trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Regjeringa fortel om at dei har prioritert psykisk helsevern i mange år. Likevel er rapporten frå Barneombodet ein ganske sterk kritikk mot dagens tilbod, og dei same svakheitene viste Ukom, som har følgt pasientar og laga rapport om det. Eg meiner at dette er rapportar som ein ikkje kan oversjå. Ein er nøydd til å ta tak i dei, og ein er nøydd til å sjå på barne- og ungdomspsykiatrien og få til ei reell styrking og ein kapasitetsauke i tråd med det som er behovet. No vert det altså eit vedtak om fleire avtalespesialistar, og det er ikkje Senterpartiet imot, men vi meiner at det trengst mykje meir for å få til ei reell styrking, betre rekruttering osv. Så kva vil statsråden gjera med desse rapportane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Eg synest berre det er litt spesielt at ein får slike enormt kritiske rapportar over tingas tilstand når regjeringa sjølv har sagt at det har vore ei satsing på det i så mange år. Eg får ein del tilbakemeldingar frå mødrer i Stavanger-regionen som fortel om at det ikkje finst døgnplassar for ungdom, og at dei faktisk vert viste til barnevernet og einetiltaket der. Eg har tatt opp dette opp med statsråden tidlegare, og han har lova å sjå på det. Vi har eit forslag i dag som nettopp går på at barn må ha rett på eigne avdelingar, og at dette sjølvsagt må vera eit tilbod i alle helseregionar. Det som skjer i Stavanger-området, meiner eg er noko som ein ikkje kan la driva vidare. Dette må vi få til ei ordning på. Kan statsråden seia at det er – og skal vera – uakseptabelt at barn med psykisk sjukdom vert viste til barnevernet fordi det ikkje er døgnplassar i psykisk helsevern?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
I dag har vi ikkje nok kunnskap om tilstanden innan barne- og ungdomspsykiatrien, bl.a. om behovet for døgnplassar, kva som skal til. Sannsynlegvis vert ei av tre tilvisingar avvist, og vi veit ikkje nok om kva som skjer med dei barna og unge som vert avviste etter ei tilvising til spesialisthelsetenesta, og korleis det går med dei. Det er bakgrunnen for eitt forslag vi har i dag om at vi må utgreia ei slags plikt eller ein struktur, slik at spesialisthelsetenesta vurderer alle tilvisingar og sikrar vidare tiltak andre plassar i helsetenesta. Senterpartiet er sjølvsagt veldig glad for at det vert fleirtal i dag for å bevara Kringsjåtunet. Det vart vedtatt nedlagt av Sjukehuset Innlandet, og det skjer medan Helsedirektoratet har fått i oppdrag av regjeringa å utgreia behovet i psykisk helsevern, nettopp bl.a. behovet for døgnplassar. I Nasjonal helse- og sjukehusplan skulle det koma ei avhandling om psykisk helsevern, der regjeringa sjølv sa at ein har ikkje nok kunnskap om det framtidige behovet, og difor fekk Helsedirektoratet dette i oppgåve. Den utgreiinga held dei på med no. Da er det veldig spesielt at eit helseføretak kan gå inn og vedta at her veit ein meir enn regjeringa og Helsedirektoratet, her skal ein leggja ned døgnplassar. Når vi ser på kva som var rammene rundt den utgreiinga i Innlandet, var ei av rammene at det framtidige tilbodet skal halda seg innanfor gitte rammer i Økonomisk langtidsplan 2020 og årlege budsjett. Det er klart at skal ein få til den auken i ambulante tenester og desentraliserte tenester som det sjølvsagt er behov for, har ein ikkje noko anna val enn å kutta ned på døgnplassane. Men poenget er at det er ei forklaring, men det er aldeles ikkje rett. I ein situasjon der ein nasjonalt seier at dette må ein ha meir kunnskap om før ein går vidare med ei ytterlegare nedbygging av døgnkapasitet, er det feil at ein gjer slik som ein har gjort i Innlandet. Eg er glad for at det vert sett ein stoppar for det, og det vil også skje liknande andre plassar i landet. Når Helsedirektoratet kjem med rapporten sin, får vi meir kunnskap om kva som er det reelle behovet og den riktige balansen. Men det må ikkje skje økonomiske kutt på dette området, for det vil iallfall straffa seg i framtida.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
I 2017 gav Stortinget tilslutning til regjeringa sitt forslag om endringar i lov om psykisk helsevern. Den mest inngripande endringa var at det kom eit tilleggsvilkår om at pasienten måtte mangla samtykkjekompetanse for å verta lagd inn under tvungent psykisk helsevern. Alvorleg psykisk sjuke skulle ikkje kunna leggjast inn eller verta behandla mot eigen vilje dersom dei vart vurderte til å ha samtykkjekompetanse. Krav om samtykkjekompetanse var omstridt da det vart innført. Fleire høyringsinstansar åtvara mot å innføra ein modell der pasientar med alvorleg psykisk sjukdom lettare kan nekta å ta imot behandling av psykisk helsevern fordi det kunne få alvorlege konsekvensar for pasienten. Det vart frå fagleg hald åtvara mot at forslaget kunne føra til at nokre pasientar kom seinare i gang med behandling dersom helsetenesta ikkje lukkast med anna oppfølging på frivillig basis. Altså kunne pasientane verta sjukare før dei kom inn i rett behandling. Tvangsbruken kunne difor stå i fare for å auka seinare i sjukdomsforløpet. Det vart òg åtvara mot at endringane kunne medføra dårlegare behandlingsutsikt og redusert livskvalitet for dei pasientane det gjaldt. Ei anna innvending var at endringa kunne føra til auka bruk av vilkår om at pasienten utgjer ei fare for andre, altså auka bruk av tvang. På bakgrunn av dette fremja Senterpartiet og Arbeidarpartiet forslag om å be regjeringa sørgja for ei følgjeevaluering av endringane. Dette fekk støtte av SV og Miljøpartiet dei Grøne i Stortinget, men det fall. No får vi mange tilbakemeldingar frå pårørande, pasientar, helsepersonell og politi som viser behovet nettopp for ei slik evaluering. Blant anna har politimeister Songstad i Vest politidistrikt uttala: «Paradoksalt nok har en lovendring med formål å styrke pasientenes rettigheter fått alvorlige negative konsekvenser for mange pasienter og deres pårørende. Det er sannsynlig at flere alvorlige voldshendinger, også drap, kunne vært unngått.» Dette er sterke ord. Senterpartiet har ikkje konkludert i denne saka om kva som må til, men vi føreslår ei evaluering på bakgrunn av alle dei tilbakemeldingane som har kome, bl.a. også frå fylkeslegen i Vestland. Når det gjeld tvangsstatistikken, gjekk han ned frå 2016 til 2017, men den vidare utviklinga i 2018 viser igjen ein auke i både tvangsinnlegging, tvangsbehandling, tvangsmidlar og skjerming. Ein effekt av lovendringa kan vera at ein har fått redusert varigheit, men ikkje redusert bruk av tvang. Vi meiner at det er viktig med ei reell vurdering av vilkåra for samtykkjekompetanse, og ei evaluering av dei helsemessige og velferdsmessige konsekvensane lovendringa har hatt for både pasientar og samfunn. Tvangsbrukstatistikken frå Helsedirektoratet som det vart vist til, er ikkje nok. Han viser ikkje korleis det går med desse pasientane, og om ein eventuelt får auka bruk av tvang andre plassar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
I 2016 hadde Vest politidistrikt 1 738 såkalla psykiatrioppdrag. I fjor var talet 3 300. I fjor var politiet væpna på 195 av desse oppdraga, mot 45 i 2016. Politimeisteren uttaler i media at han meiner det er grunn til å anta at den store auken i talet på oppdrag kan knytast til endringar i lova om psykisk helsevern i 2017. Korleis forklarer statsråden denne dramatiske auken i talet på psykiatrirelaterte oppdrag hos politiet? Og meiner han at dette er ein rett måte å handtera psykisk sjuke pasientar på?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Det er litt synd at slike debattar endar med å handla om ein er for eller imot auka bruk av tvang. Det er jo ikkje tilfellet. Når SV står på talarstolen og hevdar at Senterpartiet og Arbeidarpartiet i denne saka eigentleg ønskjer meir bruk av tvang og tvangsmedisinering, så er ikkje det sant. Det må eg tilbakevisa, og difor tok eg ordet no igjen. Eg viste i mitt førre innlegg til tvangsstatistikken. Det første året etter lovendringa gjekk det ned, men i 2018 var det igjen ein auke for både tvangsinnlegging, tvangsbehandling, tvangsmiddel og skjerming. Når vi òg ser på statistikken frå politiet, i alle fall frå Vest politidistrikt, har det vore ei dobling av psykiatrioppdrag etter lovendringa, og det har vore ei firedobling av væpna oppdrag. Og at ein nesten har berøringsangst for desse faktaa, synest eg er synd, men slik er det vel i denne saka. Når statsråden og regjeringspartia og SV viser til dei såkalla evalueringane som er vortne utførte, meiner vi at dei ikkje er tilstrekkelege. Dei gir ingen svar på om alvorleg psykisk sjuke pasientar i mindre grad får den helsehjelpa dei treng. Dei kan heller ikkje forklara den drastiske auken i psykiatrirelaterte oppdrag hos politiet, eller om lovendringa har ført til meir vald, truslar og skade mot helsepersonell. Det er jo nettopp det å fortsetja med den lova vi har i dag, som kan føra til auka tvang. Det vart vi åtvara om før ein gjorde denne endringa, endringa som hadde som intensjon å redusera bruk av tvang. Senterpartiet var trass alt med på lovendringa, men vi vart åtvara om at det kunne føra til auka bruk av tvang, anten i helsevesenet eller òg f.eks. hos politiet. Det er jo difor vi no har fremja eit forslag om å få til den evalueringa, som òg SV var med på, då vi fremja forslaget. At politiet konsekvent omtalar denne gruppa som «psykiatrirelaterte oppdrag» og ikkje rusrelaterte – eg ser ikkje heilt kor viktig det er. Eg registrerer at helseministeren ikkje hadde svar på spørsmålet om den store auken i tvangsbruk og anna hos politiet etter lovendringa. Eg er i alle fall veldig bekymra for det, det får eg òg veldig mange tilbakemeldingar om. Senterpartiet har ikkje bestemt seg for om ein skal gå tilbake på denne lovendringa, men vi meiner at det hadde vore veldig bra med ei ordentleg utgreiing av dette spørsmålet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Det vert ein liten replikkrunde mot SV, som utfordra Senterpartiet på om vi ikkje ville støtta brukarstyrte senger. No er det sånn at det har vi jo alltid støtta. Eg meiner at det var eit forslag om dette så seint som i innstillinga til statsbudsjettet, der vi stod saman om det, så ein treng ikkje laga meir uklarleik enn nødvendig om kor Senterpartiet står i denne saka. Det er der vi står. Eg ser ikkje at det er grunn til å stemma for forslaget frå SV i dag, for det er jo eit alternativ til vårt forslag. Det er grunnen til at vi ikkje stemmer for det som ligg i innstillinga. Så vil eg berre kort til slutt seia at eg har snakka veldig mykje om innspel og erfaringar frå politiet, men vi har òg fått masse innspel frå psykisk helsevern, frå helsepersonell, som òg har noko av den same oppfatninga som politiet har gitt uttrykk for mange plassar.
Erlend Larsen (Høyre), 2021-03-08:
Representantforslaget har mye godt i seg og ser ved første øyekast veldig fornuftig ut. Det er ikke ønskelig med ulikheter i rehabiliteringstilbudet i kommunene. Det er en utfordring at tjenestene ute blant våre 356 kommuner er ulike, selv om vi gjerne vil at samtlige innbyggere skal få likt tilbud. Det er en målsetting at de fleste av våre primærtjenester skal leveres av kommunene, så nært menneskene som mulig og av mennesker som bor i lokalmiljøet. Norge skiller seg fra svært mange land ved at det er kommunene og ikke staten som leverer de viktigste tjenestene til innbyggerne, noe som vil skape ulikhet. Innen eldreomsorg vedtok Stortinget regjeringens stortingsmelding Leve hele livet, hvor målet er å løfte kvaliteten gjennom kompetansedeling. Dette er en veldig god og viktig tenkning for å jevne ut forskjellene i tjenestekvaliteten mellom kommunene, og denne tenkningen kan med fordel utvides til langt flere tjenesteområder. Det er behov for sterkere medvirkning fra brukere og pårørende i tråd med vårt arbeid for å utvikle pasientenes helsetjeneste. Det er behov for å redusere forskjellene i tilbudene, øke bruken av velferdsteknologi, styrke samarbeidet mellom primærhelsetjenesten, spesialisthelsetjenesten og andre velferdsaktører og sikre likeverdige tjenester. Dette er en del av de sentrale målsettingene i regjeringens opptrappingsplan for habilitering og rehabilitering. Når vi nå kommer til å stemme mot representantforslaget, er det fordi Helsedirektoratet har fått i oppdrag å evaluere opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering. Evalueringen er klar, og resultatet vil bli lagt til grunn for å etablere nye tiltak. Vi mener kunnskapen fra evalueringen skal legges til grunn før vi bestemmer hvilke tiltak som skal innføres for å få til bedre likhet i tjenestene og bedre kvalitet i rehabiliteringstilbudet.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Et godt rehabiliteringstilbud i kommunene og i spesialisthelsetjenesten er et viktig mål for regjeringen og framfor alt for pasientene. Opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering 2017–2019 er nylig evaluert. Formålet med planen var å bidra til at kommunene settes i stand til å gi et godt rehabiliteringstilbud til innbyggerne, og at de over tid overtar flere rehabiliteringsoppgaver fra spesialisthelsetjenesten. Jeg er kjent med at det er geografiske forskjeller i rehabiliteringstilbudet i den kommunale helse- og omsorgstjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Regjeringen kan påvirke uønsket variasjon bl.a. gjennom oppdragsdokumentene til helseregionene og i styringssignalene til statsforvalterne. I tillegg utarbeider Helsedirektoratet veiledere på feltet som oppdateres jevnlig. Disse skal være et verktøy for kommunene og spesialisthelsetjenesten til å ivareta deres sørge-for-ansvar for pasienter som har behov for bl.a. rehabilitering. Jeg er opptatt av at vi må utvikle et bredt tilbud innen rehabilitering. Enkelte pasienter har behov for enkle tiltak, andre har behov for flerfaglig tilbud, også utover helse- og omsorgstjenesten. Den komplekse og spesialiserte rehabiliteringen skal fortsatt være spesialisthelsetjenestens ansvar. Jeg legger til grunn at spesialisthelsetjenesten har god dialog med og samarbeider med kommuner, og at pasientene sikres et fortsatt godt rehabiliteringstilbud. Enkel døgnrehabilitering og dag- og poliklinisk rehabilitering har gått ned i spesialisthelsetjenesten, men rapporten Rehabilitering i spesialisthelsetjenesten 2015–2019 viser en sterk økning av rehabilitering i de private rehabiliteringsinstitusjonene som har avtale med helseregionene. Fritt behandlingsvalg i sykehus og private rehabiliteringsinstitusjoner gir pasienter rett til å velge behandling i hele landet og kan jevne ut regionale forskjeller i tilbud om rehabilitering. Vi øker også gradvis rehabilitering i godkjenningsordningen for fritt behandlingsvalg. Målet er bedre tilgang på rehabiliteringstilbud og å motvirke uønsket variasjon. Det er gitt føringer til helseforetakene om veiledning og ambulant rehabilitering i kommunene. Helsedirektoratet arbeider også med å utvikle mål for kvalitet i rehabiliteringstilbudet. Helsedirektoratet har nylig evaluert opptrappingsplanen, som bl.a. er basert på en kartlegging av rehabiliteringstilbudet i et stort antall kommuner. Jeg mener evalueringen gir en god innsikt i hvordan tilbudet framstår i kommunene. Ifølge evalueringen har opptrappingsplanen bidratt til økt oppmerksomhet på rehabiliteringsområdet, men jeg merker meg også at planen har truffet ulikt i kommunene. Vi vil nå gå nøye gjennom evalueringen av opptrappingsplanen og vurdere tiltak for et bedre og mer likeverdig rehabiliteringstilbud i hele landet i dialog med Helsedirektoratet.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg ble ikke overrasket da jeg fikk denne rapporten. Jeg oppfatter at den viser at den satsingen som regjeringen har gjort på dette området, har bidratt til økt oppmerksomhet og også prioritering av rehabilitering i enkelte kommuner. Men dette er en av de utfordringene vi har, med tanke på at dette er et kommunalt tilbud. Det betyr at en opptrappingsplan på dette området vil bli ulikt fulgt opp i ulike kommuner, fordi en er også avhengig av lokalpolitisk prioritering av feltet hvis det faktisk skal gi resultater.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
For det første har vi igangsatt et stort arbeid når det gjelder langtidsvirkningen av covid-19 og rehabilitering, som direktoratet har fått ansvaret for. Så er det sånn at noen av de negative konsekvensene av stengte tilbud er noe av det vi har tatt inn over oss gjennom endringer i tiltaksanbefalingene på de områdene. Så her er både anbefalingen og forskrift endret, sånn at det ved f.eks. stenging av treningssenter, svømmehaller osv. er mulig å holde åpent tilbud som er organiserte rehabiliterings- og treningstilbud til grupper som har behov for det ut fra helseformål. I evalueringsrapporten om opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering er anbefaling nummer éin at det må utarbeidast ein nasjonal plan for dette området: «Det er et sterkt behov for en overordnet plan med konkrete målsettinger og satsningsområder» og «Planen bør utarbeides sammen med alle relevante aktører». Dette er altså punkt 1 i anbefalingane frå evalueringsrapporten. Les ein opptrappingsplanen frå regjeringa, skulle ein tru at dette var akkurat det same som vart sagt før opptrappingsplanen – at vi skulle få ein opptrappingsplan med konkrete målsetjingar og satsingsområde. Det synest ikkje å ha skjedd, men spørsmålet mitt er om statsråden no vil følgja opp punkt 1 i evalueringsrapporten om å få ein nasjonal plan.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Vi vil nå, sammen med Helsedirektoratet, gå igjennom denne evalueringen og se på oppfølgingspunktene som var inkludert i den anbefalingen, men vi har ikke konkludert på det ennå. Det er riktig som representanten sier, at opptrappingsplanen i sin tid inneholdt nettopp konkrete satsinger og konkrete målsettinger, men som jo har gitt varierende resultater. Jeg tror nok vi også må ta inn over oss at så lenge en snakker om de kommunale rehabiliteringstilbudene, er den nasjonale muligheten til å styre satsingen på de områdene ganske begrenset. Der er en avhengig av kommunenes vedtak, og det kan en kalle å peke på kommunene, men det er den organiseringen av denne tjenesten som Stortinget har valgt. Så lenge det er kommunene som sitter med det direkte ansvaret, vil vi kunne bruke økonomiske virkemidler for å motivere, og vi kan bruke pedagogiske virkemidler som veiledere osv., men til slutt er vi avhengige av at kommunene og kommunestyrene gjør de konkrete vedtakene.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Nei, jeg har ikke gitt opp på noen som helst måte, men jeg tror også det er viktig når en diskuterer dette, at en også ser de begrensningene som ligger i å oppnå de målsettingene likt i alle kommunene. Som evalueringen viser, er det mange kommuner som har brukt opptrappingsplanen til å gjøre store forbedringer i sitt eget tilbud, men utfordringen er at det ikke er alle kommuner som har gjort det. Mange kommuner har ikke gjort det. En ny nasjonal plan for habilitering og rehabilitering vil sannsynligvis ende med den samme evalueringen, nemlig at noen kommuner har fått et bedre tilbud gjennom en slik handlingsplan, mens andre ikke har fått det. Så lenge en har dette som et kommunalt ansvar, vil det være noen kommuner som på tross av at det er et nasjonalt satsingsområde, velger å ikke satse på det og ikke følge opp.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg tror ikke vi har grunnlag for å si at Norge generelt har et svært dårlig rehabiliteringstilbud. Representanten peker jo selv på tilbud som fungerer veldig bra. Det finnes veldig mange gode rehabiliteringstilbud i Norge, og mange får også god hjelp. Utfordringen på dette feltet, som på veldig mange områder innenfor helse, er at det er for stor variasjon, og hvilke tiltak en skal bruke for å prøve å gjøre noe med den variasjonen, er jeg veldig åpen for. Det er mange ulike tiltak. Blant annet er det å spre bedre erfaringer og kunnskap om hva som fungerer, et viktig virkemiddel nettopp for å prøve å gjøre noe med den variasjonen som er på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Alle som oppholder seg i Norge, har rett til øyeblikkelig hjelp. De har også rett til helsehjelp som er helt nødvendig og som ikke kan vente. Barn og gravide har i stor grad samme rett til helsehjelp uavhengig av om oppholdet er lovlig eller ikke. Personer som er psykisk ustabile, og som utgjør en nærliggende og alvorlig fare for eget eller andres liv og helse, har rett til psykisk helsevern. Det gjelder også når man oppholder seg ulovlig i Norge. Alle som oppholder seg i Norge, har dessuten rett til svangerskapsavbrudd og smittevernhjelp. Jeg er kjent med uttalelsen i rapporten om Norge som kom fra FNs komité for økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter i 2020. Ulike rettigheter til helsehjelp er utslag av en saklig forskjellsbehandling basert på pasientens tilknytning til Norge. Jeg mener at vi gir et forsvarlig helsetilbud til personer som ikke har fast opphold i riket. Og jeg legger til grunn at det norske regelverket ikke bryter med menneskerettighetene. Personer uten fast opphold i Norge skal som hovedregel selv betale for helsehjelpen, og jeg har forståelse for at det kan være vanskelig for enkelte. Personer uten lovlig opphold kan ikke nektes helsehjelp de har rett til. Dersom personen ikke kan betale, skal utgiftene dekkes av den som har ansvar for å yte helsehjelpen. Og jeg har tillit til at helsetjenesten sørger for at personer uten fast opphold i Norge får de helsetjenestene de har krav på. Retten til utgiftsdekning kan ikke være mer omfattende enn retten til å motta helsetjenester. Jeg ser derfor ikke behov for å etablere en slik finansieringsordning som representantene skisserer i forslaget. Kommunen har plikt til å dimensjonere allmennlegetjenesten slik at det er kapasitet til å behandle alle pasienter som til enhver tid oppholder seg i kommunen. Det gjelder også dem som ikke har rett til å stå på liste hos en fastlege. Et hovedhensyn bak fastlegeordningen er å ivareta kontinuiteten i behandlingsrelasjonen mellom pasient og lege. Dette hensynet er mindre relevant for personer som oppholder seg her ulovlig, for det forutsettes at de skal forlate landet så raskt som mulig.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg er veldig opptatt av at helsetjenesten skal møte alle med respekt, og en skal gi den helsehjelpen som den enkelte har rett på. Når det gjelder betaling, skal helsetjenesten ta hensyn til det hvis det er personer som ikke har evne til å betale selv. Da skal en enten få betalt dette av kommunene, f.eks. av de kommunale sosialtjenestene, eller en krever ikke inn disse pengene. Så kan jeg selvfølgelig ikke utelukke at det skjer feil på dette området, men dette er ifølge regelverket. Dette er basert på mitt initiativ og er også presisert i et eget rundskriv som ble sendt ut i 2017, da det var noen enkeltsaker der dette ikke var praktisert på en god måte.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Dette er presisert overfor helseforetakene, og jeg kjenner ikke til de enkeltsakene som representanten her peker nå. Da dette kom opp som en problemstilling i 2017, ble dette som sagt presisert i rundskriv.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Nei, det er jo en realitet. Norge har en av verdens beste helsetjenester. Hvis det å oppholde seg i Norge, uansett grunn, skal gi tilgang til den norske helsetjenesten, vil nok mange i verden ønske å komme til Norge for å få helsehjelp. Det er helt uavhengig av om en er en person som oppholder seg her ulovlig eller ikke. Det må være noen kriterier for hvem som skal få tilgang til en av verdens beste helsetjenester, og det er rett og slett at en er medlem av folketrygden og har de rettighetene som det gir. Hvis vi sier at alle mennesker i verden har rett til å bruke den norske helsetjenesten, vil selvfølgelig den norske helsetjenesten bryte sammen.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg mener at det regelverket vi har i Norge i dag, er innenfor menneskerettighetene, og det kommenterte jeg også i mitt innlegg. Det er ikke sånn at det er den eneste måten å oppfylle menneskerettighetene. Jeg mener at det å få tilgang til helsehjelp er en grunnleggende menneskerettighet, det må det ikke være noen som helst tvil om at jeg mener. Men det betyr ikke at jeg mener at ethvert menneske i verden dermed har rett til tilgang til den norske helsetjenesten. Det er egentlig det denne debatten handler om. Hva skal være kriteriene for å ha rett til den norske helsetjenesten? Der kan en ikke ha det utgangspunktet at så lenge en oppholder seg i Norge, skal man ha fulle rettigheter til den norske helsetjenesten. Det er faktisk ikke mulig. Da vil det norske helsevesenet bryte sammen.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Det var akkurat det som også ble presisert fra min side i det rundskrivet i 2017. Så dette er egentlig klargjort innenfor helsetjenesten. Så forstår jeg at det fortsatt skjer noen brudd på den klargjøringen, og da må vi se på hvordan vi skal kunne følge opp det. Men dette er klargjort i et eget rundskriv fra 2017.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg merker meg at en samlet komité uttrykker bekymring for om barn og unge med psykiske helseutfordringer mottar et tilstrekkelig godt tilbud i spesialisthelsetjenesten. Regjeringen har ved sin satsing på psykisk helse for både barn, unge og voksne vist at dette er et høyt prioritert område, helt siden vi overtok regjeringsansvaret i 2013. Stortinget sto samlet bak hovedlinjene i helsepolitikken slik den ble presentert i Opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse og i Nasjonal helse- og sykehusplan. Det overordnede målet på psykisk helse-området er fortsatt å legge til rette for at barn, ungdom og voksne kan leve et mest mulig vanlig liv selv om de i perioder har psykiske helseutfordringer. Strategier og tiltak på området bygger derfor opp under ønsket om deltakelse i samfunnet gjennom arbeid, skole, idrett, kulturliv osv. For de aller fleste er dette en viktig vei til god helse, og vi vet at det er mulig å få til mye for mange når det er godt samspill mellom ulike samfunnssektorer og vi har gode helsetjenester som samarbeider på tvers av nivåene. Regjeringen har satt i verk flere tiltak for å styrke helsetjenesten og legge til rette for at alle kan leve et mest mulig vanlig liv. Listen er lang, og jeg vil nevne styrking av helsestasjons- og skolehelsetjenesten, krav om psykologtjeneste i kommunene, omfattende satsing på tverretatlig og tverrfaglig samarbeid med ambulante team, flere polikliniske tjenester, samarbeidstiltak mellom Nav og helsetjenesten, pakkeforløp på psykisk helse- og rusområdet og etablering av helsefellesskap. Tjenestene er under endring og utvikling. Evnen til endring er en forutsetning når stadig ny kunnskap skal tas i bruk. Helseregionene samarbeider med Helsedirektoratet, KS og brukerorganisasjonene om det framtidige behovet for psykiske helsetjenester. Dette vil være en viktig del av grunnlaget for nye regionale utviklingsplaner, som også vil omfatte psykiske helsetjenester. Jeg har merket meg de to forslagene til vedtak som ligger i innstillingen. Forslaget fra en samlet komité om økt bruk av avtalespesialister er i tråd med regjeringens politikk, og det er således lett å slutte seg til dette. Forslaget til vedtak fra flertallet om å be regjeringen stanse nedleggelsen av Kringsjåtunet tar jeg til etterretning. Jeg merker meg at komiteen ikke har ytterligere merknader i sin tilråding. Jeg oppfatter også at det i tidligere saker for ikke veldig lenge siden er gjort vedtak som gjør at en uansett på dette tidspunktet skulle stoppe eventuelle planer om nedleggelse av døgntilbud, og ser dette i sammenheng med de vurderingene som nå gjøres av hva som er behovet etter koronapandemien.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Nei, jeg er ikke fornøyd med tingenes tilstand, og det er også årsaken til at vi på tross av en betydelig satsing på barn og unges psykiske helse er midt i en opptrappingsplan som fortsetter, og vi har behov for å styrke tilbudet til barn og unges psykiske helse videre, ikke minst på forebyggingssiden og tidlig innsats. Det er, som representanten er inne på, viktig å se på hva behovet vil være som følge av den pandemien vi har vært gjennom. For selv om regjeringen har en strategi når det gjelder håndteringen av koronapandemien som handler om å skjerme barn og unge mest mulig når det gjelder tiltak, og lette raskest på tiltak som rammer barn og unge, vil vi ikke klare å komme gjennom denne pandemien uten at noen barn og unge sitter igjen med langvarige negative konsekvenser av tiltakene som har vært nødvendige i forbindelse med pandemien. Det er et viktig arbeid som vi står midt i, med å se på hvilke tiltak det da er nødvendig å iverksette. Jeg regner med at når regjeringspartiene stemmer mot en rekke forslag, er det fordi en mener at dette er tiltak som en allerede jobber med.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Vi følger selvfølgelig opp de vedtakene som Stortinget fatter, som vi alltid gjør. Jeg er enig i det som jeg oppfatter har vært litt av inngangen til denne diskusjonen, nemlig at det å legge ned tilbud nå, eller legge om tilbud nå, i en situasjon der vi står midt i en pandemi, og der det kan være usikkerhet om hva som vil være behovet framover – det mener både jeg og regjeringspartiene ikke er riktig. Nå hadde det heller ikke vært planer om det, for den diskusjonen som går om Kringsjåtunet, handler om noe som skulle skje til høsten, ikke noe som skulle skje nå. Da hadde en nok hatt mer kunnskap om det på det tidspunktet. Det gjøres nå et stort arbeid som jeg har iverksatt, på vurderingen av hva som er det faktiske, reelle behovet innenfor psykisk helse i årene framover, ikke minst når det gjelder døgnplasser. Men Norge er fortsatt et land som ligger høyt i forhold til sammenlignbare land når det gjelder bruk av døgnplasser i psykiatrien.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Ja, det er rapporter som vi tar på største alvor. Hvis det var slik at regjeringen mente at vi var ferdige med vår satsing på barn og unges psykiske helse, så forstår jeg veldig godt de innvendingene som kommer fra opposisjonen, men det er definitivt ikke tilfellet. Regjeringen er veldig tydelig på at vi har behov for fortsatt å satse på tilbud innenfor barn og unges psykiske helse, og at det er et viktig satsingsområde for regjeringen. Det har det vært hele veien, også for alle de fire partiene som står bak regjeringen, og som også selv har vært medlem av regjeringen, slik som Fremskrittspartiet. Dette har vært et felles satsingsområde helt siden 2013, og vi mener at den jobben ikke er ferdig. Det er en av grunnene til at vi går til valg på å fortsette i regjering etter dette valget i år, fordi vi mener at det fortsatt er behov for at disse fire partiene satser på barn og unges psykiske helse, for det er virkelig et område som det var behov for å ta opp og virkelig satse på etter åtte år med rød-grønt styre, der dette området ikke var prioritert.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Som representanten vet, har jeg hatt kontakt med noen av de samme mødrene – vil jeg tro. Jeg mener også det er viktig at hvis et barn eller en ungdom har behov for døgnbehandling innenfor psykisk helse, skal de få det, ikke minst når det er akutt. Men det betyr ikke at det ikke kan være barn som er i en situasjon der omsorgstilbudet må gis av barnevernet, samtidig som en får et tilbud innenfor psykisk helse. Det er i de tilfellene der en ikke har behov for et døgnopphold i psykiatrien. Da kan en få tilbud i barnevernet, som handler om omsorgstilbudet, samtidig som en får poliklinisk tilbud, dagtilbud, innenfor psykisk helse. Det må ikke bli slik at vi mener at barn som ikke kan bo hjemme hos sin egen familie, skal bli innlagt på langtidsopphold innenfor psykiatrien. Det mener jeg vil være feil vei å gå.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Vi har jo en rekke store lovgjennomganger. Blant annet vil den neste debatten handle om et svært viktig område rundt dette, nemlig det arbeidet som vi nå gjør med en ny lov om tvangsbegrensning. I alle disse sammenhengene der vi jobber med lovverket, er vi jo opptatt av at de lovene vi anbefaler Stortinget å vedta, er innenfor de konvensjonene som vi har forpliktet oss på.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg er enig i mye av det som framgår av flertallets merknader i innstillingen. Manglende samtykkekompetanse ble innført som vilkår for tvangsbruk i 2017, og det er allerede gjennomført en kvantitativ og en kvalitativ evaluering av bruken av tvang. Det er utarbeidet et nasjonalt e-læringskurs om vurdering av samtykkekompetanse, og Helsedirektoratet følger med på om det er behov for ytterligere tiltak for å klargjøre eller gi opplæring. Det går fram av Granavolden-plattformen at regjeringen vil revidere alle tvangshjemler, basert på anbefalingene fra tvangsbegrensningslovutvalget. Flertallet i utvalget foreslår bl.a. at dagens diagnosenære vilkår for tvangsbruk skal erstattes med et krav om at personen som hovedregel må mangle beslutningskompetanse, dvs. samtykkekompetanse i dagens regelverk. Et høringsnotat der det bl.a. vil gå fram hvordan departementet stiller seg til de sentrale forslagene fra utvalget, skal sendes ut før sommeren. Jeg er enig med flertallet i komiteen i at det ikke er grunn til å foreta en ytterligere evaluering nå. Jeg mener at dette ikke er hensiktsmessig, sett i lys av evalueringene som nylig er publisert, og arbeidet med forslag til ny tvangslovgivning. Regjeringen har også satt i gang en rekke initiativ for å forebygge bruk av tvang og hindre at det oppstår alvorlige og farlige situasjoner for pasienter og ansatte. Blant annet skal et nasjonalt opplæringsprogram om aggresjonsproblematikk implementeres i helseforetakene. Helsedirektoratet har laget nasjonale faglige råd om voldsrisikovurdering ved alvorlig psykisk sykdom, og i 2021 publiseres nye nasjonale faglige råd om forebygging av tvang. Vurdering av risikofaktorer som utøvelse av vold er tatt inn i pakkeforløp for psykisk helse og rus. Det er også etablert aktivt oppsøkende behandlingsteam som ACT- og FACT-team for mennesker med alvorlige psykiske lidelser og rusmiddelproblemer. Det arbeides også med å tydeliggjøre ansvars- og oppgavefordelingen mellom helsetjenestene og politiet, slik at politiets ressurser blir brukt på riktig måte i forbindelse med helserelaterte oppdrag. Vi følger godt med på dette tjenesteområdet, og vil arbeide for å videreutvikle tilbudet til mennesker med alvorlige psykiske lidelser og rusmiddelproblemer. Nettopp derfor er dette én av fire grupper som skal prioriteres av de nyopprettede helsefellesskapene.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Som alle som har sett NOU-en ser, er dette et ganske omfattende arbeid. Etter at NOU-en ble framlagt i 2019, ble den sendt på høring, som vanlig er for en NOU. Det er en ikke helt ubetydelig mengde høringsinnspill som ikke bare handler om loven, men som handler mye om konsekvenser av lovendringene, det som er forutsetninger for at en del av lovendringene kan gjennomføres. Det pågår også mye annet parallelt arbeid på dette området. Som jeg bl.a. har vært inne på, foregår det et stort arbeid knyttet til spørsmålet om dimensjonering innen psykisk helse. Alt dette må ses i sammenheng. Derfor har vi også varslet at det kommer et eget høringsnotat om dette, der også departementets vurderinger av de lovforslagene som ligger i NOU-en, vil framkomme, og det vil bli sendt på høring før sommeren.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Det jobbes for så vidt med alt sammen, for tvangsbegrensningslovutvalget har jo sett på hele lovgivningen på dette området. Det er et bredt sammensatt utvalg, men det som er kjernen i det spørsmålet som jeg oppfatter at Arbeiderpartiet og Senterpartiet ønsker evaluert, nemlig lovendringen fra 2017, er jo noe som tvangsbegrensningslovutvalget egentlig forsterker. Tvangsbegrensningslovutvalget er veldig tydelig på støtten til kravet om samtykkekompetanse. Så i realiteten er det spørsmålet også vurdert i et offentlig utvalg, der en ikke bare foreslår å videreføre endringen fra 2017, men en gjør det jo også til et bærende prinsipp i hele lovgivningen på dette området. Så jeg synes at man har fått et veldig tydelig svar på det prinsipielle spørsmålet som Senterpartiet og Arbeiderpartiet ønsker å få evaluert her.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Ja, en del av de utfordringene ble jo pekt på av regjeringen selv, da vi la fram lovforslaget i 2017. Dette var jo utfordringer som var beskrevet kunne oppstå. Men spørsmålet tilbake igjen er: Rettferdiggjør de utfordringene å bruke tvang overfor mennesker som er samtykkekompetente? Det er jo det som er kjernespørsmålet her. Dette er et grunnleggende menneskerettighetsspørsmål. Skal man tvinge helsehjelp på personer som er samtykkekompetente? Det er jo ingen tvil om at helsehjelp ofte hjelper, det vet vi jo, men dette er jo personer som ikke ønsker den hjelpen. Og når de er samtykkekompetente, mener jeg at da må terskelen for å bruke tvang være ekstremt høy – og den er knyttet til fare for andres liv og helse. Så en del av de innvendingene som kom fra politiet, mener jeg ikke er så relevante i den sammenheng, for er noen til fare for andres liv og helse, så skal man kunne bruke tvang.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Jeg ønsker at vi skal bruke politiet minst mulig i denne typen sammenhenger, men noen ganger må en bruke politiet hvis en er i situasjoner der mennesker er til fare for andre. Det er det som jeg mener bør være terskelen på det. Så synes jeg det er ganske interessant at en i hver sammenheng når en snakker om disse episodene, snakker om psykisk helse. Dette er i all hovedsak også personer som er ruset. Hvorfor omtaler en ikke dette som mennesker som har alvorlige rusproblemer? Det er ikke sånn at mennesker som har psykiske helseutfordringer, i utgangspunktet representerer i større grad en fare for andre enn andre mennesker. Men det er ofte sånn at hvis du har en psykisk helseutfordring som er alvorlig, og i tillegg ruser deg, er det i større grad risiko for voldshandlinger. Politiet omtaler disse menneskene konsekvent som mennesker som har psykiske helseutfordringer, og omtaler i veldig liten grad at dette også er mennesker som er ruset i den situasjonen.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-08:
Noe av bakgrunnen for det arbeidet som vi nå skal gjøre med tvangsbegrensningslovutvalgets forslag, er nettopp å se på ikke bare lovforslaget, men se på hvilke konsekvenser lovendringene har for tjenesten. Det kan handle om bemanning, men det kan ikke minst også handle om de fysiske forholdene. Som jo undersøkelseskommisjonen viste i en av sine rapporter, har nettopp de fysiske forholdene rundt behandlingen også veldig ofte mye å si for hvilken måte en gir behandling på. Alle de forholdene mener jeg må opp, sånn at vi også har et tilstrekkelig grunnlag til å ta beslutninger om å gjøre lovendringer som har, sannsynligvis, konsekvenser for måten som en gir helsehjelpen på. Så er jeg av den oppfatning at svaret av den grunn ikke alltid er at en skal være innlagt på delbehandling innen den spesialiserte behandlingen. Tvert imot, for denne pasientgruppen ser vi at det som fungerer veldig godt, er nettopp teambasert behandling hjemme der en bor.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-03-08:
Da representanten Kirkebirkeland ikke lenger er representant, får jeg æren av å holde innlegg på vegne av saksordføreren. Vi har hatt en grundig runde på denne saken i komiteen og høring med stort engasjement, og dette er helt klart en sak som mange er opptatt av. Alle som oppholder seg i Norge, har rett til øyeblikkelig hjelp fra den kommunale helse- og omsorgstjenesten og fra spesialisthelsetjenesten. Alle mennesker har universelle rettigheter som statene skal verne om. Alle som oppholder seg i riket, har rett til helsehjelp som er helt nødvendig og ikke kan vente. Dette kan omfatte situasjoner der pasientens tilstand er sånn at det mest sannsynlig i løpet av kort tid vil oppstå et behov for øyeblikkelig hjelp. Personer som er psykisk ustabile og utgjør en nærliggende og alvorlig fare for eget eller andres liv eller helse, trenger tilbud om psykisk helsevern, også om de er her uten lovlig opphold. Generelt er psykisk helse et område som Stortinget har lagt vekt på å styrke, og det er lagt til rette for et samarbeid med frivillige, som også bidrar her med et mangfold av psykiske helsetilbud. Alle barn og gravide har i stor grad samme rett til helsehjelp i dag, uavhengig av om oppholdet er lovlig eller ikke. Alle som oppholder seg i Norge, har rett til svangerskapsavbrudd etter reglene i abortloven og smittevernhjelp etter smittevernloven. Men det er ulik praksis rundt om i landet, og det kan synes tilfeldig hvem som får hjelp, og hvilken hjelp de får ved forskjellige sykehus, til tross for at vi har et tydelig regelverk. Flertallet i komiteen påpeker at dette er uheldig, noe jeg regner med at blir fulgt opp av regjeringen. Det er nødvendig med en tydeliggjøring overfor enkelte sykehus om at det ikke skal spørres om betalingsevne når kvinner uten lovlig opphold i Norge kommer for å få fødselshjelp, for det kan i verste fall føre til at kvinner kvier seg for å oppsøke hjelp, og det kan sette både eget og barnets liv i unødig fare. Et felt komiteen har gitt spesiell oppmerksomhet, er mennesker som er utsatt for menneskehandel og grov kriminalitet. Det er viktig at de får den helsehjelpen de har krav på og behov for. Men det er også behov for mer kunnskap om dagens praksis og situasjon når det gjelder tilgang til rettigheter og helsetjenester for papirløse immigranter og EØS-borgere uten helsetrygdkort når disse oppholder seg i Norge, og det fremkommer at det her er litt forskjellig tolkning av regelverket rundt om i landet. I saken fremmes det en rekke forslag. Ingen av dem får flertall. Således stiller flertallet seg bak gjeldende regelverk på feltet, men presiserer altså at det må følges opp på samme måte i hele landet.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-03-08:
Spørsmålet om hvorvidt manglende beslutningskompetanse, eller det som i dagens regelverk heter samtykkekompetanse, skal være et gjennomgående vilkår for tvangsbruk i helse- og omsorgstjenesten, vil bli vurdert i forbindelse med oppfølgingen av tvangsbegrensningslovutvalgets forslag. Statsråden har i sitt svar til komiteen informert om at han vil legge frem et lovforslag så fort det lar seg gjøre. Således er denne saken et slags oppspill til den store saken vi snart får om oppfølgingen av NOU-en om tvangsbruk. Den kan vi glede oss til, det er en 850 siders NOU som ligger til grunn for dette. Det kan stilles spørsmål om hvor mange evalueringer vi skal gjøre. Flertallet i komiteen mener at det ikke er grunn til å foreta en ytterligere evaluering nå, da det er publisert flere evalueringer om dette og arbeidet med et forslag om tvangslovgivning som sagt er under arbeid. Regjeringen har varslet at en rekke av endringene i tvangslovgivningen skal ut på høring før sommeren, men det er også varslet at selve lovproposisjonen ikke er klar i denne stortingsperioden. Det kan uansett virke lite hensiktsmessig å vedta ny politikk rundt dette feltet nå. Det er det flertallet legger til grunn. Det er deler av dette, som også står i forslaget, en enstemmig komité anser som spesielt viktig, f.eks. innen transport av pasienter og innen medisinering. En del handler om transport til tvungent psykisk helsevern eller medisinering der mennesker motsetter seg dette eller utagerer. Å motsette seg inngripen fra politiet er helt naturlig dersom en ikke har gjort noe galt. Psykiatriske sykepleiere, vernepleiere eller andre med relevant kompetanse vil ofte være bedre til å håndtere og tolke signaler fra mennesker med psykiske lidelser enn både politi og vanlig ambulansepersonell. Dessverre har ikke alle helseforetakene vært like opptatt av dette, og flere har avviklet denne satsingen til tross for at f.eks. politiet i Oslo har ønsket dette tilbudet, og til tross for at psykiatriambulanseprosjektet i Vestre Viken utelukkende fikk positive tilbakemeldinger. Komiteen er samstemt i at psykiatriambulanse er et både viktig og riktig tilbud for å møte de aller sykeste og for å minimere bruken av tvang. Komiteen er også samstemt i at det fortsatt må følges nøye med på bruken av tvang. Det var jo en stor debatt for noen år siden, også i denne salen, og det krever nøye oppfølging. Det må også legges til rette for at pasientene som trenger det, får behandling som kan gjøre dem bedre, og da er det fint at statsråden i forbindelse med denne saken viser til at Helsedirektoratet vil publisere nye faglige råd om forebygging av tvang første halvår 2021. Det fremmes to forslag i saken som ikke får flertall. De handler om en evaluering og en gjennomgang av tvangsbruken innen dette feltet. Disse forslagene får ikke flertall på grunn av at en avventer det som er varslet om nye veiledere fra direktoratet, samt at nye forslag som sagt skal sendes på høring før sommeren.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Gratulerer med kvinnedagen! Jeg benytter anledningen til å eksemplifisere hvorfor vi behøver å stramme opp forskriften om rett til helse- og omsorgstjenester til personer uten fast opphold i riket, med fødselsomsorgen ved norske sykehus. Jeg hadde forventet at dette var ivaretatt, men det er det altså ikke. Jeg har fått oversendt fire eksempler på fødsler og kompliserte svangerskap hvor det er sendt regning fra sykehus i størrelsesorden fra 30 000 til 250 000 kr, hvor en vet med sikkerhet at pasienten ikke har evne til å betale det. Det går først til inkasso, og etter utallige runder hos inkassobyråene går det til advokater og en uverdig, rå og inhuman – for ikke snakke om unorsk – måte å støtte opp om sårbare kvinner på. Vi ble fortalt, og dette vet vi med sikkerhet, at dette fremmer så stor frykt at papirløse kvinner velger – ufrivillig – å føde hjemme. Dette går ikke. Det skjer i vår tid, på vår felles vakt – i opposisjon eller i posisjon – og det må ta en slutt. Statsråd Høie kan forvente at jeg spør om dette i senere runder i denne sak. Jeg skal også forklare Arbeiderpartiets løse forslag i dag. Det handler rett og slett om likebehandling for refusjon av medisiner gitt av helsesentrene for papirløse i Bergen og Oslo. Det er snakk om årlige summer på under én million, men det er en stor kostnad for de to sentrene, som er med på å ta et stort nasjonalt ansvar som jeg tror det er god oppslutning om i denne sal. Det er noe varierende hva det kan være, men de eksemplifiserer det med smertestillende, diabetesmedisiner eller p-piller. Jeg håper på oppslutning til dette da tilsvarende medisiner gitt av legevakter eller helsesentre i kommunal regi har refusjon. Dette bør det rettes opp i. Som tidligere sagt er dette en stor kostnad for de to sentrene som mange av de papirløse går innom for nødvendig hjelp til medisinbruk. Jeg tar så opp de forslag som Arbeiderpartiet står bak.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Jeg også har tidligere hatt tillit til at denne gruppen pasienter ble møtt med respekt og verdighet, men vi ser at fødende kvinner med kompliserte svangerskap, eller eventuelt avbrutte svangerskap – ønsket eller ikke – ikke blir møtt med den type respekt som vi gjerne forventer. Det handler om at det blir sendt en haug med fakturaer fra helseforetakene våre, og jeg har fem eksempler med meg i dag. De er på cirka en halv million kroner – fem kvinner som da får en stresset situasjon utover det som de står i. Hadde det ikke vært for innsatsen fra kirker, fra sivilsamfunn eller fra Helsesenteret for papirløse migranter, hadde nok mange av disse kvinnene gitt opp. Hva er statsrådens tanker om det?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Eksemplene som jeg har fått, er fra nyere tid og tilbake til 2017, men det er også fra i år. Der forteller Helsesenteret for papirløse at de returnerer fakturaene til helseforetakene sammen med rettighetsskriv som står i forskriften. Allikevel sender helseforetaket fakturaen til inkasso. Hva vil statsråden gjøre med dette etter dagens debatt?