Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Som flere talere har vært inne på, er dette vanskelige ting. Det finnes ikke ett fasitsvar som passer, verken i hver enkelt situasjon eller i alle deler av landet. Jeg er enig med representanten Bøhler i at sjøl om det har skjedd veldig mye positivt – for det mener jeg det har, både gjennom Opptrappingsplanen for psykisk helse og gjennom det veldig gode samarbeidet som nå er på gang mellom helsetjenesten og politiet – skal vi sjølsagt videre. Vi skal bli enda bedre, for vi er jo ikke gode hele tida og overalt. Så det er jeg helt enig i. Så reiser representanten Bøhler spørsmålet: Hva skjer etter DPS’ stengetider? Det er et viktig spørsmål. Nå viser nok den oversikten vi har, at folk i større grad nå – etter at vi har hatt opptrappingsplanen i noen år – vet hvor de skal henvende seg, og hvor det skal søkes hjelp. Det gjelder også fra politiets side, når det er nødvendig. Det er helt klart størst aktivitet på kveldstid. Særlig gjelder det i de store byene. Jeg mener at det representanten her tar opp, om det er for mange systemer fra helsetjenestens side som politiet skal forholde seg til, er et viktig innspill, som vi tar med oss videre. Så undrer jeg meg litt når jeg hører på representanten Giltun, for det høres ut som om det nesten ikke har skjedd noe positivt på dette området i løpet av den siste tida. Det har det, tross alt, sjøl om det fortsatt er en del utfordringer. Jeg har lyst til bare å gjenta det jeg sa, som mange talere har vært inne på, når det gjelder spørsmålet om uniform. For det første vil jeg understreke det representanten Breen var inne på, at det er mange distrikter som har en helt annen virkelighet enn det vi har bl.a. i denne byen her. Det må være slik. Det er justisministeren og jeg enige om. Vi har gitt den beskjeden til både Politidirektoratet og Sosial- og helsedirektoratet at en så langt som mulig må søke å unngå å bruke uniform når en skal hente sjuke mennesker hjemme. Så kan hverdagen og virkeligheten være slik at det av forskjellige grunner av og til må skje, men så langt som mulig må en prøve å unngå det. Jeg trur ikke vi trenger å argumentere noe mer for hvorfor det er viktig. Det samme gjelder sjølsagt spørsmålet om håndjern mv. Så til spørsmålet fra representanten Thorkildsen bl.a. om systemet med ambulanse i Bergen, og om det er evaluert. Meg bekjent er det ikke det. Men det vi i hvert fall hører om det, er at det er en veldig bra ordning. Jeg skal ta med meg også det innspillet videre, og se på om det kan være grunn til å evaluere det, også læringseffekten av det. Jeg er helt enig med representanten Syversen, som sa at samhandling sjølsagt er stikkordet også her. Jeg er helt enig i det som er sagt her om at helsetjenesten må bli mer tilgjengelig. Det jobber vi med, ikke minst gjennom opptrappingsplanen. Så er det også slik, som representanten Skjælaaen var inne på, at sjøl om systemet med ambulanse i Bergen fungerer, er det slett ikke sikkert at det er akkurat den måten vi skal organisere det på i alle deler av landet. Jeg mener det er veldig viktig, slik flere av talerne her også har vært inne på, at vi gir rom for lokalt skjønn når det gjelder måten å organisere dette på. Men sjølsagt er utgangspunkt at en må finne de løsningene som er best for de pasientene som trenger hjelp, og at folk er folk – sjølsagt – som representanten Dørum sa på slutten av sitt innlegg.