Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-08:
Vi står nå midt oppe i en slags form for dekonstruksjon av statskirken, og det er et spennende, vanskelig og nødvendig arbeid. Et moderne samfunn preget av mangfold når det gjelder tro og livssyn, holder seg ikke med en egen statskirke eller en egen statsreligion. Men samtidig skal et moderne samfunn ha et offensivt og positivt forhold til tro og livssyn – det skal ikke abdisere i forhold til tro og livssyn, for tro og livssyn er viktige elementer for enkeltmennesker og dermed også for et samfunn. Det som er viktig, og det er understreket av dem som har hatt ordet så langt, er at man har en likeverdig respekt for og gjerne også nysgjerrighet overfor ulike tros- og livssynssamfunn. Det er ikke bestandig debattene omkring det temaet er preget av det. På mange måter tilhører tro og livssyn en viktig del av – skal vi kalle det – infrastrukturen i et samfunn. Det er noen systemer, noen ritualer, som må være på plass, og som vi er avhengige av gjennom hele livet. Dette poenget er svært viktig å ha med seg i det store endringsarbeidet som bl.a. kirkeforliket nå innebærer, og vi møter det nå på en tydelig måte i forbindelse med gravferd. For er det noe som må fungere effektivt, som må fungere godt, og som må fungere med verdighet og respekt, er det nettopp alle systemer rundt dette med begravelse, for det råker oss i en situasjon der vi er særlig sårbare. Vi trenger et fellesskap og noen systemer som fungerer godt når vi kommer opp i den situasjonen. Jeg synes at det som er framlagt her i dag, på en veldig god måte tar inn over seg de endringer som samfunnet vårt nå står midt oppe i. Slik sett synes jeg på mange måter at vi består syretesten, og det går på at vi virkelig viser – prøver i hvert fall oppriktig å vise – at vi møter de ulike behov og forestillinger hvert enkelt livssyn og hver enkelt religion har omkring dette med begravelser. Vi er nok ikke helt i mål ideelt sett. Med utgangspunkt i SVs eget arbeids- og prinsipprogram kunne vi nok ha tenkt oss at vi hadde kommet noe lenger, bl.a. når det gjelder dette med lokal gravferdsmyndighet, at den var mer nøytral enn det forslaget vi kommer til å vedta her i dag. Men poenget framover – og det synes jeg Svein Harberg var inne på på en god måte – er at det nå utvikles god lokal praksis på dette området, og det er ingen grunn til å tro at det ikke vil skje. Det er så mange gode folk der ute som nettopp har vist at man viser respekt for ulike tros- og livssynssamfunn, og man vil i enda større grad skjerpe seg på dette området med de endringer som ligger i framlegget her i dag, og som ligger i hele denne diskusjonen omkring kirkeforliket. For det er jo nettopp ved i enda større grad å få på plass denne rausheten, denne imøtekommenheten, særlig i møtet mellom lokal gravferdsmyndighet og de ulike tros- og livssynssamfunn, at vi virkelig skal få dette til å fungere på den gode måten som vi alle er ute etter i denne saken. En av de litt krevende oppgavene som det lokale Norge eller Kommune-Norge nå står overfor, er dette med livssynsnøytrale seremonirom. Og der tror jeg kanskje at vi ut fra høringsinstansene har overdrevet problemet litt, for det inntrykket jeg har, er at de fleste har en veldig raus tilnærming til hva slags type rom det skal være. Så i Kommune-Norge, der vi har mange gode samfunnshus, og der vi etter hvert får veldig mange gode kulturhus, burde det være mulig å løse dette på fleksible og gode måter, hvis vi nettopp legger til grunn denne rausheten som blir så viktig i denne forbindelse. Da er jeg ferdig med innlegget mitt. Så er jeg spent på den videre debatten. Jeg har også behov for å understreke at det har vært et interessant arbeid i komiteen, og at vi har hatt veldig mange gode høringsinstanser. Og som sagt er jeg særlig spent på den lokale praksisen som skal utvikle seg videre etter at vi har gjort våre vedtak i denne saken.