trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-17:
Det siste året har 20 000 fleire funksjonshemma gått ut i arbeidsløyse. Boligpolitikken skal overlatast meir til marknaden. Vi får frå neste år eit økonomisk meir grovmaska sosialt sikkerheitsnett, diverre òg med Arbeidarpartiets stemmer denne gongen. Kommunane skulle stå i framste rekkje for å forbetra dei offentlege tenestene, men mange av dei må no kutta i stillingar og støtteordningar til nokre av dei mest vanskelegstilte. Det er ikkje fordi kommunane ikkje har fått meir pengar, men fordi dei må bruka pengane på å dekkja ekstra pensjonsutgifter og sviktande skatteinngang. Senterpartiet er svært bekymra for framtida på dette feltet, fordi statsministeren og hans regjering har lovt ytterlegare 12 milliardar kr i skattelette. Meiner han at det er grupper i dette samfunnet som kunne betala inn meir til fellesskapet, slik at han kunne styrkja innsatsen mot fattigdom?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Norge er i ferd med å sette en trist rekord. Vi er i ferd med å få etterkrigstidas høyeste rusmiddelforbruk, både når det gjelder det legale alkoholforbruket og det illegale alkoholforbruket, og også når det gjelder bruk av illegale stoffer, særlig blant yngre mennesker. Forbruket har vokst, og i fjor og i år ser det ut til å lande på det høyeste nivået etter krigen. Dette resulterer i at vi får økte problemer i forhold til vold og kriminalitet. Vi får også økte sosiale pressproblemer, særlig opp mot barn, synliggjort foran den høytida vi nå står foran, julen, ved at hundre tusen barn, ifølge en undersøkelse fra Alko-Kutt som ble offentliggjort i går, gruer seg til jul på grunn av foreldrenes alkoholbruk. Hvordan vurderer statsministeren situasjonen rundt det norske rusmiddelforbruket? Og vil det være aktuelt fra Regjeringens side å sette i verk ekstra tiltak, særlig for å redusere det totale forbruket av alkohol?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg skjønner at vi i stor grad er enige om den faktiske framstillingen. Det som er noe av problemet i norsk alkoholpolitikk, er at de effektive nasjonale virkemidlene er under betydelig press. Mange vil mene at vi vanskelig kan opprettholde de virkemidler som faktisk har virket. Særlig det særnorske, høye avgiftsnivået og en del andre virkemidler i alkoholpolitikken har vært effektive, men er under betydelig press. Jeg er glad for at Regjeringa vil se på nye tiltak. Men har man planer om å lage noen strategi i forhold til særlig Europa, slik at de europeiske land kan påvirkes og for så vidt bidra til at det presset mot Norge og Skandinavia blir mindre, slik det finske formannskapet tok til orde for i EU i 1999, og slik det svenske formannskapet senere har tatt til orde for? Har den norske regjeringa noen strategi i forhold til Europa når det gjelder dette?
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-17:
Jeg er litt overrasket over spørsmålsstillingen, for som jeg pekte på i mitt innlegg, forutsetter jo SVs eget forslag at den norske ingeniørstyrken skal forbli i Irak i første halvår. Jeg går ut fra at det må bety at SV også mener at den gjør gagns arbeid. Hvis man hadde ment at det er helt bortkastet og verdiløst, og hvis man hadde ment at det er ubegrunnet når FNs sikkerhetsråd to ganger innstendig har oppfordret medlemslandene til å yte nettopp den type bidrag som Norge har ytt, måtte man jo i anstendighetens navn ha foreslått å trekke styrken tilbake øyeblikkelig. Denne jevnføringen mellom hva som kan utføres av sivile, og hva som kan utføres av militære, tror jeg med respekt å melde har forsvinnende liten interesse for dem det angår, nemlig de som har en eksistensiell interesse av at oppgavene blir løst der og da. Jeg tror faktisk de er relativt uinteressert i hvorvidt folk har uniform eller ikke når de gjør jobben.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-17:
Jeg tror ikke det er noen uenighet mellom Haakon Blankenborg og meg om sakens realitet. Jeg er ikke sikker på at uttrykksmåten «eit vilkår» er den mest eksakte og treffende uttrykksmåte man kan bruke i denne sammenheng. Så langt jeg har lest Sikkerhetsrådets enstemmige resolusjoner 1483 og 1511, er det ikke i de resolusjonene lagt inn den type vilkår for de enkelte medlemslands villighet til å delta. Men det vi kan være 100 pst. enige om, er at når det nå engang foreligger en situasjon i Irak som er så åpen, ikke bare når det gjelder det som skjer innenfor Iraks grenser, men også i regionen for øvrig, må alle land gjøre sitt ytterste for at den situasjonen blir utnyttet så konstruktivt som mulig til å tilveiebringe en utvikling i retning av stabile, demokratiske regimer i hele Midtøsten – ja.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-17:
I disse førjulstider må man kanskje ha forståelse for at representanten Høglund var innom Skomakergata og gjerne ønsker at Norge skal bli ved sin lest. Nå strakte han seg imidlertid ganske langt i løpet av sitt innlegg i retning av å akseptere også på vegne av Fremskrittspartiet at Norge har en internasjonal forpliktelse som ikke på forhånd lar seg avgrense geografisk. Da forbauser det meg litt at Fremskrittspartiets leder allerede ett minutt etter at redegjørelsen var holdt på mandag, erklærte på norsk fjernsyn at Fremskrittspartiet er absolutt imot et eventuelt norsk engasjement i Sudan. Jeg vet ikke om det var klarert med partiets utenriksfraksjon på forhånd. Mitt spørsmål blir: Mener faktisk Fremskrittspartiet at man på det nåværende tidspunkt kategorisk kan avvise den mulighet? Det eneste som ble sagt fra utenriksministerens side, var faktisk at dersom det blir en fredsavtale i Sudan, og dersom FN henvender seg til Norge(presidenten klubber) med en anmodning, så … (presidenten klubber)
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-17:
Åslaug Haga mente å høre «sjølkritikk» i utenriksministerens redegjørelse på Regjeringens vegne. Det må jeg bekjenne at jeg ikke var i stand til å høre, men det kan jo skyldes alderen, og at hørselen er i ferd med å svekkes. Men jeg antar at utenriksministeren selv vil kunne redegjøre for om det var noen slik «sjølkritikk». Jeg skulle ønske at Åslaug Haga kanskje ville prøve seg på øvelsen «sjølkritikk» selv. Hun har jo i tidligere debatter i denne sal vært svært opptatt av FNs sikkerhetsråd og respekten for FNs sikkerhetsråd. I hennes innlegg denne gang hørte jeg ikke et spor av bekymring i den anledning. Jeg nevnte i mitt innlegg punkt 14 i resolusjon 1511, der det brukes så sterke ord som «Urges Member States», altså «bønnfaller medlemsland», om å yte bidrag til stabilisering av Irak, inklusive militære styrker. Åslaug Haga stilte det retoriske spørsmålet: Legger ikke utenriksministeren vekt på norske humanitære organisasjoner? Kanskje jeg kan stille det samme spørsmålet: Legger ikke Åslaug Haga vekt på hva et enstemmig sikkerhetsråd sier?
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-17:
På bakgrunn av debattens forløp er det to ting jeg føler behov for å understreke til sist. Det ene er at det er bred tilslutning i Stortinget til at Norge, dersom det blir en fredsavtale i Sudan – utsiktene til det er mer usikre i dag enn de var for noen uker siden – og dersom det kommer en henvendelse, skal imøtekomme den så langt som mulig. Men det innebærer også, slik jeg tolker debatten, at Stortinget er forberedt på den eventualitet at Regjeringen, hvis det ikke er mulig å imøtekomme en sånn henvendelse fordi Stortinget ikke har bevilget tilstrekkelig med penger til at dette kan gjøres, kommer tilbake til Stortinget med forslag om å stille til rådighet de nødvendige midler. Så til sist: Det som også er bemerkelsesverdig ved denne debatten, er at Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ikke på noe tidspunkt har vært villige til å gi et tilnærmet klart svar på hvordan de vurderer Sikkerhetsrådets resolusjoner 1483 og 1511. Riktignok har man indirekte gitt et svar fra SVs side når man sier at den adekvate respons fra norsk side på Sikkerhetsrådets enstemmige og inntrengende oppfordring om å stille ressurser til rådighet, også militære ressurser, vil være å trekke ut de ressursene man allerede har stilt til rådighet i Irak. Åslaug Hagas svar var bemerkelsesverdig, nær sagt i alle betydninger av ordet. Hun tilkjennegav at hun riktignok er oppmerksom på at FNs sikkerhetsråd har rettet en inntrengende henstilling til alle medlemsland, men hun føyde til at vi jo må vurdere om det er politisk klokt. Det kan man jo tolke på en av to måter. Enten mener Senterpartiet at hvis Norge hadde vært medlem av Sikkerhetsrådet, burde vi stemt mot denne enstemmige resolusjonen fordi den er uklok og beror på en feilaktig vurdering av situasjonen i Irak, eller så må det bety at vi til enhver tid forbeholder oss retten til å overprøve en hvilken som helst enstemmig henstilling fra FNs sikkerhetsråd, ut fra den hypotese at i Norge er vi klokere enn verden for øvrig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det er riktig som det ble sagt fra replikanten her, at våre innstramminger i forsvarsbudsjettet først og fremst dreier seg om de kostbare investeringsplanene som Forsvaret har, og at karakteren av Norges internasjonale deltakelse i militære operasjoner ikke nødvendigvis betyr at man skal ha ekstremt dyrt utstyr med seg. Tvert imot vil det være mange av de mer fredsbyggende og fredsbevarende operasjonene som Norge deltar i, som har en like stor grad av – hva skal man si – politimessig arbeid som av direkte militært arbeid, der det ikke er F-16-fly eller kostbart materiell man stiller med, men annen type arbeid for sikkerhet. Så dette henger veldig godt sammen med det SV mener skal være Norges profil på den internasjonale innsatsen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
For det første kan det personellet som SV går inn for at skal bidra på Norges vegne i FN-oppdrag, være helt sikre på at de skal utstyres med det utstyret som er nødvendig for å ivareta sikkerheten og utføre de oppdragene de skal ha. Og Hernæs vet like godt som SV at det er ulik karakter på ulike oppdrag internasjonalt. Så når det gjelder spørsmålet om Irak: Ja, vi regner den siste FN-resolusjonen som klar, men vi regner også med at da Norge ivret meget sterkt for at vi skulle bidra i Irak og var blant de første landene som sa at vi skulle gjøre det, dreide det seg først og fremst om å få plantet det norske flagget nært USA. Veldig mange andre land, dvs. alle andre land som hadde vært imot krigen, var skeptiske til å delta. Og på samme tidspunkt ble vi spurt, også av FN, om å bidra i Kongo, der det er en annen alvorlig konflikt, men der måtte Regjeringen takke nei fordi man ikke hadde kapasitet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Jeg trodde jeg gikk grundig gjennom de hovedområdene hvor Norge bidrar i dag, med unntak av Kosovo, nemlig Irak og Afghanistan, som vi vurderer forskjellig. I Irak mener vi at vi bør trekke oss ut, ikke fordi vi ikke mener at det skal være militært nærvær i Irak. Det er jo helt avgjørende for å ha en mulighet til å bygge opp noen form for stabilitet. Men vi mener at det er betydelig uklarhet rundt karakteren på det norske bidraget, særlig rundt grensegangen man prøver å gå opp mellom det humanitære og det militære, og vi mener at de norske bidragene kunne vært brukt bedre andre steder. I Afghanistan har SV støttet at vi deltar i ISAF, men vi ser mange spørsmål, konflikter eller mulige motsetninger rundt det framtidige bidraget i Afghanistan – først og fremst, og det gjelder begge disse konfliktene, fordi all militær innsats også må henge veldig nøye sammen med den politiske prosessen som kan føre til en politisk løsning der stabilisering kan inngå.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Både forsvarsministeren og utenriksministeren går gjennom de prioriteringsdiskusjonene som må ligge til grunn når man diskuterer hva Norge skal bidra med internasjonalt og militært. Det litt pussige er jo at forsvarsministeren sier at tallet på personell er 1 000 og utenriksministeren sier 800 – men det var ikke mitt hovedpoeng nå. Jeg lurer på hva utenriksministeren egentlig mener når han etter å ha nyansert dette som dreier seg om en prioriteringsdebatt, sier følgende: «Den generelle linjen Regjeringen har lagt opp til, er at vi først og fremst bør delta i FN- og NATO-ledede operasjoner.» To store operasjoner som vi har deltatt i i løpet av det siste, nemlig i «Enduring Freedom» og nå i Irak, er ikke FN- og NATO-ledede aksjoner. Betyr disse formuleringene fra utenriksministerens side en nyorientering i forhold til hvordan man prioriterer internasjonal deltakelse? Konsekvensen av disse formuleringene ville f.eks. være at man avviklet i Irak for å delta i klart FN- eller NATO-ledede aksjoner.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det er to ting som diskuteres i dag. Det ene er prinsippene bak Norges deltakelse internasjonalt når det gjelder militært personell, og det andre er kapasiteten og prioriteringene. Uansett om vi ikke kan få et helt klart definert antall Norge kan bidra med internasjonalt fra forsvarsministeren, snakker vi om rundt 1 000 pluss kanskje, ut fra hva slags karakter eventuelle oppdrag har. Når det gjelder prinsippene, er det høyst uklart for meg hva som gjelder for Regjeringen. Det som sies, både fra statsministeren og fra utenriksministeren, er at den generelle linjen Regjeringen har lagt opp til, er at vi først og fremst bør delta i FN- og NATO-ledede operasjoner. Det betyr at de to største bidragene Norge har vært med på i løpet av de siste årene, nemlig «Enduring Freedom» i Afghanistan og nå stabiliseringsstyrken i Irak, er i strid med det prinsippet både statsministeren og utenriksministeren selv legger til grunn. Hvordan henger dette sammen, og hvordan kommer dette til å bli fulgt opp i framtidige prioriteringer?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Først litt til denne diskusjonen om hvilke prinsipper som skal ligge til grunn for Norges deltakelse internasjonalt. Det som SV har brukt deler av denne debatten på, er å prøve å finne ut av hva Regjeringen mener med sine egne formuleringer i redegjørelsen fra utenriksministeren, der det er slått fast at man først og fremst bør delta i FN-ledede og NATO-ledede operasjoner. Så viser det seg at Regjeringen egentlig ikke mener det – det vil si det høres mer ut som statsministeren mener at dette skal være et grunnleggende prinsipp, men at utenriksministeren er mer enig i den tolkningen som utenrikskomiteens leder legger til grunn. SV utelukker ikke at man kan komme opp i situasjoner hvor man har klare FN-mandat, der oppdrag på vegne av FN verken utføres av NATO eller direkte av FN, og som vi kan mene det er riktig å støtte. Men vi må jo vite hva utenriksministeren mener er et prinsipp eller et utgangspunkt, særlig når de to største operasjonene vi har deltatt i, militært, personellmessig og økonomisk, verken har vært NATO-ledet eller FN-ledet. Nå er sitasjonen den at i Afghanistan deltar vi i ISAF-styrkene under NATOs kommando. Det støtter SV. Vi har støttet at vi deltar til arbeidet med en ny grunnlov er avklart og sikkerheten rundt nasjonalforsamlingen er ivaretatt, men vi har problematisert en del rundt hvilke premisser som kommer til å ligge til grunn videre framover. Det går jeg ut fra at alle partiene må gjøre i forhold til Norges videre deltakelse. Situasjonen i Afghanistan er meget krevende. Jeg er enig med utenriksministeren i at den hadde fortjent større oppmerksomhet i debatten, for der er det ganske små styrker, det er et svært land, det er utrolig mange utfordringer når det gjelder sikkerheten, og det er mange tegn på at Taliban er i ferd med å bygge seg opp igjen, og at tidligere krigsherrer er i ferd med å vitaliseres. Når det gjelder operasjonen i Irak, er det rett og slett verken en FN-ledet eller en NATO-ledet operasjon. Vi mener fremdeles at vårt bidrag i Irak først og fremst er et ønske om å gi politisk støtte til okkupasjonsmaktene USA og Storbritannia. Vi var det eneste landet som gikk mot krigen som var raskt på pletten med å si at vi skulle delta. Vi deltar med 150 soldater av i alt 150 000. Det er opplagt at okkupantene har ansvar for sikkerheten etter krigen. Men det som er like opplagt, er at de mangler legitimitet, og at det må en politisk løsning på plass som gjør at irakerne kan overta styringen selv, for inntil da har man problemer med legitimiteten politisk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Først til det som dreier seg om folkerettslig mandat for styrkene i Irak. Vi har ikke problematisert det som dreier seg om folkeretten på bakgrunn av de styrkene som er der. Det har jeg vært inne på i et tidligere innlegg. Men det betyr jo ikke at vi mener det er klokt at Norge deltar, selv om det fins et klart vedtak i Sikkerhetsrådet, og heller ikke betyr det nødvendigvis at det er riktig prioritering. Så der går det på to ting, både prinsipper og prioritering. Så er det vårt syn på både NATO-ledede og EU-ledede aksjoner, at så lenge Norge er medlem i NATO, har ikke vi prinsipielle motforestillinger når det gjelder å delta i NATO-ledede operasjoner. Men vi forbeholder oss retten til å vurdere dem også som et kapasitetsspørsmål og som et politisk spørsmål. Vi er imot at vi skal melde styrker til en EU-hær, men det betyr ikke at det ikke kan komme opp oppdrag der vi sammen med EU-land blir bedt av FN om, muligens under EU-ledede operasjoner, å stille i fredsopprettende eller fredsbevarende oppdrag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
President! Kan jeg få ordet til en åpenbar misforståelse?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Representanten Halvorsen kom i sitt innlegg inn på at det norske forsvaret har begrensede ressurser. Da må jeg nesten tillate meg å stille spørsmålet: Hvilke ressurser ville vi hatt hvis vi skulle fulgt forsvarsbudsjettet til SV, som hadde kutt på 4,4 milliarder kr? Det hovedsakelige av disse kuttene gikk på investeringer i det norske forsvar, og det betyr jo indirekte at SV må mene at vi skal sende våre soldater ut i oppdrag i utlandet uten at de har med seg det beste utstyret. Så jeg vil gjerne høre hva SV har som alternativ til de tanker som Kristin Halvorsen framfører.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2003-12-17:
Jeg går ut fra at Forsvarets mannskaper på alle nivåer merket seg hvilket utstyr Kristin Halvorsen vil sende dem ut på oppdrag med, til noen av de farligste oppdragene som man kan sende norske unge menn og kvinner ut på. Utover det vil jeg henvise til det som Inge Lønning påpekte i sitt innlegg, at vi har en tendens i Norge til å bruke FN som et stort og berettiget honnørord, men når det gjelder beslutningene i FN, er det en tendens til at vi støtter bare de beslutningene som vi liker selv. Og da blir mitt spørsmål til Kristin Halvorsen, når hun påstår at vårt bidrag i Irak skyldes et behov for å blidgjøre amerikanerne: Synes hun at FN-sikkerhetsrådsresolusjonene 1483 og 1511 – som er helt klare med bønn om deltakelse også fra andre land enn de som deltok i krigen, og har en like klar understreking av at dette ikke betyr at man er en del av okkupasjonsstyrken – er helt uvesentlige vedtak i FN?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2003-12-17:
Dette har vært en debatt som i henhold til dagsordenen stort sett har dreid seg om våre utenlandsoperasjoner. Men så måtte representanten Width i sitt siste innlegg gjenta sitt gamle invasjonstankeforsvar. Det må ikke få lov til å stå uimotsagt. Det er altså ingen motsetning mellom forsvar av norsk territorium og utenlandsoperasjoner. Det er nøyaktig de samme styrkene vi trener og har. Representanten Gunnar Halvorsen understreket dette i sitt innlegg. Han sa at hvis vi hadde fortsatt som før, ville Forsvaret kostet 70 milliarder kr. Jeg kan ikke gå god for regnestykket, men det er sannsynlig. Men det som er poenget, er at selv med et slikt beløp ville vi hatt et dårligere forsvar i forhold til det trusselbildet vi i dag står overfor. Da ville vi hatt et forsvar som hadde opprettholdt hele sin enorme fredsorganisasjon med tilhørende støttefunksjoner, og – særlig ut fra at jeg tviler på om NATO ville fortsatt med infrastrukturbidrag i en slik situasjon –hele pengesummen ville gått til å opprettholde leire, mannskap, verksteder og infrastruktur rundt omkring i landet. Det ville altså ikke vært et forsvar som var tilpasset det trusselbildet vi i dag står overfor.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Representanten Kristin Halvorsen nevnte i sitt innlegg at vi har begrensede militære ressurser, og det er jeg enig i. Men når vi ser at både Røde Kors, Norsk Folkehjelp og andre ikke kan operere uten beskyttelse av militære styrker i bestemte områder – det er jo vanskelig både å bygge hus og å dyrke jorden når man har snikskyttere liggende og lure i buskene, uten militær tilstedeværelse – mener da representanten at vi skal trekke oss ut, slik at hjelpen fra frivillige organisasjoner umuliggjøres, noe som igjen går ut over sivilbefolkningen?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Representanten Åslaug Haga sier i sitt innlegg at situasjonen i Irak er ustabil, men mener likevel at Norge skal trekke styrkene sine ut av landet. Ser ikke representanten at det er nødvendig med styrker for å beskytte sivilbefolkningen og de frivillige organisasjoner som prøver å hjelpe til med å trygge liv og helse, for øvrig noe av det samme spørsmålet som jeg stilte representanten Kristin Halvorsen?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Eg deler i stor grad den analysen som leiaren av forsvarskomiteen gav om grunnlaget for at det er så mange konfliktar i Midtausten som det er, og at det er så vanskeleg å løyse dei. Eg deler òg det synet at det er heilt nødvendig å arbeide aktivt for ei løysing på konflikten mellom Israel og Palestina som grunnlag for å stabilisere heile regionen. No ser eg ikkje det at dette vert løyst som ein føresetnad for at vi framleis skal arbeide aktivt i Irak, for i alle høve må vi fortsetje å arbeide for demokratiet der, men at det er vesentleg for at regionen skal endre seg, er vi heilt einige om. Eg er einig i at vi skal vere tydelege i forhold til både USA og Israel. Storleiken på musklane er eg nok noko i tvil om vil imponere nok når vi viser dei fram. Men eg vil òg vise til, i tillegg til det som representanten Nybakk nemnde, sjølvstyremaktene på palestinsk side. Dei må òg skjøne at terroren må ta slutt, for at det skal kunne verte ei løysing.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
No trur eg nok at representanten Høglund kom i skade for å melde representanten Lønning inn i Kristeleg Folkeparti og forveksle representanten Lilletun med representanten Lønning. Ein slik feil kan vi gjere nokon kvar, så det er greit. Eg håpar at representanten Lønning ikkje kjenner seg for mykje tøtsja av den realiteten. I forhold til om vi ikkje ser ei avgrensing, så er det klart at Kristeleg Folkeparti ser òg at vi har den avgrensinga. Men det vart referert her tidlegare i dag, frå representanten Høglund trur eg det var, eller det var ein annan, at det er ikkje så lenge sidan vi hadde 1 300 soldatar, blå beret – altså under FN-styrkar. Summerer vi det vi har i dag, er det mindre enn det, sjølv om vi er meir utstyrstunge og nok kostar like mykje. Så etter Kristeleg Folkeparti sitt syn er vi ikkje ved den grensa som representanten Høglund snakka om, men det er klart at det finst ei grense.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Eg vil slutte meg til sjølve den observasjonen presidenten hadde gjort i forholdet mellom Lønning og Lilletun. Det får vi no håpe er oppklart for ettertida. Så til representanten Jacobsen sitt spørsmål. Eg er heilt samd med han i at Norsk Folkehjelp er framragande i å rydde miner, at dei humanitære organisasjonane gjer ein kjempejobb. Men eg trur vel vi skal innsjå at òg Norsk Folkehjelp og dei andre har hatt nytte av at det har stått andre styrkar der som faktisk har sikra at dei kunne gjere den jobben. Dei kunne heller ikkje gått ut i ingenmannsland og rydda dei minene, utan at det var trygt i det området. Så vil eg åtvare litt mot enkelte avisoppslag som sanningsdokumentasjon. Eg synest at utanriksministeren i si utgreiing på ein god måte har dokumentert at vi gjer jobben, og at vi gjer jobben fordi FN har spurt oss om å gjere han. Det synest eg tel meir enn enkelte tilfeldige offiserar si heimrapportering.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Senterpartiet er i retorikken opptatt av et sterkt nasjonalt forvar. For utenforstående kan det virke som om Senterpartiet mener det er en naturlig motsetning mellom et sterkt nasjonalt forsvar og et internasjonalt engasjement. Likevel var Senterpartiet for intervensjonen i Kosovo og støttet både «Operation Enduring Freedom» og ISAF i Afghanistan, for å nevne noe. Det siste er at Senterpartiet nå bekrefter norsk deltakelse i Sudan og andre afrikanske land. I forbindelse med budsjettet gjorde Senterpartiet et stort poeng av at Norge måtte satse på sine styrker hjemme, dvs. det nasjonale forsvaret. Kan representanten Haga oppklare hva Senterpartiet egentlig mener? Hvilke kapasiteter i Forsvaret er det som skal brukes på de ulike stedene?
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Til det siste spørsmålet, som jo er veldig operativt preget, men som egentlig dreier seg om hvorvidt vi nå skal gå inn i en debatt om annet halvår 2004, eller om vi skal få alle momentene på plass før vi mener noe om det: Jeg vil bare gjøre det veldig tydelig at det Regjeringen inviterer til, dreier seg om første halvår. Det betyr at hvis det ikke fattes et nytt vedtak etter første halvår, er vi jo ikke der i annet halvår. Men såpass mye er uklart i Irak at jeg tror at vi kanskje burde ta én ting av gangen. Jeg vil minne om at skal vi gå inn i annet halvår, må vi inn med tilleggsressurser og slikt, og vi vil ikke love at det er mulig å finne. Så vi inviterer nå altså til første halvår, og ikke til noe mer enn det. Det som er viktig nå i Irak, er å få stabilisert landet. De terroraksjonene vi ser, og den motstanden vi ser, det er på mange måter bare destruktivt. Det går utover en masse uskyldige mennesker, ikke minst sivile irakere, og derfor er det, som Kristin Halvorsen sa, meget viktig at det også er militære på plass i Irak.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Jeg tror ikke det er mulig å besvare disse spørsmålene særlig utfyllende nå. Vi bør vel kanskje først få til en fredsavtale i Sudan, og deretter må man konstruere og bygge opp det apparatet som skal sørge for å overvåke og kontrollere en slik avtale. Hva Norge da skal gå inn med, vil være helt avhengig av hva behovet består i, hvordan disse bidragene bygges opp, og hva andre land i så fall gjør i forhold til dette. Det er rett og slett for tidlig å invitere Stortinget til noe vedtak om dette. Derfor går vi ikke lenger enn det jeg nå har gjort, nemlig å uttrykke en viljeserklæring om at her skal vi være med. Men når det gjelder omfanget av det, finansieringen av det og slike spørsmål, må jeg bare si at vi trenger å gjøre en mye grundigere saksbehandling før vi kan invitere Stortinget til et vedtak om det. Jeg tror det vil være klokt her at vi får faktum på plass før vi trekker konklusjonene. Mye av debatten har vært veldig tydelig når det gjelder konklusjonene, men det er veldig greit om også premissene er på plass.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Først litt om tallene. Jeg sa ikke 800, men mer enn 800. Jeg er klar over at forsvarsministeren har nevnt 1 000. Det er mulig at mine tall ikke er helt nøyaktige på dette punktet, men jeg tror ikke det har avgjørende betydning for selve debatten, for å si det som det er. Det er altså ikke slik at jeg gir et eksakt tall her. Når det gjelder øvrige spørsmål, ligger det ikke noen nyorientering fra min side her. Dette er et utgangspunkt og en vurdering, og vi tar konkret stilling til de problemene vi står overfor. Jeg vil minne om at det i begge sammenhenger er tydelige FN- og NATO-spor. Det ene, leddet i vår Irak-operasjon, som riktignok ikke er mange mann, er en bistand gjennom NATO til det polske leddet. Jeg vil minne om at det her tydelig er FN-forankringer i alt det vi gjør.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Det spørsmålet ble besvart for cirka 2 minutter siden, og svaret var nei.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Nei, jeg er ikke enig i de vurderingene som representanten Jacobsen nå gir. Jeg vil minne om at situasjonen nå er at vi ikke minst har resolusjon 1511 bak oss. Jeg er klar over at Jacobsen vel har anfektet det tidligere grunnlag, som jeg også mener holder for denne argumentasjonen, at vi ikke er en del av okkupasjonsmakten. Men selv om representanten Jacobsen skulle hatt rett i det, som han ikke har, må man i hvert fall være klar over at resolusjon 1511 er klar på dette punktet. Så svaret på spørsmålet er utvetydig nei.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-17:
Jeg aksepterer fullt ut at det spørres om hva som ligger i formuleringene i redegjørelsen, men jeg synes for så vidt at det burde holde med at svaret gis én gang. Jeg har under denne debatten vært nødt til å gi svaret flere ganger. Statsministeren har også gitt svar, og vi er altså godt samkjørt på dette. Det utgangspunktet vi har, står i redegjørelsen. Jeg gjorde det klart at det ikke innebærer noe linjeskifte, hvilket vil si at vi må praktisere det slik vi har gjort hittil. Marit Nybakk var meget tydelig i forhold til hvordan hun oppfattet dette. Statsministeren sa til det: Svaret er ja. Og det er nøyaktig samme holdning som den jeg legger til grunn. Hvis SV enda ikke har fått med seg dette, får vi bare registrere det, men da kan man jo lure på hva vi egentlig har brukt dagen på.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Den norske deltakelsen i Irak har sitt mandat i FN-resolusjonene 1483 og 1511. I disse resolusjonene blir FNs medlemmer oppfordret til å delta for å stabilisere landet. For Arbeiderpartiet er det viktig at arbeidet med gjenoppbyggingen av Irak settes i høysetet, og at det settes noen mål for å oppnå varig fred. Vi mener at arbeidet med ny grunnlov og arbeidet med å avholde frie og rettferdige valg må styres av FN. Dessuten må løftet om en egen palestinsk stat og en sterkere innsats for å skape fred mellom Israel og Palestina følges opp. Jeg vil spørre utenriksministeren om hva Regjeringen mener skal til for å lykkes i Irak. Og hvilke betingelser mener Regjeringen må være oppfylt for fortsatt norsk deltakelse i Irak?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Dagens debatt har sitt utspring i at et flertall i Stortinget ønsket en åpen og bred gjennomgang av de militære operasjoner Norge tar del i, samt en vurdering av framtidig deltakelse i slike operasjoner. Det er viktig med åpenhet og gode, demokratiske prosesser bak beslutninger om å delta i militære operasjoner. Regjeringen har gjennom to omfattende redegjørelser bidratt til en grei gjennomgang og utgangspunkt for debatten. Det er lagt opp til deltakelse i utenlandsoperasjoner for til sammen 700 mill. kr neste år, og et stort antall militært personell vil være engasjert i krevende og til dels risikofylte oppdrag. Både sikkerheten for våre soldater, de politiske og økonomiske konsekvensene av vår deltakelse må vurderes nøye. Det er også viktig å slå fast at det meste av Forsvaret og innsatsstyrkene er hjemme og klare til å reagere på ulike trusler og kriser som kan tilstøte det sivile samfunn. Men dagens trusselbilde krever at også vi må være villige til å delta i internasjonale militære operasjoner. Vår deltakelse er basert på vilje til å bidra til fred og stabilitet i konfliktområder av betydning for vår egen, så vel som internasjonal sikkerhet. Behovet for å delta er blitt forsterket etter 11. september. Det er grunn til å understreke at militær tilstedeværelse ofte er en nødvendig forutsetning for en positiv økonomisk og politisk utvikling etter en væpnet konflikt. Den militære tilstedeværelsen kan ikke komme som en erstatning for humanitær bistand eller utviklingsbistand. Tvert imot er slik bistand svært viktige elementer i arbeidet for langsiktig fred og forsoning. Her gjør norske frivillige organisasjoner svært ofte en formidabel jobb. Bakgrunnen for den heftige debatten om norsk militær deltakelse i Irak er til dels den begrepsforvirring som er skapt om hva som er militært, og hva som er humanitært. Her er det nok best å kalle en spade for en spade og ikke prøve å stikke under stol at det er snakk om militært personell, selv om oppgavene til dels kan være av humanitær karakter. Mange stiller spørsmål ved norsk militær deltakelse i Irak etter en angrepskrig som Norge gikk imot på grunn av utilstrekkelig folkerettslig grunnlag. Her er det viktig å understreke at den norske deltakelsen i stabiliseringsstyrken i Irak har sitt mandat i FN-resolusjonene 1483 og 1511. Her ble FNs medlemsland klart oppfordret til å delta i Irak for å stabilisere landet. Pågripelsen av Saddam Hussein var en svært viktig, men langt ifra tilstrekkelig forutsetning for å oppnå varig fred i landet. Jeg vil understreke at forutsetningen for norsk deltakelse i Irak fra Arbeiderpartiets side er at FN må styre arbeidet med ny grunnlov og avholdelsen av frie og rettferdige valg. Videre etterlyser vi en mye sterkere innsats for varig fred mellom Israel og palestinerne for å sikre stabilitet i regionen. I Afghanistan vil det være behov for både militær tilstedeværelse og omfattende humanitær bistand for å stabilisere situasjonen i landet og sikre en fredelig og demokratisk utvikling. I tillegg må Norge være positiv til å bidra med styrker i Sudan, dersom det blir aktuelt i løpet av neste år.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Jeg er litt opptatt av hva som er tilgjengelig militær kapasitet ved internasjonale operasjoner til neste år. Kan forsvarsministeren angi det totalt disponible antall personer til internasjonale operasjoner neste år, forutsatt at vi snakker om bidrag av den typen som vi nå har i Kosovo, Afghanistan og Irak? Dernest: Norge har innmeldt kapasiteter til NATO Response Force for neste år. Kan forsvarsministeren si noe om hvilke bidrag vi har meldt inn for neste år, og om disse er inkludert i det antall personer som beskrives som tilgjengelige ressurser i svaret på det første spørsmålet? Er det slik at når vi regner med NRF, finnes det ikke ledig kapasitet til f.eks. Sudan? Eller er det slik at styrker vi har innmeldt i NRF, skal brukes i en av de internasjonale operasjonene vi allerede er inne i?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-12-17:
Jeg vil først understreke det utenriksministeren sa tidligere i dag, nemlig at dersom det blir en fredsavtale, vil vi positivt vurdere en henvendelse. Men vi må altså få klarlagt hvilke behov det er, og finansieringen. Jeg oppfattet det slik at representanten Nybakks spørsmål gikk på det kapasitetsmessige. Til det vil jeg si at hvis Sudan-operasjonen skulle bli noe som er i nærheten av det FN-operasjoner har pleid å være, er det veldig ofte observatører som etterspørres, og observatører kan man rekruttere, slik jeg beskrev det, fra en reserveliste, for å benytte et folkelig uttrykk. Det vil slik sett ikke ha en kapasitetsbegrensning i forhold til de ressursene vi trekker på fra stående styrker til andre operasjoner. Men dette blir spekulasjoner. Det kapasitetsmessige skal vi alltids håndtere, med det i bunnen at ingen kan være to plasser på samme tid.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-12-17:
Jeg mener at et mindre forsvar kan bety et bedre forsvar hvis det Forsvaret vi har, evner å oppnå større effekt i en konkret operasjon. Grunnen til dette er at selve poenget med moderniseringen er å gå bort fra et tradisjonelt mobiliseringsforsvar, som det tok lang tid å mobilisere, som var stort i volum, men som ikke kunne reagere verken i Norge eller ute. Når vi går over fra et voluminøst mobiliseringsforsvar til et lite, gripbart forsvar, øker vi vår evne til å reagere både hjemme og ute med mindre volum. Men når det gjelder pengene, det vil jeg minne representanten Width om, der har denne regjeringen økt bevilgningene med ca. 2 milliarder kr siden vi gikk på.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-12-17:
Det har overhodet ingen hensikt å tallfeste antall personer som kan disponeres for internasjonale oppdrag, ganske enkelt fordi vi rekrutterer fra en blanding av folk som har faste stillinger, som er en del av de faste stående styrkene i Forsvaret, og tidligere ansatte i Forsvaret som har erfaring og som kan rekrutteres inn på kontrakt. Den siste kategorien er selvfølgelig betydelig. Det er den siste kategorien som ofte har utgjort volumene våre, de som rekrutteres inn på kontrakt, både i Kosovo og faktisk i Libanon og andre FN-operasjoner. Det er derfor, som jeg har svart tidligere, fullt mulig å rekruttere personell til en FN-operasjon der vi snakker om observatører f.eks., uten at det influerer på andre operasjoner vi er inne i. Når det gjelder NATO Response Force, planlegger vi bidrag der, slik at det ikke kolliderer med pågående internasjonale operasjoner som vi er inne i, men da snakker vi mer om kapasiteter av typen spesialstyrker, kampfly osv., som ikke er særlig relevant i et oppdrag à la Sudan.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Det har vært mye Irak og utenlandsoperasjoner i dag, og det skal det også være. Men jeg har tenkt å spørre forsvarsministeren om noe annet. «Forsvaret er midt i en radikal omstilling. Vi tilpasser Forsvaret til nye nasjonale og internasjonale rammebetingelser. Målsettingen er å ha styrker av høy kvalitet, med høy reaksjonsevne, som er relevante og effektive i forhold til oppgavespekteret, både hjemme og ute.» Dette sa forsvarsministeren i sin redegjørelse. Det er jeg helt enig i. Nå er det imidlertid en realitet at rammen til Forsvaret er brutt og redusert, altså mindre penger. Da må jeg spørre forsvarsministeren: Mener hun dermed at et mindre forsvar nødvendigvis må koste mindre, og/eller mener hun at vår forsvarsevne skal reduseres?
Åge Konradsen (Høyre), 2003-12-17:
Omstillingen i Forsvaret har alt gitt resultater. Vi har i dag større hærstyrker som kan settes inn i nasjonale og internasjonale operasjoner på kort varsel, enn det vi noen gang tidligere har hatt. Vernepliktige og vervede er blitt tilført nytt og bedre materiell, og Forsvaret har tilegnet seg erfaring som gir oss nisjekapasiteter vi er alene om i alliansen. Videre er vi i ferd med å få et av NATO-alliansens mest moderne sjøforsvar. Verdens raskeste marinefartøy, missiltorpedobåten KNM «Skjold», skal produseres på et norsk verft på Sørlandet. Kystjegerkommandoen er i ferd med å sette opp den første kampenheten av fire. Den første av fem bestilte fregatter har begynt å ta form på et verft i Spania. F-16-flyene er oppgradert og holder et høyt internasjonalt nivå. Innføring av Taktisk datalink 16 vil gi de ulike plattformene bedre evne til operativt samarbeid og effektivitet i kamp gjennom at det oppnås kommando-, kommunikasjons- og informasjonsoverlegenhet. Mye mer kunne ha vært sagt her. Omstillingen gir oss helt nødvendig kapasitet for å møte dagens og framtidens sikkerhetspolitiske utfordringer. Forsvaret har i dag relevante og gripbare elementer med høy kvalitet og høy reaksjonsevne, for å ivareta vår territoriale suverenitet og for å bidra i flernasjonale operasjoner. Siste langtidsproposisjon for Forsvaret er et uttrykk for at Høyre innså behovet for en ny struktur for Forsvaret, og at vi er villige til å gjøre nødvendige og iblant også smertefulle grep. Også våre regjeringspartnere og Arbeiderpartiet er med på dette. Fremskrittspartiet derimot vil finansiere gammel struktur, en struktur fra den kalde krigens tid og et forsvar som ikke ville være relevant for verken ute- eller hjemmeoperasjoner. For Norge vil NATO forbli den viktigste garantist for vår sikkerhet i overskuelig framtid, dette også sett i et verdensbilde der invasjonstrusselen fra øst har fjernet seg, og der asymmetrisk krigføring utgjør en betydelig trussel. Derfor er det avgjørende at vi bidrar til moderniseringen av NATO. Det gjør vi først og fremst gjennom at Norge selv produserer relevante kapasiteter, dernest gjennom å delta i NATO-operasjoner når artikkel 5 trer i kraft, som for «Operation Enduring Freedom», og når FNs sikkerhetsråd sanksjonerer oppdrag og delegerer ansvar, som for ISAF-styrken i Afghanistan. Gjennom å bidra til stabilitet i andre deler av verden gir vi et viktig bidrag til befolkningen i de aktuelle områdene, samtidig som vi bygger en sterkere allianse og et sterkere nasjonalt forsvar. Ved at vi er tungt til stede både humanitært og militært i Afghanistan, gir vi et betydelig bidrag til stabiliseringen og oppbyggingen av landet. ISAF-styrken med det norske bidraget er svært viktig for at arbeidet med demokratisering og utforming av en grunnlov kan gjennomføres, noe som er en historisk begivenhet for Afghanistan. Fra norsk side er det viktig å bidra i denne prosessen. Både FN og afghanske myndigheter har gitt uttrykk for at det norske Afghanistan-bidraget er sterkt verdsatt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Det er ikke lett å være liten. Men det er ofte man kan være lykkelig som liten. Mange av disse små lokalavisene har faktisk et godt tilbud til lokalbefolkningen, nærmiljøet og distriktene. De har ikke den fordelen som store aviser har, med annonseinntekter. Derfor er det klart at for disse avisene kan det ofte være et være eller ikke være om de skal få fortsette å eksistere. Når det gjelder støtte til lokalradio, vil vi gjerne diskutere det med Høyre. Vi håper at Høyre kan være med på en debatt om dette, slik at vi kan få et mangfold. Det er det som er Arbeiderpartiets politikk på medieområdet. Vi skal ha tilbud til alle i hele landet, og det skal være variert og godt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Det skal Arbeiderpartiet forklare pensjonistene med kvalitet. Vi skal fortelle pensjonistene at de får et godt tilbud, et variert tilbud, og det skal være et tilbud for hele landet og for alle. Det tror jeg faktisk at pensjonistene forstår. Jeg tror faktisk at pensjonister ikke er så opptatt av skattelette som Fremskrittspartiet er. Det er mange av pensjonistene som ikke får skattelette, fordi de er minstepensjonister. Jeg tror de betaler sin lisens med glede, når de kan oppleve Gullrekka på fredag, og når de kan oppleve Fremskrittspartiet i debatter på NRK. Det er et godt tilbud, med god kvalitet, fra NRK.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Denne rosen er ikke av varig art, jeg bare advarer om det. Så til Ola T. Lånkes henvendelse. Nå er vår fraksjonsleder, Trond Giske, meget talefør, så han kunne ha svart på det selv, men jeg skal svare ut fra det faktum at det er en realitet at Regjeringen har kuttet i Filmfondet tre ganger – og det har vært i samarbeid med Fremskrittspartiet. Når billettstøtten blir så stor, blir produksjonsstøtten mindre. Det må vi se å få gjort noe med, og det inviterer Arbeiderpartiet alle partier til å være med på å gå igjennom.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Det høres ut på Fremskrittspartiet som om Arbeiderpartiet har gått inn for en kjempeøkning av lisensen til NRK. Jeg skylder å gjøre Stortinget oppmerksom på at dette dreier seg om en prisjustering, og det har faktisk Stortinget foretatt hvert eneste år. Regjeringen kom ikke med prisjustert forslag i sitt budsjett denne gangen. Det har vi da rettet opp i Stortinget i samarbeid med regjeringspartiene. Men dette betyr kort og godt to Se og Hør i året. Det blar en igjennom på 15 minutter, NRK har en døgnet rundt. Da får folk velge selv. Jeg skjønner at ett sted må Fremskrittspartiet ta inn penger for å dekke skatteletten de ønsker å gi. Men da vil jeg spørre: Hvorfor akkurat fra kulturbudsjettet?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Det jobbes nå med nye vedtekter for NRK. Fra den politiske ledelsen i Kulturdepartementet har det faktisk blitt uttrykt at Stortinget ikke skal blande seg bort i dette. Nå sier en enstemmig komite at det skal framlegges en sak om dette for Stortinget. Arbeiderpartiet mener at det er hensiktsmessig nå å samle føringene fra Stortinget for NRK i en allmennkringkastingsplakat, istedenfor at det blir mange små og store merknader og vedtak i ulike dokumenter. Er statsråden enig i dette, og hvor raskt kan statsråden fremme dette for Stortinget? Komiteen har sagt at det må legges fram en sak om nye rammer for NRKs allmennkringkastingsoppdrag for Stortinget. Før de endelige vedtekter vedtas, skal de vedtas av generalforsamlingen, og så skal de legges fram for Stortinget. Hvor raskt kan dette komme?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Arbeiderpartiets kulturpolitikk er tuftet på at alle skal ha et kulturtilbud uansett hvor de bor. Derfor er det så viktig at det gis rom for små og store museer og musikkfestivaler i alle sjangere. Hedmark er et flott kulturfylke, og Arbeiderpartiet hadde i sitt alternative budsjett en økning til lokale tiltak i Hedmark. Dessverre ble det ikke rom til f.eks. Festspillene i Elverum. Det er trist, for Festspillene i Elverum har i løpet av disse 30 årene som det har eksistert, utviklet seg til å bli festspill for det indre østland. Festspillene i Elverum er alene om å kunne tilby klassisk musikk av høy internasjonal standard, der Ungdomssymfonikerne spiller en viktig nøkkelrolle. Jeg mener at festspillene i Elverum må bli en knutepunktsinstitusjon, men dette må vi altså komme tilbake til i forbindelse med kulturmeldingen. Komiteen har besøkt Aukrustsenteret, og det ligger i Alvdal. Det var stor begeistring for det vi hørte og så der. Jeg oppfatter Kjell Aukrust som en nasjonal kunstner, og jeg mener at staten bør gå inn og sikre at Aukrusts forfatterskap kommer hele landet til gode. Hans fantasifulle verden trengs i hverdagen. Ikke minst kunne vi her i Stortinget ha behov for å bli kjent med livet i Alvdal, og se at det bor en Solan Gundersen og en Ludvig i noen og hver av oss. Derfor var det trist at vi ikke fikk flertall for en påplussing på budsjettet, slik Arbeiderpartiet foreslo. Norges store forfatter og visesanger, Alf Prøysen, har fått et eget hus, Prøysenhuset i Ringsaker i Hedmark. Nå i disse dager synger gammel og ung Prøysens «Julekveldsvise». Ja, den synges nesten mer enn «Glade jul», men det forskrekker ikke meg. Prøysen skriver nemlig slik at alle forstår og alle føler at det han skriver, angår dem. Jeg vil derfor takke for at det ble funnet plass for 400 000 kr til Prøysenhuset for neste år. Men Prøysens livsverk må videreformidles til nye generasjoner, og det trengs derfor mer penger til å utvikle Prøysenhuset til en nasjonal kunnskapsbedrift og et opplevelsessenter. Når vi nå i julen synger at «saligheta var et bessmorfang» eller når vi er ute i julenatten og ser etter stjerna «over taket der a Jordmor-Matja bor», bør vi tenke på hvilken forpliktelse vi har overfor kulturarven fra Prøysen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Jeg har lyst til å si fra denne talerstol at Sosialistisk Venstreparti og May Hansen spesielt viser et ekte engasjement når det dreier seg om barnevern og sosial omsorg. Det synes jeg representanten skal få ros for. Men også på dette fagområdet er det slik at Sosialistisk Venstreparti har mer penger til alle gode formål hele tiden. Det var flertall for at staten skulle overta ansvaret for barnevernet. Representanten May Hansen var svært opptatt av den geografiske beliggenheten. Jeg ber henne ta en runde på det. Dessuten vil jeg spørre representanten Hansen om hun har dekning for å påstå at jentevolden er økende.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-12-11:
Representanten Faldet var inne på støtteordningene innenfor medieområdet. Når det gjelder f.eks. støtteordningene til avisene, ser ikke representanten Faldet og Arbeiderpartiet at det også kan være problemer forbundet med dette, i forhold til konkurransevridning og andre medier? Vi ser f.eks. at lokalavisene rundt om i landet får en god porsjon penger for å drive videre, mens lokalradio og lokal-TV kommer i annen rekke – dvs. de får ingen støtte. Det tror jeg oppleves som et problem for de nye mediene som vokser frem, og jeg spør om Arbeiderpartiet ikke ser at pressestøtten sånn sett kan bli en bremse for utviklingen på medieområdet.