trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-05-13:
Det er med stort engasjement jeg går inn i arbeidet rundt inkluderende arbeidsliv. Det dreier seg om enkeltmenneskers hverdag, det dreier seg om å gjøre et arbeid og oppnå resultater som styrker enkeltmenneskers verdighet, og det dreier seg om å gi mennesker med en arbeidsevne muligheten til å delta i arbeidslivet og bruke den evnen de har. Det er et ansvar som påhviler oss som myndighet, det er et ansvar som påhviler den enkelte, og det er i aller høyeste grad et ansvar som påhviler arbeidsgiverne. Jeg vil, som jeg også understreket i mitt hovedinnlegg, delta aktivt sammen med partene i å utvikle en IA-avtale som gir resultater. Jeg vil som arbeidsgiver i staten gjøre mitt til at staten går foran og viser andre at vi skal ta ressurser i bruk som i dag er i passivitet. Det er et meningsfullt arbeid, fordi det dreier seg om enkeltmennesker som gjennom et målrettet arbeid selv kan skape seg en trygghet gjennom egen inntekt. Men det dreier seg også om et så viktig spørsmål som å gi mennesker mulighet til å være med på å skape verdier og å flytte seg fra utgiftsside til inntektsside. Det vil i neste omgang resultere i en handlefrihet for regjering og storting som innebærer at vi kan investere mer penger i en framtid som kan sikre velferd for oss alle.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-05-13:
Bedre utnyttelse av forskningsbasert kunnskap er viktig for å styrke innovasjonsevnen. Derfor har da også Regjeringen satset bredt på å utvikle kunnskapsparker og næringsparker. Vi arbeider for tiden med en videreutvikling av konseptet kalt Center of Expertice, hvor det maritime næringsmiljøet i Ålesund, sammen med Høgskolen i Ålesund, fikk den første statusen allerede i fjor høst. Det er et eksempel på hvordan vi gjennom et målrettet arbeid ønsker en kunnskapsbasert næringsutvikling – vi ønsker å koble forskningsmiljøer og utdanningsinstitusjoner sammen med kapital, sammen med næringsliv og sammen med det gode offentlige virkemiddelapparatet, slik at vi får større nytte av all den kunnskapen som kommer ut av forskningsinstitusjonene. Jeg er også opptatt av at det å gå konkurs ikke må være en skam. Det er en skam først hvis man har gjort noe lovstridig underveis, på vei mot konkurs. Men det å satse, tørre å bruke egne penger og tape – det må ikke på noen måte være en skam, og det må være rom for å reise seg igjen. Vi trenger all den kunnskapen de menneskene har, som ved første forsøk ikke lykkes. Jeg er også opptatt av, i likhet med flere representanter, at forenkling for næringslivet er et viktig bidrag for å styrke innovasjonsevnen. Det bidrar da også Regjeringen med. I så måte vil jeg særlig peke på det omfattende AltInn-prosjektet, som bidrar til at næringslivets rapporteringsbyrde blir mindre, den blir enklere. Vi sparer tid og frigjør ressurser til det å skape og slik unngå ny ledighet. Det er sammenheng i Regjeringens økonomiske politikk. Det er faktisk slik at det å skape rom for en mer lønnsom verdiskapende privat sektor ligger som bunnplanke for det å kunne ansette flere lærere. Derfor er det slik at den økonomiske politikken Regjeringen har ført gjennom de siste tre årene, som nå gir resultater, er det beste utgangspunktet for å styrke velferden for barn og unge, og det beste utgangspunktet for å styrke velferden for eldre pleietrengende. Vi svikter ikke de ledige – politikken vår gir resultater. Norsk næringslivs konkurranseevne styrkes. Bunnen er nådd, og vi ser en forsiktig, gryende optimisme. De to siste månedene har vi sett en svak bedring i arbeidsmarkedet, og det beste av alt er at det vokser i de konkurranseutsatte næringene våre. Nå er det vekst i antall arbeidsplasser innenfor industri, bygg og anlegg, og det er det aller beste eksemplet på at Regjeringens politikk virker.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Eg takkar statsråden for eit offensivt og allsidig svar på denne utfordringa. Eg føler at det initiativet som han presenterte, er ein rett veg å gå. Det er små steg for ei nødvendig justering av kursen og samfunnets fokus, for å sikra nødvendig nyskaping av arbeidsplassar og for at samfunnet i større grad mentalt skal innstilla seg på at det viktigaste for folk som av ein eller annan grunn er ramma av sjukdom, er å koma tilbake i ein yrkesaktiv situasjon – av omsyn til samfunnsøkonomien, men ikkje minst ut frå personleg velferd, tryggleik og livsverdi. Eg snakka med ein trygdesjef for ei tid sidan. Då sa vedkomande at når folk kjem og blir uføretrygda, er det fyrste spørsmålet dei stiller, kor mykje dei har lov til å arbeida utan å bli trekt i skatt. Det slo meg då at her må det offentlege leggja meir til rette for ein kombinasjon av helsemessig status og den restarbeidsevna som den einskilde til kvar tid har. Eg tykkjer det er veldig gledeleg, det som no har skjedd, at Regjeringa har innført ei vurdering med omsyn til visse milepælar, om restarbeidsevna er aukande, og legg til rette for ein større del av yrkesdeltaking. Det er ein rett og nødvendig veg å gå. Eg vil òg peika på, slik som statsråden, at me har ein del suksesshistorier. Prosjektet om inkluderande arbeidsliv har presentert ein del bedrifter som har lukkast i dette samarbeidet, der ansvaret ligg på partane for å laga eit godt arbeidsmiljø og sikra at den einskilde ikkje blir ramma av sjukdom. Det førebyggjande er alltid det beste. Det er òg av stor betydning at dei mange omstillingsprosessane som alltid vil prega næringslivet, er leia på ein god måte, elles kan det lett føra arbeidstakarar ut av arbeidslivet, og føra til at dei blir meir prega av sjukdom enn av gnist, arbeidsvilje og arbeidsevne. Eg vil òg be om at statsråden styrkjer arbeidsmarknadsbedriftene sin viktige funksjon med å føra folk tilbake i ein meir yrkesaktiv normalsituasjon. Eg håpar òg at statsråden er villig til å leggja energi i dette arbeidet og fokusera på det i det totale arbeidet som Regjeringa gjer, for å oppnå eit godt resultat på dette viktige feltet. Det er nødvendig med fokus på eit felles mål og tilstrekkelege verkemiddel frå den einskilde arbeidstakar, arbeidsgjevar og det offentlege.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Eg vil berre takka for ei aktiv deltaking frå Stortinget si side i ein debatt med eit tema som er vesentleg for mange. Det vil bety mykje for samfunnsutviklinga at me har generell merksemd og trykk på dette området som me elles vil møta igjen i mange fasettar, i mange samanhengar når det gjeld regelendringar og budsjetthandteringar her i Stortinget. Eg føler det er mykje i tida som tyder på at me er inne i eit stemningsskifte med auka fokusering på kva desse spørsmåla og dei mange samanhengane betyr, og det er ein aukande tverrpolitisk vilje til å satsa på brei front for å oppnå eit godt resultat til beste for samfunnet og livsstandarden for den enkelte. Det er to–tre tema eg gjerne vil ta opp før statsråden held siste innlegget sitt. Eg føler at den markeringa som Regjeringa har gjort av at det er nødvendig å sikra FoU-arbeid tilgjenge inn i næringslivet er veldig rett. Det er rett at det blir intensivert, slik at forskingsmiljøa blir meir opne og dei resultata som kan kommersialiserast, i større grad blir gjort tilgjengelege for næringslivet og nødvendige arbeidsplassar. Satsinga på kunnskapsparkar og næringsparkar bør akselererast. Eg vil òg be statsråden om å vurdera kva som kan gjerast med konkursramma næringslivsleiarar og bedrifter for å sikra at ein kan dra nytte av den skaparevna og den viktige erfaringa som desse ofte har, i staden for at dei skal gå til grunne gjennom ei lang ventetid – om det er karantene eller andre ordningar som held dei ute frå ein naturleg plass i næringslivet. Eg vil òg be om at det blir fokusert på unødvendige hindringar. Eg veit det er eit tema i Regjeringa at både kommunar og det offentlige kan endra ordningar og fjerna unødvendige hindringar som gjer at den enkelte ikkje får realisert sine visjonar og draumar. Til slutt vil eg ynskja statsråden lukke til. Eg ser på statsråden som ein dirigent for eit breitt korps av gode, samarbeidande krefter for å skapa eit inkluderande og veksande arbeidsliv og for å sikra samfunnet velferd og individet tryggleik og ein god livsstandard.
Erlend Nornes (Høyre), 2004-05-13:
Forskarar har funne ut at framtida til eit land er avhengig av tre ord som alle begynner på t: talent, teknologi og toleranse. I Noreg er me ganske gode på dei to fyrste og trur at me er verdsmeistarar på den siste t-en, toleranse. Det er ikkje vanskeleg å forstå kvifor økonomiske tre aldri veks inn i himmelen. Hardt arbeid og nøysemd er to viktige føresetnader for økonomisk suksess. Den økonomiske suksessen blir ein trussel mot begge. Kvifor fortsetja å arbeida like hardt når ein allereie har mykje, og kvifor ikkje bruka av den overfloda ein har? Med ein tredjedel av arbeidsstyrken på trygd og eit forbruk som eksploderer, er svaret gitt: Utan evne til kollektiv forsaking blir det framtidige velferdsnivået lågare enn dagens, i alle fall i relative termar. Derfor er representanten Gjedrem sitt spørsmål svært viktig: Korleis får me fleire i arbeid? Noko av det viktigaste politikarane kan gjera, er å sørgja for at dei som har lyst til å jobba og skapa nye arbeidsplassar, får rammevilkår som gjer det mogleg. Det er ofte dei som ikkje er som alle andre, som har denne evna. Kor ofte møter ein ein gründer som er heilt A4? Denne regjeringa har senka skattar og avgifter, senka renta og organisert eit verkemiddelapparat med fokus på innovasjon, og arbeider aktivt for å få vekk den norske jantelova. I tillegg legg denne regjeringa opp til eit skolesystem der me skal dyrka talent. Eg trur derfor me går ei lysare tid i møte med tanke på eit arbeidsliv som ynskjer å få tak både i unge akademikarar, som enno ikkje har blitt for satte, innvandrarar, som kan bidra med andre tankar og erfaringar enn den meinige nordmannen har, og funksjonshemma, som ved dei erfaringane dei har med seg på det menneskelege planet, ofte vil ha andre vinklingar på problemstillingane. Innovasjon er å gjera ting annleis. Ei bedrift som ynskjer å utvikla seg og stadig bli betre, treng ein arbeidsstokk med eit mangfald av kompetanse. Set ein saman eit arbeidsteam som har same bakgrunn og same utdanning, vil det ikkje bli mykje kreativitet. Set ein derimot saman eit team der fleire har forskjellig bakgrunn, både kulturelt og i forhold til kjønn, utdanning og alder, vil ein sannsynlegvis få eit svært mykje meir kreativt team, og kreativitet og innovasjon heng nøye saman. Meiningsbrytingar og mangfald skaper nytenking. Eg trur derfor me vil sjå at dei bedriftene som i framtida vil vera dei mest nyskapande, og dermed konkurransedyktige, vil ha ein variert arbeidsstyrke. Slike bedrifter må me få fram som gode eksempel til etterfølging. Nyleg er resultata for SkatteFUNN-ordninga i 2003 lagde fram. Totalt blei det godkjent om lag 3 500 prosjekt i 2003. Samla prosjektvolum er estimert til 9 milliardar kr. Nokre av prosjekta er fleirårige, slik at samla prosjektvolum fram til 2007 er estimert til 25 milliardar kr. SkatteFUNN har altså utløyst eit stort innovasjonsarbeid i bedriftene. Det er grunn til å tru at iallfall nokre av desse prosjekta vil trekkja til seg eksempelvis unge akademikarar.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Det er viktige problemstillinger som interpellanten tar opp her i dag. Jeg er naturligvis glad for at det fokuseres på å skape nye arbeidsplasser og på innovasjon. Det er helt avgjørende med en omstilling av det eksisterende næringslivet dersom vi også skal være konkurransedyktige i et langsiktig perspektiv. Produksjonsmønstrene må endres i retning av en mer bærekraftig produksjon og ikke minst et mer bærekraftig og miljøvennlig forbruksmønster. Men bærekraft er også spørsmål om sosiale forhold. Et arbeidsliv som støter folk ut, som ikke har plass til funksjonshemmede eller innvandrere, er et kaldt arbeidsliv. Når det gjelder nyutdannede akademikere, har denne gruppen heldigvis den fordelen at det er en tidsbegrenset tilstand, uten at jeg dermed vil bagatellisere de utfordringene denne gruppen står overfor. Selv om jeg raskt fikk meg jobb etter endt utdanning, rakk jeg å kjenne på den litt ugne følelsen i magen av usikkerhet. Om noen skulle være i tvil – stipender og forskerjobber vokser ikke på trær. Tvert imot har vi langt igjen for å nå målet om å ligge på et gjennomsnittlig OECD-nivå når det gjelder forskning. Her i Norge har vi en kjempeutfordring, ikke minst i forhold til å satse på grunnforskning. Det er nemlig ikke nødvendigvis slik at det dagens næringsliv etterspør og er villig til å betale for, er det som er mest relevant for framtidens næringsliv. Nylig la det såkalte Arbeidslivslovutvalget fram sin innstilling. Det er åpenbart at utvalgets lovforslag ikke gir svar på de store arbeidsmiljøutfordringene den globaliserte markedsøkonomien forårsaker. En ny arbeidslivslov må ha som mål å beskytte arbeidstakernes liv og helse i et arbeidsliv hvor kravet om kortsiktige gevinster dominerer, og hvor omstillinger og effektiviseringsjag sliter ut de ansatte. Den må bidra til å gjenopprette en tapt maktbalanse mellom arbeidstakere og arbeidsgivere på arbeidsplassene. Dette er et lovforslag som vil forsterke de utfordringene som interpellanten peker på. Dette er tvert imot et lovforslag som vil bidra til en utstøting fra arbeidslivet. Spesielt bekymringsfullt er det at utvalget anbefaler en oppmyking når det gjelder midlertidige ansettelser. Fleksibilitet har blitt et av honnørordene i denne debatten. Men spørsmålet man bør stille, er: fleksibilitet for hvem? Det er ikke slik at økt fleksibilitet for arbeidsgiver nødvendigvis gagner arbeidstakeren, og spesielt ikke grupper som i utgangspunktet stiller bakerst i køen på arbeidsmarkedet. SV mener dessuten at et velordnet og inkluderende arbeidsliv er til det beste for alle partene på sikt, både av hensyn til et langsiktig bærekraftsperspektiv og framtidig konkurranseevne. Dette håper jeg interpellanten, som en representant for regjeringspartiene, merker seg.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Interpellanten reiser en viktig debatt og peker på de mange uføretrygdede. Den offentlige debatten framover burde i større grad dreie seg om å redusere tallet på uføretrygdede og legge arbeidslivet til rette for dem som ikke har mulighet til å delta 100 pst., ikke først og fremst for å spare penger, men for å gjøre livet bedre for mange av dem som i dag sliter med sin psykiske og fysiske helse, eller av andre grunner har en redusert arbeidsevne. Tallet på uføretrygdede i Norge har, som vi allerede har hørt i debatten, passert 300 000. Det er skremmende høyt, særlig sett i relasjon til at Norge er verdens beste land å bo i. Årsakene til en slik utvikling er mange og sammensatte. Jeg vil benytte anledningen til å fokusere på de yrkeshemmede som har store bistandsbehov, som f.eks. personer med rusvansker, psykiske lidelser eller psykisk utviklingshemming. Kristelig Folkeparti er opptatt av at tilrettelagte arbeidsplasser, de såkalte VTA-bedrifter, arbeidsmarkedsbedrifter, arbeid med bistand, fungerer etter intensjonene. Målet er arbeidsdeltaking for marginale grupper som trenger bistand i arbeidssituasjonen. Som for alle andre vil jobbdeltaking også for disse menneskene øke livskvaliteten og selvfølelsen. Interpellanten peker på behovet for nyskaping og spør etter tiltak for nyskaping. Avisen Tromsø kunne meddele at nettopp VTA-bedriften Tromsø ASVO måtte utvide fordi de driver med nyskaping. Dette er også nyskapingsbedrifter. Vi er derfor tilfreds med at Regjeringen har fulgt opp Stortingets budsjettvedtak fra i fjor høst og nå prioriterer flere tilpassede arbeidsplasser i forbindelse med den reviderte budsjettbehandlingen. Kristelig Folkeparti er imidlertid bekymret for at disse tiltakene ikke alltid kommer de brukerne til gode som de var tiltenkt. I møte med representanter for VTA-bedriftene og arbeidsmarkedsbedrifter er kommunalkomiteen gjort kjent med at Aetat ikke prioriterer å opprette nye plasser i tråd med det Stortinget har bedt om. Aetats begrunnelse for å si nei til økning av nye VTA-plasser er bl.a. at andelen på institusjonelle tiltak blir for høy. Dette skjer i en situasjon med lange ventelister. Kristelig Folkeparti er ikke imot videreutvikling og tilpasning av disse særlige tiltakene, men vi mener at det må skje innenfor de rammer som er gitt, ikke ved at de nedprioriteres av Aetat til fordel for andre. Dersom dette skulle være en riktig virkelighetsbeskrivelse, vil vi utfordre arbeids- og administrasjonsministeren til å ordne opp i disse forholdene så snart som mulig.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-05-13:
Det er positivt med økt fokusering på de store gruppene som holdes utenfor verdiskapingen. Arbeidsstyrken er samfunnets suverent største rikdomskilde, og i langtidsmeldingen fra regjeringen Stoltenberg ble det beregnet at verdien var 14 ganger større enn oljeformuen. Etter flere spørsmål til Regjeringen har vi fått kartlagt at 300 000–400 000 årsverk utgjør arbeidskraftreserven i dag, og det tilsvarer to ganger oljeformuen. Det er meningsløs sløsing, slik Victor Norman en gang sa. Reserven finner vi blant seniorer, innvandrere, funksjonshemmede, deltidsansatte og trygdede. I hver av disse gruppene øker reserven, og for hver av gruppene trengs det, og er det mulig med, spesielle tiltak. Disse må også ses i sammenheng. Derfor fremmet Senterpartiet ved siste budsjettbehandling et forslag med krav til Regjeringen om at det i hvert nasjonalbudsjett skal gis en samlet oversikt over landets arbeidskraftreserver og av tiltak som kan bidra til at alle kan bli deltakere i arbeidsstyrken ut fra egne forutsetninger. Kristelig Folkeparti stemte dessverre ikke for det forslaget, men det er det spørsmålet interpellasjonen i dag går ut på. Ikke alt Regjeringen gjør, hjelper dem som vil skape nye bedrifter og arbeidsplasser, for å si det forsiktig. Det aller meste av nyskapingen skjer i etablerte bedrifter. De spør etter stabile vilkår f.eks. når det gjelder rente og kronekurs. Slik har det ikke vært. De ber om ja på søknader om støtte til nyskaping, og det har blitt mer nei i den senere tiden. De ønsker mer til veginvesteringer, men der har det også gått feil vei. Nyskapingsbedriftene er i stor grad personlig eid, og som gruppe uttaler de om den nye skattereformen: Vi kommer svært dårlig ut. Revidert nasjonalbudsjett, som ble lagt fram for to dager siden, betyr mindre penger til nyskaping, veger og Aetat, som da kan gi tiltaksplasser til færre av de vanlige arbeidsledige. Argentum, som ble opprettet i 2000 med 2,5 milliarder kr fra staten til eierskap i nye kunnskapsbedrifter, kom med årsmeldingen sin her om dagen. Pengene er nesten uten spor i Norge i 2004, og det kan være fordi avkastningskravene er 10 pst. over risikofri rente. 400 mill. kr er plassert i et utenlandsk firma som sier at de ikke er forpliktet til å investere én krone i Norge. Det er også mye positivt, mange positive muligheter, ikke minst det å kunne vise til de mange gode eksemplene og til det at ungt entreprenørskap har slått rot for alvor. Men vi må først og fremst konsentrere oss om det som kan bli bedre i statens behandling av næringslivet. Den statlige kapitalstyrken kan brukes bedre til beste for flere arbeidsplasser. Vi må få bedre infrastruktur, og vi må få en målrettet næringspolitikk og skattepolitikk for å gjøre kaka større. Vi må se de ulike politikkområdene i sammenheng, slik at vi får mer innovasjon og lar flere delta i verdiskapingen, som vi tydeligvis er enige om.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Først vil jeg gi honnør til interpellanten Olaf Gjedrem, som har tatt opp sysselsettingsmulighetene og mulighetene for viktige grupper i Norge. Når en ser på arbeidsledighetstallene, er det slik at både funksjonshemmede og innvandrere er grupper som har problemer med inngangen til arbeidsmarkedet. De nyutdannede akademikerne har også et problem, men kanskje av en noe annen art enn de to forannevnte gruppene. Om den såkalte økte satsingen på innovasjon kan løse dette, er jeg noe usikker på, men jeg skal være positiv, og jeg tror det også er muligheter der. I alle grupper finnes det tilgjengelige menneskelige ressurser som ikke er godt nok utnyttet. Utfordringen er bare å gi disse mulighetene. Da må det økonomiske incitamenter til. Jeg opplever det slik at Regjeringen er svært opptatt av innovasjon, og det er bra. Den er også opptatt av at det skal skapes nye arbeidsplasser og nye produkter. Men da må man ikke kutte i tilskuddene til Innovasjon Norge, slik det nå er foreslått i revidert nasjonalbudsjett. De trenger alle de pengene som det er mulig å framskaffe til et så godt prosjekt. Arbeidsmarkedstiltak er viktig også for disse gruppene, slik at de kan forberede seg til på nytt å gå inn i arbeidslivet. Her bør innovasjon og det å inspirere til å skape egne arbeidsplasser også være et viktig virkemiddel. I min hjemkommune, Asker, er det skapt en møteplass hvor arbeidsledige kan få bistand og inspirasjon til å starte egne bedrifter, et inspirerende miljø, økonomisk hjelp og hjelp til å komme over kneiken, det å starte selv. Kanskje en også finner nye kompanjonger på slike steder. Det har vi sett muligheten til. Interpellanten tok opp ungt entreprenørskap. Jeg har hatt muligheten til ved flere anledninger å sitte i juryen på noen av disse arrangementene, først og fremst i Akershus, men i år satt jeg i en av juryene på norgesmesterskapet. Utrolig morsomt! Maken til ungdom som en møter i disse bedriftene, skal man lete lenge etter. Men de må følges opp! De starter en bedrift, driver den et helt år, og så avvikles den. Da må de følges opp, slik at de har muligheter når de skal starte opp for seg selv. Noen må ta tak i dem, for der finnes det så mye ressurser som vi kan glede oss over i tiden framover. Gode arbeidsgivere som gir rom for at kreative ansatte får anledning til å tenke og utfolde seg, er viktig. Det å glede seg til å gå på jobben tror jeg er det beste middelet mot sykdom, i hvert fall mot de psykiske lidelsene. Det er ikke alle som gjør det. Det er ikke alle som har det så morsomt som oss, som i de fleste tilfeller gleder oss til å gå på jobben. Olaf Gjedrem og jeg har en lidenskap sammen, fysisk aktivitet, og jeg er enig med Gjedrem: Dersom det kan være mulig for folk å trene i arbeidstiden, slik som vi kan gjøre her på Stortinget i pausene, vil også det bidra til at man får det mye bedre. Det å være i god form og ha godt humør gir også pågangsmot og mulighet til å skape nye bedrifter.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2004-05-13:
Det er for tiden mye fokusering på innovasjon og det å skape nye arbeidsplasser og bedrifter, slik at vi blir konkurransedyktige i et lengre perspektiv. Samtidig har vi et arbeidsliv som preges av at viktige grupper holdes utenfor, eksempelvis nyutdannede akademikere, funksjonshemmede og innvandrere. Samtidig øker antallet uføretrygdede. Hva slags virkemidler kan vi da ta i bruk for i større grad å koble de tilgjengelige menneskelige ressursene med behovet for nyskaping? Hvert år samler Dagbladet en jury som skal finne de mektigste kvinnene i Norge. En som alltid står på den listen er fagforeningsleder Gerd-Liv Valla. Jeg synes det er trist at Norges mektigste kvinne samtidig er landets største bremsekloss for nyskaping. Jeg vil berømme representanten Gjedrem fra Kristelig Folkeparti for å fokusere på hvor viktig innovasjon er for å få flere i arbeid. Det beste tiltaket, etter min mening, er å få Gerd-Liv Valla til å forstå hvor viktig endringsvilje er for å få et innovativt næringsliv. Det er mange nivåer å bli holdt utenfor arbeidslivet på. Mange kvinner føler de blir holdt utenfor viktige stillinger i norsk næringsliv. Dette er et veldig relevant spørsmål i forhold til det representanten Gjedrem tok opp. Vi trenger et næringsliv med større evne til innovasjon. Kvinner vil ikke bidra til det fordi de er kvinner, men fordi de er dyktige og ofte mer kreative enn hva mannfolk er. Vi i Høyre vil støtte opp om dem som sørger for arbeidsplasser og bygger det framtidige Norge. Vi som politikere må legge til rette for entreprenørskap, og vi må legge til rette for bedriftsetableringer. Men vi må også legge til rette for de gruppene som i dag blir holdt utenfor, slik at de også får muligheten til å være med og skape. Skal vi få et innovativt næringsliv, må vi også utnytte den kompetansen som kvinner sitter på. Da trenger vi også andre mektige kvinner enn bare fagforeningsleder Gerd-Liv Valla.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Det er på mange måter en både sammensatt og omfattende interpellasjon som interpellanten reiser i dag. Men Regjeringen, i hvert fall ifølge dem selv, kom i fjor med en visjon som heter «Fra idé til verdi». Nå nylig kom Regjeringen med en ny visjon, som gikk på utdanningssystemet. Man skulle gjøre utdanningssystemet til det beste i verden når det gjaldt nyskaping og innovasjon, og i forhold til elevbedrifter og ungdom. Men hva med den viktigste utfordringen? Hva skjer når ungdommen kommer ut etter utdanningen og skal ut i næringslivet? Hvilket system møter de da, de som skal praktisere gründerverket, entreprenørskapet? Jo, de møter et skatteregime, et konsesjonssystem og et virkemiddelapparat som egentlig i mange sammenhenger er med på å hemme entreprenørskap og ikke fremme det. Jeg tror at noe av det viktigste framover vil være å gjøre det motsatte, ved at man får starte med å fremme entreprenørskap, ved at man får tilrettelagt system som stimulerer gründere og andre næringsaktivitører ute i det ganske land. Et annet stort problem ser vi ute i distriktene, der konsesjonsbetingelsene er med og hindrer nyskaping. Vi har masse naturressurser som kunne ha vært tatt i bruk, som mange gründere, mange med gode tanker og ungdommer ønsker å ta i bruk, men de møter et system som er fastlåst, og som ikke gjør det mulig for dem å ta tak i den verdiskapingen og bruke den kompetansen som de sitter inne med. La meg også få lov til å berøre noen andre områder. Jeg er svært fornøyd med at det obligatoriske introduksjonsprogrammet har kommet på plass. Det skal bli artig å følge det til høsten. Fremskrittspartiet har etterlyst dette i snart 20 år. 1983 var første gang vi fremmet disse tankene. Derfor er det nå svært gledelig at vi kommer i gang med det, og istedenfor å kritisere at det ikke har skjedd noe tidligere, får man vel støtte seg til det gamle ordtaket om at det er bedre sent enn aldri. Jeg har også lyst til å fokusere litt på de funksjonshemmede. Det er mange unge funksjonshemmede, og jeg har selv møtt en del av dem som ønsker seg ut i arbeidslivet, som ønsker å være inkludert i næringslivet, men som ikke blir tatt med inn på grunn av at man ikke er i stand til å tilrettelegge godt nok for dem. Men den største utfordringen ligger kanskje hos oss, i det offentlige, staten, når man ser på at den bare har 0,7 pst. funksjonshemmede ansatt.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-15:
Jeg vil på vegne av representantene Karin Andersen, Ingrid Fiskaa, May Hansen og meg selv få sette fram et forslag om kartlegging av det reelle behovet for praktisk bistand i hjemmet til foreldre i forbindelse med fødsel i landets kommuner.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Som eg viste til i innlegget mitt, er denne innstillinga nok eit eksempel på kva eit samarbeid mellom Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet kan føra til. Eg er ikkje i tvil om at dersom vi fekk gjennomslag for dei prioriteringane som vi står saman om, så ville det vera til beste for svært mange enkeltmenneske, og det ville vera til beste for svært mange byar og bygder i dette landet. Så er det slik at det skal vera eit stortingsval. Det er viktig for Senterpartiet at vi går til val som sjølvstendige parti, og om valresultatet viser eit styrkt senterparti, er det viktig for oss at vi får setja vårt stempel på dei eventuelle forhandlingane som skal vera etterpå.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Eg set pris på at Høgre les høgt frå Senterpartiet sine merknader. Eg vil rå til at blir gjort endå oftare. Så til spørsmålet om ikkje Senterpartiet ser korleis utviklinga går. Det gjer vi så absolutt. Vi er glade for at det er lyspunkt når det gjeld arbeidsliv og sysselsetjing, men vi er jo langt frå fornøgde med dagens tilstand. Det har komme fleire utgreiingar i den aller seinaste tida som vi meiner så absolutt viser kor viktig det er med ytterlegare offensiv, anten vi snakkar om Distriktskommisjonen eller Handlingsromutvalet. Det er eit faktum at det er langt fleire enn på lenge som fell utanfor i dette landet, og når vi diskuterer kommunesektoren sitt budsjett, må eg seia at det viktigaste tiltaket vi kan komma med, er å styrkja kommunane, for å sikra ein betre skule og ei meir verdig omsorg. Eg stiller meg heilt uforståande til at Høgre kan seia at det går godt på det feltet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Av og til blir det framstilt som om grunneigarar og bønder ikkje har samfunnssolidaritet. Det vil eg tilbakevisa på det sterkaste, jf. den dugnadsånda som er gjeldande i svært mange distrikt i dette landet. Så når det gjeld valfridom: Det som er det viktige for Senterpartiet, er å sikra at det er eit tilbod den dagen den enkelte har bruk for det, at det er moglegheit for ei verdig omsorg. Vi trur faktisk det er det beste både for dei tilsette, for dei som har bruk for omsorg, og for dei pårørande at det er stabilitet rundt dette og ikkje det sjansespelet som dei no har drive på med f.eks. i Oslo, der folk stiller som private tilbydarar og så trekkjer seg. Det blir inngått avtalar som blir brotne midt i perioden, nettopp fordi dei ikkje klarer å fylla dei forpliktingane dei har gått inn på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Det er ille å lytta til ein representant som er heimehøyrande i Sveio, og som kjem med ei så lettvint framstilling av kva kommunane i dag slit med. Ho gjer visittar til diverse parti, herunder òg Senterpartiet, og framstiller det som om situasjonen ikkje er spesiell ved inngangen til 2005. Då vil eg berre minna om det som Regjeringa sjølv skriv i kommuneproposisjonen: Netto driftsresultat for kommunesektoren har i inneverande stortingsperiode variert mellom 0,5 og 0,9 pst. årleg. Det er altså langt under det tilrådde nivået på 3 pst. Det er ein tydeleg indikasjon på manglande økonomisk balanse, og det er ein tydeleg indikasjon på det manglande samsvaret som no er mellom oppgåver og midlar. Det er ei dramatisk forverring i høve til slik det var då denne regjeringa tok over. Eg håper Venstre merkar seg dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Statsråden er uvanleg sjølvtilfreds med Regjeringa sitt opplegg for 2005. Ho finn grunn til å minna Stortinget om at det snart er jul. Det vert til og med sagt at ho i denne debatten skriv julekort. Regjeringa sitt manglande opplegg for 2005 gjer at ikkje alle vanskelegstilte i dette landet kan delta i denne julegleda. Det er rett at det aldri før har vore brukt meir pengar t.d. i kommunesektoren. Men det er òg rett at det er svære utfordringar som ikkje blir innfridde, ikkje minst overfor enkeltpersonar som treng hjelp og oppfølging. Kva er Høgre sin strategi vidare? Er det å redusera gapet mellom oppgåver og midlar i kommunesektoren, eller skal vi halda fram på same måten og håpa på ein bergingsaksjon – ikkje frå Kristeleg Folkeparti, men frå Framstegspartiet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Lat meg replisera til førre replikksvar at det faktisk ikkje er slik at heile Stortinget er fornøgd med Regjeringa si satsing når det gjeld fattigdom. Tvert imot er det eit stort mindretal på Stortinget som meiner at det skal satsast meir aktivt både på ein sosial bustadpolitikk, på å få fleire i arbeid, på betre offentlege tenester, på eit meir finmaska tryggingsnett i staden for det grovmaska som Regjeringa legg opp til, på eit meir rettferdig skattesystem og ikkje minst på ein betre kommuneøkonomi. Så til mitt spørsmål, for det går på statsråden sine spørsmål når det gjeld utviklinga vidare, om det er ei heldig utvikling at arbeidsløysa går ned. Sjølvsagt er det det. Men synest statsråden det er ei god utvikling at Noreg har gitt fleire arbeidsløyve etter EØS-utvidinga den 1. mai enn dei andre nordiske landa til saman? Er det ei bra utvikling at det kjem fleire og fleire og fortrengjer norske som treng arbeid?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Eg ber om ordet for å fremma forslag nr. 32, som herved er teke opp. Så føler eg behov for å kommentara noko som framgår av budsjettproposisjonen, og som komiteen ikkje har kvittert ut, nemleg at statsråd Høybråten har bedt lovavdelinga i Justisdepartementet om ei ny vurdering av staten sitt ansvar på sokkelen dei fyrste åra. Lovavdelinga si vurdering er altså ei orientering som ligg i budsjettet, og det er ei sak som komiteen har valt ikkje å ta opp. Frå mi side ser eg det slik, og det er nok slik for fleire i komiteen, at det er ei sak som vil bli reist i annan samanheng, så eg finn grunn til å streka under at det er ikkje grunnlag for å ta det at komiteen ikkje følgjer opp, som ein aksept av det som der står. Så vil eg berre fylla ut på to område. Det eine er det som gjeld arbeidskraft i og utanfor Noreg. Det er stadig ei utfordring på den eine sida å vera for å mjuka opp spesialistreglane, som Senterpartiet er, og òg la nokre av dei som får avslag på opphald på humanitært grunnlag, få moglegheit til å søkja om arbeid frå Noreg, og på den andre sida handtera den uroa som no er i forhold til sosial dumping. Vi er glad for at departementet har sørgt for fleire midlar til Arbeidstilsynet. Vi veit at dei har bedt om endå meir. Vi trur òg Petroleumstilsynet skulle hatt meir midlar, og fremmar forslag om det, ut frå ein situasjon der ein har eldre som blir støytte ut av arbeidslivet, der ein har funksjonshemma, der ein har stor arbeidsløyse blant innvandrarane, og der ein til og med no kan stå i fare for ikkje å ha moglegheit til å skaffa nok lærlingplassar. Då er det viktig at Arbeids- og sosialdepartementet følgjer veldig nøye opp overfor dei instansane som skal føreta kontroll med arbeids- og lønnsforhold. Til slutt til kommunalministeren: I samband med det integreringstilskottet som no blir fjerna, er det sendt eit brev frå bl.a. Kvinnherad kommune, der dei gjer det heilt klårt at det vil gjera busetjing vanskeleg både hjå dei og i fleire andre kommunar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
I 1979 var Noreg eit av signaturlanda i Genève-konferansen for å busetja vietnamesiske båtflyktningar etter Vietnamkrigen. I 1989 deltok Noreg i ein ny konferanse. Denne munna ut i ein eigen plan for busetjing av vietnamesiske flyktningar, ein plan som vart avslutta i 1996. I 2004 held nærare 2 000 frå denne gruppa framleis til på Filippinane, med svært avgrensa rettar. 29 familiar – kanskje nærare 100 enkeltpersonar – har familie i Noreg, men ikkje nær nok til familiegjenforeining. Kommunalkomiteen besøkte UNHCR i Genève i vår. Det var sterkt, synest eg, å bli stilt ansikt til ansikt med Fridtjof Nansen-statuen i foajeen i UNHCR sin hovudbygning. Eg for min del vart mint om Sigbjørn Obstfelder sitt dikt der han spør: «Kan speilet tale?» Der seier han at spegelen ser på deg kvar morgon og spør: «Er du ren?/ Er du tro?» Eg synest Fridtjof Nansen står i UNHCR i Genève og spør norske folkevalde: Er du i pakt med dei humanitære tradisjonane som eg var med på å leggja grunnlaget for? UNHCR seier at denne gruppa ikkje fell inn under flyktningkonvensjonen. Dei blir heller ikkje vurderte å skulla trenga vern i eit tredjeland. Men UNHCR erkjenner at dette er ei gruppe som har hatt eigne vanskar i lang tid, og difor seier dei at det er ein sterk humanitær gest av Noreg å ta imot sin del av denne gruppa. Senterpartiet står ved det forslaget som vi var med på å fremma i vår. Det var grundige rundar på førehand i ulike parti før forslaget endeleg vart fremma, finsikting av kva som skulle skrivast, slik at vi var trygge på at vi hadde eit breitt fleirtal og ikkje skapte unødig håp. Vi meiner at vi på same måten som Australia, USA, Storbritannia og andre land skal førebu arbeids- og opphaldsløyve på humanitært grunnlag, etter ei særlov. Senterpartiet var ueinig med Regjeringa då dei reduserte talet på kvoteflyktningar frå 1 500 til 750. Vi er nøgde med den utvidinga som skjer til neste år, og at det er varsla ytterlegare utviding. Vi er ueinige i den utveljingspolitikken som Erna Solberg no ser ut til å gjera seg til talsperson for. Det blir alltid avvegingar når det gjeld kven som er mest trengande, men det er jo talet på kvoteflyktningar og regelverket elles som er viktigast med tanke på slike avvegingar. Det vi no gjer, er at vi bidreg til opprydding etter Vietnamkrigen. Vi gjer det mogleg for nærare 100 enkeltpersonar med familietilknyting til Noreg å få ein ny start. Dette er eit eingongsvedtak, og Senterpartiet håpar inderleg at dette blir vedteke. Vi føreset at departementet set på fullt trykk, får fram ei særlov til Stortinget før slutten av april og set i gang andre nødvendige førebuingar, slik at vi får ei verdig avslutning på denne saka for nokre av dei enkeltpersonane som vart ramma etter Vietnamkrigen. Eg må til slutt seia at eg er ein smule overraska over Arbeidarpartiet, for det er jo slik frå sak til sak at ein stiller spørsmål frå Stortinget si side, og at ein får statsråden si vurdering. Til sjuande og sist blir det i mange saker ei politisk avveging, og ein tek så ei avgjerd. Det er jo det vi gjer i denne saka.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Det skal ikkje vera tvil om at frå fleirtalet si side har vi lagt vekt på, etter statsråden si tilråding, ei særlov, nettopp for å få fram at det er andre omsyn enn behov for vern som er lagde til grunn. Mitt spørsmål vil då vera: Kva er det som er statsråden sin hovudgrunn for å avvisa dette forslaget? Er det det at det blir gjort eit unntak for ei gruppe gjennom ei eiga særlov, eller er det det at ho er uroleg for at dette kan få konsekvensar for andre grupper? Og til det siste: Det er klårt sagt frå fleirtalet at det ikkje skal få konsekvensar for andre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-12-15:
Nei, eg trur presidenten har oppklart dette. Etter merknadene skal det vera Høgre og Kristeleg Folkeparti som skal stemme for forslaget frå mindretalet.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Det har vært ulike signaler den siste tiden fra deler av Senterpartiet om viljen til samarbeid i en ny solidaritetsregjering sammen med Arbeiderpartiet og SV. Men bare på denne delen av statsbudsjettet kunne vi ha oppnådd mye sammen dersom vi hadde hatt flertall på Stortinget. Vi ville fått 3 000 flere tiltaksplasser, slik at flere arbeidsledige kunne komme tilbake i jobb, vi ville fått på plass en ungdomsgaranti som sikret langtidsledige under 25 år arbeid, tiltaksplass eller utdanning, vi ville økt satsingen på skole og omsorg i kommunene med flere milliarder kroner neste år, og vi ville fått flertall for en forpliktende plan for oppretting av den økonomiske ubalansen i kommunesektoren. Senterpartiets leder, Åslaug Haga, sa tidligere i høst at Senterpartiets deltakelse ville gi et slikt samarbeid en profil hvor sentrumsverdiene knyttet til desentralisering av makt, privat initiativ og bygde- og kystinteresser blir ivaretatt. Deler representanten Meltveit Kleppa disse positive oppfatningene?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Kristelig Folkeparti gikk i 2001 til valg på å være garantisten for at skattekutt ikke skulle gå på bekostning av satsing på skolen. Men hva har skjedd siden? Hver eneste høst har kommuner måttet kutte i skolebudsjettene, mens skattelettelser har kommet i milliardklassen. Det har vært ganske store summer. Kristelig Folkeparti gikk også til valg på at statstilskuddet til kulturskoler skulle økes, men i Gaular kommune er kulturskolen blitt lagt ned på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Kristelig Folkeparti har måttet få hjelp både av Arbeiderpartiet og til og med av Fremskrittspartiet for å øke bevilgningene til kommunene de siste årene. I høring i komiteen med ordførere som stod bak oppropet «Nok er nok», uttalte representanten Østberg at han var enig i at det er mangel på penger i kommunene. Det er også Arbeiderpartiet enig i. Vi mener at kommunene trenger mer penger, og bevilger også det. Mitt spørsmål blir: Er representanten Apelthun Sæle enig med representanten Østberg, som er ordfører for saken om kommuneøkonomien?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Det er slik at mange flyktninger og asylsøkere ønsker å komme til Norge. Derfor hviler det også et tungt ansvar på oss, at vi håndterer asyl- og innvandringspolitikken både rettferdig og riktig. Arbeiderpartiet har basert mye av sin konklusjon på de opplysninger som framkom i brevet fra statsråden til komiteen. Imidlertid er noen av de forhold statsråden har trukket fram, fra flere hold, bl.a. Dagbladet i går, blitt imøtegått. På denne bakgrunn vil jeg gjerne fra denne talerstolen ha en bekreftelse fra statsråden på at hun fortsatt går god for de opplysningene som har kommet fram til kommunalkomiteen i brevs form. Og så er jeg overrasket over Venstre, som sier at de er skuffet over Arbeiderpartiet. Da synes jeg de først burde rydde i egen regjering, for det hadde også blitt flertall sammen med Høyre.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-15:
Jeg vil bare veldig kort si noen få ord om forslaget fra representanten Simonsen. Arbeiderpartiet er enig i at forslaget skal avvises. Et tilnærmet likt forslag ble fremmet for to år siden og avvist. Forskjellen mellom de to dokumentene er at mens det den gang het at man skulle opprette lukkede mottak for særskilte grupper, er forslaget nå at det skal opprettes lukkede mottak for samtlige asylsøkere, samt at asylsøkere som kommer hit, skal merkes elektronisk. Det er grunn til å spørre: Hva blir det neste fra representanten? Arbeiderpartiet mener at det kan være grunner for å ha et differensiert mottaksapparat. I budsjettet for neste år gikk også komiteen inn for det og for at det skal opprettes mottak for å følge opp beboere med særskilte behov. Det skal nå altså opprettes mottak som har tilstrekkelig med faglige ressurser, og som er døgnbemannet. Det er nødvendig. På den måten kan vi bedre ivareta asylsøkere som trenger psykiatrisk behandling. Arbeiderpartiet ser at det også kan være andre grupper som det kan være behov for å opprette spesielle mottak for. Det får Stortinget rikelig anledning til å drøfte over nyttår, i forbindelse med bl.a. St.meld. nr. 49 for 2003-2004 og andre saker som Stortinget skal behandle utover vinteren og våren.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-12-15:
Regjeringen har ført en økonomisk politikk som virker. Næringslivet går nå bedre og signaliserer optimisme, arbeidsledigheten går nedover, det er lav rente og bedre kronekurs. Dette kommer både enkeltpersoner, kommuner og næringslivet til gode. Men så leser jeg i Senterpartiets hovedprioriteringer i dette budsjettet: «I ein situasjon der arbeidsløysa er høg og næringslivet slit, er det viktigare enn nokon gong å satse målretta på utvikling i heile landet.» Er det nå sånn at Senterpartiet ikke ser at pilene peker i bedre retning? Er det sånn at Senterpartiet ikke erkjenner, som FN sier, at Norge er verdens beste land å bo i? Ser ikke Senterpartiet at vi lever i et velstandssamfunn der vi ivaretar verdiene og får en bærekraftig utvikling?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-12-15:
I Dokument nr. 8:92 for 2003–2004 fremmes det forslag om at Regjeringen skal «vurdere å utvide kvoten med inntil 87 overføringsflyktninger for å ta imot de vietnamesiske båtflyktningene på Filippinene med nære slektninger i Norge». Forslagsstillerne forutsetter at antall kvoteflyktninger økes, slik at en eventuell løsning ikke går på bekostning av eksisterende kvote. Alle partier, med unntak av Høyre, står bak forslaget. Jeg skal innledningsvis gi en kort redegjørelse for forslaget. I 1979 var Norge et av signaturlandene i Genève-konferansen for å bosette vietnamesiske båtflyktninger etter Vietnamkrigen. I underkant av 2 000 vietnamesere fra den tidligere gruppen av flyktninger holder fortsatt til på Filippinene. Disse anses ikke å være reelle flyktninger, og de har ikke krav på asyl etter internasjonale regler. De fleste regnes for å være statsløse, men norske myndigheter antar at de ved retur til hjemlandet likevel vil bli akseptert som vietnamesere. Forslagsstillerne hevder at 87 av disse har familie i Norge, men ikke så nær familie at de kommer innunder regelverket for familiegjenforening. Komiteens behandling har fått som resultat at Høyre og Arbeiderpartiet sier nei til å ta imot gruppen av vietnamesiske båtflyktninger, mens Fremskrittspartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet «ber Regjeringen innen utgangen av april 2005 fremme forslag til en tidsbegrenset særlov som kan gi hjemmel til opphold i Norge». Det forutsettes at de vietnamesiske båtflyktningene tas innenfor kvoten for overføringsflyktninger. Dette er en følelsesladet sak, som vekker sterkt engasjement hos så vel forslagsstillerne som andre involverte. Det må allikevel påpekes at diskusjonen til tider har bygd på et noe ukorrekt faktagrunnlag. Regjeringen har i sitt svar til forslagsstillerne tilbakevist at de gjenværende vietnameserne har behov for beskyttelse eller gjenbosetting i tredje land. Dette bekreftes av ambassaden i Manila og av FNs høykommissær for flyktninger. Vietnameserne har anledning til å vende tilbake til Vietnam uten å risikere noen form for forfølgelse. Høyre vil framheve hvor viktig det er å opprettholde den praksis å gi opphold til dem som trenger det mest, og at vi likebehandler personer som søker opphold. Dette er prinsipper som bør stå sterkt. I denne saken bryter flertallet med dette, selv om de vet at det finnes flere eksempler på grupper som lever i eksil under lignende eller verre forhold rundt om i verden. Det er en kjensgjerning at vi ikke kan hjelpe alle som har behov for beskyttelse. Det er derfor svært viktig å ha klare linjer når de vanskelige prioriteringene skal gjøres. Høyre sier ikke at den gruppen som her omtales, ikke vil få det enda bedre i Norge enn på Filippinene, men det gjør det ikke riktigere å fortrenge personer som har større behov for å finne en trygg havn her i landet. Høyre ønsker en asyl- og innvandringspolitikk som er bygd på klare hovedlinjer, hvor de tøffe prioriteringene blir tatt på grunnlag av hvem som har størst behov for beskyttelse, og ikke ut fra hvem som roper høyest. Høyre går imot innstillingen og anbefaler at forslaget ikke bifalles.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-12-15:
I Dokument nr. 8:4 fra stortingsrepresentant Jan Simonsen foreslås det å innføre en ordning med lukkede mottaksleirer for asylsøkere. Videre ber representanten Regjeringen vurdere å innføre en ordning der asylsøkere som beveger seg utenfor mottaksleirene, kontrolleres ved hjelp av elektroniske brikker. Det er et bredt flertall i komiteen som ikke ønsker å gå nærmere inn på forslagsstillerens premisser i denne saken, og jeg skal kort skissere tre hovedargumenter: For det første mener alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, at forslagene er uforenlige med hovedlinjene i den norske flyktningpolitikken. Det har vært, og er fortsatt, tverrpolitisk enighet om at mottakssystemet skal være åpent. Det er ikke kriminelt å søke asyl, heller ikke om man ikke oppfyller kriteriene for å få oppholdstillatelse. For det andre er begge forslagene svært problematiske i forhold til både Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen og Barnekonvensjonen. Og for det tredje finnes det ikke en lovhjemmel for noen av forslagene. Liknende forslag har dessuten blitt nedstemt tidligere av dette stortinget. Andre tiltak vil kunne ivareta intensjonen i forslaget. Kommunalministeren skriver i sitt brev til komiteen at det vurderes tiltak for i større grad å kunne forvare asylsøkere som har begått kriminelle handlinger. Asylinstituttet må imidlertid bevares, det er misbruket vi må komme til livs. Avslutningsvis vil jeg bare si at det er tankevekkende ord kommunalministeren avslutter sitt brev med, når hun skriver at hun ikke vil kunne støtte forslagene «verken på prinsipielt, moralsk, juridisk, økonomisk eller praktisk grunnlag». Dette bør være ord til ettertanke.