trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-14:
Det er nok riktig at Senterpartiet er skeptisk til å tro at det å øke skatter og avgifter i seg sjøl er løsningen på miljøproblemer, det er nok det. Vi mener at også mye av argumentasjonen knyttet til Grønn skattekommisjon viser det. Vi ser f.eks. at Framtiden i våre hender går ut og sier når det gjelder avgift på rødt kjøtt, at det er veldig viktig, uten å ta hensyn til – for det første – at en eksporterer klimagassutslipp, men også at en ser helt bort fra andre viktige momenter, som bruk av antibiotika og veksthormoner, dyrehelse ved utsetting av GMO. En må se ting i sammenheng, og en må vite at det virker. Hvis vi vet at det virker, skal vi være med på å diskutere det. Når det gjelder flyseteavgift, mener vi at hvis en hadde diskutert en drivstoffavgift i stedet for en flyseteavgift, hadde det vært en langt mer interessant diskusjon.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-14:
Representanten Eidsvoll Holmås er inne på en interessant ting, nemlig at hvis avgifter og skatter skal virke, må de i det minste være teknologiendrende – de må bidra til at en faktisk får en endring eller en forbedring innen teknologi. Senterpartiet har vært for CO2-avgiften på norsk sokkel fordi den har vært veldig teknologidrivende på norsk sokkel. Den har bidratt til å redusere CO2-utslippene per enhet i oljeindustrien. Det har vært viktig. Det er dette vi da må se på: Vil det samme kunne være mulig ved bare å legge en avgift på kjøttproduksjon som sådan – eller på rødt fe som sådan? Det tror jeg ikke. Jeg tror at den sammenhengen ikke er så veldig klar og tydelig på det området. Hvis en i stedet hadde tatt det utgangspunktet at jordbruket må redusere sine klimagassutslipp, og gått gjennom hele syklusen når det gjelder virksomheten i jordbruket, både de utslippene de har fra egne driftsmidler, måten de driver jorda på, agronomien – den type ting – kunne en kommet videre. Det gjør en ikke ved å skattlegge dem hardere.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-14:
Utålmodigheten her i salen er stor. Jeg skjønner at statsråden vil vente på EU. Men det er jo slik at det stadig skjer ting også på de områdene som regjeringen har prioritert som sine innsatsområder, og en av de tingene som skjer, er at energimeldingen blir lagt fram i morgen. Det sies ikke så mye om det i redegjørelsen hva en ønsker i energipolitikken, men tilfeldigvis er Norge et av de landene som har aller best forutsetning for å bidra til noe av den infrastrukturen via elektrisitet, som mye av digitalisering og teknologi kommer til være avhengig av. La meg spørre statsråden: Mener han at det bør utformes en offensiv strategi for havvind, og at vi ikke bare skal levere til Skottland? Mener han at oljefondet bør få lov å investere i unoterte aksjer innenfor fornybar energi? Mener han at vi skal sette Statkraft og Statskog i stand til å være med på utbygging av ny fornybar energi? Vil det bli framlagt noe om det i morgen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-14:
Etter de siste innleggene synes jeg det er behov for å si noen få ord på slutten. For det er jo en tendens til, når en skal snakke om tida framover, at noen av partiene og noen av talspersonene igjen havner tilbake i fortida, og representanten Elvestuen og flere av de andre fra regjeringssida har havnet dit i dag også. Så må jeg si at det har skjedd ganske mye på 15 år – det har det. Det skjedde en god del under Bondevik II, og det har skjedd mye også under den rød-grønne regjeringen. Det vi prøver å snakke om i dag, er det som skal skje framover, og det en har registrert i dagens debatt, er en stor utålmodighet i Stortinget etter å få en mer samlet debatt – en mer samlet debatt om egne mål og ambisjoner. Det må det, synes jeg, kunne være mulig å ha uten at en skal falle tilbake til hva som skjedde for fem år siden, seks år siden, ti år siden eller 15 år siden. Et nytt flertall ved valget i 2013 var ikke noe vannskille. Det var ikke noe vannskille i det hele tatt. Som representanten Aasland sier, er det jo opposisjonen i Stortinget som stort sett har presset fram enten at Kristelig Folkeparti og Venstre har gått i forhandlinger med regjeringen og fortjenstfullt nok fått gjennomslag, eller har presset fram beslutninger gjennom forslag som opposisjonen har lagt fram i Stortinget. En del av de forslagene har Kristelig Folkeparti og Venstre også støttet, og det er bra. Mange av forslagene har de også vekslet på ikke å støtte. For at de skal unngå at regjeringen taper ansikt i Stortinget, har enten Kristelig Folkeparti støttet regjeringen eller Venstre støttet regjeringen, alt etter når det passer. En sånn type spill er det en driver med her i Stortinget i disse dager omkring disse sakene, og det må være lov å etterlyse en debatt om hvordan vi ønsker det framover. Jeg tror i likhet med representanten Jonas Gahr Støre at regjeringen vil trå vannet og prøve å unngå denne debatten til over stortingsvalget i 2017. Det er det den vil håpe på, og det synes jeg er synd. På slutten skal jeg også knytte et par ord til dette med skatt og avgift, for det var veldig mange som var opptatt av det i replikkordskiftet med meg. CO2-avgiften på sokkelen har fungert godt, den har vært teknologiendrende. Omleggingen av systemet for bilavgifter har fungert godt, for den har vært adferdsendrende. Skatt og avgift er et godt virkemiddel når det brukes i den sammenheng. Det er ikke det å slutte å bruke bilen som har vært målet med å endre bilavgiftene, men å endre bilbruken og gjøre den utslippsfri. Problemet med flyseteavgift og jordbruksavgift er det motsatte. En reduserer flytrafikk i Norge i stedet for å få en overgang til biodrivstoff innenfor flytrafikk. Og i jordbruket reduserer en norsk matproduksjon, som kanskje i dag er Europas mest miljøvennlige, til fordel for økt jordbruksimport, som kommer til å føre til høyere utslipp andre plasser. Den debatten må tas alvorlig, i stedet for å si at det enkle svaret er økte skatter og avgifter knyttet til klimautslipp.
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2016-04-14:
Prinsippet om at forurenser betaler, står sterkt i norsk klima- og miljøpolitikk. Skatter og avgifter er blant de sterkeste virkemidlene vi har for å vri både produksjon og forbruk i en mer klimavennlig retning. Vi vet at alle næringer i ikke-kvotepliktig sektor i Norge må bidra dersom vi skal nå våre nasjonale klimamål fram mot 2030. Vil Senterpartiet være med og diskutere nye skatter og avgifter innenfor landbruket, eventuelt se på landbrukssubsidiene med et nytt, kritisk blikk i klimasammenheng, f.eks. når det gjelder støtte til produksjon av rødt kjøtt, som er noe Grønn skattekommisjon peker på er problematisk? Hvis Senterpartiet ikke ønsker å innføre disse tiltakene her i landet, hva vil Senterpartiet da kunne gjøre av tiltak innenfor landbruket?
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2016-04-14:
I denne debatten har flere hevdet at regjeringen ikke har gjort noen verdens ting for å redusere klimagassutslippene. Det er en påstand jeg vil si meg sterkt uenig i. Aldri tidligere har det blitt satset så sterkt på forskning og utvikling av ny klimavennlig teknologi, lover og forskrifter blir strammet inn, og skatte- og avgiftsordninger har blitt vridd mot at det skal lønne seg å velge miljøvennlig. Som ministeren beskrev i sitt innlegg, har det de siste årene vært en historisk satsing på forskning og utvikling. Miljøteknologiordningen i Innovasjon Norge har blitt økt med bortimot 200 mill. kr til en halv milliard kr. Enova får 2,2 mrd. kr, og vi bruker 690 mill. kr bare på satsing på CO2-håndtering. Særlig innenfor transportsektoren har Enova bidratt stort gjennom støtte til hurtiglading av elbiler og landstrøm for skip, og de bidrar til at ferjene i Hordaland vil bli drevet av strøm istedenfor diesel. Anbudene i kollektivtrafikken har strenge miljøkrav, og vi ser at strøm, biogass og på sikt hydrogen vil bidra til at utslippene i transportsektoren reduseres stort de nærmeste årene. Dette viser at satsingen som gjøres nå, vil gi resultater om få år. Det vil også teknologiutviklingen innenfor industri og næringsliv bidra til. Når vi eksporterer norsk aluminium og silisium, som er produsert med ren, norsk vind- og vannkraft og ikke skitten kullkraft, eksporterer vi fornybar energi og ikke minst miljøteknologi i fast form. Derfor er det viktig fortsatt å satse på å øke produksjonen av ren strøm fra fornybar energi. Europas største vindpark bygges nå på Fosen, og det er stort potensial i å effektivisere mange av våre vannkraftanlegg. Regjeringen legger snart fram både en energimelding og en industrimelding, med tiltak som vil bidra til å nå våre ambisiøse klimamål. Norge var også blant de 20 deltakerlandene som skrev under på avtalen Mission Innovation under FNs klimakonferanse i 2015. Målet er å doble innsatsen på forsknings- og utviklingsinvesteringer i løpet av de neste fem årene, dette for å øke produksjonen av ren energi som bidrag til global økonomisk vekst og velferdsutvikling. I klimapolitikken må vi tenke langsiktig og sørge for forutsigbarhet. Derfor er det svært viktig at vi har et bredt klimaforlik nasjonalt og en global Paris-avtale. At vi er utålmodige og ambisiøse på våre egne og ikke minst våre etterkommeres vegne, er et svært godt utgangspunkt for at Norge fortsatt skal være spydspissen hva gjelder både å redusere egne utslipp og bidra til at utslippene blir redusert globalt.
Eirik Milde (Høyre), 2016-04-14:
Representanten var innom oljenæringen i sitt innlegg, og SV stemte som kjent imot Johan Sverdrup-feltet i Stortinget. Det er mange stemmer også i miljøbevegelsen som sier at det vil være både rom og behov for olje, og kanskje særlig gass, i karbonbudsjettet fram mot 2050. SV legger seg med dette tett opp mot Miljøpartiet De Grønnes oljepolitikk, som innebærer en styrt avvikling av norsk olje- og gassnæring innen 20 år. Når SV sier nei til et felt som Johan Sverdrup, som også for så vidt skal benytte kraft fra land, betyr det at også SV går inn for en styrt avvikling, og i så fall, hva er tidsrammen til SV for gjennomføringen av en slik avvikling? Til slutt: Vil SV da stille ultimatum i eventuelle nye regjeringsforhandlinger med Arbeiderpartiet for en avvikling av norsk olje- og gassnæring?
Eirik Milde (Høyre), 2016-04-14:
Da Paris-avtalen ble presentert for verden, var det mye skryt å hente, både internasjonalt og lokalt i Norge. Tidligere klima- og miljøminister Tine Sundtoft fikk også mange godord, sammen med alle sine medarbeidere, for å ha gjort en formidabel jobb. Verden fikk en visjon om globale nullutslipp innen dette århundret. Vi fikk på plass at alle land skal komme tilbake hvert femte år og levere nye klimamål. Og vi fikk et rapporteringssystem som gjør at vi kan forstå og sammenligne rapportene om utslippskutt fra de ulike landene. Etter avtalen var det grunn til å feire, men også å brette opp ermene for det vi nå må gjøre. Norge tar sikte på en felles gjennomføring med EU for å nå klimamålene for 2030. Felles gjennomføring med EU vil gi Norge et solid, forpliktende og forutsigbart europeisk regelverk å basere seg på når vi skal gjennomføre målene våre. Slik felles gjennomføring har også grunnlag i Paris-avtalen. Da regjeringen presenterte sine planer om en felles forpliktelse med EU om en reduksjon av klimagassutslipp fram mot 2030, ble det for det meste tatt positivt imot. De fleste er altså fornøyd med avtalen i Paris og med at veien framover går sammen med og i dugnad med EU. Så hvorfor de store ord og de til dels kraftige utfall under debatten her i dag? Dugnad er et godt norsk ord, og jeg tror de fleste her i salen har deltatt på én, meg inkludert. Min erfaring er at de mest vellykkede har vært der deltakerne har jobbet sammen og ikke brukt tiden på å være uenige om hvem som skal holde hammeren, og hvem som skal steke vafler. Det er resultatet av dugnaden som teller. Regjeringen har foreslått mange tiltak for å forberede Norge på omstillingen mot et lavutslippssamfunn. Bare i siste budsjettforslag, for 2016, ligger det en mengde punkter innenfor f.eks. transportsektoren, midler til kommunene, klima- og energifondet, Enova, Innovasjon Norge – alle foreslått av regjeringen. Etter budsjettsamarbeidet med Venstre og Kristelig Folkeparti er ytterligere punkter lagt til. Klima- og miljøministeren hadde en god gjennomgang av utfordringene her på tirsdag. Han sa at Paris-avtalen vil ikke bare føre til endringer, den er et uttrykk for store endringer. Og den jobben er vi og denne regjeringen godt i gang med.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Vi sa i stortingsmeldingen i fjor: «Selv om en intensjonsavtale med EU om felles oppfyllelse kan komme på plass relativt raskt, kan det ta tid før den endelige avtalen med EU er forhandlet fram.» En form for intensjonsavtale kom på plass i fjor gjennom stortingsvedtaket og gjennom vedtak i EUs ministerråd. Muligheten for en slik avtale er også forankret i Paris-avtalen. Så er det politikkutviklingen i EU som er neste skritt, og der har vi ikke kontroll på tidtabellen, men vi ligger frampå for å bidra til at ting skal gå raskt, og til at våre synspunkter skal reflekteres. Vi vet nå at det er maks tre måneder til kommisjonen kommer med sitt forslag til innsatsfordelingsbeslutning. Det kommer til å være startskuddet for en intens europeisk debatt, hvor Norge også må delta. Det vil være et feilslått initiativ å komme med norske mål nå tre måneder før kommisjonen kommer med sitt forslag.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Jeg har stor forståelse for utålmodighet, jeg har jobbet nok med EU-prosesser og Norges forhold til EU-prosesser til å kjenne godt på den utålmodigheten. Men jeg er også veldig opptatt av at det ligger en systematikk i den EU-prosessen, som vil tjene norsk klimapolitikk, og som vil tjene arbeidet med å få ned utslippene. Jeg mener at i stortingsmeldingen om felles gjennomføring med EU la vi inn fem innsatsområder, som er en helhetlig, ambisiøs klimapolitikk, og som vi oppfyller ikke minst gjennom et utmerket samarbeid med samarbeidspartiene. Så ligger det mange forslag i Stortinget – eller som snart kommer til Stortinget. Det gjelder oppfølging av Grønn skattekommisjon, lov om offentlige anskaffelser, energiloven, energimeldingen, som snart kommer, og samtykkeproposisjonen om Paris-avtalen – og litt lenger frem: Nasjonal transportplan, industrimelding, melding om sirkulær økonomi og klimalov. Det er mange ting som kommer, men alt kommer ut av satsingen vår på de fem innsatsområdene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Representanten Arnstad har rett i at det kommer en energimelding i morgen. Så vil hun sikkert også ha forståelse for at hun får vente til i morgen med å få klarhet i hva som står i den. Men satsing på fornybar energi er en viktig del av regjeringens klimapolitikk. Norge er en fornybarnasjon. Vi kommer til å være en energinasjon også i fremtiden, etter oljen. Det betyr fortsatt satsing på vannkraft, men det betyr også satsing på vind. Det kan representanten Arnstad forlite seg på.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Regjeringen har som utgangspunkt, og Stortinget har sluttet seg til det utgangspunktet, at vi søker en bilateral avtale med EU, men det vil være et forhandlingstema med EU. Så er det slik at det er EUs politikkutforming som vil være avgjørende for innholdet i de europeiske landenes forpliktelser, og også Norges forpliktelse. EUs politikk kommer i form av forordninger og direktiver, og de aktuelle direktivene her må vi regne med vil være EØS-relevante. De vil for så vidt uansett bli inntatt i EØS-avtalen og vil derfor følge med EØS-arkitekturen. Det må i hvert fall være den formodningen vi har. Så får vi se hva forhandlingene fører til når det gjelder hvorvidt vi får gjennomslag for vårt ønske om at selve avtalen skal være en bilateral avtale.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
La det ikke være noen tvil om at uansett hvilke tall vi snakker om her, så vil det komme betydelige behov for å kutte utslipp i transportsektoren. Prosessen med å få til kutt i transportsektoren er i gang, men det er helt klart at vi kan ikke stoppe ved personbilmarkedet. Det må kuttes i tungtransport, og det må også satses sterkt – som regjeringen gjør – på grønn skipsfart. Når det gjelder skog, er vårt klare utgangspunkt at uansett hvilke regler man blir enig om når det gjelder skog og arealbruk, skal bokføringsmetodene ikke senke ambisjonsnivået. Det vi er opptatt av, er at dersom land skal kunne kreditere utslippskutt mot skog, så må det være med nye skogtiltak og ikke eksisterende skog. Så det er en ny, aktiv klimapolitikk som eventuelt skal resultere i den type bokføring.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Når vi har referert til at utslippene kan komme til å vise seg å ha økt i 2015 og muligens øke i 2016, er det rett og slett basert på fremskrivninger som vår fremste fagmyndighet har gjort, som kan tyde på det. Men det er ikke noen endelige tall – de kommer for øvrig ganske snart. Det er Miljødirektoratet som har gjort fremskrivningen. Det vi derimot vet, er at norsk industri nesten har halvert utslippene over et par tiår, mens produksjonen har økt. Vi vet altså at det er mulig å frakoble CO2-utslipp fra vekstkurven, og det er derfor vi er så opptatt av å satse på teknologiutvikling, satse på forskning og innovasjon som kan ikke bare kutte utslippene år om annet, men også sikre at vi tar oss til lavutslippssamfunnet på en måte som skaper et velstående og rikt velferdssamfunn også i fremtiden.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-14:
Jeg skal ikke gjenta alt vi gjør på de fem prioriterte områdene i klimapolitikken, men jeg skal konsentrere meg om et par av Jonas Gahr Støres poenger. Det ene handler om EU-prosessen: Det er altså ikke slik at vi venter på EU, men vi jobber med politikkutviklingen opp mot EU og med EU. Det er få i denne sal som vet mer – og bedre – enn Jonas Gahr Støre om at EU-prosesser kan være tidkrevende. Men det er ingen venteprosess i forholdet til EU, og det er ingen venteprosess når det gjelder nasjonale tiltak. Når det gjelder spørsmålet om fremskynding av karbonnøytralitetsmålet, fra 2050 til 2030, er det riktig at klimaforlikets formulering og premiss er at det i så fall skulle foreligge en global og ambisiøs avtale, men det står også at en slik fremskynding betinges av at andre industriland påtar seg store nok forpliktelser. Paris-beslutningen sier selv – og den tar vi på alvor – at landene langt fra har påtatt seg store nok forpliktelser til å nå 2-gradersmålet, altså fra Cancun i 2010, og langt mindre 1,5-gradersambisjonen. Den andre siden av vårt resonnement er at hensikten med en fremskynding av karbonnøytralitetsmålet fra Norges side ikke minst vil være nettopp å få flere land til å påta seg større ambisjoner, mer på nivå med EUs og Norges mål. Derfor er det viktig at vi har det virkemiddelet med oss når neste stasjon kommer, når landene skal levere inn sine endelige forpliktelser, ikke minst på basis av klimapanelets 2018-rapport. Så det er ikke slik at vi avviser en slik fremskynding, men vi mener at premissene for den ikke er til stede nå.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Det er enorme omveltninger i de globale energisystemene som må til for at vi skal kunne nå de målene som ble satt i Paris-avtalen. I tillegg har vi et annet viktig vedtak som ble gjort internasjonalt i fjor, og det var de bærekraftige utviklingsmålene som ble satt av FNs generalforsamling. Dette er to viktige vedtak for den videre utviklingen av livet på vår klode. Saken er den at vi har en lang vei å gå. Det vet vi. Det viser alle tall. Det viser alle framskrivninger som legges fram. Norge er på mange måter i kapittel 2 i boken om veien til lavutslippssamfunnet. I motsetning til svært mange andre land har vi en kraftforsyning som i hovedsak er fornybar. Det betyr at vår oppgave i denne jobben blir å plukke de høyerehengende fruktene. Det er ikke så lett å gjøre det. Vi får ikke de store utslippskuttene som man får andre steder. Det betyr at vi må ha en sterk innsats for å nå disse målene. Forskning og utvikling er både nødvendig og veldig bra. Det må intensiveres, det må gjøres noe med, men uten at vi tar i bruk ny teknologi, uten at vi får den utbredt, får vi ikke resultater av den teknologien: Vi får ikke utslippskutt av forskning, vi får utslippskutt når forskningen blir tatt i bruk. Derfor er det for oss i Arbeiderpartiet svært viktig å få fram karbonfangst- og lagringsprosjekter i Norge snarest mulig, konkrete prosjekter som kan bidra til å redusere utslippene – ikke utelukkende forskning, selv om forskningen er viktig. Jeg tror ikke lave CO2-utslipp er en trussel mot levestandard og livskvalitet. Overgangen til et lavkarbonsamfunn ser jeg på som en videreutvikling av et godt, moderne samfunn. Men hvert år som går uten at vi får de utslippsreduksjonene som monner, uten at vi setter i verk de tiltakene som trengs for å komme dit vi skal, øker risikoen for at vi må skru hardere til når tiden begynner å bli knapp. Det kan bety at vi kommer i den situasjonen som representanten Korsberg frykter, nemlig at dette blir en tung bør for vårt næringsliv, for vårt arbeidsliv. Derfor er det så utrolig viktig – når vi ser at regjeringen ikke er villig til å ta de grepene som må tas – at denne klimapolitikken utformes i Stortinget nå, det neste halvannet året, til vi får en regjering som virkelig tar tak i situasjonen og gjør det som må gjøres.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-04-14:
Jeg syntes det var på tide at det kom en fra transportkomiteen på talerstolen, siden vi er en vesentlig del av løsningen. Klimaministerens redegjørelse inneholder en god analyse av situasjonen og utfordringene vi står overfor. Jeg har imidlertid merket meg den offensive og i og for seg optimistiske tonen redegjørelsen legger til grunn. I den sammenheng siterer jeg fra ministerens redegjørelse: «(…) i Paris-avtalens år 2015 var drøyt 20 pst. av verdens kraftproduksjon fornybar, men nesten 90 pst. av ny kraftproduksjon i verden kom fra fornybare kilder. Store endringer på transportområdet, særlig fordi utviklingen i batterilagring er rivende. Batterikapasiteten går raskt opp, og prisen går raskt ned. Bare i fjor sank den med 35 pst.» (…) Jeg har også merket meg at det i stor grad er i skjæringspunktet mellom energi og transport at klimakampen vil bli avgjort. Jeg vil gjerne si at i retningslinjene for NTP for 2018–2029 som er sendt fra regjeringen, er et overordnet mål for transportsektoren formulert slik: «Et transportsystem som er sikkert, fremmer verdiskaping og bidrar til omstilling til lavutslippssamfunnet.» I vedlegget til transportplanen, Grunnlag for klimastrategi, heter det: «Etatene må utvikle sin rolle som kunnskapsleverandør og pådriver for å oppfylle forventningene samfunnet har til sektoren, samtidig som lavutslippssamfunnet legges som et langsiktig premiss for framtidige prioriteringer i samspill med hensynet til sikkerhet og verdiskaping.» I samme vedlegg har etatene valgt å legge til grunn absolutte kutt på 50 pst. i forhold til dagens utslipp på 16,5 mill. tonn innen 2030, noe som er i tråd med St.meld. nr. 13 for 2014–2015, Ny utslippsforpliktelse for 2030 – en felles løsning med EU. Det er altså lagt til grunn i den planen som nå utarbeides, et vesentlig kutt for transportsektoren, faktisk kanskje større enn det man har sett for seg hittil. Det er verdt å merke seg at man i det samme dokumentet, Grunnlag for klimastrategi, konkluderer med: «Uten en storstilt overgang til ny teknologi og nye typer drivstoff vil det nærmest være umulig å oppnå tilstrekkelig store kutt i klimagassutslippene.» Det er et poeng at der har Norge, og kanskje ikke minst denne regionen, vært i forkant når det gjelder å skaffe et marked for elektriske biler. Nå ser vi hvordan satsingen er rundt omkring i verden på dette. Jeg er helt uenig i at vi ikke har gjort noe i mellomtiden. Vi bygger mer jernbane. Vi reduserer vedlikeholdsetterslepet på jernbanen, noe som gir mer bruk av jernbanen som alternativt transportmiddel. Det gis 50 pst. tilskudd til tung infrastruktur i de store byene. Det skal lønne seg å velge miljøvennlig, men vi sliter fortsatt med dieselbiler som ble kjøpt i hopetall under den forrige regjeringen.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
«Omstillingen til lavutslippssamfunnet innebærer særlig store utfordringer for Norge», sa klima- og miljøministeren på tirsdag. Hvis ikke Norge klarer omstilling til lavutslippssamfunnet, hvem klarer det da? Hvilke land kan vi da forvente skal klare det? Vi i Norge har alle forutsetninger: Vi har en høyt utdannet befolkning, vi har under flere regjeringer satset på forskning og utvikling, og industrien vår er i særklasse når det gjelder energieffektivisering og nyvinning. I tillegg er vi fremst i verden når det gjelder kjøp av elbiler, og vi har strenge byggetekniske krav. Hvis det innebærer «særlig store utfordringer for Norge», hva kan vi da vente av reduksjoner av klimagassutslipp i andre land? Norge har særskilte forutsetninger for å klare omstillingen til et lavutslippssamfunn – det er min påstand. Vi må vise at det er mulig å ha et høyt velferds- og velstandsnivå og samtidig gå fra å være et fossilt utslippssamfunn til et moderne lavutslippssamfunn. For å få det til må vi øke produksjonen av kraft fra fornybare energikilder betydelig i tiden som kommer. Omstilling gir muligheter, og mange bedrifter ser et stort potensial for å skape nye arbeidsplasser og inntekter gjennom klimariktige løsninger. Klima- og miljøministeren snakket på tirsdag om grønn konkurransekraft. Hva ligger egentlig i det? Jeg snakket mandag med en bedriftsleder som sa det sånn: Grønn omstilling har næringslivet holdt på med i mange år. Det er ikke noe nytt som denne regjeringen fant opp så fort oljeprisen dalte. Norge har de økonomiske, menneskelige og naturgitte ressursene og forutsetningene som skal til for å klare å nå potensialet om å bli et lavutslippssamfunn. Innenfor transportsektoren har vi et stort potensial. Det er en av de største kildene til klimagassutslipp i Norge, og 32 pst. av de norske klimagassutslippene kommer fra nettopp transportsektoren. Derfor mener vi i Arbeiderpartiet at det må etableres en støtteordning for utbygging av infrastruktur for hydrogenbasert transport. Det har vi fremmet forslag om i Stortinget, blant 40 andre gode forslag som regjeringspartiene har mulighet til å støtte, men hydrogenbaserte biler nevnte ikke klima- og miljøministeren i det hele tatt i sin redegjørelse på tirsdag. Hva mener klima- og miljøministeren om dette? I tillegg ønsker vi å legge til rette for økt bruk av fornybart biodrivstoff, med økt innblanding – opp mot 40 pst. i transportsektoren – og det må vurderes for mobile kilder som traktorer og anleggsmaskiner innen 2030. Hva mener klima- og miljøministeren om dette forslaget, som han også nevnte i sin redegjørelse? Vi mener at fossil energibruk i nybilsalget av personbiler og varebiler skal fases ut, og at avgiftssystemet innrettes sånn at alle nybilsalg i 2025 skal baseres på lav- eller nullutslippsløsninger. Hva mener klima- og miljøministeren om det?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Min stemme ble ikke registrert.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
På vegner av meg sjølv ønskjer eg å fremje eit representantforslag «om umiddelbar frys av Sandberg-instruksen, som, i strid med Stortingets ønske, åpner for overføring av fiskekvoter». Eg ber om at saka blir behandla etter forretningsordenens § 39 c.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
Eg beit meg merke i det ministeren sa om miljøkrav, industri og reglar for offentlege innkjøp. Eg synest det i utgangspunktet var veldig trist at regjeringspartia ikkje kunne vere med på å vere offensive på dette området, sånn at miljøkrava blir spegla i innkjøpsreglementet. Men viss resultatet uansett blir det same, er jo denne representanten glad. Eg har besøkt Celsa i Mo i Rana, ein av verdas fremste innanfor armeringsjern, på både miljø, pris, teknologi osv. Dei taper stort på at norske aktørar kjøper armeringsjern i Kina. Kan ministeren garantere at dette er siste gongen offentlege aktørar kjøper armeringsjern frå Kina?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
Eg legg merke til at ingen av forslagsstillarane til denne saka er her i salen. Da får SV ta opposisjonsrolla i denne saka. Det er ein uttala kamp mot skatteparadis der Noreg har underteikna internasjonalt, og som Noreg går i bresjen for. Mange av dei problema og dei sakene vi har hatt i dei seinare åra, har vore knytte til nettopp lukka jurisdiksjonar. Kva er årsaka til at ein ikkje kan stille krav om at statleg eigde selskap ikkje skal ha verksemd i lukka jurisdiksjonar? Kva er problemet med å stille eit sånt krav?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
SV er i hovudsak einig i komiteens tilråding, men støttar også Arbeidarpartiet sine tilleggsforslag. Det er veldig viktig at dette ikkje utfordrar vinmonopolordninga. Vi synest det er fornuftig – god næringsutvikling og alkoholkultur – at vi let desse aktørane få ei moglegheit, og ser mange moglegheiter i det. Grensa i talet på liter legg først og fremst opp til at dette er ei binæring som kan gjere at ein kan utnytte ein større del av tilgjengelege naturressursar, og at ein kan utvikle nye salsinntekter og nye heilskaplege reiselivskonsept, f.eks. Eg har sjølv besøkt liknande typar opplegg i utlandet, og her har vi mykje å lære i Noreg. SV støttar forslaga til Arbeidarpartiet – vi går inn for både forslag nr. 1 og forslag nr. 2 – og i tillegg tilrådinga frå komiteen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
God mat som er godt laga, er sjølvsagt viktig i ernæringsarbeidet. Det har vi diskutert, og det kjem ein plan. Men det er også blitt påpeikt at det å ha ein god situasjon rundt måltidet også er viktig for ernæringa, altså at ein får hjelp til og god tid til å ete, og at ein kan sitje og kommunisere og ha ein triveleg situasjon. Da synest eg det er veldig spesielt at Sylvi Listhaug lanserer dette – at det å vere ein del av den situasjonen og å hjelpe eldre med å ete skal vere ein del av introduksjonsprogrammet for nye innvandrarar, altså menneske som ikkje kan norsk. Er dette ein del av regjeringa sin politikk?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
Eg prøvde å tenkje etter, men eg trur aldri eg har blitt forbigått i stille så høglydt som dette før. Da tenkjer eg at eg skal returnere det og prøve å forbigå innlegget til Hoksrud i stille på følgjande vis: Listhaug-utspelet som kom 1. mai, som eg tenkte var eit utspel som blei verande på 1. mai 2016, som aldri kom vidare og gjekk inn i 2., 3., 4., mai, men blei der og blei ein del av historikken, er no bringa inn i denne salen og blitt ein del av regjeringas politikk med utsegnene til ministeren. Det synest eg er veldig, veldig rart. Eg måtte nesten leite godt etter ord for korleis ein skal forklare dette her. For det handlar om menneskesyn. Det er betraktninga at viss nye innvandrarar skal ut i arbeidslivet, skal dei gjere lette oppgåver. Det skal vere vasking, det skal vere mating av eldre. Eg er heilt einig i at for å bringe nye innvandrarar inn i det norske samfunnet er det veldig viktig at dei tar del på normale arenaer så langt ein klarer, men dette er ikkje normale arenaer. Dette er ikkje enkle oppgåver. Det er ikkje sånn at du kan få ein person som ikkje kan eit ord norsk, til å vere der – bitte litt, berre og aldri kome tilbake – for å berre mate eldre, fordi det berre er ei enkel oppgåve som skal gjerast. Det er ikkje eit menneske på den andre sida, det er berre ein munn, det er berre ein mekanisk bevegelse ein treng å hjelpe den eldre med å gjere. Eg synest det var ganske avslørande for kva slags menneskesyn ein her legg fram. Det er respekten som eg lurer på kor i all verda blei av for eldre, sjuke menneske. Korleis i all verda skal ein klare å skape tryggleik, som av alle fagmiljø blir vektlagd som ekstremt viktig for å skape god ernæring, rundt middags-, lunsj- og frukostsituasjonen, når du trekkjer inn menneske som ikkje kan norsk, som berre vil vere der ei veldig kort tid og gjere dette til ein liten læringsarena for norsk språk. Eg synest det seier ganske mykje, og eg er ganske overraska over at dette kjem frå Framstegspartiet, ei slik kopling mellom synet deira på nye innvandrarar og synet deira på eldre, som møtest på ein så feil måte. Det må eg seie er ganske overraskande. Der får eg avslutte stilla mi overfor innlegget til Hoksrud.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
Då eg sa at dette var avslørande for helseministerens menneskesyn, måtte han sjølvsagt returnere det og seie at dette var avslørande for denne representantens menneskesyn. Slik kan vi ha det gåande. Poenget mitt var veldig enkelt: Det var utsegna på 1. mai av integreringsminister Listhaug der ho sa at dette kunne vere ein del av arbeidslivspraksisen til nykomne innvandrarar i introduksjonsprogrammet – altså per definisjon dei som ikkje kan norsk, skal ha arbeidslivspraksis på sjukeheim og matinga av dei eldre. Det var det som blei sagt. Det var den vesle nyheita som blei spreidd. Med alle dei atterhalda som helseministeren tar her, ja, då kan eg skjøne det, men eg viste til det helseministerens kollega sa. Eg er SV-ar, og sjølvsagt ønskjer eg at dei skal ta del på dei normale arenaene, men Herre Gud – vi må sørgje for at tryggleiken rundt dei eldre blir tatt vare på, og at dei nykomne innvandrarane får positive arenaer der dei verkeleg kan kome til sin rett. Det er det ikkje Listhaug …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-09:
Mi stemme blei heller ikkje registrert.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
I stortingsmeldinga legger statsråden opp til såkalt modulisering av grunnopplæring og videregående opplæring. Han kalte fra talerstolen nå fagbrevet for gullstandarden, og at det skulle det fortsatt være. Modulisering kan være bra, fordi voksnes behov for tilpasset opplæring er annerledes enn ungdoms. Samtidig finnes det en frykt for at modulisering kan utvikle nye A- og B-utdanninger gjennom at f.eks. arbeidsgiver gir støtte til bare deler av en opplæring – de delene som passer arbeidsgiveren best. Det er altså fare for at folk får en slags delkompetanse, en spesialisert kompetanse, som ikke gir en skikkelig sluttkompetanse. Jeg lurer på hva statsråden vil gjøre for å sikre at ikke flere vil ta bare deler av en utdanning, men at flest mulig skal fullføre, med en ordentlig sluttkompetanse som fagbrev, svennebrev eller studiekompetanse.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
Statsrådens intensjon med modulisering er bra. Jeg tror det er viktig at han følger nøye med og tar med arbeidslivets parter, for det vi dessverre vet, er at fagbrevet ikke står like sterkt i alle deler av arbeidslivet. En annen utfordring som vi håper statsråden tar tak i, er fylkeskommunenes rolle. De har en viktig rolle i å gi asylsøkere og flyktninger kompetanse, men utfordringen for fylkeskommunene i dette arbeidet er at de ikke har noen formell rolle utover det å være opplæringstilbyder. De mottar lite eller ingen informasjon om hvilke elever de bør forberede seg på å ta imot, og hvilken kompetanse de elevene har. Det er gjerne uklare ansvarsforhold mellom dem, kommunene og andre aktører. Det kan i verste fall føre til at elevene får et dårligere tilbud, men det hindrer også fylkeskommunene i å koordinere samarbeidet om elever med kommunen når det gjelder f.eks. språkopplæring. Spørsmålet er om statsråden har sett denne problemstillingen og vil ta initiativ til å gjøre ansvarsforholdene klarere mellom bl.a. fylkeskommune, kommuner og andre aktører.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
Høyres representanter trekker fram argumentet om valgfrihet i denne saken, men man bør merke seg at denne saken handler om et knapphetsgode som det er konkurranse om. Derfor er det vanskelig å argumentere med at dette gir en reell valgfrihet til landets elever. Det blir ikke en valgfrihet for alle landets elever når man baserer inntak på dem som har best karaktergrunnlag. Høyre og Fremskrittspartiet trekker fram ett unntak, nemlig sosiale og pedagogiske behov. Men generelt kan man si at dette blir valgfrihet for de få, ikke for alle. Det er verdt å merke seg at både representanten Asheim og statsråden egentlig utelukker muligheten for å kunne ta hensyn til både større valgfrihet for elevene og behovet for å sikre helhetlig styring av skoletilbudet – folkevalgt styring. Jeg har lyst til å spørre statsråden, når han og andre representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet argumenterer med elevenes behov: Hvilke behov der elevene bør få velge utenfor sitt eget fylke(presidenten klubber) er det flertallets forslag(presidenten klubber) i denne saken ikke dekker? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
Først vil jeg gjerne beklage at jeg forlenget dagens møte med mellom 5 og 10 sekunder – det skal ikke gjenta seg. Så vil jeg si til statsråden at her har ikke flertallet eller de rød-grønne partiene satt fylkeskommunenes ønsker foran elevene. I denne saken vil flertallet i denne salen, inkludert Arbeiderpartiet, øke elevenes muligheter. Men det som er interessant, er å se hva som er helt fraværende i Høyre og Fremskrittspartiets argumentasjon, nemlig forståelsen av hvordan Norge er skrudd sammen, og behovet for et godt skoletilbud over hele landet. Når det blir færre elever i en region eller et distrikt, fører det til et smalere og dårligere tilbud. Det blir ikke bedre valgfrihet for flertallet av elevene når en linje eller skole må legges ned fordi elevene har søkt seg andre steder. Det går altså ut over flertallet av elevene. I går debatterte Stortinget regionreform. Det vil gi større inntaksområder og bedre utdanningsmuligheter. Hvorfor ville ikke statsråden engang vente på den behandlingen, når vi nå får større regioner og færre fylker?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
For det første mener jeg at statsråden her helt overser faren ved det jeg nesten vil kalle skolespekulasjon, at enkelte fylker øker sitt tilbud – ønsker seg større skoler og større linjer og større fagmiljø – for å tiltrekke seg elever fra andre fylker, i konkurranse med nabofylket. For det andre svarte ikke statsråden på mitt første spørsmål. Når Høyre og Fremskrittspartiet – og statsråden her – argumenterer med elevenes behov for å velge over fylkesgrensene, har altså flertallet her lagt fram et forslag, listet opp tilfeller der man mener at elevene skal ha sterkere rett til å velge, og få, skoleplass i andre fylker. Hvilke behov mener statsråden elever har, som ikke er dekket av det forslaget?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-09:
Hvis vi etter representanten Trine Skei Grandes innlegg skal fortsette med «svogerforskning» og egne eksempler, kunne jeg sagt mye om mine ti år på fylkestinget i Troms. Men det som er fylkespolitikernes – og egentlig alle politikeres – oppgave, er å balansere ulike hensyn mot hverandre, hensynet til å sikre et godt tilbud til alle elever, i alle deler av landet, i alle deler av et fylke, opp mot den valgfriheten vi mener at elevene bør ha. La meg først si at jeg synes det er bra at det ryddes opp i en del ting. Et av eksemplene på en elev som ikke fikk velge på grunn av et rigid system som egentlig ga helt urimelige konsekvenser, var den eleven som ble skrevet om i VG, fra Lødingen nord i Nordland, som måtte dra helt sør i Nordland, Norges lengste fylke, til Sandnessjøen – var det vel – for å ta et skoletilbud der når han kunne ha fått et tilbud i Harstad, min hjemkommune, like ved. Så det er helt åpenbart ganske urimelige utslag av de reglene vi har. Det er også derfor flertallet her foreslår endringer som ivaretar den typen tilfeller der man mangler tilbud nær hjemstedet, som eksempelvis ivaretar elever som er utsatt for mobbing og har behov for å skifte skolemiljø, og en lang rekke andre tilfeller. Men jeg må si: I replikkvekslingen med statsråden mener jeg at det han først omtalte som et moderat forslag, i svarene hans gikk fra å være moderat til å være mye mindre moderat. Det er helt åpenbart at det først og fremst dreier seg om et karakterbasert inntak uten fylkesgrense, med noen beskrankninger, f.eks. ledig kapasitet i det fylket som skal ta imot. Men der er det som sagt fare for en ren konkurranse. Hvis man har sett søknadsmønsteret i fylkene, særlig fylkene som har både distrikt og byer, vet man at for mange fylkespolitikere er det en kamp for å sørge for å sikre et skoletilbud i hele fylket – nettopp for å sikre at elever skal slippe å reise langt eller flytte og bo på hybel for å kunne ta imot et videregående skoletilbud. Og når man gir plikt til å betale, gjør man det vanskeligere å finansiere linjer og skoler i hjemfylket. Hvis man da på toppen legger kuttene til fylkeskommunen – f.eks. fikk de tre nordnorske fylkeskommunene kutt på 350 mill. kr de neste årene – gjør det det lettere eller vanskeligere å opprettholde kvaliteten og skoletilbudene? Åpenbart vanskeligere. Løsningen må være å sikre større mulighet for elever til å velge, men samtidig beholde denne balansen som gjør det mulig å sikre et skoletilbud i alle deler av fylket. Jeg frykter at flertallet her i denne salen og regjeringa er så ideologisk drevet at man ikke klarer å se noen av disse motforestillingene som er kommet fram – ikke bare her i salen, men fra fylkeskommunene – om at dette er et ideologisk ønske som nå kan skape nye problemer, i stedet for å sikre nettopp en moderat, balansert løsning.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2016-06-09:
Når det gjelder spørsmålet om hvem som er mest ideologisk drevet i forhold til hensynet til elevene, tror jeg i hvert fall ikke det er Høyre og Fremskrittspartiet som burde stå i skammekroken, rett og slett fordi det systemet vi har hatt opp gjennom mange år nå, som representanten Martin Henriksen så godt viste til, og som jeg kjenner veldig godt, fordi dette også gjaldt mitt hjemfylke, Troms, viser hvordan tilfeldighetene har slått ut fordi det er ulike politiske flertall i ulike fylker, som praktiserer gjesteelevsgarantier, dimensjonering og fritt skolevalg på svært ulik måte, og derfor gjør det veldig tilfeldig. Hvis vi skal stå på Stortingets talerstol og liste opp hva vi mener er gode grunner for at man skal kunne få mulighet til å velge litt friere enn man kan i dag – ja, så greier man selvfølgelig aldri å inkludere alle de hensynene og alle de vurderingene som de ulike elevene representerer. Det som jeg synes er en veldig sterk logisk brist, er den retorikken som utøves fra talerstolen om at man har såkalt karakterbasert opptak ved denne ordningen. Vel, det er nå engang sånn at man har karakterbasert opptak i alle fylker til videregående skoler. Det er ingen som søker til en videregående skole uten at karaktergrunnlaget er med på å avgjøre om man kommer inn på den linja man søker på eller ikke. Det er mange linjer som har oversøkning, og der man faktisk ikke får lov til å gå på nettopp den linja fordi man ikke har gode nok karakterer, og det er også derfor vi har ni ulike valgmuligheter fordelt på tre ulike programfag når man søker seg inn til videregående opplæring. Så det er allerede konkurranse i dag på karakterer, og jeg greier ikke å se at det forslaget som vi nå har til behandling her, er med på å rokke ved det. Jeg synes det er et godt prinsipp. Det bør være muligheter for hver enkelt elev til å kunne strekke seg hvis man ønsker å gjøre et annerledes valg. Da kan man ha mulighet for å stå på på skolen, skaffe seg de karakterene som er nødvendig for å kunne komme inn på den linja, og så slipper vi å stå her og drive å liste opp hva som er gode og dårlige grunner. Det bør det ikke være politikere som skal gjøre. Vi må respektere alle unges ønsker og deres vilje til å være litt annerledes og gjøre noen valg. Derfor håper jeg selvfølgelig at vi ikke bare får gjennom denne ordningen, men at vi i framtiden skal få enda friere skolevalg. Det fortjener norsk ungdom.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-09:
Først vil jeg takke for en god debatt om fagskolene og om bedre rettigheter for fagskolestudentene og skoleslaget. Jeg vet det er en lang dags ferd mot natt – det er et langt møte og mange saker. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Tingelstad Wøien, som poengterte at Bente Thorsen hadde vært veldig tydelig på at det skulle hete studiepoeng i fagskolen. Jeg mener selv at jeg i alle sammenhenger har vært veldig tydelig på at verken jeg eller Fremskrittspartiet har konkludert når det gjelder hva dette skal hete. Det vil vi vurdere i det videre arbeidet med fagskoleloven. Det viktigste for Fremskrittspartiet er at fagskolestudenter får mulighet til å ta utdanning ved universiteter og høyskoler. Samtidig er det veldig viktig for Fremskrittspartiet at fagskolene blir ivaretatt på den måten som de er i dag, som det spesielle skoleslaget de er.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-06-09:
Som jeg var innom i mitt innlegg, savner jeg litt oppmerksomhet på frivillig sektor og studieforbundene. Det er også flere andre representanter som har vært innom det. Jeg er opptatt av at frivilligheten ikke skal styres, at den ikke skal detaljstyres eller brukes som et politisk verktøy, men at vi må legge forholdene til rette for at de frivillige organisasjonene som ønsker å bidra, skal få mulighet til det. I forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2016 ba et stortingsflertall regjeringen om å «gå i dialog med studieforbundene og komme tilbake til Stortinget med en modell for hvordan tilskuddene til studieforbund kan utformes, slik at de når nye grupper og ivaretar målene om flere tilbud rettet mot inkludering og integrering». Er det en oppgave statsråden er i gang med? Er dialogen innledet, og når kan vi forvente å få en sak tilbake til Stortinget?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-06-09:
Et godt argument for friere skolevalg er at man kan se et større inntaksområde under ett, og at dét gir bedre muligheter til å opprette smale opplæringstilbud. Men det kan vi også oppnå gjennom den modellen som flertallet i komiteen foreslår, og da unngår vi samtidig de negative konsekvensene som vi nå frykter. Når vi er kritiske til regjeringens forslag, handler ikke det om en så voldsom omsorg for fylkeskommunen, men for elevene som bor i fylkene. For er det ikke slik at friere elevflyt vil kunne påvirke dimensjoneringen av opplæringstilbudet i de enkelte fylkene? Og hvis det er slik, er det ikke da samtidig en risiko for at noen elever som ønsker å gå på skole i sitt eget fylke, vil kunne få et dårligere tilbud enn det de har i dag?