trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2019-01-30:
Jeg vil starte med å ønske Kristelig Folkeparti velkommen i regjering. Etter elleve budsjettenigheter og mange felles vedtak har partiene Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti god erfaring med å finne løsninger sammen. Ved valget fikk vi fornyet tillit, og nå er det vår oppgave å forvalte den til det beste for landet. Nå skal vi altså gjøre det i regjering sammen. En av de viktigste satsingene for den ikke-sosialistiske regjeringen er å gjøre mer for klimaet. Selv om utslippene går ned, skal vi ikke gi oss der. Vi må ta vare på kloden og har bare tiden og veien for å få det til. Derfor skjerper regjeringen klimamålene, og derfor vil vi bygge en moderne grønn industri i Norge og gjøre bedriftene våre mer konkurransedyktige. Regjeringen styrker forskningen, Innovasjon Norge og Enova, og det gir konkrete resultater. For eksempel fikk Hydro på Karmøy 1,5 mrd. kr i støtte og produserer nå verdens reneste aluminium. Norcable, som lager kraftkabler av aluminium fra Karmøy, utvikler nå 15 pst. mer energieffektive kabler. Eramet i Sauda er i gang med å omgjøre overskuddsvarme fra smelteverket sitt til strøm og varme tilsvarende 15 000 husstander. Dette er eksempler på bedrifter som går fra ord til handling, og som leder an i den grønne omstillingen med god hjelp fra regjeringens klimasatsing. I tillegg til gode ordninger har regjeringen opprettet fornybarfondet Nysnø Klimainvesteringer AS, som det nå heter, i energihovedstaden Stavanger. De skal investere i løsninger som bidrar til å få ned klimautslippene. Regjeringen har i plattformen varslet at man vil trappe opp investeringskapitalen årlig, og bare i statsbudsjettet for neste år dobler man innsatsen. Det største opposisjonspartiet brukte forrige uke til å skape uforutsigbarhet for vår største og viktigste næring. Det er ikke veien å gå. Norsk olje og gass skal fortsatt bidra til trygge jobber og velferd og utkonkurrere skitten kullkraft. Samtidig må vi – og skal vi – stille strengere klimakrav under produksjonen, og krav om bruk av beste tilgjengelige teknologi. Sammen med industrien skal vi utvikle teknologi for karbongangst og -lagring. Det vil være avgjørende for å få ned utslippene i all norsk industri. Sammen skal vi nå klimamålene, men da må vi skape flere grønne jobber, og med denne regjeringen er vi på stø kurs dit.
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Det er en glede at det i Granavolden-plattformen er enighet om handling for noe så viktig som å ivareta barns trygghet og utvikling. Riktig utvikling får man ved å sikre at alle barn har mulighet til å lære seg norsk. Det er derfor viktig å kartlegge dette så tidlig som mulig. Derfor legges det nå opp til en obligatorisk språktest ved fireårskontrollen. Kjønnslemlestelse, vold og overgrep er fortsatt vanskelig å avdekke hos barn, og her spiller helsestasjonene og skolehelsetjenesten en helt sentral rolle da de følger mor, far og barn fra svangerskapet og videre i oppveksten. I dag innkaller alle helsestasjonene og skolehelsetjenesten til faste kontroller fra barnet er 0 til 10 år. Jeg mener at samfunnet har et særlig ansvar for å følge opp de mest sårbare, og kommunene burde ha plikt til å følge opp alle familier som velger å holde barna sine unna offentlig helsesjekk. Men i dag kan familier bruke religion eller kultur som unnskyldning for ikke å møte på helsekontroller på skole eller helsestasjoner. Obligatorisk helsesjekk har vært en viktig sak for Fremskrittspartiet i lengre tid, og det er gledelig at det nå er en felles forståelse for og vilje til dette. I den rykende ferske plattformen er dette nå et faktum. Det skal bli obligatorisk å følge opp barn som uteblir fra aldersbestemte helsekontroller, uansett årsak som ligger til grunn. Barn som vokser opp i Norge, skal være trygge og bli sett, men for at dette skal kunne fanges opp, må det følges tettere opp. Derfor håper jeg at vi alle ser viktigheten av at barn som uteblir fra aldersbestemte helsekontroller, følges opp – og ikke minst at barn som står i fare for utenforskap på grunn av dårlige norskkunnskaper, blir fanget opp på et tidlig stadium, slik det ligger fast i denne plattformen.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-01-30:
Jeg ønsker å starte med å gratulere oss alle med en borgerlig flertallsregjering. Jeg ser fram til at vi skal kunne bruke denne salen framover til å diskutere og vedta viktige politiske saker som skal sikre oss et trygt og bærekraftig velferdssamfunn, at vi får flertall for en politikk som bidrar til at det kan skapes flere arbeidsplasser, som gjør at flere får arbeid, og at flere inkluderes i samfunnet. For meg som politiker er det å være i kontakt med dem som skaper arbeidsplasser, og dem som rammes av politiske vedtak fattet i denne sal, viktig. Og jeg får et helt annet bilde enn det skremselsbildet som spesielt Senterparti-politikere sprer. Senest i dag morges hørte jeg Slagsvold Vedum på NRK Nordland hardnakket påstå at bygging av utenlandskabler er skyld i at strømprisene øker. Fagfolk fra NVE påsto i akkurat det samme intervjuet at utenlandskablene var viktige for norske forbrukere og for norsk industri. Det hadde vært greit om Slagsvold Vedum hadde tatt med at det var hans egen nestleder, daværende olje- og energiminister Borten Moe, som skrev under på avtalen om bygging av utenlandskabler. Nei, han fortsetter med sitt polariserte debattnivå. Videre hører vi fra Senterparti-representanter som reiser rundt i landet, at EØS-avtalen, nei den kan vi bare skrote. Forrige fredag besøkte jeg Elkem og Celsa Nordic i Rana – bedriften som til sammen sysselsetter flere hundre ansatte, og som er en viktig arbeidsplass i regionen og for landet. På møtet deltok også tillitsvalgte. Både fra ledelsen og fra de tillitsvalgte var beskjeden klar: EØS-avtalen er helt avgjørende for å sikre konkurransekraften og sikre arbeidsplassene. Til og med det å så tvil om avtalen kan true denne industrien, uttalte både direktør og tillitsvalgt. Men nok en gang hører vi at Senterparti-representantene synes å vite bedre og fortsetter å spre sin uenighet rundt EØS-avtalen og dermed er med på å skape usikkerhet om viktige distriktsarbeidsplasser. For ressursfylket Nordland, som i stor grad baserer sin aktivitet på eksport nettopp til EØS-landene, er jeg glad for at regjeringsplattformen slår fast at EØS-avtalen skal være bærebjelken for norske arbeidsplasser og verdiskaping. Et annet viktig område er den fantastiske samferdselssatsingen som skjer også i nord. At plattformen så tydelig viser at dette skal fortsette framover, er bra. Regjeringen ser sammenhengen mellom samferdsel og næringsutvikling, særlig i Distrikts-Norge. Dette er viktig ikke bare for næringsliv, men også for at folk skal komme seg trygt fram uansett hvor det måtte være. Helt avslutningsvis er jeg veldig glad for at samarbeidsavtalen også er klar på at Altinn skal videreutvikles som plattform, nettopp for å fortsette satsingen på forenklinger for næringslivet.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2019-01-30:
Ved starten av dette innlegget og etter å ha hørt innleggene fra både posisjon og opposisjon i denne sammenheng, i forbindelse med behandlingen av forrige budsjett, i trontaler og i forbindelse med i hvert fall to regjeringsplattformer, er jeg fristet til å starte med et spørsmål til presidenten: «Same procedure as every year?» Presidenten skal få lov til å la være å svare. Det ville vel ikke være i tråd med parlamentarisk etikette. «Same procedure as every year, James.» Det er like overraskende som at denne setningen kommer hver lillejulaften, at vi i dag står og diskuterer på den måten som vi har gjort i løpet av dagen. Fra svartmaling til glansbilder – vel, vel. La meg i hvert fall gripe tak i et par ting som er sagt her i dag, og som jeg føler det er riktig å korrigere. For det første er det sagt at vi har blitt mer avhengig av oljeindustrien. Det er ikke rett. Den som sa det, var partilederen for Senterpartiet, Slagsvold Vedum. Hvert eneste år han satt i regjering sammen med de andre rød-grønne kameratene, var inntektene fra oljeindustrien totalt sett i dette landet betydelig høyere enn de er nå. Vi var mer avhengig av inntektene den gangen. Det siste året var faktisk statens andel av disse inntektene om lag 50 pst. høyere enn i dag. Det som representanten Slagsvold Vedum sier, er feil. Det er også en del av logikken bak det som blir sagt om strøm og strømleveranser. La meg i hvert fall ta bare én ting: Når man snakker om at strømregningene har steget noe helt voldsomt, virker det som om man har glemt hva man gjorde i den forrige regjeringen, med tanke på investeringene i nett, som har gjort at størstedelen av min strømregning i dag er nettleie og fastleie, ikke strøm. Så når strømmen har steget 100 pst. på min regning, har strømregningen min steget med 15 pst. Det er situasjonen vi har møtt. Det er ingen katastrofal økning, men det kan være tungt nok for den enkelte, og det må vi ta hensyn til, og det må vi være forberedt på å gjøre noe med, hvis det skulle utvikle seg ytterligere negativt. Det ble sagt av Terje Aasland at man skulle satset mer på industri og de mulighetene vi har. Ja vel, mon det. Vi har sett fra både Arbeiderpartiets valgkampopplegg og deres budsjettopplegg at de i siste budsjett tok ut mer penger enn de la inn til ny satsing på næringslivet. Man tok altså mer fra næringslivet enn man la inn. Det betyr f.eks. at når det gjelder et par av støtteordningene som man skisserte der, og som man skulle øke, tok man ut dobbelt så mye som man la inn i støtteordningene, for så å kreve 50 pst. medvirkning, som disse ordningene krever. Det betyr altså at næringslivet skulle betale tre ganger for den ene gangen de fikk tilbake. Det er ikke næringspolitikk, og det hadde ikke blitt flere arbeidsplasser av at det hadde vært 15 mrd. kr høyere skattenivå i dag heller.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2019-01-30:
I forrige uke var anklagen fra Arbeiderpartiet at Høyre hadde lagt seg flate for Kristelig Folkeparti. Nå i dag er anklagen at vi fører gjenkjennelig Høyre-politikk. Jeg tolker det bare som at det egentlig er fire partier som har fått hvert vårt fotavtrykk på en god erklæring. Jeg tror folk gjennomskuer Arbeiderpartiet i dag når de tegner en stråmannsregjering, for jeg har besøkt barnehager med barn som tidligere ikke hadde råd til å delta, men som nå får gratis kjernetid. Jeg har møtt rusavhengige som slapp å stå en måned ekstra i behandlingskø. Jeg har møtt kreftpasienter som har opplevd en ubeskrivelig trygghet gjennom pakkeforløp for kreft. I går fikk vi tall som viser at mobbingen går ned. I forgårs fikk vi tall som viser at fraværet på videregående stuper. Dette betyr noe. Når regjeringen nå skal fornye spesialundervisningen, sikre at alle barn kan delta på en fritidsaktivitet, eller reformere introduksjonsprogrammet, betyr det noe – særlig for oss som er litt over gjennomsnittet opptatt av å trygge et velferdssamfunn med høy tillit og gode fellesskap. Det er noe som heter «usosial skolepolitikk», og det handler ikke nødvendigvis om bevilgninger. Det handler oftest om noe så vanskelig og enkelt som elevsyn. Det mest usosiale vi kan gjøre, er å ha lave ambisjoner på vegne av bestemte barn eller bruke elevenes bakgrunn, adferd, kjønn eller diagnose til å bortforklare svake resultater og manglende mestring. Det gjøres aldri med vond vilje i norsk skole, men det gjøres allikevel for ofte. Jeg er overbevist om at alle barn, også de rastløse gutta på bakerste rad eller de barna som har fått vedtak om spesialundervisning, kan lære, kan mestre og til og med kan like fag som norsk, matte og engelsk dersom man gir tilpasset, variert og aktiv undervisning. Løsningen på at noen elever sliter med grunnleggende ferdigheter, er ikke, som venstresiden altfor ofte tar til orde for, å nedjustere ambisjonene våre og la disse elevene gjøre alt annet enn å lese, skrive og regne. Løsningen er å gi tilpasset oppfølging og bygge et lag rundt eleven. Arbeiderpartiet og jeg har én ting til felles: I likhet med meg har Arbeiderpartiet de siste årene blitt mer og mer nærsynt. Jeg har fikset problemet ved å kjøpe nye linser; Arbeiderpartiet derimot sliter i dag med å se framover og svare på de langsiktige utfordringene som Norge har, enten det er spørsmål om verdiskaping, nye kompetansekrav eller smartere organisering av offentlig sektor. Å kritisere enkeltsaker uten å ha en alternativ retning for Norge kan kanskje funke hvis man skal toppe en meningsmåling, men det funker ikke om man skal styre et land. I stedet for å stå utenfor og kritisere har vi nå fire ikke-sosialistiske partier som tar ansvar og samarbeider. Resultatet er en erklæring som både viser en tydelig retning for Norge, og som svarer på de utfordringene vi har om fem og ti år. Og tro det eller ei – det gjør meg ganske entusiastisk.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-01-30:
Vi fra Finnmark er kjente for å snakke rett fra levra, og i disse møljetider kunne man kanskje si torskelevra. Vår borgerlige, blå statsminister sto her i salen i går og tegnet et bilde av seg selv som liknet mest på keiserens nye klær. Statsministeren sa: «Regjeringens politiske plattform tar utgangspunkt i verdier som deles av de fire regjeringspartiene. Særlig kommer det til uttrykk i oppfatningen om at et godt samfunn må bygges nedenfra gode lokalsamfunn skapes når beslutninger tas nærmest dem de angår» Vi i Finnmark er forbløffet. Hvordan kan statsministeren, som med sentralisert tvang og i beste diktatorstil glatt overkjørte folkeavstemningen der så mange som 87 pst. av Finnmarks befolkning sa nei til tvangssammenslåing med Troms, karakterisere det som å bygge samfunnet nedenfra? Statsministeren må ha gjort saltomortale da disse setningene kom på papiret. Hvordan regjeringens diktatur kan markedsføres med slik «new talk», kan man bare undres over. Vi finnmarkinger kaller en spade for en spade: Statsministeren snakker ikke sant. Nærhet til beslutninger: Det er komplett uforståelig at regjeringen ved å nedlegge Finnmark som eget fylke skal gi mer nærhet og demokrati til Finnmarks befolkning. Men statsministerens fantasi er ikke slutt med dette. Her er flere floskler som folket har blitt servert: «En god distriktspolitikk skal gjøre det mulig å bo, arbeide og drive et aktivt næringsliv i både byer, tettsteder og distrikter. Regjeringen vil legge til rette for levende lokalsamfunn og vekst i hele landet.» I Kyst-Finnmark lever vi av fisken. Regjeringen løfter ikke en finger for å slippe til ungdommen i fiskerinæringen. Den 25. januar fikk vi høre om Einar på 25 år som ble tildelt én av ti rekrutteringskvoter. Han ble tildelt en framtid i fiskerinæringen. Han sa opp jobben og ga fra seg skoleplassen for å bli kystfisker. Deretter mistet han kvoten og står nå på bar bakke. Senterpartiet forventer at fiskeriministeren ordner opp i dette, og at det ordner seg for Einar. Senterpartiet arbeider for mer fisk til kystflåten. Einar skal vite at han har støtte hos Senterpartiet.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-01-30:
Regjeringen tillater at de rikeste i fiskerinæringen kjøper opp alle torskekvotene. Den nye generasjonen fiskere må holde seg til åpen gruppe. Åpen gruppe er den gruppen hvor folk som ikke har fått tildelt en kvote, er. Som regel er det her de yngste fiskerne må starte. Fordi kvotemengdene som kanaliseres til denne lille gruppen, reduseres, gir heller ikke denne siste inngangen til næringen noen sikker og god næringsvei. I 2019, der den internasjonale torskekvoten tildelt Norge er 6 pst. lavere enn i 2018, har regjeringen kuttet i kvoten til åpen gruppe med 17 pst. All fisken som stortrålerne soper med seg for å sende den ubearbeidet til Kina – fisk som opprinnelig var tatt fra kystflåten, og som skulle leveres for produksjon i Norge – gir null arbeidsplasser i Norge. Hva gjør regjeringen? Ingenting. Er det handlingslammelse regjeringen klarer å betegne som å legge til rette? Dette er et kunststykke. Jeg siterer fra regjeringserklæringen: «Norge skal fortsatt ta en internasjonal lederrolle i arbeidet med rene og produktive hav.» Sannheten er at Norge er en sinke i internasjonal sammenheng. Dette er det motsatte av å ha en lederrolle. Videre: Regjeringen bekjemper de krefter i landet som krever at oppdrett skal drives i lukkede anlegg – i en industri som dumper ca. 430 000 tonn ekskrementer i folkets rene hav. Dette bekrefter ytterligere regjeringens forvrengte bilde av seg selv. Jeg siterer videre fra regjeringserklæringen: «De siste tiårene har millioner av mennesker arbeidet seg ut av fattigdom gjennom internasjonal handel og fremveksten av markedsøkonomi. Nå er den globale handelen under press og proteksjonisme på fremmarsj. Det gir grunn til bekymring.» Den markedsøkonomien som den borgerlige blå regjeringen forguder, har de når det gjelder kjøp og salg av fiskekvoter, praktisert i strid med uttrykkelige stortingsvedtak. Dette har utarmet en lang rekke småsamfunn i mitt hjemfylke. Se f.eks. på Kvalsund, som har mistet 77 pst. av sine torskekvoter på ti år, Loppa med 48 pst., Vardø med 45 pst. og min hjemkommune Hasvik med 31 pst. Dette sitter regjeringen og ser på uten å bry seg en døyt.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2019-01-30:
Representanten Grøvan sa i sitt innlegg tidligere i dag: «Se deg ikke tilbake, det er ikke dit du skal.» Det er et godt og relevant sitat i dag. Det er en stor milepæl når vi nå har fått en borgerlig, eller ikke-sosialistisk, flertallsregjering – en regjering med mål om at folk skal få leve frie, selvstendige liv, en regjering med en sterk tro på at mennesker som blir vist tillit, også tar ansvar, en regjering som ser at vi er avhengige av gode, fungerende fellesskap, med felles verdier og institusjoner som sikrer rettssikkerhet, personvern og ytringsfrihet, og som bygger tillit mennesker imellom. Det er fire ulike partier som har jobbet seg fram til en felles regjeringsplattform, og jeg er stolt av den viljen til samarbeid og viljen til å finne fram til gode løsninger som partiene våre har lagt for dagen i denne prosessen. Det står i sterk kontrast til opposisjonspartiene, som også i denne debatten har demonstrert hvor grunnleggende uenige de er i de store og viktige sakene, og som framstår uten tydelige regjeringsalternativer. Selv om de fire partiene er ulike, har vi mange felles verdier som det er lett for oss å enes om. Våre partier er alle kjennetegnet av at vi baserer vårt verdisyn på en anerkjennelse av at samfunnet bygges nedenfra. Granavolden-plattformen er godt fundert i et menneskesyn der enkeltmenneskets unike iboende og ukrenkelige egenverdi ligger til grunn. Vi har en felles tro på at vi alle har samme menneskeverd, på tross av ulike utgangspunkt, forutsetninger og egenskaper. Jeg er glad for at våre fire partier deler målet om et samfunn med muligheter for alle, der friheten til å leve egne liv bare sikres gjennom et rettferdig og bærekraftig velferdssamfunn, der det er evner og innsats heller enn bakgrunn og opprinnelse som teller. «Dette politiske prosjektet er ikke nytt», sa representanten Gahr Støre i sitt innlegg i formiddag. Nei, det skulle bare mangle, spør du meg. Etter å ha samarbeidet i fem år på ulike måter skal Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre nå i et sterkt regjeringssamarbeid bygge et bærekraftig velferdssamfunn der vi sørger for at flere kommer i jobb, inkluderer alle i samfunnet og sørger for at vi når klimamålene. Det skulle bare mangle at ikke plattformen skulle være gjenkjennelig. For meg er det et kvalitetstegn og viser med all tydelighet at disse fire partiene både har gjennomføringskraft og er styringsdyktige, i motsetning til slik opposisjonen nå framstår.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-01-30:
Politireforma har aldri vore ei nærpolitireform. Reforma har frå starten av vore ei sentraliseringsreform, eller som mange i politiet kallar ho: ei fjernpolitireform. Nyleg gjennomførte to forskarar ei spørjeundersøking blant polititilsette. 96 pst. oppgjev at tilgjengelegheita til politiet har vorte dårlegare eller er den same som før. Nesten ingen av dei som vart spurde, har tru på at reforma gjev betre ressursutnytting. Desse forskarane hadde fleire anbefalingar til politikarane. Første bod var å slutte å kalle reforma ei nærpolitireform. To professorar ved Politihøgskolen har òg forska på reforma og nyleg lansert ei bok. Den eine uttalte: «Situasjonen i Politi-Norge er nå alvorlig. Vi må bare håpe at politikerne våkner og gjør noe før situasjonen blir enda verre.» Leiaren i Politiets Fellesforbund har sagt at statsbudsjettet gamblar med tryggleiken og rettssikkerheita til folk, at det betyr færre patruljer der folk bur og oppheld seg, og færre etterforskarar til å etterforske alvorleg kriminalitet og vald og overgrep mot barn. Det vert i dag kutta i dei fleste politidistrikt rundt om i landet, noko vi ser dagleg i media – seinast i dagens Sunnmørsposten, der domstolane og politietaten varsla om store kutt i rammene: «Det kjem færre saker frå politiet til tingretten. Og når sakene først kjem, er dei gamle. Det fører jamnleg til at dommarane må gje lågare straffer, fordi behandlinga går treigt, seier sorenskrivar Kirsti Høegh Bjørneset.» Det er mange som har forsøkt å seie frå, men ingenting har vorte gjort. Regjeringa hadde moglegheit til å lage ein ny politikk i denne regjeringsplattforma, men dei har valt å oversjå den kritiske situasjonen i politidistrikta. Når eg høyrer representantar frå regjeringspartia fortsetje å omtale reforma som ei nærpolitireform, lurer eg på om dei ikkje har fått med seg nyheita, eller om dei bevisst har latt vere å lytte. Kritikken har vore øyredøyvande, men då er ikkje svaret å halde seg for øyra og knipe igjen auga. Det vert det ikkje betre politikk av, og heller ikkje betre politi.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-01-30:
Sentraliseringspolitikken til regjeringa begynner ein verkeleg å merke rundt om i heile landet. Spesielt merkar ein dette godt utanfor dei store byane og byregionane. Det har vore sagt veldig mykje ifrå medlemene til regjeringspartia om kor godt det står til med kommuneøkonomien rundt om. I realiteten merkar kommunane no – etter fem år med ei Høgre- og Framstegsparti-styrt regjering – at fleire oppgåver vert overførte til kommunane, utan at det følgjer med midlar til å dekkje opp desse oppgåvene. Eksempel på det: Kommunane opplever at heving av innslagspunktet for ressurskrevjande brukarar har vorte gjord i gjentekne rundar, og det er ytterlegare kutt i ordninga, der kommunane må dekkje utgifter når det gjeld sjukmelding og etterutdanning av tilsette – store utgifter som har vorte overførte til kommunane. Samhandlingsreforma gjev òg kommunane ekstra utgifter. Sjukehusa og helseføretaka sender pasientane tidlegare ut til kommunane, utan at det følgjer med midlar. Vi har ei barnehagenorm som ikkje har vore fullfinansiert. Det er mange eksempel. Staten lempar oppgåver over på kommunane, utan at det følgjer med midlar. Dette opplever kommunane dagleg. Vi ser stadig ei sentralisering – gjennom kommunereforma, regionreforma, politireforma – og vi ser ei sniksentralisering gjennom å bruke direktorat og føretak til å sentralisere viktige tenester rundt om. Eg vil dra fram nokre eksempel på dette ifrå mitt fylke: Helse Møre og Romsdal må kutte i viktige tilbod. Dei vil leggje ned fødetilbodet i Kristiansund, rehabiliteringssenteret i Aure og i Volda og DPS i Ørskog kommune, der ho Sylvi Listhaug kjem ifrå. Dette skjer mens helseministeren og regjeringa sit og ser på – og skryter av at det er robuste tenester rundt om. Eit eksempel til er nedbygginga av trafikkstasjonar i landet. Regjeringa vil kutte i det leddet som yter tenester nær folk, mens det vert auka byråkrati rundt deira eiga regjering. Sentralisering av trafikkstasjonane i Møre og Romsdal vil føre til ein uhaldbar kvardag for dei som skal ta førarkort eller få godkjenning av tunge køyretøy. I Møre og Romsdal har vi fjordar, vi har fjell. Det er vanskelege forhold. Viss det skal bli att berre éin stasjon, vert det vanskeleg for ungdomen som går på skule, å få tatt førarkort. No merkar vi den robuste sentraliseringa godt ute i kongeriket Noreg.
Regina Alexandrova (Høyre), 2019-01-30:
Det burde ikke være slik at elever er prisgitt hvilken kommune de bor i, hvilken skole de går på, hvilken klasse de havner i. Derfor viderefører den nye borgerlige regjeringen satsingen på kunnskap og mestring i skolen. Derfor har vi satset på lærernes kompetanse. Hver elev må bli sett og løftet fram, uavhengig av bakgrunn og utgangspunkt. Skolen må være et trygt sted å være. Elever i trygge omgivelser vil lære mer, gi mer av seg selv og lettere dele med andre. Den målrettede satsingen på skole og utdanning de siste årene viser at elevene er mer til stede på skolen, lærer mer, flere fullfører, karakterene går opp, og mobbingen går noe ned. Et miljø der elevene kan blomstre, være seg selv og glede seg til å gå på skolen, er noe jeg ønsker for hver eneste elev. Så satsing på skole og utdanning må hele tiden utvikles – og det legger denne regjeringen opp til. Vi vet at elever som er 5–6 år, har forskjellig utgangspunkt for det å begynne på skolen. Regjeringen vil at alle barn skal få en best mulig start på skolelivet og vil derfor se på mulighetene til å gjøre skolestarten mer fleksibel. Vi vet at fysisk aktivitet er bra – og at det kan både stimulere og sosialisere. Jeg har lært i Forsvaret at fysisk styrke og psykisk helse henger sammen. Jeg synes derfor det er spennende med regjeringens satsing på daglig fysisk aktivitet i skolen, der man kobler undervisning og fysisk aktivitet. Denne typen kreativ satsing kan bidra til å øke lærelysten for mange elever og riste litt løs i rastløsheten. Regjeringen gjør også et viktig grep i den videregående skolen ved å innføre engelsk gjennom hele skoleløpet. Ved å styrke engelsken vil elevene være bedre rustet til å møte internasjonaliseringen både i arbeidslivet og innen høyere utdanning. Den borgerlige skolepolitikken fungerer og vil bli ytterligere styrket med denne regjeringen.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Vi har fått en utvidet høyreregjering, men innholdet i plattformen er ikke veldig nytt. Vi får fortsatt økende forskjeller mellom folk, mellom by og land, og mer og mer private løsninger hvor det er pengeboken din som avgjør hvilken frihet du har. Arbeiderpartiet vil ha et sterkere fellesskap, bosetting og likeverdige tjenester i hele landet. Nå skal samferdsel være den store vinneren i denne plattformen. Plattformen legger til grunn en nullvisjon for hardt skadde og drepte i trafikken – og det er veldig bra. Men da er det særdeles skuffende at plattformen ikke prioriterer våre fylkesveier mer. Både NHO, NAF, lastebileiernes landsforbund, fylkeskommunene og Opplysningsrådet for Veitrafikken har alle varslet at situasjonen nå er meget kritisk. Forfallet øker med tre milliarder hvert eneste år. Det er nå 62 pst. større sjanse for å dø på en fylkesvei enn på en riksvei. Halvparten av veinettet vårt er fylkesveier. I samme plattform sier man at man skal begrense bruken av det mest virkningsfulle sikkerhetstiltaket, nemlig strekningsvis automatisk trafikkontroll. Både politiet og trafikksikkerhetsmyndighetene stiller seg undrende til en sånn holdning. Et enkelt og treffsikkert tiltak for å redusere fart og dødstall i trafikken ønsker denne plattformen altså å redusere. Statens vegvesen skal moderniseres, og plattformen sier at en skal sikre et desentralisert tilbud gjennom samarbeid med private – altså ytterligere privatisering og distriktsnedlegging. I tillegg har debatten rast de siste dagene om utenlandske transportører. Man ser at frykten blant dem som har veien som yrke, øker. Det har skjedd flere stygge ulykker, og unødvendige berginger skaper hindringer. Så vi kan ikke se at plattformen på noen måte bidrar til at de viktigste utfordringene innenfor samferdsel løses. Vi ser dessverre mer av økt arbeidslivskriminalitet og sosial dumping, mindre andel gods over på sjø og bane, lengre planleggingstid på samferdselsprosjekt, flere og oftere forsinkelser på passasjertog, mer byråkrati, oppsplitting og fragmentering av ansvar. Men fortsatt er altså samferdsel den store vinneren. Da kan en vel tenke seg hvordan de andre sektorene føler det nå.
Ingjerd Schou (Høyre), 2019-01-30:
Jeg er veldig stolt, mest fordi at resultatet av det som er større enn det overordnede storting, folk som gir sin stemme i et valgting, faktisk nå gir seg utslag i en flertallsregjering – med Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Det er slik at i mine kretser, hvor jeg både har venner og familie og andre som gjør det bra, og som jeg ikke alltid kjenner det politiske ståstedet til, så sier jeg gratulerer. Men med den svartmalingen som har vært i dag, regner jeg med at den gratulasjonen ikke kommer fra opposisjonen. Skjønt jeg tror den rausheten hadde gjort seg, for det er et godt forbilde for barn og unge og alle at man snakker vel om hverandre, og så får vi ta uenigheten på sak. Men intet mindre – vi skriver historie. Historie til tross: Det gir oss mulighet for en stabil styring for landet, hjemme som ute, ikke minst for det enkelte menneske, og det er i dette gylne øyeblikk at politikken betyr noe, at politikken faktisk er oppe til eksamen. Ute i distriktene, der jeg bor, hvor bussen går tre ganger om morgenen og tre ganger om ettermiddagen, og hvor NSB forbedrer rutetilbudet sitt, der går det så det suser, det går veldig bra. Tenk det! Ute i Distrikts-Norge er ledigheten rekordlav, næringslivet blomstrer, det bygges både vei og bane, og på bygda også. Tenk det! Barna går mer på skolen, de fullfører skolen mer også, det er bedre skoleresultater, og det er mindre mobbing. Tenk det! Etter fem–seks år med en borgerlig regjering utvider vi den nå til en flertallsregjering og den blir enda bedre. Og tro det eller ei, men det er færre kommuner nå som er på ROBEK-listen. Tenk det! Og det er særlig i bygdene at det er blitt færre. Der hvor andre er opptatt av å se begrensninger ute i Distrikts-Norge, så ser både forrige regjering og nåværende regjering – i Granavolden-erklæringen, med Høyre – nå mulighetene. Vår distriktspolitikk bidrar til at vi får nettopp flere arbeidsplasser, den bygger også by og bygd sammen og gir bedre velferd i møte med den enkelte. Distriktspolitikken virker, og den skaper altså flere arbeidsplasser og en bedre sysselsetting, som er hele grunnlaget for at vi kan ha et velferdssamfunn. Det handler om å tjene penger før vi bruker dem. Og når jeg har hørt på retorikken her i dag, ville jo den største utjevningen vært at de rikeste flyttet ut av landet. Men tenk det – de rikeste skaper altså arbeidsplasser. Man kan like det eller ikke, men det er i det skismaet at velferden møtes, og hvor vi kan skape arbeidsplasser.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2019-01-30:
Det var en stor dag da vi fikk en flertallsregjering bestående av alle de ikke-sosialistiske partiene, partier som bygger sin politikk på felles, grunnleggende verdier, og som har tro på at mennesker som blir vist tillit, også tar ansvar. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti er enige om at samfunnet skal bygges nedenfra, og at familien er en viktig grunnstein i samfunnet. Vår nye regjering består av fire ulike partier, og vi kommer fortsatt til å være de partiene vi er, men vi er enige om en regjeringsplattform hvor vi skal spille hverandre gode. Og vi har flere fellesnevnere: Alle de fire partiene er opptatt av dem som strever med livet sitt. Vi på ikke-sosialistisk side har hjerter som banker for det enkelte menneske, og vi har varme hjerter. Venstresiden har ikke monopol på hjertevarmen her i landet, selv om de tror det selv. Norge er et land med små forskjeller, og slik ønsker vi at det fortsatt skal være. Det er likevel slik at mange familier strever med dårlig råd, og det er spesielt vanskelig for barna i disse familiene. Men barnefattigdom kan ikke viskes ut med et pennestrøk, slik en fra venstresiden uttrykte det så kjekt for noen år siden. Det er mer komplekst og sammensatt enn som så. Regjeringen Solberg tok tak i denne utfordringen umiddelbart etter at den tiltrådte i 2013, og det er utarbeidet en strategiplan med målrettet bruk av ulike tiltak og støtteordninger, slik at de treffer barn med størst behov. Gratistid i barnehage for barn i lavinntektsfamilier og stipendordningen i videregående skole er gode eksempler på det. Nå gis stipend kun til elever som kommer fra familier hvor fars og mors samlede inntekt er lav. Det er innført en nasjonal tilskuddsordning mot barnefattigdom, noe som bidrar til at barn og unge som lever i familier med svak økonomi, kan delta i minst én fritidsaktivitet, få støtte til kontingent og utstyr. Ordningen bidrar også til at familier kan få tilgang til ferieopplevelser. I regjeringsplattformen er det enighet om å innføre et fritidskort for alle barn fra 6 til 18 år som kan benyttes til å dekke deltakeravgift på fritidsaktiviteter. Ordningen skal være ubyråkratisk, og det skal være mulig for kommunen å legge på en lokal andel. Frivillighet Norge applauderer tiltaket og vil gjerne være med på å utvikle ordningen. Jeg har lyst til å skryte av min hjemkommune Asker, som nylig har utviklet et slikt aktivitetskort, en app som heter A!A. I Asker har 1 300 barn lastet ned appen, som gir en god oversikt over alle fritidsaktivitetene, og som gir billigere priser for alle barn og unge som vil delta. Appen brukes også som betalingsmiddel for besøk i svømmehallen og bowlingen, til kontingenter etc. Foreldre eller Nav, kommunen, betaler inn på appen. Ingen blir stående utenfor, ingen blir stigmatisert, og ingen vet hvor pengene kommer fra inn på den appen. Jeg vil avslutte med å si at regjeringsplattformen er et godt fundament for en politikk som vil ha et varmt samfunn, bygd på trygge norske verdier, hvor enkeltmennesket alltid skal stå i sentrum.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
På partiet Høyres hjemmeside er statsminister Solberg sitert i en artikkel der det står: «Det er viktig å unngå en utvikling i retning av «normale» heltidsjobber hvor det ikke går an å leve av lønnen.» I Granavolden-plattformen står det følgende: «Regjeringen vil åpne for økt bruk av delingsøkonomi i persontransporten innenfor et regelverk og krav til tilbyderne som er forutsigbare.» Etter Arbeiderpartiets syn står disse to utsagnene i motsats til hverandre, spesielt når vi tar i betraktning den politikken som det legges opp til skal føres for drosjenæringen i Norge. Flere sentrale politikere, med representantene Frølich og Nordby Lunde i spissen, sier at disse endringene i yrkestransportloven, som er sendt ut på høring, åpner opp for at Uber ønskes velkommen til Norge – Uber, som er ulovlig i hele Norden. Det er et foretak uten fast ansatte, uten kontrollerbare inntekter og med sjåfører som beviselig unndrar inntekter fra beskatning og kun jobber på tider det er kjøring å hente i storbyene. Det er et varslet frislipp på drosjemarkedet som vil føre til at vi vil få en drosjenæring med jobber det ikke går an å leve av, og med åpning for foretak som ikke bidrar verken med skattekroner eller trygghet for fast ansatte. Vi hadde håpet at den nye regjeringsplattformen hadde inneholdt noen formuleringer om drosjer som kollektivtransport. Representanten Tage Pettersen beskyldte oss for å telle ord som gikk igjen i plattformen, men det er to ord jeg har lett etter, og som ikke finnes i plattformen, det er «taxi», og det er «drosje». De er utelatt denne gangen, i motsats til i Jeløya-plattformen. Det gir dessverre et dårlig signal for det forventede lovendringsforslaget som en flertallsregjering nå skal legge fram for Stortinget. Arbeiderpartiet frykter at det blir som i Danmark, som regjeringen tydeligvis har hentet inspirasjonen ifra. Der har sjåførene nå satt i gang en aksjon mot lavlønnsutviklingen i næringen. Regjeringen hadde nå en mulighet til å formulere noe om det, men har forspilt sjansen. Nå kan vi bare krysse fingrene og håpe at regjeringen tar til fornuft, for dette undergraver et trygt og sterkt fellesskap, slik som Arbeiderpartiet vil ha det.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Det er en kostbar plattform regjeringen har snekret sammen. Mye av det som skal bli bedre, vil det være bred enighet om er bra. Men det vil koste mange milliarder. Problemet er at de samtidig skal kutte i inntektene. Skattene skal bli lavere, avgiftene skal reduseres. Kommunene skal få sine inntektsmuligheter redusert gjennom lavere eiendomsskatt. Samtidig skal den økonomiske politikken være ansvarlig, og det skal ikke brukes mer oljepenger enn handlingsregelen tilsier. Da er spørsmålet: Hvordan skal dette regnestykket gå opp? Mer ut og mindre inn blir en spagat de fire partiene har gått ned i for å bli enige om en regjeringsplattform. Det blir vanskelig å komme seg opp fra den spagaten når budsjettene skal gå opp, og den økonomiske politikken skal tilfredsstille punktet «ansvarlig og bærekraftig». Det blir et gap som den økonomiske veksten ikke vil greie å tette. Det meste fra fire partier skulle med i plattformen. Det er store forskjeller i politikken mellom de fire partiene, og kompromisser kan fort utslette partienes profiler og gjøre politikken til en grå, kjedelig masse. Derfor har opplegget vært at alle partier skulle få noen såkalte blanke seire. Det bærer også regjeringsplattformen preg av. Problemet er at det i en del tilfeller er slik at ett partis blanke seier blir slått i hjel av et annet partis blanke seier: I klimapolitikken skal CO2-avgiftene opp, Venstres, men de som rammes, skal kompenseres, Fremskrittspartiets. I helse- og sosialpolitikken er det mange gode og fornuftige tiltak, men som koster masse penger, Kristelig Folkepartis, mens kommunenes mulighet til å bruke eiendomsskatten til å betale for dette skal strupes enda mer, Fremskrittspartiets. Når verken miljøavgifter eller oljefondet skal dekke kostnadene, må regjeringen ha andre planer. Blir det kutt i offentlige tjenester eller høyere egenandeler? Det vi finner, er mer privatisering. Høyreregjeringen vil jobbe for at «flere private tjenestetilbydere i større grad kan bidra til å løse fellesskapets oppgaver». Men skal det gjøres uten finansiering fra kommune, fylke og stat? Neppe. Her er et annet eksempel på sprik mellom mål og virkemidler: De fire partiene er enige om «en nullvisjon for hardt skadde og drepte i trafikken», men skal begrense bruken av det som virker best, strekningsvis automatisk trafikkontroll, og åpner for 120 km/t på motorveiene.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Energipolitikken ligger mitt og Fremskrittspartiets hjerte nær. Vi har en fornybar vannkraftproduksjon som betyr enormt for Norges energiforsyning, og her slår plattformen fast at produksjonskapasiteten skal utvikles videre. Vi har en olje og gass-sektor av særdeles stor betydning for landet vårt, og jeg er stolt av hva disse næringene får til. Spesielt olje og gass-sektoren er en næring som vi må framsnakke, og vi må sikre rekruttering til bransjen. Nå er det mange som er ute og surrer med meninger om skatteregimet til denne næringen. Det er liksom blitt in å være imot – såkalt politisk korrekthet – i disse dager. Sist ut er Arbeiderpartiet, med Espen Barth Eide, som inviterer til framtiden og ber næringen tilpasse seg en verden i endring. Jeg forstår ikke helt hva en ønsker med dette utspillet, foruten å skape usikkerhet i Norges viktigste næring. For hva er det Barth Eide egentlig vil? Er det klimaet og konsekvensene av utslipp fra norsk petroleumsnæring som bekymrer, eller er det den økte økonomiske risikoen det er å drive i denne næringen? Mener Arbeiderpartiet og Barth Eide virkelig at han og de er bedre til å vurdere risikoen i prosjektene til olje og gass-sektoren enn hva næringen selv er? Utgangspunktet er at verdens befolkning øker. Verdens befolkning øker faktisk med et helt Tyskland hvert år. Samtidig løftes millioner av mennesker ut av fattigdom, der de fleste har fått, eller vil få, tilgang til energi. Verden trenger mer energi og ikke mindre. 80 pst. av verdens energimiks er i dag fossil. Skal utslippene minkes, er det en sektor som må kutte. Da må vi begynne med de utslippene der kuttene gir mest mulig effekt, og – med respekt – de utslippene finner en ikke på norsk sokkel. Regjeringen møter framtiden proaktivt og framtidsrettet, med en politikk som bidrar til et bedre klima, mens det gamle industripartiet Arbeiderpartiet, med Barth Eide i spissen, inviterer til seminar i eget parti for å finne ut av hva de mener om leterefusjonsordningen. Jeg har lenge etterlyst konsekvensen av å fase ut norsk petroleumsnæring. Det er ingen som har klart å svare meg ennå. Én ting er bortfall av arbeidsplasser og inntekter til staten, men det er også å fjerne muligheten for Europa til å erstatte europeisk kull med norsk gass. Så det er ikke bare 170 000 arbeidstakere i oljeindustrien – og deres usikkerhet – Arbeiderpartiet klarer å rote det til for, en vil få økte klimagassutslipp i tillegg. Det er ingen som kan vise til en bedring av verdens klimagassutslipp ved redusert produksjon på norsk sokkel, snarere tvert imot.
Erlend Larsen (Høyre), 2019-01-30:
Enkelte partier forsøker å skape inntrykk av at de har monopol på et varmt og inkluderende samfunn. Slik er det ikke, for det er typisk norsk å ta godt vare på dem som av ulike grunner sliter eller faller utenfor. Regjeringsplattformen vil gjøre Norge til et varmere samfunn også for funksjonshemmede. I regjeringserklæringen sa statsministeren: «Regjeringen vil gjennomføre en likeverdsreform for å gjøre det enklere for familier som har barn med spesielle behov. Vi vil sikre like muligheter til personlig utvikling, deltakelse og livsutfoldelse for alle.» Dette er ord for et varmere samfunn. Og hun fortsatte: «Vi skal forbedre BPA-ordningen og øke antallet VTA-plasser for å sørge at enda flere får mulighet til å bli inkludert i arbeidslivet og i samfunnslivet for øvrig.» Det er denne regjeringen som rettighetsfestet brukerstyrt personlig assistanse, også kalt BPA. Rettighetsfestingen kom i 2015, og med den fulgte det med mer enn 500 mill. kr i økte midler til kommunene. Brukerstyrt personlig assistanse skal gi funksjonshemmede likestilte muligheter for å delta på skolen, i arbeid og i fritidsaktiviteter. Assistenten skal være brukerens forlengede hender eller hva enn den funksjonshemmede trenger bistand til, slik at brukeren skal få mer og bedre styring over egen livssituasjon. Jeg får stadig henvendelser fra funksjonshemmede som er frustrert over at kommunen de bor i, ikke tilbyr tilfredsstillende BPA-tjenester. Det kan også se ut til at enkelte kommuner ikke klarer å skille syke fra funksjonshemmede. En funksjonshemmet er ikke syk. Da skal de heller ikke ha hjemmetjenester, men brukerstyrte personlige assistenter. I et skriv fra departementet til kommunene står det at BPA skal inkludere «praktisk bistand til nødvendig rengjøring og annen nødvendig hjelp til alle dagliglivets praktiske gjøremål». Men det er ikke alle kommuner som praktiserer dette så nøye. Et blindt ektepar kontaktet meg nylig. De er frustrerte, for kommunen de bor i, nekter dem assistanse til dagliglivets praktiske gjøremål. Ekteparet må pent klippe plen og vaske vinduene selv. Kan presidenten se for seg et blindt ektepar klippe plen og vaske vinduer? Neppe. Jeg synes det er svært beklagelig at enkelte kommuner ikke følger opp intensjonen med BPA. Det har ført til at regjeringen i plattformen enda tydeligere sier at BPA er et likestillingsverktøy og ikke en helseordning. I dag er det kun funksjonshemmede under 67 år som har rett til personlige assistenter. I regjeringsplattformen står det at denne aldersgrensen skal fjernes. Regjeringen har lovet at det kommer en NOU om kort tid. Den ser jeg fram til, for det er på tide å klargjøre tilbudet til funksjonshemmede. De fortjener et bedre tilbud enn mange kommuner gir dem, for BPA-ordningen er ikke en helsetjeneste, men et frigjøringsverktøy. En styrking av BPA vil være med på å gjøre Norge til et varmere samfunn, og det vil hindre at en sårbar gruppe faller utenfor.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Da plattformen for siste utvidelse av Erna Solbergs høyreregjering ble presentert på Granavolden, var det mange som kommenterte den påfallende mangelen på entusiasme forhandlerne la for dagen. Førsteinntrykket har stått seg. Det er kanskje ikke så mye å glede seg over? «God Høyre-politikk i Granavolden-plattformen» står det med fete typer på høyre.no. Det er Arbeiderpartiet enig i, men vi ønsker altså en annen kurs for Norge, med langt mer vekt på fellesskap og utjevning av sosiale forskjeller enn det vi finner i høyreregjeringas erklæring. Et nærliggende spørsmål er: Hvor er det blitt av de funksjonshemmede? Erna Solberg nevnte dem ikke med ett ord i går. Høyre har selv lagt ut 30 nye ideer og gode løsninger fra Granavolden på høyre.no. Et par eksempler på hva Høyre mener er verdt å nevne, er 120 km/t og åpne polutsalg til kl. 16 på lørdager. Men de rundt 90 000 funksjonshemmede som ufrivillig står utenfor arbeidsmarkedet, er ikke nevnt. Siv Jensen sa i sitt innlegg i dag at høyreregjeringas mål er en enklere hverdag for folk flest, at vi skal trygge Norge for framtida gjennom verdien av vår arbeidsinnsats. Heller ikke hun nevnte at funksjonshemmede med en enklere hverdag både vil og kan bidra til framtidig verdiskaping. Den nye likestillingsministeren fra Venstre fant ikke plass til de funksjonshemmede i sitt innlegg. Noe står i plattformen, men er altså ikke viktig nok til å bli løftet opp og fram i regjeringserklæringen. Spørsmålet er om det vil gå bedre når Norge til våren skal høres av komiteen som overvåker om vi følger opp våre forpliktelser etter FN-konvensjonen om funksjonshemmedes rettigheter. Jeg lurer på hva de har å si om at høyreregjeringa valgte å fjerne alle tidsfrister for universell utforming. Jeg lurer på hva de har å si til at bilstønaden forsvant for alle dem som står utenfor både utdanning og arbeidsliv. Er det likestilling, eller er det snarere eksempler på diskriminering, og hvis det er diskriminering, vil da høyreregjeringa snu i slike spørsmål? De funksjonshemmedes organisasjoner har et godt råd til oss politikere: Slutt å tenke i baner som handler om likeverd – det signaliserer at det er forskjell på folk – og begynn å tenke likestilling med rettigheter og plikter, som vi gjør når det gjelder likestilling for øvrig. De har også noen grunnleggende krav: inkorporere konvensjonen i menneskerettsloven for å gi den større tyngde, også rettslig, rett til selvbestemmelse, beslutningsstøtte istedenfor vergemål og representasjon fra funksjonshemmede i alle sammenhenger der premisser legges og beslutninger tas. Plattformen gir dessverre ikke noe svar på slike spørsmål, selv om vi snakker om vår største minoritet.