Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
La meg først slå fast at vi alle sammen snakker om barns beste, men det er også klart at dette er en homosak. Det å ikke bli utsatt for diskriminering daglig, er en grunnleggende menneskerettighet. Det å bli akseptert uavhengig av seksuell legning henger sammen med at alle mennesker er like mye verdt. Ut fra denne innfallsvinkelen om at alle mennesker er like mye verdt, foreslår SV at lesbiske og homofile skal få rett til å bli vurdert som adopsjonsforeldre på lik linje med enslige og heterofile. Det er positivt at Regjeringa ønsker å åpne for en mulighet for at barn av lesbiske og homofile skal kunne bli sikret en fortsatt tilknytning til sitt oppvekstmiljø gjennom en stebarnsadopsjon. Men det å akseptere en stebarnsadopsjon er etter min oppfatning bare et lite skritt på veien til det å akseptere lesbiske og homofile som hele mennesker, på lik linje med heterofile par som ønsker å adoptere et barn. Regjeringas forslag er inkonsekvent fordi det allerede er mulig for enslige å adoptere. Etter press både fra Arbeiderpartiet og SV er det blitt en realitet. Med andre ord: Én forelder er bra for barn, men to foreldre av det samme kjønn er galt – det er verre enn én. Dette er logikken dersom Stortinget fortsatt gjør det mulig å diskriminere på grunnlag av seksuell legning. Og videre: De homofile og lesbiske som blir godkjent som fosterforeldre, får ikke muligheten til å adoptere dersom dette er barnets beste. Hva betyr det? Jo, det betyr at disse barna blir fratatt muligheten til den samme rettssikkerheten og arverettigheter som heterofile fosterforeldre kan tilby barna sine dersom fosterforeldre adopterer barna. Jeg vil her vise til Anne Enger Lahnsteins resonnement rundt akkurat dette. Både ut fra et likhetsprinsipp og barns beste mener SV at det må åpnes for at lesbiske og homofile skal kunne bli vurdert på lik linje med heterofile par når det gjelder adopsjon – og dette har vi ment lenge. Jeg vil understreke at ingen har rett til å adoptere barn. Det å skulle ha ansvar for et barn gjennom adopsjon er ingens rettighet, men det finnes ingen logisk grunn til at lesbiske og homofile skal bli utestengt fra en vurdering av muligheten til å påta seg et slikt ansvar på lik linje med heterofile par. Det er altså forskrifter og retningslinjer til adopsjonsloven og den enkeltes egnethet som adoptivforelder i den gitte situasjonen som er avgjørende, ikke hvilken seksuell legning vedkommende har. Forskningen så langt viser at lesbiske og homofile har like god omsorgsevne som heterofile. Det er ingen grunn til å tro at de ikke har følelser for de ekstrabelastningene det er å adoptere et barn med en allerede komplisert bakgrunn. Jeg er ikke naiv. Fortsatt er det mange lesbiske og homofile som opplever et samfunn preget av sterke homofobiske holdninger. Disse holdningene til et medmenneske kan være så ødeleggende at det kan være en ekstra belastning for et barn å bli adoptert inn i dette miljøet. Det er nettopp fordommene som overstyrer synet på menneskelige kvaliteter. Så vil jeg stille spørsmålet: Hvem er det sin feil? Hvem er det sin feil at et barn under gitte forutsetninger ikke kan vokse opp med trygge voksenpersoner? Er det de lesbiske og homofiles feil, er det barnets feil, er det Den norske kirkes feil, eller er det oss politikere sin feil? Svaret er ikke entydig, og det å fordele skyld er uinteressant. Det som er interessant, er hva vi som samfunn signaliserer med fordommer, og hva vi gjør med dem. Et samfunn der mennesker blir utestengt av det gode fellesskapet fordi det er fordommene som skal bestemme, er et samfunn jeg ikke ville være stolt over. Vi trenger et samfunn som er mer tolerant med friheten til å være annerledes, og det må vi også dra med oss i denne debatten. Jeg vil poengtere at det ved adopsjon er viktig å trekke inn den eventuelle ekstrabelastningen det kan være ikke å vokse opp i en kjernefamilie bestående av to av motsatt kjønn. Men dette skal ikke alene være med på å ekskludere homofile par fra å bli vurdert som egnede adoptivforeldre. Forskingen har ikke funnet noen forskjeller i omsorgsevnen til heterofile og homofile, enten de er enslige eller de lever i forpliktende samliv. Det er bl.a. stadfestet gjennom en parlamentarisk utredning i Sverige. Flertallet i denne utredningen foreslår å likestille heterofile og homofile når det gjelder adgangen til å bli vurdert som adoptivforeldre. Her finnes altså et kunnskapsgrunnlag å bygge videre på. Jeg vil på vegne av SV jobbe aktivt for et samfunn som tar det kollektive ansvaret og retter opp den allmenne fordømminga og diskrimineringa lesbiske og homofile opplever i dag. Det vil jeg også gjøre i denne saken, og derfor, ut fra hva som er barns beste, men også for å gå foran i å jobbe for et mer tolerant samfunn, fremmer jeg det forslaget som er inntatt i innstillingen.