Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-11-11:
Rusomsorg og rusbehandling trenger forbedringer. Den offentlige hjelpeinnsatsen for mennesker med rusproblemer må ta utgangspunkt i den enkeltes behov, noe som for mange betyr behandling, langsiktig oppfølging og rehabilitering. Det er derfor viktig at ansvaret for tiltakene blir tydelig, og samtidig må rusmiddelmisbrukerens rett til behandling bli klarere enn dagens praksis viser. Dette kan kreve både handling og holdningsendring hos myndigheter og helsepersonell. Konsekvensen av langvarig misbruk setter rusmiddelmisbrukeren i en sykdomssituasjon. Det betyr at slike misbrukergrupper må få et tilbud på linje med andre pasientgrupper, i tillegg til behov for oppfølging på det sosiale området som bolig, arbeidstrening, opplæring osv. Arbeiderpartiet gav i forbindelse med behandlingen av Rusreform I, Ot.prp. nr. 3 for 2002-2003, uttrykk for stor skepsis mot å behandle rusomsorgen stykkevis og delt. Vi mente at det var viktig å se hele behandlingsapparatet i sammenheng. Dette var ikke flertallet enig i. Derfor har vi fått en slik todelt behandling. I debatten om Rusreform I sa Arbeiderpartiet klart fra om årsaken til vår bekymring for en todelt rusomsorg. Gjennom Rusreform I ble det klart at deler av rusomsorgen skulle statliggjøres. En del av rusinstitusjonene skulle bli statlige. De skulle komme inn under de statlige helseforetakene og slippe å forholde seg til stramme kommunale økonomiske rammer. Dessuten var det en åpenbar fare for at kommunene ikke ville makte å drive institusjoner. Rusmiddelmisbrukerne som skulle behandles på de statlige institusjonene, skulle bli pasienter, få pasientrettigheter og slippe kommunale egenandeler. Vi fryktet i forbindelse med behandlingen av Rusreform I at Regjeringen i forbindelse med Rusreform II skulle foreslå at resten skulle bli et kommunalt ansvar. Det fikk vi rett i. I hovedsak foreslår Regjeringen i Rusreform II at de institusjoner som ikke ble statlige som følge av Rusreform I, skal bli et kommunalt ansvar. Dette ville nettopp gi den todelingen vi fryktet. Institusjonene ville få en vidt forskjellig økonomi å forholde seg til, statlig eller kommunal. Men verst av alt var det at vi kunne få et klasseskille blant rusmiddelbrukerne: Er du avhengig av heroin og kan/bør behandles med f.eks. metadon, ja, da blir du statlig pasient med rettigheter og sikker økonomi. Er du blandingsmisbruker, blir du klient på sosialkontoret med få rettigheter og avhengig av varierende kommuneøkonomi. Dette har en samlet opposisjon hele tiden etter at Rusreform II ble framlagt gitt klart uttrykk for at en ikke ville akseptere. En konsekvens av Rusreform I er nemlig at også de andre institusjonene, altså under Rusreform II, blir statlige når først noen har blitt det. Det er denne konsekvens Regjeringen ikke tok ansvar for, og som det også var en nokså langvarig prosess i komiteen for å få på plass. Dette har ført til en prosess i Stortinget der et samlet storting nå er enig om at en todeling av rusomsorgen ikke er aktuell. Det er et godt resultat av behandlingen, uansett hvilket flertall eller mindretall en måtte høre til. Det betyr at vi får en full statliggjøring av rusomsorgen. Arbeiderpartiet mente at Regjeringens forslag ville skape uheldige vridningseffekter, med bakgrunn i ulik finansiering av institusjoner og behandlingsform. Behandling i statlige institusjoner under helseforetakene ville gi gratis behandling for pasient og kommune, mens spesialisert behandling i ikke-statlige institusjoner, dvs. de kommunale, ville måtte betales i sin helhet av rusmiddelmisbrukerens hjemkommune. Det betydde at en ofte kunne risikere å få en situasjon der spørsmålet om hvem som skulle betale, ville bli avgjørende for hvilken type spesialisert behandling som ble valgt. I verste fall kunne en bli vitne til at behandlingen ville falle bort på grunn av manglende finansiering, og taperen ville være den behandlingstrengende rusmiddelmisbrukeren. Når det gjelder organiseringen av rusbehandlingstilbudet i Oslo, mener Arbeiderpartiet at det primært burde gjøres et unntak fordi Oslo både som kommune og fylkeskommune har hatt en helhetlig rusomsorg som i det alt vesentlige har fungert bra. Det er etter vår mening uheldig å bryte med et helhetlig tilbud for å erstatte dette med et annet system. Vi ser også at det kan være noen vanskeligheter med å ha et eget system i Oslo og et annet system i andre deler av landet. Andre vil omtale forholdene i Oslo nærmere. Men la meg nå presisere at når Arbeiderpartiets syn ikke får flertall, vil det i neste omgang være uproblematisk for oss å støtte forslaget fra flertallet om full statlig overtakelse også av virksomheten i Oslo. Så vil jeg bare kort understreke, som også saksordføreren gjorde godt rede for, den retten en nå får til individuell plan for sitt behandlingsopplegg. Denne planen hjemles i sosialtjenesteloven. Individuelle planer vil sikre bedre brukermedvirkning, trygghet og forutsigbarhet for brukerne, samtidig som planen vil klargjøre ansvarsforholdene. Jeg tar med dette opp de forslag som Arbeiderpartiet har fremmet eller er medforslagsstiller til.