Sylvi Graham (Høyre), 2012-12-05:
Sett i perspektiv ser vi at vi har det godt i Norge. Vi har høy sysselsetting, god lønnsvekst og – for de fleste – et godt og trygt arbeidsliv. For de fleste er ikke arbeidsplassen bare et sted å skaffe seg inntekt på. Det er også en sosial arena som betyr veldig mye. Men det er dessverre fortsatt altfor mange som står utenfor. Og det er særlig i én gruppe at mange står utenfor: mennesker med funksjonsnedsettelser. Nedsatt funksjonsevne betyr ikke alltid nedsatt arbeidsevne. Med litt tilrettelegging kunne mange flere i denne gruppen vært i jobb – med alt det innebærer av høyere inntekt, sterkere sosialt nettverk for den enkelte og lavere trygdeutgifter for staten. Likevel står fortsatt over 80 000 i denne gruppen ufrivillig utenfor arbeidslivet. Sysselsettingsandelen er lav – og fallende. Det er ikke bare andelen som faller. Også i absolutte tall har vi sett en nedgang de siste årene. Siden 2008 har andelen falt med nesten fem prosentpoeng. Det er om lag 40 000 færre funksjonshemmede i arbeidslivet nå enn det var for få år siden. Og verst av alt: Utviklingen har akselerert det siste året på tross av at fallet i sysselsettingen har stoppet opp for befolkningen for øvrig og på tross av regjeringens sysselsettingsstrategi. I denne salen for ett år siden – omtrent på dagen – gjorde jeg noe så aparte som å skryte av regjeringen. Æres den som æres bør, sa jeg, fordi regjeringen endelig hadde løftet denne problemstillingen ved å legge fram en handlingsplan, men jeg advarte samtidig om at det regjeringen la fram, var for lite, for sent og at planen omfattet for få, nemlig hovedsakelig de under 30. Dessverre ser sysselsettingstallene ut til å ha gitt meg rett. I tallene er det ingen effekt å spore av handlingsplanen. Det er heller ikke markante forbedringer i årets budsjett. Det er ganske talende at det punktet som regjeringspartiene oftest trekker fram i forbindelse med dette budsjettet og denne saken, er 30 mill. kr til å hjelpe unge under 30 år i jobb. Det er vel og bra – for all del. Men det er altså en tolvtusendel av budsjettet – med andre ord ikke en særlig imponerende satsning. Dette er et status quo-budsjett, og de funksjonshemmede som vil ut i jobb, kan ikke leve med status quo. De trenger nye ideer og bedre løsninger – ikke fire år til med den samme gamle politikken. Men det er ett unntak, nemlig ordningen med arbeids- og utdanningsreiser som regjeringen nå gjør permanent. Det er bra. Dog: De gjør den permanent etter at de år etter år har stemt den ned i denne sal. Og ikke nok med det: De betaler for den ved å ta pengene fra personer med store sykdomsutgifter som inntil nå har kunnet trekke fra disse utgiftene på skatten. Mange av disse har kunnet være i arbeid på grunn av denne ordningen. Regjeringen tar altså med den ene hånden og gir med den andre. Samtidig kan man tenke på alle dem som med riktig tilrettelegging, som f.eks. arbeids- og utdanningsreiser, hadde kunnet komme inn i arbeidslivet i løpet av de årene som er gått. Det har tatt denne regjeringen syv år å innføre denne ordningen. Hva sier det om gjennomføringsevnen til den sittende regjering? Det er mye som må gjøres, og vi skjønner at alt ikke kan gjøres over natten. Pennestrøk er oppskrytt. Men Høyre vil ta noen viktige, første steg. I vårt budsjett innebærer det en satsning på funksjonshemmede på godt over 100 mill. kr sammenliknet med regjeringens forslag. Vi vil gjøre funksjonsassistentordningen permanent og styrke den med 30 mill. kr på halvårsbasis, vi vil videreføre fradraget for store sykdomsutgifter på årets nivå, vi vil oppheve aldersgrensen for fritidshjelpemidler fra 1. juli, og vi vil at funksjonshemmede skal få et grønt kort – en forsterket og ubyråkratisk ordning med et tilretteleggingstilskudd. De funksjonshemmedes organisasjoner og de med nedsatt funksjonsevne i Norge bør legge merke til Høyres budsjett. Vi tar dette på alvor og lar ikke dette forsvinne i mengden.