Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-11:
Det er viktige spørsmål forslagsstillerne har tatt opp i dokumentforslaget sitt, og jeg må innrømme at fra SVs side har vi vært i tvil om vi skulle støtte det eller gå imot. Det er fordi vi ser, slik forslagsstillerne har påpekt mange ganger, at det er altfor mye detaljstyring, at det produseres for mye papir og for få tjenester på en del områder, og ikke minst at det gis for lite rom for å kunne finne lokale gode løsninger på tvers. Skolen er et eksempel på at rapportering og kontroller tar overhånd og tar mer og mer av den tida som skulle ha gått til elever – samvær med elever, veiledning og undervisning. Fra lærerværelsene meldes det om stor frustrasjon over dette. Det som da blir et tankekors for meg er at de som nå ber om forenklinger, er nettopp de som vil kontrollere mer på dette området. Slik kan man ta fram saksområde etter saksområde. Noe vil man kontrollere fordi man ikke liker tjenesten, andre ganger vil man kontrollere fordi man ønsker at det skal bli mer av tjenesten og at pengene skal gå akkurat dit man ønsker seg. Det er mange dilemmaer her. Personlig har jeg jobbet mye med spørsmål rundt arbeidsledighet, og ser veldig godt hvordan reglene på disse områdene kan hindre et godt samarbeid mellom forvaltningsnivåer og etater for å komme raskt i gang med tiltak som er individuelt rettet, og som er effektive i den forstand at man får den som er ledig, til å bli motivert til å ta utdanning, til å skolere seg, til å forsøke seg i arbeidslivet kombinert med opplæring osv. Her er det mange tiltak man kan gripe til, og mange ganger blir man stengt av regelverk – men også av penger selvfølgelig, det må vi ikke glemme. Det er vel sånn at løsningen på en del av de områdene jeg peker på, faktisk krever at det offentlige gjør en stor innsats. Det dreier seg om regelverk, men det dreier seg også om å være villig til å bruke penger i dette systemet. Noen ganger får jeg litt følelsen av at når man ønsker å få bort noen regler, er det også for å få bort noen forpliktelser, slik at det offentlige gjennom å ha færre forpliktelser i forhold til samfunnsmedlemmene, ikke bare skal kunne løse sine pengeproblemer, men også få mindre å gjøre. Det får de selvfølgelig, men da ender man altså opp med en annen kommunal sektor enn det SV ønsker seg. Det er sikkert også lettere å gå veldig dramatisk til verks her når man har et politisk ønske om at offentlig sektor skal reduseres, løse færre oppgaver, begrense sin virksomhet til rein tjenesteyting, på tvers av det SV mener, nemlig at offentlig sektor og kommunesektoren burde være de viktigste utviklingsarenaene og de som breit driver med samfunnsbygging. Da kreves det et breit perspektiv, det kreves ressurser, og det kreves frihet. Fra forslagsstillerne er det sagt at det er kommunenes interesser man ønsker å ivareta med dette forslaget. Det skal jeg ikke mistro. Jeg ser også at det er det, og jeg ser at det her ligger en stor interesse hos kommunene for å kunne få lov å ta fatt i sine oppgaver på en mer fri måte. Min erfaring er også den at man i kommunesektoren har mist like god ryggrad, moral og interesse av å sikre innbyggerne en god skole, en god eldreomsorg, et godt miljø osv. som det man har når man er valgt til Stortinget eller sitter i regjering. Så jeg bekymrer meg egentlig ikke så sterkt på det området. Det som bekymrer meg mer, er faktisk at en gjennomgang av dette temaet uten å se på hva det er offentlig sektor faktisk skal løse, kan ende opp med at man finner en begrunnelse for at kommunesektoren skal få enda mindre ressurser ut fra det politiske ønske at kommunesektoren skal løse færre oppgaver. Dessuten er jeg enig med saksordføreren i at et slikt tema ikke bare kan ses isolert for kommunal sektor. Nettopp fordi de ulike sektorene, forvaltningsnivåene og etatene på så veldig mange områder griper inn i hverandre, mener jeg det er riktigst med den store gjennomgangen først for å se om det går an å desentralisere – spesielt når det gjelder den sektoriserte stat – mye kraftigere enn det vi har gjort i dag. Vi kan jo hilse hverandre med at forrige gang vi mente dette, var ikke dere med, og at alle er enige om dette, men når vi kommer med forslag, får vi ikke flertall for dem. Jeg kan bare minne om at SV har fremmet svært mange forslag siste året om reell desentralisering av makt til både kommune- og fylkesnivå. Det gjelder flytting av ansvar og derigjennom også penger. Gjennom det har man altså mye større mulighet til å samordne på tvers, og da er det også mye lettere å fjerne regelverk som kun er egnet til å styre sektorbudsjettene og se til at sektorbudsjettene går i balanse, for det er jo mye av det dette går på. Hvis man fikk flyttet ansvaret f.eks. for vegkontorer, arbeidsmarkedsetat, landbruksetat, samferdselsplanlegging – jeg kan nevne i fleng – ned i det kommunale systemet, ville det altså være mye enklere å gå løs på regelverket med det formål å redusere det. Så kunne man samtidig forsterke de rettighetene som enkeltpersonen har som medborger i samfunnet, men man ville ikke trenge alle disse detaljerte styringsmekanismene. Det er et innsnevret handlingsrom for lokaldemokratiet, blir det sagt. Men jeg vil også bemerke at veldig mye av dette handlingsrommet er innsnevret nettopp fordi det er et politisk ønske bak om å spare penger. Hvis man f.eks. går svært detaljert løs på de pengene som kunne tenkes lagt inn i en pott for å sørge for at folk kommer inn i et kompetanseløp, et opplæringsløp, og ikke går arbeidsledige, er det jo et utstrakt politisk ønske fra flertallet i denne salen om at det skal brukes mindre penger på en del av disse viktige områdene av dem som kunne spandere penger inn i en sånn pott. Dermed vil man kanskje ved å øke ressursbruken i utgangspunktet ende opp med mindre ressursbruk totalt sett. Man må altså få lov til å bryte sektorgrensene og se utover noe av det detaljregelverket som man har etablert nettopp med den hensikt at her skal det ikke brukes ei krone utover akkurat på de områdene man har definert. Trygdesystemet er sånn. Arbeidsmarkedsetaten har et slikt system. Når det gjelder sosialhjelpen, ligger det der et visst rom for skjønn. På utdanningssektoren er det også ganske snevre rammer. Jeg har under tvil sluttet meg til flertallet i saken. Det er først og fremst fordi jeg ønsker en totalgjennomgang av oppgavene først og mener det er det riktige grunnlaget for å kunne gå løs på detaljregelverket i ettertid, med den hensikt at man skal kunne forenkle dette vesentlig, men ikke med det som mål at det offentlige skal redusere sine forpliktelser og sine tjenester overfor de enkelte borgerne, målet må tvert imot være et bedre sikkerhetsnett og et mye mer effektivt sikkerhetsnett, slik at vi kan tilby bedre og flere tjenester enn i dag.