Geir Hågen Karlsen (Fremskrittspartiet), 2018-05-08:
En vei har normalt to grøfter. Har man ikke stø kurs, kan man risikere å havne i begge. Hvis man sier at å starte krig basert på SMS er den ene grøfta, kan man argumentere for at å grunnlovfeste prosedyren er den andre grøfta. Partiene bak forslaget var selv i regjering da vi sendte bombefly til Libya i 2011 og startet den operasjonen på SMS. Vi var for øvrig best i NATO på bombing, sa vi den gangen, noe som gledet meg siden jeg normalt jobber i Forsvaret og har gjort det siden jeg var 17 år gammel, når jeg ikke har anledning til å møte i dette hus i ny og ne. Nå risikerer vi å gå i den andre grøfta og grunnlovfeste saken, når det sannsynligvis er mange gode løsninger midt på den veien. Vi har en vel etablert praksis, som foregående taler var inne på. Den kan utvides, og den bør nok definitivt utredes grundig før vi tar noen beslutning. Det er mange alternativer. Det kan gjøres i lovs form eller kanskje mer aktuelt som en del av Stortingets forretningsorden. Det får en grundig utredning gi svaret på. Krig er alvor, men jeg har aldri i de år jeg har jobbet i Forsvaret, opplevd politikere, eller militære ledere for den saks skyld, som ikke har sett på det vi gjør, med det største alvor, men sendt soldater ut i kamp og risikert livet for norske sikkerhetsinteresser uten at det har vært veldig grundig behandlet. Jeg har i et par tilfeller på nært hold sett at det gjør et dypt personlig inntrykk på de beslutningstakere som står bak dette. Så jeg er ikke bekymret for at vi ikke skal behandle det alvorlig. Bruk av militære styrker er under den utøvende makt og regjeringens prerogativ. Det står tydelig i Grunnloven § 25. Det er også et vesentlig poeng at vi må kunne støtte våre allierte og delta solidarisk i NATO og i andre sammenhenger hurtig når noe skjer. Det bør nøye vurderes hvilke konsekvenser dette forslaget eventuelt ville hatt med tanke på en sånn saksbehandling og behovet for rask reaksjon i kriser. Forslaget er uklart på en del punkter. Jeg skal nevne noen for å illustrere det. Det står riktignok i forslaget at det ikke vil rokke ved våre NATO-forpliktelser, men det står ingenting om hvordan disse NATO-forpliktelsene skal tolkes, og hvordan vi skal håndtere det. Det vil være et utall tilfeller hvor vi er nødt til å gå inn i hva dette betyr i praksis. Jeg kan gi noen eksempler. Hva om den norske etterretningstjenesten gir informasjon til en operasjon som er grunnlaget for andre nasjoners angrep? Er det omfattet av dette lovforslaget, og er det i det hele tatt en sak som bør diskuteres av Stortinget i detalj? Det bør vi se nærmere på. Det finnes veldig mange varianter av støtte man kan gi. Hvis vi gir logistikkstøtte eller teknisk støtte, er det en del av dette forslaget? Jeg vet ikke, og jeg er ganske sikker på at ingen andre helt sikkert vet. Hvor stor skal en sånn støtte være? Hvis vi gir støtte med enkeltpersoner eller eksperter, er det omfattet av forslaget? Alle har kanskje et klart bilde når vi sender bakkestyrker som slåss, eller vi sender kampfly som bomber. Da er saken veldig klar. Hva om vi sender bare informasjon? Jeg nevnte etterretningstjenesten. Det kan være radarinformasjon, det kan være alle typer informasjon. I disse dager er jo informasjonskrig og «fake news» en ganske betydelig trussel. Hvis vi bidrar til å håndtere det, er vi da en del? Jeg vet igjen ikke. Så er jeg litt usikker på hvilke typer operasjoner dette forslaget dekker. En tidligere regjering benektet jo i mange år at vi var i krig i Afghanistan, til tross for at vi hadde store styrker der, og disse styrkene var deltakere i de mest alvorlige kampene vi har vært involvert i siden den andre verdenskrig. Men det var altså ikke en krig etter den regjeringens vurdering, og jeg er fortsatt usikker på om den typen aktivitet burde vært omfattet av dette forslaget. Jeg kunne sikkert fortsatt ganske lenge med denne opplistingen, men kan vel konkludere med at tanken bak forslaget er god. Forslaget som det står, er ikke godt, og vi bør utrede saken videre, for dette er alvorlig.