Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Fornyelse og omstilling er vanskelig, men samtidig spennende og utfordrende. Det gjelder ikke bare for Kommune-Norge, det gjelder også for bl.a. næringsliv, landbruk og servicevirksomhet. Jeg er sikker på at med de kommuneansattes hjelp er det mulig å se helt andre løsninger på offentlig tjenesteproduksjon enn det vi gjør i dag. Vi må forenkle og bygge ned det administrative apparatet og satse mer på folks behov. Vi må bli flinkere til å fortelle hva de kan få av tjenester fra kommunen, konkretisere mer hva tjenestene er, og sørge for at folk får det de er blitt lovet. Jeg tror at noe av problemet i dag er at det er usikkerhet både hos dem som skal gi tjenestene og dem som skal motta tjenestene, om hva som skal være kommunenes omfang og nivå i tjenesteproduksjonen. Kommunene må sette standard for tjenestene og sørge for at folk, som sagt, får det de blir lovet. Vi må derfor både fjerne dobbeltarbeid og uklare ansvarsforhold mellom etater og mellom forvaltningsnivåer. I mange tilfeller må flere etater inn i bildet for enkelte av brukerne, og det er opplest og vedtatt at hvis etatene samarbeider, blir resultatene gode. Likevel er det slik i dag at der flere etater er inne i bildet, blir det så mye, mye mer komplisert enn om ansvaret lå på en etat. Her må det tenkes nytt for også der å oppnå bedre resultat. Brukerne må stå i sentrum. Kommunene må i større grad enn i dag gjennomføre brukerundersøkelser for å se om de leverer de tjenestene innbyggerne forventer og etterspør. Noen kommuner har begynt, og med gode erfaringer. Kvalitetsarbeid bør gjennomføres uavhengig av om tjenestene utføres i offentlig eller privat regi. Brukernes tiltro til kommunale tjenester er avhengig av at kvaliteten oppfattes som tilfredsstillende. Mer systematisk klagebehandling må også til, slik at folk får bedre mulighet til å klage hvis de føler seg dårlig eller galt behandlet. For oss i Arbeiderpartiet er det imidlertid viktig å understreke at det må være politisk styring for å sikre rettferdig fordeling. Markedsløsninger og privatisering har aldri løst problemene for folk flest, og særlig ikke for dem med dårlig råd. Vi sier derfor ja til fornying og omstilling. Og det er vår påstand at kommuneøkonomiproposisjonen og innstillinga i dag gir gode muligheter for det. En del kommuner har kommet godt i gang, og mange står i startgropa. Og det er også viktig å understreke at det er mange brukere som er svært godt fornøyd med de tjenestene de får av sin kommune. En stor del av debatten, både i forbindelse med behandlinga av innstillinga til utjamningsmeldinga i går og nå i dag, dreier seg om bygging av sykehjem og omsorgsboliger. Synspunktene er mange, men vi må ta innover oss at det var et engangsløft til kommunene på 30 milliarder over fire år vi gjorde vedtak om, ikke – slik enkelte etter min mening framstiller det – at staten skal ta over kommunenes ansvar for bygging av sykehjem og omsorgsboliger. Kommunene har i alle år hatt ansvaret for det, og må fortsatt ha det. Ekstrainnsatsen skulle være begrenset både i tid og ramme. Når en ser forslaget fra sentrumspartiene om at kommunenes planer skal prioriteres, nærmest uavhengig av hva som er de eldres behov i andre kommuner, blir mitt spørsmål til disse partiene om de har gått bort fra hovedintensjonen i eldresatsinga, nemlig å prioritere de eldste eldre uansett hvor de bor i landet. Å prioritere er faktisk å prioritere, ikke å la alle kommunene få sine planer realisert fordi de har laget planer. Med så stor kapasitet på planer må det prioriteres, og en enstemmig komite sier at vi må prioritere de som behov for heldagspleie. Mange kommuner er engstelig for hvorledes avviklingen av ekstraordinært skjønn vil slå ut. Tabellene i proposisjonen skremmer en del. Røyrvik kommune i Nord-Trøndelag, med sine nesten 700 innbyggere, er forespeilet et inntektstap på ca. 6 mill. kr. Og det er flere slike små og avsidesliggende kommuner. Da er det imidlertid viktig å minne om at disse beregningene er gjort innenfor uendret økonomisk ramme, og kommuner og fylkeskommuner med skatteinntekt under 110 pst. av landsgjennomsnittet vil i hovedsak få kompensasjon gjennom økt skjønnstilskudd. Jeg sier ikke at avviklingen ikke får konsekvenser, men jeg mener utviklingen ikke vil bli så dramatisk som tabellene viser.