Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2001-03-30:
Arbeiderpartiets standpunkt i denne saken som angår endringer i konsesjonsloven og odelsloven, er i hovedsak bygd på tre forhold: Det første er behandlingen av St.meld. nr. 19 for 1999-2000, Om norsk landbruk og matproduksjon. Det andre er Regjeringens program for fornyelse og forenkling av offentlig sektor. Det tredje er hensynet til lokal innflytelse og engasjement. I St.meld. nr. 19 ble spørsmål rundt eierskap og drift av landbrukseiendommer berørt, og det ble foreslått en rekke endringer. Disse endringene sluttet Stortinget seg til. Til grunn for dette ligger ønsket om å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og et landbruk som gir et stort bidrag til bosetting og sysselsetting. Dessuten er det lagt vekt på verdien av et lokalt eierskap til naturressursene som kan bidra til vitalitet og langsiktig planlegging i lokalsamfunnet. Forkjøpsretten blir med denne behandlingen opphevet i sin helhet. De siste årene har det vært en gradvis nedgang i bruk av statens forkjøpsrett, ned til 15 saker i 1999. Det er begrenset hva som er oppnådd i form av endret bruksstruktur ved forkjøp. De fleste høringsinstanser har også gått inn for at forkjøpsretten blir opphevet. Imidlertid har en merket seg at de som representerer friluftsinteressene, har vært kritiske til dette. En forutsetter at landbruksmyndighetene inntar en mer aktiv rolle ved salg av landbrukseiendommer, slik at gode og naturlige løsninger kan oppnås frivillig. Det finnes en rekke eksempler på at en slik aktiv rolle ved omsetning av landbrukseiendommer har kommet alle parter til gode. Hensynet til bosetting blir nå eksplisitt nevnt i formålet til konsesjonsloven § 1. Dette betyr at ingen kan reise tvil om bosetting er et relevant moment eller ikke ved avgjørelse av saker etter konsesjonsloven. Endringene vil gi rammer for en strengere håndheving av reglene om boplikt. Det er også viktig at det legges til rette for løsninger hvor det foretas en forsvarlig balanse mellom hensynet til bosetting og mulighetene for å skaffe seg inntekt enten fra eiendommen eller fra annen virksomhet. Når Arbeiderpartiet i sine merknader ikke vil legge for mange eller strenge føringer for behandling av slike saker, er det nettopp av hensyn til lokale myndigheter og det lokale demokratiet. Vi ønsker å legge vekt på at lokaldemokratiet har et handlingsrom innenfor gitte rammer, og at avgjørelser som skal tas lokalt, ikke skal gis så sterke føringer at dette handlingsrommet blir altfor snevert. Dette er i tråd med Regjeringens arbeid for fornyelse av offentlig sektor. Arbeiderpartiet har gått imot det opprinnelige forslaget i proposisjonen om å knytte boplikten til at eier skulle oppholde seg på eiendommen i 70 pst. av tiden. I første rekke har vår begrunnelse vært at vi ikke må lage regler som vanskelig kan kontrolleres, og som også kan bli gjenstand for en strid og diskusjon om prosenter. Slike tvister ville kunne ha gitt et negativt inntrykk av Bygde-Norge. Derfor mener vi at det foreliggende forslaget, som følger reglene for folkeregistrering, er det enkleste og beste for oppfølging av lokale myndigheter. Dette vil være godt i tråd med Regjeringens mål om å bruke mindre penger og tid til kontroll og administrasjon, og mer til direkte tjenesteyting for befolkningen. Ved behandlingen av St.meld. nr. 19 ble det lagt til grunn at en ønsket et endret omsetningsmønster av små landbrukseiendommer. Et flertall foreslo å heve arealgrensene i konsesjonsloven og odelsloven til 20 dekar for å oppnå en økt omsetning av eiendommer. Det er verdt å merke seg at selv om en innenfor denne grensen vil få konsesjonsfrihet, gjelder fortsatt jordloven § 8, slik at jordbruksareal som kan gi grunnlag for lønnsom drift, skal holdes i hevd. Der eier selv ikke vil drive jorda, kan dette løses ved at arealet stilles til disposisjon for aktive brukere i området. Heving av arealgrensen til 20 dekar må en se i sammenheng med mulighetene for skjerping av boplikten. Det er reist særlige spørsmål ved heving av arealgrensen i odelsloven. Særlig er dette knyttet til § 2 andre ledd, der det sies at en ren skogeiendom med areal under 100 dekar ikke er odlingsjord. En forutsetter at Odelslovutvalget, som vil bli nedsatt, går nærmere inn i dette spørsmålet, og at det blir en avklaring gjennom dette arbeidet om eventuelt ny arealgrense. Totalt sett vil lovendringene føre til forenklinger. Dette vil igjen bety mindre administrasjon og lavere økonomiske utgifter. Endringene i arealgrensene vil føre til at det blir færre odelseiendommer, som igjen vil føre til færre odelsløsningssaker og mindre arbeid for domstolene. Alt dette er i tråd med Regjeringens arbeid med forenklinger i offentlig sektor og redusert tid til administrasjon.