trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hege Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Det å forby visse typer ansettelseskontrakter i norskregistrerte foretak er det samme som å være til hinder for arbeidsgiverne og arbeidslivet. Økonomien har behov for, og landet trenger, at arbeidsgivere og næringslivet skal kunne innhente den arbeidskraften de trenger. Å endre regelverket, slik opposisjonen i dag foreslår, vil ikke være med på å bidra til å hindre utfordringene i arbeidsmarkedet. Faktisk vil jeg hevde at et slikt forslag aldri kunne ha kommet fra de samme partiene da de satt i posisjon. Faktisk kom det heller ikke noe slikt forslag fra dem. Mulighetene for en arbeidsgiver til å kunne ansette på egne prinsipper kan bety overlevelse for nettopp det ene norskregistrerte foretaket. Det man vet, er at enkelte useriøse virksomheter tilbyr arbeidskraft til langt lavere kostnader. Oftest er det utenlandskregistrerte virksomheter som også kan være en del av et større kriminelt miljø eller nettverk. Dette er noe regjeringen arbeider med i regi av regjeringens strategi mot arbeidslivskriminalitet. For Fremskrittspartiet og for regjeringen er det viktig med ryddige forhold i bemanningsbransjen. Arbeidsmiljøloven gjelder på samme måte som i arbeidslivet for øvrig. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti sier at de er opptatt av at det er behov for fleksible løsninger i det moderne arbeidsmarkedet. Men det de åpenbart ikke er opptatt av, er at næringslivet skal ha den fleksibiliteten til å kunne ansette på kontrakter. Hvis næringslivet mister denne muligheten, vil overlevelsesevnen for det enkelte foretak kunne falle bort. Det må være en dialog mellom partene, dvs. bemanningsbransjen og næringslivet må i fellesskap sørge for at den enkelte arbeidstaker kontraktfestes i samsvar med loven. For enkeltmennesker er det bedre med slike kontrakter enn å måtte gå arbeidsledig. Tenk dere: En gründer er i oppstartsfasen, med behov for arbeidskraft både dann og vann. En av mulighetene gründeren har for å kunne utvikle sine ideer, er å kunne benytte seg av eksempelvis bemanningsbransjen og kunne sette opp en ansettelseskontrakt med arbeidstaker etter sitt eget behov. Dette vil kunne føre til verdiskaping og innovasjon for norsk næringsliv. Det vil også være til nytte for arbeidstakere som ellers ville gått uten jobb. Med denne ansettelseskontraktmuligheten har gründeren, i et Norge som trenger flere arbeidsplasser, mulighet til å bidra til et mindre arbeidsledighetstrykk. Derfor er det så viktig å ha kontrakter med fleksible løsninger, som bl.a. fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag. Derfor mener vi at det ikke er noen grunn til å gjøre noen lovendringer slik forslagsstillerne nå har foreslått, og vi i Fremskrittspartiet ønsker ikke å støtte forslaget.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-06-17:
Det har vært hevdet av tidligere talere her i dag at Senterpartiets forslag vil hindre folk i å komme ut i arbeid. Jeg vil tvert imot hevde at de vil hindre folk i å være reelle arbeidssøkere og stenge dem ute fra det vanlige arbeidsmarkedet. Her skal de altså ha et ansettelsesforhold der de skal være tilgjengelige for arbeidsgiver uten at de har fast lønn og fast arbeidstid, og samtidig kan de ikke ta på seg arbeid for andre, fordi de er bundet opp av dette. Deler statsråden synet mitt på det? En annen utfordring i forbindelse med dette er akkurat den samme som midlertidig ansatte har med å komme inn på boligmarkedet. Sist uke ble det skjerpede krav til egenkapital og betalingsevne når det gjelder å få boliglån. Vil ikke også denne typen ansettelsesforhold gjøre at vedkommende er helt uaktuell for å komme inn på boligmarkedet, fordi det ikke er fast lønn med i ansettelseskontrakten og man dermed ikke er berettiget til huslån?
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-17:
Jeg må si at man kanskje burde minne om at dette er en sak som er så godt som enstemmig. Det er ingen andre partier enn Senterpartiet som støtter Senterpartiets forslag. Det virker ikke nødvendigvis sånn når man hører på debatten og tonen i denne debatten, men det er det som er realiteten. Man velger å polarisere en debatt og polariserer den på en måte som overhodet ikke kommer fram i merknadene i saken. Man polariserer den på en måte som var helt fremmed for den høringen komiteen hadde om saken. Ærlig talt, vi hadde en høring som i realiteten ble mer et konstruktivt arbeidsmøte enn en høring. Partene var enige. Vi trengte ikke Senterpartiets forslag. Vi gjorde ikke det. Ansettelsesform har ikke med stillingsstørrelse å gjøre. Det har med stillingsvern å gjøre. Det virker som om noen av representantene i salen har glemt det. Vi diskuterer avlønning, og da har jeg også lyst til å si at jeg mener det er en verdi at vi fortsatt har en høy grad av avtalefrihet i dette landet – avtalefrihet mellom partene i arbeidslivet. I og med at representanten Dag Terje Andersen i sitt innlegg valgte å ta opp kollektiv søksmålsrett, vil jeg bare si at det var veldig fornuftig å fjerne den kollektive søksmålsretten. Det var en ordning som prinsipielt var veldig problematisk, hvor man kunne ende i situasjoner der folk gikk til sak på vegne av folk som ikke ønsket å være en del av saken. Det var derfor et nesten samlet juridisk miljø ikke ønsket kollektiv søksmålsrett. Det var også derfor Justisdepartementet, da den rød-grønne regjeringen sendte det ut på høring, var skeptisk til kollektiv søksmålsrett på grunn av disse prinsipielle problemstillingene. Dette er en interessant debatt, men det er ingen grunn til at den skal polariseres på den måten, med tanke på den prosessen vi har hatt, og med tanke på den høringen vi har hatt – ingen grunn til at rød-grønne representanter skal polarisere slik de her gjør.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2015-06-17:
Jeg har gleden av å fremsette et representantforslag på vegne av representanten Christian Tybring-Gjedde og meg selv om folkeavstemning om mottak av syriske flyktninger og en økning av hjelpen i nærområdene med én mrd. kroner. Jeg ber også om at forslaget behandles etter Stortingets forretningsorden § 39 c, hvor det står at det «legges ut til gjennomsyn for representantene i minst én dag og deretter føres opp på dagsordenen til behandling».
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-17:
President! Min stemme ble ikke registrert.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-01-29:
Jeg er glad for at presidentskapet vil utrede behovet for å styrke den juridiske kompetansen i administrasjonen, men det er ganske åpenbart at det er en reell uenighet om hvorvidt det er et behov for å bygge opp en lovavdeling på Stortinget. Forslaget som er fremmet av Venstre, bygger på et forslag fra forrige periode, den gang fremmet av representanter fra Fremskrittspartiet, og bakgrunnen er den store forskjellen på bistand som regjeringen får fra Lovavdelingen, og det vi som stortingsrepresentanter kan få her på Stortinget. De aller fleste saker vi behandler her, kommer fra regjeringen og har sånn sett vært innom Lovavdelingen i regjeringsapparatet, men det er jo slik at en av de viktigste oppgavene vi som stortingsrepresentanter og som et storting har, er å være lovgivende myndighet. Vi har på bakgrunn av det et ganske stort behov for god og solid juridisk kompetanse her på huset. Som situasjonen er i dag, mener vi i Venstre at det ikke er noen likeverdighet mellom den juridiske bistanden som regjeringen har tilgang på, og det som vi har her på Stortinget. Vi ser behovet for at det bygges opp en lovavdeling også her. Jeg tar derfor opp forslaget fra Venstre.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Jeg synes forslaget fra Venstre er meget godt, og det er jo naturlig jf. det som forrige taler var inne på, en del av historikken i det. Jeg synes også intensjonen til presidentskapet er bra, at man ønsker å se videre på behovet for å styrke utredningsseksjonen. Jeg synes det er viktig ikke minst med basis i maktfordelingsprinsippet, fordi: Når regjeringen legger fram lovforslag her, er de basert på det apparatet regjeringen har tilgang til, og den kompetansen de har. Hvis Stortinget finner ut at det har behov for mer kompetanse enn det en selv har, hvor går man hen da? Da går man til det samme apparatet og ber om innsyn og vurderinger fra dem. Det er etter mitt skjønn iallfall tidvis en utfordring. Det andre man kan gjøre, er selvfølgelig å be Høyesterett om en betenkning i en sak som det arbeides med her. Hvis jeg ikke husker feil, tror jeg det har skjedd to ganger etter krigen – med andre ord: ikke så veldig ofte. Jeg tror også at Høyesterett ikke nødvendigvis har noe stort ønske om å legge seg ut med Lovavdelingen, selv om vi igjen kan påberope oss uavhengighetsprinsippet og maktfordelingsprinsippet. Derfor synes jeg det prinsipielle i forslaget til Venstre er godt. Jeg tror at presidentskapet antakelig har gjort det de synes de må gjøre, og gått akkurat så langt som de er komfortable med å gå, men det skal ikke ta bort fornuften og basiselementene, den prinsipielle tilnærmingen, som ligger i forslaget fra Venstre.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-01-29:
Det finst argument begge vegar i dette spørsmålet, men SV har, etter ei vurdering av saka, kome til at vi vil støtte Venstres forslag i Stortinget. La meg kort seie litt om bakgrunnen for det. Regjeringa har, som ho bør ha, omfattande tilgang på juridisk kompetanse ved framlegging av saker. Det er heilt nødvendig, for regjeringa jobbar med ei rekke lovsaker og andre saker der juridisk kompetanse er nødvendig. Kvart departement har juridisk kompetanse, riktignok i varierande grad, som dei tek i bruk på sitt felt og sine saker for å kvalitetssikre det som vert lagt fram for Stortinget. I tillegg har ein tilgang på Lovavdelinga, som vert nytta i svært mange saker, og som det heilt riktig er sagt her, og som det står i dokumenta, har ei svært sterk stilling og i alle departement vert oppfatta som uavhengig og viktig. I visse typar saker er også Regjeringsadvokaten eit relevant embete å vise til, for det vert også nytta i ein del samanhengar for juridisk bistand. Stortinget har, som vi alle veit, på langt nær den same tilgangen på bistand. Vi har moglegheiter til å innhente det på ulike vis. Eg har sjølv vore med på det, f.eks. ved å hente inn ekstern ekspertise, bedt om ei utgreiing osv. Men mitt beste skjøn er at kvaliteten på eit slikt arbeid vil auke om Stortinget hadde ei eiga lovavdeling som kunne gjere den typen arbeid for dei enkelte partigruppene, for kollektivet eller for komiteane i saker som dukkar opp. Der eg trur det vil vere mest relevant, er i samband med forslag som vert fremma i Stortinget av representantar eller partigrupper, og som dermed kunne kvalitetssikrast på den måten. Noko anna det kunne føre til, er at det som vert henta inn av juridisk bistand, vert tilgjengeleg for alle – det ville verte eit transparent system for det – og at ein i mindre grad kanskje går etter innhenta råd frå stader der ein er påverka av kva haldningar ein har, og kven ein kjenner, men heller går til ein bestemt stad etter same tankegang som ein har for Lovavdelinga i dag. Det er ein stad med autoritet, og ein går for det. Eg skal erkjenne at eg i visse situasjonar ser at det kan vere argument mot det, og kanskje særleg at ein får eit eige juridisk miljø i Stortinget. Likevel trur eg at omsynet til noko betre balanse og til kvalitetshevinga eg trur det kunne gje på den juridiske bistanden, veg tyngre. Derfor vil vi støtte forslaget. Uavhengig av det vil eg seie – det vert kanskje ikkje vedteke her i dag – at eg synest det er viktig at presidentskapet og andre her på Stortinget arbeider vidare med problemstillingar som eg oppfattar at fleire har erkjent, og som kan vere viktige å forfølgje eventuelt på andre måtar.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Jeg vil begynne med å takke statsråden for svaret, et svar som avdekker både uenigheter og enighetspunkter. La meg begynne med det vi kanskje ikke er helt enige om, og det er at likestilling og integrering er to sider av samme sak. Integreringen kommer ikke til å lykkes uten en framoverlent og aktiv likestillingspolitikk, og det er veldig viktig at samfunnet skaper rammer for at kvinner og menn har samme mulighet til å ta frie valg. Jeg merket meg at statsråden i sitt innlegg framhevet betydningen av samfunnsfag i introduksjonsprogrammet. Det er jeg helt enig i. Det er viktig at de som kommer til Norge fra andre land, har grunnleggende kjennskap til lovene og reglene som samfunnet vårt bygger på, av både rettigheter og plikter. Noe av det viktigste med likestillingsloven fra 1978 er at den slår fast at forskjellsbehandling på grunnlag av kjønn er forbudt, samt at kvinner og menn skal gis like muligheter til utdanning, arbeid og kulturell og faglig utvikling. Det at loven legger vekt på nettopp muligheter, er et uttrykk for at like rettigheter er viktig, men ikke tilstrekkelig for å sikre likestilling. Det handler også om å ha en reell mulighet til å anvende sine rettigheter. Derfor er et visst minimumsnivå av utdanning, helsetjenester og inntektssikring nødvendig for at mulighetene til å ta i bruk sine rettigheter – og i og for seg plikter – i det norske samfunnet skal være reelle. Da er det grunnleggende at vi ikke holder oss med parallelle standarder i Norge – én for kvinner flest og én for innvandrerbefolkningen. Kvinner med innvandrerbakgrunn skal ha samme muligheter til å delta i utdanning og arbeidsliv som befolkningen for øvrig, og de skal forventes å delta i samfunnet på lik linje med befolkningen for øvrig. Det gjelder også ved at barn og unge med innvandrerbakgrunn skal kunne delta i barnehage, SFO og fritidsaktiviteter på lik linje med andre barn. Derfor er vårt svar flere barnehageplasser, lavere barnehagepriser og bedre tilbud til barnefamiliene. Men regjeringen gjør jo det motsatte, de øker barnehageprisene og øker kontantstøtten. Da har jo regjeringen lagt fram et kinderegg som både rammer likestillingen, integreringsarbeidet og rammer selve grunnplanken for frihet, nemlig at du skal kunne forsørge deg selv og være økonomisk selvstendig. Min frykt er at det nytter ikke med all verdens fornuftige tiltak, som statsråden også har snakket om her, hvis man bommer på de grunnleggende tingene, nemlig at både de som bor her fra starten av, og de som kommer til landet, skal forventes å delta i arbeidslivet. Man kan ikke på den ene siden si at du må jobbe, samtidig som man betaler kvinner for å være hjemme.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
For det første vil jeg takke alle dem som har deltatt i denne debatten. Det er fortsatt noen grunnleggende uenigheter, som vi heller ikke har blitt enige om i dag. Samtidig er det en del områder og punkter som jeg opplever at det er tverrpolitisk interesse for å komme videre på. Jeg vil gjerne overbringe statsråd Horne noen ideer, forslag til videre arbeid, for å kunne integrere og sysselsette innvandrerkvinner i høyere grad enn det vi gjør i dag. Det første forslaget er å gjøre grunnskoleopplæringen mer systematisk til en del av introduksjonsprogrammet, etter Sunndalsmodellen og de erfaringene de har gjort seg der. Det andre forslaget – jeg foreslår det selv om jeg ikke tror statsråden vil være enig – er å satse mer på barnehage og gratis kjernetid i SFO framfor mer kontantstøtte. Det tredje forslaget er å utvikle mer helhetlige utdannings- og kvalifiseringsløp for kvinner med lavt utdanningsnivå, for dem som har svake norskkunnskaper og manglende arbeidserfaring, og som i dag ikke er arbeidssøkere gjennom Jobbsjansen og andre typer program. Det har Horne brukt en del tid på å snakke om, der har hun Arbeiderpartiets varme støtte, og vi vil følge veldig nøye med på at dette blir fulgt opp. Jeg mener også at man må se på hvordan man kan utvide Navs ansvar til å drive med mer oppsøkende virksomhet og rekruttering av dem som i dag står utenfor arbeid – til opplæring, kvalifisering og arbeidstrening. Statsråden snakket jo også om dette med gründervirksomhet og bedriftsetablering. Dette mener jeg er noe man definitivt bør gjøre mer på i Norge. Mye er satt i gang, men jeg tenker at her må man også bruke Innovasjon Norge, som er til stede i alle deler av landet, som et verktøy til å stimulere innvandrerkvinner til å bli gründere og bedriftsetablerere. Så er det fortsatt et arbeid å gjøre med å legge til rette for en enklere godkjenning av utenlandsk utdanning. Til slutt vil jeg kommentere Mudassar Kapur og det som handler om midlertidige ansettelser. Vel, dette er jo nettopp et område der vi risikerer å innføre doble standarder. Jeg mener at det er de som har minst ressurser fra før – minst utdanning, minst penger – som har minst å tjene på at Norge utvikler seg i retning av et løsarbeidersamfunn. Vi er ikke der i dag, men økt bruk av midlertidige ansettelser vil først og fremst ramme dem som har svakest tilknytning til arbeidsmarkedet. Det finnes utrolig mange andre tiltak man kan sette i verk for å gi innvandrerkvinner yrkeserfaring, framfor å åpne låvedøra for midlertidige ansettelser.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Jeg tror vi i hvert fall kan si helt klart at vi er enige om det aller viktigste, og det er at det er viktig å få kvinner med innvandrerbakgrunn ut i arbeidslivet, slik at de kan bli selvforsørgende. Arbeid er nøkkelen til god integrering, men språk er også nøkkelen til arbeid og utdanning. Derfor blir en viktig oppgave for regjeringen framover nå å se på introduksjonsprogrammet og få flere kvinner inn på språkopplæring, slik at de har det grunnlaget for å komme seg ut i arbeidslivet. Regjeringen har satt i gang mange tiltak når det gjelder akkurat dette, og vi skal jobbe videre med det. For det er for store forskjeller ute i kommunene, som jeg nevnte i mitt første innlegg, på norskopplæringen, og når norskopplæringen er så viktig for å komme seg ut i arbeidslivet, blir det en viktig nøkkel i dette arbeidet. Likestilling og integreringspolitikk henger sammen. Derfor skal den likestillingsmeldingen som regjeringen skal legge fram til sommeren, som skal ha fokus på reelle utfordringer i samfunnet, ha et klart og tydelig minoritetsperspektiv, fordi vi er nødt til å trekke inn denne gruppen også når vi snakker om likestilling. Så blir jeg litt overrasket når representanten tar opp kontantstøtten i denne debatten, for det var vel et oppslag i Dagsavisen i fjor høst som viste at kontantstøtten ikke var til hinder for at en del av disse kvinnene kan komme seg ut i arbeidslivet. De ville ut i arbeid, og når jeg har møtt innvandrerkvinner, sier de: Vi vil arbeide, vi har lyst til å bli selvforsørgende, men gi oss verktøyene, gi oss muligheten til å komme inn i arbeidslivet og gi oss muligheten til å lære norsk. Derfor vil regjeringen nå senke barnehageprisene. Det er et viktig felt for å bekjempe barnefattigdom. Det er også utvidelse av gratis kjernetid med aktivitetsplikt, som vil gjøre at foreldrene kommer seg ut i arbeid eller i aktivitet, som også vil være norskopplæring. Den forrige regjeringen styrte i åtte år med kontantstøtte uten at det var til hinder. Denne regjeringen har økt kontantstøtten med 1 000 kr. Jeg mener at det ikke er til hinder for likestilling. De innvandrerkvinnene skal vi klare å få tak i, ha tro på, gi dem norskopplæring, gi dem det grunnlaget de trenger for å komme seg ut i arbeidslivet. Det er på den måten vi kan lykkes med integreringen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Jeg synes dette har vært en god debatt, og vi er enige om intensjonen her, vi er enige om at det er viktig å få kvinner med innvandrerbakgrunn ut i arbeid. Så er vi kanskje litt uenige om det med kontantstøtten, men i det store og hele er det enighet om veldig mange av de tiltakene som er satt i gang. Jeg er veldig glad for at representanten Lene Vågslid tar opp dette med vold, og jeg ser fram til en rapport fra krisesenteret som kommer på mandag, der vi ser at innvandrerkvinner er overrepresentert i krisesentrene, og at det er viktig at vi har et fokus på dette. Derfor blir også vold en del av den likestillingsmeldingen som regjeringen skal legge fram før sommeren. Når det gjelder språk, utdanning og arbeid, foregår dette integreringsarbeidet ute i kommunene, og jeg blir bekymret når jeg ser at det er så store forskjeller på det arbeidet som foregår ute i kommunene, at det er noen kommuner som bare klarer å få 8–9 pst. ut i utdanning eller arbeid etter introduksjonsprogrammet, mens andre klarer oppimot 80–90–100 pst. De store forskjellene ønsker jeg å utjevne. Jeg ønsker at kommunene skal lære av hverandre, og at vi skal tilrettelegge for det som også kommunene etterspør, en større fleksibilitet i introduksjonsordningen. Vi skal være med og hjelpe kommunene i dette arbeidet. Interpellanten var inne på Nav og Innovasjon Norge: Ja, kommunene klarer ikke å gjøre dette arbeidet alene. Vi ser at de kommunene som lykkes med integreringsarbeidet, har tatt et ledelsesansvar, at hele kommunen jobber med dette: De har et godt samarbeid med næringslivet, de har et godt samarbeid med Nav, de har et godt samarbeid med frivillige organisasjoner, og alt dette arbeidet er nøkkelen til å få til et godt integreringsarbeid. Vi har satt i gang veldig mange prosjekter, og det har vært en tredobling av bevilgningene til Jobbsjansen fra 2012, men kommunene trenger også tid for å få på plass disse tiltakene, som det er viktig å få på plass. Men dette er noe vi skal følge med på, og vi må også komme tilbake til om det skal utvides. Det er viktig, som representanten Arild Grande var inne på, at vi må ha god kvalitet i barnehagene for at barna skal lære norsk. Dette er et arbeid som denne regjeringen har satset på – god kvalitet i barnehagen, god kvalitet på språkopplæringen og lave priser for familiene med lave inntekter. Da blir det viktig at vi får på plass gratis kjernetid over hele landet. De siste tallene viser at ca. 72 pst. av barn med minoritetsbakgrunn går i barnehage, og da er det viktig å få tak i de siste. Dette er et arbeid som vi skal gjøre ved å fokusere på å få innvandrerfamilier til å forstå viktigheten av språkopplæring før de begynner på skolen, og da må de gå i barnehage.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Interpellanten var ute etter mer konkrete tiltak. Det som er det viktigste, er at vi har et godt lovverk mot diskriminering, og det har vi. Vi har et solid rettslig vern mot diskriminering for akkurat denne gruppa. Men når det lovverket ikke er nok, når det likevel ikke får noen konsekvenser for den som diskriminerer, har vi en utfordring. Det har jeg tatt på alvor med det arbeidet vi har satt i gang nå med å samle loven – det å se på aktivitetsplikten, det å informere ut til arbeidsgivere og det å se på holdninger. Når du snakker med en ung bedriftseier og han sier at du ansetter ikke 29 år gamle damer/jenter fordi du er redd for at de blir gravide, er det også noe med holdningene der ute. Derfor er det et viktig tema, som blir tatt opp i trepartssamarbeidet, at en må få informasjon ut til bedriftene. Det er et arbeid som både arbeidsministeren, jeg og regjeringen tar på alvor, og som blir et tema når vi skal ha møte med arbeidstakerorganisasjonene. Nesten ingen av de sakene der det gjøres vedtak om at diskriminering har skjedd, blir ført for domstolene. Derfor blir det viktig at vi nå får på plass en utredning hvor vi ser på hvordan vi kan klare å styrke håndhevingsapparatet, for det skal altså ikke være slik at vi skal ha et godt lovverk med et godt diskrimineringsvern som ikke får konsekvenser for den som diskriminerer. Jeg tror at får vi dette på plass, er det et viktig tiltak inn mot en håndhevelse av det lovverket vi har. For lovverket er bra, vi har et godt lovverk, men vi må også se på håndhevingen. Så var interpellanten inne på midlertidighet. Jeg har full støtte til arbeidsministeren i arbeidet med arbeidsmiljøloven, og jeg er veldig glad for at regjeringen nå kommer til å få på plass en ny arbeidsmiljølov. Det å få på plass en mulighet for flere til å kunne prøve seg i arbeidslivet og få innpass i arbeidslivet blir viktig. Så er interpellanten også veldig klar på at det skal være faste ansettelser. Det ligger fast, men det må være mulig å få på plass en bedre fleksibilitet i det lovverket som vi har i dag, slik at flere enn i dag kan få lov til å prøve seg i arbeidslivet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Som tidligere statsråd er interpellanten klar over at det er en ny utredningsinstruks som gir en del føringer, og da har jeg ansvar for at likestillingsmessige konsekvenser blir belyst, akkurat som finansministeren har ansvar for at de økonomiske sidene blir belyst i en del saker. Jeg har full tillit til statsråd Robert Eriksson og er veldig glad for at han har fremmet dette forslaget for Stortinget, og at det er belyst. Og som debatten som vi var inne på tidligere i dag, også viser, er det tatt likestillingsmessige hensyn ved at det er flere, også innvandrerkvinner, som kan få lov til å prøve seg i arbeidslivet og få lettere tilgang til arbeidslivet ved å få på plass litt mer smidige midlertidige ansettelser. Forslaget om midlertidige ansettelser for inntil tolv måneder vil på generelt grunnlag kunne gi flere med usikker arbeidsevne mulighet til å få prøvd seg i jobb. Flere hundre tusen i arbeidsfør alder står i dag utenfor arbeidslivet, og for mange vil midlertidige ansettelser kunne være et springbrett inn i arbeidslivet. I dag er det flest kvinner blant dem som mottar helserelaterte stønader, og de kan ha mulighet til å komme seg inn i arbeidslivet. Faste ansettelser skal fortsatt være hovedregelen i arbeidslivet, men midlertidig ansettelse kan være en vei til fast ansettelse, og midlertidig ansatte kommer forholdsvis raskt over i fast stilling i Norge. Vi vet også at Danmark har et mer liberalt lovverk enn oss på dette felt, men det er ikke flere midlertidig ansatte i Danmark enn i Norge – heller tvert imot. Vi har diskutert diskrimineringsvernet for gravide, og vernet mot diskriminering av gravide arbeidstakere gjelder på samme måte ved midlertidige ansettelser. Regjeringen har foreslått endringer i arbeidstidsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven, og innenfor en samlet tidsramme blir det større mulighet til å tilpasse arbeidstidsordninger for dem som jobber turnus. Det kan bidra til at overgangen fra deltidsarbeid til heltidsarbeid – ved behov for små stillingsbrøker – blir redusert, og det blir en styrke for kvinner. I debatten har flere vært inne på at vi har et godt lovverk, og jeg er veldig glad for at vi har et godt lovverk her, men likevel har vi en vei å gå. Holdninger er viktig, men også diskusjoner med arbeidstakerorganisasjonene i forbindelse med trepartssamarbeidet. Jeg kan love interpellanten at det blir et tema på neste møte. Fedre skal også kunne få lov til å ta ut permisjon, og unntaksordningen er like mye til for far som den er til for mor. Men foreldrepermisjonsordningen er til for barna, og derfor er det god likestillingspolitikk også å ha en god familiepolitikk. Arbeidsliv, næringsliv og entreprenørskap vil være viktig i likestillingsmeldingen som vi skal fremme, og helse likeså, men en felles lov som vi skal fremme forslag om nå, vil også være med og styrke diskrimineringsvernet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hadde kanskje forventet at statsråden hadde vært noe mer offensiv med tanke på tiltak som kunne motvirke det som er hovedtemaet i denne interpellasjonen i dag, nemlig at vi opplever diskriminering av gravide i arbeidslivet. Jeg registrerer at statsråden bruker mye tid på å forklare og forsvare hvorfor man har gjort de endringene som man har gjort i foreldrepermisjonsordningen. Det er velkjente argumenter. Jeg tror kanskje statsråden undervurderer det presset som kommer til å ligge på kvinnene for å ta en mye større andel av permisjonen. Selv om det helt sikkert kan finnes enkelttilfeller som det statsråden tar opp i sitt innlegg, er det vel viktig at vi legger opp en politikk som favner bredden i den norske befolkningen. Sånn sett synes jeg svaret var noe passivt. Det er bra at man ser på aktivitetsplikten. Jeg er glad for at statsråden sier at man vil bruke trepartssamarbeidet til å drøfte disse problemstillingene med arbeidsgiverne og arbeidstakerorganisasjonene. Det er helt nødvendig, og jeg håper også at det blir en del av de store, sentrale møtene der også statsminister og arbeidsminister er til stede, og at det ikke blir et tema som tas opp ved siden av alt det andre. Så er jeg enig med statsråden når hun sier at det er behov for mer informasjon om disse problemstillingene – det tror jeg mange ser. Det blir litt vanskelig å se hvordan man skal møte det når statsråden har lagt fram et budsjett for Likestillings- og diskrimineringsombudet som har null i økning fra 2014 til 2015. Det er altså ingen muligheter for Likestillings- og diskrimineringsombudet til å ta nye initiativ, og det hadde jeg trodd var nødvendig når man ser såpass store utfordringer som dem vi har. Jeg tror det er viktig at man løfter opp og arbeider mer aktivt med denne saken. Det er et tankekors når man registrerer at antallet barn hver kvinne føder i Norge, har gått ned de siste åra. Jeg tror det bl.a. kan ha sammenheng med at man opplever denne diskrimineringen når man skal tilbake igjen fra en fødselspermisjon. Arbeidsplassen er blitt forandret, man har mistet arbeidsoppgaver, og det frister for mange ikke å få det siste barnet, som man kanskje ville ha fått hvis man hadde hatt andre opplevelser når man kom tilbake. Men jeg gjentar: Jeg takker statsråden for svaret, og utfordrer henne på noen flere aktive punkter. Så skulle jeg også ønske at statsråden kunne drøfte noe mer problemstillingen knyttet til midlertidighet, som LDO har vært veldig tydelig på. Det må være noe som bekymrer statsråden i denne saken.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Jeg vil takke alle som har deltatt i debatten og kommet med forskjellige perspektiver på denne saken. I likhet med representanten Arild Grande er jeg skuffet over at Høyre ikke har funnet tid til å delta i denne debatten – det er tross alt det største regjeringspartiet og burde kunne ha noen synspunkter på et så viktig tema. Så er jo alle vi som er her, enige om at vi har et godt regelverk, det er bare praktiseringen av dette regelverket som ikke er bra nok. Men det hjelper ikke å ha et godt regelverk hvis veldig mange av de regelverkene som ligger rundt og påvirker den situasjonen som den enkelte er i, endres. Det vil skape usikkerhet, som flere har vært innom. Jeg er glad for at statsråden sier at hun vil ta initiativ til holdningskampanjer – vi ser fram til dem. Vi venter spent på å høre om resultatet av samtalene mellom partene i arbeidslivet og regjeringen om disse temaene. Det er nødvendig at det løftes opp på det nivået. Jeg har stor forventning til statsråden, for statsråden har ansvar for utredningsinstruksens temaer om likestilling. Jeg ble glad da jeg så at statsråden hadde sendt brev til arbeidsministeren og bedt om en konsekvensutredning for likestilling i forbindelse med forslaget om midlertidighet. Men jeg har sett lovforslaget som har kommet til Stortinget, og det er ingen spor av konsekvensutredningen for likestilling i den saken. Statsråden må da manne seg opp og bruke det instituttet hun har, for å sørge for at man utreder de konsekvensene. Man må også vurdere sine egne forslag ut fra utredningsinstruksen innen likestilling. Det gjelder fedrekvoten. Det gjelder også andre saker som ligger i eget departement. Igjen: Takk for en god debatt. Dette er et tema som vi kommer til å måtte følge nøye framover, for å se hvordan det utvikler seg. Det er ikke et godt tegn at fødselsraten i Norge går nedover. Vi har vært stolte av at vi har ligget på topp i Europa, det er ikke bra at denne raten går nedover. Kanskje har det sammenheng med de problemene de som skal føde barn, har – både før og etter. Det er vi nødt til å ta på alvor.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2015-01-29:
Alle mennesker er likeverdige og skal gis samme muligheter. Fremskrittspartiet aksepterer ikke usaklig forskjellsbehandling. Fremskrittspartiet anser likestilling som en svært viktig forutsetning for et velfungerende demokrati. Graviditetsdiskriminering skjer både overfor kvinner som allerede er gravide, og overfor unge kvinner som antas å ville stifte familie i løpet av få år. Jeg er også kjent med, som flere har sagt her, at unge kvinner blir spurt om familieplaner i jobbintervjuet, og at noen kvinner opplever å miste muligheten til forfremmelse når de blir gravide, fordi noen arbeidsgivere frykter langtidsfravær som en følge av det å få barn. Slik behandling bunner i forutinntatthet og kan gjøre det vanskeligere for kvinner enn for menn å avansere i arbeidslivet, og det innebærer en diskriminering av kvinner som vi ikke kan akseptere. Når barnet er født og foreldrene skal ut i permisjon, ser vi også at fedre diskrimineres på bakgrunn av kjønn. Fordi kvinner tradisjonelt har vært hjemme med spedbarnet, opplever mannen at det kan være vanskelig å få tillatelse fra arbeidsgiver til å ta ut en større andel av foreldrepermisjonen enn det som er fars kvote. Det medfører at noen menn kun tar ut ti uker, selv om de ønsker å ta ut en større andel av foreldrepermisjonen som de har til fri fordeling. Dette er svært uheldig og hemmer familiens valgfrihet, som Fremskrittspartiet er sterk forkjemper for. Vi har et godt diskrimineringsvern i dag. Diskriminering på bakgrunn av graviditet og permisjon ved fødsel regnes som diskriminering på bakgrunn av kjønn og er forbudt i henhold til likestillingsloven § 5, som det henvises til i arbeidsmiljøloven. Det jeg ser på som et større problem i saker om diskriminering på grunn av graviditet og foreldrepermisjon, er dagens regler for håndheving, som også flere har vært inne på. Brudd på likestillingsloven håndheves av Likestillings- og diskrimineringsombudet og -nemnda, som ikke kan håndheve reglene om oppreisning og erstatning som gis i samme lov. Dette var også statsråden inne på som en utfordring. At en person som har vært utsatt for diskriminering, etter å ha fått en avgjørelse om hvorvidt hun eller han har vært diskriminert, må føre sak om oppreisning og erstatning for domstolene, anser jeg som tungvint og uverdig. Jeg er derfor svært glad for at barne-, likestillings- og inkluderingsminister Horne nå skal gjennomføre en utredning av dagens håndhevingsapparat, som jeg ser på som en viktig del av dette med å styrke håndhevingen. Det handler ikke bare om å ha rett, men om å få rett. Derfor er et bedre og mer brukervennlig håndhevingsapparat et godt skritt i riktig retning for å få bukt med slik diskriminering.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
Først av alt har jeg lyst til å si at det var hyggelig at komiteens leder også tok seg tid til å komme innom stortingssalen for å debattere denne viktige saken. Det er jeg helt sikker på at komiteen setter pris på. Men jeg synes det er interessant at han og Arbeiderpartiet kritiserer regjeringen for ikke å ha et fullstendig ferdig finansieringssystem klart i denne meldingen. Da Arbeiderpartiet selv satt i regjering og skulle legge fram et nytt finansieringssystem i Stoltenberg I-regjeringen, leverte daværende utdanningsminister Giske, nå leder av komiteen, en stortingsmelding som ble kalt Kvalitetsreformen. Den meldingen vi behandler i dag, følger nøyaktig samme mal som den stortingsmeldingen hva gjelder finansiering. Da ble det heller ikke presentert noen fullverdig finansieringsmodell, men det kom i statsbudsjettet for det kommende år. Jeg tror det er bedre at man bruker litt ekstra tid på det som er en innfløkt problemstilling, enn at man forhaster seg og gjør ting halvveis. Nå skal det pågå en prosess fram til statsbudsjettet legges fram, og jeg er sikker på at Stortinget får gode anledninger til å diskutere den når den tiden kommer. Så har jeg lyst til å kommentere litt det andre har sagt. Marianne Aasen sa at det å si at man satser på verdensledende miljøer, skaper ikke nødvendigvis verdensledende miljøer eller flere arbeidsplasser. Det er jeg helt enig i. Men første steg er å identifisere de miljøene hvor vi har forutsetninger for å lykkes i verdenstoppen. Det gjorde vi i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning, og det følger vi opp gjennom strukturreformen. Det er ingen motsetning mellom å satse på kvalitet i bredde og kvalitet på spiss. Norge trenger noen fremragende miljøer som kan hevde seg fremst i verden, men vi trenger også høy kvalitet i profesjonsutdanningene. Heller enn å sette disse to opp mot hverandre bør man jobbe for å få til begge deler. Så til Senterpartiet, som ønsker å stoppe eller utsette hele prosessen. Er det da slik at representanten Tingelstad Wøien ønsker å stoppe den prosessen som høyskolen i hennes eget fylke har vært en del av, og som representanter fra Senterpartiet i Oppland og Gjøvik har skrevet positive leserinnlegg om i avisene rundt omkring i Oppland? Er det sånn at representanten Tingelstad Wøien ønsker å stoppe de prosessene som er i gang basert på frivillighet ved Høgskolen i Gjøvik? Det er ikke slik at dette diskuteres for første gang i Stortinget eller i sektoren i dag. Det har vært prosesser som har pågått i årevis, uten at man har fått det resultatet man egentlig har ønsket. Fagevaluering etter fagevaluering, enten det er fra Forskningsrådet eller fra NOKUT, har påpekt at for mange fagmiljøer er for svake og for sårbare. Stjernø-utvalget sa akkurat det samme. Stjernø-utvalget kom da Senterpartiet satt i regjering. De var ikke enige i det da, heller ikke resten av Stortinget var enig i alt, men nå ønsker altså Senterpartiet å stoppe hele prosessen.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
Jeg har bare lyst til å benytte anledningen til å takke for en god debatt og nok en gang for godt samarbeid i komiteen om denne saken. Jeg har også lyst til å slutte meg til den oppsummeringen statsråden hadde på alle de enighetspunktene som går på tvers av partier og på tvers av blokker i Stortinget og i komiteen. Det er en styrke ikke bare for regjeringen og statsråden at man er så enig som man er, men også for sektoren som helhet. Det er en styrke ikke minst for dem. Så er det sånn at noen nyanser bør det og skal det være. Det synes jeg har kommet godt fram i debatten, selv om vi er enige om det meste. Nå skal jeg prøve ikke å forlenge debatten. Jeg har bare lyst til å kommentere noe, og det går særlig på dette med rekkefølge. Strukturmeldingen griper fatt i problemet med små og fragmenterte fagmiljøer, som er et strukturelt hinder for kvalitet. I institusjoner og fagmiljøer hvor dette er et problem, må det løses før andre tiltak vil ha særlig virkning. Samtidig tar man allerede nå grep som ikke behøver å avvente en melding, enten det er struktur eller kvalitet, f.eks. skjerpede krav til opptak i lærerstudiene og nasjonale deleksamener i tre profesjonsstudier. Det kan være med og bidra til å løfte kvaliteten i høyere utdanning, og man trenger ikke å vente til det kommer en melding med å gjennomføre noen tiltak i starten forut for den meldingen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg har tenkt å stille et spørsmål om finansieringssystemet, som var det statsråden avsluttet sitt innlegg med. Det er riktig at det ble nedsatt et ekspertutvalg som dannet grunnlaget for de vurderingene som skisseres i meldingen. Regjeringen valgte ikke å gå videre på dette med basisbevilgningen, hvordan den er sammensatt og hvordan den fungerer. Samtidig er det en enstemmig komité som ber om at regjeringen kommer tilbake og adresserer denne problemstillingen knyttet til det som enkelte opplever som ulike rammebetingelser, og som andre mener har gode forklaringer i sektoren, men som en samlet komité ønsker å gå mer i dybden på. På hvilken måte ser statsråd Røe Isaksen for seg at dette skal skje?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Vi får nå vite at vi skal få en oversikt over basisbevilgningen, og det er fint. Jeg bare lurer på hvorfor kom ikke den oversikten i denne meldingen?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Jeg ble utfordret med et par spørsmål. Jeg starter med Kent Gudmundsen, som ikke helt forstår hva vi mener med arbeidsdeling og små fagmiljøer, at ikke disse sammenslåingene vil føre til endringer. Det vil det jo absolutt, men det betyr ikke at hvis man slår sammen to store institusjoner, blir fagmiljøene i de to store institusjonene slått sammen. Vi vet vi ikke noe om hva som kommer til å skje med det. Det er ikke gitt i det hele tatt. Det finnes også store institusjoner – faktisk de største – som får være helt i fred, hvor det ikke skjer noen ting. De har fagmiljøer som tangerer hverandre, og også små fagmiljøer der det absolutt burde vært gjort mer for at de samarbeidet med andre. Jeg vil også poengtere at spissing og spesialisering går langs to dimensjoner, etter vår oppfatning, som jeg mener ikke adresseres i meldingen. Det ene er fag, og det andre er ulike oppgaver. Nå får NTNU institusjoner som gjør alle tre oppgavene. De har verdensledende, fremragende miljøer, som vi kjenner til, de har store, tunge profesjonsutdanninger, og de vil nå få, med høgskolene i Ålesund og Gjøvik, kanskje de beste miljøene på tett samarbeid, FoU, med arbeidsliv og næringsliv. Det NTNU skal klare å håndtere – og det håper jeg de lykkes med – er å satse like mye på de tre hovedoppgavene. Det kan være vanskelig å balansere, men vi ønsker lykke til og håper at det går bra. Men at alle institusjonene i sektoren skal klare det like godt, er jeg tvilende til, for det blir ikke målrettet nok. Det blir for mange, store oppgaver, og man klarer ikke å få målrettet ressursene godt nok. Så til representanten Sivert Bjørnstad, som utfordret meg på dette med verdensledende miljøer. Ja, vi er for at det skal være verdensledende miljøer. Vi skal ha veldig gode miljøer, og det må satses hvis det skal bli noe av det. Men det er jo ikke nok, for det er andre oppgaver i sektoren som vi er redde for at det ikke skal satses nok på, og som kan drukne i hovedfokuset på at alt skal være så verdensledende. Men jeg er fornøyd med – og jeg opplever – at komiteen faktisk har forstått det, og at vi også gir signaler om at en satsing på profesjonsutdanningene er viktig. Det er et signal som vi sender til departementet. Når det gjelder finansieringsordningen, står jeg ved det vi har skrevet i innstillingen, at det kunne vært mye bedre hvis vi hadde hatt alle grunnlagsdokumentene, inklusiv denne gjennomgangen av basisfinansieringen, på plass i denne stortingsbehandlingen. Det hadde vært en bedre måte å håndtere det på enn å legge alt inn i budsjettet til høsten.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-06-11:
Det har vært sagt av flere fra opposisjonen at denne saken burde ha kommet på et annet tidspunkt, og at det så å si har vært snakk om en bak-fram-prosess. Det fikk meg til å tenke på en artikkel som sto i Aftenposten 26. mars nå i vår. Den hadde tittelen «Riktig kursvalg for høyere utdanning», og der heter det: «Behovet for endringer har vært åpenbart lenge. Eksplosjonen i antall utdanningstilbud som kom med Kvalitetsreformen, har ikke ført til økt kvalitet.» Representanten Henriksen etterlyste studentenes plass i strukturmeldinga. Det er jo studentene som blir taperne hvis universitets- og høyskolesektoren ikke er endringsvillig, og hvis institusjonene ikke tilpasser seg ny utvikling. Våre studenter har krav på et godt studietilbud over hele landet. Derfor er det både viktig for studentene og et riktig tidspunkt å gjennomføre strukturendringene som foreslås nå. Det er ikke helt lett å forstå hva Arbeiderpartiet egentlig mener, og hvordan de mener man skulle gått fram. Det er lett å kritisere en prosess, men det står ikke helt til troende når man tilsynelatende langt på vei er enig i målet. Spørsmålet som melder seg, er hva Arbeiderpartiet ville gjort annerledes, og – ikke minst – hva de ville gjort for å ta tak i utfordringene sektoren står overfor. For Høyre og regjeringa er ikke Arbeiderpartiets vente-og-se-holdning noe alternativ. Til det er sektorens rolle i kunnskapssamfunnet for viktig. Jeg minner om hva Norsk studentorganisasjons leder, Anders Kvernmo Langset, sa i pressemeldinga 25. mars: «Vi er helt klare på at vi skal ha høyere utdanning over hele landet, men mener det ikke trenger å være egne institusjoner som skal tilby det. Poenget er at fagmiljøene må være solide nok til at studentene som starter å studere, uansett hvor det måtte være, skal være sikret en utdanning av høy kvalitet.» Med denne strukturmeldinga tar vi tak i utfordringene, og vi er på rett vei. Jeg har merket meg i debatten at et av punktene opposisjonen har vært særlig opptatt av, er finansieringsspørsmålet. Det er jeg også. Jeg kommer fra en landsdel der universitetsfinansiering har vært en stor kampsak. Derfor er jeg glad for at komiteen har bedt om større åpenhet og transparens i finansieringssystemet, og jeg er glad for at man har påpekt forskjellen i basisfinansiering av ulike institusjoner, og for at man har bedt regjeringa adressere denne problemstillinga og komme tilbake. For det er gjennom åpenhet og transparens vi bygger tillit, og det er nødvendig for å skape legitimitet rundt økonomiske fordelingsspørsmål. Vårt oppdrag er å sørge for en god finansiering for hele sektoren. Jeg har stor tillit til at vi nå er kommet et skritt videre, og at regjeringa kommer tilbake til denne saken, slik Stortinget er forespeilet.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-06-11:
Jeg skal være kort. Vi er på slutten av en lang debatt. At arbeidet med å bekjempe jødehat og antisemittisme er viktig og må holdes kontinuerlig på dagsordenen også i dag, synes jeg vi har fått veldig godt forklart av de andre representantene, og jeg stiller meg selvfølgelig helt bak det. I min hjemby, Kristiansand, var jeg i fjor med på den årlige markeringa av holocaustdagen sammen med 1 100 skoleelever. Arrangementet var i regi av Stiftelsen Arkivet i samarbeid med FN-sambandet, Kristiansand kommune og Norges Røde Kors, og jeg tror dette er Nordens største holocaustmarkering. Det var FN som i 2005 bestemte at 27. januar skulle være minnedag for ofrene etter holocaust. I 2011 fikk vi rapporten Det kan skje igjen, der det ble påvist et sterkt behov for å styrke skolenes undervisning i dette arbeidet. Kunnskapsdepartementet oppfordret da alle skolene til å øke kompetansen blant lærerne og sette holocaustdagen på undervisningsplanen. Vi er enige om at vi ikke kan overse de antisemittiske holdningene i vår tid. Vi trenger et aktivt arbeid og gjennomtenkte tiltak for å bekjempe og forebygge holdninger. Det handler om de verdiene og den kunnskapen vi overfører fra en generasjon til en annen, og det handler om hva slags samfunn vi vil ha. Det gjorde et stort inntrykk på elevene i Kristiansand å høre historien til Mona Levin og hennes familie. Og det gjorde et stort inntrykk å høre historien om jødene i Agder. Gjennom å kjenne den nære historien ruster vi våre barn og unge til å gjenkjenne rasisme, diskriminering og antisemittisme. Når jeg har valgt å ta ordet i denne saken, er det fordi jeg er opptatt av at i denne sammenhengen må det være mulig å utnytte den kompetansen og de ressursene som ligger hos institusjonene, som Stiftelsen Arkivet, Holocaustsenteret, Falstad, Narviksenteret, Det europeiske Wergelandsenteret og andre. Her har vi mange miljøer som allerede har en stor kontaktflate mot skolesektoren, og med muligheter for å utvikle den videre. Det er gode arenaer og kompetansemiljøer som skolene kan utnytte enda bedre. Jeg håper at det også kan være en del av det videre planleggingsarbeidet.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Det er bred politisk enighet om at det er behov for fusjoner. Det er bred politisk enighet om at det er behov for større fagmiljøer mange steder. Men samtidig er det bred politisk enighet om at dette ikke skal være en reform for å legge ned studiesteder. Vi har behov for gode utdanningstilbud over hele landet. Nå sa statsråden nettopp at han ikke ønsker å gå inn og detaljstyre hvilke studietilbud de ulike institusjonene skal ha ulike steder, men det vil jo nå i stor grad være opp til de fusjonerte universitets- og høyskolestyrene rundt omkring å ta denne avgjørelsen. På hvilken måte ser statsråden for seg at vi som ansvarlige politikere kan være med og ta ansvar for at vi fortsatt vil ha gode utdanningstilbud over hele landet?