Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-04-19:
Elektrifisering er vår viktigste klimaløsning og vår største mulighet til å sikre framtidige lønnsomme arbeidsplasser og økt verdiskaping. Tilgang på fornybar kraft er en av våre viktigste konkurransefortrinn. Ambisjonene for elektrifisering og omstilling er store, og vi må unngå at nettilknytning blir en barriere. I tillegg til å erstatte fossil med elektrisitet må Norge raskt klare å innfase en ny utslippsfri teknologi. For å lykkes er det behov for store strukturelle endringer i hvordan man bygger ut nettet og finansierer nettselselskapene. Framtidige energisystem må også ta høyde for mer kompleksitet som følge av økt energimiks, mer bruk av smarte løsninger for å redusere effektbruken og behov for mer effektive konsesjonsprosesser for raskere utbygging av nettet. Det haster å få på plass et mer dynamisk energisystem for å unngå flaskehalser i strømnettet. I bergensområdet er det forventet en forbruksøkning de neste tiårene som tilsvarer det totale forbruket i Oslo. Lyse Elnett i Rogaland har hatt en markant økning i elektrifiseringstakten de siste to årene. De forventer en dobling av forbruket i løpet av de neste 5–10 årene. Begge forutsetter nok kapasitet i transmisjonsnettet til Statnett. En kartlegging av framtidig effektbehov i Agder viser mer enn en dobling i nær framtid. Fleksibilitet er løftet fram som en løsning på framtidens nettutfordringer, men det løser ikke utfordringene med store effektbehov til bl.a. ny kraftintensiv industri. Et uttrykk for endringene er bl.a. at NVE har til behandling ca. 300 søknader fra aktører som vil koble seg til kraftnettet. Det er en økning på 50 pst. Det er både nye selskaper og eksisterende nettselskaper som må oppgradere nettet for å møte økt forbruk. Det er viktig at kostnadene til utvikling og drift av strømnettet holdes under kontroll. Inntekstreguleringen av nettselskapene er derfor utformet med sikte på nettopp effektiv drift, utvikling og utnyttelse av strømnettet. Men dagens modell er ikke designet for det paradigmeskiftet vi nå står overfor, der vi både skal elektrifisere fossil energibruk og tilrettelegge for framtidsrettet industri. Nettleien i regioner med mye økt forbruk som følge av elektrifisering kan bli veldig høy. Dagens regulering straffer nettselskaper som bygger nye anlegg for ny industri, framfor å premiere dem. Nettselskaper, og særlig langs kysten, må knytte til nytt stort forbruk ytterst i sitt nett for å elektrifisere ferger, skip, havbruksanlegg og annen virksomhet som tidligere ikke krevde mye effekt, samt ny industri. Slik inntektsreguleringen i dag er designet, vil disse investeringene trekke ned den målte effekten, og dermed avkastningen. Nettselskapene har ikke insentiver til å legge til rette for en ønsket elektrifisering, men gir tvert imot insentiver til å utsette og unngå investeringer. Det er derfor viktig at nettselskapene får insentiver til å gjøre de nødvendige investeringer i tide. Brukstid og etableringskostnader er avgjørende faktorer for om ladeinfrastruktur skal bli lønnsom. Markedet må få fungere der det er grunnlag for det, men for at folk og bedrifter skal velge utslippsfrie løsninger, må det bygges ut tilstrekkelig ladeinfrastruktur også i områder og sektorer der det ikke er mulig å få lønnsomhet. Vi registrerer at utfordringer og behov er forskjellige i ulike deler av transportsektoren. Personbiler trenger mange ladepunkter, mens effektbehovet er hovedutfordringen for maritim transport. Økt behov for koordinering og samarbeid mellom nye aktører øker kompleksiteten. Det må derfor utformes gode målrettede rammevilkår som tar høyde for de ulike utfordringene. Transporten i nettet har fram til nå gått én vei – fra produksjon til kunde. Nå er også kunder blitt produsenter gjennom eksempelvis solceller og nye kilder til energi, som biogass, spillvarme, fjernvarme, osv. Det gjør at kompleksiteten i energisystemet må håndteres på nye måter. Energisystemet og rammevilkårene må derfor bedre tilrettelegge for å sikre at kraft kan transporteres fra nye fornybare kilder til ulike aktører i et samfunn i omstilling. Statlige avgifter utgjør i dag om lag 36 pst. av samlede kostnader til strømbruk. For husholdningskunder har elavgiften som nettselskapene tar inn, økt med ca. 40 pst. de siste syv årene. I tillegg står vi nå foran en stor økning i kostnader som følge av oppgraderinger i strømnettet. Det er bred tilslutning i befolkningen til elektrifisering av samfunnet, men det er en grense for hvor mye den enkelte forbruker eller virksomhet kan belastes økonomisk før det oppfattes som urimelig. Vi er derfor helt avhengig av sosial aksept for å lykkes med omstillingen. Lang planlegging og saksbehandlingstid er også en utfordring. Nettet bør bygges ut der det er et reelt behov. Når det tar ca. 10 år å bygge ut nett, blir tidshorisonten vanligvis for lang for industrien. Vi må unngå at bedrifter velger å etablere seg i andre land som følge av mangel på overføringskapasitet eller at kostnadene for nettilknytning blir for høye. Elektrifisering er også en av de største forretningsmulighetene for Norge. NHOs prosjekt «Grønne elektriske verdikjeder» peker på elektrifisering som en av de største næringsmuligheter for Norge. De framhever maritim sektor, batteriproduksjon, hydrogen, utvikling og drift av kraftprosjekter i utlandet, optimalisering av kraftsystem og leverandørkjeden for havvind. Alt dette krever en radikal omstilling av vårt energisystem. I dag er det førstemann til mølla som bestemmer rekkefølgen for nettilgang. Det fungerer i en tid med god tilgang på kraft og få søkere. I dag, når fornybar energi er blitt en knapphetsressurs, er ikke dette holdbart. Det er også en demokratisk utfordring at dagens prioritering skjer i lukkede fora. Det bør være i samfunnets interesse med åpne prosesser der man også kan vekte ulike hensyn, som f.eks. sysselsetting, verdiskaping, regional utvikling, klima, osv. Dagens førstemann til mølla medfører også at eventuelle økte nettkostnader blir fordelt skjevt dersom de første slipper å betale anleggsbidrag. Klimautfordringene og rask innfasing av lavutslippsteknologi stiller langt høyere krav til planlegging og utvikling av nettet enn vi har sett tidligere. Nettselskapene merker dette i form av stor økning i antall kunder som ønsker tilknytning, og økning i størrelse på effektuttaket. Kartlegging av framtidig energibehov bør få økt prioritet for å gi bedre grunnlag for planlegging av nettet. Statnett bør få en mer aktiv rolle med å redusere flaskehalser raskest mulig. Dersom vi skal lykkes med å komme i forkant og gi forutsigbarhet for næringslivet, må vi ikke miste forspranget vi har. Arbeiderpartiet mener det er behov for en nasjonal strategi for elektrifisering som identifiserer utfordringene og barrierene og kommer med forslag til nye, gode, samfunnsøkonomiske løsninger. Vi mener det ikke kan overlates til hvert enkelt nettselskap, til hver kommune eller til markedsmekanismer alene. Norge har store ambisjoner og en krevende tidsplan for elektrifisering. Maksimal reduksjon av klimautslipp til lavest mulig pris samt økt sysselsetting og verdiskaping må være viktige politiske mål som må balanseres. Så spørsmålet er: Hvordan vil statsråden konkret bidra til at nettselskapene kan være mer framoverlente og legge til rette for elektrifisering?