trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2007-11-22:
Jeg har ved flere anledninger merket meg at landbruksministeren henviser til familiebruket. Sist var det i svar på spørsmål fra representanten Torbjørn Hansen om hvorfor samdrift blir diskriminert til fordel for mindre bruk, når produksjonen nylig ble vedtatt hevet for en kortere periode. Meg bekjent finnes det ikke en klar definisjon på familiebruk, men siden statsråden henviser til at han vil særskilt prioritere slike bruk, mener jeg det er ønskelig å få klarhet i hva statsråden mener når han omtaler familiejordbruket. Handler det om at det er en familie som driver gården? Er det basert på årsverkmål, eller handler det om en størrelse på brukene? Samdrift faller tydeligvis utenfor statsrådens definisjon, til tross for at det er familier og familiemedlemmer som også driver der. Hva mener statsråden med familiejordbruket? Finnes det noen klar definisjon, slik at vi kan forholde oss til det, siden det synes å være en prioritert gruppe fra statsrådens side?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2007-11-22:
Visst er det riktig at Høyre og Fremskrittspartiet har mange felles tanker rundt det å modernisere, rundt moderniseringstiltak i jordbruket. Det framgår også av innstillingen. Men – det er allikevel en fundamental forskjell når det kommer til noen hovedspørsmål. Det gjelder overføringsnivå, synet på kanaliseringspolitikk og synet på markedsordningene. Det er ikke som en konsekvens av at Høyre er så veldig lik Senterpartiet i jordbrukspolitikken, men mer en følge av at Fremskrittspartiet i budsjettforslaget og andre saker har lagt seg svært langt unna det som er dagens politikk. Fremskrittspartiet har nettopp foreslått, som tidligere sagt her, mange milliarder kroner i budsjettkutt, med umiddelbar virkning i neste års budsjett. Det må understrekes at det er en vesentlig forskjell på det å ville modernisere jordbruket og det å ville avvikle det.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Komiteens flertall peker på følgende: «Regjeringens landbrukspolitikk er nedfelt i Soria Moria-erklæringen, der det bl.a. fremgår at målet er å opprettholde et levende landbruk over hele landet, og at det skal sikres et landbruk med en variert bruksstruktur over hele landet.» I forrige uke sendte Landbruks- og matdepartementet ut på høring et lovforslag om at det ut fra hensynet til dyrevelferd ikke bør foregå utmarksbeiting i områder hvor store rovdyr som ulv og bjørn er vernet. Samtidig vet man at Regjeringen ønsker å tredoble ulvebestanden og firedoble bjørnebestanden i Norge. Dette vil gjøre at utmarksbeite i store områder i Norge, særlig langs svenskegrensen, med denne lovteksten i realiteten i framtiden vil bli forbudt. Hvordan henger disse to budskapene fra Regjeringen sammen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Det kan vel være opportunt å informere næringskomiteens leder om at representanten Børge Brende i dag har søkt om permisjon fra Stortinget. Men at kursendringen til Høyre kom så raskt, var jo noe overraskende. Det som posisjonens medlemmer i komiteen sier om landbruksavtalen, er det samme som de samme partiene, særlig Arbeiderpartiet og Senterpartiet, sa om fiskeriavtalen på 1990-tallet. Akkurat der tror jeg vi har litt av kjernen i dette. Næringskomiteens leder sier at vi må være selvforsynt med mat i Norge. Det fylket som både representanten Borten Moe og jeg selv representerer, eksporterer hver eneste dag tre millioner middagsporsjoner. Det er 150 000 innbyggere i Trøndelag, og hvis vi skulle spise den maten selv, måtte vi ha spist 20 middagsporsjoner hver. Jeg har lagt på meg etter at jeg kom på Stortinget, men jeg er ikke i stand til å spise 20 middager! Når det gjelder dette med bosetting i distriktene, og det å opprettholde driften på gårdene rundt omkring i Norge, handler det om lønnsomhet, selvfølgelig. Men det handler om mye mer enn om produksjon av landbruksprodukter. Det handler om den totale verdiskapingen for grunneieren og den delen av verdiskapingen som grunneieren kan ta ut. Og der må jeg få lov til å rose særlig statsråden som er til stede her i dag, for at han har snakket mye om én ting man kan gjøre for å opprettholde bosettingen rundt omkring, nemlig å øke antall sysselsatte i det han kaller nye næringer tilknyttet norsk landbruk. Jeg tror for så vidt kanskje at statsråden mener det han sier, men jeg er ikke helt sikker på om han har full støtte fra de andre regjeringspartiene. Dette handler selvfølgelig om skogbruk, som ikke er en ny næring, men som har et enormt potensial. Det handler om turisme på landsbygda, det handler om laksefiske, det handler om jakt, det handler om bioenergi og småkraft – næringer som hadde trengt grønne sertifikater, og ikke økte skatter og avgifter fra Regjeringen. Det handler om hyttebygging. Hedmark er et av de fylkene i Norge med lavest gjennomsnittsinntekt, med gasellebedrifter som virkelig gjør det bra med hyttebygging. Så kunngjør Miljøverndepartementet at det bygges for mange hytter på Østlandet – det er snart ikke snaufjell igjen. Det er den politikken Regjeringen legger til grunn, mens statsråden i Landbruks- og matdepartementet reiser rundt og snakker om nye næringer. Selvfølgelig er verneproblematikk, rovdyrproblematikk osv. også viktige problemstillinger, men det at stadig flere bønder som driver særlig med melkeproduksjon, blir leilendinger, har ikke statsråden kommentert. Statsråden har ikke adressert at stadig flere må leie tilleggsjord fordi bønder som har sluttet, ikke får lov til å fradele jorda si. Jeg håper at statsråden kommenterer det i sitt neste innlegg.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2007-11-22:
Jeg har en viss forståelse for at partier som nå i to år har stemt for dramatiske endringer i landbrukspolitikken, bl.a. ved behandlingen av jordbruksavtalen, ønsker seg en stortingsmelding. Gjennom behandlingen av den vil Fremskrittspartiet og Høyre kanskje bedre kunne se konsekvensene av sin egen politikk. Ellers vil jeg bemerke at det er gledelig at et så stort flertall i komiteen står sammen på de sentrale punktene i denne innstillingen, og at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti har funnet sammen på flere viktige punkter. Det vitner om bred oppslutning om politikken. For øvrig synes jeg Sigrun Eng – før pausen – framførte våre synspunkter i saken på en særdeles dekkende måte. Det skjer i dag mye spennende i – og i tilknytning til – norsk landbruk, bl.a. ser vi nå en økning i priser på en del landbruksprodukter på verdensmarkedet. Jeg er derfor tilfreds med vår merknad om å få landbruksministeren til å komme med en vurdering av den globale situasjonen i forbindelse med behandlingen av neste jordbruksavtale. Denne prisutviklingen, som for øvrig ikke har nådd vårt målprisnivå, må virke positivt og åpne nye mulighetsrom for deler av næringen. Dette blir spennende. I debatten blir bøndene ofte betraktet som en ensartet flokk, og ikke som yrkesutøvere på linje med andre. Vi må ikke glemme at bonden er en selvstendig bedriftsleder, en selvstendig næringsdrivende, med et spesielt forvalteransvar. I landbrukspolitikken må vi i tillegg ha sterkere fokusering på å utvikle gründermentalitet og nyskaping. Dette må få en sterkere fokusering innenfor landbruket. Det kan bidra til at ressursgrunnlaget i bygdene utnyttes enda bedre til næringsutvikling og til bosetting også for folk uten direkte tilknytning til landbruket. Her har kommunene med sitt utviklings- og forvaltningsapparat en viktig rolle å spille i samhandling med bøndene. Jeg vil påstå at det er et mye større handlingsrom for lokal landbrukspolitikk enn det ofte blir gitt inntrykk av – det har jeg selv erfart. Sauenæringen har særdeles tunge vilkår i deler av landet der rovdyrskadene er dramatiske. Det er forståelig at mange gir opp, både av dyrevelferdsgrunner og på grunn av økonomi. Det er derfor behov for økt fokusering på forvaltningens kompetanse, kapasitet og effektivitet på dette vanskelige området. Men litt oppmuntrende er det å erfare at det nå også skjer nyetablering av sauebruk i de mer fredelige strøk av landet vårt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-11-22:
Få næringer har gjort så mye når det gjelder omstilling, som landbruket, sa representanten Borten Moe, og det har han helt rett i. Det er en spesiell prestasjon, for det er faktisk få næringer som er omgitt av så mange reguleringer og så mange styringsverktøyer som nettopp den. Det er en hovedholdning i landbrukspolitikken fra regjeringspartiene side som viser at man tror man kan beskytte seg til fremgang. Med det har ikke noen hatt spesiell stor suksess. Sist ærede taler var inne på at i en stortingsmelding ville Høyre og Fremskrittspartiet kunne speile egen politikk. Ja, det ville vært all right å se et bilde av en ny politikk, for ser vi på dagens politikk, ser vi jo at antall bruk går jevnt nedover, og det er rikelig rom for forbedring. Det viktigste aktivum for en som driver med jordbruk, er eiendommen man har. Eiendom og jordbruksvirksomhet henger nøye sammen. Høyre er opptatt av at eiendomsretten respekteres. Da er det ganske spesielt at de som er mest avhengige av eiendommen sin i næringen sin, også er de som har den minste og dårligste eiendomsretten i Norge. Det er ingen andre som har en mer uthult eiendomsrett enn dem som faktisk har landbrukseiendom. Ikke kan de omsette den til den prisen som den ofte er verdt, det er restriksjoner på hvordan bygningsmassen skal kunne brukes, det er restriksjoner på hvordan samdrifter og omdisponeringer av eiendom skal kunne brukes. Det er disse gruppene som eier utmark, som er underlagt de største restriksjonene med hensyn til utnyttelse, det være seg i forhold til barskogvern og transportmuligheter – for ikke å snakke om at det gjelder oss som kommer fra Oppland og Hedmark, og fra Telemark og Buskerud, der man har store fjellområder. I Dovre kommune f.eks. tror jeg 70 pst. er underlagt nasjonalparkplaner. Der er for det første nasjonalparkene underlagt regulering, men også randsonene langt utover er underlagt regulering som gjør at omstilling og bruk av eiendommen er mindre enn for andre. Jeg skulle ønske at vi kunne ta et generaloppgjør med hva eiendomsretten egentlig betyr, for i Norge er det de som er mest avhengige av å bruke eiendommen sin, som faktisk har de største restriksjonene. For dem er eiendomsretten et hult skall, og det burde den ikke være.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-11-22:
Det gleder meg å konstatere at jeg har tråkket Senterpartiet vel nær i forhold til spørsmålet om eiendomsrett. Jeg skjønner nok at det der er mange sure tær, eller såre tær, unnskyld – de er sikkert litt sure også etter hvert, for hadde jeg sittet i den regjeringen, tror jeg at jeg hadde vært sur på mer enn bare tærne. Vel kan man klage over Børge Brendes fredningsarbeid, men bevare meg vel: Hva er det deres egen regjering står for? Børge Brende åpnet jo faktisk en ny kurs for hvordan man kunne koble vern og bruk. Men hva er det vi ser? Den regjeringen som Senterpartiet nå er en del av, gjennomfører jo et skrekkregime i verneområdene. Aldri har det vært trangere kår for de grunneierne vi snakker om. Jeg har merket meg hvordan Senterpartiets representanter, ikke minst nå i siste valgkamp, var ganske bredmunnet både her og der i forhold til nettopp vern og bruk. Da må jeg bare få lov til å minne om hvilken regjering man sitter i, og hvordan denne regjeringen håndterer akkurat disse sakene. Vi har f.eks. store verneplaner for Rondane nasjonalpark, som kommer opp til våren. Jeg gleder meg til vi skal ha den debatten. Jeg håper virkelig at Senterpartiet kan bidra i regjering til at temperaturen i den debatten ikke behøver å bli så høy som den nå ligger an til å bli, når man ser høringsutkastene. – Hjertelig takk!
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-11-22:
Først vil jeg berømme forslagsstillerne for å fremme et offensivt forslag innen et område der jeg opplever at den vedtatte politikken dreier seg om defensive interesser. Man skal ikke bla i mange aviser for å se at dagens landbrukspolitikk er feilslått, og bare i perioden 1995–2005 forsvant det 30 000 årsverk. Det er et paradoks at når så mange velger å finne seg noe annet å gjøre, fortsetter Regjeringen med prinsippet om jordbruksavtaler som om det har vært en stor suksess. Ingen er i tvil om at et gjennombrudd i WTO-forhandlingene vil få store konsekvenser for norsk landbruk, men allikevel ser vi ingen tiltak som skal ruste opp det norske landbruket slik at de kan møte denne utfordringen. Det er kanskje på tide å stoppe det toget som hele tiden har ført landbrukssektoren inn i stadig større støtteordninger og reguleringer, og i stedet prøve å lose landbruket inn i et spor der man kan ha en selvstendig og bærekraftig norsk matvareproduksjon på lang sikt. Dessverre ser det ut til at statsråden er fornøyd med utviklingen landbruket er inne i. I statsråden svarbrev til komiteen i sakens anledning åpnes det ikke for muligheten til at Stortinget skal få en ny melding på bordet som kan skape en bred debatt. Dessverre er det et faktum at jordbruksavtalen slik den utformes og praktiseres i dag, legger store begrensninger på hvordan den enkelte kan drifte sitt eget bruk, og hvilke inntekter som det er mulig å få ut av gårdsdriften. Samtidig ser vi en utvikling der ungdommen velger seg vekk fra gården. Her har man en stor utfordring man ikke har tatt høyde for. Et av virkemidlene som ser ut til å begrense denne flukten, er økt bruk av samdrift. Jeg tror derfor det er viktig å få fjernet de begrensninger som ligger på samdriftsproduksjon, samt å avvikle den forskjellsbehandlingen på tilskudd disse samdriftsprodusentene blir utsatt for. Det kan da ikke være Stortingets oppgave å redusere muligheten for samdrift der bonden kan oppnå økt fritid, mer ordnede arbeidsforhold og mindre risiko ved investeringer. Den eneste muligheten er å fristille næringen, la bøndene finne de samarbeidsformer de selv foretrekker, og fjerne produksjonstakene. Fremskrittspartiet har mange forslag til hvordan en fremtidsrettet landbrukspolitikk kan bli utformet, men jeg registrerer at statsråden ikke ønsker en bred debatt om dette. Stortinget får forholde seg til den mulighet det har til å si ja eller nei til en ferdigforhandlet jordbruksavtale. Det er ikke et godt grunnlag for en bred og god debatt, men det er kanskje det Regjeringen frykter. La meg til slutt sitere noe som Willy Finnbakk har skrevet, som jeg synes beskriver den situasjonen vi har i denne saken: «Det blir sagt at når forandringens vinder blåser, graver noen seg ned, mens andre bygger vindmøller.»
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2007-11-22:
Landbruket er viktig for både sysselsetting og bosetting i store deler av landet. Det virker som om det er enighet blant komiteens medlemmer om dette. Går man partiene nærmere etter i sømmene, vil man se at ikke alle ønsker en politikk som bidrar til dette. For regjeringspartiene er det et viktig mål å opprettholde et levende landbruk i hele landet, nettopp fordi det bidrar til sysselsetting og bosetting, men også fordi det er viktig for produksjonen av trygg og sikker mat, og for å sikre matforsyningen. Regjeringen har gjennom praktisk politikk vist at den ønsker å være en aktiv støttespiller for landbruket. Vi må fortsatt jobbe for gode vilkår for norske bønder. Landbruket har utviklet seg mye de senere årene – det har forslagsstillerne helt rett i. Mange har foretatt store omstillinger med godt resultat, og vi vet at landbruket vil fortsette å utvikle seg i årene som kommer. Alle næringer har behov for å være framtidsrettet. Tiden går tross alt framover, ikke bakover. Det er regjeringspartienes oppfatning at landbrukspolitikken i stor grad er framtidsrettet, og at den har bred oppslutning. Så er det interessant å se hva Høyre og Fremskrittspartiet mener bør være en framtidsrettet jordbrukspolitikk. Fremskrittspartiets politikk for jordbruket betyr kroken på døra for mye av jordbruksvirksomheten rundt om i Norges land. Statsbudsjettet for 2008 skal vi diskutere ved en senere anledning, men jeg har registrert at Fremskrittspartiets alternative forslag til statsbudsjett er lagt fram. Milliarder i kutt på Landbruksdepartementets budsjett er Fremskrittspartiets svar på utfordringene i jordbruket. Med all respekt – det er trist lesning for landbruket. Forslagsstillerne fra Høyre sier de ønsker en mer framtidsrettet jordbrukspolitikk. Løsningene er å kutte i overføringene, redusere virkemidlene og la markedet styre mer og mer. Regjeringspartiene vet at dersom man ønsker et livskraftig, framtidsrettet landbruk i hele landet, må det følges opp med overføringer, støtteordninger og andre virkemidler. Samdrifter er blitt en mer og mer vanlig organisasjonsform, som jeg ser på som positivt. Det er forståelig at man ønsker å samarbeide, få bedre arbeidstidsregulering, mer fritid og flere som kan dele på investeringene. Samdrift er et eksempel på at flere bønder har omstilt seg for framtiden. Så er det en diskusjon om kvotetak og antall deltakere. Regjeringens politikk står enn så lenge fast, og det er fornuftig, men det betyr ikke til evig tid. Det er godt mulig at man i framtiden vil gjøre endringer her. Samtidig er det viktig at vi tar vare på det tradisjonelle familiebruket og sikrer en variert bruksstruktur. Til slutt: Landbruket står overfor utfordringer i tiden som kommer – utfordringer som regjeringspartiene tar alvorlig, og som vi ønsker å løse i fellesskap med bøndene. I forlengelsen av det registrerer jeg at det er til dels store politiske forskjeller mellom opposisjonspartienes svar på hva som er framtidens jordbruk. Det man likevel kan konstatere, er at det er enighet blant flere enn regjeringspartiene om hovedmålene i norsk landbrukspolitikk.
Trond Lode (Senterpartiet), 2007-11-22:
Det var perspektivet som Olemic Thommessen drog opp, som gjorde at eg fekk behov for å ta ordet. Han omtalte den uthula eigedomsretten som jordbruket er eit offer for, og trekte opp ein diskusjon rundt Børge Brende sitt virke i førre regjering. Den diskusjonen er for så vidt interessant nok. Men der eg kjem frå – som ein høyrer er det midt på flate Jæren, i matfylket Rogaland – der blir faktisk reguleringane rundt bruken av matjorda mottekne med takk frå bøndene. Dette blir oppfatta som ei sikkerheit for at dei skal kunne drive yrket sitt. Hadde vi ikkje hatt dei reguleringane som vi har på arealbruken, så hadde freistinga blitt for stor, for her er det millionar, ja, milliardar av kroner i potensial ved alternativ bruk av matjorda, spesielt i Rogaland, for der er busetjinga så tett. Eg ville berre dra det perspektivet inn i debatten, at heime er faktisk bøndene takksame for at vi regulerer bruken av matjorda.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-06-04:
Dette er ikke for å ta til motmæle, tvert imot, det er bare for å understreke at Regjeringen legger vekt på det som både saksordføreren og andre talere her la vekt på, nemlig frihandelsavtaler. Det kompliserende elementet er jo at vi ønsker en global WTO-avtale. Jeg vil igjen si i denne sal at vær beredt på at det kan komme veldig fort hvis det nå blir akselerasjon inn mot slutten av denne måneden. Vi kan ikke straffe manglende framdrift ved å si at Norge ikke er for frihandelsavtaler. Vi må være med på den samme utviklingen, og vi må strategisk velge ut de områdene hvor vi kan bruke det virkemiddelet. Det gjør vi, noe dette er en illustrasjon på. Jeg hadde bl.a. anledning til å snakke om denne avtalen med den egyptiske utenriksministeren da jeg møtte ham tidlig i april. Så er det jo slik, som representanten Svein Roald Hansen sier, at det blir liten oppmerksomhet om disse avtalene. Det kan man kanskje forstå ut fra deres teknikalitet, men dette er veldig viktige avtaler for å knytte bånd med andre land. Hvis vi skriver oss inn i alle analysene om at handel er noe av det viktigste for å få til utvikling, ser vi at disse avtalene er viktige både for demokratiutvikling, handel og velferdsutvikling, som man her var inne på. Jeg tror man ikke skal undervurdere hvor attraktive vi er som partnere i slike avtaler. Jeg skal bare minne om et tall som jeg hørte her for ikke lenge siden, at Norges kjøpekraft tilsvarer 11 millioner italieneres. Da får man et bilde på at det å få slike avtaler med oss, også er interessant. Det er alltid gjensidig avhengighet i de avtalene. Så det vier vi stor oppmerksomhet. Det er en arbeidsdeling mellom Utenriksdepartementet og Nærings- og handelsdepartementet her, men jeg kan forsikre representanten Høglund om at det vil bli satt nok ressurser inn på å gjennomføre de store forhandlingene som nå kommer, med den kvalitet vi ønsker.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-06-04:
Det er en stor glede omsider å kunne framsette representantforslag på vegne av representantene Gunnar Gundersen, Kari Lise Holmberg, André Oktay Dahl, Elisabeth Aspaker og meg selv om konkrete tiltak for styrket skoleledelse.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-06-04:
Det er en glede, nok en gang, å kunne legge frem en enstemmig innstilling fra utenrikskomiteen om ratifikasjon av en frihandelsavtale – denne gang med Egypt. Den generelle konklusjon jeg vil trekke av denne innstillingen, er at frihandelsavtaler har bred støtte på Stortinget og i det politiske landskapet i Norge. Det man også erfaringsmessig har sett, jeg skal ikke dvele lenge ved det, er at ved å få slike frihandelsavtaler på plass bidrar man til en merhandel mellom EFTA-statene og den stat vi får på plass avtale med – i dette tilfellet håper vi på noe tilsvarende med Egypt. En kan si mye om avtalens innhold – jeg skal ikke gå inn på det – men jeg bare konstaterer at avtalen danner et godt grunnlag for og har et utviklingspotensial til å bli bredere og inkludere andre temaer. EFTAs ministermøte senere denne måneden i Vaduz i Liechtenstein skal drøfte videre perspektiver for frihandelsavtaler fremover. Det er mange interessante land, så vidt jeg vet, som nå ligger på arbeidslisten til EFTA – til Norge, til Sveits, til Island og til Liechtenstein. Jeg har noen ganger vært forbauset over at vi ikke har nok trykk på dette, men jeg erkjenner at det er en balanse. WTO-forhandlingene har hovedprioritet i Norge. Det tror jeg alle står bak, men at vi også utnytter det vinduet som til ulike tider er der for frihandelsavtaler, er viktig, og at vi søker å få slike på plass med de viktigste handelspartnerne våre. Jeg er glad for at Regjeringen har signalisert at dette nå er viktig. En utfordring her er jo at ansvaret for frihandelsavtaler ligger under Nærings- og handelsdepartementet. Derfor vil jeg oppfordre utenriksministeren – og Utenriksdepartementet – til gi Nærings- og handelsdepartementet den nødvendige politiske «backing», slik at man der får de nødvendige armslag og ressurser for å kunne drive prosessene, for det er krevende prosesser. Når det gjelder noen av de landene man nå ser på, f.eks. India og Kina, vil det der være tunge utfordrende oppgaver som nok vil kreve store ressurser, men som kan gi veldig interessante resultater for norsk næringsliv i en fase hvor vi dessverre registrerer at Doha-rundens mulighet for å lykkes, i hvert fall i et kortsiktig perspektiv, ikke er videre god.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-06-04:
Også i denne saken legger komiteen fram en enstemmig innstilling. Den Interparlamentariske Union har gjennom sitt arbeid ønsket å knytte seg nærmere til FN. Det kan være med på gi større legitimitet til FN. Vi var innom de samme tankene i fjor da vi diskuterte tilbakemeldinger fra IPU. Det som er interessant å se, er at den nyvalgte presidenten har skissert et reformarbeid hvor dette blir en del av vurderingen, og at man i FN har tatt inn over seg at dette er en mulighet som man skal se videre på. I de to sesjonene som har vært holdt, høst- og vårsesjonen, konstaterer vi at det har vært stor allsidighet i debattgrunnlaget. Det har vært diskutert demokrati og bistandsutvikling, gjenoppretting og oppbygging av Libanon etter krigen, kritikk mot Nord-Korea for atomprøvesprengninger. Norge har framsatt er forslag om gjeldssletting i tillegg til normal bistand – uten at dette har ført fram – og et ønske om et styrket Interpol-samarbeid. Det skal bli interessant – under henvisning til innledningen – å se hva som skjer med IPU i de nærmeste årene, og utviklingen videre. Med disse kommentarene legger jeg fram komiteens enstemmige innstilling.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-06-04:
EFTA-parlamentarikerkomiteens oppgave er å drøfte EFTA-samarbeidets og EØS-avtalens utvikling og andre europapolitiske emner. Den skal dessuten virke som et konsultativt organ overfor EFTAs ministerråd. I forbindelse med de to EFTA-ministermøtene i året avholdes et eget møte mellom parlamentarikerne og regjeringsmedlemmer fra EFTA-statene. Det avholdes også et eget møte mellom parlamentarikerne og EFTAs konsultative komite for arbeidslivets parter. EØS-parlamentarikerkomiteen skal ved dialog og debatt bidra til en bedre forståelse mellom EU- og EFTA-statene. Komiteen kan gi uttrykk for sine synspunkter i form av rapporter eller resolusjoner. I hvert møte drøftes EØS-avtalens utvikling og oppfølging av tidligere vedtatte resolusjoner. Jeg vil poengtere at det er viktig for Norge å bruke alle tilgjengelige arenaer for å utnytte mulighetene som EØS-avtalen gir. Den parlamentariske dimensjonen blir her stadig viktigere. Jeg vil videre peke på Stortingets behandling av St.meld. nr. 23 for 2005-2006, Om gjennomføring av europapolitikken. Det tas her til orde for økt åpenhet for å fremme mer debatt om viktige EØS-saker i Norge. Dette gjelder også i forhold til vår parlamentariske kontakt inn mot EFTA, EØS og EU. Økt åpenhet på dette området kan bidra til mer debatt og engasjement om norsk europapolitikk. Arbeidet som gjøres i den felles EØS-parlamentarikerkomite, er et viktig grunnlag for reell politisk dialog mellom folkevalgte i Norge og i EU. Vi har grunn til å være tilfreds med at arbeidet i EØS-parlamentarikerkomiteen i stadig sterkere grad fokuserer på aktuelle politiske spørsmål for de berørte land. Herunder kan eksempelvis nevnes nordområdepolitikken, der norsk nordområdesatsing er blitt profilert og satt i sammenheng med EUs politikk for den nordlige dimensjon. Til slutt vil jeg poengtere at EU er i utvikling, og et viktig trekk er at Europaparlamentets innflytelse på utformingen av nytt EU- og EØS-regelverk øker. Parlamentet har en åpen beslutningsprosess som potensielt styrker Norges muligheter for innsikt og bidrag til utformingen av nye rettsakter. Dette er imidlertid avhengig av en mer offensiv og koordinert innsats fra Norges side. Jeg vil derfor understreke betydningen av å styrke Stortingets parlamentariske kontakt inn mot EU-systemet generelt, herunder især Europaparlamentet. Dette kan bidra til å sikre tidlig påvirkningsmuligheter og økt innsikt i saker som berører viktige norske interesser.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-06-04:
Den andre delen av EFTA-parlamentarikerkomiteens arbeid er jo nettopp å følge opp EFTA og frihandelsavtaler – så noen ord i den forbindelse. Denne frihandelsavtalen med Egypt er den 15. frihandelsavtalen EFTA har sluttført. Den neste som formodentlig kommer til godkjennelse her i salen, er avtalen med Den sørafrikanske tollunionen – Sør-Afrika, Botswana, Lesotho, Namibia og Swaziland. Som Morten Høglund nevnte, er det bred enighet om frihandelsavtaler her i Stortinget, og derfor er det også veldig sjelden diskusjon om dette temaet i salen. Det får liten oppmerksomhet, og det er for så vidt gledelig. Arbeidet med å bygge ut våre frihandelsavtaler er et arbeid for å sikre norsk verdiskaping lettere adgang til nye markeder. Det er med på å trygge norske arbeidsplasser og bidrar til å oppfylle viktige politiske målsettinger om arbeid til alle og bygge et trygt fundament for vår velferd. Et viktig prinsipp i EFTAs handelspolitikk har vært å søke parallellitet med EU. Det er en høy aktivitet mange steder for å undersøke interessen for nye frihandelsavtaler fra EFTAs side. I EFTAs parlamentarikerkomite har det i den forbindelse vært pekt på viktigheten av at EFTA har tilstrekkelig kapasitet til å følge opp de etter hvert mange kontaktene som er tatt, og hvor det er interesse i landene for en frihandelsavtale med EFTA, eller i hvert fall undersøke mulighetene for det. Det har f.eks. lenge vært forhandlet med Canada, hvor det er håp om at et resultat ikke er så langt unna. Det er kontakter med land i Sør-Amerika og store, viktige land i Asia. Overfor noen land, som Kina og Japan, har enkelte av EFTAs medlemsland undersøkt interessen for en tosidig frihandelsavtale, som muligens kan bane veien for en EFTA-avtale. Vi har kanskje lett for undervurdere EFTAs størrelse som handelspartner, fordi det er blitt få medlemmer igjen i denne organisasjonen. Men om vi bare er fire land, representerer disse fire, som er blant verdens mest velstående, en betydelig økonomi og er en viktig handelspartner for mange, både i og utenfor Europa. Som også saksordføreren pekte på, er arbeidet gjennom EFTA for å inngå flere frihandelsavtaler ikke et arbeid som er i motsetning til vårt arbeid for en ny WTO-avtale. Frihandelsavtalen er et supplement, og det er trolig en stund til vi har utviklet et handelsregime innenfor rammen av WTO som helt overflødiggjør frihandelsavtaler.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Ja, jeg har med dette tatt opp det forslaget som Kristelig Folkeparti er alene om i innstillingen, og de forslagene vi har sammen med de andre opposisjonspartiene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Dette er et eget forslag som vi har i forbindelse med meldingen som er til behandling i Stortinget, og Kristelig Folkeparti har gitt sin innstilling om dette i den saken. Kristelig Folkeparti er ikke villig til å se på en helt ny finansieringsordning i tråd med det som Fremskrittspartiet ønsker, nemlig at pengene skal følge brukeren. Vi tror at mange av disse brukerne egentlig ikke er i stand til på egen hånd å bestille den typen tjenester som de har behov for, slik Fremskrittspartiet ønsker i sitt forslag. Vi tror at det vil være mest riktig at det foregår slik at kommunene vurderer dette faglig, selvfølgelig i samarbeid med pårørende. Å endre hele finansieringssystemet tror vi ikke løser utfordringene i omsorgssektoren.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
I dag behandler vi en omsorgsmelding om innhold og kvalitet i omsorgstjenestene. Jeg er stolt av å ha vært med i Bondevik II-regjeringen, som de fire siste årene langt på vei fullførte det forrige eldreforliket som jeg allerede har skrytt av og sagt var meget godt, med en økonomisk ramme der vi til sammen for hele denne planperioden har vært oppe i 40 milliarder kr hvis vi trekker med det som også kommunene har gitt innenfor sine rammer. Jeg er også stolt over at det var i Bondevik II-regjeringen vi startet arbeidet med en ny stortingsmelding om innhold og kvalitet i eldreomsorgstjenesten. Jeg var veldig glad da alle partiene i Stortinget, etter at vi kom hit, forpliktet seg i forhold til å være med på dette. Så det som skuffer meg i dag, er jo den siste fasen i arbeidet med omsorgsmeldingen i komiteen, der det ble synlig at man faktisk ikke ønsket å forplikte seg på samme måte som man har gjort tidligere ved store forlik i Stortinget. Det er jeg oppriktig lei meg for.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Ja, tonen er litt i moll i dag fra min side. Representanten Skjælaaen vet godt hvorfor. Han kjenner også til sluttfasen av behandlingen i komiteen, der jeg og opposisjonspartiene hadde håpet at Regjeringen ville komme tilbake med en større forpliktelse. Når det gjelder forslaget som regjeringspartiene har, altså forslag nr. 1 i innstillingen, vil man ikke i det forslaget finne følgende ord: forpliktelse, framdriftsplan, økonomi eller rammer for en satsing fram mot 2015. Det er jo det som gjør at jeg står her i dag og er svært skuffet. Det håper jeg i hvert fall at regjeringspartiene tror meg på. Jeg tror de vet at jeg i dag er dypt skuffet over at vi ikke klarte å få til et forlik der alle partiene forpliktet seg, slik vi gjorde ved det forrige eldreforliket. Det hadde de eldre og alle omsorgstrengende fortjent. Vi får ingen forutsigbarhet hvis vi går for Regjeringens forslag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Regjeringen har lagt fram en omsorgsmelding som omfatter alle grupper med behov for hjelp av kommunehelsetjenesten. Representanten Bøhler har i dag også snakket om en del grupper som i stor grad ikke er tatt med i meldingen. Jeg tenker på en rehabiliteringsstrategi for kronikere, som ikke er en egen gruppe, men som i årene framover vil ha behov for omfattende rehabiliteringstjenester innenfor kommunehelsetjenesten. Vi snakker om en egen demensplan, om en tannhelsemelding og om en opptrappingsplan mot rusmiddelmisbruk. Mitt spørsmål er: Hvordan tenker representanten Bøhler – og Arbeiderpartiet for øvrig – seg at forholdet mellom f.eks. omsorgsmeldingen som vi behandler i dag, og alle de strategier og planer som skal komme senere, skal være? Jeg tenker på framdrift og på prioriteringer. Tenker man seg en ny plan, der man integrerer alt dette? Jeg ser nemlig ikke helt sammenhengen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
SV er et parti som i mange sammenhenger er opptatt av de svakeste i samfunnet, og de har hatt relativt lett for å forplikte seg i forhold til dette i Stortinget. Jeg tenker på min egen tid som statsråd, da det var en del viktige saker som SV aldri kvidde seg for å være med i. Jeg tenker på barn og unge og gode tiltak som gikk over år. Jeg tenker også på barnehageforliket, hvor man forpliktet seg over år. Og jeg tenker på opptrappingsplanen for psykisk helse, som også SV har tatt del i. Mitt spørsmål til representanten Thorkildsen er: Hva er det som tilsier at de omsorgstrengende, de sykeste syke, de sykeste eldste, ikke skal få del i et tilsvarende forpliktende forlik de nærmeste årene? Da tenker jeg på der rammer for økonomi settes og der tiltak faktisk blir forutsigbare, for det vil de ikke bli hvis man, slik representanten Gunn Olsen sa her i sted, skal ta en beslutning fra år til år i statsbudsjettet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Jeg konstaterer i dag at regjeringspartiene på mange måter forteller at de veldig gjerne vil forplikte seg. Representanten Rune Skjælaaen kaller det for en konstruert uenighet når vi snakker om forpliktelser framover. I dag tidlig var jeg i Politisk kvarter med statsråden. Vi hadde en debatt, og også i den debatten brukte statsråden begrepet «forpliktelser». Det er jo positivt. Så mitt helt konkrete spørsmål til statsråden er: Er det nå slik at Regjeringen vil forplikte seg til en plan framover, der vi vil se igjen både framdrift og at det blir penger medfølgende, altså en antatt ramme for satsingen fram til 2015? Hvis det var mulig, ville jeg veldig gjerne bedt om et ja- eller nei-svar. Men det er sikkert ikke mulig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Jeg har lyst til å ta opp noe av det jeg ser som det viktigste i meldingen og ikke minst i innstillingen, nemlig sykehjemmenes rolle. Det dreier seg om de sykeste eldre i kommunene våre. Flere har vært inne på det, og vi vet at det er svært mange svingdørspasienter, pasienter som går inn og ut av sykehus til tross for at de ligger i sykehjem. Det ønsker vi å unngå i framtiden. Jeg tror at hvis vi skal unngå dette, er vi nødt til å klare å skape mer helhetlige tjenester mellom første- og andrelinjetjenesten. Jeg tenker både på samarbeid og koordinering. Men det går også på status, arbeidsmiljø og faglig utvikling i sykehjemmene. Jeg har lyst til å trekke fram noen av de forslagene i en slik tenkning som skal gjøre at vi skal få dette til på en bedre måte, som opposisjonspartiene – enten hver for seg eller sammen – har foreslått, og som regjeringspartiene ikke har ønsket å få vurdert eller være med på. Det går inn i denne helhetstenkningen. Det gjelder f.eks. den varslede handlingsplanen for spesialisthelsetjeneste for eldre, der vi mener at behandlingstilbud også for de sykeste eldre i kommunehelsetjenesten skal integreres, nettopp fordi det er de samme og de sykeste pasientene det dreier seg om. Vi har også en tenkning om en ny utdanning for leger i sykehjem, i sykehjemsmedisin, masterutdanning for sykepleiere og andre med høyskoleutdanning – at vi ikke skal ha den utdanningstypen vi har i dag, men at den må oppgraderes til en masterutdanning. Fortsatt voksenopplæring via friskolene er, så vidt jeg har hørt, ivaretatt gjennom det nye forslaget til friskolelov. Det er positivt. Når det gjelder autorisasjonsordninger for en del helsepersonell eller for dem som jobber i helsesektoren og som pr. i dag ikke har det, har Regjeringen sagt at de skal gjennomgå hele autorisasjonsordningen. Vi var på en måte klare fordi det er gitt faglige innstillinger om dette. Videre: En ny ordning for finansiering av medisiner og medisinsk-teknisk utstyr i sykehjemmene ville gitt bedre forutsigbarhet i økonomien, og jeg nevner retningslinjer for å sikre tverrfaglig kompetanse. Stilling som sykehjemslege bør anerkjennes som tellende tjeneste til spesialistutdanning fordi pasienter i sykehjem er syke – de har over seks diagnoser hver, og vi mener det er mye sykdom her man virkelig kan jobbe med. Jeg nevner videre at vi må sikre spesialkompetanse innen lindrende behandling i alle kommuner, bedre rettigheter for kommunal rehabilitering, og at turnuskandidater, som Inge Lønning har vært inne på, må sikres veiledning. Jeg vet ikke hva som skjer med alle disse forslagene. Men vi har et sykehjem i Bergen hvor man har masse legestillinger, heltids legestillinger. De har geriatere, enten ansatt i vanlig stilling eller som veiledere. De har doktorstipendiater, de har kun faglærte, så vidt jeg vet, og de har spesialkompetanse i lindrende behandling, og der har de ikke svingdørspasienter.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-03-26:
Det er mange som har tatt ordet når det gjelder dette med forpliktelser eller ikke forpliktelser. Jeg må be om å bli trodd på at jeg har hatt et oppriktig ønske om dette. Jeg har underveis i behandlingen trodd at vi inngikk et forlik, og at det var det vi skulle ende opp med sammen, uavhengig av stortingsflertall, i tråd med den forrige eldrereformen og i tråd med opptrappingsplanen for psykiatri. Det har vært min oppriktige mening at det var det vi jobbet med. Jeg har med entusiasme jobbet som saksordfører. Det har vært veldig spennende og positivt på alle måter. Det var på slutten, da vi opplevde at dette ikke gikk, at det skar seg. Poenget med proposisjoner er bare det enkle at det er der man forplikter seg, det er der man lager en framdrift, og det er der man lager en ramme for økonomi. Det er jo ikke vanskeligere enn det. Jeg synes slik sett at debatten her i dag viser, slik jeg oppfatter det, at regjeringspartiene – og jeg opplever også statsråden slik – ikke har tenkt å komme tilbake med en plan der alle vi i Stortinget skal være med på å lage en ramme for hvor mye vi vil bruke innenfor denne sektoren i årene framover. Det er iallfall ingen fra regjeringspartiene som har sagt det fra denne talerstolen i dag. Det at statsråden viser til at hun har foreslått noen tiltak som koster penger eller følges opp med økonomi, er riktig, og det er stimuleringstilskuddet i meldingen. Men det er bare noen av tiltakene. Poenget er at vi ønsket å være med på et bredt forlik. Alle har også gått runder i sine egne partier for å få lov til dette, nemlig å forplikte oss i årene framover. Vi har iallfall gitt våre innspill. Det vi kan gjøre nå, er å avvente Regjeringens neste innspill, den saken som skal komme i forbindelse med et statsbudsjett. Det går selvfølgelig an for Regjeringen å komme tilbake. Vi har et meget sterkt ønske om å få være med på en tilsvarende plan som vi har hatt på andre områder tidligere.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Først og fremst vil jeg få takke for en god redegjørelse fra saksordføreren. Men én ting som mangler i den, er kanskje ett av de hovedankepunktene vi ser innenfor eldreomsorgen. Det går på finansieringssystemet. Det finnes gode forslag og mange gode intensjoner i det som ligger her. Men man angriper ikke selve hovedutfordringen, som går på finansieringssystemet. Den gjør man veldig lite med. Hvis vi ikke stiller krav til kommunene når det gjelder finansieringssystemet, blir det vanskelig å komme i mål. Derfor ønsker Fremskrittspartiet, som det framgår av forslaget vårt, å endre finansieringen, slik at pengene følger brukeren. Staten får det finansielle ansvaret, mens kommunene skal ha et sørge for-ansvar, sørge for at pasientene får det tilbudet som skal til. Spørsmålet mitt til representanten Dåvøy blir som følger: Vil Kristelig Folkeparti nå være med på å vurdere å endre finansieringssystemet, slik at opplegget blir det samme for alle kommunene, og at det ikke er bostedsadressen som er avgjørende?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Det er litt viktig at vi tar for oss bl.a. den virkelig store utfordringen som vi faktisk har innenfor eldreomsorgen, og som Regjeringen på mange måter har glemt, nemlig alle de som ligger på sykehus, og som mangler en plass i den enkelte kommune, fordi kommunene ikke har satset på en skikkelig god utbygging av eldreomsorgen, men brukt pengene til andre ting. I den forbindelse kan det være interessant å høre representantens betenkninger om nettopp hvordan man skal gripe dette an, hvordan vi skal få gjort noe med denne store utfordringen som vi har, for det har i hvert fall Regjeringen helt glemt i denne meldingen. Jeg ber derfor om at representanten Bøhler redegjør for hvorfor man ikke er i stand til å være med på å øremerke tilskudd nettopp til eldreomsorgen i kommunene. De har valgt å øremerke tilskudd til barnehager i stedet for å satse på eldreomsorg.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Statsråden var i sitt innlegg inne på det tilskuddet som en har varslet i forbindelse med statsbudsjettet for 2008 til eventuelle nye sykehjemsplasser, ombygging av eksisterende boliger etc. Man sier også at man i de kommunene som vurderer å bygge ut noe i år, kan søke på samme måte. Problemet er at man ikke vet verken størrelsen på dette, måten man skal innrette dette på, eller hvordan man har tenkt å gjøre det. Mitt spørsmål til statsråden er: Frykter ikke statsråden nå at dette kommer til å stoppe den planleggingen som skjer for inneværende år? Kommunene vet jo ikke hvorvidt man får innvilget dette eller ikke. Man vet ingenting om størrelsen på dette bidraget, hvordan man skal få ansvaret, hvilke plasser det skal satses på, og i hvor stort omfang. Hvordan skal disse kommunene kunne forholde seg til at man kan søke i år, men ikke kommer til å få svar før til neste år?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Jeg tror det er viktig at vi tar inn over oss at ikke alt innenfor helse- og omsorgssektoren er galt, som man kan få inntrykk av enkelte ganger. Saken er at vi politikere har som oppgave å sørge for å rette på det som ikke fungerer. Det er der det er viktig å legge inn innsatsen. Jeg bet meg selvfølgelig også merke i at statsråden til slutt sa at denne regjeringen er til å stole på. Det gjør vi, og da vil jeg henvise til Soria Moria-erklæringen. Der står det bl.a. at egenandelene skal reduseres og holdes på et lavt nivå. Egenandelene innenfor helsevesenet økte faktisk i statsbudsjettet. Vi ser nå at det varsles en 5 pst. økning på egenandeler ved legebesøk fra 1. juli. Videre ble det sagt fra statsministerens side at det ikke ble noen skattelette før det skinte av eldreomsorgen. Så vidt jeg vet, ble det gitt skattelette allerede i det første budsjettet som denne regjeringen la fram, og det skinner fortsatt ikke av eldreomsorgen. Til Sonja Mandt-Bartholsen, som henviser til Nøtterøy og Tjøme, vil jeg si at jeg kan henvise til svært gode resultat i Tønsberg, i Stranda, i Fræna og andre kommuner der det er fremskrittspartiordførere. Samtidig er det en rekke kommuner der de rød-grønne styrer, der man ikke på langt nær er i mål og har et svært dårlig tilbud. Det er mye snakk om eldreomsorg. Omsorgstjenesten består av mye mer enn bare eldreomsorg. I den forbindelse vil jeg ta for meg de utviklingshemmedes situasjon, særlig de psykisk utviklingshemmede. I Helsetilsynets rapport fra mars 2007 står det: «I 44 av de 59 undersøkte kommunene avdekket tilsynet bruk av tvang og makt i strid med lovbestemmelsene. Disse kommunene sikrer ikke i tilstrekkelig grad systematisk arbeid med andre løsninger enn bruk av tvang og makt.» Jeg håper at man nå også vil se på dette, for det har også med omsorg å gjøre, å fange opp de personene som sliter, og som har vanskeligheter. Noe annet som har vært helt fraværende i denne debatten, er omsorgslønn for den fantastiske innsatsen som veldig mange gjør hjemme. De tar vare på sine pårørende og jobber og sliter hver eneste dag. Vi har faktisk et system med enorme ulikheter kommunene imellom med hensyn til hvilket nivå man legger omsorgslønnen på. Jeg håper og tror at statsråden og Regjeringen kommer til å følge opp dette. Det som opposisjonen har påpekt her, er at man ikke har vært tilstrekkelig forpliktende. Man skal vurdere mye, man skal se på mye, og man signaliserer en del ting. Det som mangler, er de klare forpliktelsene som opposisjonen har bedt om. Men vi ser fram til statsbudsjettet for 2008 og håper det kommer gode tiltak.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-03-26:
Jeg vil bare gi en saksopplysning til representanten Meltveit Kleppa, som helt åpenbart ikke kan ha lest Dokument nr. 8:34 for 2005-2006. Hvis representanten hadde gjort det, hadde hun nettopp kunnet lese om hvordan modellen skal fungere. Det dreier seg ikke om å utlevere noen sjekker, men om å overføre pengene til dem som skal yte tjenestene. Videre er det også slik at det er naturlig at man bruker et departement til å utarbeide det detaljnivået som trengs i en del større saker som dette, og da tror jeg at Regjeringen rår over litt flere ansatte som kan gjøre dette, enn det Stortingets egne organer rår over. Videre spurte representanten Meltveit Kleppa om vi kan vise til at det er noen land som har innført dette. Ja, det er det faktisk. Det er utarbeidet et internasjonalt system som heter RUG-systemet, Resource Utilisation Group, som går nettopp på det som har med omsorgsbehov og tjenestenivå å gjøre. Sveits er ett av de landene som undertegnede snart skal besøke for å se på hvorledes dette fungerer og måten det blir gjort på, for systemene er allerede utviklet. Så da kan representanten Meltveit Kleppa besøke det landet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Jeg vil også starte med å takke Laila Dåvøy, både for redegjørelsen og for arbeidet som saksordfører. Men jeg er litt overrasket over tonen sånn i etterkant, når innstillinga er avlevert. For det som har skjedd de siste åra – med den forrige regjeringa som Kristelig Folkeparti deltok i – og som vi nå har brukt mye tid på å prøve å rette opp, var at vi fikk en systematisk nedbygging av velferden i kommunene gjennom en svekking av kommuneøkonomien. Jeg husker veldig godt hvordan Kristelig Folkeparti-medlemmer i kommunene rundt omkring nærmest skreik opp i smerte etter som budsjettene ble lagt fram fra regjeringa, og var sterkt kritiske til den skattelettepolitikken som regjeringa førte. I tillegg ble også ISF-andelen, altså innsatsfinansiertstyrt finansiering for sykehussektoren, hevet til 60 pst. i forlik med Fremskrittspartiet, noe som også bidrog til å ramme dem som særlig er utsatt, f.eks. dem som har flere diagnoser, som eldre pasienter osv. Da blir det nærliggende å spørre om det ikke er nødvendig med en litt større ydmykhet også fra representanten Dåvøys side. Særlig viser jeg da til presseoppslag i dette spørsmålet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-26:
Jeg skjønner ikke at Fremskrittspartiet ikke ser noen problemer med den modellen som de skisserer, som altså er en byråkratisk og markedstilpasset modell der en forutsetter at de eldre skal opptre som kunder. Dette er et system som kommer til å gå ut over de sykeste, de som ikke har sterke pårørende, og de som ikke orker å klage hele tida. Og det går ut over alle dem som bor i distriktene, der det ikke er mulig å basere seg på et sett av ulike aktører som kan konkurrere med hverandre. Så er det også slik at det kommer til å forutsette oppbygging av et byråkrati, noe som vil gå på bekostning av direkte tjenesteutøving overfor dem som har behov for det. Derfor syns jeg det er underlig at ikke Fremskrittspartiet er mer opptatt av at dette kommer til å føre til en forsterking av tendenser som vi allerede ser, med hensyn til å håndtere noen pasienter – eller såkalte brukere – som lønnsomme, mens andre blir ulønnsomme. Slik sett kommer det til å føre til en økning i klasseskiller i Norge.