Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-10-06:
Som Senterpartiets parlamentariske leder, Arnstad, innledet med i dag, har regjeringa varslet omfattende strukturendringer innenfor flere sektorer. Ordet «robust» er i ordboka blitt det samme som «stort». Dette gjelder endringer innenfor kommunesektoren, justissektoren, helsesektoren og utdanningssektoren. Jeg viser til den varslede strukturendringa innenfor universitets- og høgskolesektoren. Norge har en godt desentralisert utdanningsstruktur, med over 50 faste studiesteder. Det har gjentatte ganger blitt diskutert om vi har en for desentralisert utdanningsstruktur på høgskolenivå. Etter Senterpartiets mening har nettopp den desentrale modellen ført til at vi har klart å heve kompetansenivået over hele landet og nå er et land i verden som andre ser til som et forbilde for livslang læring. Den nære og desentrale muligheten for høgere utdanning har bidratt til lokal og regional næringsutvikling. Regjeringa har varslet en stortingsmelding om struktur i høgere utdanning. Gjennom media har vi blitt kjent med at det har vært litt usikkerhet om strukturen i Nord-Norge skal diskuteres som en del av den helhetlige debatten om strukturen i resten av landet. Det er viktig med bred kunnskap og demokratisk behandling når store og viktige strukturendringer skal vedtas. Kunnskapsministeren har skapt usikkerhet om regjeringa vil omgå Stortinget og hastesammenslå høgskolene og – eventuelt – universitetene i nord før stortingsmeldinga legges fram. Jeg hadde håpet at statsråden hadde avklart regjeringas standpunkt når det gjelder dette, i dag. Statsråden har tidligere uttalt at strukturprosessen ikke skal starte med å tegne kartet, men med en vurdering av hvilke kvalitetskrav alle studietilbudene må leve opp til. Det høres tilforlatelig og bra ut, men det er veldig viktig for Senterpartiet at kvalitetskravene ikke utformes på en sånn måte at de diskvalifiserer institusjoner på forhånd. Det vil i realiteten være en fordekt måte å tegne et nytt kart på – før en diskuterer kvalitet og finansiering. Debatten om struktur og kvalitet blir veldig viktig for Stortinget denne vinteren. For Senterpartiet er det viktig at vi først tar diskusjonen om hvilken rolle de ulike institusjonene skal ha i kunnskapssamfunnet – for arbeidslivet, privat og offentlig, og for utviklingen ellers i de ulike regionene. Hva skal være universitetenes og høgskolenes framtidige samfunnsoppdrag, og hvordan mener vi dette best kan løses? Kunnskapsministeren uttalte i Dagbladet i vinter: «Vi har for mange små og sårbare fagmiljø som tilbyr de samme utdanningene.» Jeg leser det som at statsråden sier at et fagmiljø ved en liten institusjon er kvalitativt dårligere enn et fagmiljø ved en større institusjon. Før vi definerer hva som er lite og sårbart, må vi definere hva vi mener med kvalitet. Til nå har institusjonene agert som om antall publiseringer og produserte studenter er lik kvalitet. Oppfølging av studenter og best mulig faglig kvalitet hos dem som «produseres», har ingen egen kvalitetskategori. Er f.eks. Høgskolen i Narvik – en liten høgskole, men stor innen sitt fagområde, teknologi – dårlig? Både næringslivet og øvrig arbeidsliv i regionen er meget godt fornøyd med de kandidatene som høgskolen uteksaminerer. Senterpartiet er bekymret for at strukturprosessen nå er rigget sånn at regjeringa får de svarene de sjøl ønsker, og at universitetenes egentyngde – i form av størrelse – vil være styrende i retning av sanering av høgskolesystemet. Oppbygging av fagmiljøer ved mindre institusjoner vil da kunne tape ved at tverrfagligheten og fleksibiliteten som i dag gjør det mulig å svare raskt på regionenes behov, vil svekkes. Vi er også bekymret for framtida for profesjonsutdanningene. Jeg skulle gjerne utfordret statsråden på å fortelle hva som er regjeringas høgskole- og universitetspolitikk i framtida. Det er helt fantastisk at NTNU og forskere der har mottatt nobelpris i dag, men vi forventer ikke at alle institusjoner skal ha oppgaver for et sånt forskningsmiljø. Vi ønsker, som innen idretten, både topp og bredde. Høgskolenes tradisjonelle rolle har vært å serve det regionale kunnskapsbehovet. Næringslivet i Norge trenger det. I tillegg trenger vi spissene. Senterpartiet ønsker svar på om regjeringa planlegger en stor saneringsreform der institusjoner skal slås sammen under dekke av kvalitetsheving, der det er publiseringspoeng og spissing som defineres som kvalitet. Senterpartiet ønsker også svar på hvordan de nåværende høgskolenes samfunnsoppdrag skal ivaretas framover. Hvem skal ta ansvar for å imøtekomme regionenes behov for grunnskolelærere, sykepleiere i førstelinjen og ingeniører som det lokale arbeidslivet trenger? En ny arbeidsdeling i universitets- og høgskolesektoren kan ikke tegnes uten å se helheten i samfunnsoppdragene til disse institusjonene under ett – for hele landet.