Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Det har stått diskusjon om både WTO og dens forløper GATT, men det er vel liten tvil om at i de årene som GATT og WTO har regulert det internasjonale handelssystem, har den åpne internasjonale handelen bidratt både til økonomisk vekst og velstand og til en viktig internasjonal nettverksbygging. Liberalisering av handelen basert på et globalt regelverk som er likt for alle land, har sammen med reduksjoner i kostnader i internasjonal transport og kommunikasjon hatt stor betydning for å skape gjensidig avhengighet mellom nasjonale økonomier. Men denne utviklingen har heller ikke vært uten utfordringer og også bekymringer, særlig når det gjelder viktige problemstillinger og forhold knyttet til de fattigste landene. For Norge, som har en liten og åpen økonomi, er det svært viktig at vi har rammebetingelser som gjør norsk næringsliv konkurransedyktig. WTO-regelverket har stor innflytelse på de norske rammevilkårene, og det er viktig at vi jobber aktivt i WTO og tilstøtende organisasjoner for å følge opp rammevilkårene på en måte som kommer norske interesser og norsk næringsliv til gode. Kristelig Folkeparti vektlegger betydningen av at de neste WTO-forhandlingene i større grad tar sosiale, miljøpolitiske og helsepolitiske hensyn og forbrukerhensyn. Når det gjelder landbruket, legger vi vekt på at vi får en landbruksavtale som sikrer fortsatt nasjonalt handlerom for utformingen av landbrukspolitikken. Det er også av stor betydning å sikre tollnedtrapping utenfor Europa og i forhold til enkelte markeder og varegrupper der norske eksportører i dag møter tollbarrierer. En bedring av disse forhold vil være viktig ikke bare i forhold til økt verdiskaping, men også for å sikre arbeidsplasser og skape nye. Jeg er glad for at Regjeringen understreker betydningen av å videreutvikle WTO-avtalen, slik at dette kan tilgodese de fattige utviklingslandenes særlige behov. For u-landene vil det være viktig å kunne bedre markedsadgangen for eksportprodukter. Dette er en vesentlig forutsetning for å bidra til velferd og vekst i disse landene. Samtidig må u-landene settes i stand til å delta i WTO-arbeidet, og implementeringen må skje i et tempo som er avpasset disse landenes særlige begrensninger, men også muligheter og ressurser. Det er flere nye forhandlingsområder hvor u-landene er skeptisk til at disse skal implementeres i WTO-regelverket, fordi en er redd for at disse nye reglene vil utgjøre en skjult form for proteksjonisme til fordel for de rike landene. Jeg skjønner godt denne skepsis. Et bindende regelverk for internasjonal handel er av stor betydning for Norge. Utfordringen for WTO framover vil i stor grad avhenge av hvordan denne organisasjonen skal klare å skape en felles forståelse og et felles utgangspunkt hos medlemmene for de forhandlingsområdene som står for tur. Fra Norges side ønsker vi et bredest mulig utgangspunkt for forhandlingene, men vi ser jo at dette kan skape vanskelige avveininger og utfordringer særlig når det gjelder norske interesser, som må veies opp mot vårt ønske om å legge forholdene i de kommende rundene bedre til rette for utviklingslandene. Det det her er snakk om, er f.eks. hensynet til miljø, til arbeidsstandarder, til investeringer og til de såkalte MUL-landene, de minst utviklede landene. Det blir en viktig utfordring for Regjeringen å finne løsninger som balanserer disse landenes hensyn på en god måte. Også når det gjelder globalisering, netthandel, patentering og konkurransepolitikk, er dette områder som åpenbart setter organisasjonen på en stor prøve i forhold til å finne en balansert løsning mellom industrilandenes fortsatte behov for nettverksbygging og utvikling og – som jeg i mitt innlegg særlig har understreket – hensynet til de minst utviklede landene, de fattigste landene, som mer målrettet må bli trukket inn i neste forhandlingsrunde i WTO.