Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Det gjør noe med meg som enkeltmenneske når jeg møter rusmisbrukere som så gjerne vil ha hjelp, men som blir bedt om å stå i en endeløs kø sammen med 4 500 andre enkeltindivider som også har et rusproblem. Det gjør noe med oss alle når vi hører om den lille hjertesyke gutten Jonas som ikke får hjelp av det norske helsevesenet. Det gjør også noe med oss når vi hører om og møter eldre pleietrengende mennesker som ikke får den verdige eldreomsorgen de har krav på. Jeg er overbevist om at samtlige i denne sal blir berørt av møter med enkeltmennesker som lider, og det i et av verdens rikeste land. Det er imidlertid nødvendig å se enkeltmenneskene, individene, i det systemet som er laget av oss politikere. Jeg tror jeg har alle med meg når jeg sier at vi ikke kan være tilfredse med situasjonen mange enkeltpersoner og enkeltskjebner opplever i dagens helsevesen. Jeg har et ønske om at vi ikke bare skal være verdens beste land å bo i for den store majoriteten, men min drøm er at Norge skal ha verdens beste helsevesen for alle. Min visjon er at de 4 500 rusmisbrukerne som står i kø for å få hjelp, skal bli møtt av verdens beste og mest helhetlige rusomsorg. Min visjon er at også eldre pleietrengende, de som har bygd landets rikdom og vår velferd, skal få en verdig og god eldreomsorg, uavhengig av hvilken kommune de bor i. Min visjon er at Jonas og alle andre som ikke kan hjelpes av det norske helsevesenet, skal få hjelp andre steder dersom det er mulig. Vi skal alle bruke tid på jobben med å forbedre helsevesenet, til det beste for enkeltmennesket. Jeg håper den dagen kommer hvor vi kan stå sammen i denne sal og si: Vi klarte det. I ydmykhetens navn tror jeg akkurat ordet «vi» er nødvendig for å få dette til – på tvers av partigrenser, på tvers av ideologier og på tvers av dagligdagse uenigheter. Dette bringer meg over på den saken som etter all sannsynlighet kommer til å bli den store helsepolitiske debatten i den kommende perioden, nemlig samhandlingsreformen. La meg først begynne med å gi uttrykk for enighet i forhold til Regjeringens ønske om en reform. La meg også gi uttrykk for enighet i forhold til analysen knyttet til behovet for tidlig intervensjon, forebygging og hjelp på et lavest mulig nivå. Det er en riktig og god målsetting. Diagnosen er stort sett veldig riktig, men Regjeringens foreskrevne medisin er dessverre gal. Og som vi alle vet: Får man gal medisin, blir man faktisk ikke bedre, man kan fort bli dårligere. Jeg er svært skeptisk til samhandlingsreformens viktigste forutsetning for å lykkes, nemlig selve finansieringssystemet. Regjeringen ønsker en kommunal medfinansiering av spesialisthelsetjenesten. Dette vil medføre kommunale variasjoner knyttet til hvorvidt man blir gitt muligheten til å satse på forebygging, store årlige utgiftsvariasjoner, noe som vil ramme små og mellomstore kommuner mest. For å si det litt tabloid: Det er vanskelig for en kommune med ca. 1 000 innbyggere å budsjettere for hvor mange hjerteoperasjoner, krefttilfeller og hofteutskiftninger man kan regne med å måtte betale for kommende år. Dette gjør at jeg frykter for innbyggerne spesielt i små og mellomstore kommuner, og hvilken hjelp de kommer til å få. Det man skisserer i samhandlingsreformen, er på mange måter å adoptere de store forskjellene vi ser innenfor eldreomsorgen, til også å gjøres gjeldende i spesialisthelsetjenesten. Dette mener Fremskrittspartiet er en gal retning. Det vi må gjøre, er imidlertid å samle finansieringsansvaret for alle helse- og omsorgstjenester til ett sted – kall det gjerne én sekk. På denne måten vil man få et effektivt, helhetlig, ikke-fragmentert og godt tilbud til alle landets innbyggere, uavhengig av bostedsadresse. Bare på denne måten vil man kunne oppnå visjonen om et helse- og omsorgsvesen som ivaretar enkeltmennesket i systemet. Jeg har merket meg at Regjeringen ikke har konkludert på alle områder i samhandlingsreformen. Hvis jeg med framtidstro og forhåpninger for øyet skal vurdere situasjonen, medfører dette et lys i tunnelen, også med tanke på muligheten for å få på plass nødvendige endringer i samhandlingsreformen. Jeg vil med dette sende en åpen invitasjon til Bjarne Håkon Hanssens etterfølger. Fremskrittspartiet er mer enn villig til å samarbeide om en helsereform. Vi setter oss gjerne ved bordet for å diskutere dette.