Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-22:
Retten til likebehandling og frihet fra diskriminering er et grunnleggende prinsipp som SV mener skal være bærende i vår forfatning. Derfor mener vi at en bestemmelse som forbyr diskriminering og usaklig forskjellsbehandling på grunn av hudfarge, kjønn, nasjonal eller etnisk opprinnelse, språklig eller religiøs tilhørighet, funksjonsnedsettelse, seksuell orientering, alder eller annen status, bør inn i Grunnloven. Alle skal være like for loven og skal uten noen form for forskjellsbehandling ha rett til lik beskyttelse av loven. Vern mot diskriminering er også en grunnleggende menneskerett og en grunnleggende borgerrett. Slike grunnleggende borgerretter har sin naturlige plass i Grunnloven - og helst også på forståelig norsk. De internasjonale konvensjonene er ikke til hinder for dette, snarere tvert imot. Andre land har gått foran oss - Finland, Island, Sverige, Portugal, Sør-Afrika osv. Et hovedprinsipp er at staten ikke skal forskjellsbehandle og diskriminere innbyggere. Diskriminering forekommer, og i Norge har vi mange ulike lovbestemmelser som hindrer dette i ulike lovverk. I arbeids- og sosialkomiteen behandler vi nå Ot.prp. nr. 44, om diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. I forrige periode implementerte vi rasismekonvensjonen i norsk lov gjennom diskrimineringsloven. Arbeidsmiljøloven har flere bestemmelser mot diskriminering. Likestillingsloven begynner å få noen år på baken, og det er lovbestemmelser i mange andre lovverk om dette temaet. Regjeringen utreder nå et felles diskrimineringsvern. Dette er viktig for å fjerne det hierarkiet som vi har i det praktiske diskrimineringsvernet i norsk lovverk i dag. Men vil det være tilstrekkelig? SV mener nei. Vi mener at det trengs et grunnlovsvern. I den norske rettsstaten påhviler det staten en plikt til å legge til rette for at den enkelte borger skal inneha og ha tilgang til fundamentale rettigheter som er avgjørende for å kunne fungere som likeverdig borger. Rettene som er fastlagt i Grunnloven, dreier seg om både demokratiske rettigheter som stemmerett, ytringsfrihet, næringsfrihet, rettssikkerhet, og materielle rettigheter som rett til arbeid, rett til et rent miljø osv. I tillegg finnes det bestemmelser om innskrenkninger i myndighetenes rett til inngripen i enkeltmenneskets liv. Grunnloven pålegger staten å respektere menneskerettighetene. Blant Grunnlovens rettighetsbestemmelser er det kanskje egentlig bare § 100 om ytringsfrihet, § 97 om forbud mot tilbakevirkning av lover og § 105 om vern av eiendomsretten som fungerer som rettigheter med praktisk anvendelse for den enkelte borger. Men uavhengig av om bestemmelsene i Grunnloven har en materiell verdi, viser bestemmelsene om arbeid, menneskerettigheter og miljø at mennesket og de menneskelige behovene står i sentrum for samfunnsbyggingen og de institusjonene som Grunnloven fastsetter. Dette er et verdivalg som vårt samfunn har gjort, og det nedfelles i Grunnloven gjennom de ulike bestemmelsene. De områdene som har fått egne bestemmelser i Grunnloven, må anses som det samfunnet og myndighetene mener er av avgjørende betydning for å kunne ivareta både samfunnets og enkeltmenneskets interesser, og som helt grunnleggende og nødvendige faktorer som må være på plass for å realisere de målsettingene. Det pågår en debatt om hvorvidt Grunnloven har behov for revisjon. Det er ikke det dette handler om, men noen av oss mener at den bør forandres til forståelig norsk og være i samsvar med de prinsipper som Norge faktisk styres etter. Men uavhengig av det har en grunnlovsbestemmelse mot diskriminering en naturlig plass i den norske grunnloven nettopp fordi det er en felles verdi, som jeg oppfatter at det er stor og bred enighet om i Stortinget og blant myndighetene i dag. I debatten om Grunnloven skriver leder i Advokatforeningen, Anders Ryssdal, i en artikkel i Aftenposten 19. mai at når vi leser Norges grunnlov, kan vi egentlig ikke lese noe om hvilke rettigheter norske borgere har eller bør ha. Videre skriver han at det - med unntak av de paragrafer som jeg før har nevnt - er få borgerlige grunnrettigheter som er nevnt i Grunnloven, f.eks. «retten til forsvarlig rettergang, forbud mot dobbeltstraff, krav på strafferettslig behandling» og den type helt prinsipielle borgerrettslige spørsmål. Men mange av disse rettighetene finner vi i internasjonale konvensjoner - Den europeiske menneskerettskonvensjon og FNs regelverk. Men å bruke dem som rettskilder er en ganske krevende øvelse, tror jeg, selv for erfarne jurister. Stoffet er på engelsk og fransk og baserer seg også på en del samfunnsforhold som er forskjellige fra våre. Derfor er det etter SVs syn nødvendig og viktig for oss at vi implementerer også denne bestemmelsen i Grunnloven, slik at det blir helt tydelig at det er et grunnleggende prinsipp i vårt styresett. Jeg oppfatter av det som har vært sagt i debatten her før i dag, og det som står i innstillingen, at det er bred enighet om at dette er grunnleggende og viktige prinsipper. Spørsmålet er om det skal stå i Grunnloven. Jeg registrerer at flertallet vil avvente utredningen, men jeg tolker det som står skrevet og det som blir sagt fra talerstolen i dag, som at man mener det er en naturlig fornyelse av Grunnloven at disse bestemmelsene faktisk kommer inn, og det synes jeg er svært positivt. Derfor vil jeg varsle at SV vil legge fram et nytt grunnlovsforslag om saken, muligens i noe endret ordlyd, for behandling i neste stortingsperiode.