Svein Harberg (Høyre), 2020-02-04:
Denne saken har vært krevende. Det ser vi også i den korrespondansen som har vært mellom kontrollkomiteen og departementet. Usedvanlig mange spørsmål har vært sendt til departementet, og det har vært gitt gode og omfattende svar. Noen ganger har vi sendt spørsmål på nytt for å få ytterligere svar, og departementet har vært ivrige etter å gi svar på spørsmålene på en slik måte at vi skulle få best mulig innsyn i saken. Så er det riktig, selvfølgelig, som komitéleder Dag Terje Andersen sier, at muligheten til å bruke Grunnloven § 75 ligger der. Den har vært brukt før, men definitivt sjelden, det kan vi i hvert fall være enige om, og det er vel noe av poenget med en slik paragraf – den skal brukes med forsiktighet. Det var også omtalt da Frøiland-utvalget håndterte dette, at det skal være i helt spesielle tilfeller. Jeg har lyst til å si to ord om referater. Utgangspunktet var jo, som representanten Dag Terje Andersen sa, at en ba om referater, en forventet kanskje at det var referater fra dette møtet. Referater var et ganske viktig tema i høringen vår i denne saken, for jeg tror vi må kunne si at det var avdekket kanskje litt underlige rutiner når det gjaldt referatføring og godkjenning av referater. Det møtet som er omtalt her, foreligger det ikke noe referat fra. Vi i posisjonspartiene, altså regjeringspartiene, har også vært med og spurt etter dokumenter. Vi har i kontroll- og konstitusjonskomiteen hatt for vane å stå sammen om å be om å få ut dokumenter som er relevante for saken. Det gjorde vi også denne gangen. Grunnen til at vi var med på å spørre om det en gang til, var nok at vi følte at det var begrunnelsen i det første svaret som ikke hang sammen med vårt spørsmål, der det ble vist til om kontrollkomiteen kunne spørre etter det. Vi er fullstendig klar over at Grunnlovens paragraf snakker om Stortinget i plenum, men jeg har lyst til å understreke det som representanten Dag Terje Andersen sa om at det som har vært praksis, er at er det dokumenter som åpenbart kan være relevante i saken, så unngår en å dra dem til plenum, men leverer dem til komiteen på henvendelse, fordi en vet at dette er en mulighet. Det er kun dokumenteieren som kan vurdere om dette er relevante dokumenter i saken. Så tror jeg at vi i ettertid skal ha en runde for å se på hvordan departementsinterne notater håndteres, og hva som er departementsinternt. For det er selvfølgelig utfordrende når offentlighetsloven blir brukt til å unndra det offentlighet og samtidig si at det ikke er et offentlig dokument. Grunnen til at vi ikke er med på dette forslaget, er rett og slett at vi har hatt ufattelig mange spørsmål i denne saken. Vi har hatt en god høring og fått opplysninger på bordet som har synliggjort hvordan prosessen har vært – fra A til Å. Det er vel sjelden vi har visst så mye om detaljene i en sak og hvordan framdriften har vært. Statsråden avslutter i sitt siste svar til komiteen, av 6. januar, med å si: «Jeg presiserer at jeg har gitt – og fortsatt gir – fullstendige opplysninger til Stortinget om alle relevante faktiske forhold i denne saken. Jeg har også fulgt den praksis Stortinget selv har etablert for hvilke dokumenter komiteen kan kreve innsyn i og den praksis som er fulgt av skiftende regjeringer.» Den første setningen der er avgjørende for meg. Når statsråden i svarbrevet og også i dialog sier at det er ingen relevant informasjon å hente, så forholder jeg meg til det. Da synes jeg nok at vi må stole på den beskrivelsen, og at det blir i overkant å løfte dette til plenum i Stortinget. Det viktige er jo at vi har all informasjon som kan avklare hva som har skjedd i denne saken. Det mener vi at vi har fått, det mener vi at statsråden har bidratt til, det mener vi at alle spørsmål og svar har bidratt til, og at høringen har bidratt til, og kan ikke på noen måte se at det her skulle foreligge noe informasjon som endrer inntrykket av hvordan denne saken har vært håndtert i dialogen mellom Nav og departementet eller oppfølgingen de stedene. Derfor har vi valgt ikke å stille oss bak dette forslaget. Jeg tror det kan bli prinsipielle debatter om dette også i framtiden, og dem skal vi gjerne være med på.