Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-05:
EU er Norges viktigste handelspartner. Omtrent 80 pst. av den totale norske eksporten går til EU, og omtrent 70 pst. av vår import kommer fra EU. EØS-avtalen gir Norge tilgang til EUs indre marked og er derfor av stor betydning for norsk næringsliv. Avtalen innebærer fri bevegelse av varer, tjenester, personer og kapital i hele EØS-området og sikrer norske virksomheter like rammevilkår som ellers i EU. EØS-avtalen inneholder bestemmelser om handel med landbruksvarer innenfor EØS-området. Dette er gjenspeilet i EØS-avtalens artikkel 19 om basis landbruksvarer og protokoll 3 om bearbeidede landbruksvarer. I henhold til EØS-avtalens artikkel 19 skal Norge og EU med to års mellomrom gjennomgå vilkårene for handelen med basis landbruksvarer med sikte på gradvis liberalisering. Handelen skal være gjensidig fordelaktig. Første artikkel 19-avtale ble iverksatt 1. juli i 2003. Norge og EU innledet i 2006 forberedelser til nye forhandlinger om utvidet handel med landbruksvarer etter artikkel 19. Regjeringen har med basis i Soria Moria avventet WTO-forhandlingene før sluttføring av forhandlingene, men ettersom disse har trukket ut i tid, er det nå inngått ny avtale. Avtalen er godkjent i kommisjonen og i rådet, og legges nå fram for Stortinget og EU-parlamentet for godkjenning før iverksettelse. Regjeringen legger til grunn at importvernet er, og vil fortsatt komme til å være, en bærebjelke i norsk landbrukspolitikk. Importvernet er en forutsetning for å kunne sikre avsetning av norske landbruksvarer og oppnå fastsatte priser i jordbruksavtalen som grunnlag for en tilfredsstillende inntektsutvikling i jordbruket. Virkningen av ulike importlettelser må derfor være på et nivå som er forenlig med regjeringens målsettinger for landbrukspolitikken. Resultatet fra artikkel 19-forhandlingene vil innebære en viss økning av handelen med landbruksvarer mellom EU og Norge. Fra regjeringens side er det lagt vekt på å se forhandlingene i sammenheng med utviklingen i WTO-forhandlingene som har pågått parallelt, og der en eventuell WTO-avtale vil innebære en betydelig markedsåpning til Norge også for sensitive norske landbruksvarer. Norge har generelt i forhandlingene lagt vekt på å gi konsesjoner for landbruksvarer der det allerede er import til ordinær toll, eller der næringsmiddelindustrien allerede har et importbehov. Det er også gitt konsesjoner for varer som kan være med på å styrke mangfoldet i det norske matmarkedet. Sentrale elementer i avtalen er ost og kjøtt. For ost legges det opp til en gjensidig økning av eksisterende ostekvote, og hele ostekvoten er tollfri. I dag importeres det for øvrig et betydelig kvantum ost til Norge med ordinær toll. Det kommer man nok fortsatt til å gjøre til tross for det økte tollfrie kvantumet for ost i avtalen. For kjøtt er det etablert midlertidige importkvoter fra EU for storfe, fjørfe og gris. En del av kvoteøkningen på kjøtt er begrunnet med vektlegging på matspesialiteter og forbrukerhensyn. Det er opprettet noen nye eller økte kvoter inn til Norge av hensyn til norsk næringsmiddelindustri. Dette gjelder isbergsalat, frosne jordbær, potetråvarer til snackproduksjon, solbærsaft og -konsentrat, blåbærkonsentrat og eplesaft og -konsentrat. Det er dessuten åpnet en ny kvote for tidligpoteter før norsk sesong. Disse kvotene dekker eksisterende import uten av de fortrenger norsk produksjon. Videre innebærer avtalen tollfrihet eller tollfrie kvoter inn på EU-markedet for bl.a. vegetabilske oljer, bær, snacks, hunde- og kattemat, tran og juletrær. Disse kvotene vil det være realistisk at norske bedrifter vil kunne utnytte. Inn til EU er det åpnet en ny kvote på 400 tonn bringebær. I tillegg er importperioden utvidet for søtkirsebær og moreller. Disse endringene har skjedd etter innspill fra næringen, som her ser eksportmuligheter. I tillegg har Norge og EU gitt gjensidig tollfrihet på produkter der det i dag er svært lav toll. I alt er det gitt tollfrihet for 186 varelinjer eller deler av varelinjer. Dette utgjør knapt 14 pst av samtlige landbruksprodukter i den norske tolltariffen. Norge har for øvrig begrensede muligheter for eksport av landbruksvarer på grunn av høyt kostnadsnivå. Avtalen vil innebære av partene så snart som mulig vil samle alle tidligere brevvekslingsavtaler mellom Norge og EU i en konsolidert brevvekslingsavtale. Partene er enige om å se på mulighetene for et utvidet samarbeid om geografisk opprinnelsesmerking av landbruksprodukter og gå gjennom handelen med landbruksvarer om lag to år etter iverksetting av denne avtalen. Jeg anbefaler Stortinget å godkjenne denne avtalen om utvidet handel med landbruksvarer etter EØS-avtalens artikkel 19.