Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1998-12-09:
Siden tidenes morgen har samferdsel og kommunikasjon mellom mennesker vært forutsetningen for at samfunn og nasjoner skulle kunne utvikle seg, på godt og vondt, og i vårt eget land har det skjedd store forandringer i de siste 150 år – på sjøen, på land og i luften. Dette har medført store utfordringer ettersom trafikken har økt, særlig på det sikkerhetsmessige området. Selv om det gjenstår mye før fremkommeligheten og sikkerheten er i tråd med brukernes behov, tror jeg det er få som ønsker seg tilbake til før år 1900. Særlig er det viktig med gode kommunikasjoner for vår industri og samhandel både innen Norge og i utlandet. I tillegg til de tradisjonelle kommunikasjonssystemene har også de elektroniske veiene hatt en rivende utvikling og forandret hverdagen i de tusen hjem der dataalderen har gjort sitt inntog. Vi er blitt avhengig av strøm og av vårt tastatur, noe som problemene vedrørende skiftet til år 2000 viser. Men samtidig har teknologien gjort tilværelsen lettere for folk flest. Maskiner og roboter har tatt over tunge og kjedelige arbeidsoppgaver, men samtidig stilt oss overfor nye utfordringer angående arbeid og fritid. Samferdselsdebatten i dag bærer preg av gode ønsker. Men det er ikke nok når vi vet at det er et stort behov for bedre fremkommelighet og veivedlikehold, men mangler midler. Dette er særlig utpreget rundt våre store byer, men også i våre distrikter er det stort behov for bedre transportårer for våre bedrifter og vårt næringsliv. Høringene i forbindelse med samferdselsbudsjettet bærer også preg av stor frustrasjon blant brukerne av veinettet. Det er også stor frustrasjon blant bilistene som ikke forstår at så lite av det staten tar inn på bil og bilbruk, kommer tilbake i form av bedre veier og bedre fremkommelighet – og det forstår jeg så godt. Hva kan så gjøres for å bedre situasjonen? Fremskrittspartiet mener at i tillegg til økt innsats på veisektoren må man sette i gang rasjonalisering, effektivisering og gradvis reduksjon av veiadministrasjonen og omdanne de deler av Statens vegvesen som omfatter drifts- og vedlikeholdsoppgaver, til et aksjeselskap med sikte på et senere salg av aksjene. Maskinparken hos Statens vegvesen bør trappes ned, samtidig som bruk av åpne anbud hos private entreprenører trappes opp. I denne forbindelse ser Fremskrittspartiet det som viktig at riksveimidler fra staten bare skal gå til veiformål, inkludert trafikksikkerhets- og miljøtiltak. Forutsetningen må være at veiprosjekter har en tilfredsstillende kost-nytteeffekt, samtidig som man bedrer fremkommeligheten for å sikre næringslivets arbeidsplasser og øker trafikksikkerheten for alle brukere. Fremskrittspartiet ser på privatbilen som det viktigste og mest nødvendige transportmiddel i Norge, særlig i distriktene. Uten tilgang til personlig transport til arbeid, skole, i forbindelse med fritid, innkjøp og sosial kontakt, vil Distrikts-Norge rammes og den norske befolknings levevilkår forverres. Fremskrittspartiet vil derfor fortsette kampen for lavere bilavgifter og stimulere til at forbrukerne får råd til en miljøriktig, trafikksikker og energieffektiv bilpark. Samferdselsbudsjettet denne gang bærer preg av det kompromiss som er inngått mellom de samarbeidende partier, og at det ikke er funnet plass til mange viktige veiprosjekter. Jeg vil også peke på at det er et økt behov for penger til drift og vedlikehold. Tar vi ikke hensyn til dette, vil kostnadene for samfunnet bli større senere. Her håper Fremskrittspartiet å komme sterkere igjen ved neste budsjett. Over lengre strekninger er fly overlegent alle andre kommunikasjonsmidler. Derfor er det viktig at konkurranse på norsk innenriksluftfart og flyruter fra norske flyplasser til utlandet fortsetter. Fremskrittspartiet vil understreke behovet for videreføring av en ny taksebane på Trondheim lufthavn Værnes, nytt driftsbygg på Tromsø Lufthavn Langnes, nytt ekspedisjonsbygg og ny terminalradar på Stavanger lufthavn Sola og en utvidelse av bagasjehallen på Bergen lufthavn, Flesland. Fremskrittspartiet ønsker også at norsk sjøtransport styrkes ved at næringen gjøres attraktiv for private interesser, og at havneanlegg kan ivaretas og drives av private i tråd med markedets behov. Fremskrittspartiet går også inn for å øke satsingen på elektroniske navigasjonshjelpemidler, med særlig vekt på elektroniske sjøkart for å bedre sikkerheten både til mennesker og gods. I denne forbindelse foreslo Fremskrittspartiet at det bevilges 3 mill. kr til sluttprosjektering av Stad skipstunnel. Når det gjelder jernbanen, har denne gode egenskaper når det gjelder tyngre gods som skal fraktes over lange avstander, og som ikke er avhengig av tiden. Men når det gjelder persontransport, vil det etter min mening kun være intercitytogene som kan kjøre lønnsomt. Her vil jeg også trekke frem flytoget, som ut fra dagens situasjon gjør det meget bra, og det er en modell som vi bør tilstrebe også på andre strekninger. Jeg vil peke på at jernbanen spiller en bagatellmessig rolle når det gjelder befordring av personer og gods i Norge over lengre strekninger. Utgiftene til jernbanedrift og investeringer, i alt 4, 6 milliarder kr, er svært høye tatt i betraktning at jernbanen kun dekker ca. 4,2 pst. av persontrafikken i Norge og bare ca. 4,4 pst. av godstransporten. Det at NSB nå har skilt ut kjøreveien i et eget selskap, Jernbaneverket, ser Fremskrittspartiet som positivt, ved at det derigjennom kan skapes konkurranse i skinnegående transport. Jeg vil påpeke at de høye investeringskostnadene ved jernbanen gir svært marginale virkninger når det gjelder fremkommelighet, kapasitet og miljø. Slike virkninger blir betydelig større ved investeringer i mer miljøvennlige tiltak på veisiden, både for busstrafikk og bilbruk. Fremskrittspartiet baserer seg på at bil- og veitrafikk også i fremtiden vil spille en dominerende rolle i norsk samferdsel. Fremskrittspartiet har vanskelig for å se hvordan Regjeringen har tenkt seg en omdisponering ved at bilbruk skal reduseres og kollektivtrafikk prioriteres i dette budsjettet. Riktignok er investeringstakten i stamveinettet redusert, men noen alternative transporttilbud foreslås ikke etablert. Resultatet blir et rent nedskjæringsbudsjett uten virkemidler for å løse problemene i norsk samferdsel.