trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-11:
5. januar 1993 forliste «Braer» utenfor Shetland med ca. 85 000 tonn råolje om bord. I 1996 forliste «Sea Empress» utenfor Wales, og det var 72 000 tonn råolje. I 2002 forliste «Prestige» utenfor Spania med 77 000 tonn råolje. Bare den opprensingen kostet mellom 5 og 7 mrd. euro. I 2009 forliste «Full City» utenfor Bamble med bare 300 tonn bunkers. Bare den opprensingen kostet 270 mill. kr. Fra Røst til russergrensen er det tre slepebåter i beredskap, det er 540 nautiske mil, det blir 135 nautiske mil per båt hvis de ligger ideelt plassert. Hvis det er stille, kan de nå til en mulig faresituasjon på ni timer. Hvis det er nordøst storm og fløa og ising og mørketid, er farten deres kanskje nede i fem knop. Da hefter de 27 timer. Og det kan gå syv timer fra en båt reker fra grensen på 30 nautiske mil og opp i fjæra. Så det var veldig overraskende for oss at både den forrige og denne regjeringen foreslo å redusere slepebåtberedskapen helt ned til to. Alle losene var imot, losoldermannen var imot, og også vi fra havet var imot. Jeg har vridd mer sjøvann av sjøvottene mine enn skrivebordsteoretikerne i Kystverket som ga det faglige råd for Fiskeridepartementet, om å anbefale å gå ned til bare to slepebåter. For det er ikke i virkelighetens verden når vi kommer til det faktiske forhold og skal se grønnålen i øynene og må se i sjøen. Her er framforhandlet en pakke på dette budsjettet. Jeg kan ikke stemme imot det, for et budsjett skal vi ha. Og jeg beklager sterkt at ikke SV vant fram med å finne plass til de 57 mill. kr, som en slepebåt vil koste i året, og som er peanøtter i den store sammenhengen når vi ser på risikoen. Så jeg lar bli å stemme imot, men jeg vil bare ha sagt det fra denne talerstolen at dette er hasard med sikkerheten. Det er langsom russisk rulett, og det er ikke miljøvennlig. Takk.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-11:
Jeg hører at representanten Frank Bakke-Jensen sier at de rød-grønne partiene stemte imot så mye og stemte imot en gjennomgang av leveringsforpliktelsene for trålere. Jeg skjønner ikke hvorfor vi skal ha en gjennomgang av det. Vi som lever langs kysten og er født før 1970, har levd med og sett at trålkvoten ikke har vært etterlevd etter intensjonen. En skulle levere på de og de plassene for å gi virksomhet til fiskeindustrien og arbeiderne omkring. Vi har sett det, vi har opplevd det, så vi trenger ikke å ha noen gjennomgang. Det ville bare ha vært en forsinkelse av prosessen. Vi har sett nok til å føle det og si hva vi mener. Jeg er også fra et fiskevær. Etter at den blå-blå regjeringen gjorde sin entré i høst, er jeg ikke noe beroliget. I juni ble det stemt over den nye råfiskloven og sjømatmeldingen. Både Fremskrittspartiet og Høyre var på Råfisklagets 75-årsjubileum i Tromsø og sa: Dette er vi helt enig i. Det gikk bare to dager etterpå før de sa at nå skal vi se på dette på nytt, også deltakerloven. Vi er ikke beroliget på kysten, vi er urolige. Til fiskeriministeren vil jeg si: Hva i all verden har agnkvoter med lineegnetilskuddet å gjøre? Når det gjelder agnkvote, setter man av et visst volum til makrell eller sild, så man kan fange det, og så ha å tilby fiskerne som skal egne lina. Lineegnetilskuddet er noe helt annet. Da bruker vi penger på å tilrettelegge for å fange fisk med krok, det eldste fiskeredskapet som fins. Det gir den beste kvaliteten. Jeg regner med at alle partiene her er enig i ferskfiskstrategien: Vi skal fange fisk på en måte som gir god kvalitet. Det er noe helt annet. Det er det samme som vi sier i næringslivet: Det er investering til inntekts ervervelse. Det vil gi sus i serken og fisk i sjarken!
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Nå har vi ikke vært gjennom noen runde med jordbruksavtalen ennå. Det blir det viktigste vi skal gjøre til våren, der vi vil vise i hvilken retning vi ønsker å gå, skrittvis, i løpet av disse fire årene. Det som er viktig for meg, er at vi nå legger til rette for at det skal lønne seg å leve av jordbruket i større grad enn det som har vært gjort, og at vi ser på en del av de ordningene som vi har i dag, som vi kan prioritere på en annen måte. Jeg har vokst opp på en gård selv – jeg er til og med odelsjente – og har gjennom 35 år følt på den manglende verdsettingen av norsk matproduksjon. Jeg har også levd med det synet som er på landbruket, og den mangelen på optimisme som er i næringen, og det er kanskje en av grunnene til at jeg og mine brødre – sånn det ser ut nå – ikke kommer til å overta og drive gården. Det som har åpenbart seg for meg nå, er at det finnes så mange nye teknologiske løsninger, så mye spennende som skjer, som vi kan kommunisere videre ut til norsk ungdom.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Når det gjelder den saken i Vestby, var Fremskrittspartiet og Høyre veldig tydelige på i valgkampen at hvis det ble regjeringsskifte, kom vi til å gi grønt lys til den utbyggingen. Jeg har vært veldig tydelig på at det ikke betyr et klarsignal for å bygge ned matjord over hele landet. Jeg har snarere tvert imot vært opptatt av å signalisere at norske lokalpolitikere må bli flinkere til å utnytte arealene, til å bygge høyere, bygge tettere og ta ansvar for at vi bygger ned så lite matjord som mulig. Men det er et faktum at Norges folketall kommer til å øke framover med mange, mange innbyggere, at vi trenger å bygge flere boliger, og at mange vil bo i pressområder der den gode matjorden ligger. Det understreker ytterligere behovet for at lokalpolitikerne er seg sitt ansvar bevisst når det gjelder å planlegge arealbruken i årene som kommer.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Det høres ut som om denne regjeringen har lagt ned alt jordbruksareal i Norge gjennom to vedtak som faktisk utgjør en ganske liten prosentandel av alle de dekarene som ble bygd ned under den forrige regjeringen. Den totale reduksjonen av jordbruksarealet fra 2005 til 2012 var 5 pst., eller 500 000 dekar. 50 000 dekar var matjord. Så det å framstille det på den måten – jeg vil sette det i perspektiv. Når det gjelder den politikken som har vært ført tidligere, kan en jo si at det eneste forutsigbare var at pessimismen i landbruket har fortsatt, antallet bruk som blir nedlagt, har økt, og at få unge ser de mulighetene som faktisk ligger i næringen i dag. Det er derfor vi mener at vi trenger en ny kurs som skal gi forutsigbare rammebetingelser, men som må legge til rette for at de som skal inn i næringen, får økt lønnsomhet og kan ta i bruk de nye teknologiske løsningene som finnes i dag, og som kan gi en økt optimisme.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Det er jeg i aller høyeste grad enig i, for i landbrukspolitikken er det mange forhold som spiller sammen. Det ene er tollvernet og det som gjelder den delen av politikken, det gjelder hvilke overføringer vi har, og hvordan de er innrettet, og det gjelder målpriser og de inntektsmulighetene som bøndene har utover det. Så det er, selvfølgelig, et ganske stort og innfløkt system, som vi er nødt til å endre på gradvis. Og alt skal selvfølgelig gjøres med kunnskap i bunnen, det vil jeg legge vekt på. Jeg mener at det er rom for å gjøre ganske mye. Når vi skal se på dagens jordbruksavtale, med over 100 støtteordninger, mener jeg at vi, når vi skal stramme inn på bruken av penger, må sørge for at bonden får mer, og at vi bruker mindre på de ordninger som ikke går direkte til bonden.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Jeg kjenner meg ikke igjen i at jeg har nedsnakket landbruket i den tiden jeg har vært statsråd – snarere tvert imot. Jeg har vært opptatt av å vise alt det positive som skjer rundt omkring, og av å understreke at f.eks. denne næringen de siste årene har økt effektiviteten mer enn resten av økonomien – faktisk med 6 pst. Når det gjelder heltidsbonden, mener jeg det er viktig å legge til rette for at de som nå går inn i yrket, kan få mulighet til å leve av det. Men det vil være store forskjeller fra landsdel til landsdel. Vi skal ha en politikk der det legges til rette for at vi skal ha landbruk i hele landet. Derfor vil det selvfølgelig også være variasjoner her. Utgangspunktet når vi skal ta for oss jordbruksavtalen, er at må vi prøve å finne muligheter til å styrke heltidsbonden. Samtidig skal vi legge til rette for et landbruk i hele landet.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Jeg vil takke for en god debatt, der jeg også registrerer at vi er enige om en av de største utfordringene som norsk landbruk står overfor, nemlig rekruttering. Jeg mener at vi nå har en utrolig god mulighet til sammen å snakke opp landbruket og vise de mulighetene som ligger der. Det har vel sjelden noen gang vært så mye debatt rundt landbrukspolitikk som det dette valget og en ny regjering har ført til. Derfor vil jeg oppfordre til at vi snakker opp landbruket istedenfor ned, og at vi også jobber for å få med oss organisasjonene på det. Jeg møter bønder over hele landet – jeg har vært i mange fylker. Det mange melder tilbake til meg, er at de er enige i at det trengs endring. Så er det alltid sånn at det også kan være litt skummelt, men det som er helt sikkert, er at hvis det bare fortsetter i den takten som det går i nå, vil det mange steder ha ganske store konsekvenser på sikt hvis ikke flere unge vil overta. Det er flere som har vært inne på energiflisordningen. Da vil jeg bare minne om at det er en midlertidig ordning som ble innført i 2009. Neste år skriver vi 2014. Hvis det skal være en midlertidig ordning, må den på ett tidspunkt opphøre. Vi mener at det nå er på tide å gjøre det, fordi dette markedet fungerer mye bedre enn det gjorde. Jeg vil også berømme den forrige regjeringen for å ha satt ned en gruppe, Skog 22, som nå ser på hvordan vi skal greie å løfte norsk skognæring. Her har vi en næring som går stort sett av seg selv. Trærne står i skogen og vokser, og vi har enormt mye som kan tas ut i årene som kommer. Dette kan bli en vekstnæring for Norge. Det som nå er utfordringen, er at vi er i ferd med å bli en råvareeksportør, og at vi ikke greier å foredle de verdiene som står i de norske skoger. Det er det denne regjeringen ønsker å stimulere til at vi skal få til, i tillegg til at vi skal ta ut mer. Da er det et taktskifte når vi øker bevilgningene til skogsbilveier med 30 pst., og jeg håper at vi skal fortsette med det, slik at dette kan bli en viktig næring også i årene som kommer. Tusen takk for en god debatt!
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-11:
Vi var flere som ventet på svar. Representanten Flåtten stilte spørsmål om hvordan vi kan utvikle det private eierskapet. Ja, det er akkurat det denne debatten dreier seg om. Hvordan kan vi – altså det offentlige – være med å bidra til næringer som kan bli verdensledende? Da gjelder det å satse på forskning, men vi må også ha flere virkemidler, bruke alle verktøyene i verktøykassa. Man kan bidra gjennom midler til teknologiutvikling, gjennom regionale utviklingsmidler, gjennom støtte til markedsarbeid og en lang rekke andre tiltak. Jeg vil bare konstatere – jeg ser nå at fiskeriministeren har tegnet seg på talerlista, men at ingen andre av talspersonene fra Høyre og Fremskrittspartiet har gjort det lenger ned på talerlista – at så langt i debatten er det fremdeles ikke samsvar mellom retorikk og politikk fra regjeringspartiene. Når det blir snakket om langsiktighet og forutsigbarhet, kan kanskje fiskeriministeren eller noen av de andre talspersonene for regjeringspartiene svare på om det blir mer eller mindre forutsigbarhet når man kutter i etablerte ordninger som det også er dokumentert at virker, som Marint verdiskapingsprogram. Blir det mer eller mindre forutsigbarhet når man ikke vet hva regjeringa egentlig vil gjøre med leveringsplikt eller råfisklov? Er det representanten Frank Bakke-Jensens uttalelser før valget som skal ligge til grunn, eller er det de som kom etter valget? Skal vi høre på det representanten Korsberg sa på Råfisklagets jubileum om at det ikke skulle bli endringer i råfiskloven, eller tidligere fiskeripolitisk talsmann Harald T. Nesviks uttalelser om endring? Hvilken politikk skal kystsamfunn som Hadsel, Hammerfest, Gamvik eller Senjahopen faktisk vente seg? Skal vi forvente at forskjellsbehandlinga av havbruks- og hvitfiskindustrien fortsetter? Vil fiskeriministeren bruke samme logikk på de to næringene i framtida? Jeg håper vi får et svar fra fiskeriministeren på det. Helt til slutt: Det ble også, bl.a. fra representanten Vinje, sagt at denne regjeringa prioriterer. Vel, det er en sannhet med store modifikasjoner. Det første denne regjeringa gjorde da de kom til bordet, var å gå rett til honningkrukka, øke oljepengebruken, først i tilleggsproposisjonen, deretter i nysalderinga. Likevel kommer vi totalt sett ut med kutt i dette budsjettet til den næringa Høyre og Fremskrittspartiet omtaler som ei framtidsnæring. På dette området finner vi ikke spor av Høyres retorikk fra samferdselsdebatten om at bedre resultater avhenger av større budsjett; vi hører ikke en gang et fjernt ekko fra forskningsdebatten, der Høyre og Fremskrittspartiet sa at resultatene er knyttet til størrelsene på bevilgningene. Det vi hører, er næringsnøytralitet.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-11:
Jeg vil gjenta mine spørsmål. Fiskeriministeren vil redusere debatten til at Arbeiderpartiet er lei seg for å ha tapt valget, men det er ikke det det handler om. Det handler om politikk. Hvitfisknæringa har hatt utfordringer lenge, og derfor har vi også satt inn tiltak, enten det har vært teknologisatsing eller innstramming i leveringsplikter, og vi er klar til å sette inn flere dersom det trengs. Jeg vil fortsatt gi fiskeriministeren anledning til å svare på hva industrien kan forvente seg. Skal vi ha samme logikk for fiskeindustrien og hvitfisknæringa som for havbruk? Hvorfor er det riktig med satsing på teknologi i havbruk, men galt i fiskeindustrien? Jeg håper fortsatt på svar på hvilken politikk vi kan forvente når det gjelder leveringsplikt. Her har Høyre i sin politikk og i sine uttalelser det siste året vært et slags «Fifty Shades of Grey». Skal vi forvente oss den gjennomgangen Høyre ønsker? Skal vi forvente oss nesten ingen endring, som er gjennomgangstonen når det nærmer seg valgkamp – det at Høyre mente at det var negativt for ca. ett år siden? Og hva betyr egentlig regionaliseringa for fiskerisamfunnene Hadsel, Hammerfest, Gamvik osv.? Hvis man er opptatt av forutsigbarhet, er det riktig og bra å kunne svare på disse spørsmålene.
Kristin Vinje (Høyre), 2013-12-11:
I Norge har vi en unik mulighet til å investere i kunnskap for å sikre verdiskaping og fremtidig velferd gjennom klok forvaltning av oljeformuen. Alle er enige om at vi skal investere i fremtiden. Alle er også enige om at forskning og innovasjon er viktig, og at det å følge handlingsregelen for god forvaltning av våre ressurser, er bra. Men, når det kommer til stykket: Den rød-grønne regjeringen har, etter åtte år ved makten, virkelig ikke brukt en historisk mulighet til å investere i fremtiden. De offentlige utgiftene har økt kraftig gjennom de siste åtte årene. I 2013 er statsbudsjettet på over 1 000 mrd. kr, mot om lag 600 mrd. kr i 2005. Realveksten til forskning de siste åtte årene har ikke vært større enn veksten i statsbudsjettet. Forskningsbevilgningenes andel av det samlede statsbudsjettet var ifølge NIFU på 3,7 pst. i 2006 – det er akkurat det samme i 2013. Det kaller jeg ikke å prioritere. Da Jens Stoltenberg i januar 2013 annonserte at regjeringen skulle øke innsatsen for forskning, sto det å lese i Dagsavisen: «I 2007 tok de rødgrønne et «hvileskjær» i forskningsbevilgningene, ifølge tidligere kunnskapsminister Øystein Djupedal(SV) (SV) I sitt alternative budsjett satte Høyre av hele 2,5 milliarder kroner mer enn de rødgrønne til kunnskap og forskning.» Klarere kan det neppe sies. Og det ble et problem for den rød-grønne regjeringen – de tapte valget. Da handlingsregelen for bruk av oljepenger i norsk økonomi ble innført, var det et klart premiss at økningen skulle brukes til å skape fremtidig vekst. Reduserte skatter for næringslivet, satsing på forskning og kunnskap samt infrastruktur nevnes spesifikt. I sin årstale i 2011 sa sentralbanksjefen følgende: «Myndighetene har brukt handlingsrommet til å gjennomføre standardøkninger og øke utgiftene på en rekke områder. Prioritering av tiltak som styrker produktiviteten og vekstevnen på lengre sikt, herunder justeringer i skattesystemet, synes derimot å ha kommet noe i bakgrunnen.» Høyre gikk til valg på en styrket innsats på kunnskap, for et konkurransekraftig næringsliv og for å sikre vår fremtidige velferd. Det skaper tillit når vi allerede ved første anledning ser at regjeringen holder det den lover. Regjeringen foreslår nesten en halv milliard kroner mer til forskning enn det som ble foreslått av den forrige regjeringen. Det kaller jeg å prioritere! SkatteFUNN styrkes, BIA, Brukerstyrt innovasjonsarena, styrkes. Regjeringen foreslår å styrke innsatsen innenfor petroleumsforskning, marin forskning, nanoteknologi, bioteknolog og IKT. Det er viktig for å sikre fornyelse og omstilling i nærings- og samfunnsliv, for å nevne noe. Arbeiderpartiet sier de vil være aktiv i næringspolitikken. Da må man satse mye kraftigere på forskning.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-12-11:
Regjeringen legger til rette for at norsk næringsliv skal ha langsiktige og forutsigbare rammevilkår. Dette vil trygge arbeidsplasser og sikre konkurransekraft og muligheter for økt verdiskaping. Et godt, gammelt fremskrittspartislagord er at «Fremtiden skapes, den vedtas ikke». Det slagordet er like aktuelt i dag som før. Høyre–Fremskrittspartiet-regjeringen har i løpet av kort tid tatt flere gode grep for å styrke verdiskapingen i hele landet. Skatter og avgifter er redusert, og skjemaveldet og byråkratiet skal reduseres og forenkles ytterligere. Dette vil gi bedriftene bedre rammevilkår for næringsetablering og videreutvikling. Næringslivet satser mangfoldige milliarder kroner årlig av egne midler på forskning og utvikling. Dette har stor betydning for å sikre næringslivet utvikling og vekst. Fremskrittspartiet er fornøyd med at Brukerstyrt innovasjonsarena får en økning i bevilgningen på 80 mill. kr i forhold til regjeringen Stoltenberg IIs forslag. I tillegg styrkes SkatteFUNN-ordningen med rundt en kvart milliard kroner. Dette vil gi næringslivet økt tilgang til nødvendig kapital for næringslivet. Rederinæringen har hatt, og har fremdeles, en formidabel betydning for vårt næringsliv. Den kunnskap og erfaring som norske sjøfolk har fra operasjoner til havs, har gjort at vi bl.a. er blant de fremste i verden innenfor maritim teknologi. Norsk maritim næring gir arbeidsplasser i hele landet, og sysselsetter over 100 000 mennesker i ulike bransjer, ca. 25 000 av disse er sjøfolk. Fremskrittspartiet har i mange år kjempet for å lovfeste nettolønnsordningen og heve taket på denne. Nå når vi er i regjering, er vi i ferd med å få gjennomført dette. I valgkampen lovte Arbeiderpartiet, med representanten Botten i spissen, både å lovfeste nettolønnsordningen og å heve taket på denne. Etter valget har vi verken hørt eller sett noen verdens ting til dette – dette til tross for at representanten Botten viste til at maritim sektor var et av hovedsatsingsområdene til Arbeiderpartiet. Jeg vil også minne om at Stoltenberg II fremdeles satt med flertall da de la fram budsjettet sitt. Dette viser at valgløftene til Arbeiderpartiet ikke står til troende. Da synes jeg faktisk det er ufint å stå her og si at andre partier lyver når de lover så mye i valgkampen, og de ikke innfrir når de legger fram eget budsjett. De har til og med landsmøtevedtak på at de vil lovfeste nettolønnsordningen.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2013-12-11:
Utdanning, forskning og næringspolitikk henger sammen. Denne regjeringa prioriterer verdiskaping, konkurransekraft og realisering av kunnskapssamfunnet. Budsjettframlegget som debatteres i disse dager, legger til rette for økt kvalitet i utdannings- og forskningssektoren. Det kommer nærings- og arbeidslivet til gode. Kristin Vinje har allerede kommentert forskningsdelen av budsjettframlegget, så jeg vil gjerne peke på et par andre punkter som har næringsrelevans. Regjeringa styrker nå grunnfinansieringen ved universitets- og høyskolesektoren ved å øke ramma for den resultatbaserte omfordelingen av forskningsmidler med 100 mill. kr. Det vil være positivt for de beste fagmiljøene, også ved våre nye universiteter. En ekstrakvote på 100 nye stipendiatstillinger ligger også inne i budsjettet. Kirke-, utdannings- og forskningskomiteens flertall har sagt at ved tildelingen av disse bør man ta særskilt hensyn til de nye universitetene. Det er viktig for disse institusjonenes muligheter til å delta i samarbeidsprosjekter også med næringslivet. Det kommer dermed regionene og hele landet til gode. Under området Felles tiltak for universiteter og høyskoler i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteens innstilling økes bevilgningen med 100 mill. kr i forhold til Stoltenbergs framlegg til statsbudsjett. 50 mill. kr er satt av til modernisering av utstyrsparken for ingeniørutdanningene, og det trengs. Regjeringa viser her at den tar på alvor rådene fra næringsliv og NOKUT. Skal vi sikre en ingeniørutdanning med høy kvalitet og med relevans for arbeids- og næringsliv, kreves det at studentene tilegner seg ferdigheter på utstyr som samsvarer med det de vil møte i arbeidslivet. Derfor er regjeringas forslag om 100 mill. kr til oppgradering og rehabilitering av kjemibygg og laboratorier til NTNU kjærkomment. For min del håper jeg at denne satsingen vil fortsette. Eksempelvis har vi i vår landsdel behov for å etablere Sørlandslabben, et samarbeidsprosjekt mellom Universitetet i Agder og næringslivet i regionen med de verdensledende teknologiklyngene NODE og EYDE i spissen. Slike tiltak trenger vi flere av. Det er å ta kravet om relevans i utdanningen på alvor. Ringvirkningene for næringslivet i landsdelene vil være store. Den borgerlige regjeringa har nå på få uker løftet kunnskap og konkurransekraft til hovedsatsingsområder. Det gir grunn til optimisme for styrkingen av samarbeidet mellom næringsliv og utdanningssektoren. Det er jeg glad for.
Svein Flåtten (Høyre), 2013-12-11:
Staten må ha hendene på rattet i næringspolitikken, sier Arbeiderpartiets fraksjonsleder i sitt innlegg her i dag. Jeg skulle ønske at Arbeiderpartiet hadde mer tillit til alle de enkeltmenneskene som utgjør det private eierskapet i dette landet. I titusenvis av bedrifter med hundretusenvis av arbeidsplasser har vi det private eierskapet, og når man snakker med disse – jeg hører at det er mange som reiser mye rundt – hører man at det de ønsker, er at staten har hendene mindre på rattet i stedet for mer. Og Arbeiderpartiets talskvinne skryter jo også selv av at hennes tidligere næringsminister gjorde hva han kunne for å forenkle, nemlig at staten skal gjøre mindre. Man skulle tenke litt mer på hvordan man kunne legge til rette for det private eierskapet, slik at man selv kan utvikle sin egen forretning, sin egen virksomhet – gjennom beskatning og andre betingelser som er sammenliknbare, og som ikke minst gjør at vi ikke reduserer vår konkurransekraft i forhold til verden rundt oss. Så har det også vært et tema her i dag at lettelser i personbeskatningen ikke betyr noe for næringslivet. Det hevder komitélederen og flere andre. Men kapitalbeskatningen er jo helt avgjørende for at det investeres privat kapital i norske arbeidsplasser, og personbeskatningen er også helt sentral for at det stimuleres til arbeid. Dette er helt sentralt for Høyre, det er helt sentralt for det private eierskapet, og det er helt sentralt for små og mellomstore bedrifter i dette landet. Jeg synes at resonnementet rundt f.eks. arveavgiften blir ganske hult. Det å ta bort arveavgiften medfører på sikt 2 mrd. kr mindre i belastning for enkeltpersoner, mange av dem tilknyttet bedrifter og virksomheter som står foran generasjonsskifter. En beregnet gevinstbeskatning på 200–250 mill. kr må ikke da bli det store problemet når det er snakk om en lettelse på 2 mrd. kr. Det forundrer meg. Det forundrer meg også at opposisjonen er mer opptatt av det statlige eierskapet enn av det private eierskapet og er opptatt av bedrifter som Entra og Mesta, som er helt perifere i forhold til hva staten egentlig bør drive med av næringsvirksomhet. Staten skal eie mye. Det kommer den fortsatt til å gjøre. Men jeg tror det er viktigere – og det bør Arbeiderpartiet legge seg spesielt på minne – å se på hvordan man styrer disse bedriftene – at man styrer dem gjennom de stedene man skal styre dem, og ikke gjennom tilfeldige restauranter i Oslo-området.
Bent Høie (Høyre), 2013-12-11:
Jeg er veldig enig i det representanten sier når det gjelder alternativer, og at en pille ikke skal være svaret på alle livets utfordringer. Jeg tror det er mye å hente ved at fastlegene bruker mer tid med pasientene, men jeg tror kanskje også det er mye å hente ved at fastlegene får flere kolleger som ikke er fastleger, f.eks. psykologer og andre, som kan jobbe sammen med pasienten – annet helsepersonell som kanskje både har bedre tid og mer spesiell kompetanse knyttet til å bruke andre metoder. Dette handler også om å få bedre smertebehandling i Norge og å ha oppmerksomhet på det. Når det gjelder dette med kontroll, er det sånn at Helsedirektoratet og Helsetilsynet nå skal nedsette en arbeidsgruppe som skal se på problemstillingene knyttet til uforsvarlig praksis, oppfølging av rekvirenten, samhandling, handlingsrom for tiltak innen dagens regelverk og tydeliggjøring av Helsedirektoratets og Helsetilsynets ansvar og roller. Jeg er også kjent med at Apotekforeningen nå skal ha et møte med Helsetilsynet for å diskutere håndteringen av meldepliktordningen for helsepersonell i apotek. De som jobber i apotek som er helsepersonell, har meldeplikt på lik linje med annet helsepersonell, og jeg tror mange av dem ønsker å gjøre en bedre jobb på dette området, som også representanten var inne på. Det er viktig at det følges opp. Når det gjelder selve behandlingen, mener jeg at det er behov for å bedre tjenestene også på dette området. Et samlet storting slutter seg til forslaget i forbindelse med stortingsmeldingen om rusfeltet om å opprette en ny legespesialitet i rus- og avhengighetsmedisin. Målet er å få bedre kompetanse både i spesialistutdanningen og i primærhelsetjenesten for å behandle pasienter. Så har alle helseregionene et ansvar for å gi tverrfaglig spesialisert behandling for rusavhengige og behandlingstjenester til pasienter med medikamentavhengighet. Om vi da skal bygge opp et eget tilbud til denne gruppen, er et innspill som jeg skal ta med meg videre i det arbeidet, for det er ikke tvil om at dette er en stor pasientgruppe som vi må sikre at vi når på en god måte og med kompetent personell.
Bent Høie (Høyre), 2013-12-11:
Jeg vil igjen takke interpellanten for å ha reist en viktig og helt nødvendig debatt og også alle de andre som har deltatt i debatten med nyttige og gode synspunkter og innspill, som jeg skal ta med meg videre i dette arbeidet. For å oppsummere mener jeg at vi skal jobbe med noen områder som nødvendigvis tar litt lengre tid, men som allikevel er viktige. Det handler om å bygge opp alternativer, både når det gjelder lavterskeltilbud om psykisk helse i kommunene, og når det gjelder det som mange har vært inne på; rett og slett hvordan samfunnet vårt er, hvordan vi møter utfordringer i livet, og hva alternativet er til å tenke at alle utfordringer nødvendigvis skal møtes med medisinsk hjelp. Kanskje er mer aktivitet, det å delta i sosiale fellesskap, et bedre svar. Det handler også om at vi nå jobber med å utarbeide en ny legemiddelmelding, som kommer i 2015. En del av de forslagene som er kommet fram i debatten i dag, er det naturlig å diskutere i den sammenhengen. Jeg jobber også med en opptrappingsplan for rusfeltet. Der vil det være naturlig å ta inn arbeidet med behandling av avhengighet. Dette handler også om å bedre tilbudet til mennesker med smertelidelser, noe som er en del av det å ha et alternativ til medikamentbruken. Vi har i regjeringsplattformen også sagt noe om at vi ønsker å utvikle fastlegerollen, både når det gjelder kompetanse, kvalitet og hvordan vi jobber med å sikre kvaliteten i denne store og viktige delen av helsetjenesten vår. Av mer raske tiltak som vi igangsetter, er det å nedsette en arbeidsgruppe mellom Helsedirektoratet og Helsetilsynet for å se på dette med forsvarlig praksis, noe som det er viktig å gripe fatt i, for det er kritisk å komme i gang. Et annet tiltak er rett og slett å få til et møte mellom Helsetilsynet og Apotekforeningen for å se på hvordan vi kan få de mulighetene som ligger i den oversikten som apotekene i realiteten ofte har i disse spørsmålene, til å fungere bedre, slik at den kan brukes bedre inn i meldeordningen. Et tredje tiltak er at Helsedirektoratet kommer med en oppdatert veileder i januar, som vi må jobbe for at faktisk blir implementert og tatt i bruk i tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2013-12-11:
Til det første spørsmålet fra representanten: Jeg har dessverre ikke mulighet nå til å gi en total oversikt over antall senger på Akershus universitetssykehus. Men det er jo slik at en seng ikke lenger er en seng i sykehuset, fordi en har organisert arbeidet på en helt annen måte. Det er ingen tvil om, hvis en ser på det totale antallet senger, at det er redusert betydelig i hovedstadsområdet. Men det er det også i resten av landet. Det er ikke bare en nasjonal utvikling, det er også en internasjonal utvikling. Det henger sammen med – som også interpellanten var inne på – at liggetiden går ned, og at en jobber på en annen måte. For eksempel kan en si at i observasjonsenheten med de 22 sengene på Ahus er det 800 pasienter som observeres, behandles og sendes direkte hjem igjen etter en gjennomsnittlig liggetid på om lag ett døgn. Det er klart at med den gamle måten å jobbe på var disse pasientene innlagt på sengepost over lengre tid. Her får en en betydelig bedre utnyttelse av denne kapasiteten enn det en gjorde med den gamle måten å jobbe på. Når det gjelder Aker sykehus, har jeg sagt – det er helt riktig som interpellanten sa – at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har ingen prestisje i ikke å bruke Aker sykehus. Tvert imot, vi mener at den kapasiteten og de ledige lokalene som Oslo universitetssykehus finner hensiktsmessig på Aker, må en bruke, der en synes det er en god løsning. Det er ingen tvil om at vi har behov for å øke kapasiteten både på kort og mellomlang sikt i hovedstadsområdet, og da må vi bruke de ressursene vi har. På samme måte har denne regjeringen heller ingen motforestillinger mot å bruke den ledige kapasiteten som er på de private sykehusene Lovisenberg og Diakonhjemmet, og heller ikke det å invitere dem med på et samarbeid og se om de kanskje har mulighet til å utvide sin kapasitet raskere enn det vi har mulighet til gjennom de offentlige sykehusene. Oslo universitetssykehus jobber hele veien med sin organisering. En av hovedutfordringene der er å få på plass nye pasientadministrative system og IKT-løsninger. Når det er på plass, gir det grunnlag for å tenke videre rundt organisering. Det er også en prosess som ledelsen ved Oslo universitetssykehus i samarbeid med de tillitsvalgte allerede har startet på. En vil se av den rapporten og den saken som styret i Helse Sør-Øst skal behandle 19. desember, at en nå har veldig god oversikt over en rekke tiltak på kort sikt, og de presenterer veldig sentrale problemstillinger om utfordringene på mellomlang sikt og lang sikt. Det, sammen med SINTEF-rapporten som kommer i juni, mener jeg gjør at vi da har et godt beslutningsgrunnlag for å sikre utviklingslinjen av kapasiteten i hovedstadsområdet.
Bent Høie (Høyre), 2013-12-11:
Når det gjelder det siste spørsmålet om prestisje knyttet til Aker sykehus, kan jeg forsikre representanten Bøhler om at jeg har tatt opp med både direktør og styreleder i både Helse Sør-Øst og Oslo universitetssykehus at den nye regjeringen ikke har noen prestisje knyttet til det spørsmålet, og at en må se på dette hensiktsmessig, og fått bekreftet at det har heller ikke disse organisasjonene. Så det forventer jeg følges opp. Det er ingen tvil om at denne sammenslåingen var for dårlig planlagt. En glemmer veldig ofte at dette ikke bare var en sammenslåing av flere sykehus, det var også en utskillelse av veldig mange pasienter til et helt nytt sykehus. Det som også skiller denne prosessen fra veldig mange andre prosesser som er gjennomført, og gjør dette ekstremt komplisert, er at den var for dårlig planlagt. Jeg mener at en nå har gjort mange viktige grep for å håndtere kapasitetsutfordringen for vinteren 2014. Det betyr ikke at problemene er løst heller for det året vi er inne i. De som jobber på Ahus og på Oslo universitetssykehus, jobber fortsatt på to sykehus som er under veldig press, hvor det kommer til å være korridorpasienter, og der det kommer til å være perioder med veldig hardt arbeidspress. Så vi må ikke tro at problemene nå er løst. Men en er bedre rustet for det året en står foran nå, enn det en var i 2013. Så mener jeg at det er satt i gang et veldig viktig arbeid for å finne et godt grunnlag for å gjøre riktige beslutninger når det gjelder kapasitetsutfordringene på mellomlang sikt også. Jeg er helt enig med interpellanten – vi kan ikke bare ha blikket rettet mot en visjon der framme, for vi er nødt til å løse kapasitetsutfordringene på hovedstadsområdet før den eventuelle visjonen, hva nå den vil måtte inneholde, vil være klar. Det er også viktig at alle de rapportene som nå kommer, enten det er fra Riksrevisjonen eller interne undersøkelser, faktisk brukes internt i sykehusene for å få en felles virkelighetsoppfatning av situasjonen mellom de ansatte og ledelsen, og at en også jobber videre for å få enda bedre på plass stedlig ledelse i Oslo universitetssykehus. Det er deler av Riksrevisjonens rapport som jeg mener det er veldig viktig å ta inn over seg, og så er det andre deler der jeg mener at det er grunn til å si at Riksrevisjonen ikke nødvendigvis bommer, men at en må tenke gjennom hva det ville betydd hvis en hadde oppnådd det Riksrevisjonen stiller spørsmål om. Riksrevisjonen sier f.eks. at en nå har fått et godt grunnlag for mye av det som vi skulle ha ut av fusjonen av Oslo universitetssykehus, men vi har ikke oppnådd hele gevinsten av det. Nei, en av årsakene til det er jo nettopp at de bygningsmessige forholdene og de IKT-messige forholdene ikke legger til rette for det. Det å kreve resultater uten at forholdene legger til rette for det, ville fort gått ut over både pasientsikkerhet og forholdene for de ansatte. Det er jeg glad for at ledelsen ikke har presset gjennom.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-12-11:
Jeg synes det var et godt svar, som viser at statsråden er «på» saken. Jeg har et par problemstillinger om Ahus og et par problemstillinger rundt Oslo universitetssykehus som jeg vil følge opp. Den ene er: I forbindelse med at statsråden går igjennom de ulike strakstiltakene – som jeg synes var enda mer konkrete og proaktive enn det jeg har hørt tidligere, jeg hadde i hvert fall ikke hørt alle de detaljene – vil jeg spørre om hva som er totaliteten når det gjelder antallet senger ved Ahus. Man har avviklet ved Stensby. Det som er sykehushotellet, var i praksis sykehussenger tidligere, fordi disse ble brukt av sykehuset. Det er vanskelig bare å plusse på disse og si at antallet er økt med de sengene man ikke lenger kaller sykehushotell. Jeg mener det er viktig å få fram hva som er den reelle kapasitetsøkningen ved Ahus, og vil gjerne spørre om statsråden har oversikt over dette. Her har jeg tall som totalt sett er veldig lave når det gjelder den reelle kapasitetsøkningen, og jeg vet ikke om de er helt riktige. Så vil jeg spørre videre om Ahus: I og med at man har vært oppfinnsom og flink til å finne konkrete tiltak her og nå – har lett etter dem – vil man få den samme situasjonen fordi man får den samme økningen år for år. Etter de prognosene som foreligger, vil det være den samme utviklingen i 20 – kanskje 30 – år framover. Da er spørsmålet om man ikke bør finne en mer langsiktig løsning, der man tar unna og tar et større grep, enn at man finner akuttløsninger, som løser mindre ting her og nå. Spørsmålet jeg har om Oslo universitetssykehus, dreier seg om hvordan det fungerer som lokalsykehus. Man vever sammen lokalsykehusfunksjonen med den totale funksjonen som områdesykehus, med regionale funksjoner osv. Som sagt, bare 24 pst. av aktiviteten der er fra eget HF-område. Når man sier at Lovisenberg og Diakonhjemmet vil ta en større andel av pasientene, er noe av problemet at mange av de pasientene som egentlig sogner til disse sykehusene i dag, i praksis søker til storbysykehuset på Ullevål. Slik blir pasientmassen på Ullevål uoversiktlig. Jeg vil spørre statsråden om han har tanker om den modellen å sammenveve lokalsykehusfunksjonen med alle de andre funksjonene på den måten som man gjør, om modellen er oversiktlig nok med tanke på å utvikle en god lokalsykehusfunksjon.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-12-11:
Jeg vil takke for en positiv og god debatt, som jeg fikk mye ut av å høre på. Jeg hadde håpet at vi skulle unngå å være i forsvars- eller angrepsposisjon til verken den regjeringen som sitter nå eller den som var, og det synes jeg vi i all hovedsak har greid å unngå å være. Jeg har noen kommentarer. Jeg rekker jo ikke å kommentere alt, men takker for mange positive bemerkninger. Det Marianne Aasen nevnte om at hovedstadsprosessen ikke har vært godt nok planlagt, tror jeg er viktig, og det har jeg sett at flere av direktørene som har gått av på rekke og rad på forskjellige nivåer innenfor Helse Sør-Øst, Oslo universitetssykehus og Ahus, også etter hvert har sagt. Særlig den sammenvevingen av lokalsykehusfunksjonen som er i Oslo universitetssykehus, tror jeg det er viktig at man har i bakhodet når man skal tenke framover. I begge de hovedmodellene for hvordan Oslo universitetssykehus skulle organiseres, som ble sendt på høring i juni 2008, hadde man atskilt lokalsykehusfunksjonen fra områdefunksjonen, regionfunksjonen og de andre delene – det var de som var til drøfting, og det var Lovisenberg og Aker og Diakonhjemmet som var lokalsykehusfunksjonene. Men rett før det styremøtet som skulle ta beslutningene i Helse Sør-Øst, la man, helt seriøst noen dager før, fram dette med å samle det i et storbysykehus, altså veve sammen lokalsykehusfunksjoner og de andre. Jeg tror det var noe av det som var planlagt for dårlig og tenkt gjennom for dårlig – hvordan det ville føre til en sammenblanding av funksjoner. Det ble for mye som gikk på kryss og tvers – det ble planlagt for dårlig. I forlengelsen av det vil jeg si til det Kjønaas Kjos var inne på, at da Aker skulle legges ned, sto vi i Arbeiderpartiet i stedet for å bygge opp Aker som det som er kalt samhandlingsarena, med en del aktiviteter også ved Oslo universitetssykehus, som er beholdt der til nå. Så det er jo brukt som et supplement, men ikke som et fullverdig lokalsykehus, som jeg går ut fra at er det Fremskrittspartiet har ment, med fødeavdeling og det hele. Det blir jo spennende å se om Fremskrittspartiet vil stå like hardt på det overfor den regjeringen som nå sitter, som overfor den forrige. Der har vi jo forskjellige roller i ulike faser. Når det gjelder det som representanten Toppe var inne på om den nye sykehusgiganten, føler jeg meg misforstått, rett og slett. For jeg stilte kritiske spørsmål – jeg sa at faren kan være at man er for opphengt i en visjon om 30–40 år, som koster 35–40 mrd. kr, og som jeg tror at regjering, storting og også Helse Sør-Øst vil sette mange spørsmålstegn ved. Det står mange andre prosjekter i kø, så jeg advarte jo mot at de nå binder seg til den tankegangen – og at de bl.a. derfor har mange pigger ute når det gjelder å fase inn bruk av Aker igjen, fordi Aker ikke er med i den visjonen om 30 år. Så er jeg – når helseministeren er, og den forrige helseministeren var, så åpen på ny bruk av Aker – redd for at det ligger en motstand i systemet, særlig i Oslo universitetssykehus, som det er viktig å følge opp på foretaksmøter og i forholdet mellom Helse Sør-Øst og Oslo universitetssykehus.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2013-12-11:
Representanten Bøhler tar opp et viktig spørsmål. Det er ingen tvil om at Ahus og Oslo universitetssykehus står overfor store utfordringer. Forhold som interpellanten tar opp, har pågått over tid. Oslo universitetssykehus ble opprettet i januar 2009 ved at de tidligere helseforetakene Aker, Ullevål og Rikshospitalet ble slått sammen. I denne prosessen skulle også Vestre Viken og Ahus ta flere pasienter. Det er et tankekors at denne omstillingsprosessen har fått så krass kritikk av fylkeslege og helsetilsyn og har skapt så mye uro. Hensikten var en bedre ressursutnyttelse og samordning, og ikke minst økning av kvalitet i pasientbehandlingen. Universitetssykehusene er spydspissene i forskning og kvalitetsutvikling. Riksrevisjonen påpekte tidlig at planleggingen av fusjonen av sykehusene var mangelfull, noe som har vært påpekt her i salen. Eierne tok ikke nok hensyn til utfordringene ved bygningsmassen, ulike IKT-løsninger, at enkelte omstillinger var avhengig av at andre var utført, og ikke minst de økonomiske rammene, noe andre helseforetak har påpekt. Den siste rapporten fra Riksrevisjonen viser store utfordringer i forhold til fristbrudd, lang ventetid, sviktende IKT-integrasjoner og uro i arbeidsmiljøet. Det er flaskehalser på operasjonsstuer og kapasitetsproblemer. Jeg er svært glad for at helseministeren nå redegjør for at det gjøres grep på både kort og lang sikt for å bedre situasjonen, som eksempel etablering av observasjonsenhet ved Ahus, innføring av utdanningsstillinger for spesialsykepleiere for å bedre operasjonskapasiteten, utbygging av flere operasjonsstuer, og også bruk av Diakonhjemmet sykehus og Aker sykehus som avlastning. Det gir tillit til befolkningen at det nå gjøres tiltak for å rette opp forholdene, og ikke minst at SINTEF nå kartlegger kapasitetsbehovet mot 2030–2040. Det er viktig at vi lærer av de feil som er gjort i denne omstillingsprosessen. Min erfaring som medlem i ulike styrer i helseforetak er at det må være tydelig eierstyring og tydelig eierskap i omstillingsprosesser. Ledelse av komplekse kunnskapsorganisasjoner er krevende og vanskelig og kanskje underkjent. Det er også viktig å ha ansatte og brukerorganisasjonene med i endringsprosesser, kanskje har det også vært underkjent. Det er viktig å lytte til ansatte som varsler om sviktende kvalitet og kritikkverdige forhold. Det er et ledelsesansvar å skape kultur for åpenhet og tillit, og gi rom for kvalitetsforbedringer. Det er et eieransvar å skaffe oversikt over behov, utrede kapasitet og ha en hensiktsmessig struktur i helsevesenet. En nasjonal plan for sykehusene ønskes derfor velkommen og burde vært tidligere i Stortinget.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Jeg må delta litt i debatten mellom statsråden og representanten Solvik-Olsen, jeg også. Jeg undrer meg over at statsråden etter mye om og men endelig går opp på talerstolen for ikke å utdype hva han faktisk ønsker å mene om en skatt på 70 mrd. kr. Er det slik at 70 mrd. kr mer i skatt over 35 år – 2 mrd. kr i året – gjør at det blir færre prosjekter, altså at lønnsomheten til bedriftene vil si at det blir færre prosjekter, og at regjeringens mål om mindre todeling i norsk økonomi står ved lag? Hvis det ikke blir færre prosjekter – som statsråden antydet i sitt svar til Solvik-Olsen – hvordan kan det da bli mindre todeling i norsk økonomi? Da blir det akkurat de samme ingeniørene og de samme talentene som går ut i bransjen og fortsetter å være i bransjen, og todelingen fortsetter som før. Man kan ikke gjøre begge deler, både tilfredsstille SV på den ene siden og lure velgerne på den andre siden. Jeg må si at statsråden skal ha all mulig respekt, men han kan også vise respekt tilbake til representantene i salen. Å si at Ketil Solvik-Olsen ikke var saklig i sitt innlegg, er meningsløst. Det som mangler her nå, er et svar på spørsmålet. Statsråden kan komme opp her og si om det blir færre prosjekter, flere prosjekter eller like mange prosjekter. Det synes jeg statsråden kan svare på.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Det er et stort fokus på rettighetene til utlendinger og dem som kommer hit. Er det noen ganger statsråden føler et behov for kanskje å ta på seg litt større briller og tenke: Hva er det som skjer med nasjonen Norge på sikt? De første innvandrerne kom til Norge for ca. 50 år siden. Det kom noen få pakistanere på 1970-tallet, den gangen Odvar Nordli var statsminister, og man visste ikke hva man skulle gjøre. De hadde kommet hit via Tyskland. I dag er det slik at innvandrerne vil være i flertall i Oslo i løpet av det neste tiåret, og de gjennomsnittlige utgiftene for en ikke-vestlig innvandrer er 4,1 mill. kr i et livsløp. Det har SSB dokumentert, så det behøver vi ikke å diskutere lenger nå. Det vil si at vi både økonomisk og kulturelt står overfor enorme utfordringer. Er det slik for statsråden at det er viktigere å tenke på rettighetene til utlendingene og dem som kommer hit, enn hvordan det går med nasjonen Norge på sikt? Eller er det helt greit for statsråden at det norske folk kommer i mindretall i vårt eget land i løpet av noen få tiår?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-17:
Det gjør jeg. Jeg tar opp de forslagene Høyre er alene om.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-17:
Enhver endring av skattesystemet, slik som med friinntekten, medfører at man får et skjæringspunkt som kan innebære både en del utfordringer og problemer. Jeg har hatt kontakt med et par selskaper som befinner seg i en litt spesiell situasjon. De har forpliktet seg til å være med på infrastruktur som senere skulle bli benyttet til et mindre felt, som de har ved siden av det som er hovedfeltet, men hvor nå endringene kan komme til å gjøre at de må regne på nytt. Og da blir spørsmålet: Vil finansministeren se på tilpasningsordninger her, slik at man unngår de uheldige virkningene for selskaper som har havnet i den typen problemer, som har bundet opp store beløp i investeringer som kanskje ikke kommer dem til nytte fordi man ikke vil bygge ut?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-17:
Det er et par innlegg som jeg har lyst til å kommentere. Jeg synes at en må holde tungen rett i munnen, og enhver skatteendring bør ses i lys av at man bør få et best mulig samsvar mellom samfunnets interesser og den enkelte beslutningstakers interesser. Det bør ligge som en overordnet leveregel. Da sikrer man også stabilitet, forutsigbarhet, langsiktighet osv., for da blir det ikke nødvendig med store endringer brått. Det er i det lyset jeg finner det litt underlig å høre på Geir-Ketil Hansen og i og for seg også Knut Storberget. Finansministeren sa at vi har beholdt gunstige skatteregler for oljenæringen gjennom en lang oppgangsperiode når det gjelder oljepris – det er vi også enige om. Da vil særlig Geir-Ketil Hansens innlegg kunne ses på som en kritikk av regjeringens eget arbeid. Hvis man skal bruke det som konjunkturvirkemiddel, hvilket jeg mener er en dårlig idé, burde man vært ute mye tidligere. Man kunne heller snakke om den næringsdiskriminering som har foregått i forhold til mye annet næringsliv. Vi vet at avskrivningsreglene er dårligere enn hos våre handelspartnere, veier, samferdsel, alt sammen – man har forsømt investeringer som kan kompensere for det kostnadsnivået vi har. Vi kan ikke si at det er et problem at vi har en næring som til de grader bringer penger inn i statskassen – at det er en utfordring, er noe annet, og det var derfor jeg ristet på hodet, men et problem er det ikke. Jeg må si at jeg reagerer ganske kraftig når jeg leser leserinnlegg av bl.a. Karin Andersen, som kaller oljenæringen en gjøkunge. Da er det noe Stortinget har gjort galt, og ikke noe galt med næringen, for å si det sånn. Jeg tror at særlig SV, som er så glad i å bruke penger, bør sette enormt pris på at det er noen som faktisk bringer dem inn også – de kan jo tenke litt gjennom det innimellom. Jeg synes også det blir litt spesielt å bringe Takeda Nycomed inn i dette. Det er et faktum at regjeringen har sittet og sett på en kostnadsutvikling som har gått fra 20 pst. til 70 pst. På ett eller annet tidspunkt vil da en internasjonal eier si at den flytter produksjonen utenlands. Det er det man har gjort ved å åpne landet for mange utenlandske investeringer, og diskriminere privat norsk eierskap, hvilket virkelig har gjort seg utslag i den farmasøytiske bransjen, som i løpet av en 10–15-årsperiode stort sett har gått fra å bestå av mange norskeide bedrifter til snart ikke noen. Så det ligger mye kritikk av egen regjering i både Geir-Ketil Hansens innlegg og Knut Storbergets innlegg.