trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-10:
Senterpartiet er for nasjonalstaten. Vi mener at nasjonalstaten er en suksess, at nasjonalstaten har vært den svakestes vern og har gjort at vi har skapt et fellesskap der demokratiet har fungert, som har gjort at alle har fått lov til å si sin mening, og at vi har følt et fellesskap. Det er en suksesshistorie. Det er helt rett: Vi er sterke motstandere av overføring av mer og mer makt bort fra stortingssalen over i multinasjonale avtaler. For det vi ser, er at hvis man tar bort makten fra stortingssalen, er det umulig å stille noen til ansvar. Vi mener at det på sikt skaper mer frustrasjon og mer motsetning. Derfor har vi vært kritiske til TTIP-avtalen, fordi vi mener at den – sånn som det ligger an til nå – vil overføre makt fra de nasjonale parlamentene, fra folk flest, til multinasjonale selskaper. Det er ikke veien å gå. Så er det noen som kritiserer oss for å være opptatt av at folk flest skal ha muligheten til å være med og påvirke sin egen hverdag. Til dem sier jeg: Få øynene opp for hva som skjer når for mange blir marginalisert! Det er resepten på mer konflikt. Resepten på mindre konflikt er mindre forskjeller, og at folks interesser blir tatt på alvor. Så skjønner jeg at Europabevegelsen skal finne trøst i målinger. Men hvis man ser på relasjonen til EU, er det ingen tvil om at vi som er på nei-siden, har hatt det norske folk i ryggen gang etter gang. Takket være det norske folk og ikke Høyre og ikke Arbeiderpartiet har vi ikke euro i Norge og er et selvstendig land. Det er jeg glad for – jeg takker det norske folk for det. Så blir det sagt at vi vil spille hasard med norske interesser. Selvfølgelig vil vi ikke det. Det er denne regjeringen som gjør det. Det første den forrige europaministeren gjorde, var å reise ned til Brussel og si unnskyld, unnskyld for at regjeringen før hadde stått opp for norsk matindustri, norsk matkultur og norsk landbruk. Det er helt uforståelig at en regjering kunne gjøre det uten noen forankring i Stortinget. Heldigvis stoppet Stortinget det – og det for en næringskjede på i overkant av 150 mrd. kr. Det er å spille hasard, det, bare reise ned og gi konsesjoner. Det vi sier, er at vi må se på hvilke muligheter – og problemer – brexit gir for Norge, men dagens regjering skal bare se på problemene hele tiden, istedenfor å se på mulighetene. Det er ingen som bare vil si opp en avtale uten å ha et nytt avtaleverk på plass. Men vi må jo ha en holdning og se hvordan vi kan styrke oss. Og så må regjeringen slutte å stå med lua i hånda overfor EU, sånn som de har gjort, spesielt når det gjelder matindustri, spesielt når det gjelder landbruk. Det har vært et stort gode for Norge at vi har hatt handlefrihet til å bruke tollvern, sånn at vi har sikret en verdikjede med ca. 100 000 arbeidsplasser i landet vårt – rundt omkring i hele Norge – der vi har sikret norsk matkultur og norsk industri og skapt masse verdier.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-10:
Med så mange utfordringer som vi får, burde jeg nesten fått ordet til en lang merknad! Vi i Senterpartiet er selvfølgelig for regler for handel, og at vi skal handle sammen, men utviklingen går nå i bare én retning, hele tiden, og det er at en skal svekke de nasjonale parlamentenes mulighet til å sette inn tiltak for å løfte alle i samfunnet, og at det alltid skal overføres mer makt til multinasjonale selskap, til storkapital, på bekostning av folk flest. Det er feil vei. GATT-avtalen gir handlingsrom ved at en kan bruke ulike parametere for å sikre et lands økonomi. Det har vært en suksess at vi har handlingsrom. Det er det handlingsrommet som TTIP og andre avtaler nå er i ferd med å ta bort. Det kan vi ikke støtte, for det er en oppskrift på at flere og flere vil føle seg marginalisert, og det vil skape større konflikter, ikke mindre. Det er en oppgave for oss alle å dempe konfliktnivået i verden og sørge for at vi ikke får det samme også i Norge.
Regina Alexandrova (Høyre), 2016-11-10:
Nordområdene og Arktis er vist større oppmerksomhet av EU, og i april ble det lagt fram en felles melding, «An integrated EU policy for the Arctic region». Norge har hele tiden hatt god dialog med EUs medlemsland og institusjoner. For Norge er samarbeidet med EU viktig for å sikre en bærekraftig utnyttelse av havområdene i nord – og at forvaltningen samsvarer med norske interesser. Norges holdning er at EUs arktispolitikk må være forankret i internasjonal rett, og at det juridiske rammeverket for Polhavet er havretten. Norge har også stor interesse av utviklingen innen klima, miljø og forskning i Arktis, og EU er en viktig samarbeidspartner gjennom EUs programmer og investeringer i nord. Flere av disse støtter opp om grenseoverskridende samarbeid som også omfatter Russland. For Norge er det av betydning at Arktisk råd løftes fram som det viktigste organet for samarbeid i regionen, der Norge deltar som en av åtte arktiske stater. Det å få formalisert en observatørstatus for EU og at EU vil delta aktivt i Arktisk råds arbeidsgruppe, gir Norge mulighet til et enda tettere samarbeid og større påvirkning i utformingen av arktispolitikk. Det er viktig å ha en god dialog på mange nivåer og innen ulike sektorer for å oppnå størst mulig forståelse for norske sentrale prioriteringer. På noen områder, som f.eks. i spørsmålet om forvaltning av havområdene i nord, viser EUs melding om Arktis at flere av medlemslandene har en annen tilnærming enn Norge til en del spørsmål – med mer fokus på vern enn på bærekraftig utnyttelse av ressursene. Formuleringer om mangelfull regulering av aktiviteter i Arktis og om potensialet for økt spenning på grunn av konflikter om naturressurser skaper et bilde som vi fra norsk side synes er lite fruktbart. Norges samarbeid med EU er omfattende og godt, og vi vil fortsette å jobbe for en best mulig ivaretakelse av Arktis med tanke på både klima og utnyttelse av havressursene.
Sylvi Graham (Høyre), 2016-11-10:
Dagens pressebilde er fullt av meldinger om et land langt vest for oss som nå framstår som et delt land. Derfor bør vi i dag la oss inspirere av de 800 delegatene fra hele Europa som samlet seg til en kongress i byen Den Haag i 1948. Der diskuterte de mulighetene for et politisk samarbeid på tvers av landegrensene. Et av resultatene var dannelsen av et nytt Europa og bare ti år deretter Det europeiske fellesskap, som vi i dag kjenner som EU. Vi bør også i dag spørre oss selv hvordan de politiske lederne etter den andre verdenskrigen klarte å bygge tillit på tvers av nasjonalstatenes grenser. Og så bør vi alle i denne sal tungt føle ansvaret for å arbeide videre i den ånd. Som også EØS- og EU-ministeren formulerte det her i salen: Vi trenger nå mer og ikke mindre samarbeid i Europa. Det var en svært bred og god redegjørelse statsråden ga oss, som også tegnet opp en rekke utfordringer som ligger både bak og foran EU og Europa. Jeg nevner én av disse. Schengen- og Dublin-samarbeidet er under press. Det er nesten ikke nødvendig å si engang at det er nødvendig å finne samlende europeiske løsninger på migrasjonsutfordringene. Norge har i likhet med EU interesse av å sikre et velfungerende europeisk asylsystem, som er bærekraftig, som sikrer en jevnere fordeling av asylsøkere, og som hindrer uønskede sekundærbevegelser. Så vet vi at den midlertidige personkontrollen på indre grense utløper 11. november 2016. Jeg er enig med regjeringen – ja både vår, Sveriges, Danmarks og Tysklands – om at den må forlenges, fordi flyktningsituasjonen fortsatt er utfordrende for Europa, og jeg regner med at rådsmøtet i morgen vedtar kommisjonens anbefaling om forlengelse til februar 2017. Flyktningstrømmen har ikke endret seg i størrelse, men kun i retning. Det er viktig at Europa nå sammen finner fordelingsnøkler for å avlaste land med uforholdsmessig stort press, og Europa må også gi vern til dem som skal ha det. Norge har fått betydelig anerkjennelse fra Frontex for sin deltagelse i fellesoperasjonene Triton og Poseidon i Middelhavet med fartøyene «Siem Pilot» og redningsskøyta «Peter Henry von Koss», og vi takker norsk politi, men også våre folk fra Forsvaret som er om bord, for det verdifulle arbeidet de har gjort. Norge tar ansvar, og begge disse bidragene videreføres i 2017. Migrasjon og integrering er vår tids store politiske, sosiale og økonomiske utfordringer. Nå iverksettes det et bredt anlagt nordisk samarbeidsprogram for integrering, og også i dette har vi i Norden felles interesser. Derfor er de tre pilarene i vårt inngående formannskap i nordisk samarbeid så riktige og viktige: Norden i omstilling, Norden i Europa og Norden i verden.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-11-10:
Det er et bilde fra EU-debatten i Storbritannia som bokstavelig talt har brent seg fast på netthinnen, nemlig videoen av den maskerte EU- og innvandringsmotstanderen som forsøkte å tenne på et EU-flagg i protest. Det ble et heller mislykket møte med EUs regulering om brennbare materialer. Det var nok mange som trodde at det var Telenor og Telia som sørget for billigere mobilregninger i Europa i sommer, men også dette skyldes en EU-regulering, og oppigjennom årene EØS-avtalen har vært i kraft, har forbrukerrettigheter og standarder blitt hevet og harmonisert – og motsatt. Europautredningen fra 2012 slo fast at Norges deltakelse i EUs indre marked gjennom EØS-avtalen har hatt en positiv effekt både på grensekryssende økonomisk aktivitet, handel, investeringer og arbeidsinnvandring og på nasjonaløkonomisk regulering og næringspolitikk. EØS-avtalen har sikret oss tilgang til det markedet som mottar rundt 80 pst. av norsk eksport. Avtalen har bidratt direkte til økonomisk vekst, økt sysselsetting og økt kjøpekraft. Men det er ikke bare adgang til markedet som har vært viktig. Friere bevegelse av arbeidskraft betyr større muligheter for den enkelte, som får brukt sin arbeidskraft der det er behov for den. Det betyr også at land som har behov for arbeidskraft, ikke stagnerer i mangel på arbeidsdyktige hender og hoder. I årene etter finanskrisen, fra 2008 til 2014, jobbet hele 260 000 EØS-borgere i Norge, noe som bidro til å holde aktiviteten oppe i norsk økonomi, men kanskje viktigere er det at 260 000 mennesker kunne forsørge seg selv og sine familier gjennom arbeid i stedet for å gå arbeidsledig i sitt hjemland. Friere bevegelse av arbeidskraft, varer og tjenester har tjent den norske økonomien særdeles godt. Vi må nå sørge for at den også gjør det i framtiden, for det er skremmende lett å ta fordelene av avtalen for gitt og kun problematisere om utfordringene. De positive ringvirkningene med globalisering, der teknologi og handel bidrar til utvikling og økonomisk vekst, kan uten politisk vilje til en viss grad av omfordeling føre til at mange mennesker faller utenfor. Det er en nasjonal oppgave å sørge for at dette ikke skjer. Nasjonalpopulismen vi ser vokser fram, er et tegn på intern politisk fallitt og ansvarsfraskrivelse for utfordringer som, helt riktig, kan tilskrives globalisering, men svaret er ikke stengte grenser og proteksjonisme, men økt satsing på kunnskap, innovasjon og konkurransekraft, som bidrar til en vekst som vi politisk må sørge for løfter alle. Man skulle tro at vi hadde lært å gjenkjenne farlige trekk i vår nyere historie, men dessverre har vi en tendens til å gjenta våre forfedres feil. EØS-avtalen knytter oss ikke bare opp mot vårt viktigste marked, men også vårt viktigste verdifellesskap. Vår tids største utfordringer – inkluderende økonomisk vekst, klima og migrasjon – kan ikke løses uten forpliktende internasjonalt samarbeid. Dette er ikke tidspunktet for å så tvil om vårt viktigste handelssamarbeid, og jeg er veldig glad for at regjeringen er så tydelig på dette. Det tyder på at de har støtte i denne salen, og det er jeg glad for.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-10:
Jeg ønsker å kommentere en viktig EU-sak om mulige endringer i EUs bestemmelser for binding av CO 2 i skog. Dagens Næringsliv hadde to helsider om dette i går. Budskapet var at endringer i EUs bestemmelser kan føre til at Norges utslipp av klimagassen CO 2 blir beregnet å være 1,5 millioner tonn høyere siden skogens binding av CO 2 skal vektlegges mindre. Jeg må si at jeg finner dette mildt sagt underlig, for fakta er jo at bruk av både tre og skog binder CO 2 . En slik nedprioritering av skogens viktighet i CO 2 -regnskapet vil være dramatisk for Norge, og som statsråd Helgesen selv uttrykker det i Dagens Næringsliv, vil dette få betydelige konsekvenser for Norge. Det signaliseres at hoveddelene av disse nye kuttene må tas i transportsektoren, og igjen er det bilen det pekes på. Som veipolitisk og bilpolitisk talsmann for Fremskrittspartiet synes jeg dette er veldig uheldig, og jeg ønsker å minne om at de positive grepene Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen allerede har gjennomført, faktisk har gitt meget gode resultater. I 2014, for å bruke det referanseåret, det er bare to år siden, var snitt-CO 2 -utslipp fra nye biler 110 gram. Klimaforliket i Stortinget har en ambisjon om et snitt på kun 85 gram i 2020. Allerede nå har regjeringens grep ført til at utslippene bare er på 88 gram. Og i 2017, tre år før det som er ambisjonen i klimaforliket, kommer vi til å nå målet på 85 gram. Men snittet i EU er mye høyere, det ligger nå på ca. 120. Så her ligger Norge langt foran det Norges naboland i EU gjør, og det blir helt feil om norske bilister skal pålegges ytterligere kostnader og ytterligere kutt. I Norge skal vi gjøre det vi kan og bruke skattepengene til folk flest effektivt og rasjonelt, men jeg ønsker å minne om at vi ikke må være best i klassen hele tiden. Vi må heller ikke kategorisk og ukritisk følge alt EU sier og alt EU gjør. Det er i hvert fall naturlig og viktig at Norge samarbeider med sine naboer, både Sverige og Finland, som begge er store skognasjoner, for å bidra til å påvirke EU og få EU til å forstå viktigheten av og logikken i at skog ikke må nedprioriteres i klimaregnskapet. Faktisk burde skogen egentlig vært opprioritert og vurdert høyere.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Senterpartiet, SV og enkelte i Fremskrittspartiet og fagbevegelsen ønsker å si opp EØS-avtalen. Sammen med motstanden mot EØS går det en generell skepsis til globalisering og internasjonal handel. Det er ikke et særnorsk fenomen, men noe som vi ser vokse fram over store deler av Europa og også i USA, hvor Donald Trumps motstand mot handelsavtaler og globalisering gikk hjem hos mange velgere. Selv om EØS-avtalen har sine åpenbare svakheter når det gjelder medbestemmelse, er det den viktigste avtalen som Norge har – ikke bare med EU, men med noe annet land eller internasjonale organisasjoner. I over 20 år har EØS-avtalen sikret norsk adgang til EUs indre marked. Det er til dette markedet nærmere 80 pst. av norsk eksport går. Samtidig kommer rundt 60 pst. av norsk import fra EU. Det gjør EU til vår viktigste handelspartner. Det er et svært godt fungerende partnerskap, som i stor grad skyldes EØS-avtalens fordeler og dens forutsigbarhet. Å vrake EØS-avtalen vil ikke bare ha katastrofale følger for norske bedrifter som kjøper og selger varer i EU. Også for nordmenn vil det få alvorlige konsekvenser, da i form av tap av rettigheter, særlig for dem som oppholder seg i eller bor i andre EU-/EØS-land. Det gjelder arbeideres og studenters rett til å bli behandlet likt med innbyggere i landet de bor i, rett til å etablere seg som næringsdrivende og rett til å organisere seg og til å hevde sine fagforeningsrettigheter på samme måte som landets egne innbyggere – for å nevne noe. Det brede lag i den norske befolkning er heldigvis av en annen oppfatning enn Senterpartiet, SV og deler av Fremskrittspartiet når det kommer til EØS-avtalens framtid. I en spørreundersøkelse som nylig ble gjennomført av Respons Analyse på oppdrag fra Europabevegelsen, kommer det fram at 74 pst. av nordmenn ønsker enten å bevare EØS-avtalen eller å bli medlem av EU. Kun 21 pst. ønsker å si opp avtalen. Man kan ikke forvente at de partiene som er imot EØS-avtalen, skal skifte standpunkt, men jeg mener det er veldig viktig å forhindre at deres isolasjonistiske tankegang får fotfeste flere steder. Norge og nordmenn er ikke tjent med å stå alene i en stadig mindre verden. Heldigvis er det en oppfatning som deles av et stort flertall av Norges befolkning.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. For egen del vil jeg bare understreke at private kan spille en veldig god rolle i å levere mange typer tjenester og mange typer produktserier og understøtte det arbeidet som foregår, også i helse- og omsorgssektoren. Vi har f.eks. flere private selskaper som leverer pasientjournalsystemer, både norske og utenlandske. I andre sektorer har vi private IT-/IKT-leverandører som styrer alt fra lossingen av olje på plattformer og skip til flytrafikk, og mange andre typer ting som også er særskilt viktig infrastruktur i Norge. Når jeg likevel synes dette er en interessant problemstilling – altså i Helse Sør-Øst, som eksempel – handler det dels om at regjeringen har et etter mitt syn veldig unyansert forhold til dette spørsmålet. De skriver f.eks. i regjeringserklæringen at velferdstjenester ikke skiller seg nevneverdig fra andre typer tjenester når det gjelder hvem som kan levere dem, og statsråden sier nå i svaret at han «ikke har gitt krav om å gjennomføre konkurranseutsetting» ved denne type leveranser i Helse Sør-Øst. Det tror jeg ham på. Spørsmålet er hva statsråden skulle gjort for snart to og et halvt år siden – da denne prosessen ble startet i Helse Sør-Øst – i eierdialogen med Helse Sør-Øst. Der har jeg sagt, på vegne av Arbeiderpartiet, at i et arbeiderpartistyrt helsedepartement ville vi i større grad stilt krav om at man først, som førstevalg, skulle undersøkt hvilke muligheter og hva slags type scenario man har, om man kunne gjort en del av den typen arbeid som nå foreslås satt ut til ekstern leverandør, i egen regi. Jeg er fullt klar over at Sykehuspartner HF som leverandør i dag ikke er tilfredsstillende på en lang rekke områder. Det er det mange grunner til. Vi ville likevel gjort det på den måten, og så fikk eventuelt plan B, det som nå ligger på bordet, være alternativet. Grunnen til det er at når jeg sier at regjeringen har et unyansert forhold til konkurranseutsetting og outsourcing, er det fordi en lang rekke uavhengige faglige og forskningsbaserte rapporter nå peker på at denne type øvelser, transaksjoner, i stor grad undervurderer både kostnader og kompleksitet – det undervurderer hvor viktig det er å ha nærhet til driftsmiljøet i mange saker når ting og problemer oppstår med kommunikasjon, og det undervurderer hvor viktig det er at så store aktører som vi her snakker om, har tilgang på det jeg kaller «strategisk kompetanse», også innen digitalisering og IKT-tjenester. Så jeg vil gjerne utfordre statsråden til å gjøre det noe klarere i hvilken grad denne type konkurranseutsetting er i tråd med regjeringens grunnholdning og politikk, eller om det er, som han antyder, helt opp til hver enkelt tjenesteleverandør – i dette tilfellet altså Helse Sør-Øst – å gjøre seg sine egne vurderinger.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Til min navnebror Knag Fylkesnes: Jeg har ikke fått lest nøye nok den rapporten fra Riksrevisjonen som han henviser til, men jeg har sett raskt på det, og det er meget interessant. En del av de tallene skal vi ettergå og se hva som ligger, og i hvilken grad det er sammenlignbart med de regnestykkene som man har etablert i forbindelse med den nye kontrakten om strategisk partnerskap med ekstern leverandør. Jeg kan ikke nok om det, så jeg kan ikke si det i dag. Jeg vil derfor på nytt gå tilbake til det mer overordnede. Statsråden peker på at han er opptatt av at sykehusene kun skal drive med det han omtaler som kjernekompetansen eller kjernevirksomheten i sykehusene, og det forstår jeg, når man etter hvert ser på dagens regjeringspartiers «track record». Jeg henviste til regjeringserklæringen, hvordan de omtaler velferdstjenester generelt som svært lite annerledes enn alle andre typer tjenester. De innfører nå nøytral moms i helseforetakene, som ikke kan forstås på noen annen måte enn at det er tilrettelegging for at flere av de tjenestene som i dag tilbys via det offentlige, skal leveres av det private, betalt av det offentlige. Vi har sett helseministerens holdning til såkalt OPS-finansiering av sykehusbygg, så sykehusbygg kan da heller ikke sies å være en del av kjernevirksomheten til et sykehus – det kan fint betales gjennom en såkalt OPS-kontrakt, som har fått knallhard medfart i andre land, og som alle andre land nå løper bort fra. Et par andre eksempler er f.eks. renholdstjenester, ulike merkantile tjenester i sykehusene, som ikke kan sies å være pasientbehandling i ordets rette forstand, men som er veldig viktig for samhandlingen og interaksjonen mellom ulike faggrupper i sykehusene. Andre land har forsøkt seg på denne medisinen. I Storbritannia foregår det f.eks. nå en voldsom debatt – det har gjort det over lang tid – om framtiden til det mange omtaler som Norges søstertjeneste innen offentlig helsevesen i Europa, nemlig NHS, hvor de har utviklet denne typen tenkning, at private kommer inn og overtar ulike oppgaver, i samhandling, inne på selve sykehusene. Der har man eksempler på at private leverandører driver selve akuttmottakene på sykehusene – det er kommersielle selskaper som eier og driver disse. Det er eksempler på at fastleger har ulike finansieringssystemer der de blir belønnet for å gjøre en del typer valg som må sies å være mer i en kommersiell kontekst enn i en helsemessig kontekst. Alt dette har vært drevet under fanen at samspillet mellom private og offentlige er visket ut – sykehusene bør konsentrere seg om det såkalt grunnleggende. Jeg sier ikke at det betyr at det er feil – foruten at sykehusene uansett baserer en del av den grunnleggende IKT-kompetansen sin også på samarbeid med private – men det sier litt om den ideologiske og prinsipielle holdningen til dagens regjering, som er veldig annerledes enn det mange av oss andre mener er riktig.
Bent Høie (Høyre), 2016-11-10:
Det er helt klart at det er helseregionene som har ansvaret for å løse denne oppgaven. Det er opp til dem å velge den løsningen som de mener er best, og som ivaretar målsettingen best. Samtidig stiller jeg selvfølgelig krav om at en utnytter samfunnets ressurser på en best mulig måte, at mest mulig av ressursene går til det som er helseregionenes primæroppgaver: pasientbehandling, forskning og opplæring av pårørende og pasienter. Det er det som er hovedoppgavene deres. Derfor innfører vi fra 2017 nøytral moms for helseregionene, sånn at ikke regelverk og avgiftssystemer skal virke mot løsninger som f.eks. ikke er det mest gunstige ut ifra hva som tjener det som er formålet med helseregionene, nemlig å behandle pasienter. Når Helse Sør-Øst har hatt denne saken, er det ikke nødvendig for meg på forhånd – som representanten antyder – å si at de må vurdere denne løsningen opp mot å gjøre det i egen regi. Det har de selvfølgelig gjort. Det er jo det som er alternativet. Den vurderingen er gjort i Helse Sør-Øst, og den løsningen er etter deres vurdering mer kostnadskrevende, har høyere risiko og har lavere moderniseringstakt med tanke på IKT-infrastrukturen. Så den vurderingen er gjort. Hvis det hadde kommet politiske styringssignaler fra meg om at en helst skulle gjennomføre det i egen regi – som jeg forstår hadde vært et styringssignal fra Arbeiderpartiet – kunne en da ha risikert å få en beslutning som innebar mindre penger til pasientbehandling, høyere risiko for IKT-infrastrukturen og en forsinket modernisering av IKT-infrastrukturen. Det ville vært en politisk inngripen som hadde virket mot det som er hensikten med helsetjenestene, nemlig å behandle pasienter, drive forskning og drive opplæring av pasienter og pårørende. Når det gjelder arbeidet med IKT-modernisering generelt, er det helt riktig at framleggingen av stortingsmeldingen Én innbygger – én journal var viktig, for det satte kursen. Men det var bare en liten start. En av de første jobbene som jeg gjorde som helse- og omsorgsminister, var derfor å bestille tre statusrapporter på dette området – én om styringssystemet, én om det norske leverandørmarkedet og én om situasjonen – og alle var ganske nedslående. Jeg var også i høring i kontrollkomiteen om en riksrevisjonsrapport som også gir en god status på hva som var situasjonen da jeg overtok som helse- og omsorgsminister på dette området. Jeg vil anbefale representanten å lese den.
Bent Høie (Høyre), 2016-11-10:
Jeg må bare klargjøre en del spørsmål knyttet til sikkerheten rundt pasientopplysninger. Prosjektet omfatter ikke pasientjournalsystemer eller andre kliniske eller administrative systemer hvor personopplysninger behandles. Forsvarlig behandling av personsensitive opplysninger er en forutsetning for all bruk av teknologi i spesialisthelsetjenesten. Helse Sør-Øst har forsikret departementet om at ekstern leverandør har blitt pålagt å ivareta alle krav til informasjonssikkerhet og personvern i lov og forskrift. Det er et absolutt krav i avtalen med den eksterne leverandøren og er ivaretatt gjennom bl.a. en detaljering av kravene i lov og forskrift basert på internasjonal standard for informasjonssikkerhet, ISO 27000. Avtalen forutsetter at det gjennomføres risikovurdering av alle infrastrukturtiltak og endringer før disse realiseres samt for den samlede driftssituasjonen. Helseforetakene har som databehandlingsansvarlige en ensidig rett til å vurdere om sikkerhetstiltakene er dekkende og må dessuten godkjenne risikovurderingene før endringer kan gjennomføres av leverandøren. Den eksterne leverandørens tjenester er som nevnt begrenset til IKT infrastruktur, altså ikke pasientjournalsystemer eller pasientadministrative systemer. Avtalen med tjenesteleverandøren stiller klare krav om at alle datasentre skal stå i Norge, inkludert all lagring av pasientdata og krav til separasjon av helseforetakenes data. Personell som drifter infrastrukturen, skal ikke ha tilgang til systemer med personsensitiv informasjon, som f.eks. pasientjournalsystemet DIPS eller andre kliniske eller administrative systemer hvor personopplysninger behandles. Driften av disse systemene skal fortsatt leveres av Sykehuspartner HF. Ifølge Helse Sør-Øst RHF vil alle personopplysninger forbli fysisk i Norge, og tilgangen til disse vil fremdeles skje fra Norge og være begrenset til Sykehuspartner og helseforetakene selv. Dette innebærer at personopplysningene ikke skal overføres til andre land eller noen form for skytjeneste. Til spørsmålet om IKT som næring. En av de tre rapportene som jeg bestilte som helse- og omsorgsminister, var nettopp en rapport som beskrev det norske leverandørmarkedet på dette området. Det var en ganske kritisk rapport, og jeg sa da rapporten kom, at jeg håpet at de norske leverandørene ville bruke denne rapporten til å forbedre seg. Men det er iallfall én ting som jeg er helt grunnleggende sikker på: Er det noe som den norske IKT-næringen ikke vil kunne utvikle seg med, så er det en idé om at svaret for den norske IKT-næringen er å være skjermet mot internasjonal konkurranse. Å sende en IKT-næring som har vært skjermet mot internasjonal konkurranse, ut i verden for å konkurrere, er noe av det rareste jeg har hørt fra denne talerstolen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
På vegne av Hadia Tajik, Kjersti Toppe, Martin Henriksen, Tone Merete Sønsterud, Marianne Aasen, Torgeir Micaelsen, Ingvild Kjerkol og meg selv fremmer jeg forslag om en offensiv politikk for å øke antallet helsefagarbeidere.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
På vegne av stortingsrepresentantene Torgeir Micaelsen, Ruth Grung, Freddy de Ruiter, Tove Karoline Knutsen og meg selv vil jeg fremme et forslag om gradvis innføring av tilbud om et enkelt skolemåltid, finansiert og begrunnet som et folkehelsetiltak.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Spørsmålet mitt til utanriksministeren handlar om det same temaet. Utanriksministeren seier at ATT er ein juridisk bindande avtale, og at ein difor ikkje treng å implementere det i norsk lov, men at det held å ha det som eit noko lausare regelverk. Som førre replikant er eg òg oppteken av at det skal vere ryddige forhold mellom Stortinget og regjeringa, og at ein skal vete kva ein har å halde seg til. Ser ikkje utanriksministeren at ein gjennom å inkludere ATT-avtalens artiklar 6 og 7 i lovverket vil få ei langt tydelegare avgrensing, ei langt tydelegare presisering, enn det ein har gjennom dagens ordning i departementet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Det var eit forunderleg innlegg. Regjeringa har lagt fram langtidsplanen. Regjeringa styrer Noreg. Framstegspartiet er ein del av regjeringa, og det som representanten Tybring-Gjedde seier, må ein forvente er ein del av regjeringa sin politikk. Ein kan ikkje vere både i regjering og utanfor regjering samstundes, sjølv om Framstegspartiet framstiller det som om ein kan det – og av ein eller annan merkeleg grunn slepp unna med det, også frå media og andre si side. Det er ein kunst som veldig få andre parti har greidd. Eg sat sjølv i regjeringa i åtte år, og dei gongene ein prøvde seg på slike kunster, vart ein fort sett til veggs. Difor er det naturleg å be regjeringa fylgje opp det som regjeringa sjølv har bunde Noreg til. Sjølvsagt er det det, for denne langtidsplanen skal gjelde i tjue år. I den samanhengen burde ein forvente at regjeringa fylgde opp. Ja, Framstegspartiet har sikkert føreslått mykje. Framstegspartiet er med i ein fleirtalsallianse i langtidsplanen. Senterpartiet er ikkje med på den. Me kan ikkje stå inne for det som er føreslått i interne fora, men eg kan ta stilling til det som vert fremja i denne salen. Skulle Framstegspartiet kome i opposisjon når neste langtidsplan vert lagd fram, er eg sikker på at me får mange forslag som no var ganske fråverande. Det vert litt useriøst når ein viser til lukka prosessar og ikkje til det som kom fram i denne salen, og det som ein kunne røyste over her, for det er her det vert avgjort. Kanskje det til og med kunne vorte fleirtal – kva veit eg. Så dette synest eg er litt underleg, for som sagt: Framstegspartiet sit i regjering. Viss det er slik at ein ikkje får gjennomslag i regjeringa for det ein står for, vel, då bør ein vurdere om ein er tent med å sitje i den regjeringa. Men det er noko som verken eg eller andre her i Stortinget og i opposisjonen skal ta omsyn til til. Det får ein finne ut av sjølv.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
For mange av oss er det skuffande at Noreg ikkje sit rundt bordet når ein skal forhandle i eit så viktig spørsmål som forbod mot atomvåpen. Det kan òg synast litt vanskeleg å rette seg etter utanriksministeren, som seier at formuleringa «så raskt som mogleg» skal vere det som kan halde Noreg frå å delta. Alle veit at slike forhandlingar kjem til å ta tid. Spørsmålet mitt knyter seg til merknaden frå Høgre og Framstegspartiet. Dei medlemene viser til at resolusjonen «Taking forward multilateral nuclear disarmament negotiations» ikkje er i tråd med Stortingets vedtak. Er utanriksministeren samd i det?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Eg takkar for svaret. Det er dessverre slik at når ei blokk – viss ein kan kalle alliansen i NATO for det – ikkje vil ta tak i dette og melder seg på sett og vis ut, med unntak av Nederland, vil andre partar gjere det same. Utanriksministeren må jo sjå at det er ei utvikling som fører oss i gal retning. Me ser òg ei utvikling i enkelte land der det ikkje er det demokratiet og den styringa over desse våpena som me skulle ynskje oss. Det gjer at heile kvardagen vår vert ganske så risikabel med omsyn til at nokon kan kome til å bruke desse våpena, utan dei demokratiske avgjerdene. Mitt spørsmål er igjen: Kva gjer utanriksministeren når han ikkje kan røyste for dette? Kva gjer han heilt konkret for å kome vidare med det som er vedtaket til stortingsfleirtalet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Det er mange fine ord, både i innstillinga og i innlegg, om kor viktig næringsaktivitet er for å leggje til rette for busetnad på Svalbard. Til liks med i alle andre lokalsamfunn er det avgjerande at folk har ein jobb. Det har vore sterke ynske frå fleire miljø på Svalbard om å utvikle reiselivet vidare, og ein opplever ikkje at ein har ei regjering som er aktiv og framoverlent når det gjeld dette. Debatten som har gått seinast – kanskje òg over lengre tid, men me har i alle fall registrert han det siste året – er debatten om passkontroll og tilrettelegging, slik at ein kan ta direktefly, internasjonal rute, til Svalbard. For mange vert det opplevd som fordyrande at ein må om fastlandet, og viss ein vil ha auka turisme, er det eit ynske frå Svalbard-samfunnet om å leggje til rette for det. Kvifor har ikkje regjeringa teke tak i dette?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Dette var ein veldig fin tale, igjen med veldig mange fine ord om kva regjeringa gjer, men med veldig lite konkret innhald. Eg ynskjer meir konkrete svar. Når det gjeld passkontroll, vil eg tru at det kjem innanfor statsrådens ansvarsområde, sjølv om han skyv ansvaret for samferdsle ifrå seg, og det kan jo vere naturleg nok. Men som Svalbard-minister vil eg tru at statsråden òg har eit heilskapleg ansvar for utviklinga på Svalbard, anten det gjeld å byggje ny kai, leggje til rette for direktefly-ruter eller anna som ligg under eit anna departement, men som må vere ein del av den heilskaplege diskusjonen, saman med forsking, utvikling osv. Så eg gjentek spørsmålet og håpar eg får eit litt meir konkret svar enn ein hyllingstale denne gongen: Vil statsråden leggje til rette for at ein kan få ein passkontroll og dermed leggje til rette for at ein òg kan få direkterute til Svalbard?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-22:
Denne saka er ein viktig milepæl for nynorsk og for å fremje eit samfunn der ungar og ungdom kan bruke, lære og få kunnskap på si eiga målform. Det er svært positivt at eit samla storting støttar forslaget om å greie ut endringar av opplæringslova og andre tiltak. Ein skulle tru at det er heilt sjølvsagt at nynorskelevar må ha den same retten til opplæring i hovudmålet sitt som bokmålselevar i praksis har i dag. Ungdomsskuletida er ei tid for mange endringar i dei unges liv. Desse åra legg eit viktig grunnlag for livet vidare, i ungdomstida og i vaksenlivet. Språk er identitet. Nynorsk er identitet. Og dei som skiftar frå nynorsk til bokmål i ungdomsskulen, går, som det har vore sagt her, sjeldan attende. Dei skiftar målform, og for mange òg kanskje litt av sin eigen identitet. At nynorskelevar berre har hatt rett til opplæring i nynorsk i sju av ti år, har gjort dei meir utsette og har auka presset på elevane for å skifte. I 2011 opna noverande statsminister Solberg, i eit VG-intervju før landsmøtet til Høgre, for å fjerne skriftleg sidemål òg i ungdomsskulen. Bak forslaget stod noverande kulturminister Linda C. Hofstad Helleland, og forslaget vart vedteke. Eg håpar at dagens kunnskapsminister, frå Høgre, gjennom det arbeidet han no har lovt å gjere, vil vise at Høgre òg har ei anna side, at Høgre ikkje berre vil fjerne nynorsken og det skriftlege sidemålet frå både ungdomsskulen og vidaregåande skule, men at han òg vil gjere eit grundig, positivt og godt arbeid for nynorsken. Arne Hjeltnes uttala kring det same landsmøtet at å kjempe for nynorsken i Høgre var som å kjempe for utvida skjenketid i Kristeleg Folkeparti. Det var no det, men eg håpar inderleg at òg Høgre kan vere med vidare i denne saka, og ikkje berre når det gjeld dette forslaget i dag, men òg når ein skal gjere vedtak som gjer at dette faktisk blir realitetar. I mitt heimfylke, Sogn og Fjordane, står nynorsken sterkt. Men sjølv der er sjølvsagt bokmålspresset til stades – i media og i den offentlege samtalen. Det finst dei som meiner at nynorsk er for vanskeleg å lære. Det er lettvint å seie. Då må i alle fall ikkje løysinga vere å fjerne det. Me fjernar ikkje tredjegradslikningar frå matematikken sjølv om det er vanskeleg. Me brukar meir tid på det, og me lærer ungane å løyse oppgåver. Eg trur nynorsk òg vil gjere ungar og ungdommar betre i stand til å lære, totalt sett. Det må jo vere målet for skulen – at ungane skal lære og bli gagns menneske.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Det er i innstillingen flertall for et forslag om å få utredet innholdet i artiklene 6 og 7 i ATT-avtalen, om de kan innpasses i norsk lov eller forskrift – forskrifter er noe som regjeringen gir – fordi de da får en sterkere juridisk forankring enn i dag hvor de er innarbeidet i departementets retningslinjer. Dette mener vi gir både ryddighet og en riktig arbeidsdeling mellom statsmaktene, og jeg vil spørre utenriksministeren om hans syn på å få utredet akkurat det spørsmålet.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
I utenrikskomiteens innstilling til Meld. St. 37 for 2014–2015 er det et bredt kompromiss, som utenriksministeren nettopp har nevnt, for et rettslig bindende rammeverk som man jobber langsiktig for. Det er også en flertallsmerknad som bl.a. Arbeiderpartiet er med på, som tydeligere understreker at målet er et forbud mot atomvåpen. I 1. komité nå i høst var det en resolusjon som utenriksministeren nettopp har nevnt, som Norge stemte imot. Man kunne selvfølgelig ha stemt avholdende, men Norge valgte å stemme imot, og det konkluderte da, som utenriksministeren sa, med et forbud. Uansett hva Norge stemte, vil Norge likevel dra til FN og delta i FN-forhandlingene om et forbud basert på det FN-vedtaket vi tross alt har?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Uansett om det står forbud nå eller senere i en slik resolusjon, uansett om Norge stemte imot, er det ikke unødvendig å holde seg borte fra en forsamling, fra forhandlinger i FN som faktisk skal diskutere atomvåpenspørsmålet basert på et vedtak om forbud mot atomvåpen i 1. komité? Avskjærer ikke det Norge fra innflytelse over denne saken? Det er vel neppe noen som tror at man kommer sammen, og så vedtar man dette forbudet, og så er man ferdig med det. Dette kommer til å bli lange forhandlinger, vil jeg tro, i den forsamlingen som nå møtes for å drøfte dette vedtaket.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-11-22:
Jeg har også lyst til å knytte noen få ord til NATO-delegasjonen og det som rører seg der. På årsmøtet som vi nettopp kom tilbake fra, i Tyrkia, hadde vi som sedvanlig en sterk og god sekvens med orientering fra generalsekretæren og en fyldig spørsmålsrunde i etterkant. Det som går igjen både i spørsmål og i svar fra generalsekretæren, er 2 pst.-målet, og at også andre NATO-land enn USA tar seg av en bedre byrdefordeling. Det er riktig, men jeg har likevel lyst til å påpeke at det i debatten ofte blir påpekt at USA dekker 70 pst. av NATOs kostnader. Det er ikke riktig. Det som er riktig, er at USA har forsvarsbudsjetter som er 70 pst. høyere enn de øvrige land, og det er en viktig forskjell. USA er en verdensmakt som har ambisjon om å delta i konflikter rundt om i hele verden. I Norge er vi, som et lite NATO-land, begrenset til å ha vårt forsvar og deltar selvfølgelig i alliansens forpliktelser, og det er to vidt forskjellige ting. Så må jeg også få anmerke et annet forhold, som ofte blir hengende igjen litt uten kommentar. Det gjelder særlig de advarsler som kom fra den nå valgte president i USA, som minnet om forpliktelsene i traktatens artikkel 5. Nå er det slik at artikkel 5 kun har vært utløst en eneste gang i hele alliansens tid, og det var da USA ba om alliansens støtte etter 9/11-hendelsene og Afghanistan. Den stilte vi opp på, men det er mange europeiske land som har fått store tap og ikke fått sine unge menn hjem igjen. Jeg synes det er en viktig nyansering av dette bildet, og det synes jeg vi også bør tilkjennegi i en debatt som dette.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-11-22:
Jeg tok ordet for å kommentere det som blir sagt imot vår kommentar til merknaden fra flertallet og særlig Venstre og SV. Det er slik at dette blir framstilt uriktig. Det er fordi vedtaket som ble gjort av et enstemmig storting i april, viser til den balanserte nedrustning og tilnærming til dette som skal skje. Det er det som er forskjellen mellom disse to forslagene i FN – så det er sagt. Så må jeg få si at det selvfølgelig ikke er fordi noen er mer eller mindre imot atomvåpen i denne sal, at vi har denne debatten. Jeg oppfatter det slik at det er vi som er lojale mot NATOs strategiske konsept, som forsvarer det. Og det gjør vi fordi vi synes det er forbundet med stor usikkerhet for Norge ikke å kunne forsvare NATOs strategiske konsept. Noen av oss kom hjem i natt fra årsmøtet i NATO i Tyrkia, hvor vår generalsekretær ved flere anledninger tok opp avskrekkingsdimensjonen til NATO og NATO-landene. En viktig del av avskrekkingsdimensjonen i NATO er selvsagt atomvåpen. Det er det vi må forholde oss til, enten vi liker det eller ikke. Så må jeg få si, fra denne talerstol, at når representanter fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet er såpass på dette spørsmålet her i dag, har begge disse partiene representanter i NATOs parlamentariske forsamling. Jeg har i løpet av de tre–fire årene jeg har vært med i NATOs parlamentariske forsamling, aldri hørt representanter fra verken Senterpartiet eller Arbeiderpartiet forsøke å ta opp dette spørsmålet i NATOs parlamentarikerforsamling. Det tror jeg det er en god grunn til, for da ville Norge blitt stilt i miskreditt, og det vet de godt. Det er der slike spørsmål må starte hvis det skal ha noen mening i å få NATO med på et slikt spørsmål. Norge har jo som kjent ikke atomvåpen. Det skulle vi blitt ganske snart enige om i denne sal. Det er NATO-landenes atomvåpen vi diskuterer, og det er det som er balansen i kjernevåpenspørsmålet. Det er ingen NATO-land som var med på dette vedtaket i FN, og det er det vi må forholde oss til.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-11-22:
Vi lever i et demokrati, heldigvis. Vi har en partistruktur i Norge som gjør at vi kan ha små partier og store partier. Det skal vi selvfølgelig være glad for. Men når representanten fra et – iallfall i dag – relativt lite parti står her og sier at deres meninger representerer folkeviljen, tror jeg det er en forsiktig overdrivelse. Kanskje særlig er det det i det spørsmålet som vi her diskuterer, nemlig den sensitive holdningen som også er til NATO-spørsmål og sikkerhetsspørsmål ute i befolkningen i dag. Jeg tror snarere tvert imot at den tilhørighet som vi erkjenner å måtte ha til NATO – til vårt forsvarssamarbeid og alliansen – er noe som opptar folk mye mer i dag enn det har gjort tidligere. Det kaller jeg folkevilje, og det er det som preger vår politikk.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
Dette skal jo være en debatt og ikke bare en opplesning av dokumenter, og derfor tenkte jeg å ta en debatt med representanten Solhjell. Representanten Solhjell hevdet at han ønsker at Stortinget skal se på eksportlisenser i ettertid. Da er det greit å ha merknader hvor det faktisk står «i ettertid». Jeg skal ikke lese hele, men på slutten av merknaden på side 9 står det: «Stortinget har ikke innsyn i lisenssøknader som ligger inne til behandling i UD.» Det er vel ikke akkurat i ettertid. Hvis representanten Solhjell mener at den merknaden betyr noe annet, er det greit nok. Punkt 2, sluttbrukererklæring: Når det er norske produsenter av avanserte komponenter som inngår i store systemer, f.eks. i amerikanske systemer hvor det er opptil 20 land – JSF f.eks. eller F-35 er system hvor Norge produserer avanserte komponenter som inngår i dette – er det amerikansk eksportregelverk som gjelder når det er i USA. Man kan selvfølgelig ønske en sluttbrukererklæring på en avansert komponent som inngår i et slikt fly, men hvis man har det, kan man heller ikke produsere disse komponentene som er grunnlaget for teknologiutvikling på Kongsberg. Slik er det bare. Man kan ikke melde seg ut av verdenshandelen eller samarbeidet på teknologisiden – det er ikke mulig å gjøre det. Man kan ønske det, men ikke gjøre det. Da kan man faktisk ikke be om en sluttbrukererklæring på det som er det aller, aller mest avanserte i norsk forsvarsteknologi. Så var det om det øker prisen på våpen. De jeg brukte som eksempler, var øl og sjokolade. Hvis man har fri import av øl og sjokolade, skal det mye til for at man ikke får tak i øl og sjokolade på lik linje med om norske produsenter skulle produsere øl og sjokolade. Det ville selvfølgelig gå ut over norske arbeidsplasser, men det var hele mitt poeng. Hvis man ikke skal ha avanserte våpen fra norske produsenter, vil våpnene bli mindre presise, for de kommer fra andre leverandører som produserer mindre presise våpen. Da blir de mer tilfeldig, slik at det er flere som blir utsatt for eventuelt drap og mord i en konflikt, fordi man ikke har «precision guided weapons» – de dreper ikke dem som faktisk skal bli tatt. Og så er det norsk eksportkontrollregelverk, som jeg faktisk har vært med på å utarbeide selv gjennom mitt arbeid i Forsvarsdepartementet. Det er fordi vi ønsker å bidra til «the just war» – kampen mot undertrykking, kampen mot barbari og kampen for avskrekking. Det er sånn at 99 pst. av alle avanserte våpen som er produsert, aldri har blitt brukt. Det er hele poenget med å produsere avanserte våpen, at de ikke skal brukes i krig eller konflikt. De skal kasseres når de ikke lenger er avanserte, og så skal man få nye våpen som er avanserte, og som ikke skal brukes. Derfor har vi disse avanserte våpnene.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-11-22:
Det er såpass sjelden vi fra vår komité har debatt i stortingssalen, så jeg synes at vi skal gjøre mest mulig ut av det når vi først har den typen debatter. Jeg sitter i NATOs parlamentarikerforsamling og var nylig i Tyrkia – jeg tror det var noen som kom hjem i natt; jeg kom hjem natt til i forgårs – og det var veldig nyttig. Særlig nå er det viktig å ha kontakt med parlamentarikerkolleger i NATO, og ikke minst med Tyrkia, som har et veldig annerledes syn på verden enn det de fleste andre NATO-land har. De bruker også andre metoder enn det som ville være naturlig for resten av NATO, og de ser andre potensielle trusler og fiender enn det NATO-land flest ser. Jeg tror også utviklingen i Irak og Syria, og kampen mot IS, vil kunne få konsekvenser for Tyrkias til forhold til NATO – det har det jo allerede fått. Det er det også viktig at vi snakker om med både tyrkiske kolleger og ikke minst amerikanske kolleger og andre kolleger som er en del av denne konflikten som vi egentlig alle er i, akkurat nå. Så har jeg en kommentar til representanten fra Senterpartiet. Det står i innstillingen at representanten ønsker å nå 2 pst.-målet. Det er et positivt mål, og det er vel noe vi alle egentlig har ambisjoner om. Så er det noen områder som skal prioriteres foran andre på budsjettet. Amerikanernes ønske om at vi skal komme til 2 pst., skal man selvfølgelig ta på alvor, men man må også ta på alvor amerikanernes egeninteresse av forsvarssamarbeid med bl.a. Norge, som de har stor fordel av, og som vi debatterte i sted. Ikke minst må man også ta hensyn til at amerikanerne har globale interesser som gjør at mye av deres forsvarsbudsjett ikke går til forsvar av NATO, men til engasjement over hele jordkloden. Når det er sagt, var målet i Wales «aim to». Det er altså ikke noe vedtak om at man skal komme til 2 pst., men et «aim to» – at man på ti års sikt skal nå 2 pst.-målet. Men jeg ser frem til det alternative statsbudsjettet fra Senterpartiet, for når Senterpartiet sier at vi skal komme til 2 pst., må de plusse 17 mrd. kr på det som foreligger nå, og det blir interessant å se om de tar det fra andre områder på budsjettet, eller om de ønsker å ta det fra Statens pensjonsfond. Det er ingen andre alternativer dersom Senterpartiet skal følge sin egen merknad.