Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-15:
Miljøpartiet De Grønne støtter rimeligvis flertallets innstilling om at målene for klimagassutslipp i 2020 og 2030 skal være førende for Nasjonal transportplan. Takk til SV som med dette representantforslaget har tatt opp en veldig viktig ting. Dette forslaget er riktignok bare en bekreftelse på noe Stortinget for lengst har vedtatt, og det er på en måte urovekkende at det må gjentas en gang til, men det er bra at det i det minste ser ut til å få flertall. Vi har nærmest utallige ganger hørt statsministeren og klimaministeren gjenta at regjeringen skal forsterke klimaforliket. Da er det jo ganske spesielt at Høyre og Fremskrittspartiet i dag stemmer imot et så elementært forslag som dette. Jeg er spesielt skuffet over Fremskrittspartiet, som i hvert fall har en veldig god egenskap – som oftest – og det er at de kaller en spade for en spade og pleier å si hva de faktisk mener. Men nå bidrar jo Fremskrittspartiet til å øke den allerede veldig store usikkerheten som er, om hvor mye alvor regjeringen mener med å kutte klimagassutslipp i transportsektoren. Og jeg siterer: «Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet viser til svarbrevet fra Samferdselsdepartementet og vil understreke at klima og miljø er ett av tre hovedmål i målstrukturen for NTP 2018–2027. I retningslinjene for planfasen bes etatene og Avinor om å utarbeide en klimastrategi som skal prioritere prosjekter som i størst mulig grad bidrar til omstilling til lavutslippssamfunnet.» Så vet jo alle i denne salen at siden 1990 har ulike stortingsflertall gang på gang gjentatt den typen utsagn, og alle vet hva resultatet er: I løpet av 25 år har altså utslippene fra transportsektoren økt med 30 pst. De skulle jo ned. Samferdselsministeren hevder i sitt brev, som flere andre talere har vært inne på, at det er uheldig å sette foreløpige mål for transportsektoren før regjeringen har forhandlet ferdig i Brussel. Det understreker hvor totalt uavklart norsk klimapolitikk i virkeligheten er. For vi vet jo svært godt hvor langt Norge ligger etter skjemaet for utslippskutt, og så bruker regjeringen forhandlingene i Brussel som unnskyldning for å somle enda mer med den jobben. Hvis Norge skal få en klimapolitikk som i det hele tatt ligner på EUs, og det har jo Stortinget vedtatt at vi skal, på regjeringens initiativ, må vi få et mål for ikke-kvotepliktig sektor som ligger i størrelsesordenen 30–40 pst. kutt. Og det skal vi altså gjøre på bare 15 år. Det vil nødvendigvis kreve ganske grunnleggende nytenkning i transportpolitikken. Partiet Venstre har for lengst lovet at det blir 40 pst. kutt, men de blå sengekameratene til Venstre lover altså ingenting som helst. Regjeringen later til å mene at vi på den ene siden skal fortsette å sveise Norge fast til store, dyre motorveiprosjekter, uten klimaregnskap, og så skal vi på den andre siden vente med å prøve å definere hva slags klimamål disse prosjektene skal oppfylle. Det er ganske merkelig hvordan en sånn politikk skal kunne skrus sammen med de overordnede klimaforpliktelsene som Norge har. Det vi selvfølgelig må gjøre, er å slutte å late som om transportplanlegging kan skje uavhengig av klimamålene, eller som representanten Jegstad kort og godt oppsummerte det nå, fortsette en politikk hvor vi ikke ønsker å konkretisere målene – jeg gjentar: ikke ønsker å konkretisere målene. Samtidig som vi skal forplikte oss til noe sånt som 40 pst. kutt på nasjonal basis, skal vi ikke konkretisere målene for den sektoren som har hatt størst økning i utslippene de siste 25 årene. Det er temmelig vanskelig å forstå. Det dette vedtaket betyr, er en veldig klar marsjordre til regjeringen om å konkretisere målene for hvordan man skal kutte så mye som man kommer til å forplikte seg til, innen bare 15 år, og enda mye mer – og det er svært viktig – i løpet av de 15 til 25 årene som kommer etterpå. Stortinget har bedt regjeringen legge fram et forslag til en klimalov, og denne debatten er et kjempegodt eksempel på hvorfor vi trenger en klimalov. Vi trenger et lovverk som hindrer at forskjellige sektorer kan føre sin egen klimapolitikk uten å forplikte seg til å levere en konkret andel av de samlede nasjonale målene. Men mens vi venter på den klimaloven, er dette et bra vedtak.