Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
For to måneder siden la FNs utviklingsprogram fram en rapport som nok en gang utpekte Norge som verdens beste land å bo i. Rapporten har knapt vært nevnt i vår hjemlige debatt. Er det en selvfølge at Norge ligger på topp i en slik kåring? Vel, våre islandske naboer som toppet kåringen i fjor, ser neppe lenger velferdsnivået som en selvfølge. Er vår plassering et resultat av tilfeldigheter – at vi fant oljen? Nei. Mange land er rike på olje og andre naturressurser, men det kommer ikke alltid befolkningen til gode. Tvert imot ser vi altfor ofte at rikdommen forbeholdes et lite mindretall. Vår velferd er et resultat av bevisste valg, av politiske valg, hvor vi har sikret at våre felles rikdommer kommer hele befolkningen til gode, hvor vi har vært bevisst på at det er ved å ha mange mennesker i arbeid at vi både skaper velferd – og forhindrer fattigdom, og hvor vi bevisst har valgt å prioritere bedre felles velferd for de mange framfor skattelette der de velstående får mest. Dette budsjettet bygger opp under det. Vi bygger samfunnet videre ut, samtidig som vårt fokus er å sikre arbeidsplassene – nå og framover. Det er interessant å merke seg at debatten om årets budsjett har dreid seg om en – i denne sammenheng – liten avgiftsendring, og ikke påstander om at Regjeringen ikke tar tak i utfordringene. Men så er vi kanskje blitt litt tallblinde av milliardene. Der vi for få år siden så noen hundre millioner i økning som et stort løft, blir nå milliarder i økning sett som alminnelig. Men det er ikke det. Når veibudsjettet økes med 2,6 milliarder kr og jernbanebudsjettet med 1,3 milliarder kr, så er det historisk. Veibudsjettet økes med en fjerdedel, og bevilgningene til Jernbaneverket øker med nesten en femtedel – på ett år! Kommunesektorens inntekter økes reelt med 8 milliarder kr, de frie inntektene alene med 4,2 milliarder kr. Det er en massiv satsing på velferd. Kulturbudsjettet løftes til et nivå som er om lag 2,7 milliarder kr høyere enn i 2005. Bare for neste år er økningen på over 800 mill. kr. Opptaket på Politihøgskolen dobles sammenliknet med 2006. Denne regjeringen satser på velferd fordi den har vilje og evne til å prioritere velferd – framfor skattelette. Penger brukt på skattelette kan jo ikke samtidig brukes på velferd. Derfor er det et valg. Finanskrisen har preget hele det året som snart ligger bak oss. Regjeringen har møtt ufordringen, og utslagene i Norge er derfor begrenset. Men krisen er ikke over. Arbeidsledigheten antas fortsatt å stige også neste år. Regjeringen viderefører derfor mange tiltak for å dempe en økt ledighet. I en slik situasjon er det riktig med en forsiktig ytterligere stimulans. Men for å kunne bruke mer penger i dårligere tider er det nødvendig å bruke mindre i bedre tider. Etter hvert som utsiktene bedres og veksten i norsk økonomi tar seg opp, må derfor budsjettene bringes tilbake til 4 pst.-banen. Den største utfordringen framover er derfor ikke knyttet til økte bevilgninger til ulike gode formål. Utfordringen er å sikre arbeidsplassene og å sikre at vi får brukt den arbeidskraften vi har. Vår velferd avhenger av at vi får solgt våre varer i konkurranse med næringslivet i andre land. Da må vi unngå en særnorsk økning i kostnadene, og vi må unngå en særskilt styrking av den norske kronen. Tvert imot må vi være helt tydelig på at handlingsregelen er ankerfestet for vår budsjettpolitikk. Det stiller oss overfor vanskelige valg i årene framover. Politikk er å ville, men politikk er også å velge – å prioritere hva som er viktigst. Dernest er utfordringen et økende frafall fra arbeidsstyrken gjennom økt uføretrygding og økt sykefravær. Vi må grundig vurdere hvordan vi kan legge til rette, slik at flere kan stå i arbeid, samtidig som de som er syke, selvsagt skal ha full lønn under sykdom. Begge disse utfordringene krever at vi drar nytte av en av de sterkeste kvalitetene ved den norske samfunnsmodellen: et nært samarbeid mellom myndigheter, arbeidstakere og arbeidsgivere. Regjeringen inviterer til et slikt samarbeid for å få ned sykefraværet, men også for å møte utfordringene i den økonomiske politikken. Det er gjennom et slikt samarbeid Regjeringen kan bringe videre utviklingen av det norske velferdssamfunnet og samtidig legge det beste grunnlaget for økt verdiskaping og utvikling av vårt næringsliv.