Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-12-02:
Riksrevisjonen har i Dokument 3:8 for 2013–2014 lagt fram rapport om undersøkelse av den statlige kystforvaltningens arbeid med å øke andelen godstransport til sjøs. Stortinget har siden 2004 slått fast at målet om å overføre mer godstransport til sjø i nasjonale transportplaner, budsjettproposisjoner og i transportkomiteens budsjettinnstillinger er svært viktig. Formålet er å redusere klimagassutslipp og forurensning fra transportsektoren som helhet og å sikre effektiv trafikkavvikling. Riksrevisjonen finner at andelen av innenlands godstransport på sjø har avtatt siden 2009 – særlig for NOR-registrerte skip. På den annen side har godstransport på vei økt. Dette er ikke bare i strid med vedtatte mål i de siste årenes nasjonale transportplaner, men det undergraver direkte tiltakets klimamål og motvirker dermed Stortingets klimaforlik. Beregninger som Transportøkonomisk institutt har laget som underlag for Nasjonal transportplan 2014–2023, anslår at veksten for godstransport vil bli omtrent 1,3 pst. årlig mellom 2008 og 2043. Det betyr at målrettede prioriteringer i transportpolitikken fortsatt vil være avgjørende for å unngå økte klimagassutslipp fra transport. Klimagassutslippene fra transport har som kjent økt med omtrent 10 pst. siden år 2000. Riksrevisjonens rapport konkluderer med at manglende måloppnåelse skyldes både svakheter ved Kystverkets rolle som transportetat, og at Fiskeri- og kystdepartementet, nå Samferdselsdepartementet, ikke har fulgt opp Kystverkets arbeid eller prioritert virkemidler. Riksrevisjonen finner også at avgiftssystemet innen transportsektoren direkte motvirker overføring av godstransport fra vei til sjø. Godstransport på sjø konkurrerer direkte med godstransport på vei. Det betyr at transportpolitikken på andre områder er minst like viktig som virkemidlene Kystverket selv rår over, dersom sjøtransport skal vinne fram. La oss begynne med Kystverket. Det er én av fire norske transportetater, og den skal ivareta sjøtransportens interesser. Riksrevisjonen konkluderer imidlertid med at Kystverket i liten grad ser seg selv som en transportetat. 90 pst. av ressursene i etaten går til sjøsikkerhet og beredskap. Sjefene i fire av fem havner oppgir at Kystverket ikke eller i liten grad er pådriver for å få godstransport over på sjø. Over halvparten av havnesjefene mener at dette er en viktig årsak til at det ikke fraktes mer gods til sjøs. Kystverket har heller ikke rapportert på mål om å øke transporten på sjø i 2013 og har ikke laget planer for hvordan dette skal følges opp, selv om det har vært et mål for Stortinget. Riksrevisjonen finner at Kystverket har lite gjennomslag i Nasjonal transportplan for å fremme godstransport på sjø, og antar at dette bl.a. kan skyldes etatens lave kapasitet på samfunnsøkonomisk analyse. I tillegg til at Kystverket selv har for lite fokus på å øke godstransport på sjø, bemerker Riksrevisjonen at heller ikke Fiskeri- og kystdepartementet, nå Samferdselsdepartementet, har fulgt opp sjøtransportmålet gjennom overordnet styring, infrastruktur og avgiftspolitikk. I perioden Riksrevisjonens undersøkelse dekker, er det ikke etablert noe system for styring og oppfølging av godstransport og overføring av gods til sjø. Stortingets mål er ikke operasjonalisert i tildelingsbrevene til Kystverket, og målet er ikke omtalt i styringsdialogen mellom departementet og etaten i perioden 2010–2012. Det tyder på at Stortingets mål over mange år overhodet ikke har vært en del av den formelle, overordnede dialogen mellom departement og transportetaten Kystverket. Når rapportering av godstransport på sjø har manglet i Kystverkets årsrapporter, har departementet ikke etterspurt rapportering om dette. Det er verdt å merke seg at en samlet kontroll- og konstitusjonskomité registrerer at statsråden i sitt svar understreker at overføring av gods fra vei til sjø: «ikke er et mål i seg selv, men snarere et av flere virkemidler, som under visse betingelser kan bidra til å nå hovedmålene i transportpolitikken.» Det overordnede målet i transportpolitikken er ifølge statsråden «å tilby et effektivt, tilgjengelig, sikkert og miljøvennlig transportsystem som dekker samfunnets behov for transport og fremmer regional utvikling». Komiteen merker seg altså at statsråden lenger ned i samme brev framholder at godsmålet er «en visjon og en ambisjon», ikke et selvstendig mål. Statsråden mener altså dette, men komiteen understreker at dette ikke er Stortingets syn. Det er departementet som skal fastsette mål, styringsparametre og resultatkrav for underliggende virksomheter etter de målsettingene som Stortinget vedtar. Rekken av innstillinger hvor godsmålet er fremmet, viser at målet har hatt høy og varig prioritet i Stortinget. En enstemmig komité er derfor enig i Riksrevisjonens vurdering at det er uheldig at departementet ikke har fastsatt eller operasjonalisert mål for overføring av gods fra vei til sjø i tildelingsbrevet til Kystverket, slik økonomireglementet forutsetter. Komiteen mener at det er grunn til å revurdere denne strategien. Ved å gjøre godsmålet også til et resultatmål som etatene kan rapportere på, er sjansene større også for en samordnet transportpolitikk for det som er Stortingets hensikt med målsettingen, nemlig å redusere problemer knyttet til klima, miljø, arealknapphet og trafikksikkerhet. Selv om avgiftene på sjøtransport er redusert i perioden 2010–2013, mener aktørene på dette området at avgiftsnivået for skipstrafikk fortsatt er høyt, og at det svekker sjøtransportens konkurranseevne. En samlet kontroll- og konstitusjonskomité merker seg at det i skipsfartsstrategien foreslås å vurdere effekten av ulike tiltak for å påvirke transportmiddelfordeling, herunder pris, bruk av infrastruktur og bruk av avgifter i transportsektoren. Komiteen anmoder om at slike utredninger inkluderes i arbeidet departementet nå har igangsatt for å øke kunnskapen om tiltak for å få mer gods over på sjø. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra regjeringspartiene, deler Riksrevisjonens bekymring over at departementet har hatt for lite kunnskap til å følge opp godsmålet. Det samme flertallet stiller seg uforstående til at statsråden i svarbrevet til Riksrevisjonen mener at andre målformuleringer i Nasjonal transportplan, som styrket konkurransekraft, er i konflikt med Stortingets vedtak og klare målsetting om å flytte gods over til sjø fra bane. Ja, sprikende målsettinger skaper problemer for hvilke mål som er viktigst. Men det burde gi grunnlag for å avklare veivalg. Målet er å øke norsk konkurransekraft samtidig som en flytter mer gods over på sjø og bane som en del av Norges mål om å kutte klimagasser. Til dette trengs det helhetlige strategier, inklusiv i veitransporten og i jernbanepolitikken. Det samme flertallet i kontroll- og konstitusjonskomiteen, det vil si hele opposisjonen som har flertallet i denne salen, konkluderer med at regjeringen bør vurdere om transportpolitikken er målrettet og prioritert nok, og er enig om at det er ønskelig at regjeringen nå operasjonaliserer målet om økt godstransport på sjø. Også det større formålet om å redusere klimagassutslippene fra transportsektoren er så viktig for Stortinget at det er en målsetting i seg selv. Komitéflertallet mener at en overordnet og tallfestet målsetting om enten en andel gods på henholdsvis sjø og bane eller en tallfestet målsetting om kutt i klimagassutslipp fra transportsektoren som helhet vil kunne gi en mer målrettet prioritering av virkemidler i transportpolitikken. Det samme komitéflertallet ser en sammenheng mellom manglende tiltak i Kystverket, manglende gjennomføring fra departementets side og det faktumet at tiltaket ikke er knyttet opp mot konkrete mål for utslippskutt i transportsektoren. Fiskeri- og kystdepartementet har ikke hatt og har fortsatt ikke – vi snakker om Samferdselsdepartementet nå – konkrete mål for utslippskutt som en overføring av gods fra vei til sjø skal bidra til. Dermed gir ikke manglende gjennomføring på etatsnivå utslag på mål som har prioritet i departementet. Å sikre opprettholdelsen av andre, mer prioriterte mål blir viktigere. En samlet komité deler for øvrig Riksrevisjonens anbefalinger som er gjengitt i rapporten, og herved anbefaler jeg komiteens tilråding.