Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-12:
I går feiret vi 100-årsjubileet for den allmenne stemmeretten. En av de viktigste premissene for at Norge kunne bli et av verdens første land hvor kvinner fikk rett til å stemme ved valg til nasjonalforsamlingen, var de små forskjellene vi har hatt i det norske samfunnet. En fri bondestand, en liten overklasse og ingen adel ga muligheter for framvekst av demokratiet. Å dele for å skape har vært en tittel flere av oss har snublet litt i – la oss understreke det. Vanligvis legger vi vekt på å skape for å dele, men små forskjeller er et mål i seg selv. Derfor er det avgjørende at fordeling får en stadig viktigere rolle i vår utviklingspolitikk. Fra Senterpartiets side er jeg særlig glad for at landbruk og økt matvaresikkerhet tillegges så stor vekt i stortingsmeldingen. Landbruket utgjør i mange utviklingsland en svært stor andel av brutto nasjonalprodukt. Vekst og utvikling av landbrukssektoren er avgjørende viktig både for matsikkerhet og fattigdomsbekjempelse. Hvert land har rett og plikt til å produsere mat til egen befolkning. Vi vet at handel også kan bidra til vekst, men handel må komme i tillegg til den nasjonale produksjonen. Eksport fra utviklingsland må ikke komme i veien for landets egen matsikkerhet. Komiteen retter i sin innstilling oppmerksomheten mot ressursmangel, press på matjord og klimaendringer som utgjør en trussel mot en god utvikling for verdens matproduksjon. Det er grunn til å gjenta at 1 pst. vekst i jordbrukssektoren vil være omtrent fire ganger mer effektivt i å redusere fattigdom enn vekst i andre sektorer av økonomien. Likevel går bare ca. 4 pst. av verdens totale bistand til utvikling av jordbruket i utviklingsland. Regjeringen har lagt fram en egen strategi for matsikkerhet som legger opp til en økning i støtten til matsikkerhet på 500 mill. kr over en periode på tre år. Norge gir i dag nesten 1 mrd. kr årlig til ulike tiltak innenfor matsikkerhet. Matstrategien legger vekt på økt matproduksjon, særlig ved å styrke klimarobust småskalalandbruk. Målet er å redusere effekten av klimavariasjon og erosjon og å øke avlingene. La oss understreke at det antakelig er nok mat i verden. Problemet er dels urettvis fordeling, dels manglende distribusjonsmuligheter. En tredjedel av maten kommer aldri fram til dem som trenger den. Det aller meste av maten i verden er lokal mat. En svært liten del av maten som produseres, er på verdensmarkedet – mellom 10 pst. og 15 pst. Landbruket er den sektoren som i sterkest grad blir påvirket av klimaendringene. Oppmerksomheten om mat er nå mye større internasjonalt enn den var for noen få år siden, og vi mener det er særdeles viktig at alle land i størst mulig grad produserer sin egen mat. Stortinget har nylig vedtatt at matproduksjonen i Norge skal økes med 20 pst. Det er en refleksjon av de store utfordringene vi har også i Norge. Meld. St. 9 for 2011–2012, Velkommen til bords, reflekterer akkurat denne balansen mellom utviklingen internasjonalt og det at vi også i Norge skal ta ansvar for å produsere mat for egen befolkning. Det mener i alle fall regjeringen veldig klart. Regjeringen ønsker å stimulere til økt næringslivsengasjement og forskning i afrikanske land og til mindre svinn i matproduksjonen. Multilateralt samarbeid er et annet viktig punkt. Samarbeidet med FAO skal holde fram og styrkes. Det skal bli en større innsats for genetiske ressurser og mer støtte til småskalasprodusenter i utviklingsland i deres arbeid for bærekraftig utvikling. Norsk støtte til samvirkeetableringer skal videreføres og økes. Til slutt: Landbruket har mange steder en spesiell rolle fordi kvinner står for en svært stor andel av produksjonen. Landbruket må derfor tillegges større politisk vekt og ses i et klima-, fordelings- og kjønnsperspektiv. Kvinner i Afrika står for opp mot 80 pst. av produksjonen av lokal mat, men er sterkt underrepresentert i bondeorganisasjoner og representative organisasjoner. La meg også understreke at jeg synes vi får et paradigmeskifte med denne stortingsmeldingen. Det er en samlet komité og et samlet storting som understreker behovet for å støtte utviklingen av lokale småbønders muligheter til å produsere egen mat. Det står alle partier samlet om i litt ulike merknader. Det er et sterkt og viktig signal til at dette – uansett regjering – må være en viktig arbeidsform i framtiden; at man innenfor utviklingspolitikken styrker muligheten til å produsere mat rundt omkring i verden. Da blir det for meg et paradoks at Høyres representant, Skovholt Gitmark, nå fokuserer på eksportmulighetene. Det kan jeg komme tilbake til i et senere innlegg. Eksport løser ikke utfordringene for småskalaproduksjon, det løser ikke fattigdomsutfordringene, men det løser problemene for eksportindustrien i USA og EU.