ikke være lei seg for det, dette er opposisjonen veldig glad for at regjeringen gjør. Jeg tror tonen hadde vært en litt annen hvis det hadde vært sånn. For to dager siden diskuterte vi ikke bare samme tema, men vi diskuterte det faktisk enda mer detaljert, for det lå et ganske omfattende Dokument 8-forslag på bordet. Vi leser jo de forslagene der også når vi skal lage våre strategier. Og det kan godt hende at tiltak i Dokument 8-forslag som ikke blir vedtatt, likevel kan komme til vurdering når vi får en ordentlig saksforberedelse, slik det norske systemet fungerer, med departement og regjering. Så får vi se hva vi rekker å gjøre før jul. Vi kan ikke få jul fort nok, men vi kan konstatere at nå er vi i hvert fall én time nærmere enn vi var før interpellasjonsdebatten.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Eg vil takke interpellanten for at vi på nytt får anledning til å diskutere ei veldig viktig sak. Det er som det er sagt før her i dag, når vi for å unngå å gjenta oss sjølve kanskje blir litt korte, betyr ikkje det at vi ikkje er opptekne av saka. Men vi er opptekne av at når vi tek ordet i denne salen, så skal vi prøve å bringe nye moment inn i debatten, slik at ein kan kome eit skritt vidare. Det er litt av det som eg har tenkt å gjere i dag. Det eine momentet som eg har lyst til å bringe inn i debatten, er at eg nyleg fekk i hende ein rapport som er utgitt av Nordisk Råd, som heiter «Global Pressure – Nordic Solutions?». I den rapporten er det ganske mange konkurransefaktorar som er analyserte. Ein har plassert dei nordiske landa i ein global samanheng og i forhold til kvarandre med omsyn til ulike konkurransefaktorar. Ein av dei konkurransefaktorane som er opplista, er administrative reguleringar som påverkar kostnadene til selskapa. I den rangeringa blir det vist til at Verdsbanken har rangert Noreg og Danmark blant dei ti beste i verda når det gjeld kostnadseffekten av administrative reguleringar. Sverige ligg eit hakk lenger nede. Sjølv om dette er noko som det er veldig viktig å gjere enda betre, skal vi ta med oss at utgangspunktet ikkje er så gale som nokon prøver å gjere det til. Det er, som sagt, inga sovepute, men ein inspirasjon til at vi skal gjere det enda betre. Så er det eit anna moment som eg har lyst til å ta opp, for å bringe litt nye moment inn i debatten sidan vi hadde han for ganske kort tid sidan. Ein av dei tinga som mange bedrifter bruker mykje tid på, er relasjonane sine til Nav. Nav er eit av dei organa som er veldig opptekne av at ting skal vere skriftlege og med ordentleg signatur på, gjerne med blyant, og ikkje berre elektronisk. Ein av dei tinga som eg trur det absolutt kan vere nyttig å sjå på, er nettopp det som skjer i kommunikasjonen mellom arbeidsgivar og Nav når det gjeld sjukemeldingar, arbeidsløysetrygd osv. I dei bedriftene eg har besøkt, har det vore ganske stor fokusering frå personalavdelinga på at det finst eit potensial for å rasjonalisere i den relasjonen som vil vere til glede både for bedriftene og for dei tilsette, berre for å bringe litt nytt inn, sidan vi har diskutert dette ca. tredje kvar dag i det siste.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-12-02:
Temaet om forenkling for næringslivet har vært tema ved flere anledninger i Stortinget denne uken, og det ligger i så måte an til å bli en repetisjon av disse debattene i dag. Senterpartiet og regjeringen er opptatt av dette temaet. Jeg vil i denne sammenheng også vise til at det var en samlet næringskomité som tidligere denne uken gikk inn for å fastsette et kvantifiserbart mål for forenklingsarbeidet. Et slikt mål må skape en merkbar og målbar endring til det bedre for bedriftene i deres hverdag. Dette arbeider regjeringen nå med, og vi i Senterpartiet er opptatt av å få til reelle forbedringer for bedriftene. Jeg vil i den sammenheng vise til arbeidet med Altinn og videre oppfølging av dette samt regjeringens gjennomgang av både aksjeloven og regnskapsloven. Fra Senterpartiets side er vi opptatt av å fjerne revisjonsplikten for småbedrifter samt å forenkle regnskaps- og rapporteringsplikten for små bedrifter. Dette vil være viktige bidrag for å forenkle hverdagen for disse bedriftene og frigjøre mer tid og flere ressurser til å skape verdier. Disse temaene vil vi få flere anledninger til å diskutere i denne sal når regjeringen er ferdig med sine vurderinger og legger fram konkrete forslag til behandling her i Stortinget.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-12-02:
For Senterpartiet er det en bærebjelke at ressurser forvaltes bærekraftig. I verden i dag skjer det en utarming av det biologiske mangfoldet. Utrydding av dyre- og plantearter gir uopprettelige skader og setter verdens matvaretrygghet i fare. Også i Norge må vi passe på at arter og naturtyper overlever. Det er ingen enkel oppgave, og det blir ikke lettere av at global oppvarming akselererer denne negative utviklingen. God miljøpolitikk skjer i balanse mellom bruk og vern. Bærekraftig bruk av naturen er ofte den beste måten å ta vare på de biologiske verdiene på. Samtidig er det sentralt at makt og ansvar er desentralisert for å sikre at lokal kunnskap blir brukt i miljøpolitikken. Interpellanten peker på et tema som vil være sentralt når vernesaker diskuteres: balansen mellom vern og bruk, og mellom statlig pålegg og lokal motstand. Øvre Anárjohka nasjonalpark er ett eksempel på vernesak i Finnmark. Her ser vi på den ene siden at det foreslåtte nasjonalparkområdet er store sammenhengende våtmarksområder og furuskog samt verdier knyttet til elvenær botanikk og samiske kulturminner. På den andre siden er motstanden mot forslaget stor lokalt. Kommunene, Finnmarkseiendommen, flyttsamelagene og andre går mot enten utvidelse av nasjonalparken, opprettelse av naturreservat eller begge. De argumenterer både med hensyn til bl.a. reindriften og andelen båndlagt areal. Direktoratet for mineralforvaltning og Norges geologiske undersøkelse går mot forslaget med hensyn til de rike malmressursene. Her det også grunn til å minne om at det foregår storstilt utvinning rett over grensen mot Sverige og Finland, som gir et stort potensial for utvikling i denne regionen. Dette er et godt eksempel på de vanskelige avveiningene som må gjøres når saken kommer til behandling. Når den vurderingen gjøres, er det sentralt også å ha kunnskap om hvor de sårbare artene eventuelt ellers finnes i landet, og hvor viktig det er for deres overlevelse at nettopp dette området vernes. Senterpartiets inngang er todelt: Vi må ta vare på naturen og overlate den til neste generasjon i minst like god stand som den var i da vi selv fikk den. Det er helt sentralt at vi i forvaltningen legger stor vekt på å skape en felles forståelse hos de ulike samfunnsgrupper og aktører om hvilke utfordringer vi faktisk står overfor, hvilke tiltak som faktisk er nødvendige, og hvordan disse kan gjennomføres. Den andre bærebjelken er omsorgen og respekten for folks levesett og livsverk og muligheter for næringsutvikling. God miljøpolitikk må baseres på at både fellesskapet og enkeltmennesker tar ansvar. Derfor er det helt sentralt at brukerinteresser sikres, i tillegg til de nødvendige naturinteresser, slik at lokalbefolkningen er med på laget. I behandlingen av vernesakene må vi derfor lytte til de lokale innspillene som har kommet inn.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-02:
Først vil jeg takke interpellanten for å reise dette viktige temaet. Som flere har vært inne på, hadde vi en debatt tirsdag i denne uken om forenkling og næringslivets administrative byrder knyttet til et forslag fra Venstre om 25 pst. reduksjon i skjemabelastningen. Debatten tirsdag var preget av at regjeringen og regjeringspartiene var mer opptatt av å polemisere mot enkelte påstander og tall i vårt representantforslag enn å ville gjøre noe med skjemabelastningen. Det var en følelse iallfall jeg satt igjen med. Dessuten ble det i løpet av debatten fremsatt en uforståelig påstand fra representanten Heggø fra Arbeiderpartiet om at en reduksjon i Brønnøysund-gebyrene ville medføre en mer komplisert hverdag for bedriftene. I så fall burde den logiske konsekvensen være at regjeringen og Arbeiderpartiet foreslo en massiv økning i gebyrene til Brønnøysundregistrene for å få mindre byråkrati og mindre skjemavelde. Dette føyer seg imidlertid inn i et svært rart syn på forenkling som den samme representanten har forfektet i flere debatter, bl.a. i debatten om et norsk regelråd, etter forslag fra Venstre. Også der fikk representanten Heggø det for seg at dette ville medføre økt byråkrati og mer skjemavelde, mens resultatene fra Sverige – et land statsråden nå ifølge ham selv henter inspirasjon og erfaring fra – har vist seg å være svært gode knyttet til etablering av det svenske regelrådet. Jeg opplever derimot representanten Botten som mye mer positiv og løsningsorientert. Det er jeg glad for. Jeg registrerte at statsråden i debatten på tirsdag nærmest bagatelliserte det forenklingsarbeidet som har blitt gjort i Sverige. Vel, det arbeidet har innebåret en mindrebelastning for svensk næringsliv tilsvarende 7 mrd. kr. Det er 7 mrd. kr som kan bli frigjort til verdiskaping i bedriftene. Danskene er nå i ferd med å fjerne 19 konkrete skjemaer, eller det de kaller «irritasjonsbyrder», som det danske næringslivet har pekt på som særlig byråkratiske. Avslutningsvis vil jeg kort gjenta noe av det som var mitt og Venstres hovedbudskap i debatten på tirsdag. Vi vil at det skal være enkelt å starte, drive og eie næringsvirksomhet i Norge. Målet må være å minske de administrative kostnadene som har oppstått på grunn av regler og skjemavelde. Målet må også være å skape en merkbar og målbar forandring til det bedre i bedriftenes hverdag. Derfor er det viktig at det snarest mulig settes et ambisiøst og forpliktende mål for reduksjon av det norske skjemaveldet. Jeg håper statsråden sier noe mer konkret i avslutningen av denne debatten.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Jeg vet ikke om statsråden fikk med seg at jeg brukte en tredjedel av taletiden på Øvre Anárjohka nasjonalpark. Jeg hørte ikke ett svar som gikk på det at over 70 pst. av Porsanger kommune er vernet. Jeg hørte ikke én kommentar til at det samme gjelder for Båtsfjord kommune. Det er litt synd. Men jeg har det ikke med å bli flau i tide og utide, og jeg er ikke flau for hva Fremskrittspartiet måtte ha vedtatt i 1993. Men det som utredningen og planene for Øvre Anárjohka nasjonalparks utvidelse går ut på, er faktisk ikke hva Stortinget vedtok i 1993. Her utvider man det mandatet som Stortinget ga, med nesten 300 pst. Hvis statsråden mener det er det samme, må han gjerne få lov til å kunne gjøre det, men jeg er altså av en helt annen oppfatning. En dikter i nord skrev en gang noe sånt som at finnmarkingen er som steinbiten. Stygg er han, lukter gjør han, og tar du havet fra ham, så biter han til alle kanter. Men lærer du ham å kjenne, er han noe av det likeste du vet om, sa han. Jeg har et spørsmål til statsråden, som nevnte at vi i disse områdene til og med har de fire store rovdyrartene. Det har vi allerede i nasjonalparken i dag, og det har vi også i mange andre nasjonalparker. Er det kvalitative eller kvantitative krav vi skal sette for å verne og frede? Da spør jeg rett ut: Hvilket biologisk eller zoologisk mangfold er det som har gått tapt i utredningsområdet siden 1976? Og hvilket biologisk og zoologisk mangfold er det utredningsområdet har, som man ikke allerede har på plass i nasjonalparken? Å påstå at man tilrettelegger for næringsliv når man oppretter nasjonalparker, har vi hørt før. Jeg har til gode å se det utøvd i praksis. Dessverre er det slik at det fratar kommunene å kunne få på plass næringslivsetablering. Vi hørte det samme når det gjaldt utvidelsen av Stabbursdalen nasjonalpark, der man fikk en utvidelse på størrelse med Vestfold fylke for noen år tilbake. Det har ikke kommet næringsliv der. Det er det de lokale klager på. Når det gjelder behandlingen av selve metodikken i planen, er det slik at grunneierforeningen i Angeli sier at de ikke engang får svar tilbake på sine brev til fylkeskommunen, og da kan man ikke si at dette er noe som er blitt utøvd og framført i forhold til demokratiske forutsetninger. Det er mange som ikke har blitt hørt.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Jeg har inntrykk av at alle som har deltatt i debatten, har forstått – utmerket vel – hva dette går ut på. Den eneste som jeg sitter med en følelse av at ikke har forstått det, er statsråden, som her er på et helt annet spor enn de øvrige debattantene. Jeg har lyst til å spørre statsråden direkte om et par ting. Det er slik at Stortinget har gitt et mandat. Det mandatet gikk ut på å vurdere en mulig utvidelse av Øvre Anárjohka nasjonalpark nedover til Gossjohkadalen – ikke oppover Anárjohkadalen. Det mandatet har Stortinget aldri gitt. Området som det ble gitt mandat til å utføre en konsekvensanalyse av, var primært begrenset til den såkalte inngrepsfrie naturkategorien villmarkspregede områder, dvs. områder som er over 5 km fra tyngre tekniske inngrep, som veier, åpne barmarksløyper, kraftlinjer osv. Stortinget ønsket ikke å provosere fram noen konflikt med lokalbefolkningen, og det var derfor en klar forutsetning at man i denne prosessen unngikk å inkludere områder med et stort konfliktpotensial. Er det blitt gjort? Kan statsråden svare på – ved en eventuell utvidelse – om landskapsvernområder i Øvre Anárjohka kun legges til villmarkspregede områder, utenom eksisterende områder hvor man har tyngre tekniske inngrep? Kan statsråden svare på om alle de veiene som er der i dag, og elvene Gossjohka og Anárjohka, fortsatt må være offentlig tilgjengelig for motorisert ferdsel, for det er nemlig disse årene lokalbefolkningen bruker? Det var to direkte spørsmål. Jeg håper jeg kan få svar på to så klare spørsmål – ikke ha en debatt om ulovlig barmarkskjøring.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Jeg er enig med interpellanten i at finnmarkingen er en likandes kar, og er det én ting jeg liker, er det grei, skvær og direkte tale. Men den direkte talen må være riktig. Det bidrar ikke til noen fornuftig debatt å fortelle at folk i nærheten av en nasjonalpark ikke kan komme ut til den nasjonalparken, slik at de er pliktige til å sitte hjemme og ikke bruke den, når vi vet at en serie aktiviteter som er listet opp, er fullt forenlige med det å drive en nasjonalpark. Det bidrar heller ikke til klargjøring av dette å si at ingen, noen steder, har fått noe næringsmessig ut av nasjonalparker. Jeg vet ikke om representanten følger med i hva som skjer i Norge. Da vi for en tid tilbake skulle utlyse tittelen «nasjonalparkkommune» og «nasjonalparklandsby», var det er vell av kommuner som ivrig ønsket denne statusen. Neste år skal vi ha en stor konferanse med kommuner rundt nasjonalparkene. Det er massiv interesse for å delta på dette, og å fordele den verdiskapingen. Hvis jeg skal nevne ett eksempel, så la meg nevne det senterpartistyrte Lom. De har tre nasjonalparker innenfor Lom kommune, hvis jeg ikke husker helt feil, de har en stor del av sin kommune vernet og ser dette som en fantastisk stimulans til lokalt næringsliv. Hvis vi alle – enten det er i Oslo eller i Finnmark – viste den samme kreativiteten som Lom til å skape næringsvirksomhet, ville vi komme veldig langt. Så svartsynet er det ikke noe grunnlag for. Det som imponerer meg lite, er at Fremskrittspartiet altså slutter seg til en generell nasjonalparkplan. Men iallfall i de tre årene jeg har vært miljøvernminister – det er mulig det var annerledes før det – kan jeg ikke huske at jeg har hørt et pent ord om vern eller nasjonalparker i Stortinget fra Fremskrittspartiet. Hver gang det finnes bitte lite grann misnøye ett eller annet sted som man kan plukke opp, griper man tak i det og hauser det opp, istedenfor å stå fast ved det man har vært med på. Men det betyr ikke at alt skal være nøyaktig som det var i nasjonalparkplanen, at det ikke er noen feil og mangler der, men i politikken må man av og til kunne stå fast på noen hovedlinjer, og så håndtere innvendinger og vanskeligheter underveis. Hvis man ikke kan det, er man iallfall ikke regjeringsdugelig. Bare partier som klarer å fastholde noe over tid, er regjeringsdugelige i Norge. Ja, SV har bevist at vi er det. Mange trodde ikke at vi var det, men vi har bevist at vi er det. La meg til slutt si, siden representanten mente at finnmarkingene gjør krav på å komme ut i naturen, og at det må skje ved motorferdsel, at det i dagens Altaposten er en meningsmåling fra Finnmark som viser at et stort flertall av finnmarkingene ønsker flere kontroller for å få bukt med ulovlig barmarkskjøring. Ifølge denne meningsmålingen, hvor tusen finnmarkinger over hele fylket har blitt spurt, er det 85 pst. – ikke 85 pst. av befolkningen på Grünerløkka, men 85 pst. av befolkningen i Finnmark – som mener at man må ha mer kontroll med ulovlig barmarkskjøring i fylket for å få bukt med noe som kan ha en negativ virkning på miljøet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Det har vært en viktig, god og til dels ganske underholdende debatt, hvor undertegnede har blitt plassert i 1850-tallet, steinalderen og andre tidsepoker. Nå er det slik at den rød-grønne regjeringen utelukkende ser framover, men hvis dette er antydninger om hvor lenge vi kan sitte tilsvarende framover i tid, synes jeg det er gode ideer som vi bare må ta med oss. Så har flere vært inne på ulike begreper – at nok er nok, og Myhre sa at vi skal ikke verne i det uendelige. Det var jo nettopp det som lå i mitt innlegg. Vi er nå kommet til slutten av verneplanen for nasjonalparker. I løpet av 2010 regner vi med at den er fullført. Da setter vi strek for noe jeg mener har vært en veldig stolt epoke i norsk miljøvern, og som Stortinget har klart å fastholde under ulike regjeringer. Det er en veldig god ting. Vi avslutter det i 2010, og da ligger det ikke klart mange nye, store verneområder, men da går vi over på andre temaer. Tre talere fra Arbeiderpartiet og også Senterpartiets taler var inne på de vanskelige avveiningene lokalt mellom vern og bruk. Ingalill Olsen sa også at vern gjennom bruk er det beste vern, og jeg deler den oppfatningen. Når man kan bruke et område på en fornuftig måte i tråd med verneformålet, er det den beste form for vern. Svarene på de spørsmålene som interpellanten stiller, er av de temaene som man skal gå grundig igjennom i møte med kommunene. Vi skal lytte til lokalbefolkningen. I forbindelse med alle tidligere nasjonalparker har det vært gjort lokale tilpasninger for å få dette til på en best mulig måte. Det kan selvsagt alltid finnes mennesker som ikke er gode nok i dialog, men den klare tilskynding jeg sender er: La oss ha en god samtale om det for å se hvor langt vi kommer for å få det til på en måte som er av både lokal og nasjonal interesse. Men om debatten har vært god, har den ikke alltid vært like presis. La meg illustrere mangelen på presisjonsnivå hos opposisjonen. I går sa Høyre i spontanspørretimen at 70 pst. av Norges areal er berørt av inngrepsfrie naturområder. I dag kommer Høyre opp og sier at opptil 50 pst. av Norge er berørt av inngrepsfrie naturområder. Forskjellen mellom 50 pst. og 70 pst. er like stor som Finnmark fylke og Troms fylke til sammen. Så det utgjør en forskjell. Ingen av tallene er riktige etter min oppfatning, men den ene dagen er det 50 pst., og den andre dagen er det 70 pst. Det er underholdning, og det passer bra for programmet Nytt på nytt, men det passer ikke godt hvis man ønsker en presis diskusjon om vernepolitikken. En av dem jeg ser opp på på veggen – og jeg ser opp på anegalleriet over tidligere miljøministere – som, sammen med Thorbjørn Berntsen, kanskje har bidratt mest til norsk vernepolitikk, er Børge Brende. Han tok fram igjen nasjonalparkplanen, gjorde den til sitt hovedanliggende og fikk til mye vern. Han fikk til og med til de fantastiske åpningene av nasjonalparkene som vi nå har. Så Høyre burde følge i hans fotspor, ikke alltid hausse opp konflikter.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Finnmark er Norges største fylke i areal, med knappe 73 000 innbyggere fordelt på 48 649 km2. Finnmark er både vakkert og vilt, med store deler uberørt natur og variasjon mellom kyst og innland. Jeg bor på ei øy hvor 71o nord passerer midt over øya. Det vil se karrig ut for de fleste som kommer dit, men til tross for begrenset vegetasjon og vanskelige vekstforhold er havet fullt av fisk, øyene rundt bugner av multer, rypene frister jegere, og reinkjøtt er fast på menyen i de fleste finnmarkshjem. Vi finnmarkinger er glad i det flotte fylket vårt, og vi bryr oss om å ta vare på naturen. Men vi vil også utnytte ressursene som finnes der. Det er nemlig ressursene som gjør at folk har bosatt seg i Finnmark. Norges største andel av mineralske ressurser ligger i vårt fylke, vinden kan temmes til vindkraft, fisken gir mange arbeidsplasser, og Snøhvit gir mye optimisme i Hammerfest. Vi finnmarkinger er ikke mot vern. Vi trenger å ta vare på uberørt natur, og vi har nasjonalparker i Øvre Anárjohka, i Øvre Pasvik, på Varangerhalvøya, i Stabbursdalen og på Seiland. Totalt utgjør disse arealene, før en eventuell utvidelse av Øvre Anárjohka, 4 376 km2 – nesten 10 pst. av Finnmarks areal. Men det er som flere andre har sagt, flere båndlagte og regulerte områder: Vi har nasjonale laksefjorder hvor fiskeoppdrett har begrensninger. Store deler av Porsanger kommune er båndlagt til vern gjennom nasjonalparken og Forsvarets disponering av areal. Porsanger er sannsynligvis Norges mest båndlagte kommune, hvor andre enn kommunen selv disponerer og styrer arealene. Det er ikke noen enkel situasjon for kommunestyret i Porsanger. De føler begrensning i bruk av sitt areal til tross for at kommunene er gitt arealmyndighet. All disponering av areal, også vern, må skje i nært samarbeid med lokalbefolkningen, representert ved kommunestyrene. Vekst og vern trenger ikke å være en motsetning og spesielt ikke i et fylke som er så spredt befolket som Finnmark er. Vi som bor der, skal kunne drive næringsutvikling, skape ny virksomhet og utnytte naturressursene, men vi har også et ansvar for å ta vare på vår egen natur. Finnmarksnaturen er et skattkammer og en mulighet for rekreasjon og naturopplevelser for flere enn fylkets innbyggere. Mange nordmenn har fått øynene opp for Finnmarks barske og vakre natur, ikke minst gjennom Finnmarksløpet, som går om vinteren, og Lars Monsens turer over vidda. Vi tar gjerne imot mer besøk. Vi trenger ikke mer vern av vår natur. Vi trenger mer bruk. Ta med joggeskoene og vandre i finnmarksfjellene, og vi kan garantere at dere får verneverdige minner, men også et ønske om å bruke naturen enda mer. Fredriksens oppfatning av vern er at det er frisk luft og natur som vi ikke har tilgang til, at vi ikke kan bruke naturen og den friske luften. Sånn er det ikke. Vi kan bevege oss også i vernede områder. Men hvis vi skal ha folkelig oppslutning om vern, må lokalsamfunnene involveres, lyttes til og kunne påvirke resultatet. Tilbake skal lokalsamfunnene ta vern på alvor og bekjempe bl.a. ulovlig barmarkskjøring, som er et stadig økende problem i Finnmark. Vår natur skal brukes, men ikke misbrukes.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-11-18:
For det første har Høyre, som representanten Nordtun er vel kjent med, en bred inngang til borgerlig samarbeid. Vi søker å samarbeide med alle som ønsker å samarbeide med Høyre. Det er veldig viktig for Høyre. Det har det alltid vært. Vi er det eneste klare ja-partiet. Vi programfestet ja til EU i våre programmer for lang tid tilbake. Det kommer fortsatt til å stå der. Landsmøtet til Høyre har aldri vært i tvil om at det er vårt standpunkt. Vi jobber aktivt og iherdig for norsk EU-medlemskap. Når det er sagt, er det jo eksempler på at denne regjeringa ikke klarer å koordinere seg i EU- og EØS-saker, og nettopp derfor gjør det vanskelig å komme tidlig inn i de sakene som nå ligger på EUs bord. Vi har sett eksempler, og vi kommer til å se eksempler, på at det er uenighet mellom departementer, mellom partier, som gjør at den norske posisjonen ikke kommer tidlig nok fram. Ett av de eksemplene vi sannsynligvis også kommer til å diskutere her i dag, er saken om alkoholreklame, der regjeringa har kommet sent på banen og dermed kanskje har mistet noen av mulighetene til å påvirke.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-11-18:
Jeg kan gjerne svare igjen. For det første er det sånn at Høyre alltid har ønsket et tettest mulig samarbeid med EU. Det gjelder selvfølgelig også på det økonomiske området. Det svaret ga jeg også tidligere, i vår, og det kan jeg gjerne gjenta. Når det så gjelder spørsmålet om hvordan man skulle håndtere finanskrisen, er det det å si at de landene i eurosonen og i EU som i dag har problemer, har skaffet seg de problemene selv. Det er verken EUs eller eurosamarbeidets feil at de har havnet i problemer. Men EU har vist evne til å stå sammen og forsøke å løse disse problemene. For å bruke et eksempel: Da Hellas havnet i problemer, var det først noe uenighet i EU om hvordan de skulle klare å løse ut Hellas. Det klarte de, og de har laget gode mekanismer for å hjelpe også andre land. Nå ser vi at Irland er i en tilsvarende situasjon og har trøbbel. Da er det EU som rekker ut en hånd til Irland og sier at de ønsker å hjelpe dem, mens EU-landet Irland kanskje er noe motstrebende. Så ja, Høyre ønsker et tettest mulig samarbeid.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-11-18:
Høyre har inntatt den posisjonen at vi også ønsker å avvente hva regjeringa legger fram for Stortinget. Dette er jo primært regjeringas oppgave, og det er mildt sagt et sprikende syn internt i regjeringspartiene på hvordan datalagringsdirektivet skal håndteres. Nå er det en evalueringsprosess på gang, og det er innkalt til en evalueringskonferanse i desember. Jeg spurte også i mitt innlegg om utenriksministeren kunne redegjøre for hvilke norske posisjoner som vil bli spilt inn i det evalueringsarbeidet. Det er selvfølgelig interessant for oss å vite hvilken retning EU tar her. Men først og fremst er dette en oppgave som regjeringa internt må løse, og legge fram en sak for Stortinget som Stortinget kan behandle.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Det var interessant å høre på lederen av komiteens betraktninger omkring redegjørelsen som utenriksministeren hadde her om dagen. Jeg synes også det var viktig det lederen understreket, at man skulle være «framoverskuende», slik som utenriksministeren var i sin redegjørelse – framoverskuende med hensyn til hvilken innflytelse man skal ha i Europa, og at man må være proaktiv i sakene. Nå er det jo slik at Høyre har ambisjoner om å komme i en regjering i framtiden – når nå det måtte bli! Vi ser at Fremskrittspartiet peker seg ut som en samarbeidspartner for Høyre i en regjering. Fremskrittspartiet har ennå ikke presentert sin Europa-politikk. Vi kan iallfall ikke se noen klare konturer av den. De har sagt at dette skal hver enkelt gjøre seg opp en oppfatning om, det skal ikke de ha noen oppfatning om. Hvordan ser Ine Marie Eriksen Søreide på en eventuell regjering som hun måtte sitte i; ville den bli så mye bedre enn den trepartiregjeringen som har et samlet syn på hvordan vi skal opptre i Europa- og EØS-saker?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet og regjeringen er iallfall enige om én ting – at denne avtalen om EØS som vi har i dag, er den aller, aller beste ut fra den situasjonen vi er i. Høybråten har vært, og er fortsatt, en sterk forsvarer av EØS-avtalen, og det er bra. På nettsidene til Kristelig Folkeparti er det en del argumentasjon for hvorfor vi ikke bør bli medlem av EU. Det er for så vidt greit. Man begrunner det bl.a. med underskudd på demokrati, dårlig handlefrihet, enighet i utenrikspolitikk osv. osv. Det jeg vil fram til, er: Synes representanten Høybråten at demokratiet er godt utviklet under EØS-avtalen, og føler Høybråten seg vel med de ulike direktivene som blir trukket ned over hodet på oss av EU-systemet? Er det et godt demokrati, slik vi håndterer de tingene?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
I ein liknande debatt for ca. eit halvt år sidan stilte eg representanten Eriksen Søreide spørsmål som eg då følte eg ikkje fekk svar på eigentleg, så eg spør igjen no. Spørsmåla vil ha like stor verdi no og i lang tid framover, trur eg. Spørsmåla er enkle: Ønskjer Høgre framleis eit snarleg norsk medlemskap i Den økonomiske og monetære unionen? På kva måte vil ein slik medlemskap verte ein fordel for Noreg i samband med handtering av finanskrisa no, eventuelt ein fordel i handtering av framtidige finanskriser?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Representanten Myhre held eit nesten ti minutt langt innlegg om den økonomiske situasjonen i Europa utan å seie eitt ord om dei arbeidsledige, nesten halvparten av dei unge i mange europeiske land, utan å ta opp kutta i inntekter og pensjonar som folk over heile Europa no opplever, utan å nemne den nyfattigdomen som no breier seg i heile Europa, og nesten utan å snakke om folk flest i det heile, dei som verkeleg tek rekninga i Europa no. Så må eg jo seie at den analysen som her vert lagd til grunn, er grenselaust fordummande – det er sikkert eit uparlamentarisk uttrykk, så unnskyld meg. For det er jo systematisk sånn at land med ein velferdsstat har klart seg betre gjennom krisa enn dei som ikkje har det. Kvifor det? Jo, fordi ein har ein buffer i velferdsstaten, fordi ein kan føre ein ekspansiv politikk, og fordi ein har sunnare statsfinansar på grunn av eit høgt skattenivå, slik at ein ikkje treng å låne seg ut av det eller spy ut oljepengar(presidenten klubbar) (presidenten klubbar) Har representanten Myhre nokre refleksjonar om kvifor det går så bra med Norden i forhold til Hellas og Irland osv.(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)