Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2001-12-13:
Regjeringspartiene har i sin innstilling til statsbudsjettet for 2002 lagt på plass viktige byggesteiner for en bedre transportpolitikk i Norge. Målet er en effektiv kommunikasjon der transportbrukernes behov og betalingsevne bestemmer. Midlet er bedre organisasjonsstruktur og konkurranseutsetting. Organisasjonsutbyggingen skal i større grad være brukerorientert. Det er ved dette målet, brukervennlighet, at omstruktureringen skal dømmes. Konkurranseutsettingen skal gi transportbedrifter og forvaltningsorganer en kvalitetsreferanse ingen politikerstyrte planer kan måle seg med. Derfor har Sem-erklæringen lagt avgjørende vekt på konkurranseeksponering som virkemiddel for å sikre brukerne transporttjenester der frekvens, punktlighet, komfort og pris setter standarden. Når vi har en situasjon der en togpassasjer som fraktes fra Fredrikstad/Sarpsborg-området til Oslo, to av Norges tettest befolkede områder, er en bedriftsøkonomisk belastning for jernbanen og ikke en inntektskilde, da bør alle varsellamper i Transport-Norges instrumentpanel blinke heftig rødt. Da er tiden inne for å granske organisasjonen og se på transportpolitiske forutsetninger. Regjeringspartiene vil omdanne NSB, Luftfartsverket, Posten og Vegvesenets produksjonsavdeling til statsaksjeselskaper. Vi velger aksjeselskapsformen fremfor statsforetak fordi vi mener at et AS er mer smidig, det gir den klareste organisasjonsform juridisk sett. Regulert av aksjeloven er aksjeselskaper forutsigbare aktører med tydelig ansvarsfordeling. Det er viktig ikke minst fordi eksterne selskaper, offentlige og private, da vet hvilke forutsetninger som gjelder. AS er en kjent selskapsform som det er lett å forholde seg til. Naturlig nok er de ansattes arbeidsbetingelser en viktig del av debatten om selskapsform. Aksjeselskapsformen er svært lik statsforetak. Arbeidsmiljøloven og arbeidstvistloven regulerer arbeidsrettslige spørsmål. De ansattes medbestemmelse og styrerepresentasjon er nedfelt i aksjeloven. Således skulle de ansattes interesser være vel tatt vare på også etter ny tilknytningsform. Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre vil konkurranseutsette for å kontrollere effektivitet og for å hindre sløsing med skattebetalernes og brukernes midler. Konkurranse på jernbane og veier og anbud på riksveiferjedrift vil gi oss en nødvendig målestokk for sunn, offentlig husholdering og brukervern mot ublu priser. Irrasjonell organisasjon og dårlig økonomistyring er det til syvende og sist passasjer, brevskriver, telefon- og Internett-bruker som må blø for. Med stor frimodighet blir det hevdet at statsaksjeselskap vil forhindre politisk styring. Det er ikke riktig. Det skal styres gjennom konsesjonsbehandling, det skal styres gjennom kjøp av tjenester, og den nødvendige politiske styring og hensyn til prinsipielle forhold som er viktig for samfunnsutviklingen, er også ivaretatt gjennom aksjelovens særbestemmelser for statlig eide AS. Bestemmelsen som sikrer statens interesser, gjelder særlig to mekanismer: Det er generalforsamlingen, dvs. statsråden, som velger styre. Dernest hjemler vedtektenes § 10 at alle viktige politiske forhold ved virksomheten kan kreves forelagt statsråden. Dermed er det bare vrangvillige statsråder som står i veien for aktiv kontroll av selskaper – og vrangvillige statsråder finnes det som kjent ingen av i regjeringen Bondevik. Det har vært påstått at regjeringspartienes forslag om tilknytningsform og konkurranseutsetting har blitt bestemt over natten, uten at de ansattes interesser er blitt tatt hensyn til. Heller ikke dette er riktig. Etableringen av statsaksjeselskap har vært vurdert ved flere anledninger tidligere. Når det gjelder konkurranseutsetting, er dette en del av det forbrukervern som til overmål gjennomsyrer hele Sem-erklæringen. Det er opp til folkevalgte organer å fatte vedtak som er viktig for samfunnsutviklingen, som i dette tilfellet med organisering av forvaltningsorganer og offentlige selskaper. Vi skal ta den tid som trengs, og vi skal gjøre det på en betryggende måte, men la det ikke være noen tvil om at målet ligger fast. Når det er sagt, vil jeg gjerne få lov til å legge til at de ansatte skal selvfølgelig trekkes aktivt med i omgjøringsprosessen. Man behøver faktisk ikke tilhøre den politiske venstreside for å forstå at de ansattes medvirkning vil være nødvendig og nyttig for å finne gode løsninger. De ansatte representerer forvaltningens og tjenesteytingens aller viktigste innsatsfaktor – uten deres medvirkning får vi intet begynt og intet gjennomført.