Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne saken – det er mange som har hatt gode innlegg, og som har redegjort veldig godt for Arbeiderpartiets og regjeringens politikk i denne saken – men det som fikk meg til å ta ordet, var en av Fremskrittspartiets merknader. De skriver: «Disse medlemmer stiller seg sterkt kritiske til den landbrukspolitikken som har vært ført i etterkrigstiden og som fortsatt videreføres av den sittende regjeringen. Disse medlemmer kan derfor ikke på noen måte stille seg bak den fremforhandlede jordbruksavtalen fordi den ikke bærer bud om noen ny retning i landbrukspolitikken, dette til tross for at det er et stort behov for en kursomlegging av landbrukspolitikken». Representanten Trældals innlegg var vel ingen overraskelse i så måte. Det var på mange måter sånn at det ble satt fem streker under Fremskrittspartiets landbrukspolitikk etter det innlegget. Det er veldig bra at vi fra tid til annen har sånne saker som denne, som til fulle viser de store forskjellene i politikken. Så hvilken kursendring er det egentlig Fremskrittspartiet ønsker i norsk landbrukspolitikk? Etter Arbeiderpartiets syn vil Fremskrittspartiets landbrukspolitikk være en katastrofe for norsk landbruk og rasere Distrikts-Norge. Det er særlig på tre områder Fremskrittspartiet markerer sin landbrukspolitikk: For det første vil Fremskrittspartiet oppheve de fleste reguleringer, og påstår at de på en måte vil sette bonden fri. For det andre vil Fremskrittspartiet gjennomføre raske og dramatiske kutt i støtte og overføringer til landbruket i Norge. For det tredje vil Fremskrittspartiet fjerne store deler av landbruksforvaltningen. Og vi skal være klar over at den lokale landbruksforvaltningen ofte er bøndenes fremste allierte og heiagjeng. Resultatet av en sånn politikk vil, som mange har sagt, bli en storstilt nedbygging av denne næringen i distriktene. Jeg har ikke hørt at Fremskrittspartiet én eneste gang har nektet for det. Vi ville raskt kunne få bruksstørrelser som helt undergraver den landbrukspolitikken Arbeiderpartiet har forsvart i alle år. I en sånn setting vil det norske landbruket selvsagt bli en næring styrt av kapitalen, det er ikke tvil om det, der arbeidskraften blir den billigste som er å oppdrive – mest sannsynlig gjestearbeidere fra andre land med lavt kostnadsnivå. Dagens markedsordning bidrar til å gi stabile priser for både bonden og forbrukeren. Uten denne reguleringen vil prisene variere betydelig, og det er verken produsent eller forbruker tjent med. Med ustabile priser – og dermed inntekter – vil også lysten til å investere i en sånn næring langsiktig bli veldig begrenset. Når Fremskrittspartiet ønsker fri konkurranse internt i landbruket, velger de å overse det faktum at forholdene er veldig ulike innenfor Norges grenser – og enda mer ulike om vi sammenligner med landbruksområder i f.eks. Sverige og Polen. Fremskrittspartiet vil at en norsk bonde skal konkurrere med en bonde fra Skåne. Konkurransen kan ikke bli lik når utgangspunktet er så ulikt. Det sier seg selv – det blir rått parti! Fremskrittspartiet har også et statisk syn på landbruket, og snakker om en næring som ikke endrer seg. Partiet har ikke fått med seg at det er få næringer som har gjennomgått større endringer enn nettopp denne næringen. Som jeg sa, vil Fremskrittspartiet slippe bøndene fri. Men det virker faktisk som de vil slippe bøndene.