Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-09:
Det er forunderlig at man ønsker å snakke om saksgang og saksbehandling i stedet for å forholde seg til en konkret sak. Man skulle tro at de fleste forstår viktigheten av robuste lokalsamfunn i Finnmark, men dessverre erfarer vi at dagens regjering ikke tar sin oppgave med å bygge ut arbeidsplasser og lokalsamfunn alvorlig. Det er langt flere argumenter som taler for en oljeomlasting ved Kirkenes, enn det finnes argumenter imot. Grunnen til at fjordsystemet i Sør-Varanger kommune etter grundige, faglige vurderinger ble valgt for oljeomlasting, var nettopp at dette er regionens smuleste og sikreste farvann. Statslosene regner Korsfjorden, Bøkfjorden og videre Varangerfjorden som isfrie. Båter på opptil 350 000 dødvekttonn kan anløpe uten problemer. Kirkenes har den nødvendige infrastruktur, og avstanden mellom Norge og Russland er kort. Miljøgevinstene er helt åpenbare. Oljetankerne trekkes inn i smult farvann under kontrollerte forhold. Behovet for omlasting i åpent hav/rom sjø begrenses. Kystnær trafikkmengde av olje- og gasstankere langs kysten av Finnmark reduseres med 40 pst. Beredskapen i hele regionen ville blitt økt. Berlevåg, Båtsfjord og Varangerfjorden – Grense Jakobselv spesielt og Finnmark generelt – ville blitt tilført økt kapasitet med det mest moderne innen utstyr, teknologi og taubåtberedskap. Saken er ikke den at olje- og gasstransporten opphører langs Finnmarkskysten om Stortinget gir avslag på helårig oljeomlasting i Bøkfjorden. Tvert imot vil den isolert sett øke med 40 pst. med bakgrunn i avslaget. Behovet for å frakte olje og gass fra russiske oljefelt vil ikke avta med det første. Det vil tvert imot intensiveres. Og da har jeg ikke tatt med den økte beredskapen vi trenger, f.eks. taubåt- og lensekapasitet relatert til skipstrafikk i Nordøstpassasjen, som vil forkorte avstanden fra Kina, Japan og Korea til Europa, USA og Canada med 40 pst. Slik jeg ser det, har ikke Regjeringen evnet å tenke helhet og forutsigbarhet i behandlingen av denne saken. Det virker som om beredskap er noe vi skal tenke på mange år etter at kravet til økt beredskap faktisk er til stede. Regjeringen begrunner avslaget med hensynet til nasjonale laksefjorder. Nasjonale laksefjorder ble vedtatt av Stortinget for å hindre blanding av oppdrettslaks og villaks, ikke for å stanse oljeomlasting eller skipstrafikk. Har ingen fra de rød-grønne fattet dette? Hvorfor skal det akseptertes at fjorder som Trondheimsfjorden og andre nasjonale laksefjorder får tillatelse til trafikk og omlasting av olje og diesel, mens fjordsystemet i Sør-Varanger ikke blir gitt tillatelse? Da må vi huske på at både Trondheimsfjorden og Bøkfjorden som sådanne er nasjonale laksefjorder. Vi må ikke bli så teoretiske at vi tror at oljeomlasting teknisk sett er en meget komplisert sak. Oljeomlasting foregår hver eneste dag over hele verden, også i Norge. Nordområdene er viktige, og samarbeidet med Russland er av den største viktighet, hevder dagens regjering. Fremskrittspartiet er enig, men da er det umulig å forstå grunnlaget for avslaget. Dette ene pilotprosjektet mellom russiske, amerikanske og norske aktører, hvor rammekontrakten var på 6,4 milliarder kr, kunne ha blitt den tredje største industriavtalen i Finnmark. Forstår Regjeringen omfanget av det? Vedtaket om et nei til oljeomlasting gir ikke befolkningen i nord positive tilbakemeldinger fra Regjeringen. Det bygger heller ikke gode relasjoner til russiske og amerikanske næringsinteresser. Det vi derimot erfarer, er inkonsekvens, amatørskap og en fraværende satsing – de rød-grønne politikerne fortsetter den stemoderlige behandlingen som landsdelen i nord har opplevd de siste 50 årene, hvor fraflytting og vern er hovedingrediensene. Kanskje er det maktpolitisk bedre å dele ut krisepakker enn det er å etablere industri? Jeg tar opp vårt forslag.