Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-05:
Det er jo slik at et statsbudsjett består av både inntekter og utgifter. Derfor var det to proposisjoner, en om inntekter og en om utgifter. Statsbudsjettet for 2011 – «tjueølløv» – er et ansvarlig budsjett for å sikre arbeidsplasser, velferd og verdiskaping. Vi investerer i vår framtidige arbeidskraft og produksjon gjennom økt satsing på skole og utdanning. Kommunene får økte inntekter på nærmere 6 mrd. kr til omsorg og velferd, og sykehusene styrkes med om lag 1 mrd. kr, slik at tryggheten for helse og behandling styrkes. Bevilgninger til vei, jernbane og sjøtransport øker med om lag 2,6 mrd. kr, slik at den historiske satsingen på samferdsel holder fram. Samtidig er dette et stramt budsjett som bygger opp under handlingsregelen for bruk av oljepenger i økonomien. Avstanden til 4-prosentbanen reduseres til 7,4 mrd. kr i 2011. Ved om lag uendret oljepengebruk fra 2011 til 2012 kan vi være tilbake på banen i 2012. Det er viktig for å sikre arbeidsplasser i norsk industri og verdiskaping i hele landet. Budsjettet bidrar også til å sikre den langsiktige finansieringen av velferdsstaten, slik at kommende generasjoner også kan makte den oppgaven. Norge er i en helt annen situasjon enn de fleste land rundt oss. Det er det grunn til å være stolte over. Samtidig må vi ta inn over oss at vi også er avhengige av at andre land lykkes med sin økonomiske politikk. Norge har en åpen økonomi, og vi er sårbare for det som skjer i andre land. Finanskrisen har vist oss hvor raskt det kan snu i økonomien. Irland er et eksempel på det. For få år siden ble landet omtalt som «den keltiske tigeren», med sterk vekst og høy aktivitet i økonomien. Nå er det motsatt. Folk i Irland, som folk mange andre steder i Europa, må betale dyrt for at økonomien kom ut av kurs. Lærdommen er tydelig. Ingen trær vokser inn i himmelen, og det går heller ikke an å låne seg til varig velstand og velferd. Vi opplevde noe av det samme etter det lånefinansierte frislippet i norsk økonomi på midten av 1980-tallet. Holder vi ikke grunnleggende orden i økonomien, lykkes vi heller ikke med arbeid, produksjon og velferd. La meg ta et lite historisk tilbakeblikk: Lille julaften 1969 ringte telefonene i Industridepartementet. Det var beskjed fra Phillips Petroleum om at en av brønnene på Ekofisk-feltet så lovende ut. Med stor sannsynlighet var det et drivverdig oljefelt de hadde funnet. Det ble begynnelsen til en ny økonomisk tidsregning for Norge. Noen år tidligere hadde en liten gruppe embetsmenn, ledet av Jens Evensen, vært framsynt nok til å sikre Norge råderetten over kontinentalsokkelen innenfor det som ble norsk økonomisk sone. I St.meld. nr. 25 for 1973–74 Petroleumsvirksomhetens plass i det norske samfunn la daværende finansminister Per Kleppe fram hovedlinjene i den politikken som skulle prege oljevirksomheten. Stortinget ga sin tilslutning til dette den 6. juni 1974. Oljen og oljeinntektene skulle være folkets eiendom og underlagt folkevalgt styring gjennom Stortinget. Den nye rikdommen skulle nyttes til å utvikle et samfunn av bedre kvalitet. En betydelig del av inntektene skulle investeres utenfor landet, og hensynet til framtidige generasjoner tilsa at bare en del av den innenlandske bruken av oljeinntektene skulle nyttes til økt forbruk. Det skulle være penger igjen når oljevirksomheten en gang tok slutt. Snart 40 år etter er vi nå midt inne i arbeidet med å oppfylle disse målene, og vi gjør det på en måte som blir lagt merke til ute i verden. Derfor er handlingsregelen viktig. Den sørger for at vi skiller bruken av oljeinntektene fra opptjeningen. Over tid skal vi bare bruke realavkastningen av fondet og spare til framtidige generasjoner. Handlingsregelen sier også at bruken av oljeinntektene i statsbudsjettet skal utjevne svingninger i økonomien. Vi skal bruke mer når tidene er dårlige, og mindre når tidene er gode. Handlingsregelen er ikke noe mål i seg selv, heller ikke den såkalte 4-prosentbanen. De er derimot redskaper for å oppnå viktige mål i politikken. De fremste av disse målene er arbeid til alle og langsiktig finansiering av velferdsstaten. Jeg tilhører på mange måter en heldig generasjon. Vi har fått oppleve sterk vekst i inntekt og levestandard. Velferd og velstand har økt til et nivå som våre foreldre høyst kunne drømme om. Men de hadde en drøm om at vår generasjon skulle få det bedre, ikke minst få bedre utdanning og flere muligheter i livet. Det har vi fått, og det skal vi takke for. Derfor må vi sikre at kommende generasjoner har styrke til å bære sin egen velferd og vår felles velferd på ryggen. Det er dette som kalles generasjonskontrakten. Vi har både et moralsk og økonomisk ansvar for å oppfylle denne viktige kontrakten. Samtidig må vi huske at både olje og andre naturressurser er lite verdt om vi ikke har evne til å foredle og skape verdier av disse ressursene. Derfor er historien om vår felles velferd først og fremst historien om arbeidskraften, historien om dem som har brukt sine evner, hender og hoder til å skape det samfunnet vi har i dag. Slik skal det også være i framtiden. Hans Børli skriver i diktet «En dørklinke av jern»: «Jeg minnes ofte klinka av jern på svalgangsdøra heime på torpet i skogen; Henders varsomme grep, jordete bondenevers lengsel, hadde slitt den tynn som en fuglevinge.» Det er de tusener av arbeidshender som bygger og former landet vårt, de som hver eneste dag gjør sitt for at samfunnsmaskineriet kan holdes i gang, de som holder landet i hevd, men som sjelden eller aldri kommer i avisene. «Norge er et lite land, men stort som eksempel.» Dette sa sjefen for det internasjonale valutafond, Dominique Strauss-Kahn, under den internasjonale konferansen vi arrangerte i Norge for snart tre uker siden. Det han siktet til, var bl.a. den gode økonomiske situasjonen, den lave arbeidsledigheten og ikke minst den evnen som vi har i dette landet til å samarbeide og ta felles løft når det blir krevd av oss. Kontrastene blir store når vi ser oss omkring i vår egen verdensdel, enten vi ser på arbeidsledighet, fordeling, inntektsvekst, statsfinanser eller utenriksøkonomi. Det er mange som gjerne ville ha byttet med Norge. I krisetider er det ofte de som har minst, som må betale mest. Vi ser det nå. Det er dette som gjør det så vanskelig å stramme inn når økonomien er i nedgang. Det er derfor viktig at vi ikke lever over evne når tidene er gode. Det er en god lærdom. Til tross for vår sterke økonomiske stilling er vi også sårbare, fordi vi er avhengig av verden rundt oss på godt og vondt. Finanskrise, klimautfordringer og terrorfrykt er eksempler på det. Vi kan ikke gjemme oss for det som skjer rundt oss. Men det beste vernet mot kriser og internasjonale tilbakeslag er at vi holder orden i eget hus. Hovedoppgaven for den økonomiske politikken i 2009 og 2010 har vært å bidra til at sysselsettingen holdes oppe og ledigheten nede. Vi har satt inn kraftfulle tiltak for å motvirke følgene av den internasjonale finanskrisen – og vi har lyktes. Både nedgangen i produksjon og oppgangen i arbeidsledighet har vært relativt liten i internasjonal sammenheng. Det norske ledighetsnivået er langt under nivået i de fleste andre industriland. Vi har lyktes med en av våre viktigste oppgaver, å holde folk i arbeid. Dette har ikke kommet av seg selv. Det er et resultat av politikken som blir ført i Norge. Utfordringen framover blir å ta vare på disse gode resultatene. I årene før den internasjonale finanskrisen hadde norsk økonomi en eventyrlig utvikling. Den økonomiske veksten var høy, og produktivitetsveksten var bedre enn i de land vi handler mest med. Velstand og velferd ble betydelig forbedret. De offentlige velferdstjenestene ble videreutviklet og utvidet. Kraftig oppgang i etterspørselen fra oljevirksomheten ga vekstimpulser til resten av norsk økonomi. God tilgang på arbeidskraft fra nye og gamle EØS-land bidro til å vide ut flaskehalser i økonomien. Så kom finanskrisen. Den rammet også Norge. Finanskrisen førte til det sterkeste internasjonale tilbakeslaget siden annen verdenskrig. Men heldigvis er verdensøkonomien nå på vei opp igjen siden siste halvår i fjor. De internasjonale finansmarkedene fungerer mye bedre enn i tiden etter at finanskrisen slo inn høsten 2008. Veksten i sterkt framvoksende økonomier som Kina og India er stor. Den har også tatt seg opp i Europa og USA, men har ennå ikke fått skikkelig fotfeste. Den statsfinansielle situasjonen i industrilandene skaper usikkerhet om veksten framover. Mange land må stramme kraftig inn i sine budsjetter for å hindre at statsgjelden kommer ut av kontroll. Flere europeiske land opplevde i vår sviktende tillit til statens evne til å betale gjelden sin, og markedsrentene på statslånene deres gikk betydelig opp. Støttetiltak fra EU og IMF roet situasjonen, men den siste tiden har rentene på ny økt i flere land. Det er store forskjeller i vekstutsiktene mellom de ulike eurolandene. Land med statsfinansielle problemer sliter med lav vekst. En rekke EU-land har vedtatt eller varslet omfattende budsjettinnstramminger. Denne delen av opprettingen kommer til å bli krevende. Vi har allerede sett tegn til sosial uro i de fleste land som er hardest rammet av finanskrisen. Arbeidsledigheten blant ungdom er en stor utfordring i mange land. Vi har ikke råd til å la ungdom miste sine muligheter og sin tro på framtiden. Det vil alle tape på. Finanskrisen innebar også en betydelig fare for at norsk økonomi skulle rammes av denne kraftige nedgangskonjunkturen. På denne bakgrunn ble finanspolitikken dreid i kraftig ekspansiv retning både i 2009 og i 2010. Pengepolitikken ble lagt om, og fra høsten 2008 fram til sommeren 2009 reduserte Norges Bank styringsrenten til det laveste nivået noensinne. I tillegg gjennomførte vi betydelige tiltak for å bedre forholdene i finansnæringen, i finansmarkedene og lette tilgangen på lån for husholdninger, bedrifter og kommuner. Den nye informasjonen vi har fått siden vi la fram revidert nasjonalbudsjett, tilsier at veksten i norsk økonomi fortsetter, selv om det viste seg at tempoet inn i 2010 var noe lavere enn vi la til grunn i mai. Det er særlig privat forbruk som har utviklet seg svakere enn anslått. Framover venter vi likevel at veksten i forbruket vil ta seg opp igjen. Veksten i fastlandsøkonomien fastslås nå til 1,7 pst. i år, som er noe lavere enn anslaget i revidert nasjonalbudsjett. For 2011 anslås veksten til 3,1 pst., som er rundt et halvt prosentpoeng over den beregnede trendveksten i norsk økonomi. Arbeidsmarkedet har vist en stabil utvikling den siste tiden. Fallet i sysselsettingen stoppet opp mot slutten av fjoråret, og ledigheten ventes å holde seg forholdsvis stabil rundt om lag 3,5 pst i 2010 og 2011. Det er klart lavere enn gjennomsnittet for de siste 20 årene på 4,5 pst. Regjeringen følger handlingsregelen for en gradvis innfasing av oljeinntekter i norsk økonomi. Handlefriheten som denne regelen gir, er som sagt brukt aktivt i 2009 og 2010. Alternativet til denne kraftige bruken ville ha vært fall i sysselsettingen og en vesentlig høyere arbeidsledighet. Det har vi klart å unngå. Men samtidig har den ekspansive budsjettpolitikken ført til at bruken av oljepenger har kommet på et vesentlig høyere nivå enn 4-prosentbanen. Derfor må en ekspansiv politikk i nedgangskonjunkturer etterfølges av innstramminger når situasjonen i økonomien normaliseres, slik at vi kommer tilbake til denne 4-prosentbanen. Derfor vil det være i tråd med handlingsregelen nå å stramme til i budsjettet og redusere avstanden til 4-prosentbanen, slik regjeringen har varslet. Det er to grunner til det. For det første må vi ta hensyn til industrien og konkurranseutsatte næringer. Kostnadsnivået i Norge er høyt, og norske bedrifter er sårbare for en ytterligere styrking av kronen. Det er derfor viktig at finanspolitikken ikke bidrar til en særnorsk renteoppgang og sterkere krone. For det andre må vi sørge for at vi overholder generasjonskontrakten, som vi var inne på tidligere, slik at vi sikrer gode velferdsordninger også i framtiden etter hvert som oljeinntektene avtar. Jo lenger bruken av oljeinntektene ligger over 4-prosentbanen, jo mindre blir det framtidige finansieringsbidraget fra Pensjonsfondet. Regjeringen har funnet det riktig å holde oljepengebruken uendret fra 2010 til 2011, målt i såkalte faste priser. Det innebærer en budsjettinnstramming på 0,2 pst. av BNP for Fastlands-Norge. Dette er det første budsjettet med innstramming siden 1999 og siden handlingsregelen ble vedtatt. I budsjettet for 2011 legger vi opp til en bruk av oljeinntekter på 128 mrd. kr. Avstanden til 4-prosentbanen blir betydelig redusert, og den anslås som sagt til 7,4 mrd. kr i budsjettet for 2011. Det er en nedgang på rundt 12 mrd. kr i forhold til vårt nåværende anslag for 2010. Med uendret oljepengebruk fra 2011 til 2012 vil vi være tilbake på banen igjen i 2012. Det viser at politikken virker, og dette vil gi oss økt handlefrihet senere. Vår foreldregenerasjon var med på å gi oss trygghet og muligheter, med et mye svakere utgangspunkt enn det vi har. Vi kan gi en håndsrekning tilbake – trygghet for det å bli gammel, trygghet for omsorg og adgang til fellesskapets tjenester. Da må vi føre en langsiktig og ansvarlig økonomisk politikk. Aldringen av befolkningen vil føre til høyere utgifter til pensjon, omsorg og helse, mens veksten i skatteinntektene etter hvert vil gå ned. Handlingsregelen sikrer at oljeformuen vil gi et varig bidrag til finansieringen av velferdsordningene, men alene er ikke dette nok til å dekke opp for økningen i aldersrelaterte utgifter. Arbeidslinja er nøkkelen til å møte disse utfordringene. En høy arbeidsinnsats per innbygger gir store skattegrunnlag og høye skatteinntekter. Når færre personer står utenfor arbeidsstyrken, vil også de offentlige utgiftene reduseres fordi utgiftene til trygder og stønader går ned. I tillegg gir arbeid en viktig trygghet for den enkelte. Verdien av vår samlede arbeidsinnsats utgjør om lag 80 pst. av nasjonalformuen. Pensjonsfondet og verdien av de gjenværende olje- og gassreservene på norsk sokkel utgjør på sin side i underkant av 10 pst. av denne formuen. Disse tallene illustrerer hvor viktig det er å lykkes i å ta vare på og utvikle arbeidskraften. Utdanning er viktig for at vi skal lykkes med arbeidslinja og for å sikre den framtidige arbeidskraften. Kvalitet i hele utdanningsløpet er derfor viktig. I statsbudsjettet videreføres utgiftene til kvalitetstiltak i grunnopplæringen på et høyt nivå, og vi vil fortsette å jobbe for økt gjennomføring i den videregående skolen, bl.a. gjennom økte bevilgninger til prosjektet Ny GIV – gjennomføring i videregående skole betyr det, men «ny giv» er også flotte ord. Hvert frafall i den videregående skolen er et tap både for den enkelte og for samfunnet. Årsaken til frafall ligger ofte tilbake i tid, før skolegangen i den videregående skolen. En trygg oppvekst, god kvalitet i barnehage og grunnskole er derfor viktige forutsetninger for å hindre frafall senere. Derfor skal det satses betydelig på dette området. Det er i tillegg viktig at ungdom som ønsker arbeid, får læreplass, slik at de får et godt fotfeste i arbeidslivet. Det er nødvendig at både offentlige og private arbeidsgivere bidrar til at vi kan oppnå det. Et godt læremiljø, både for elever og lærere, er viktig for læringsutbyttet. Vi ønsker derfor å sørge for at vi har gode undervisningsbygg. Vi vet at rehabiliteringsbehovet i norske skoler er stort, og vi foreslår derfor å øke investeringsrammene for rentekompensasjonsordningen for skole- og svømmeanlegg med ytterligere 2 mrd. kr i 2011. Framtidens utfordring handler om å sikre en godt kvalifisert og tilstrekkelig stor arbeidsstyrke. Å ha nok studieplasser er derfor viktig. Vi foreslår å øke bevilgningen til om lag 2 200 nye studieplasser i 2011. I tillegg opprettes det om lag 2 000 studieplasser ved flerårige studier, som følge av at studieplassene som ble opprettet i 2009, videreføres med nye kull. I tillegg foreslår regjeringen å øke Forskningsfondet med 3 mrd. kr i 2011. Det er viktig at vi har fokus på hele utdanningsløpet, fra barnehage til høyere utdanning. Derfor fortsetter regjeringen satsingen på barnehager. Det er de som er i barnehage i dag, som skal bidra til den framtidige velferden. Det er grunn til å tenke nøye igjennom det. Regjeringen foreslår å øke bevilgningen til tiltak for å bedre kvaliteten i barnehager. På denne måten sikrer vi at våre barn får det beste utgangspunktet for det videre utdanningsløpet. Regjeringen ønsker at foreldrebetalingen skal være så lav at alle som ønsker det, skal ha råd til å betale for en barnehageplass. Derfor foreslår regjeringen å videreføre maksimalprisen for foreldrebetaling på samme nominelle nivå som i 2010. De øremerkede tilskuddene til etablering av nye barnehageplasser foreslås videreført, men de ordinære driftstilskuddene til barnehager foreslås nå innlemmet i kommunenes rammetilskudd. Å sikre arbeidslinja handler også om å sikre dem som nå står helt eller delvis utenfor arbeidslivet, en plass innenfor. Kvalifiseringsprogrammer for personer med vesentlig nedsatt arbeids- og inntektsevne er viktig. Vi prioriterer dette i budsjettet vårt, ved å foreslå å øke bevilgningene til dekning av kommunenes merutgifter med 65 mill. kr. I tillegg legges det opp til en økning på 200 tiltaksplasser for denne gruppen. Det er slik at det dessverre er for mange i samfunnet vårt som ikke har fått ta del i den velstandsreisen som de fleste av oss har hatt de siste tiårene. En av de viktigste oppgaver vi som politikere har, er å sikre folk trygghet og tro på framtiden. Å ha en god rusomsorg er viktig for at rusmisbrukere skal få den omsorgen og verdigheten de fortjener. Derfor har vi økt bevilgningene til Opptrappingsplanen for rusfeltet betydelig de siste årene. Vi foreslår nå en ytterligere opptrapping på 100 mill. kr. De fleste barn som vokser opp i Norge, har det bra. Derfor er det så viktig at vi stiller opp for de barna som ikke får denne trygge oppveksten og omsorgen de har krav på. Vi ønsker å bidra til å sikre alle barn trygghet og tro på framtiden. Derfor må vi ha et barnevern som fungerer. Barnevernet skal sørge for at også de barna som ikke får god nok trygghet hjemme, blir tatt godt vare på. Regjeringen foreslår å øke bevilgningene både til det statlige og det kommunale barnevernet i 2011. Vi foreslår et øremerket tilskudd på 240 mill. kr til det kommunale barnevernet, bl.a. til nye stillinger, slik at barnevernet lokalt kan styrkes. I tillegg foreslår vi også at det statlige barnevernet får betydelig økte bevilgninger. Penger er én ting, men i tillegg må barnevernet i kommunene ha gode folk og gode fagmiljøer. Samarbeid på tvers av kommunegrenser vil i mange tilfeller være nødvendig for å få dette til. Trygghet handler også om å sikre folk et godt helsetilbud. Helse- og omsorgstilbudet betyr mye for den enkeltes levekår og livsutfoldelse og er en viktig forutsetning for et godt samfunn. Sykehusenes økonomi styrkes i 2011, slik at flere pasienter får behandling. Det vil bli stilt krav om at ventetidene skal reduseres. Med om lag 1 mrd. kr til økte bevilgninger til drift legger vi til rette for en aktivitetsvekst på 1,4 pst. i 2011. I tillegg foreslår vi knapt 450 mill. kr i investeringslån til nye prosjekter. Det foreslås bl.a. en bevilgning til bygging av nytt sykehus i Østfold. Samhandlingsreformen følges opp med samlede bevilgninger på 580 mill. kr. Å gi eldre en verdig alderdom er viktig for regjeringen. Vi ønsker å styrke omsorgssektoren og tar nye skritt for å følge opp Omsorgsplan 2015. En styrket kommuneøkonomi setter kommunene i stand til å øke innsatsen i omsorgssektoren. Vi foreslår i tillegg å bevilge ca. 220 mill. kr til bygging av 2 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger. For regjeringen er det viktig å sørge for og bidra til trygghet der den enkelte bor. Hoveddelen av velferdsproduksjonen skjer i kommunene våre. Derfor må vi sørge for at kommunene har mulighet til å tilby gode velferdstjenester til innbyggerne sine. Det er både et statlig og et kommunalt ansvar. Hvordan kommunene f.eks. utfører sitt arbeidsgiveransvar, blir avgjørende for tjenestenes omfang og kvalitet. De siste fem årene har kommunesektoren fått et betydelig løft. Det vil fortsette i 2011. Regjeringens forslag innebærer en reell vekst i kommunesektorens samlede inntekter i 2011 på 5,7 mrd. kr, derav 2,75 mrd. kr som såkalte frie inntekter. Regjeringen ønsker at alle skal få tilgang til kunst- og kulturopplevelser. Regjeringen vil fortsette sin satsing på Kulturløftet. Siden 2005 har regjeringen gitt et løft til et bredt spekter av kultur- og frivillighetsformål, nettopp fordi det er så viktig for den livskvaliteten som folk skal oppleve. Med budsjettforslaget i dag fortetter regjeringen dette løftet. Vi foreslår økte utgifter til kulturformål med om lag 640 mill. kr. Regjeringen er opptatt av å skape et samfunn med mindre kriminalitet og mer fysisk trygghet. Derfor vil vi øke politibemanningen framover. I budsjettet foreslår vi å øke bevilgningene til politiet og påtalemyndighetene med nesten 550 mill. kr. Dette kommer i tillegg til en allerede sterk og historisk satsing i det budsjettåret som vi nå er inne i. Bredt internasjonalt engasjement er viktig for regjeringen. Vi foreslår å videreføre et høyt nivå på internasjonal bistand. Samlet utgjør bistandsbudsjettet 1,02 pst. av BNI. Vi legger opp til et fortsatt høyt norsk bidrag i militære utenlandsoperasjoner for fred og stabilitet – for å bidra til trygghet i andre land. Gjennom satsing på tiltak i nordområdene skal Norge befeste sin stilling som ledende aktør i det arktiske samarbeidet. Nordområdene er regjeringens viktigste strategiske satsing i utenrikspolitikken. Generasjonskontrakten handler ikke kun om å overlevere neste generasjon en sunn økonomi – det handler også om å overlevere skaperverket i god stand. Det er en viktig oppgave for regjeringen. Regjeringen fortsetter den betydelige satsingen på miljø i statsbudsjettet for 2011, med særlig vekt på miljørettet bistand, jernbane, miljøteknologi, CO2-håndtering, fornybar energi og energieffektivisering. Det er viktig for regjeringen å sikre et godt samferdselstilbud. Vi vil ruste opp infrastrukturen for å gjøre hverdagen enklere og tryggere for folk, for å bedre miljøet, gjøre samfunnet mer inkluderende og tilgjengelig for alle, og ikke minst for å styrke næringslivets konkurransekraft. Nasjonal transportplan 2010–2019 har en samlet planramme for perioden som er om lag 100 mrd. kr høyere enn den forrige planrammen for Nasjonal transportplan. Regjeringen fortsetter opptrappingen i budsjettforslaget for 2011 og foreslår å øke bevilgningene til vei, jernbane og sjøtransport med vel 2,6 mrd. kr fra saldert budsjett i 2010. På mine turer til og fra byen, altså Oslo, ser jeg hvor raskt og effektivt deler av disse pengene nå blir brukt til ny vei og jernbane, og det er bra. Rentekompensasjonsordningen til fylkeskommunene videreføres med en ny investeringsramme i 2011 på 2 mrd. kr. Vi foreslår også en økning av bevilgningene til belønningsordningen for bedre kollektivtransport, mindre bilbruk i byområdene og til Transnova-prosjektet som skal bidra til å redusere CO2-utslipp fra transportsektoren. Infrastruktur er viktig for næringslivet vårt. Derfor er den satsingen vi nå gjør, viktig for alle våre bedrifter. Men det aller viktigste for næringslivet er likevel at vi demper presset i økonomien og bidrar til at vi ikke får en særnorsk renteøkning som vil gi sterkere kronekurs. Noen av de samrådene vi har hatt med næringslivet, kan oppsummeres i én linje: Skaff oss flere ingeniører og hold orden i økonomien. Med dagens budsjett innfrir vi begge disse kravene. Skatte- og avgiftssystemet skal sikre inntekter til fellesskapet og bidra til omfordeling og god ressursbruk. Regjeringen har vist at det er mulig å forene et mer effektivt skattesystem med økt omfordeling og et bedre vern av miljøet. Det er gjennomført betydelige skatteendringer uten å øke det samlede skattenivået fra 2004. Skattereformen i 2006 har gitt oss et mer rettferdig skattesystem ved at den store forskjellen i høyeste marginale skattesatser på arbeidsinntekt og på utbytte langt på vei er utlignet. Inntektene fra utbytteskatten ble mer enn tredoblet fra 2006 til 2008. Endringer i arveavgiften og særlig i formuesskatten har også styrket fordelingsprofilen i skattesystemet. Kampen mot skatteunndragelser er trappet opp, både nasjonalt og gjennom internasjonalt samarbeid, og det skjer bl.a. gjennom undertegning av skatteavtaler med såkalte skatteparadiser. Dette er avtaler som skal gi oss innsyn og tiltak slik at gjemmestedene blir stadig færre for dem som vil unndra seg fellesskapets forpliktelser. Regjeringen har styrket miljøavgiftene for å legge til rette for grønn omstilling. Miljø- og energirelaterte avgifter har økt med nesten 1,7 mrd. kr fra 2005 til 2010. I 2011-budsjettet tar regjeringen ytterligere et skritt ved at innslagspunktet i CO2-komponenten i engangsavgiften nedjusteres, og det skal gjøre det mulig for oss å nå målet om et utslipp fra nye biler på 120 gram per kilometer i løpet av kort tid. Skattesystemet må stimulere til arbeid. Dagens skatteregler er tilpasset det gamle alderspensjonssystemet og at man i stor grad enten jobber eller tar ut full pensjon. Særlig er skattebegrensningsregelen dårlig tilpasset et nytt pensjonssystem. Regelen gir høyere marginalskatt på arbeid for pensjonister med lave inntekter enn for andre grupper. Det åpner for uheldige tilpasninger. Og det er slik at det nye pensjonssystemet, som skal begynne å virke fra 1. januar neste år, gjør det lettere å kombinere arbeid og pensjon og stimulerer til arbeid. Regjeringen foreslår derfor at skattebegrensningsregelen for AFP- og alderspensjonister erstattes med et nytt skattefradrag i pensjonsinntekten. Fradraget sikrer at de som bare har minstepensjon, fortsatt ikke betaler inntektsskatt. Fradraget blir trappet ned kun mot pensjonsinntekt. Marginalskatten på pensjonsmottakeres arbeidsinntekt blir dermed redusert til det samme nivået som for lønnstakere. Det er viktig for å stimulere til fortsatt innsats i arbeidslivet. Marginalskatten på kapital for pensjonister med lav inntekt vil også reduseres til samme nivå som for andre skattytere. I tillegg foreslås det å øke trygdeavgiften på pensjonsinntekt og å avvikle særfradraget for alder. Samlet sett gir dette forslaget en skattelette for pensjonistgruppen på 1,35 mrd. kr. Forslaget har gode fordelingsvirkninger. Om lag 59 pst. av AFP- og alderspensjonistene får en skattelette med forslaget, om lag 11 pst. får uendret skatt, og om lag 30 pst. får en skjerpelse. De som har inntekter på mindre enn 350 000 kr, får gjennomgående lettelser med dette forslaget i pensjonistgruppen. Mange pensjonistektepar vil komme svært gunstig ut av det nye systemet. Det skyldes at det nye fradraget fastsettes kun på grunnlag av egen pensjonsinntekt, og at gifte AFP- og alderspensjonister kan få hvert sitt skattefradrag. Verdien av to skattefradrag vil til dels være betydelig større enn dagens skattebegrensning for ektepar, som ser ektefellers inntekt under ett. Det er sjelden populært å foreslå økt skatt for noen. Men noen ganger er det nødvendig. Vi foreslo i 2006 å tilbakekalle Bondevik-regjeringens skattelettelser i 2005 og foreslåtte lettelser i 2006. Dette gir oss om lag 14 mrd. kr mer til omsorg og velferd i 2011. Formuesskatten har blitt økt for de med høye formuer. Samtidig er det om lag 500 000 mennesker færre i dag enn i 2005 som betaler formuesskatt. Mange av disse er pensjonister. Samlet sett har pensjonister fått lettelser i formuesskatten på om lag 500 mill. kr siden vi tok over i 2005. Forslaget vi legger fram for 2011, sikrer at skattesystemets gode fordelingsegenskaper – for så vidt også foredlingsegenskaper – videreføres og styrkes. Også for 2011 legger regjeringen til grunn et uendret skatte- og avgiftsnivå. Statsbudsjettet handler selvsagt om penger, om budsjettposters størrelse, og at det ikke bevilges nok. Det er mange som synes å tro at bare det er nok penger, kan alt løses. Viktigere er det nok hvordan pengene brukes, hva de går til, og hva slags resultater vi får. Selv ikke i et av verdens rikeste land kan vi slippe unna de valgene. I 1949 stiftet Hermann Gmeiner SOS-barnebyer. Det skjedde i Imst i Østerrike. Han hadde sett hva som skjedde i forlengelsen av krigen, foreldreløse unger som ble forsømt. Han forsto så altfor godt hva det kunne føre til. I 2010 er det fortsatt langt igjen til å oppfylle hans visjon, som var som følger: «Den dagen vi med rette kan kalle alle verdens barn for våre barn, er den første dagen med fred blant mennesker.» Barn og unge – i Norge og i verden – er vår felles framtid. Derfor må politikken ha et perspektiv som strekker seg utover de behov vi har i dag. Politikken skal binde generasjonene sammen for en felles framtid. Derfor er en trygg oppvekst viktig, at vi har et barnevern som fungerer, at ungdom kan komme seg gjennom videregående skole på en god måte, og at ungdom har en jobb å gå til. Derfor må vi bekjempe fattigdom og ødeleggelse av natur og livsgrunnlag. Derfor må utdannelse og arbeid erstatte ledighet og mistro til politisk lederskap blant ungdom i mange land. Min generasjon og vår generasjon har en fordel ingen andre generasjoner før oss har hatt. Vi har den historiske kunnskapen om hva som har gått galt. Vi må bruke den kunnskapen til å gjøre de viktige og riktige valg for framtiden. Det er dette økonomisk politikk også handler om. Statsbudsjettet for 2011 handler om å ta de rette grep for dagens situasjon, men det handler i like stor grad om å ta de viktige politiske grepene for framtidens Norge. Før sommeren inviterte jeg ungdommer til å komme med innspill til finansministeren i form av en bloggkonkurranse – jeg har blitt ganske moderne etter hvert. En jente som heter Maren, som da gikk i 7. klasse på Grav skole i Bærum, skrev bl.a. følgende: «Vi må ikke bruke opp alle pengene våre på unødvendige ting, vi må spare litt til de neste generasjonene våre. Så ikke dra opp stigen! Vi må ikke bare tenke på oss selv. Menneskene i de neste generasjonene våre skal ha det like bra som oss. Kanskje vi kan få dem til å få det bedre enn vi har det?» Når jeg nå på vegne av regjeringen legger fram forslaget til statsbudsjett for 2011 – «tjueølløv» – er det med en sterk vilje til å møte Marens håp for framtiden. Det går en rød tråd gjennom historien. Vi står på skuldrene til dem som tok beslutningene før oss. Vi høster frukter av arbeidet til dem som var før oss. Nå er det vi som blir prøvd i den politiske hverdagen. Nå er det vi som skal gjøre de kloke valgene. Arbeidet med å løse dagens utfordringer må bygge opp under – ikke fortrenge – mulighetene til å løse morgendagens utfordringer. Regjeringen presenterer for Stortinget et budsjett som er et svar på dagens utfordringer, men det er også et svar til dem som kommer etter oss. Dette er et budsjett som styrker fellesskapet mellom generasjonene.