Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Trass de ulike tilnærminger til denne problemstillingen, også gjennom det siste innlegget, fra representanten Jagland, ser det ut som om Stortinget iallfall kan samle seg om ett felles synspunkt, nemlig at en nå er fornøyd med at behandlingen av denne saken kan bli gjennomført på en betryggende og saklig forsvarlig måte. Debatten om et IT-senter på Fornebu var nemlig i ferd med å spore helt av. I stedet for å få en debatt om selve gjennomføringen av IT- og kunnskapssenteret, fikk vi en formaldebatt med parlamentariske undertoner om forståelse av Stortingets vedtak, om kravspesifikasjon og retningslinjer, om tillit til Regjeringens og næringsministerens håndtering av den videre saksbehandling. I forhold til Stortingets vedtak av 25. februar i år gjorde også innholdet i det fremlagte Dokument nr. 8-forslaget det helt nødvendig å få en avklaring på vesentlige punkter med hensyn til forslagsstillernes vurderinger og påstander. For det første: En opprydding når det gjelder forståelsen av arbeids- og oppgavefordeling mellom storting og regjering. Det er regjeringen som må ha ansvaret for å saksbehandle og forberede en politisk beslutningsprosess i Stortinget. Stortinget har verken saksbehandlingskapasitet eller den nødvendige faglige innsikt til å legge til rette for et politisk beslutningsgrunnlag. En annen sak er det selvfølgelig at det står Stortinget helt fritt å etterprøve regjeringens vurderinger og konklusjoner på alle punkter. For det andre: Det skal settes av nødvendig tid til en forsvarlig saksbehandling både fra Regjeringens side og her i Stortinget. Stortingets vedtak av 25. februar i år og de detaljerte krav som fremgår av det fremlagte Dokument nr. 8-forslaget, går jo ikke i hop. Jeg er glad for at forslagsstillerne også selv har innsett at det å be om at Regjeringen skal legge alle avtaler og kontrakter og vedtak fram for Stortinget til endelig godkjenning før iverksetting, slik det lød, ikke kunne gjennomføres på en forsvarlig måte innen de tidsfrister som var satt. Det at vi har kommet til enighet om dette, er selvfølgelig positivt. De sju anbyderne har et selvfølgelig, grunnleggende krav på en seriøs og forsvarlig saksbehandling. For det tredje: Det var nødvendig med en avklaring når det gjelder visse formuleringer i Dokument nr. 8-forslaget, som påstanden om at krav og retningslinjer skulle være i strid med eller avvike fra Stortingets behandling og vedtak i denne saken, videre at næringsministeren ikke skulle ha fulgt opp Stortingets vedtak og stortingsflertallets presiseringer. Dette er alle alvorlige påstander. Gjennom brev fra næringsministeren til næringskomiteen datert 26. mai i år ble det fyllestgjørende gjort rede for at departementet på alle punkter har forholdt seg til de vedtak og premisser som er lagt av Stortinget i denne sammenheng. De alvorlige påstander i Dokument nr. 8-forslaget blir ikke gjentatt i innstillingen fra komiteen. Det er det etter vår mening heller ikke grunnlag for, og dermed har vi fått en tilfredsstillende, men også helt nødvendig oppklaring på dette vesentlige punktet. Det er altså lagt opp til en behandling av denne viktige saken som bringer den inn på et rett spor, og som vi derfor for vår del, fra Kristelig Folkepartis side, ikke har noen problemer med å stille oss bak. Jeg merker meg også at både Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet nå uttrykker glede over at det har meldt seg flere anbydere til å bygge ut et IT- og kompetansesenter, men jeg vil bemerke at flertallet i utgangspunktet på ingen måte hadde tilrettelagt for en slik saksbehandling. Når det gjelder Høyres merknader og forslag, der de uttrykker full tillit til at Regjeringen vil kunne ta de nødvendige beslutninger i saken, og også i utgangspunktet skulle være best egnet til å gjøre seg opp en kvalifisert mening i saken, har jeg selvfølgelig ingen problemer med å slutte meg til det så langt tilliten til Regjeringens vurderingsevne angår. Hovedpoenget er imidlertid ikke at et stortingsflertall ønsker en avgjørelse i saken. Det er greit. Vår hovedinnvending har for det første vært rettet mot en prosedyre der Stortinget syntes å overta både utredningsansvar og saksbehandling på en måte som gjorde ansvarsforholdene uklare mellom storting og regjering, og dessuten at de knappe tidsfristene kunne gjøre både Regjeringens og Stortingets saksbehandling helt uforsvarlig. Sett på denne bakgrunn har jeg vanskelig for å skjønne hvorfor ikke også Høyre kunne være med og danne flertall for den behandlingsmåte som det nå er bred enighet om i Stortinget. Det har vel vært en tendens til en slags historieskrivning her, om hvem som hadde feil og hvem som kunne nyte seierens frukter. La nå det være. Det viktigste er, etter alle disse viderverdigheter og anslag til unødvendig dramatikk, å få denne saken inn på et riktig, forsvarlig spor. Det er jeg for min del glad for. Det bør også et samlet storting være glad for.