Trine Skei Grande (Venstre), 2015-05-12:
Det er ikke akkurat en ny problemstilling vi diskuterer i dag. Verken manglende fagkompetanse i skolen eller kunnskapen om hvor viktig disse fagene er for læring, kommer brått på oss. Den rapporten statsråden har fått nå, er ikke den første i historien. Det har vært mange slike rapporter. Det har vært mange forskningsrapporter som har underbygd akkurat det som interpellanten tar opp, og det har vært mange utredninger. Men det har alltid vært litt vanskelig å nå opp i departementet, om det har vært styrt av SV eller av Arbeiderpartiet eller av Høyre. Det skikkelig store løftet innenfor disse fagene må man vende tilbake til da Venstre styrte departementet for å finne, og det er altfor lenge siden! Synet på rollen til de praktisk-estetiske fagene for å oppnå læring er det nok uenighet om i denne salen. Det merker man godt. Alle er enige om at det er noe som heter basisfag, og at det viktigste er at man kan basisfagene når man kommer ut. Men det er nok en viss uenighet om at hvis en er dårlig i matte og ikke opplever mestring i matte, er det eneste som hjelper, mer matte. Jeg er nok av den oppfatning at hvis en er dårlig i matte, hvis en ikke mestrer ting i matte, så er det viktig at du som pedagog lar de barna få mestringsopplevelser på en eller annen måte eller i andre fag for å kunne mestre matte. Det er en viktig nøkkel for å klare å oppnå læring at barn opplever mestring. Derfor er det viktig å ha bredden i fagtilbudet, og derfor er de praktisk-estetiske fagene viktige for å oppnå læring også i basisfag. Det andre handler om at vi i Norge gjør det ganske dårlig på innovasjon, nytenking og kreativitet. Vi har et ganske innovativt næringsliv, men på skolen og måten vi organiserer skolen på, legger vi altfor lite til rette for kreativitet. Det slo ned som en bombe for oss da de første målingene kom som viste at klasserom preget av mye større autoritetsangst for læreren og klasserom med strikt uniformsbruk, brakte oss unger med mer kreativitet og innovasjon enn hva det norske klasserommet gjør. Det er et lite varsko til oss. Det må være noe med måten vi lager læring i klasserommene på som gjør at vi ikke oppfordrer til den typen kreativitet som mer autoritære strukturer faktisk får fram. Derfor tror jeg det er viktig at de praktisk-estetiske fagene blir en del av arbeidet med å verdsette innovasjon og kreativitet, som kommer til å bli ett av de viktigste konkurransefortrinnene for oss framover hvis vi får det til. Det tredje er at jeg mener at fagkunnskap er en styrke på absolutt alle områder. Jeg har hatt mange lærere i kunst og forming, som det het i min barndom. De eneste kunsttimene som jeg husker, hadde jeg med Elisabeth Balstad. Hun er profesjonell billedkunstner og har jobbet hele livet sitt som billedkunstner med utdannelse fra akademiet her i Oslo. En av de tingene som kanskje gjorde at jeg husker det skoleåret best, er at hun hadde en utrolig autoritet i klasserommet fordi hun var kunstner. Hun hadde utdannelse, hun var et navn som alle i området kjente, og jeg skulle ha henne i forming. Den autoriteten er jeg ute etter i enhver lærers utøvelse av yrket sitt – om det er i norsk, matte eller om det er i formgivingsfag. Det som gir den autoriteten, er kompetansen. Derfor er det viktig at disse fagene ikke fylles på med enhver som ikke har fagutdannelse, men som alltids kan ta vare på ungene og la dem få tegne litt. Men det å bidra til kompetanse i fagene og autoritet i klasserommet og muligheten for å strekke seg videre handler også om den fagkompetansen en har. Så vil jeg slutte meg til alle som er bekymret for matfagene våre. Det er en utdødende generasjon, de som har utdannelse på dette området spesifikt. Det bekymrer meg også, i hvert fall i en stresset tid der foreldrene ikke er så gode til å formidle den kunnskapen.