Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Mange millioner mennesker i landene rundt oss går en trist jul i møte. Jobbkrisen i Europa setter millioner av mennesker i en håpløs situasjon – uten jobb, uten inntekt, mange uten mulighet til å kunne brødfø seg selv og sine familier. Titalls millioner av ungdom i Europa er i dag i ledighet, og flere går ledighet i møte. Vi snakker ofte i denne debatten om en tapt generasjon. Jeg vil at vi skal være mer optimistiske på ungdommens og på Europas vegne enn å si at de er fortapt. Men at de er en neglisjert og oversett generasjon, det er det ingen tvil om. De er aldri blitt satset på, verken når det kommer til utdanningsmuligheter eller i arbeidsmarkedet. Disse ungdommene, over hele Europa, betaler nå prisen for finanskrisen, og det hardere enn noen andre. En gresk kamerat av meg har til neste år, etter sju års studier, ingenting annet enn ledighet å forvente seg. Han tør ikke håpe på framgang og flytter hjem til foreldrene sine for å delta i deres arbeid på gården deres. Det er under helt andre omstendigheter vi diskuterer budsjettet for 2012 her i dag. Vi har høy sysselsetting, mange deltar i Norge. Vi har lav ledighet, et likestilt samfunn på alle områder, velferd fra vugge til grav, og vi blir år etter år kåret av FN til verdens beste land å bo i. Selv gjennom finanskrisen har vi lyktes med å holde på dette, og vi skal lykkes gjennom de turbulente tidene vi har foran oss. Derfor er også budsjettet for neste år skrudd sammen med tanke på én ting: å holde ledigheten lav, holde folk i jobb. Ingenting er viktigere enn det. Derfor har vi heller ikke rom for eksperimenter. Vi skal ikke gamble med folks arbeidsplasser. Stø kurs er derfor det eneste rette skal vi lykkes gjennom krisen. Det at vi har lyktes godt i Norge, er ingen selvfølge. Det er et resultat av bevisste politiske valg. Det er også et resultat av en politisk kamp. Vår situasjon er unik sammenlignet med de utfordringer andre europeiske land nå står overfor. Det er fordi vår samfunnsmodell er unik. Det er den som gjør at vi er i toppsjiktet internasjonalt når det gjelder å kunne kombinere jevn inntektsfordeling, høy sysselsetting, små forskjeller, velferd for alle, likestilling, konkurranseevne og nyskaping. Det er derfor de aller fleste ser til oss. Med vår modell skiller vi oss fra de fleste andre land. Men høy sysselsetting og lav ledighet har ikke kommet av seg selv. Det kommer bl.a. av at arbeidslivet vårt er preget av samarbeid. Sterke fagforeninger og trepartssamarbeidet sikrer dette. Velferdsordninger som tar var på deg når du ikke kan jobbe, har heller ikke kommet av seg selv. Det har vi oppnådd fordi vi har organisert oss på en slik måte at alle er med i et solidarisk spleiselag. Folketrygden, vårt felles forsikringssystem, gir folk noe å leve av ved sykdom, ved ledighet og som pensjonister. Det gjør at vi har få fattige i Norge – og det finansieres av skatt på inntekt. Det at vi fører en politikk for aktivt offentlig eierskap, sikrer langsiktige økonomiske interesser og kontroll med naturressursene våre. Dette har heller ikke kommet av seg selv. Det at vi er et likestilt land, har vært – og er – en politisk kamp. Alt dette som jeg nå har nevnt, henger sammen og er årsakene til at vi har lyktes. Det er den norske modellen. Selv om høyresiden slutter opp om resultatene av den norske modellen – lav ledighet, god økonomi og trygg velferd – har de opp gjennom historien kjempet imot politikken som utgjør modellen, og som nettopp har skapt resultatene. Arbeiderpartiet vil videre. Vi vil styrke modellen og videreutvikle den norske suksessen. Flere går på jobb i Norge enn i noe annet land. Arbeidsplassen vi går til, er for de aller fleste et godt sted å være. Vi opplever forutsigbarhet, trygghet, og vi får en lønn som er til å leve av. Men det gjelder ikke alle. Arbeiderpartiet vil at alle skal med. Det gjelder også i arbeidslivet. Flere kan, og flere vil bidra. Det skal de få lov til. Vi vil få flere med ved å skape et mer inkluderende arbeidsliv og en mer inkluderende arbeidslinje. Derfor fornyer og forsterker vi arbeidslinjen og velferdsstaten hver eneste dag – Nav-reformen, pensjonsreformen, uførereformen, jobbstrategien, IA-arbeidet og innsatsen mot sosial dumping. På vårt felt – arbeidsfeltet – skjer det mer nå enn noen gang før. Dette er ikke bare store velferdspolitiske reformer. Det er forbedringer, det er fornyelse, og det er konkret politikk som øker fellesskapet, og som får flere med. For at flere skal med, er vi helt avhengig av at Nav fungerer. Derfor er også Nav budsjettvinner i dette budsjettet. Det har vært viktig for oss å prioritere Nav i budsjettet. Nav får nå det Nav skal ha for å kunne følge folk opp bedre. Ingenting annet er viktigere enn det. For å få flere med la vi også i budsjettet fram jobbstrategien, en langsiktig strategi med konkrete tiltak for å få flere med nedsatt funksjonsevne inn i arbeid. Vi viderefører kvalifiseringsprogrammet for å få flere av dem som kanskje står lengst unna arbeidsmarkedet, inn i aktivitet. Vi er opptatt av at folk ikke skal bli gående på passive stønader over tid. Derfor følger vi også allerede i budsjettet opp deler av Brochmann-utvalgets innstilling når vi legger aktivitetskrav på overgangsstønaden. For Arbeiderpartiet er det arbeidslinjen som gjelder. Men den har alltid for Arbeiderpartiet to spor. Du skal ikke bare ha plikt uten at du samtidig har rett til hjelp. Det er vår arbeidslinje – en inkluderende arbeidslinje med hjelp og støtte, slik at du kan komme deg ut i aktivitet og bidra. Det er forskjell på vår arbeidslinje og høyresidens arbeidslinje. Der vi mener at du ikke bare skal en plikt til å bidra, men også en rett til å bli hjulpet til å kunne bidra, mener høyresiden noe annet. Folk kan ikke trues ut i jobb. Folk kommer ikke ut i jobb bare fordi du tar fra dem trygden, men det ser det ut til at opposisjonen, representert ved Fremskrittspartiet og Høyre, fortsatt mener, når de fjerner overgangsstønaden for enslige forsørgere for å finansiere skattekutt der de med høyest inntekt og formue får mest. Bruk av pisk på denne måten får ikke flere med. Det skaper bare flere fattige. Det er et resultat av en ensporet arbeidslinje der det kun er plikten som gjelder. Vi vil ikke bare ha flere med i arbeidslivet. Vi vil at det arbeidslivet som folk skal med i, skal være et arbeidsliv som er trygt, og som har høy kvalitet. Det er det norske arbeidslivet i dag for de aller fleste. Det har heller ikke kommet av seg selv. Sterke faglige rettigheter, arbeidsmiljølovgivning med vern og rett til innflytelse over egen jobbhverdag sikrer dette for de aller fleste, men ikke for alle. Det vil vi gjøre noe med. Derfor styrker vi også i dette budsjettet kampen mot sosial dumping med penger og tiltak. Også her står posisjonen alene. Høyresiden sier de er opptatt av å bekjempe sosial dumping, men støtter ikke våre mest effektive tiltak mot den – heller ikke i dette budsjettet. Sosial dumping rammer det ærlige arbeidet. Det rammer bunnplanken i det norske samfunnet. Det fører til et tosporet arbeidsliv, og det skaper et A- og B-lag av arbeidstakere. Det er en trussel mot vårt effektive næringsliv og er i bunn og grunn en trussel mot hele velferden vår. Høyresiden sier at det er greit å konkurrere på lønns- og arbeidsvilkår. Det er et utrykk for en umoderne politikk og en umoderne holdning om at ikke alle skal med på like vilkår. Fordi vi vil at flere skal med, styrker vi også kampen mot ufrivillig deltid. Vi er alle enige om at deltidsarbeid er et gode for mange i ulike deler av livet og i ulike livssituasjoner. Vi er også enige om at de aller fleste som jobber deltid, ønsker det. Det skal de få lov til. Det vi vil til livs, er de som ufrivillig blir gående på små stillingsbrøker gjennom store deler av livet – de som vil jobbe, men som ikke får det. Ufrivillig deltid er arbeidsløshet og skal bekjempes som det. Hundretusener av damer får ikke etablert seg, planlagt livene sine, tatt opp lån – de er ikke økonomisk selvforsørgende fordi de ikke får jobbe nok. Vi vil at disse damene skal med. Derfor tar vi i arbeidslivsmeldingen et krafttak mot ufrivillig deltid, bl.a. med lovendringer. Vi følger også opp i statsbudsjettet med 25 mill. kr til lokale tiltak og forsøk. Også her har opposisjonen en annen politikk. Høyre fjerner hele potten. Et budsjettkutt kan kanskje si mer enn tusen ord, og Høyre sier her med sitt budsjettkutt at disse damene, som kjemper for å få det til å gå rundt, får bare fortsette å kjempe – og det skal skje uten Høyres hjelp. Så til slutt vil jeg ta opp en rettelse i innstillingen. Forslag nr. IX på side 81 kan strykes. Det tas ikke opp. Det er ikke fordi vi har ombestemt oss og vil ta det ut, men fordi det er lagt inn i riktig innstilling, innstillingen fra komiteen til Prop. 7 L, som vi også behandler i dag.