Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Spørsmål om hvordan vi skal få ned bruken av tvang i psykisk helsevern, er viktig. Tvang brukes i altfor stort omfang i dag, og dessverre har vi ikke lyktes i å få ned tvangsbruken overfor grupper som psykisk utviklingshemmede, rusmiddelavhengige, psykisk sjuke og demente i stor nok grad. Vi vet også en del om at tvang, særlig i psykiatrien, er sterkt knyttet til sosiale ulikheter og bostedsløshet. For eksempel er det slik at så mange som om lag 40 pst. av dem som er under tvungent psykisk helsevern, ikke har egnet bolig. Det kan vi ikke akseptere. Jeg vil understreke at jeg fullt ut støtter forslagsstillernes intensjoner om å redusere bruk av tvang i psykisk helsevern. Alle de talere jeg har hørt så langt i debatten, sier det samme. Mest mulig frivillig behandling har jo vært et tydelig mål i opptrappingsplanen helt fra begynnelsen av, og gjennom hele perioden har det vært jobba med å få ned bruken av tvang, både med og uten innleggelse, og å få ned bruken av tvangsmidler. Regelverket er som kjent nå revidert, og vi stiller sterkere krav til registrering av tvang enn det som har vært tilfellet tidligere. I 2006 la jeg på vegne av Regjeringa fram en egen tiltaksplan mot tvang som et ledd i dette arbeidet. Denne planen har fire hovedmål. For det første at vi må øke frivilligheten i behandlinga. Jeg trur også, som flere har vært inne på, at det er veldig viktig at man har tiltak som gjør at man får hjelp veldig raskt. For det andre må man kvalitetssikre bruken av tvang. For det tredje må vi få økt kunnskap, og for det fjerde bedre dokumentasjon av tvangsbruk. Vi vil ha enda mer brukermedvirkning. Vi vil ha mer mestring av eget liv, og vi vil ha mer desentralisering av tjenestetilbudet. Dette er forhold som i seg sjøl bygger opp under økt frivillighet og redusert tvangsbruk, trur jeg. Videre skal vi etablere et nasjonalt nettverk for kunnskapsutvikling og forskning på bruk av tvang i psykisk helsevern, og vi er i gang med et prosjekt om brukerorienterte alternativer til tvang, hvor seks akuttavdelinger deltar. Vi har også flere tiltak for å få bedre dokumentasjon og for å kvalitetssikre bruken av tvang i større grad. Jeg vil også legge til, slik også andre talere har gjort, at menneskesyn, etikk og verdier er temaer i grunn-, videre- og etterutdanning av helsepersonell, og det må det nok også være enda mer fokus på i tida framover. Etiske problemstillinger har fått økt oppmerksomhet i helsetjenesten, bl.a. gjennom de klinisk-etiske komiteene som nå er etablert ved nesten alle landets helseforetak. Disse komiteene skal jo bidra til å øke de ansattes kompetanse i klinisk etikk, og de skal drive veiledning i etiske spørsmål. Bruk av tvang er et sentralt tema i disse komiteenes arbeid. Som varslet i St.prp. nr. 1 for 2007-2008, skal vi i disse dager oppnevne en arbeidsgruppe som skal vurdere problemstillinger knyttet til spørsmål om tvangsbruk. I den forbindelse tar jeg sjølsagt med meg de signaler som har kommet i denne debatten. Det er helt sjølsagt at brukerne vil ha en helt sentral plass, slik flere talere har vært inne på. Denne gruppen skal bl.a. vurdere om det kan være hensiktsmessig med nye tiltak i planen, herunder om det er aktuelt å vurdere vilkårene for behandling med legemidler uten eget samtykke. Arbeidsgruppas mandat vil også omfatte en vurdering av både de juridiske, kliniske og etiske problemstillingene. Den aktuelle debatten om tvang i psykiatrien viser at fagfolk, pårørende og pasienter kan ha ulikt, men nyansert syn på disse problemstillingene. Derfor vil sjølsagt representanter for alle disse gruppene bli invitert med i dette arbeidet. Vi trenger mer kunnskap, forskning og utredning om bruk av tvang og spørsmål rundt dette. Jeg er glad for at denne arbeidsgruppa nå kommer i gang i veldig nær framtid. Målet må være å rette oppmerksomheten mot hvordan vi i fellesskap skal greie å gi verdig og god psykisk helsehjelp til mennesker i en svært vanskelig livssituasjon. Til slutt: Jeg har merket meg komiteens merknad og det som er sagt fra talerstolen i dag, når det gjelder undervisningsmateriell. Jeg ser også helt klart det behovet som er for slikt materiell med fokus på menneskerettigheter, materiell til bruk for helsepersonell innenfor omsorg for demente, psykisk sjuke og psykisk utviklingshemmede. Det vil være et naturlig tema å følge opp, både for denne arbeidsgruppa og for helsedirektoratet.