Trine Skei Grande (Venstre), 2008-06-11:
Det er en historisk dag. Jeg er nok ikke enig med dem som mener at det er store endringer som gjøres, men det er veldig viktige endringer som gjøres, for jeg er faktisk født, uten å røpe min alder helt, i et land der homofili var underlagt straffeloven, og der landets biskoper mente at en opphevelse av det ville føre til fortapelse for landet. Helt fram til i dag kan homofile og lesbiske oppleve vold, overgrep og utestenging fra samfunnet. Det er faktisk ikke lenger tilbake enn da vi feiret freden i 1995, at homofile ble kastet ut av toget på Karl Johan fordi de ville markere de 15 000 som ble drept i konsentrasjonsleirene på grunn av sin legning. At de ble kastet ut av toget, ble møtt med forståelse i 1995. Det er den historiske tradisjonen vi faktisk står i i dag. Det er derfor jeg er veldig stolt av å være Venstre-medlem, og det er derfor jeg er stolt over den Venstre-tradisjonen jeg står i. Det handler ikke bare om Røiseland, indremisjonsmann og stortingsrepresentant for Sørlandet, som kjempet for å få fjernet homofiliparagrafen i straffeloven. Tradisjonene går mye lenger tilbake enn som så. Jeg står også i tradisjonen til Castberg, Venstre-mannen som kjempet igjennom de castbergske barnelover, som sikrer at alle barn har rett til å arve sin far, sjøl om de er født utenfor ekteskap. Folk sa at umoralen kom til å flyte i samfunnet hvis Castbergs lover ble vedtatt. Det som var Castbergs prinsipp, var at man aldri skal straffe barn for voksnes valg. Man skal aldri straffe barn fordi voksne har gjort noen valg man ikke er enig i. Det var de prinsippene Castberg fikk igjennom. Dette har tatt lang tid. Det skal det også, for det tar lang tid å endre folks holdninger. Jeg kommer tilbake til det. Jeg hadde nok ønsket at Regjeringa også hadde tatt seg tid til en prosess der man så på ulike modeller for å løse disse utfordringene. Vi i Venstre er i dag veldig komfortable med vår stemmegivning. Det vi stemmer for i dag, har stått i Venstres program over gjentatte valg, så vi føler ikke at vi har blitt påtvunget noe som har gått altfor fort. Men jeg hadde ønsket at Regjeringa i hvert fall hadde tatt seg tid til å utrede ulike modeller for ekteskapslov, også Venstres modell, for mange føler usikkerhet for at vi skal påtvinge trossamfunn meninger de ikke har, og de hadde faktisk blitt bedre sikret med Venstres forslag til ekteskapsmodell. I vår modell, som vi programfestet ved forrige stortingsvalg, skiller vi den borgerlige delen fra den religiøse delen. Det betyr ikke at man skal gifte seg to ganger. Det betyr at ett sted gjør man papirarbeidet, og ett sted har man seremonien. Det er en modell som finnes i en rekke europeiske land. Dette er prøvd ut godt og vel i mange andre land, så det er noe vi vet fungerer. For dem som er engstelige, som representanten Lode, for at man ikke skal ha like stor høytidsstemning når man går oppover kirkegulvet, er det faktisk sånn at sjøl om prins Felipe av Spania hadde fylt ut papirene før han gikk opp kirkegulvet, var det det at han gikk opp kirkegulvet, som ble vist på tv. Det er heller ikke snakk om at noen skal påtvinges en borgerlig seremoni, for seremonien må folk få velge sjøl. Det som er viktig for Venstre med en sånn modell, er at da gir man staten det som er statens, og Kirken og trossamfunnene det som er deres. Ekteskap består av to ting. De består av en forpliktende juridisk avtale mellom to mennesker. Det er en fantastisk juridisk pakke - justisministeren sitter i salen og bare nikker - med arveregler, skilsmisseregler, ja det er faktisk lagt inn angrerett i systemet. Og har man barn, er det også lagt inn at man skal forhandle og prøve å bli enige. Det er en fantastisk juridisk pakke. Den juridiske pakken har staten laget. Det er statens. Og staten må behandle alle borgere likt. Den andre delen ekteskapet består av, er seremonien - velsignelsen, for oss som tilhører Den norske kirken. Den velsignelsen er også viktig, og den vil jeg nok oppfordre Kirken til å legge mer tyngde i, for jeg oppfatter at Kirken i dag har abdisert litt, at det er jusen de lener seg på, og ikke den faktiske tyngden som velsignelsen er. Høringen i komiteen viste at det er en autoritet som Kirken bør ta tilbake for egen del. Det er ingen som har rett til å få barn. Selvfølgelig ikke. Men når det gjelder adopsjon, har folk rett til å bli vurdert. I dag kan homofile og lesbiske være både besøkshjem og fosterhjem, og det vil være ganske dumt hvis de ikke også har muligheten til å bli vurdert med tanke på adopsjon, når det er rett for barnet. Jeg har også fått mail om at man er redd for at noen skal bli mobbet. Det er et ganske utrolig grunnlag å lage lover og regler på i et samfunn. Tenk om alle gjennom alle tider hadde brukt det som prinsipp! Tenk hva slags samfunn vi hadde laget oss da! Tenk hvilken toleranse vi hadde klart å bygge i samfunnet da! Det hadde blitt et fælt samfunn. Et sånt samfunn vil jeg faktisk aldri være med og kjempe for. Barn blir til. Barn er der. Og jeg vil at vi skal bringe Castberg inn i dagens lovgivning ved å si: Vi skal ikke vurdere om det er moralsk riktig, eller om det gjøres sånn som vi ville gjort det, i forhold til hvordan barn har blitt til, men når barna er der, skal vi sørge for at de har de rettighetene og den juridiske sikkerheten som barn skal ha. Det var det Castberg kjempet for på 1880-tallet. Det er det vi må kjempe for i dag. Derfor har det vært viktig for Venstre, når vi nå endrer bioteknologiloven, å gjøre det ut fra én motivasjon, nemlig at barn skal ha rett til å vite om sitt biologiske opphav. Vi vil bruke lovverket til å stimulere til det mest mulig. Disse barna kommer til å komme, uansett, og jeg vil at det skal legges mest mulig til rette for at disse barna har de juridiske rettighetene de kan ha, og ha retten til å vite hvem deres biologiske far er. Til slutt har jeg lyst til å si to ting. Jeg husker den første ordentlig åpne homsen jeg ble kjent med. Jeg var da 17-18 år og var i Unge Venstre, som jo alltid har hatt sin homsekvote, og jeg husker vi snakket om: Hvorfor blir det så outrert? Hvorfor blir man så annerledes? Jeg husker han sa: Når du må bryte så med samfunnet og med nettverket ditt for å kunne være den du er, er du ikke lenger forpliktet av samfunnets normer. Det var en veldig stor aha-opplevelse. Det vi gjør i dag, er at vi faktisk sier at vi vil at alle skal bli behandlet likt, men det vil også bety at vi skal kunne vente at fellesskapets normer skal gjelde alle. Fellesskapets normer sier at nå forventer vi at alle skal ha muligheten til å inngå forpliktende fellesskap, men da forventer vi også at fellesskapets normer ligger der. At alle skal ha muligheten til å bli behandlet likt, betyr også muligheten til å tilhøre fellesskapet når det gjelder like normer. Jeg tror det er der nøkkelen ligger i forhold til både hva unger vil være, og til hva forpliktende samliv vil være. Det er ingen trussel mot ekteskapet at flere mennesker får inngå forpliktende avtaler seg imellom for samlivet sitt. Det er faktisk veldig bra for ekteskapet at flere gjør det. Jeg hadde faktisk ønsket at veldig, veldig mange flere i samfunnet vårt hadde inngått de forpliktende avtalene, og hadde hatt muligheten til å lage de rammene rundt ungene som vi nå gjør. Jeg syns at det å kjempe imot at noen ikke skal få inngå de forpliktende avtalene, faktisk er det som er å kjempe imot ekteskapet. Ekteskapet bør man absolutt kjempe for som struktur i samfunnet. Forpliktende avtaler mellom mennesker er alltid en fordel for samfunnet. Ja, sånn sett er familiestrukturen også en fordel for samfunnet, men da må alle få muligheten til å inngå de forpliktende avtalene. Men vi er ikke ferdig med dette. De brevene jeg har mottatt de siste dagene - og de har blitt mye verre de siste dagene - viser at det er ganske mye igjen. Det er ganske mye fordommer igjen der ute. Det er ganske mye feilinformasjon. Det er ganske mye fordømmelse, og det er ganske mye diskriminering. Så sjøl om vi i dag vedtar en viktig lov, er det faktisk ganske viktig at de fordommene som kommer til uttrykk gjennom det jeg har fått i min postboks, og som sikkert også andre stortingsrepresentanter har fått, også bekjempes. Til slutt vil jeg ta opp forslag nr. 6, med et sterkt ønske om at flere enn SV, nei enn Venstre - SV droppet ut; de skulle ha vært der, mener jeg - stemmer for det forslaget.