Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Me er heldige som har eit rikt ressursgrunnlag langs kysten vår som kan leggja grunnlag for bl.a. klyngjebygging basert på marin sektor. Det er verdt å merka seg at marine ressursar kan danna grunnlag for utvikling av ei av dei verkeleg sterke næringsklyngjene i den norske økonomien. Verksemda kan vera knytt til fiske, fangst, oppdrett, foredling og eksport basert på norsk teknologi. I tillegg har me eit stort potensial basert på utvikling av nye næringsgreiner som bioteknologi, bioprospektering, betre utnytting av biprodukt og ikkje minst det potensialet som skjuler seg i havet som me berre anar kan eksistera i opphavet til livet på jorda. Velferd er avhengig av at det finst busetnad og arbeidsplassar i heile landet, og at me har inntekter som kan fordelast på ein måte som sikrar ei slik utvikling. Fleire har vorte merksame på verdien som kystsona vår representerer, ikkje minst i den seinare tida. Og det er mange som ynskjer å utvikla ny næringsverksemd i kystsona samstundes som det foregår tradisjonelt fiske i same områda. I tillegg kjem behovet for areal til rekreasjon og som kvalitetsprodukt innan reiseliv. Det kan også vera område som skal vernast på ein slik måte at det ikkje er rom for inngrep i det heile. Det er duka for interessekonfliktar når så mange aktørar melder seg. No er me heldige som har ein langstrakt kyst, som i tillegg – iallfall på papiret – har vorte endå lengre i det siste. Vår oppgåve er å leggja til rette for at kystsona kan takast i bruk til beste for landet og befolkninga langs kysten. Til å avklara dei ulike bruksområda må det utarbeidast kystsoneplanar for kvar av kystkommunane. Dette arbeidet har skote fart og er ei sak som står høgt på dagsordenen for tida. Det er grunn for oss til å halda oppe presset for at dette arbeidet skal vidareførast. Sjølve lova om havbeite regulerer utsetjing og gjenfangst av krepsdyr, blautdyr og pigghuder til næringsformål. Dei som får løyve til utsetjing, får også ein eksklusiv rett til gjenfangst av den utsette arten innanfor eit avgrensa område. Det vil krevja risikovilje og evne til å stå på for å koma i gang. Men denne delen av norsk havbruksnæring er i støypeskeia og vil vera eit gylle høve for dei som har vilje til å gå nye vegar. Havbeitelova kan også føra til inngrep i høve til allemannsretten. Alle desse interessene må avvegast og takast vare på på beste måten. Miljø har fått ein sentral plass i forslaget, og det er understreka frå Fiskeridepartementet si side at det ikkje vil vera høve til å gje løyve til havbeite dersom det er fare for skade på miljøet. Vidare er det slik at dersom havbeiteverksemd i eit område i vesentleg utstrekning avgrensar annan bruk, skal det takast omsyn til dette ved vurdering av om løyve kan verta gjeve, og i tilfelle kva slags restriksjonar som skal påleggjast. Det kan også i enkelte tilfelle verta tale om erstatning. Det kan ikkje vera slik at buffersonene rundt havbeite vert større enn naudsynt. Det er også presisert at rettshavarane ikkje har nokon særskild rett i desse områda, men er bundne av eventuelle reguleringar på lik linje med andre. Det er grunn til å minna om at anadrome og marine fiskeartar fell utanom lova, og dermed kan interessekonfliktane vera dempa. Mellom anna vil vassøyla over området kunna nyttast til tradisjonell bruk. Det er viktig at me utnyttar potensialet i kystsona på ein effektiv måte. Det må i alle høve slåast fast at det er havet si toleevne som må respekterast, og som må setja grenser for aktiviteten. Det er grunn til å framheva at fiskerinæringa er den nest største eksportnæringa etter olje og gass, og at fiskeri- og havbruksnæringa baserer seg på fornybare ressursar. Det er også på sin plass å framheva at fiskeri- og havbruksnæringa spelar ei viktig rolle for busetjinga i heile det langstrakte landet vårt. Slik sett kan ein seia at det som er godt for desse næringane, også er godt for Noreg. Norsk fiskeri- og havbruksnæring har altså potensial til å sikra ei vidareutvikling av velferdsstaten vår. På nokre område er me velutvikla og i verdsfronten. På andre område har me eit potensial, men det må utviklast og utløysast. Fellesnemnaren for å få utløyst potensialet er forsking og utvikling. Me er nøydde til å få fram auka midlar til dette formålet. Det er ein stor og uttrykt vilje for det i Stortinget, og det må koma ytterlegare til uttrykk i åra som kjem. Eg kan nemna at det m.a. er utvikla ein strategiplan for norsk skjelnæring som strekkjer seg over fire år. Denne konkluderer med at det for denne næringa åleine trengst 275 millionar offentlege kroner til forsking og utvikling. I tillegg kjem oppfølging av næringskomiteen sitt uttalte ynske om å få løyst algeproblematikken i dei norske fjordsystema. Eg håper også at Forskningsrådet og SND lyttar til tilrådingane frå næringskomiteen og utøver musikalitet i så måte. Berre skjelnæringa åleine kan sikra oss eksportinntekter i milliardklassen i åra som kjem. Eigentleg dreier det seg om eit nytt oppdrettseventyr. Det er snakk om både nytenking og nybrottsarbeid. Skjelnæringa kan tena som døme på verksemder som viser korleis me skal få kommersialisert dei ulike artane som eignar seg både for oppdrett og dyrking av havbeite. Me har tatt eit nytt steg på utviklingsstigen når det gjeld utvikling av norsk havbruk. Eit lovverk kjem på plass. Verknaden skal evaluerast etter nokre år. Føre var-prinsippet skal liggja i botnen. Vår oppgåve vert å sørgja for eit rammeverk som tryggjer ei langsiktig forvalting, og eg synest det er ein stor dag å få vera med på at Noreg ligg i fronten når det gjeld å sikra og utvikla eit lovverk som kan førast vidare når det gjeld å utnytta kystsona vår.