Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-02-19:
Representanten Sahl skal ha ros for at han har satt hurtigruta på dagsordenen. Det er ingen hemmelighet at Hurtigruten sliter tungt på grunn av høy gjeldsbelastning og mye uutnyttet kapasitet utenom sommermånedene. I morgen avholdes ekstraordinær generalforsamling, som ventelig vil stadfeste en ny kapitalutvidelse. Etter tøffe runder med de norske og internasjonale bankene som i dag er selskapets långivere, har det også lyktes å få på plass lånebetingelser selskapet kan bære. For oss som bor langs leia, er det ikke mulig å forestille seg kysten uten hurtigruta på sin daglige ferd mot nord eller sør. For en del mindre steder på kysten må hurtigruta kunne sammenlignes med navlestrengen, og ses på som uunnværlig som befrakter av folk og gods. Hurtigruta har lenge framstått som et fyrtårn i utviklingen av reiselivet i Fjord-Norge og Nord-Norge. Reiselivsnæringens betydning for sysselsettingen er økende og et viktig supplement til primærnæringene også utenom byer og større tettsteder. Som en av våre sterkeste merkevarer ute i verden er hurtigruta viktig i markedsføringen av Norge som turistland – og skaper ringvirkninger langt utover det enkelte skip. Derfor mener Høyre dette er en god investering, og at det er helt utenkelig at staten ikke skal stille opp og ta et medansvar for å sikre daglige seilinger fra Bergen også i framtiden. Hurtigruta må være det nærmeste vi kommer et nasjonalt ikon. «Verdens vakreste sjøreise» er unik, med nærkontakt med vill natur og landskap som varierer fra minutt til minutt, fra time til time og fra dag til dag. Det er ikke tilfeldig at hurtigruta på strekningen Bergen–Kirkenes gang på gang er blitt priset som et av de ypperste reiselivsprodukter i verden. Samtidig er det en realitet at Hurtigruten konkurrerer i et tøft internasjonalt marked og er svært sårbar når verdenskonjunkturene svikter. På hjemmebane har selskapet fått økt konkurranse av tradisjonell cruisefart i sommermånedene. Høyres begrunnelse for fortsatt statlig engasjement i Hurtigruten er todelt: hensynet til lokalbefolkningen og hensynet til turistnæringen. Hurtigruten har bak seg tunge år som følge av skiftende rammebetingelser. Fra Høyres side finner vi det riktig å påpeke at den rød-grønne regjeringen med sitt avgiftsopplegg har skapt store utfordringer for selskapet, samtidig som samferdselsministeren uforklarlig lenge vegret seg for å gå i dialog med selskapet for å finne fram til tiltak som kunne avhjelpe den vanskelige situasjonen. Til tross for at Hurtigruten har igangsatt omfattende omstillingsprogrammer, har rekordhøye bunkerskostnader, høye renter og innføring av NOx-avgift bidratt til at innsparingsgevinstene ble spist opp. Det økonomiske uføret selskapet har havnet i, har vært alvorlig, med høy gjeld og en flåte dårlig tilpasset vinterhalvåret, da man opererer med en betydelig overkapasitet. Vintersatsingen i Antarktis, med cruise fra pol til pol, og sommersatsingen på Grønland har gitt nye, attraktive produkter, men uten at dette har kunnet kompensere for lavt vinterbelegg Bergen–Kirkenes. I denne meget krevende situasjonen har det vært skuffende å oppleve at myndighetene ved Samferdselsdepartementet altfor lenge toet sine hender. Uviljen mot å revurdere vilkårene i hurtigruteavtalen, noe selskapet har bedt om gjentatte ganger, har vært påtakelig. Heldigvis har dette nå endret seg. Samferdselsministeren og Regjeringen har omsider kommet på banen og signalisert vilje til å bidra for å få et bærekraftig hurtigrutekonsept. Jeg har forståelse for at mange kystordførere slåss for å sikre økonomien i havnene sine, men jeg har liten forståelse for at dette skal være et ansvar Hurtigruten alene skal pålegges. Når det nå åpnes for visse endringer i seilingsmønster, må det også ses i lys av at turistene om bord ofte ønsker seg mer landtid underveis for å kunne oppleve mer av norsk natur og kultur. Lengre liggetid noen steder vil bety at hurtigruta kan skape enda større ringvirkninger og legge grunnlaget for en ny, aktivitetsbasert turisme. Jeg tror at dette kan gjøre hurtigruteproduktet enda mer attraktivt, ikke minst nedover i yngre aldersgrupper, og dermed utvide kundegrunnlaget for hurtigruta. Hurtigruta skal fortsatt betjene kystbefolkning og næringsliv, men nye veier og fastlandsforbindelser har gitt alternative tilførselsveier mange steder. En ny hurtigruteavtale må også bygge på denne erkjennelsen. Engasjementet rundt hurtigruta er sterkt – og med rette. Hurtigrutas rolle som motor for reiselivet langs kysten og som innfallsport til Norge er av uvurderlig betydning. Derfor er det riktig å få på plass en ny hurtigruteavtale med staten som langsiktig partner og kjøper av tjenester som et viktig tilskudd til driften.