Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Jeg tenkte jeg skulle knytte noen kommentarer til den delen av interpellasjonen som handler om MC-kriminalitet. For jeg har også litt vanskelig for å kjenne meg igjen i beskrivelsen av manglende fokus fra statsrådens side. Og at situasjonen er sånn at en «nærmest må tyne informasjon ut», skjønner jeg ikke helt. Noe av bakgrunnen for at jeg sliter litt med å henge med der, er at jeg i januar i år stilte et skriftlig spørsmål til justisministeren. Det ble besvart i begynnelsen av februar. Det var et fyldig svar, og bakgrunnen for spørsmålet var at Bandidos igjen var etablert i Drammensområdet. Da ble jeg, i likhet med det en del andre har gitt uttrykk for her, urolig. For vi visste godt hva det var for slags miljøer, vi som kommer fra Drammen. Den gangen det nasjonale hovedkvarteret til Bandidos, som lå i Oslo, ble ødelagt, og vi i Drammen fikk beskjed om at Bandidos hadde flyttet sitt hovedkvarter til Drammen, ble vi urolige – og ikke bare urolige, vi ble redde. Det viste seg at den frykten dessverre ikke var ubegrunnet. Vi prøvde som kommune den gangen omtrent alt. Politiet foretok spaning for å se om det foregikk kriminell aktivitet i lokalene, men etterretningen fra politiets side klarte dessverre ikke å avdekke at det foregikk kriminell aktivitet i huset. Så det vi endte opp med den gangen, var plan- og bygningsloven og et arbeid for å omregulere hele området til næringsvirksomhet, ekspropriere eiendommen til Bandidos og legge den under Drammens Is. Vi var nesten i mål, så smalt det. Ett kvarter før midnatt 4. juni 1997 ble hovedkvarteret til Bandidos i Konnerudgata 25 i Drammen blåst til himmels av en bilbombe. En tilfeldig forbipasserende mistet livet. Utrolig nok gikk ikke flere liv tapt, men de materielle skadene var enorme. Heldigvis hadde kommunen like i forkant hatt en beredskapsøvelse i det utenkelige, så vi var forholdsvis godt skodd til å kunne håndtere en sånn situasjon der og da. Men det vi følte at vi manglet, var litt kraftigere virkemidler. Undertegnede hadde den gangen i egenskap av ordfører i Drammen kontakt med daværende justisminister og daværende statsminister, og jeg er helt sikker på at presidenten husker det meget godt, for det var presidenten som var i den rollen den gangen. De kom begge til Drammen og så «lille Beirut» – det så ut som en krigssone. Det er nesten ikke mulig å forestille seg det hvis en ikke stod midt oppe i det, i brann, røyk, ruiner og ødeleggelser. Da fikk vi raskt en provisorisk anordning. Vi fikk etter hvert en permanent lovbestemmelse som skulle hindre den typen etableringer. Men så er det selvfølgelig noen haker ved det. Dette var bestemmelser som testet ut grensene mot menneskerettigheter og mot rettsstatens prinsipper. De bestemmelsene vi kunne bruke for å nekte opphold og etablering, var hvis det var en akutt fare for voldsutøvelse. Og gjengene tilpasser seg, selvfølgelig gjør de det. Så da var vi på en måte like langt. Det vi opplever i dag, er at det i Drammensdistriktet er fire rivaliserende MC-klubber på et ganske tett område. Vi vet som sagt hva det er. Og dette gjelder ikke bare i Drammen. Politiet i Tromsø har gitt uttrykk for at pengeutpressing, trusler og narkotikahandel har økt i Tromsø på det ene året en har hatt en tilsvarende etablering der. Og da er det nettopp så viktig, som justisministeren var inne på fra talerstolen her, å dele kunnskap. Jeg tror at nøkkelen verken ensidig ligger på talerstolen her i Stortinget eller på kommunikasjonen mellom storting og regjering. Noe av det ligger der, men det viktigste ligger i det samarbeidet som skjer lokalt med de berørte kommunene og med politiet og deres etterretning. Jeg har personlig erfaring med at den er solid, og at politiet stiller opp med den kunnskapen en har bruk for. Sentrale myndigheter har en rolle i å tilrettelegge et regelverk, men det viktigste er å forstyrre og forstyrre og forstyrre og forstyrre miljøene, hindre rekruttering, sjekke ID på alle som kommer til arrangementer osv., forfølge MC-miljøer som er på husjakt, og prøve å hindre huseiere i å selge til disse miljøene. Jeg skulle gjerne hatt strengere virkemidler, men som sagt: Rettsstaten setter noen grenser. Jeg har tillit til at justisministeren gjør det som er nødvendig. Det har også Høyre-ordføreren i Øvre Eiker. Jobben må først og fremst skje lokalt, og informasjon er det ikke noe vanskelig å skaffe seg.