Sylvi Graham (Høyre), 2015-04-14:
Jeg vil også gjerne starte med å rose regjeringen og utenriksministeren for å løfte og styrke menneskerettighetsarbeidet ved å legge fram den første menneskerettighetsmeldingen på 15 år. Det var på høy tid. Respekt for menneskerettighetene er et utenrikspolitisk mål, men også et middel for å oppnå varig utvikling og sikkerhet, og menneskerettigheter skal nå vektlegges og integreres i all utenriks- og utviklingspolitikk. Det er verdt å merke seg det store engasjementet for menneskerettigheter, og jeg vil understreke viktigheten av at sivilsamfunnet både er pådriver og vaktbikkje i arbeidet med å ivareta og fremme menneskerettighetene. Det er kommet inn over 400 innspill fra sivilsamfunnet til denne meldingen, og de fleste innspillene er tatt hensyn til i arbeidet videre. Når vi snakker om menneskerettigheter, skal vi ikke glemme de gode nyhetene. Flere land går i demokratisk retning. De økonomiske, sosiale og kulturelle rettighetene er blitt bedre i de fleste land Norge gir bistand til, ifølge Norad. Teknologisk utvikling og digital kommunikasjon gir nye muligheter for ytrings- og pressefrihet. Men dessverre gir krig, konflikter og store humanitære kriser komplekse utfordringer og setter menneskerettighetene under økende press globalt. I meldingen fokuseres det på de grunnleggende menneskerettigheter – sivile og politiske rettigheter – som vi ser er under stadig økende press flere steder i verden, herunder i Russland, Sentral-Asia, Latin-Amerika, Asia, Afrika og ikke minst i Midtøsten. Sivilbefolkningen i Syria, Irak og i andre konfliktområder lider under uhyrlige overgrep. Terrorangrepene i København og Paris har understreket viktigheten av å stå opp for ytringsfriheten, pressefriheten og forsamlingsfriheten. Utenriksminister Brende har sagt at menneskerettigheter er samfunnets kanarifugl, med henvisning til gruvearbeiderne som pleide å ha med seg en kanarifugl ned i mørket. Døde den fuglen, var det fare på ferde. Økende press på menneskerettigheter er ofte det første tegnet på at et land utvikler seg i feil retning. I krig og konflikt er kvinners rettigheter gjerne blant det første som blir satt til side. I Irak og Syria flykter jenter for ikke å bli solgt som varer til ISILs hær. I Sør-Sudan blir kvinner voldtatt når de henter mat og vann. I Nigeria er over 270 tenåringsjenter kidnappet av terrorgruppen Boko Haram – vi hørte vel i dag enda flere tall. Norge må stå opp for kvinnene, for jentene som nektes skolegang, for barn som giftes bort og blir kjønnslemlestet, og for kvinnelige menneskerettighetsforkjempere. Vold og drap mot kvinner blir i mange land ikke straffet. I FN ser vi at en gruppe «likesinnede stater», herunder Saudi-Arabia, Syria, Egypt og Kina, bevisst og systematisk undergraver og svekker FNs menneskerettighetsråd. Disse landene hevder at menneskerettighetene er bygget på vestlige, eurosentriske sivile og politiske rettigheter som er i konflikt med deres tradisjonelle verdier. Med dette til grunn undertrykkes menneskerettighetene og særlig kvinners rettigheter systematisk. Det er viktig at Norge bidrar til å bygge allianser på tvers av regioner for å motvirke disse kreftene. I meldingen legges det særlig vekt på individets frihet og medbestemmelse, og her rettigheter som er under særlig press, slik som ytringsfrihet, forsamlings- og foreningsfrihet og tros- og livssynsfrihet. Disse rettighetene er grunnleggende for ethvert samfunn. Det er statenes ansvar å beskytte menneskerettighetene og forhindre alle former for diskriminering og vold, inkludert vold mot kvinner, barn, tros- og livssynsminoriteter, urfolk, personer med nedsatt funksjonsevne og seksuelle minoriteter. Det er et økende gap mellom de forpliktelser statene har påtatt seg, og etterlevelsen av menneskerettigheter i praksis. Manglende etterlevelse skyldes ofte manglende evne og manglende systemer for å sikre beskyttelse av rettighetene. Men det skyldes også manglende vilje. En hovedutfordring er derfor å sikre nasjonal etterlevelse av menneskerettigheter. Det internasjonale systemet for å beskytte menneskerettighetene må bli bedre. Kun 3 pst. av FNs budsjett går til den tredje pilaren om menneskerettigheter. Dette er altfor lite. Det er derfor bra at regjeringen nå arbeider for et mer effektivt FN og for å styrke FNs kapasitet til å bistå landene i deres menneskerettighetsforpliktelser. Det bør være klare kriterier for land som søker medlemskap i FNs menneskerettighetsråd. Vi må jobbe for å styrke lands evne og kapasitet til å følge opp sine menneskerettighetsforpliktelser og anbefalinger fra FNs landhøringer. Vi må fortsette å arbeide med å styrke FNs tredje pilar, og i år er det avsatt 30 mill. kr ekstra i vårt budsjett til styrking av menneskerettighetene – til sammen 380 mill. kr. Utdanning er sentralt i arbeidet med å fremme menneskerettighetene. Det har vært nevnt tidligere her – Norge tar nå en global lederrolle i arbeidet med relevant utdanning av god kvalitet for alle, med særlig vekt på jenter og barn med nedsatt funksjonsevne, de fattigste barna og barn i krise og konflikt. Det er viktig at Norge er en pådriver for at internasjonal humanitærrett respekteres, sånn at militarisering og angrep på skoler og universiteter stanses, bl.a. ved å ta en lederrolle i arbeidet med å fremme Lucens-retningslinjene – Safe Schools-initiativet – internasjonalt. Mange av konfliktene vi ser i dag, handler om manglende respekt for trosfrihet og andres religion. For to uker siden ble 148 mennesker drept i et islamistisk terrorangrep på en høyskole i Kenya, hvor terrororganisasjonen Al Shabaab sto bak. Hovedmannen bak angrepene var angivelig en velutdannet jurist som var tidligere lærer ved en islamsk skole i Kenya. Vi ser stadig flere tilfeller av at ideologisk ekstremisme, snarere enn fattigdom, truer menneskerettelighetene og munner ut i krig og konflikt flere steder i verden. Derfor er det så viktig å fremheve religions- og trosfrihet som sentrale menneskerettigheter. Terrororganisasjoner bryr seg lite om internasjonalt rettsvern – disse ser på menneskerettighetene, demokratiet og folkeretten som vestlige konstruksjoner som er i strid med deres forståelse og tradisjon. Meldingen fokuserer som sagt på grunnleggende sivile og politiske rettigheter, som vi ser er under økende press. Likevel er det viktig å understreke, som vi også gjør i våre merknader til meldingen, at sivile og politiske rettigheter, sammen med økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, utgjør et udelelig hele. Dette reflekteres også i regjeringens arbeid med å fremme menneskerettighetene. Jeg vil mot slutten gå videre med å fokusere på næringslivets rolle. Næringsliv og menneskerettigheter dreier seg ikke bare om næringslivets samfunnsansvar for å respektere menneskerettighetene, men også om næringslivets betydning for å fremme og ivareta menneskerettighetene i et større samfunnsperspektiv. Norsk næringsliv som er aktivt ute, bidrar til økt inntektsgrunnlag og økonomisk utvikling. Bare i Afrika omsetter norske virksomheter for 60 mrd. kr hvert år. Det er omtrent det dobbelte av et årlig bistandsbudsjett. ILO har beregnet at verden trenger 600 mill. flere jobber det neste tiåret. Jobbskaping er helt avgjørende for å sikre at veksten blir inkluderende, bærekraftig, og at den bidrar til demokratisk utvikling. Et ansvarlig næringslivsengasjement kan øke respekten for menneskerettighetene, og derfor er det viktig at Norge fortsetter å ha en ledende rolle for gjennomføring av FNs veiledende prinsipper for menneskerettigheter og næringsliv. Ulovlig kapitalflukt, penger fra korrupsjon og kriminalitet, er et annet alvorlig hinder for utvikling. Får man ikke inn skatt, får staten mindre penger til skoler, sykehus, infrastruktur og andre viktige offentlige oppgaver. Skatteunndragelse er et problem over hele verden og svekker tilliten mellom staten og befolkningen. Dette er mest alvorlig for fattige land, som er helt avhengig av skatt for å kunne skape utvikling. Å sikre det internasjonale og nasjonale menneskerettighetsarbeidet krever både politisk og økonomisk engasjement. En samlet utenriks- og forsvarskomité har understreket at det verken er mulig eller ønskelig at dette bistandsfinansieres alene. Nasjonale myndigheter i alle land må prioritere finansiering av menneskerettigheter. Det er beregnet at ulovlig kapitalflyt utgjør tusener av milliarder kroner hvert år – mer enn all bistand og alle utenlandsinvesteringer til utviklingsland til sammen. Derfor støtter komiteen regjeringens arbeid for å utvikle konkrete internasjonale og nasjonale instrumenter og standarder for å begrense internasjonal kapitalflukt og skatteunndragelser. Stater trenger effektive og transparente løsninger for skatteinnkreving. Vi trenger tiltak som gjør at enkeltpersoner, bedrifter og stater ikke motiveres til skattetilpasning, kapitalflukt eller korrupsjon. Norge må dessuten stille tydelige krav til mottakere av norsk bistand om vilje til fremgang innen menneskerettigheter, demokrati og rettsstatsutvikling. Det er viktig å reagere på alvorlige menneskerettighetsbrudd – og at det kan få konsekvenser for samarbeidet. Derfor er det bra at regjeringen fokuserer på å styrke norsk kapasitet og kompetanse og å styrke opplæringen i UD om menneskerettigheter. Jeg vil igjen rose regjeringen og utenriksministeren for en omfattende og betimelig stortingsmelding, som på en grundig måte løfter vårt internasjonale menneskerettighetsarbeid ved tydelig å vise at menneskerettigheter både er et mål og et middel, og at menneskerettigheter nå skal integreres i all utenriks- og utviklingspolitikk.