Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-06-18:
Fra dag én har koronakrisen rammet skjevt, og regjeringens krisepolitikk har også forsterket de forskjellene enda mer. I Norge har vi noen veldig rike mennesker som faktisk har tjent enda mer gjennom året 2020, godt hjulpet av en regjering som ikke har stilt noen krav til dem som har fått store penger fra staten i krisestøtte. Når vi nå begynner å se slutten på pandemien og også muligheten for et nytt politisk flertall, er det avgjørende at gjenåpningen av samfunnet ikke blir en reprise av det vi har sett det siste året. Regjeringens gjenåpningsplan tidligere i vår handlet utelukkende om å avvikle smitteverntiltakene. Da de forhandlet med Fremskrittspartiet om revidert budsjett, kunne de lagd den økonomiske gjenåpningsplanen som folk i Norge trenger, men det de gjør i revidert, er å gå inn for å avvikle de økonomiske krisetiltakene trinn for trinn, og de kutter tvert for de ledige og permitterte fra 1. oktober. For en permittert butikkarbeider betyr dette mange tusenlapper mindre i dagpenger i oktober enn i september. På tross av at det er oppjusterte anslag i budsjettet på antall arbeidsledige både i år og neste år, nedjusteres krisetiltakene for de arbeidsledige. Det viser en regjering – med Fremskrittspartiet på slep – som ikke prioriterer dem som er hardest rammet av koronakrisen, og ikke minst av nedstengning og permittering. Det vi trenger, er en rettferdig gjenåpningsplan der vi sikrer inntekten til folk. Rødt godtar ikke fjerning av krisetiltakene før krisen er over, for det betyr at stortingsflertallet flytter kostnadene fra fellesskapet og over på den enkelte, og også gir folk dårligere råd over natten. Vi må bekjempe arbeidsledigheten, ikke de arbeidsledige, og Rødt mener at krisetiltakene bør gjøres til en varig styrking av sikkerhetsnettet heller enn å avvikles så snart krisen er over. Det faktum at stortingsflertallet da pandemien rammet oss, raskt snudde seg rundt og styrket dagpengene, var en erkjennelse av at det tidligere dagpengenivået var for lavt, det sikret ikke inntekten til mange permitterte som jobber i lavlønnsyrker, på en god nok måte. Det at Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV, Miljøpartiet De Grønne og Rødt gikk sammen om det, viser at det trengtes et løft. Men det blir ikke noe lettere å være arbeidsledig i 2023 enn i 2021. Det blir like trangt om et par år, så det er ingen grunn til å avvikle det som var helt nødvendige og akutte forbedringer av sikkerhetsnettet, og som vi sto sammen om for et år siden her i Stortinget. Så vår plan er å presse på for å sikre at forbedringene blir varige. Vi vet også at barnefattigdommen har økt hvert eneste år så lenge Erna Solberg og de borgerlige har styrt landet vårt. Vi kunne nylig lese om hvordan ferietilbudene som mange tilbyr, Blå Kors, Røde Kors og andre, er helt sprengt. De gir avslag til tusenvis av barnefamilier, og dette er en varslet krise. Det viser et Forskjells-Norge som dessverre rammer flere og flere, ikke minst etter et år med en pandemi. Jeg tror de fleste her får litt vondt i magen av å lese om småbarnsfamilier som ikke har råd til å dra på ferie. Vi vil ikke ha det sånn i Norge. Rødt foreslår derfor flere strakstiltak. Vi ønsker å finansiere gavekort som familier med dårlig råd kan bruke på opplevelser, som å dra på tivoli, på restauranter eller på kino. Vi har et forslag som flertallet her i salen, eller egentlig alle partier her i salen, definitivt bør kunne støtte, så hør nøye etter nå. Departementet skal nå på nytt gå igjennom søknadsbunken fra dem som gir familier med dårlig råd et ferietilbud. Vi foreslår at departementet får en fullmakt, sånn at de ikke stanser gjennomgangen av bunken når regjeringens ekstrabevilgning er brukt opp, men innvilger flest mulig søknader fra dem som har kapasitet til å gi et ferietilbud raskt, både i sommer og også utover høsten. Dette må skje raskt, det må skje nå. I dag har stortingsflertallet muligheten til dette, til å sikre at familier med dårlig råd slipper å gå sommeren i møte uten et eneste ferietilbud til barna sine. Alle partier og representanter som stemmer imot Rødts forslag, har derfor i så fall et medansvar for de barna i familier med dårlig råd som får en dårligere ferie enn de kunne fått, og hadde fortjent, i år. Vi må få folk i jobb, og vi mener at staten må bruke penger, mens det er mange ledige hender, på ting som uansett må gjøres. Det kan være å bygge lavutslippsferjene som trengs for å kutte utslipp, la bøndene bygge om fjøsene til løsdrift, gjennomføre enøktiltak, investeringer i ny industri. Vi må styrke vårt viktigste beredskapssenter, nemlig velferden. Vi må både ansette og utdanne flere i viktige yrker, som jordmødre, sykepleiere og lærere, og da må vi også øke lønnen for å sikre rekruttering, beholde fagfolk og ikke minst bli kvitt lønnsforskjellene mellom kvinner og menn. De fleste her husker nok at Fremskrittspartiet lovte gull og grønne skoger til både sykepleiere og helsefagarbeidere tidligere i våres, med nåværende partileder Sylvi Listhaug ute i alle medier. De lovte lønnsløft for landets helsearbeidere. Vi så i revidert at det var ingenting annet enn luftpenger. Det var tomme løfter og klassisk politikerbløff fra Sylvi Listhaug – kanskje ikke mot normalt. Det ønsker vi å gjøre noe med i revidert budsjett, for vi ser utfordringene. Vi lytter til helsearbeiderne og til lærerne, som peker på at de mister kollegaer som slutter i yrket, gjør andre ting, og at rekrutteringen er et problem. Det er uhyre kortsiktig av Stortinget å lukke øyne og ører for det som skjer ute i velferden, og bare klappe pent for disse ansatte framfor å gi dem penger som fortjent. Vi vet at lønn er viktig for både å rekruttere og beholde fagfolk i ethvert yrke. Så kan Stortinget si at dette er partenes ansvar, peke på partene og så toe sine hender. Det er fullt mulig. Men arbeidsgiverpartene vi snakker om her, er kommunene, gjennom KS, det er Oslo kommune, det er Spekter, det er politikere på den siden av bordet. Ja, de skal forhandle fritt om lønnsdannelsen, men er det ikke noen penger i potten å forhandle om, blir det ikke noe lønnsløft for helsefagarbeidere, for sykepleiere eller for lærere. Vårt forslag er ikke noe politisk diktat om lønn, men å stille penger til rådighet for forhandlinger mellom partene, i tråd med det som kom fra NOU 2008: 6, om likelønn. Uten at man stiller penger til rådighet, blir det bare som Listhaugs opplegg: tomme løfter, luftpenger, ren bløff. Vi trenger å få penger på bordet, og da må Stortinget stille det til disposisjon, og så kan partene forhandle fritt om hvordan de pengene skal fordeles. Uten det blir det bare prat, om det så er Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet eller andre som lover gull og grønne skoger for dem som har stått i front gjennom pandemien i ett år, som trenger flere kollegaer, nye kollegaer og å beholde kollegaer. Applaus er fint, men koster ingenting. Tiltak som hjelper, koster. Stortinget bør bevilge de pengene. Til slutt: Vi må fordele koronaregningen rettferdig. Fram til nå har arbeidsfolk tatt hovedregningen, rast ned i inntekt som permitterte, mens matvarebaroner og hushaier har fått hundretalls millioner kroner i støtte fra regjeringen. Den har til og med kuttet skattene, formuesskatten, som et såkalt koronatiltak, og det er mildt sagt ganske oppsiktsvekkende. Det er noe grunnleggende gærent når både børsen og barnefattigdommen stiger i takt. Vi må øke skatten på utbytte, på formue og på selskapsoverskudd og sikre at landets rikeste betaler en større del av kriseregningen. Med det tar jeg opp Rødts forslag i saken.