Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-12-02:
Fastsettelsen av godtgjørelsene til stortingsrepresentantene og regjeringsmedlemmene har alltid vært omstridt. Da jeg kom til Stortinget første gangen høsten 1974 og deltok i min første debatt om dette, ble jeg fortalt, riktignok i rotunden, en historie fra lang tid tilbake. Det var en gang Bondepartiet foreslo i Stortinget å redusere godtgjørelsen fra 3 000 til 2 000 spesidaler, og det ble enstemmig vedtatt. Etter møtet var det en stortingsrepresentant fra Bondepartiet som begynte å gråte. En av de andre gikk bort og spurte hva som var galt. Vedkommende stortingsrepresentant innrømmet at han og hans familie ville få betydelige økonomiske problemer når de gikk ned i godtgjørelse. Den som snakket med ham, spurte: Jammen, hvorfor i all verden foreslo dere det da? Han så bare oppgitt ut og sa: Det var ikke meningen at det skulle bli vedtatt. Jeg har fortalt denne historien før, og dette er lenge siden, så det har vært et vedvarende problem. Noen har i debatt også reist tanken om at man kanskje skulle endre Grunnloven slik at fastsettelsen av regjeringsmedlemmenes og stortingsrepresentantenes godtgjørelser – eventuelt også lønnen for Høyesteretts medlemmer, men der har vi etter hvert funnet noen løsninger, synes jeg – skulle overlates til en litt bredere sammensatt kommisjon. Den skulle ikke bare gi råd til Stortinget, men den skulle også avgjøre det. Det krever en endring i Grunnloven. Det bør alle representanter i det neste stortinget, som da har adgang til å fremme grunnlovsforslag, kanskje ta i betraktning og vurdere, så vi slipper de intermessoene som det vi på nytt får i dag. Som stortingspresident Thorbjørn Jagland sa, bad Erling Folkvord om en ordning direkte på Stortingets regnskapskontor uten at – så vidt jeg forstår – Presidentskapet eller direktøren ble varslet, og han fikk lov til å ta ut en lavere lønn. Nå har stortingspresidenten sagt – og jeg kan si at jeg er hjertens enig – at vi ikke skal ha noen byråkratiske bestemmelser, så de representanter som føler ubehag ved å motta en godtgjørelse som de synes er for høy, skal selvsagt ha anledning til å si at den skal være lavere, og fastsette hvor mye lavere. Det må være fullt mulig å gjøre. I mindretallsmerknaden fra Inge Lønning og meg åpner vi også for et offentlig register, hvis poenget for representantene er at dette skal synliggjøres i offentligheten, som jeg har stor grunn til å tro at det er. De vil fremstå som moderate, fremstå i offentligheten som de som greier seg med noe mindre enn de andre, og som er med på det hylekoret vi alltid har hatt om høye lønninger, og som vi alltid kommer til å ha. Lønningene og godtgjørelsene er nå tilfredsstillende, de er ingenting å klage over. Jeg har en viss forståelse for at noen kanskje mener de er høye, men den debatten får gå. Men de som vil skaffe seg velgere, stemmer, og gjøre seg populære ved å stemme imot, må også få anledning, selvsagt, i et register til å offentliggjøre hva de har gjort. Da vil det være samsvar mellom liv og lære. Da vil man i tilfelle ta konsekvensen av sin egen politikk. Jeg føler at man ikke har gjort det hittil. Jeg har undersøkt og spurt, og det er ingen fra Sosialistisk Venstreparti som har stemt imot en økning av godtgjørelsen som selv har valgt å avstå fra den. Jeg har heller ikke funnet noen medlemmer fra SV i Presidentskapet eller blant komitélederne som har avstått fra tilleggsgodtgjørelsen som medlemmene i Presidentskapet og komitélederne har. Det har ikke vært antydning til interesse for å avstå fra de tilleggsgodtgjørelsene. Vi står overfor et bilde hvor jeg synes det er lite samsvar mellom liv og lære. Det var noen i en debatt i går som begynte å sammenlikne dette med at hvis det var forskjellige stortingsrepresentanter som stemte for forskjellige kvoter for hva man kunne ta med seg av brennevin og vin fra utlandet når man var ute og reiste, var det slik å forstå at en som hadde stemt for en høyere kvote enn den det ble flertall for, skulle kunne hevde at han kunne ta den høyere kvoten fordi han hadde stemt for en høyere kvote. Det er ikke slik det er, det er jo omvendt! Vi har innført en kvote, og under Kristin Halvorsens finansministertid økte den til 1 liter brennevin. Man kan altså ta med seg inntil 1 liter brennevin når man kommer fra utlandet, men det er fullt ut lovlig å la være å ha med seg brennevin! Det er fullt mulig, det er ingen plikt der. Det tilsvarende gjelder her. Vi vedtar den øvre grensen. Vi vedtar at inntil den summen kan en stortingsrepresentant få i godtgjørelse. Men det står enhver fritt til å ta ut en lavere godtgjørelse. Det er det som er poenget i merknaden fra Inge Lønning og meg. Selv om de står i en annen rekkefølge, er den en konsekvens av SVs merknad. Det er et tilbud til de stortingsrepresentanter fra SV som føler et ubehag ved å ha en så høy godtgjørelse som de i den offentlige debatt og i valgkampen snakker veldig mye om. Det er for at de skal slippe å ha den belastningen at vi har åpnet for en slik ordning, og presidenten har bekreftet at Stortinget kan gjøre det. Jeg vil ta opp det forslaget som gjelder Regjeringens medlemmer, og dem som er i den politiske ledelse i departementene. Vi trenger ikke en slik ordning her, men det kan hende at det er noen i regjeringsapparatet eller i departementene som trenger det. Hvis en politisk rådgiver, en statssekretær eller en statsråd sier at vedkommende gjerne vil ha en lavere godtgjørelse enn det som Stortinget har vedtatt, ville kanskje departementsråden si at det har man ikke adgang til, at de er pålagt å følge Stortingets vedtak. Det er derfor vi har fremmet et forslag hvor vi gir fullmakt til Regjeringen til å innføre en tilsvarende ordning. Det er ikke noe pålegg. Men det kan hende at det er noen i politisk ledelse, særlig fra Sosialistisk Venstreparti, som føler det samme ubehaget ved å heve lønningen som er fastsatt av Stortinget, og da skal de også ha en anledning til å kunne avstå fra den godtgjørelsen de av en eller annen grunn mener de ikke skal ha. Derfor ønsker vi et konkret vedtak i Stortinget, slik at ikke departementsråder og andre departementsfolk eventuelt lager vanskeligheter for de regjeringsmedlemmer og de i politisk ledelse som ønsker å ta konsekvensen av sine egne holdninger, som jeg fullt ut respekterer, og ta konsekvensen av det de hevder i den offentlige debatt. Vi vil gjøre det mulig for dem å ha samsvar mellom liv og lære. Nå har jeg tatt opp det forslaget.