Ingvil Smines Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Først takk til representanten Sivertsen for lykkønskningene. Det setter jeg stor pris på. Det foregår en viktig utvikling i nord, som regjeringen følger nøye. Isforholdene er i endring, og nye områder blir mer tilgjengelige. Økt aktivitet medfører økte forventninger til redning og beredskap. Dette gjelder overfor både operative redningsaktører og myndighetene. Regjeringen vil styrke sikkerheten og beredskapen i nord. Stortinget har gjennom behandlingen av svalbardmeldingen gitt sin tilslutning til at man fortløpende skal vurdere beredskapen på Svalbard i lys av aktiviteten på øygruppen og endringer i risikobildet. Før jeg går videre, vil jeg først rose redningspersonellet som i den kaldeste, mørkeste og vanskeligste tiden på året reddet hele mannskapet på 14 fra reketråleren «Northguider» utenfor Svalbard. Det var ned mot 20 minusgrader, mørkt, sterk vind og tette snøbyger da mannskapet ble reddet i sikkerhet av Sysselmannens to helikoptre i en krevende redningssituasjon. Hendelsen skjedde ikke i nærområdene utenfor Longyearbyen, men i Hinlopenstredet, som ligger nordøst for Spitsbergen. Dette er et isolert og vanskelig tilgjengelig område, ikke minst på vinteren. Til tross for utfordringene og områdets beliggenhet klarte redningspersonellet på de to helikoptrene fra Longyearbyen å redde hele mannskapet mindre enn fire timer etter at båten havarerte. Dette skjedde under kyndig koordinering av Hovedredningssentralen Nord-Norge med støtte fra den lokale redningssentralen på Svalbard. Samarbeidet fungerte godt, i tett dialog gjennom hendelsen. Det er viktig å erkjenne at forholdene på Svalbard og i tilgrensende havområder er spesielle. Klimatiske forhold, lange avstander og fravær av dagslys flere måneder i året gir særlige utfordringer innenfor redningsberedskap. Vi registrerer også at sivil fartøystrafikk har økt rundt Svalbard de siste årene, med mer fiskeaktivitet nord for Svalbard også i vintersesongen. I denne sammenheng er det viktig å understreke at den enkelte har et ansvar for egen risikovurdering, forebyggende tiltak og egen beredskap. Fellesskapet kan ikke til enhver tid være til stede overalt. Det er bl.a. økt aktivitet og trafikk i Arktis som ligger til grunn for Norges internasjonale rednings- og beredskapssamarbeid i havområdene i nord. Gjennom avtalen i Arktisk råd som har vært i kraft siden 2013, skal statene som grenser til Polhavet, samarbeide om søk og redning i forbindelse med både luft- og sjøfart i Arktis. Formålet med avtalen er å styrke samarbeidet om og koordineringen av søk og redning i denne regionen. Avtalen stiller ikke krav til avtalepartene om å øke beredskapsressursene, slik representanten selv hevder. Selve dimensjoneringen av beredskapen er derfor et nasjonalt anliggende. Gjennom avtalen er Arktis delt inn i ulike søk- og redningsansvarsregioner. Hovedredningssentralen Nord-Norge er operativt kontaktpunkt med koordineringsansvar for redningsaksjoner i Norges område, som strekker seg helt opp til Nordpolen. Siden 2015 har avtalen blitt fulgt opp av en arbeidsgruppe i Arktisk råd, der også Norge deltar med ekspertise fra Hovedredningssentralen Nord-Norge. Den samme arbeidsgruppen følger også opp en oljevernavtale under Arktisk råd. Norge har også i mange år vært part i en bilateral avtale med Russland om søk og redning i Barentshavet. Etter avtalen øves det årlig gjennom øvelsesserien Øvelse Barents, der Norge og Russland bytter på å arrangere øvelsen. Internasjonale redningsavtaler bidrar til å sikre vår egen beredskap, og økt internasjonalt samarbeid om redning bidrar til å utnytte de samlede ressursene på en mer optimal måte. Når det gjelder Svalbard og de tilgrensende havområdene, har det i de senere år skjedd en styrking av redningsberedskapen. Longyearbyen framstår i dag som en plattform for redning og beredskap i området. I 2014 fikk Sysselmannen to Super Puma-helikoptre, som har langt større kapasitet når det gjelder frakt av antall nødstedte, sensorer og rekkevidde. Ny hangar ble også ferdigstilt på samme tidspunkt. I 2014 inngikk også Sysselmannen leiekontrakt for et nytt, moderne tjenestefartøy, «Polarsyssel». Seilingssesongen for «Polarsyssel» ble i 2016 utvidet fra seks til ni måneder. Fartøyet har også helikopterdekk. Kystvakten har en egen samarbeidsavtale med Sysselmannen, og Sysselmannens helikoptre kan også lande på KV «Svalbard». Fra 2017/2018 ble det etablert vaktordning for anestesileger knyttet til Sysselmannens helikoptre. Sysselmannen har i dialog med relevante beredskapsaktører startet et arbeid med vurdering av samlokalisering av utstyr i Longyearbyen. Samtidig er det viktig å påpeke at den stedlige beredskapen på Svalbard ikke er dimensjonert for å håndtere større og samtidige hendelser over lang tid. Det er viktig å erkjenne at Longyearbyen er og vil være avhengig av ressurser fra fastlandet. Forebygging er derfor viktig. Etablering av statlig lostjeneste og innføring av havne- og farvannslov er eksempler på nettopp det. Det er også innført forbud mot bruk av tungolje over store deler av Svalbard, og det er stasjonert oljevernutstyr i Longyearbyen. Kystvakten er en svært viktig ressurs i nord som følge av at den er kontinuerlig til stede i norske havområder, med totalt tre fartøy i strukturen. Av Kystvaktens patruljedøgn foregår 60 pst. i nordlige havområder. Det tilstrebes til enhver tid å ha et fartøy i fiskevernsonen rundt Svalbard. Til enhver tid å ha tilstedeværelse i alle havområder der det er aktivitet, vil imidlertid kreve en vesentlig større struktur. Regjeringens forsering av bygging av tre nye havgående kystvaktfartøy gjør at Kystvakten i enda større grad blir en beredskapsressurs også i havområdene i nord. NH90 er tilpasset norske forhold, skreddersydd for behovene til Kystvakten, og de vil bidra til bedre beredskap også i nordlige havområder. Regjeringen har også gjort mye de siste årene for å øke sjøsikkerheten i nord. Det aller viktigste er arbeidet for å forebygge ulykker. Regjeringen arbeider nasjonalt og internasjonalt for å sikre at fartøy og utstyr er egnet for operasjon i polare farvann, at kapteinen og mannskapet har nødvendig opplæring til å håndtere de utfordringer de kan komme ut for, og at skipet opereres deretter. Noe av det viktigste arbeidet som har vært gjort for å sikre en bærekraftig utvikling i skipsfarten i nord, er FNs sjøfartsorganisasjon, IMO, sitt arbeid med Polarkoden, som trådte i kraft 1. januar 2017. Denne vil bidra til å redusere sannsynligheten for uønskede hendelser og herunder øke sikkerheten for skip og mannskap og beskyttelsen av det sårbare miljøet i disse områdene. Det er større sambandsutfordringer i nordlige farvann enn det er lenger sør. Kommunikasjonsinfrastrukturen er begrenset. Velfungerende nødkommunikasjon er helt sentralt for god beredskap i nord. Vurderinger av behovet for forbedringer innen nødkommunikasjon er et kontinuerlig arbeid. Justis- og beredskapsdepartementet har bl.a. mottatt innspill fra Hovedredningssentralen og Telenor Kystradio om utbygging av bedre radiokommunikasjon, HF, som vurderes. Eksisterende satellittkommunikasjonssystemer har liten eller ingen dekning nord for 72. breddegrad. Stortinget behandlet våren 2018 et betinget tilsagn om kapital til Space Norway AS for å bidra til å realisere satellittbasert bredbåndskommunikasjon i nordområdene. Norge vil gjennom dette få sivil og militær egenevne som styrker vår rolle som en ansvarlig aktør i nordområdene. Å sikre tilstrekkelig beredskap i norske havområder er en prioritert oppgave for regjeringen. Det er en krevende oppgave i et stort og værhardt område, og regjeringen vurderer derfor fortløpende beredskapen i lys av aktiviteter og gjeldende risikobilde. At mannskapet på «Northguider» ble fraktet uskadd til Longyearbyen under fire timer etter at fartøyet havarerte, viser at beredskapen fungerte – dette til tross for at tråleren selv valgte å operere alene, i mørket, langt fra nærmeste fartøy, i farvann med is og under vanskelige værforhold i julehøytiden.