trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Dette har vel i stor grad for de fleste opposisjonspartier vært en posisjoneringsdebatt, og det er jo når sakene kommer i tur og orden, man virkelig vil se hva slags samarbeidsklima det er i Stortinget i forhold til den nye regjeringen. Jeg syns debatten har blitt skjemt av for mange såre toner mellom Fremskrittspartiet, Høyre og sentrumspartiene, og har bare det råd å gi til dem at jeg tror de neste rundene med den slags toner bør tas på kammerset. Det er litt kjedelig for oss andre å følge med på det. Ellers syns jeg at debatten har vært en spennende opptakt til diskusjonen om offentlig sektor og offentlige tjenester. Jeg vet ikke hvor Carl I. Hagen har vært under de rundene som har vært, men at det har kommet noen sterke signaler her om en storstilt privatisering og anbudsutsetting av offentlige tjenester, har ikke jeg hørt. Tvert imot har jeg hørt ganske mange spennende ansatser til noen grenseganger i forhold til måte og hvilke krav man skal stille når det gjelder videre utvikling av offentlig sektor, ikke minst en erkjennelse som begynner å bre seg i flere og flere partier, nemlig at man må desentralisere mer makt og myndighet ut til de enkelte institusjoner og til kommunene, og at vekten er rimelig likt fordelt i dette landet. Jeg tror dette kan bli meget spennende runder i Stortinget. Men det må følges opp med kroner, og det må følges opp med en satsing på offentlig sektor også, slik at dette ikke bare er en måte å skyve ansvaret for ytterligere innstramminger fra seg på. Mens vi har holdt på her, har det kommet en gladmelding til oss. Det er at Klæbu kommune er blitt kåret til den beste i landet – ikke av hvem som helst, men av NHO. «Klæbu får utmerkelsen fordi kommunen blir vurdert som en velfungerende institusjon og et attraktivt lokalsamfunn, heter det i vurderingen fra NHO.Godt utbygd hjemmetjeneste, mange institusjonsplasser og høy andel kvinner i yrkeslivet er konkrete forhold som fører Klæbu til topps i det uoffisielle norske kommunemesterskapet. Kommunen får også plusser i boken for sterk innsats på kulturfronten, høyt utdanningsnivå og stor tilflytting utenfra.– Ja, dette var gøy, sier ordfører i Klæbu, Ivar Skei fra Sosialistisk Venstreparti …» – ifølge TV 2 Av dette kan vi trekke følgende konklusjoner: 1. SV har for få ordførere.2. Hvis SV får sitte i minst to perioder, leverer vi gode resultater, er ydmyke langt inn i den tredje, og heller ikke fornøyd med resultatene så langt. – Til slutt har jeg bare lyst til å si noen ord om de forslagene som er omdelt. SV har ikke behov for å kommentere andre forslag enn forslag nr. 2, de andre er det opplagt at SV stemmer imot. Forslag nr. 2 er identisk med det Stortinget vedtok i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 93 for 1998-99. Men hvis det er slik at dette er et vedtak som har ligget på bunnen av skuffen til fiskeriministeren eller næringsministeren, og at de fra sentrumspartiene er redde for at Arbeiderpartiet ikke skal oppdage det, og det derfor er nødvendig å vedta det på nytt, så skal det ikke stå på SV.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Lønnssystemene i Norge, enten vi snakker om privat eller offentlig sektor, gir en betydelig grad av mulighet for lokale tilpasninger gjennom lokale forhandlinger. Jeg har jobbet som tømrer i mine yngre år. Vi hadde et prestasjonslønnssystem, men det var basert på sentralt fastsatte rammer. Det var altså ikke opp til oss alene å bestemme lønnsresultatet i forhold til arbeidstempo, men det var fleksibilitet innenfor et system med sentralt fastsatte rammer. Det er klart at jeg snakker ikke om prestasjonslønnssystem som sådant innført i det offentlige, men jeg snakker om at det i større grad skal være mulig gjennom sentral lønnsfastsettelse å åpne for rammer som gjør at vi kan få lokal tilpasning, og at det kan være muligheter for den lokale etat å hente ut noe hvis en har god resultatoppnåelse. En skal huske på at vi snakker om omorganisering og fornyelse av en offentlig sektor som i stor grad ikke selv får hente ut resultatet av effektiviseringen. Det overføres til andre for å få til større tjenesteproduksjon. Det betyr at vi må være opptatt av de stimuli som vi kan få satt inn for å få gjennomført og motivert de ulike offentlige sektorer til å gjennomgå denne prosessen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det har jeg ikke tid til i svaret på en replikk. Men vi kan jo fortsette utover våren i spørretimen, så kan representanten få ett i hver spørretime. Jeg er opptatt av at vi skal få et godt resultat i forhold til Oppgavefordelingsutvalgets arbeid. Jeg forventer at Oppgavefordelingsutvalget har tatt tak i de store problemer og de store utfordringer som ligger i at vi har et samfunn som har ikke bare tre, men – inkludert fylkesmannen – fire forvaltningsnivåer, og at utvalget ser på om dette er tilpasset det behov 4,5 millioner mennesker har, så skal vi ut fra Oppgavefordelingsutvalgets innstilling legge planer og komme med de forslag som er nødvendig for å realisere den forenkling som vi skal få til. Men jeg er nødt til å ta meget stor avstand fra antydningen om at de ansatte skal være en klamp om foten på dem som vil omstille. Jeg kjenner mange ansatte i offentlig sektor, og de er hver dag opptatt av å gjøre best mulig jobb overfor brukerne. Det som er vår jobb, Regjeringen og Stortinget i fellesskap, er å lage et system som gir dem muligheten til å utnytte sin kompetanse og sine ressurser. Det er jeg sikker på at Kommuneforbundet er like opptatt av å få til som oss. Vi må bare finne de samarbeidsmønstrene som gjør at vi kan hente ut den ressursen og den kompetansen som ligger hos de ansatte.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg er enig med representanten i at hvis vi skal ha noen som helst slags mulighet til fortsatt å kunne fordele gjennom velferdsordningene, må velferdsordningene være så gode at folk foretrekker dem fremfor dyre, private løsninger. For å få det til er det, som jeg har vært inne på, en rekke virkemidler som må tas i bruk. Det viktigste er at verktøyet er tilpasset det behovet brukerne har. Det er også en oppgave for det offentlige å sørge for at vi ikke bare har nok folk til å utøve disse tjenestene, men at vi har kvalifiserte folk. Når det gjelder en rekke yrkesgrupper innenfor det offentlige virksomhetsområdet, ser vi at vi kommer til å ha et betydelig behov for en større rekruttering i framtiden. Her er lønn ett virkemiddel, men det er ikke det eneste. Arbeidsmiljø, etter- og videreutdanning, muligheten til fleksibilitet, muligheten til i perioder av livet da man har tunge belastninger, å kunne gå ut, for så å komme tilbake, er også virkemidler. Representanten hadde helt rett da han sa at jeg ikke kommer til å gi noen løfter i forbindelse med det forestående lønnsoppgjøret. Men jeg tar til etterretning, og det mener jeg også selv, at lønn er ett av de virkemidlene – ett av de mange virkemidlene – vi må ta i bruk for å kunne sikre og trygge offentlig sektor i framtiden.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Når sentrumsregjeringen et halvt år etter at den overtok, kunne legge fram en så omfattende melding om offentlighet i forvaltningen og offentlighet i samfunnet, betyr jo det at det måtte ha vært gjort et meget godt forarbeid av den regjeringen som satt der før. Og på samme måte må jeg si at jeg har tenkt å bruke alt det gode arbeid som den forrige regjeringen har gjort, i mitt daglige virke. Jeg har ikke tenkt å legge det bort fordi det var en sentrumsregjering som gjorde det. Alt det som er brukbart, skal vi ta med oss – men jeg gjentar, alt det som er brukbart! Jeg er for åpenhet i forvaltningen, og jeg skal slåss for at vi ikke bare skal praktisere offentlighetsloven, men at vi også skal praktisere mer offentlighet. Stortinget har jo en god mulighet til å gå foran med et godt eksempel når offentlighetsloven nå skal gjøres gjeldende for Stortingets virksomhet. Jeg ser spent fram til de retningslinjer som trekkes opp for offentlig virksomhet gjennom de merknader som gis i komiteinnstillingen om offentlighet i Stortinget. Jeg kan garantere at vi skal gjøre alt hva vi kan for å følge opp de gode intensjoner som der blir fremmet. Så til det siste spørsmålet: Hvordan skal vi praktisere offentlighetsloven innenfor de ulike selskaper? For det første må vi vurdere selskapsformen, hvilket selskap det er. Det er klart at det gjelder noen regler for offentlige forvaltningsselskaper, og at det gjelder andre regler for aksjeselskaper. Vi må hele tiden være opptatt av at vi skal tilstrebe størst mulig grad av offentlighet, men vi skal samtidig ikke ødelegge for muligheten til å drive fornuftig forretningsvirksomhet. Den balansegangen er vi nødt til å ta ansvaret for, både regjering og storting.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det forhandles hver dag i norsk arbeidsliv, i privat eller offentlig sektor, om lokale tilpasninger, om arbeidstidsordninger osv. Tariffavtalene, både for offentlig og privat sektor, har åpninger for lokale tilpasningsforhandlinger. Det det imidlertid kan bli spørsmål om når vi går videre i fornyelsesarbeidet, er å tilpasse også tariffavtalene til morgendagens utfordringer. Det er selvsagt en prosess som jeg på vegne av arbeidsgiverne skal ta et hovedansvar for. Men i dette spillet skal vi selvsagt respektere de fagorganisertes rett til gjennom aktiv medvirkning til jobbutforming å ivareta sine egne interesser, det skulle ellers bare mangle. Men går man dypt nok inn i dette, vil representanten Hagen se at de interessene er felles: Å få til best mulig tjenester for brukerne. Representanten Hagen spurte meg om reaksjoner. Ja, jeg sa det i innlegget mitt: Skal vi utvikle et system med lederlønninger på kontrakt, og det forventes at man skal ha spesielle lønnsordninger for å ta ansvar, må det bety reaksjoner andre veien hvis man ikke oppnår resultater. Jeg synes det er helt opplagt. Da er det ikke snakk om å adoptere fallskjermer fra det private næringsliv, da er det snakk om å ha ordentlige kontrakter der man avtaler hvordan det skal gå hvis man ikke lykkes.
Trond Helleland (Høyre), 2000-03-23:
Arbeiderpartiet varslet i sin regjeringserklæring en modernisering av offentlig sektor. Statsminister Stoltenberg uttalte: «Dobbelt byråkrati gir ikke dobbelt velferd.» … «Detaljstyringen må reduseres. Det administrative apparatet i forvaltningen må forenkles.» Regjeringen vil komme tilbake til dette når Oppgavefordelingsutvalgets innstilling foreligger, heter det videre. Oppgavefordelingsutvalget ble nedsatt i 1996 og har altså holdt på svært lenge. Høyre håper at utvalget har benyttet den lange tiden godt, og at utvalget konkluderer med at noe må gjøres for å redusere antall forvaltningsnivå og offentlig dobbeltadministrering. Statsråd Kosmo har imidlertid også ledet et LO-/arbeiderpartiutvalg som har arbeidet med modernisering av offentlig sektor. Etter å ha lest denne innstillingen i dag har jeg ikke altfor store forventninger til den moderniseringsprosessen som nå er varslet. Men etter å ha hørt statsråd Kosmos innlegg virker det som om han nå har ristet av seg den halvdelen av utvalgets medlemmer som kommer fra Kommuneforbundet. Detaljstyringen skal reduseres, og det blir slått fast at statlige kontrollbehov bør reduseres dramatisk. Jeg regner med at statsråd Kosmo som leder av dette utvalget har tenkt gjennom hvordan dette konkret skal gjennomføres, og dermed raskt kan komme til Stortinget med forslag om enkelttiltak. Hvilke grep vil Regjeringen ta for å imøtekomme dette kravet? Hvilke kontrollordninger kan kuttes ut? Kan statsråden i dag gi eksempler på hva slags dobbeltadministrasjon som kan fjernes? Høyre venter spent på Regjeringens konkretisering, men med Kommuneforbundet som klamp om foten frykter vi at endringene blir mindre enn den nå har skapt inntrykk av. Kosmo sa i sitt innlegg at det må settes i gang tusenvis av enkelttiltak. Jeg skal være beskjeden og ber om at statsråden allerede nå nevner fire-fem tiltak.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Jeg er enig med statsråden i at vi ønsker en sterk offentlig sektor. Vi er også enige om at det er behov for en gjennomgang, en fornyelse og en desentralisering av beslutningsmyndighet – større myndighet lokalt. Statsråden hadde også med seg alle honnørordene innenfor moderne ledelsesteori, om omstillingsevne, endringskompetanse osv. Det er sikkert nok viktig, men han nevnte ikke med ett ord det som kanskje er den største utfordringen for offentlig sektor i dag, nemlig rekrutteringen – det er den største utfordringen vi har, det å skaffe nok folk til offentlig sektor, slik at offentlig sektor er i stand til å bli et skikkelig bolverk mot den privatiseringen vi ser. Vi mangler folk innenfor hele helsesektoren. Innenfor utdanningssektoren mangler vi lærere. Vi har en stor andel lærere uten godkjent utdanning. Dette er på mange måter den største faren når vi ser det i forhold til privatisering av utdanningssektoren og den offentlige sektor, så det å skaffe nok folk – nok kvalifiserte folk – er den største utfordringen. Det nevnte ikke statsråden med ett ord. Vi hadde en debatt for ikke lenge siden om lærerrekruttering. Der hadde et mindretall et konkret forslag om at vi er nødt til å ta i bruk det virkemidlet som kan virke for å få flere lærere inn i utdanningssektoren, og det er å bruke lønn som virkemiddel. Nå forventer jeg ikke at statsråden skal legge fram sin strategi for lønnsforhandlingene til våren, men i den debatten brukte Arbeiderpartiet et begrep som gikk på viljeserklæring i forhold til å gjøre noe med lønn, og statsråd Lilletun, som den gang var statsråd, gav uttrykk for at han oppfattet hva som lå i det begrepet – en viljeserklæring om at det må gjøres noe for å sikre lærere høyere lønn. Kan statsråden si noe om denne viljeserklæringen, hva som ligger i det, slik at det kan gå et signal ut til lærergruppene.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-03-23:
Større åpenhet i forvaltningen har vært et prioritert arbeidsområde for sentrumsregjeringen. Det er også et av de områdene hvor man har fått betydelige resultater. Det var særs skuffende at statsministeren ikke fikk plass til å nevne åpenhet i forvaltningen med ett ord i sin erklæring i går. Desto større var forventningene til innledningen til statsråd Kosmo som har ansvar for forvaltningen, også når det gjelder åpenhet. Heller ikke han fikk i sitt 10 minutters lange innlegg anledning til å si ett ord om dette. Det er meget skuffende, og det er oppsiktsvekkende. Det gir grunn til å frykte at det manglende engasjementet tidligere arbeiderpartiregjeringer har hatt på dette området, også vil bli et kjennetegn for denne regjeringen. Da sentrumsregjeringen overtok, hadde den i to år ventet på en melding om offentlighet i forvaltningen. Et halvt år etter regjeringsskiftet kom meldingen. Vi har fått en økning i antallet ja når det begjæres innsyn i dokumenter, og som et resultat av denne positive utviklingen er det langt flere som nå ber om innsyn, fordi de vet at muligheten for et ja er betydelig større enn tidligere. Åpenhet i forvaltningen er et demokratiærend og er en del av fornyelsen og moderniseringen av offentlig sektor, og jeg ønsker å få bekreftet at Arbeiderpartiet også ser det slik. Mitt spørsmål er: Vil sentrumsregjeringens store engasjement og høye ambisjonsnivå på dette området bli fulgt opp? Og så har jeg et konkret spørsmål til: Statsråden pekte på at en stadig større del av de offentlige tjenester blir utført i ulike selskapsdannelser. Er statsråden åpen for å revidere offentlighetsloven slik at det også blir større innsyn når offentlige tjenester utføres i selskapsregi som i dag ikke omfattes av loven?
Inge Lønning (Høyre), 2000-03-23:
Ved enden av en lang dags ferd mot natt føler jeg trang til bare for ordens skyld å kommentere to gjennomgangstrekk i denne debatt. Det ene er de overraskende nye samarbeidsforhold som åpner seg, og som jeg vurderer som svært positive. Det tyder på at vi i norsk politikk kan gå inn i en fase hvor det er mulig å ha et varmt forhold på tvers av de skarpeste ideologiske skillelinjene i denne sal. Da vil det formodentlig også være mulig å samarbeide der hvor det ikke finnes ideologiske skillelinjer. La meg bare for ordens skyld anmerke at det er gitt to helt ulike fremstillinger av hva det er som har ført oss frem til en ny regjering. Jeg akter ikke å blande meg inn i diskusjonen eventuelt mellom Fremskrittspartiet og sentrumspartiene om det, bare peke på at de to fremstillingene utelukker hverandre, for den ene fremstillingen sier at regjeringen ble felt på en livsviktig miljøsak som hadde med CO2-utslipp å gjøre, den andre fremstillingen sier det stikk motsatte. Man må vel kunne anta at minst en av fremstillingene må ha en innebygd misvisning. Det vil kanskje for fremtidens historikere være nyttig om man blir enig seg imellom om hvilken av fremstillingene som er den riktige. Så til slutt: Jeg leste med stor interesse den avgåtte statsministers sterke advarsel i VG for en uke siden om at man ytrer seg om andre partiers ledelse. Det synes jeg er en veldig nyttig påminnelse. Jeg håper at den også gjelder det som sies fra Stortingets talerstol. Det har vært sagt en del ting i løpet av denne debatten, særlig fra hold som står den avgåtte statsminister svært nær. Det er nyttig at påminnelser som gis offentlig, gjelder for alle. Det står jo skrevet at det er en helt ærlig sak å ta ut rusk av sin nestes øye, på det vilkår at man også er litt opptatt av bjelken i sitt eget.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Regjeringens viktigste mål i klimapolitikken er å bidra til en reduksjon av utslipp av farlige klimagasser, spesielt CO2. Som en del av denne politikken vil Regjeringen følge opp Stortingets vedtak om å åpne for gasskraftverk i Norge ved å omgjøre utslippstillatelsene for mulige gasskraftverk i Norge. Vi bygger dette arbeidet på at det skal gjøres uten endringer i forurensningsloven. I disse dager går vi gjennom de mulighetene vi har for å følge opp Stortingets vedtak. I løpet av kort tid vil vi bestemme oss for et løp, men vi vil vurdere grundig alle sidene ved denne saken. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med nødvendig informasjon, slik at Stortingets vedtak kan følges opp i saken.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
En moderne miljøpolitikk må bygge på at det er få områder av miljøpolitikken der nasjonale virkemidler er tilstrekkelig. Også Lokal Agenda 21, der kommunene, organisasjoner og bedrifter spiller en rolle, har et globalt perspektiv. Det er mange områder av miljøpolitikken som både har et internasjonalt og et nasjonalt perspektiv. En moderne miljøpolitikk må arbeide mye med å finne bedre internasjonale virkemidler. Som en del av denne moderne politikken hører det hjemme at vårt samarbeid med Russland på miljøsiden skal styrkes, og Regjeringen vil straks gå inn i hvordan miljøsamarbeidet på Kolahalvøya kan forbedres og styrkes.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg er helt enig i representanten Dales beskrivelse av de store utfordringene vi står overfor når det gjelder å redusere utslipp av klimaødeleggende gasser. Uansett spørsmål om gasskraftverk eller ikke vil Norge være avhengig av et sterkt nasjonalt program, men framfor alt et internasjonalt program dersom vi skal klare å hanskes med dette. Vi må gjøre vår del av jobben med å legge til rette for ny renseteknologi, energiøkonomisering og et nasjonalt kvotesystem. Men det viktigste vi kan gjøre, er på den internasjonale arenaen for å få Kyoto-mekanismene, disse helt nye virkemidlene i miljøpolitikken, på plass, slik at det kan bli et internasjonalt samarbeid som kan redusere klimautslippene. Dette er ikke noe Norge kan gjøre alene, men Norge har en stor oppgave i tiden framover.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Norge har i mange sammenhenger vært et foregangsland i miljøpolitikken, og det skal vi fortsatt være. Vi skal føre en enda mer aktiv miljøpolitikk. Jeg skal ikke føre noen miljøpolitikk mot verken SV eller miljøbevegelsen. Vi er uenige om ett spørsmål i miljøpolitikken, nemlig om hvordan muligheten for å bygge gasskraftverk i Norge kan virke inn på arbeidet med å få redusert utslippene av klimafarlige stoffer. Vi har en stor jobb foran oss i Norge, nasjonalt og internasjonalt, med å bidra til forpliktende avtaler på dette området. Vi har en stor oppgave nasjonalt når det gjelder å få et kvotesystem på plass. Vi har en stor oppgave foran oss når det gjelder å samarbeide opp mot det systemet EU er i gang med i forhold til handel med kvoter, og i det arbeidet er jeg helt sikker på at vi skal komme tilbake til klarere definisjoner på reduserte utslipp i andre land koblet opp mot den politikken vi driver i Norge. Jeg gleder meg til å samarbeide med alle som ønsker framdrift i miljøpolitikken, om nettopp dette.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det Regjeringen nå er i gang med, er å se på hvordan vi kan endre de utslippstillatelsene som er gitt i forbindelse med tillatelsen til bygging av to gasskraftverk i Norge. I det videre arbeidet med dette og i det videre arbeidet med å redusere utslippene av klimaødeleggende stoffer vil Regjeringen se på alle mulige virkemidler, nasjonalt og internasjonalt. Vi vil nå arbeide særlig på det internasjonale området fram mot Kyoto-oppfølgingen i Haag. Vi vil også arbeide med det nasjonale kvotesystemet, vi vil arbeide opp mot det europeiske kvotesystemet nettopp for å få en klarere sammenheng mellom den politikken vi har i Norge, og bidraget dette vil være for miljøet og for reduserte utslipp.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
I forbindelse med behandlingen av energimeldingen dreide mye av debatten seg om utslipp av den såkalte klimagassen CO2. Mye av energidebatten den 9. mars dreide seg også om juridiske spørsmål i forbindelse med noen av forslagene som var fremmet i saken. I et brev fra Justisdepartementets lovavdeling vedrørende de juridiske spørsmål som berørte forslagene knyttet til energimeldingen og gasskraftspørsmålene, var det usikkerhet og tvil om lovligheten i forslagene I og II, og på den bakgrunn stemte vi imot de to forslagene. Vi mener at en fornuftig løsning på problemene med å få utnyttet norsk gass til kraftproduksjon i Norge, må være å fjerne CO2-utslippene fra forurensningsloven. Det er selvsagt ikke til hinder for å gjennomføre begrensning i CO2-utslipp ved å pålegge avgifter på slike utslipp, eller ved å introdusere et system for omlegging av utslippskvoter. Men vi mener altså at det ikke er grunnlag for dette på det nåværende tidspunkt. Det mest fornuftige nå for å få fortgang i saken er således å endre forurensningsloven, noe vi har fremmet forslag om, og som ligger til behandling her i huset. Jeg regner med at statsråden har skaffet seg oversikt over de vedtak som ble gjort i energisaken, så jeg skal ikke bruke tid på å referere innstillingens I og II, men ser statsråden noe problem med å få gjennomført disse vedtakene, som det hersker så stor juridisk usikkerhet om? Og hva vil statsråden gjøre for å få effektuert disse to vedtakene?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-03-23:
Jeg vil starte med å gratulere statsråden med en både interessant og offensiv holdning til de store miljøutfordringene som Norge står overfor. Det lover godt. Jeg ser frem til fortsettelsen og ikke minst til et godt samarbeid. På samme måte som vi i debatten om offentlig sektor og den økonomiske politikken står ved et skille mellom fornyerne og tradisjonalistene, ser vi noe av det samme skillet i miljøpolitikken mellom dem som fortsatt ser på miljøpolitikk som striskjorte og havrelefse og de som er opptatt av en moderne miljøpolitikk, hvor man fokuserer på internasjonalt samarbeid, på å få mest mulig miljø for hver krone, på forskning og utvikling, og ikke minst på å utnytte den økende viljen til å ta miljøansvar som også er i industrien. Da Syse-regjeringen i 1990 fokuserte på de store miljøutfordringene på Kolahalvøya, ble det sett på som et nybrottsarbeid. Der ble det fokusert på internasjonalt samarbeid og ikke minst kostnadseffektivitet. Utgangspunktet var om man skulle bruke 300 mill. kr til å redusere svovelutslippene i industribyen Nikel. Høyre har ved flere anledninger uttrykt at vi er svært misfornøyd med at senere regjeringer ikke har fulgt opp dette arbeidet med en like offensiv holdning som Syse-regjeringen hadde. I budsjettet for 1999 åpnet energi- og miljøkomiteen for at de 300 mill. kr også kunne brukes på andre områder på Kolahalvøya for å redusere forurensningen. Det er et stort miljøproblem, ikke bare i Nordvest-Russland, men også på den norske siden. Jeg håper at den nye miljøvernministeren vil ta tak i denne utfordringen og sørge for at pengene ikke bare blir brukt, men at de blir investert til beste for miljøet i Nordvest-Russland og i Norge.
John Dale (Senterpartiet), 2000-03-23:
No er det jo ei kjend sak at det kanskje ikkje er aktuelt å byggja gasskraftverk i Noreg på lang tid, fordi det rett og slett ikkje er lønsamt. Men like fullt vil Noreg stå framfor ei alvorleg utfordring med tanke på å redusera dei klimautsleppa som me iallfall får. Noreg har gjennom Kyoto-avtalen forplikta seg til å redusera klimagassar som overstig det som ligg 1 pst. over nivået i 1990, og i år 2010 vil situasjonen vera den at dei utsleppa som me har i Noreg, langt vil overstiga dette nivået. Så det er ei stor utfordring for Noreg. Då nyttar det ikkje å seia at dette kan verta løyst, ved å visa til at det vil skje eventuelle reduksjonar i utsleppa i andre land. Dessutan er det slik at om me får eit internasjonalt kvotesystem, vil ikkje det kunna ta av meir enn ca. 50 pst. av dei utsleppa det her er tale om, og Noreg står i alle høve framfor ei stor oppgåve med tanke på å få bukt med dei problema som det internasjonale samfunnet faktisk har lagt på oss å løysa. No høyrde eg det statsråden nemnde om tiltak, men eg må seia at det trengst ei meir handfast handling for å nå dei måla som det internasjonale samfunnet har lagt på oss. Eg vil spørja statsråden om Regjeringa snart vil koma tilbake med handfaste planar om korleis ein kan møta denne utfordringa.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Lat meg starta med å gratulera miljøvernministeren med jobben og ønskja lykke til. Det vil bli mange utfordringar for henne framover. Det skal ikkje minst me i SV syta for! Miljøvernministeren seier at Noreg skal bli eit «foregangsland» når det gjeld miljøpolitikk, samtidig som ein representerer eit parti som i dei store miljøsakene søkjer samarbeid med Høgre og Framstegspartiet. Ein har eit forklaringsproblem når ein skal vera eit «foregangsland» i miljøpolitikken samtidig som ein samarbeider med Høgre og Framstegspartiet mot SV og miljørørsla. Det blir ein vanskeleg jobb for deg, miljøvernminister! Det vil eg gjerne ha ei forklaring på, dersom du har tenkt det. I debatten om gasskraftverk har statsminister Stoltenberg i periodar køyrt på desse stygge danske kolkraftverka. Men i det siste har han funne på noko endå smartare og snakkar om dei polske kolkraftverka, som liksom er endå verre. Dei får oss til å tenkja på Aust-Europa og svære røykskyer og svovel og oske og alt mogleg for at det skal bli truverdig. Ja, ja. Jo, jo. Eg trur ikkje det blir noko reinare norsk gasskraft på den argumentasjonen. Utgangspunktet mitt, miljøvernminister, er derfor i forhold til argumentasjonen de brukar når det gjeld å redusera utslepp: Burde me ikkje gå igjennom argumentasjonen, slik at både motstandarar og tilhengarar fekk fram ein rekneskap over korleis desse norske gasskraftverka faktisk ville redusera utsleppa, slik som Arbeidarpartiet argumenterer? Å koma oss i møte med ei utgreiing – ei uavhengig utgreiing – bør vel vera ein god måte å starta jobben som miljøvernminister på, slik at ein er sikker på at ein har saklege og gode argument når ein skal jobba for at Noreg skal bli eit «foregangsland» på miljø saman med Framstegspartiet og Høgre.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Eg takkar for at presidenten minner meg på det, endå ein gong. Eg blei litt engasjert.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-23:
Den nye regjeringens hovedprosjekt er å være moderne. Det er en bærebjelke i Regjeringens erklæring at den skal være på parti med framtiden og være det. På miljøområdet blir det særdeles utfordrende, for det er intet område som til de grader gir muligheter i mulighetenes Norge til å satse på teknologi, innovasjon, nyskaping og markedskrefter, hvis man vil tenke helhetlig og i en europeisk sammenheng. Jeg oppfatter at det er slik Regjeringen ønsker å tenke. I disse hovedlinjer – det å tenke framtidsrettet, det å tenke internasjonalt – tenker også Venstre. Nå er det vel kjent at mitt parti mente at den sittende regjering valgte å se bakover i gasskraftsaken i den tilspissede situasjonen vi hadde i Stortinget. Jeg skal ikke ta det opp igjen, men jeg skal forholde meg til Arbeiderpartiets egne premisser. Arbeiderpartiets egne premisser for sitt gasskraftstandpunkt er at de gasskraftverk de nå vil lage – veldig raskt – vil være positive i en internasjonal sammenheng. Jeg vil derfor spørre statsråden om hun, for å kunne være helt sikker på at dette er en klok vurdering, vil initiere en ny og grundig undersøkelse om norske gasskraftverk virkelig vil redusere europeiske CO2-utslipp, og i et tidsperspektiv som monner, fram til år 2025, og uten at dette stopper alternativ energiutvikling i samme tidsrom. Hvis statsråden vil gjøre dette, kan hun skaffe seg legitimitet i det stridsområdet som var grunnlaget for dannelsen av Regjeringen, og hun vil også vise at den regjering som har tiltrådt, tør la dens egne argumenter bli testet av uavhengig ekspertise.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Det har vært brukt mange ord her i dag, nesten som en slags verbal maratonøvelse, med sosialistisk visjon. Men akkurat nå er den ikke mer enn en bokført idé. Realitetene og prioriteringene kommer etter hvert. Representanten Kristin Halvorsen holdt et engasjert innlegg, spesielt da hun snakket om den diagnostifiserte statsskolen. Men man får den skolen man stemmer for når man tilhører et flertall i Stortinget. Representanten Oppebøen Hansen fortalte om de 300 000 voksne som sterkt ønsket seg en plass i den fylkeskommunale videregående skolen, og at denne saken var det viktig for Arbeiderpartiet å løse. Regjeringen har både i sin visjon og i pressen gått hardt ut med løfte om en rett for alle voksne til å få dagens videregående skole. Denne rett har allerede satt lønnsoppgjøret i fare, med brudd i forhandlingene mellom LO og NHO den 16. mars etter LOs krav om kontroll med styringsretten til etter- og videreutdanningsreformen, en reform som ved hjelp av arbeidsgiver og staten tilgodeser voksne, arbeidende mennesker med bedre rettigheter enn ungdom. Dette er egoisme satt i et perspektiv uten sidestykke. Reformen medfører et stort press på den videregående skolen, som i dag fremstår med manglende lærerrekruttering, manglende skolebygg og manglende statlig finansiering. Realitetene vil fort bli en reduksjon av det kvalitetsmessige innhold for å øke volumet, et presumptivt dårligere tilbud til de unge. Ønsker Arbeiderpartiet en køordning hvor kravet om etter- og videreutdanning for voksne i arbeid under LOs fane reduserer de unges mulighet til å komme inn i den videregående skole? Eller skal de unge prioriteres og etter- og videreutdanningsreformen med rettigheter kun bli en papirgaranti, i likhet med ventelistegarantien innen sykehusvesenet, en garanti som ikke er verdt papiret den er skrevet på? Det er med forundring jeg merker meg at representanten Lilletun omfavner denne nyetableringen. Fremskrittspartiet ønsker ikke å spille svarteper med fremtidens mulighet for å sikre velferdssamfunnet og vil derfor nå, som ved behandlingen av reformen, sikre de unges krav best mulig.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Statsministeren uttrykte i sin tiltredelseserklæring at Regjeringen vil satse aktivt på utvikling av bioteknologi. Norge skal, ifølge statsministeren, ikke stille seg utenfor den teknologiske revolusjonen. Regjeringen vil vurdere EUs patentdirektiv på den bakgrunn, uttrykte statsministeren. Det er interessante formuleringer fra statsministerens side, og de har ikke uten grunn fått stor plass i dagens debatt. I innstillingen til St.meld. nr. 8 og St.meld. nr. 36 for 1990-91 om bioteknologi skrev flertallet – som Arbeiderpartiet var en del av – følgende om patent på liv: «Flertallet viser til at den nåværende patentlov ikke gir anledning til å meddele patent på dyreraser eller plantesorter, noe som i Norge oppfattes og praktiseres som et generelt forbud mot patentering av dyr, planter og differensierende dyre- og planteceller. Flertallet er enig med departementet i at det ikke må skje endringer i denne situasjonen, og at det heller ikke skal være adgang til å ta patent på naturlig forekommende materiale.» Med naturlig forekommende materiale menes her gen av celler og vev. Videre uttrykte man i innstillingen – Arbeiderpartiet var en del av flertallet – følgende: «Flertallet har merket seg at Regjeringen stiller seg negativ til den internasjonale utviklingen som går i retning av å tillate patent på naturlig forekommende mikroorganismer og naturlig forekommende materiale, og er enig i Regjeringens vurderinger på dette punkt.» Videre i samme innstilling – Arbeiderpartiet var en del av flertallet: «Flertallet mener det er viktig at Regjeringen i internasjonal sammenheng arbeider for patentrettslige ordninger i tråd med sitt hovedsyn, og for at det tas tilbørlig hensyn til u-landenes behov og interesser når det gjelder de ordninger som blir etablert.» Den regjeringen man kommenterer i innstillingen, er Harlem Brundtland-regjeringen. Det Harlem Brundtland-regjeringen gjorde i St.meld. nr. 36, som var en tilleggsmelding om bioteknologi, var å stramme inn i forhold til Syse-regjeringen nettopp på de punkter der Stoltenberg-regjeringen nå flagger liberalisering. Det man gir klart uttrykk for, er at man skal ta nasjonale hensyn, og at man ikke skal gå i retning av en liberalisering. Det er interessant å se hvordan Lægeforeningen har møtt denne saken. I det siste Tidsskrift for Den norske lægeforening, nr. 7, uttrykker presidenten at en av forklaringene på hvorfor man i EU i dette tilfellet går i retning av patent på liv, kan være at slike prosesser i EU-byråkratiet er mer utilgjengelige for omverdenen. Så gir man uttrykk for at når Lægeforeningen har tatt kontakt med sine søsterforeninger i Europa, får man dem på sin side, og så oppnår man de samme reaksjonene der. Hvorfor skal ikke den norske regjeringen spille en nøkkelrolle i forhold til å hindre denne utviklingen, hvis man skal være visjonær og framtidsrettet, i stedet for – unnskyld, det er kanskje uparlamentarisk – å dilte etter en utvikling i Europa som en rekke forskere nå advarer mot?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Det var godt å høre.
Nils Amund Røhne (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det har til tider vært interessant å følge debatten her i dag, men etter min oppfatning har mange i opposisjonen konsentrert seg for mye om fortiden og i for liten grad rettet oppmerksomheten mot de utfordringer Norge står overfor i det nye århundret. Regjeringserklæringen og bl.a. statsministerens og statsrådenes innlegg har invitert til en debatt om utfordringene som ligger foran oss. Utfordringene springer ut av de sterke endringer vi opplever i dag. I GAIA – verdens miljøatlas er det beskrevet slik: Den nye verden som blir til i brytningen mellom nye verdier, nye teknologier, nye geopolitiske forhold, nye livsstiler og nye måter å kommunisere på krever helt nye ideer og bilder, inndelinger og begreper. Vi kan ikke tvinge den spirende verden av i morgen inn i gårsdagens trange kott. Derfor er det viktig å legge vekk konservatismens slagord om å forandre for å bevare og holde fram betydningen av å tilpasse politikken til den tiden en lever i. Derfor er det viktig å forandre for å fornye og forbedre, som det heter i tiltredelseserklæringen. Erklæringen varsler en politikk som i stedet for å frakoble Norge fra viktige prosesser foretar de nødvendige tilkoblinger til avgjørende prosesser regionalt og internasjonalt. I det året vi har bak oss, har vi på grunn av hundreårsskiftet og tusenårsskiftet brukt mye tid på å skue bakover. I Dagsavisen ved årsskiftet formulerte Anders Heger seg om dette slitne gamle tusenåret vi var i ferd med å avslutte: «Som om vi gjorde en siste krampetrekning for å høre til der. Som om vi sa til fremtiden: Det er oss. Menneskene fra det andre årtusen. Vi som oppfant ringbrynjen, bæreposen og Internett. Vi som bygget ferdig den kinesiske muren, … Dere husker oss? Oss med slavetrafikken og boktrykkerkunsten? Den gjengen med telefonene, dampmaskinene, heksebrenningene og atombombene? Vi som reiste Nidarosdomen og rev frisene av Akropolis?» Det var som om vi krampaktig forsøkte å holde fast ved det gamle århundret, mer enn å bruke anledningen til å forsøke å skue inn i det nye som lå foran oss. Men vår oppgave er ikke først og fremst å avslutte et århundre, men å begynne på et nytt. Vi skal ikke lukke døra til det gamle, men gjøre som Regjeringen: åpne for det ufødte, det nyfødte og de muligheter som ligger foran oss. Derfor ser jeg fram til at det politiske miljøet – vi i Stortinget – når Regjeringen kommer tilbake med forslag som følger opp tiltredelseserklæringen, kan starte byggingen av mulighetenes Norge. Jeg er klar over at jeg ikke kan oppfattes som 100 pst. objektiv i denne sammenheng, men jeg er sikker på at det er sosialdemokratiet som er best i stand til å aksle oppgaven med å bygge et Norge for det 21. århundre.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg finner det nødvendig å kommentere noe av senterpartileder Enoksens innlegg og Jan Petersens replikk til statsministeren. Enoksen viste i sitt innlegg til at hans regjering hadde fremmet en sak om alternative organisasjonsformer for fylkeskommunale sykehus, der det åpnes for å organisere sykehusene som selvstendige rettssubjekt. Så sa han: «Initiativet ble tatt for å hindre at noen fylkeskommuner valgte aksjeselskapsformen som organisasjonsform.»Og videre:«Ligger det i Arbeiderpartiets modernisering av helse- og sosialsektoren at partiet vil går lenger enn sentrumsregjeringen i dette spørsmålet?» Dette er en underlig forskuttering av hva som måtte være Arbeiderpartiets mening. Mitt partis standpunkt vil bli gitt til kjenne gjennom komitebehandlingen og eventuelt tillegg fra Regjeringen. Jeg må returnere spørsmålsstillingen til Enoksen: Er han uenig med sin egen regjering? I proposisjonen står nemlig bl.a. følgende: «Hensikten med lovforslaget er å åpne for et videre spekter av tilknytningsformer som fylkeskommunene kan velge mellom.» Om ikke senterpartilederen er enig i dette, så er iallfall Arbeiderpartiet for dette. Vi er videre i prinsippet for det departementet foreslår om at fylkeskommunene kan velge andre organisatoriske løsninger enn dagens forvaltningsorganisering. Arbeiderpartiet vil velge de organisasjonsformer som bl.a. understøtter at vi bygger opp under de helsepolitiske mål, at det tas demokratiske og forvaltningsmessige hensyn, at de styringsmessige og ansvarsmessige utfordringer for sykehusene bedre kan løses. Representanten Petersen refererte et utsagn fra meg der jeg reiste tvil om holdbarheten i Bondevik-regjeringens beregning av sykehusøkonomien. Ja, jeg og Arbeiderpartiet var meget usikre på om Regjeringens forslag var tilpasset det reelle kostnadsnivået i sykehusene. Derfor sa vi at Bondevik-regjeringen helt utenom tur raskt måtte komme tilbake til Stortinget med en ny sak, og vi forlangte bl.a. langt bedre dokumentasjon på at statens satser innenfor ISF-ordningen var holdbare, langt bedre beslutningsgrunnlag for å fastsette statens refusjonssatser, langt bedre samspill mellom stat og fylkeskommune og langt mer forutsigbarhet. Dette var bl.a. betingelsene for å være med på Regjeringens bevilgningsforslag. Og dette vil den nye regjeringen selvsagt følge opp.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-03-23:
En regjeringserklæring kan ikke inneholde alt. En regjeringserklæring bør imidlertid inneholde det den nye regjeringen mener er de viktigste utfordringene. Det regner jeg med har vært retningsgivende også for denne regjeringen. Transportsektoren er etter mitt skjønn en meget viktig sektor, og den er ikke nevnt med et eneste ord, så vidt jeg kunne se. Jeg regner med at dette er en forglemmelse, og ikke en bevisst handling. Bevilgningene til veisektoren har de senere år vært synkende til tross for at behovet åpenbart er økende. Det som har økt, er antall bomstasjoner langs veiene våre, mens statens engasjement i veibygging er historisk lavt. Det gir seg utslag på så mange vis. På stamveien gjennom f.eks. Agder hadde vi i fjor rekordmange dødsulykker. Dette er et trist bevis på at nå må noe gjøres, og det raskt. Jeg er klar over at det også er mange andre årsaker til disse dødsulykkene, men det faktum at store deler av stamveien gjennom Agder nærmest er uforandret siden den gangen det var rasjonering på biler, gjør selvfølgelig sitt. Når vi samtidig vet at antall biler øker, at antall trailere øker og ikke minst at størrelsen på trailerne har økt, sier det seg selv at dette høye antall ulykker er noe vi må regne med også i fremtiden hvis ikke noe gjøres. Regjeringen har her et åpenbart ansvar for å prioritere slik at denne uverdige situasjonen kan endres. Jeg forventer at den transportplanen som Regjeringen snart skal fremme for Stortinget, ikke bare inneholder Sørlandets rettmessige del av bevilgningene, men at det foreslås bevilgninger i et omfang som tilsier at vi tar igjen noe av det etterslep som beviselig er til stede. Det er jo ingen hemmelighet hvilke landsdeler som har fått mer enn sin rettmessige del av samferdselsbevilgningene, det være seg til under- eller oversjøiske tunneler, broer eller veier. Det er i hvert fall ikke Sørlandet. Man trenger ikke være ondsinnet når man antyder at det historisk har vært en sammenheng mellom hvor en samferdselsstatsråd kommer fra, og hvor det blir rikelig med veibevilgninger. Det faktum at ingen statsråder i den nye regjeringen ukentlig er innom stamveien mellom Vestfold og Hordaland, håper jeg ikke skal avspeile hvor i landet det skal satses på veibygging. Nå har imidlertid den nye regjeringen – arbeiderpartiregjeringen – en enestående sjanse til å rette opp både egne, og for den saks skyld andres, feil fra det siste tiåret, ikke minst overfor landsdelen Sørlandet. Jeg håper at denne sjansen benyttes.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Statsminister Jens Stoltenberg startet sin tiltredelseserklæring med å si at «Norge er mulighetenes samfunn». Det bærer bud om optimisme og tro på framtida. Det har jeg sans for. I altfor mange sammenhenger fokuseres det på problemer. Men tenk så heldige vi er som bor i Norge, et fredelig hjørne av verden, med store muligheter for de fleste! Arbeiderpartiet og Landsorganisasjonen var arkitektene bak den brede politiske alliansen som bygde velferdsstaten. Vår velferdsmodell ble en sosialdemokratisk suksess, en på mange områder vellykket kombinasjon av demokrati og sosial rettferdighet. Sosialdemokratiet får dermed ansvaret også for velferdspolitikkens feil og mangler. Ansvaret for å gjøre noe med disse manglene er Arbeiderpartiet igjen rede til å ta, og vi går til oppgaven med stor respekt. Arbeiderpartiet skal ikke for enhver pris forsvare det bestående. Nye måter å leve på gjør at folk har andre og nye behov for hjelp fra velferdsordningene. Også den enkeltes plikter overfor fellesskapet må defineres på nytt. For å styrke velferden vil Regjeringen videreutvikle og forbedre offentlig sektor. Det er viktig at offentlig sektor beholder hovedansvaret for velferdsordningene. De skal forskjellsbehandle til fordel for dem som trenger det mest. Norsk Kommuneforbund har i flere år pekt på behovet for et samarbeid om modernisering og fornying av offentlig sektor. De ansattes organisasjoner arbeider tett på brukerne og vet hvor skoen trykker. Jeg er glad for at Kommuneforbundet vil være med i dette arbeidet. Modernisering er ikke det samme som privatisering. Arbeiderpartiet kan ikke akseptere kommersialisering av helsetjenester. Arbeiderpartiet går imot at størrelsen på lommeboka skal være avgjørende for hva slags helsetilbud og omsorg vi kan få. Derfor må vi lage gode felles ordninger, slik at vi kan unngå uønsket privatisering og kommersialisering. Men et nei til privatisering hindrer ikke at vi kan bruke penger mer effektivt, unngå dobbeltarbeid i det offentlige og få mer ut av hver krone. Det har alltid vært Arbeiderpartiets politikk at offentlige midler skal brukes rasjonelt og med respekt. Konkurranseutsetting og privatisering vil få brukernes støtte hvis de føler at eksisterende tjenestetilbud ikke innfrir deres grunnleggende behov, særlig innenfor helse og omsorg. Derfor er vårt viktigste virkemiddel mot en slik samfunnsutvikling at vi klarer å utvikle en effektiv og moderne offentlig sektor som driver rasjonelt og setter brukerne i fokus. Jeg er glad for at statsministeren i sin tiltredelseserklæring sa følgende: «Menneskers arbeid, kunnskap og skaperevne er Norges virkelige nasjonalformue. Alle skal ha mulighet til arbeid. Det skal lønne seg å arbeide. …Vårt mål er å få de som i dag er arbeidsløse, i jobb.» Dette er en viktig målsetting for oss.
Gerd Johnsen (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Vi har lagt bak oss et århundre der kvinnelivet kontinuerlig har blitt endret – i alle livets faser. Aldri før har jenter tatt så mye utdanning som nå. Flere kvinner velger å arbeide full tid, og utfordringer knyttet til jobben er viktig for mange. Men mange velger tradisjonelle yrker og ser ut til i større grad å ta hensyn til framtidig familie når det gjelder yrkesvalg og karriereplaner. En tidsundersøkelse fra Statistisk sentralbyrå viser at aldri har barn fått mer omsorg. Mens dagens foreldre «bare» var under tilsyn i hjemmet da de var små, er de selv aktivt engasjert i sine barns dagligliv. Før holdt mor øye med ungene fra kjøkkenvinduet, hun var aldri langt unna når de trengte henne. I dag ligger foreldrene på gulvet og leker med de små. De små ser ikke vesentlig mindre til foreldrene enn i 1970. Men de tilbringer mer tid enten med mor eller far. Særlig fedrenes alenesamvær har økt. Og samværet er mer preget av aktiv omsorg framfor vanlig tilsyn. Småbarnsforeldre bruker daglig halvannen time mer på pass, pleie, lek, høytlesning, samtaler og annen omsorg enn det som var vanlig på 1970-tallet. Undersøkelsen viser at foreldrene skjærer ned på rengjøring og på tradisjonelt husarbeid for å være mer sammen med barna. Arbeiderpartiets politikk har vært og er fortsatt preget av at vi ønsker en utvikling der vi bruker mer, ikke mindre, tid med barna og familien. Svaret er ikke at foreldrene slutter å jobbe. Vi vil ikke ta et skritt tilbake. Samfunnet trenger at foreldrene arbeider. Derfor mener vi det er viktig at samfunnet legger forholdene til rette for at utfordringene knyttet til foreldrerolle og yrkesaktivitet ikke blir uoverkommelige. Det samfunnet kan og må bidra med, er gode permisjonsordninger, gode omsorgstilbud til barna i form av barnehager og et lovverk som gir arbeidstakere rettigheter i forbindelse med graviditet, fødsel og barneomsorg. Slik kan vi legge til rette for at barna og deres foreldre får en god og trygg hverdag, og slik kan vi makte å sikre velferden også i årene som kommer.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg har med interesse merket meg at flere av talerne i dagens debatt har pekt på betydningen av at det føres en finanspolitikk som bidrar til å holde pris- og kostnadsveksten nede. Det er også Regjeringens mål. Regjeringen vil derfor gjerne invitere til et bredt samarbeid i Stortinget for å oppnå det. Tillat meg å kommentere to forslag som er satt fram i debatten. Regjeringen vil legge til rette for å utvikle kunnskapsbasert virksomhet i Norge. Dagens regler for beskatning av opsjoner i arbeidsforhold gir ikke tilfredsstillende rammebetingelser. Regjeringen vil derfor foreslå for Stortinget at dagens ervervsbeskatning av opsjoner i arbeidsforhold skal avvikles. Regjeringen vil foreslå at lovendringen skal få virkning fra og med det inneværende inntektsår. Forslaget vil bli lagt fram for Stortinget før påske. Det representanten Sponheim ber om i sitt forslag, er derfor allerede under forberedelse. Så til forslaget fra representanten Jensen. Det statlige eierskapet i Den norske Bank og Kreditkassen ble drøftet i Stortinget ved behandlingen av kredittmeldingen. Regjeringen legger merknadene fra flertallet i finanskomiteen til grunn for sitt arbeid. Med det som grunnlag er Statens Bankinvesteringsfond bedt om å vurdere strukturelle løsninger for Den norske Bank og Kreditkassen. Regjeringen vil ta standpunkt når Bankinvesteringsfondets vurdering foreligger. Jeg er opptatt av at en avklaring bør skje rimelig raskt.