trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg tar med meg representanten Christian Tybring-Gjeddes oppfordring til bred enighet med en viss undring, for nettopp Tybring-Gjedde er jo blant dem som med jevne mellomrom demonstrerer at den enigheten ikke er så bred som alle skal ha det til. Jeg har fra denne talerstolen før forsvart hans rett til både å være her som seg selv og til å mene noe annet enn det den såkalte brede konsensusen skulle tilsi. Det er vel kanskje det vi to har til felles – selv om vi befinner oss på hver vår side av den såkalte brede enigheten. Jeg mener at bred enighet i utenrikspolitikken er oppskrytt. Det viktigste for Norge er å være forberedt på framtiden og forstå den tiden vi lever i. Bred enighet forstått som et behov for ikke å snakke høyt om ting som er vanskelige, kan være farlig, for det gjør at vi ikke setter oss selv i stand til å tenke. Jeg tror de fleste skal være glade for at det er noen som tør å bryte med vanetenkningen, også i utenrikspolitikken. Kanskje er det slik at nettopp det feltet har ekstra behov for det nå, i stedet for at man later som om en konsensus som slår sprekker, kommer til å være der for bestandig. Historien om land som kommer i problemer, handler veldig ofte om at en ikke klarte å omstille sin tenkemåte, ikke klarte å forstå de store endringene som skjedde i tiden. Det er helt riktig at mitt innlegg er farget av mitt og SVs syn på verden. Selvfølgelig er det slik, men forslaget vårt handler jo likevel om å få til en bred prosess for å prøve å bli enige om hva de felles utfordringene er. Jeg mener at det ikke er noe problem om vi skulle ende opp med å ha felles svar på dem, men det er en fordel, ikke minst for et lite land, å ha en kontinuerlig og god debatt og prøve å få en felles forståelse av hva de store utfordringene i vår tid er. Jeg er litt skuffet over at ikke flere partier har vist vilje til bevegelse. Arbeiderpartiet snakket pent om dette forslaget i avisen, men det er ingen spor av det i innstillingen, og det er jo innstillingen som teller. Til slutt: Jeg synes forsvarsministeren illustrerer behovet for denne debatten. For når vi virkelig kommer inn til de sentrale endringene i vår tid, f.eks. USAs endrede rolle i verden gjennom den nye presidenten, kommer det sånne rituelle forsikringer om at samholdet i NATO er sterkt, til tross for at alle denne sommeren har kunnet se at det samholdet er satt på en alvorlig prøve. Det er et godt eksempel på den vanetenkningen vi vil til livs. Denne innstillingen er, som jeg sa i sted, nok et eksempel på vanetenkningens triumf i norsk utenrikspolitisk debatt, men det kommer til å måtte forandre seg etter hvert.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-11-27:
Eg vil starte med noko av det som representanten Lysbakken tok opp. Eg tenkjer at nettopp i saker knytte til våre veteranar står me oss godt om me får til breie politiske løysingar, og eg synest at innlegga frå representantane Kolberg, Elvenes og Lysbakken viser at det har me lykkast med her. Eg vil gi ein spesiell takk til saksordføraren for at me tar nye og viktige steg i denne saka. For Kristeleg Folkeparti er det viktig å vareta og sikre eit godt tilbod til veteranane og deira familiar både før, under og etter tenesta. Her er ei god erstatningsordning for dei som har blitt skada som følgje av tenesta, veldig viktig. Våre veteranar som har tenestegjort i internasjonale operasjonar, har kjempa med livet som innsats for andre menneske sin rett til å leve eit liv i fred og fridom. Veteranane har praktisk erfaring frå krevjande oppdrag, ofte under tidspress i komplekse situasjonar i møte med vanskelege verdispørsmål. Nokre er unge, og mange utgjer noko av ryggraden i det norske forsvaret med sin erfaring og kompetanse. Samtidig finn me veteranar oppover i alle aldrar og livsfasar. Nokre har skadar og traume som påverkar livskvaliteten. Dei bør møte eit system som gir dei den hjelpa dei treng, og som òg har kompetanse til å forstå veteranane sin situasjon. Eg meiner forslagsstillarane fremjar ei viktig sak og er glad for at ein har klart å få til denne breie einigheita i komiteen om det sentrale, og det er at dagens regelverk skal bli gjort om, og det skal etablerast ei klageordning for veteranar som har deltatt i internasjonale operasjonar etter 2010. Kristeleg Folkeparti støttar at det blir sett ned ei arbeidsgruppe med leiing utanfor departementet som skal sjå på korleis ein på best mogleg måte kan vareta veteranane sine rettar. Me støttar òg at denne gruppa greier ut og vurderer den nærare utforminga av klageordninga. Det er viktig at veteranane sine eigne organisasjonar er godt representerte i dette arbeidet. Samtidig er det nokre føringar som i og med dette forslaget allereie er klargjorde frå Stortinget si side, der det er eit klart fleirtal som seier at det skal etablerast ei eiga klageordning for dei som har deltatt i våre internasjonale operasjonar etter 2010, at Finansklagenemnda ikkje er eit eigna klageorgan for veteransaker, og at desse klagane bør behandlast av eit organ med kompetanse på krigsskadar. Med desse presiseringane kjem Kristeleg Folkeparti til å stemme for vedtak II i komiteens tilråding.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Det er to ting som er viktige. For det første mener jeg at vi skal høste erfaringer fra de erstatningsordningene vi har nå. Det ligger mye god kunnskap i hvordan sakene har vært behandlet. Det har vært saker som har vært tatt gjennom erstatning, de har vært tatt gjennom anke, og det har vært saker som har gått i rettssystemet – der vi nå også har verdifull erfaring. Det mener jeg er den ene tingen vi skal se på. Det andre jeg mener vi skal få sett på, er at i arbeidet med å gjøre også det sivile helsevesenet og det sivile støtteapparatet oppmerksom på denne typen problematikk er det viktig at vi normaliserer denne typen erstatningskader så mye som mulig. Derfor mener jeg vi i et helhetlig bilde skal kunne lage en ordning som er så lik som mulig de erstatningsordningene vi har for andre psykiske og fysiske skader i arbeidslivet. Det har vært tanken med å hente inn alle de andre momentene. Jeg er åpen på at vi skal ha en klageadgang, og så mener jeg vi skal bruke den erfaringen vi har fått gjennom de siste årene når det gjelder denne typen saker.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Jeg skal prøve å forklare det. Jeg peker ikke på en ny utredning som skal komme etter stortingsbehandlingen. Når jeg sier utredning, snakker jeg mer om det arbeidet vi startet med i januar, rett og slett fordi jeg så at her er det et problem, det skal vi løse. Men her var det flere problemer. Derfor nedsatte vi en gruppe som skal se på erstatningsordningen i stort, og som også skal komme fram til den riktige klageadgangen, sånn at vi er helt sikre på at vi behandler folk riktig. Et av de viktige prinsippene her er at vi har likebehandling av veteranene fra før og etter 2010, og vi høster erfaringer og tar dem med videre. Det er ikke noen ny utredning, dette er et arbeid vi allerede har startet, rett og slett fordi vi så det allerede i januar.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Jeg kan love at det skal gå fort. Nei, jeg kan ikke antyde hvor fort det skal gå. Det kan jeg ikke. Jeg har sagt at vi ser på det. Dette er et arbeid jeg er veldig opptatt av å få på plass, så jeg kan svare et klart ja på at det skal gå fort.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Dette svarte jeg på også i innlegget mitt. Den ankenemnden vi laget da vi etablerte ordningen, skulle ta for seg et ganske stort område, helt fra midten av 1970-tallet, da vi reiste til Libanon første gang, og framover. Det var mange skjebner og mange historier, og vi hadde lite erfaring med dette. Vi har nå fått veldig mye erfaring. Det ene arbeidet jeg har satt i gang, skal se på disse erfaringene og se hvordan erstatningsordningene er nå. Det andre er at vi vil at det skal være en enkel ordning, den skal ikke være uoverkommelig. Det ble sagt fra talerstolen her at det ikke skal være nødvendig å kjenne utallige advokater – det kom fra representanten Moxnes, hvis jeg ikke tar feil. Nei, det skal ikke det. Det skal være så enkelt, klart og tydelig som mulig. Da mener jeg også vi har noe å tjene på å lage en erstatningsnemnd som er så lik som mulig de nemndene som vi fra før av vet virker. Den uavhengige erstatningsnemnden som ble laget, ble laget for et helt spesielt formål. Vi har klageadgang som kanskje er enklere og bedre enn den.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Ja, og jeg er også veldig opptatt av at en slik ankenemnd skal ha god kompetanse på erstatningsrett. Det er også viktig. Det ene er helsedelen av dette, og det andre er å være gode på erstatningsrett. Det handler også om at det skal være enkelt, mulig og håndterbart for en veteran å forholde seg til dette systemet. Det mener jeg vi skal klare å gjøre enklere og bedre med den erfaringen vi kan systematisere og ordne nå, etter at vi har hatt en slik ordning i ganske mange år.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Gjeldende langtidsplan ble behandlet og vedtatt av et bredt flertall i Stortinget i 2016. Bakteppet var den sikkerhetspolitiske utviklingen, samtidig som det ble avdekket mangler i Forsvarets evne til å løse de mest krevende oppgavene. Regjeringen tok situasjonen på alvor og la fram en langtidsplan med en målsetting om å øke forsvarsevnen. Vi er nå to år inne i gjennomføringen av gjeldende langtidsplan. Planen har et langsiktig perspektiv, samtidig er det nødvendig med en kontinuerlig utvikling av forsvarssektoren for at den skal være best mulig rustet til å møte sine oppdrag. Regjeringen har nå startet et arbeid med en ny langtidsplan og har til hensikt å legge den fram for Stortinget våren 2020. Å utarbeide en langtidsplan er et omfattende arbeid. Innledningsvis har vi valgt å gjennomføre et grunnlagsarbeid. Det innebærer bl.a. en gjennomgang av utviklingen i trusselbildet, av andre internasjonale utviklingstrekk samt av betydningen av den teknologiske utviklingen. På den måten vil utviklingen av forsvarssektoren bli vurdert på bakgrunn av en oppdatert forståelse av globale og regionale utviklingstrekk som påvirker den sikkerhets- og forsvarspolitiske situasjonen vi er i. Når regjeringen har fastsatt de politiske føringene og rammene for arbeidet med en ny langtidsplan, vil forsvarssjefen få i oppdrag å gi fagmilitære råd på områder som regjeringen vil videreutvikle. Når langtidsplanen legges fram våren 2020, vil Stortinget kunne ta stilling til den videre utviklingen av forsvarssektoren i en helhetlig sammenheng, der også de sentrale utviklingstrekk i våre omgivelser inngår. Regjeringen har vært opptatt av en bred offentlig debatt om utviklingen av forsvarssektoren. Det vil vi videreføre også i arbeidet med den kommende planen. I tråd med tidligere år vil regjeringen legge til rette for en god og åpen prosess, der også de fagmilitære rådene fra forsvarssjefen gjøres offentlig tilgjengelige. Når regjeringen har lagt fram forslag til ny langtidsplan for Stortinget, vil det samlet sett foreligge et godt grunnlag for den brede offentlige debatten om den videre utviklingen av forsvarssektoren som representanten Lysbakken etterlyser. Jeg er ikke enig med Lysbakkens beskrivelse av NATO og USA. NATO går ikke en usikker framtid i møte. Samholdet er sterkt, og alliansens relevans som garantist for vår egen og europeisk sikkerhet er betydelig. Senest på toppmøtet i sommer var det bred enighet om tiltak som gir økt evne til forsvar av medlemsstatene. USA står fast på sine forpliktelser overfor NATO, og realiteten er at de har økt sitt militære engasjement i Europa. Ved å utarbeide en ny langtidsplan vil regjeringen legge til rette for at forsvarssektoren videreutvikles, bl.a. i lys av en oppdatert vurdering av internasjonale utviklingstrekk. Stortinget får anledning til å behandle dette på en grundig måte. Jeg mener dette ivaretar punktene i forslaget, og jeg ser ikke behov for en egen forsvarskommisjon. Tiden er ikke inne for å stoppe opp, som representanten Lysbakken anbefaler. Kontinuerlig utvikling er viktig for at Forsvaret skal være best mulig rustet til å løse sine oppdrag.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Jeg skal være ganske kort. Nei, representant Lysbakken, det er ikke sånn at fordi jeg er uenig med deg i opplevelsen av toppmøtet i NATO i sommer, så driver jeg og tilslører ting. Jeg deltok på et møte. Vi gjorde mange vedtak som samler alliansen. Vi gjorde mange vedtak som flytter alliansen tilbake til Nord-Atlanteren, til det gamle oppdraget med å sikre forsyningslinjene over Atlanteren, sikre Europa. Trident Juncture er et bevis på at alliansen står samlet om det oppdraget vi er enige om. Så jeg er uenig i din beskrivelse av at vi har en allianse som forvitrer. Jeg er også uenig i din beskrivelse av at USA ikke står opp for NATO. Vi kan diskutere mange andre ting i akkurat denne saken. Vi kan diskutere brexit, som også samler NATO – paradoksalt nok – fordi det blir viktig for Storbritannia å ha en annen arena å snakke med sine nærmeste på. Så nå legger de inn masse muskler for å være pålitelige europeere i et europeisk-amerikansk samarbeid. Det er ikke å tilsløre noe som helst å være uenig med deg, Lysbakken, det er å beskrive min opplevelse av å ha deltatt på et NATO-toppmøte i sommer. At du har en annen oppfatning av hva som skjedde, respekterer jeg, det skal du få lov til å si, men respekter også min opplevelse av det politiske håndverket vi gjorde der nede. Den er annerledes enn din, men jeg tilslører det ikke. Jeg har hele tida vært åpen om hva vi oppnådde der nede.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-11-27:
Unnskyld, president!
Erlend Larsen (Høyre), 2018-11-27:
Det er ikke bare de som har deltatt i krig og faktisk har skutt noen, som kommer tilbake med belastningsskader. Da konflikten mellom Israel og PLO toppet seg i 1978, ble en norsk FN-bataljon mobilisert på imponerende kort tid. På Trandum ble soldatene møtt av aktivister fra Palestinakomiteen. På ulovlig vis tok de seg inn på militært område for å demonstrere mot den norske FN-innsatsen. Den 1. april 1978 vaiet det palestinske flagget over Trandum militærleir. Palestinakomiteen var godt kjent i Sør-Libanon før Forsvaret kom dit. De hadde vervet mange nordmenn til tjeneste for PLO og noen av deres fraksjoner. Palestinakomiteen sendte såkalte solidaritetsarbeidere til Midtøsten fra 1976. Forholdene var svært uoversiktlige og krevende for de norske FN-soldatene. Ulike palestinske militser beskjøt norske soldater og satte dem under et stort fysisk og psykisk press. Da kampene var over, trakk palestinerne seg tilbake til sine egne leire, hvor det var nordmenn fra den norske Palestinakomiteen. Flere veteraner har fortalt hvor bittert de opplevde det å bli beskutt av grupperinger som ble støttet av nordmenn. Palestinakomiteen og den senere Palestinafronten hadde sitt utgangspunkt i AKP(m-l) og SV. I år er det 40 år siden Norge sendte de første soldatene til Libanon, og mye har forandret seg – heldigvis for det. Det er derfor ekstra hyggelig at AKPs etterfølgere, Rødt, og nå også SV har kommet med hvert sitt representantforslag for å ta vare på veteraner som sliter med ettervirkningene. Norske soldater har deltatt i flere operasjoner, helt fram til nyere tid, hvor de ikke har opplevd støtte i hele den norske befolkningen. (m-l) En nasjon som bidrar med soldater og annet personell i internasjonale operasjoner og i krig og konfliktsituasjoner, må ha et solid støttesystem for dem som kommer hjem med skader og utfordringer etter tjeneste. Dagens økonomiske sikkerhetsnett for soldater som blir skadet, oppleves å være komplisert og uforutsigbart. Mange veteraner må gjennom lange og utfordrende prosesser for å få godkjent sin skade og bli tilkjent økonomisk kompensasjon eller erstatning. Saksbehandlingen kan ta flere år, og veteraner kan gå flere runder med utredninger, innhenting av dokumentasjon, omkamper og rettsrunder for å få medhold i sine økonomiske rettigheter. Flere veteraner forteller at de kan få medhold hos Nav, men at SPK, Statens pensjonskasse, underkjenner de samme vedtakene. Det kan ikke være slik at nordmenn som gjør en innsats for landet sitt, skal behandles på den måten. Forsvarsministeren har nedsatt en arbeidsgruppe som skal gjennomgå veteranenes erstatnings- og kompensasjonsordninger. Jeg håper denne arbeidsgruppen finner gode og verdige løsninger for denne svært lille gruppen som ikke har kommet helt hjem, de som mentalt sliter med å lande hjemme etter endt tjeneste.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2018-11-27:
Først til Martin Kolberg om at jeg holder et innlegg på vegne av meg selv: Jeg skjønner at han ble overrasket i stad over at det var en representant som ikke holdt innlegg på vegne av statsråden. Dette innlegget er ikke på vegne av statsråden, det er et innlegg på vegne av meg selv som stortingsrepresentant og valgt av folket. Utfordringen til SV med dette forslaget er ikke at det nødvendigvis er noe galt i det som står der. Da vi hørte Lysbakken på talerstolen, hadde han allerede trukket konklusjonene og konsekvensene av de fem punktene han noterte og nevnte. Det er ingen vits med en ny forsvarskommisjon hvis en har bestemt seg på forhånd. Det ligger noe i dette forslaget som sier: La oss se helt nytt på verden – med helt nye øyne – og så ser vi om vi kan trekke noen konklusjoner, og så lager vi ny politikk. Det var ikke det som ligger der. Det var et forslag om at vi vet hvor verden går, vi vet hvilke uromomenter vi har, vi vet hva de skyldes, og derfor trenger vi en ny politikk. Da trenger man ikke en ny forsvarskommisjon. I Norge har vi godt av å ha en bred enighet om norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk, det er noe av det som styrker landet vårt, og en sånn forsvarskommisjon som foreslås nå, vil skape splittelse i en tid der vi faktisk trenger bred enighet. Det er ikke sikkert at alle disse spørsmålene som nevnes, bør være til debatt – en åpen debatt om hvorvidt USA fjerner seg fra Europa. Og konkluderer vi med at USA gjør det, ja vel, så er det en selvoppfyllende profeti som det kanskje ikke er nødvendig å prosessere i åpenhet. Man diskuterer dette i alle mulige slags sammenhenger når det gjelder USA. Man diskuterer det i NATO, man diskuterer det bilateralt, trilateralt og multilateralt, og det er kanskje der en sånn diskusjon bør være, uavhengig av om det gjelder president Trump, eller om det gjelder andre i fremtiden. Når man er opptatt av å sette ned en forsvarskommisjon og vet at diskusjonen ikke vil skape en bred enighet, men en distanse mellom partiene og mellom de ulike politiske løsningene, er det ikke nødvendigvis en styrke. Vi ser også – tilbake i tid – hvem som har foreslått å sette ned en ny forsvarskommisjon, og det er altså stort sett mennesker på venstresiden som ønsker å skape den spliden som SV nå også legger opp til, og skape en reell splittelse. Verden endres veldig raskt, og man må også reagere veldig raskt. Det er ikke sikkert det er sånn som i gamle dager, hvor man satte seg ned og laget en kommisjon, og så gjaldt den i de neste 15–20 årene fremover. Det er ikke slik dagens verden fungerer. Man trenger å reagere raskt, og det ser vi fra dag til dag, ikke minst i de siste bevegelsene til Russland. Da kan man ikke lese i en bok hva man faktisk skal mene om dette, men det er noe man må reagere raskt på og samarbeide med våre partnere om.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-11-27:
Som sagt mener jeg dette er en viktig diskusjon, men jeg er nok ikke helt overbevist om at Sosialistisk Venstreparti har løsningene på dette. Det var en grov underdrivelse – jeg er overbevist om at de ikke har løsningene på dette. Så noen kommentarer til det interpellanten tar opp: Det er helt riktig at enhver økonom – nesten uten unntak – vil si to ting: De vil si at for det første har skatt noen konsekvenser. Det andre de vil si, er at det er mye bedre å beskatte eiendom hardere og f.eks. arbeidende kapital eller annen type kapital mildere. SVs løsning med bare å beskatte kapital hardt, både eiendom og bolig og alt annet også hardt, er ikke noe bidrag til norsk næringsliv. Det er snarere tvert imot. Så til det andre poenget: Det er at det er en grunn til at vi som sitter i denne salen, ikke bare er økonomer og ikke bare hører på økonomer. Det er helt åpenbart at gjeldsfradraget som folk flest i Norge nyter godt av, også har den konsekvens at det blir lettere å investere mer i bolig, betale mer for bolig, ta på seg større lån – helt åpenbart. Samtidig er det også åpenbart at hvis en hadde hatt en statlig boligskatt, som folk flest i Norge betalte, ville det også dempet investeringslysten i Norge. Det er rene økonomiske poenger. Samtidig kan man stille seg spørsmålet: Hva ville det gjort med vanlige folks lommebok og økonomien i Norge? Det er slik at veldig mange økonomer, nettopp fordi man utelukkende bruker økonomiske perspektiver på dette, er blinde for f.eks. verdien av boligeierskap i norsk historie, verdien av at folk flest, også som et sosialt utjevningstiltak, eier bolig i Norge og ikke må leie bolig, at vi relativt sett, sammenliknet med mange andre land, har lav terskel inn i eiendomsmarkedet, og at ting som f.eks. rentefradraget er et viktig bidrag til middelklassevelferd i Norge. Det betyr at jeg mener det er fullt mulig å gjøre noe med dette uten at man enten starter med å innføre en statlig boligskatt for alle eller starter med å fjerne fradragene for gjeld. Det fornuftige er å gjøre det regjeringen gjør, nemlig gjøre noe med formuesskatten, både senke den totalt og samtidig øke verdisettingen av eiendom, slik at det alt i alt blir litt mindre gunstig å investere i eiendom sammenliknet med å investere i andre objekter. Stort sett vil det være i aksjer eller arbeidsplasser eller direkte inn i bedrifter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-11-27:
Vi har altså en full verktøykasse. Bare for å ta det overordnede, som gjelder for alle næringer: en massiv historisk høy satsing på samferdsel – det er direkte gunstig og bra for norsk næringsliv et forskningsnivå nå på over 1 pst. – vekk fra hvileskjær en dobling av næringsrettet forskning Alt dette er direkte relevant, viktig og avgjørende ikke bare for etablert norsk næringsliv, ikke bare for industrien, men også for nye arbeidsplasser. I tillegg har vi virkemidler som går rett inn mot industrien. Den første industrimeldingen siden 1980 ble lagt frem av denne regjeringen. Hva er det vi lanserer der? Jo, direkte tiltak inn mot industrien, som katapultordningen, f.eks., testsenteret både for de store, etablerte og for de nye. Vi utvider garantiordningene, sånn at store norske industribedrifter, som de på Herøya i Grenland, hvor jeg kommer fra, og hvor representanten Lien Aasland kommer fra, som har en høy eksportandel, kan få nettopp garanti for store investeringer i Norge. Alt dette er summen av en overordnet politikk som fungerer, men også en målrettet industripolitikk og en maritim politikk inn mot havnæringene, som i kombinasjon har gitt oss en økonomisk situasjon hvor Norge går bra. Så spør en representant om jeg mener at Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett er en god løsning på problemene vi står overfor. Jeg hadde ikke tenkt å nevne det på egen hånd, og jeg må innrømme at jeg ikke vet hvorfor representanten vil seg selv så vondt, for svaret på det er åpenbart nei. Bare la meg ta ett illustrerende eksempel fra Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett: Vi trenger kapital – det er det vi snakker om her – inn i arbeidsplasser, inn i vekstbedrifter. Da trenger vi kapital fra staten – det er Arbeiderpartiet ganske flinke på. De skriver rosende og godt om hvor viktig det er å ha kapital for næringslivet, særlig for vekstbransjer. Men så stopper de i det øyeblikket det er snakk om noen annet enn offentlig kapital. Der har vi også bidratt, med Nysnø, f.eks., som for øvrig skal både investere i klima og ha lønnsomme investeringer, men da er 2 mrd. kr på diverse tiltak en del av den offentlige kapitalen. Men når det gjelder privat kapital, altså privatpersoner som skal gå inn og investere, snur Arbeiderpartiet tvert om. Da er det en økning, så vidt jeg husker, på 5 mrd. kr i formuesbeskatningen, og hva er det som er premisset for denne debatten? Jo, det er at kapital som beskattes, gjør at man får mindre penger å putte inn i arbeidsplasser, fremvoksende bransjer og vekstbedrifter. Så det første spørsmålet av veldig mange til Arbeiderpartiets næringsprofil i deres alternative budsjett er: Hvor er det blitt av de tre milliardene som dere bruker til noe helt annet? Hvis dere er så innmari opptatt av at bedriftene trenger kapital, hvorfor er dere da bare opptatt av offentlig kapital, ikke av privat kapital? For øvrig kan jeg si at et godt bidrag til å omstille Norge i bråhast og på en dårlig måte vil være å lukke for all ny leteboring.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-11-27:
Til noen av spørsmålene som interpellanten tok opp: La meg først bare gjenta at vi har, tar – og skal ha – et ansvar også for å føre kontroll med utenlandske skip som driver virksomhet i Norge, jeg skal si mer om det. Men det er samtidig også viktig å balansere det opp mot rederienes plikt, for vi må være veldig tydelig på at rederiene har plikt til å sørge for gode arbeidsforhold for sine ansatte. Vi skal ha tilsyn for å avdekke overtredelser, men det fritar på ingen måte arbeidsgiverne for deres ansvar. Det er det viktig at vi også gir klar beskjed om når vi løfter denne saken internasjonalt. Jeg beskrev hvordan Sjøfartsdirektoratet driver tilsyn med utenlandske fartøy, hvordan de har et samarbeid med Kystvakten. Det samarbeidet mener de selv – får jeg beskjed om – fungerer godt, men de er avhengig av å få tips om mulige regelbrudd og uforsvarlige arbeidsforhold. Det er slik inspeksjonsordningen er lagt opp, og i dette konkrete tilfellet – som jeg nevnte i min innledning – hadde det meg bekjent ikke kommet konkrete tips om det. Men når det er sagt, er det helt naturlig at både Nærings- og fiskeridepartementet og Sjøfartsdirektoratet bruker denne saken og hele problemkomplekset til ytterligere bevisstgjøring og til å se om det er noe vi kan lære. Da jeg brukte ordene «sterkt fokus», henviste jeg til det vi gjør internasjonalt. Jeg nevnte ILO 188, som dessverre få land har ratifisert. Norge har interesse av – og vi mener også at det er bra for næringen – å jobbe for bedre vilkår internasjonalt og å løfte bl.a. sikkerhet, miljøspørsmål og HMS-spørsmål opp på den internasjonale agendaen. Det gjør vi, det kommer vi til å fortsette med. Og som jeg nevnte i mitt innlegg, kommer vi også til – med utgangspunkt i denne konkrete saken – å løfte det inn i våre samtaler med EU. Når det gjelder Utenriksdepartementet, må utenriksministeren svare konkret for praksisen de har der. Men etter hva jeg forstår, er det slik at ambassadene som mottar visumsøknadene, ikke har anledning til å avslå. Samtidig var det også, etter hva jeg forstår, kontakt mellom ambassaden og norske myndigheter, dvs. politimyndigheter. Men som sagt, når spørsmål blir så detaljerte, ligger det under utenriksministeren – det er hun som må svare for det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-11-27:
Takk for en viktig og god interpellasjon og diskusjon. La meg starte med det store bildet internasjonalt. Det er helt riktig at Norge er et lite land, men på havet er vi en stormakt. Vi er en maritim stormakt, og når vi reiser ut i den store verden, når vi tar imot den store verden her, gjør vi det med utgangspunkt i ikke bare særnorske verdier og synspunkter, men i det vi mener er riktig. Vi mener at det er riktig å ha gode vilkår på sjøen, vi mener at det er riktig å ha gode vilkår for sjøfolk. Til det at det er forskjeller i land basert på levestandard og hvor man er i økonomien sin: Selvfølgelig. Men at det skal gå på bekostning av grunnleggende sikkerhet, grunnleggende trygghet, mener vi er feil. Derfor skal vi fortsette med innsatsen vår internasjonalt, for det handler om å forplikte andre land til felles standarder – ikke nødvendigvis alltid på norsk nivå, men felles standarder som sikrer bl.a. sjøfolk. Så er det slik at samarbeidet mellom Sjøfartsdirektoratet og Kystvakten i dag er godt. Som to representanter har nevnt, er det også slik at helikoptertilgjengeligheten for Kystvakten er noe begrenset. Samtidig er helikoptrene til Kystvakten bestilt, leveransen pågår, innfasingen skal være ferdig i 2022. Det ligger fast. For øvrig er det også viktig å understreke at Forsvarsdepartementet har gitt klare føringer om at Kystvakten skal prioritere aktiv tilstedeværelse i de nordlige havområdene, og det har de gjort over flere år. Så til oppsummeringen: Er dette uakseptabelt? Ja, det er det ingen tvil om. Er dette noe vi må lære av? Ja, det er det ingen tvil om. Og så er spørsmålet: Gjøres det nok, eller har vi gjort nok? Jeg har ett utgangspunkt, og det er at når sånne saker oppstår, er det aldri riktig å si at vi har gjort nok. Da er utgangspunktet alltid å si: Hva er det vi kunne ha gjort mer av? Er det noe som kunne ha vært gjort bedre? Jeg må igjen understreke at vi ikke har belegg for å si at det har vært konkrete rutiner som har sviktet, eller at det skyldes ressurser eller noe slikt, i denne konkrete saken. Men utgangspunktet må alltid være: Hva kan vi lære? Hva bør vi gjøre mer av? Derfor er også svaret på spørsmålet om hvorvidt vi har gjort nok: Nei, vi har ikke gjort nok. Det kommer også til å være utgangspunktet mitt for videre oppfølging – ikke av denne konkrete saken, men videre oppfølging av dette arbeidet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Det eneste det er grunn til å være glad for i denne saken, er at vi har medier som faktisk avdekker denne brutaliteten – for det er det det er. Det er en forferdelig brutal historie som vi på ingen måte kan være bekjent av. Det er saker og ansvar som ligger der, som skulle gjort at alt egentlig skulle vært i orden, men det er det ikke. Jeg tror at er det et tidspunkt en faktisk må gå på talerstolen og erkjenne at vi har ikke gjort nok, så er det akkurat nå. Vi kan ikke som havnasjon, fiskerinasjon eller en betydelig internasjonal stemme innenfor det maritime miljøet, akseptere at det faktisk er sånne forhold der ute på havet. Vi må i mye sterkere grad finne ut av hvordan vi skal kunne klare å stoppe den brutaliteten som er avdekket. Det er bra at næringsministeren går igjennom og viser til det som ligger der, men erkjennelsen er at det ikke er gjort nok. En klarer kanskje ikke til enhver tid, heller, å gjøre nok med hensyn til hvordan enkelte vil utnytte andre mennesker for å tjene penger. Om det er på havet eller på en byggeplass, ser vi ofte at kapitalen og kapitalinteressene går foran. Vi må hele tiden sørge for at vi klarer å skru sammen et system som gjør at en hindrer denne typen forhold. Jeg er glad for, i likhet med interpellanten, at næringsministeren påtar seg et samordningsansvar. Jeg tror det er helt nødvendig at dette følges opp med sterkere tilsynsfunksjoner, bedre muligheter for å rapportere, innberette, tipse om denne typen saker, og ikke minst at man sørger for at de ulike etatene i større grad jobber sammen for å avdekke denne typen saker når det skjer i norsk farvann eller i norske havner. Jeg håper at erkjennelsen til næringsministeren faktisk er at denne saken viser at vi må gjøre mye mer for å komme denne brutaliteten til livs. Hvis han kan erkjenne det, synes jeg denne interpellasjonen har ført noe godt med seg ved at en har fått den erkjennelsen at vi må fokusere på hvordan vi skal unngå det i framtiden.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-11-27:
Jeg må si at jeg ble litt opprørt av å følge med på denne diskusjonen som har vært – både spørsmålene fra Knag Fylkesnes og svarene. Årsaken til det er at dette er noe som nesten har gått under radaren. Det har vært lite framme. Vi vet at Kystvakten og bl.a. Orion-flyene som skulle følge med ute i Barentshavet, har blitt sterkt redusert. Vi har få helikopter på kystvaktbåtene. Nettopp det å ha helikopter gjør det mulig å komme hurtig om bord i fartøy som man ønsker å få sjekket. Det skal ikke være sånn at det bare er når man får tips, man skal sjekke disse båtene, men også når man ser at det kanskje er behov for å gjøre det. Det er viktig å fokusere på hva kystvakthelikoptrene faktisk er. Det er verktøyet for lov og orden i Barentshavet – intet mindre. Vi ser nå at man kanskje holder på å ta vekk disse helikoptrene fra Kystvakten, eller at man risikerer å få en godværskystvakt med sivile helikopter, og da vil jo dette milliardranet av fellesskapets ressurser fortsette. Blir det en bærekraftig forvaltning av fellesskapets ressurser med den måten vi nå holder på? Nei, det mener jeg er helt feil. Tilbake til fiskerne som er på disse båtene, og som ofte ikke har forsikring om skade skulle skje: De er heller ikke organisert i noe slags fiskerlag. Jeg har vært i kontakt med fiskerlag i dag som sier at folk ofte får skader, bl. a. at folk får ødelagt tenner eller hva det skulle være, og ikke får reparert dette fordi man ikke har gode nok ordninger for det. Sikkerhetskurs for disse fiskerne som er om bord, mangler ofte. Men det er ingen fare for at dette blir kontrollert, for Kystvakten og de som skal kontrollere det, gjør det sjelden. Det vi også ser, er at en del norske fartøy, kystbåter osv., har mannskap fra utlandet. Ofte flytter disse til Norge og blir norske statsborgere, og det er bra. Jeg vil si at SVs interpellasjon er viktig. Kynisme og grådighet råder ofte på slike fartøy. Her må vi se på hvordan vi skal få kontroll med fiskefartøy som høster i norsk farvann, og hvordan det er vi vil ha det framover.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Først takk til interpellanten som har løftet fram denne viktige saken. Det er nesten fælt å si at alle vet at det foregår sosial dumping om bord i utenlandske fiskebåter som fisker i norske farvann, og som leverer i Norge, eventuelt fisker i internasjonale farvann og leverer i Norge. Det er uakseptabelt at ansatte, om det er i virksomhet på land eller på sjø, skal behandles på den måten som vi har lest om i media. Arbeiderpartiet har alltid vært klar på at de som utfører arbeid i Norge, skal ha norske lønns- og arbeidsforhold, og vi har fått lønnsforholdene i fiskeindustrien allmenngjort. For seks–syv år siden hadde vi et tragisk eksempel i min hjemkommune, Måsøy, hvor en litauisk ungdom på ca. 20 år, som var ansatt i et litauisk selskap og utleid til en norsk fiskeforedlingsbedrift, mistet to fingre i kappemaskinen. Han hadde ikke rett på norsk sykelønn, så han ble henvist til å få litauisk sykelønn, som på det tidspunktet var ca. 2 000 kr i måneden. Man kan spørre seg: Er det virkelig sånn at to fingre er så lite verdt? Det er tragisk, og jeg håper at allmenngjøringen gjør at sånt ikke kan skje på land i dag. Tilbake til forholdene for utenlandske sjøfolk. Jeg tror at hvis vi skal få kontroll på sosial dumping, må kontrollen i havn intensiveres. Det er klart at hvis vi også hadde hatt helikopter og kunne borde skip ute, kunne vi hatt en mye mer effektiv kontroll. Men vi har ikke god nok kontroll i havn. Det er én ting som trengs, og det er at Arbeidstilsynet må tilføres mer ressurser. Jeg tenker at vi må prioritere dette, alle sammen, uansett om vi sitter i regjering eller er i opposisjon. Og vi må prioritere de utenlandske båtene som leverer i norske havner. Vi kan ikke akseptere at dette foregår, verken i Båtsfjord eller i noen andre norske havner. Jeg tror det krymper seg i magen på båtsfjordingene når de hører karakteristikker som at Båtsfjord er en pirathavn. Det er ingen fiskevær som ønsker å ha et sånt stempel på seg. Jeg er glad for at næringsministeren i sitt innlegg sier at de forhold som er avdekket i Dagbladets artikler, ikke er akseptable for båter som leverer i Norge. Det synes jeg er bra. Det betyr at vi har en felles politisk inngang til dette: at dette er totalt uakseptabelt. Hvis vi ikke gjør noe med det, handler det om nasjonal anstendighet, og vi kan ikke lukke øynene for disse uverdige forholdene. Jeg tror den brede oppfatningen om dette gjør at vi faktisk kan, hvis vi vil gjøre noe, på bredt politisk nivå, nemlig å intensivere kontrollene og få bukt med den uverdigheten dette er.
Guri Melby (Venstre), 2018-11-27:
Jeg takker statsråd Sanner for et grundig og godt svar. I sitt svar viser statsråden til en rekke tiltak som allerede er satt i gang, og som vil komme neste år, som vi ser f.eks. gjennom statsbudsjettet. Det er tydelig at det er veldig mange viktige prosesser som er i gang, og mange utredninger og meldinger som kommer, som gjør at vi får mange anledninger til både å diskutere barnehagekvalitet og å løfte fram helt konkrete forslag som vil bidra til å styrke kvaliteten. Jeg har full tillit til at statsråden følger opp dette området godt. Men når jeg nå først har ordet, vil jeg gjerne benytte anledningen til å løfte noen problemstillinger som han ikke var innom i sitt innlegg, som jeg tenker er viktig som en del av rammevilkårene for barnehagesektoren, og som statsråden enten kan kommentere her og nå, eller i hvert fall ta med seg i sitt videre arbeid med utviklingen av kvalitet. Vi har i dag en finansieringsordning for private barnehager som det er bred enighet om på Stortinget, men som mange aktører har pekt på kan ha en del uheldige utslag. For eksempel er det store forskjeller fra kommune til kommune når det gjelder hvor mye penger man er villig til å bruke på barnehager. Det gjør at vi kan risikere å få et ganske ujevnt tilbud. Spørsmålet er også om vi har ordninger som i god nok grad premierer dem som virkelig ønsker å satse på kvalitet. Jeg skulle ønske at vi også kunne ha diskutert om dagens finansieringsordning legger godt nok til rette for utvikling av kvalitet, eller om det kan tenkes at man burde vurdere endringer som gjør at vi i større grad fremmer det som vi ønsker oss. Et annet tema som statsråden var inne på, var dette med kompetanse. Vi stiller nå krav til pedagogtetthet. Det er ganske mange av dem som jobber i barnehager, som nå er inne i ulike videreutdanningsløp, noe som er kjempebra og kjempeviktig for å heve kompetansen i sektoren. Et tema som jeg mener vi også burde drøfte, er om barnehagelærerutdanningen er god nok, og om den er relevant nok. Vi har f.eks. i skoledebatten vært opptatt av å styrke lederrollen. Hva kan vi gjøre for å styrke lederrollen i barnehagene? Og kan vi legge til rette for flere karriereveier for barnehagelærere, slik som vi også har gjort for lærerne og skolen? Kravene til fysisk aktivitet var jeg inne på i mitt innlegg. Kan vi være tydeligere på de forventningene vi stiller til barnehagene der? Og til slutt: Hvordan kan vi sikre god kvalitet uten at vi innfører systemer som er altfor byråkratiske, tidkrevende og detaljstyrende?
Guri Melby (Venstre), 2018-11-27:
Jeg er veldig glad for bidragene fra både Høyre og Arbeiderpartiet i denne debatten. Det var veldig viktige perspektiv som ble løftet av både representanten Tybring-Gjedde og representanten Henriksen. Når det gjelder dette med pedagognorm, mener jeg absolutt at vi bør diskutere om den normen vi har i dag, er riktig. Det jeg tror vi er helt enige om, er at vi trenger flere pedagoger i barnehagene, vi trenger flere med relevant utdanning, relevant kompetanse. Vi ser en ganske god kompetanseoppbygging i barnehagene i dag. Spørsmålet er om det er en ytterligere tilstramming i normen som er den riktige veien å gå, eller om det er andre ting vi må gjøre for å sikre at vi har god kompetanse. Jeg synes også det er verd å nevne at det er mange barnehageeiere som har en pedagogtetthet på over 50 pst. allerede, både kommunale og private. Så må jeg si at det slår meg at denne debatten står i ganske grell kontrast til den debatten vi hadde i forrige uke, da vi debatterte et Dokument 8-forslag fra SV og Rødt, om «en mangfoldig barnehagesektor», men som egentlig handlet aller mest om eierskap. Det var kanskje litt av det som også var poenget mitt med å reise denne interpellasjonen, nettopp å prøve å løfte opp en debatt som handler om kvalitet, og som ikke handler om eierskap. Da synes jeg det er litt synd å se at de partiene som deltok friskt i forrige uke, ikke ønsker å delta i debatten i dag. Venstresidens jakt på de såkalte velferdsprofitørene overskygger debatten om kvaliteten i tilbudet. I behandlingen av det nevnte Dokument 8-forslaget kunne ikke SV stille seg bak en merknad om at private barnehager utgjør en viktig del av barnehagetilbudet i Norge, og at de er en viktig del av det å tilby en mangfoldig barnehagesektor i framtiden. Dette gjør meg ganske bekymret. Tradisjonelt har Arbeiderpartiet vært en alliert – mener jeg – i å være åpen for at vi trenger ulike aktører for ha mangfold og kvalitet i denne sektoren, men jeg må si at jeg blir litt bekymret, både etter det vi ser Arbeiderpartiet gjør lokalt, bl.a. her i Oslo, og også at Arbeiderpartiet nasjonalt har besluttet at kampen mot de såkalte velferdsprofitørene skal være den viktigste saken i lokalvalget neste år. Det er grunn til å forvente nye runder om eierforhold fram mot lokalvalget neste høst. Nok en gang vil jeg bare si at jeg skulle ønske vi kunne brukt mer tid på å snakke om kvalitet. Hva er det vi som politikere kan gjøre for å sikre at vi får god kvalitet? Det synes jeg venstresiden dessverre ikke har bidratt til i dag. Det er jeg lei meg for, men jeg håper at vi får nye sjanser senere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-27:
Representanten Melby pekte i avslutningen av sitt innlegg på noen av de dilemmaene vi står overfor, nemlig at vi alle er svært opptatt av å fremme og utvikle kvaliteten i barnehagen, men så må vi avstemme det mot den detaljreguleringen og byråkratiseringen det kan føre med seg hvis vi går for langt i de kravene vi setter. Derfor er jeg opptatt av at vi skal ha noen normer i bunnen som gjør at vi sikrer en minimumsbemanning, at det er nok voksne til stede – gjennom både bemanningsnorm og pedagognorm – at vi har midler som bidrar til at barnehagene kan heve kvaliteten gjennom ulike kompetansetiltak, men også, som representanten var inne på, at vi jobber systematisk med kunnskapsgrunnlaget om hva som er en god barnehage, hva som bidrar til at barna får god omsorg, og hva som bidrar til utvikling hos det enkelte barn. Jeg tror vi må erkjenne at vi på det området vet for lite i dag. Det har tidligere vært påpekt for de minste barna i skolen – der har vi også behov for å bedre kunnskapsgrunnlaget, og det er regjeringen nå i ferd med å følge opp – men jeg tror dette også gjelder for barnehagene. Jeg er også enig med representanten i at vi hele tiden må se på hvordan selve utdanningen kan bli bedre, og hvilke krav vi stiller til lederne i barnehagene. Det er en sammenheng mellom kunnskapsgrunnlaget, den forskningen vi har, barnehagelærerutdanningen og kvalitetsutviklingen i den enkelte barnehage. Vi har allerede etablert det vi kaller for universitetsskoler og universitetsbarnehager, og min kollega Iselin Nybø skal nå også se på praksisfeltet, hvordan vi kan styrke det. Jeg tror vi må se på kontinuerlig kvalitetsheving, og så må vi fra politikkens side bidra med å heve ambisjonene, men også rette oppmerksomheten mot forskning og utdanning og bidra med kvalitetstiltak for den enkelte barnehage, slik at det fører til utvikling for alle barn, uavhengig av om de går i en offentlig, ideell eller privat barnehage.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-11-27:
Jeg vil igjen takke for en god og viktig interpellasjon. Jeg vet ikke om representanten Martin Henriksen forsøkte å være morsom da han påpekte at her er det regjeringen som spør regjeringen. Jeg håper det, for dette er en interpellasjonsdebatt det er viktig å ha i Stortinget: Hvordan kan vi heve kvaliteten i alle barnehager, uavhengig av både eierform og om de ligger i en stor eller liten by, i et distrikt eller i et sentrum? Jeg hadde også gjerne sett hvilke innspill andre partier på venstresiden hadde hatt i denne diskusjonen. Vi registrerer jo hva som virkelig får blodet til å bruse. Det handler om eierskap. Men når vi nå diskuterer kvalitet for barna, er det noen som glimrer med sitt fravær. Vi skal fortsette å jobbe med å heve kvaliteten. Det handler om både kunnskap og forskning, det handler om lærerutdanning, det handler om samarbeid mellom utdanningsinstitusjonene og de enkelte barnehager, og det handler om mangfold. Det handler om at ulike barnehager kan velge forskjellig profil, som kan bidra til både læring og innovasjon, og ikke minst at vi som foreldre har mulighet til å velge et tilbud som er i tråd med våre ønsker og behov.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Noen må ha stemt feil, president.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Det er en generell sak, men den går inn i mange av debattene vi skal ha senere i dag. Når det gjelder kildeskatten for utenlandske arbeidstakere, er det betimelig å spørre dem som er imot innføringen slik den ligger i dag: Hvor høy sats er ønsket? Det ønskes en vurdering. Vel, vurderingen er gjort. Det kan omtrent ikke vurderes mer enn det er gjort. Det har vært på en bred høring. Alle høringsinstanser har fått lov til å uttale seg om sitt ståsted, og regjeringen har lagt seg på den høyeste satsen i høringsbrevet. 25 pst. er en samlende skattesats, det er tatt hensyn til dem som har meldt inn sine ønsker og meninger. I 2014 så vi at rundt 34 pst. av skattyterne i Norge som har D-nummer, hadde minst ett utslag for mulig feil i sin selvangivelse. At dette er valgfritt, er av hensyn til EØS-avtalen. At ordningen innføres, er av hensyn til det å kreve inn rett skatt. Jeg vet at Senterpartiet i utgangspunktet er imot EØS-avtalen i sin helhet, men dette framhever, i denne saken, hvor viktig det er at vi har utenlandske arbeidstakere som kommer og bidrar til den veksten vi har i Norge. Jeg synes det er en veldig merkelig argumentasjon av Senterpartiet at man ikke ønsker å innføre en ordning som vil skattlegge utenlandske arbeidstakere bedre enn man gjør i dag. Hvis Senterpartiet faktisk er for kutt i byråkratiet og for forenkling i det offentlige, er dette valget enkelt, da bør man støtte opp om ordningen. Hvilken sats vil Arbeiderpartiet og Senterpartiet ha? Hvordan mener de da at flere vil gå inn i en ordning, som er en forenkling, framfor dagens løsning, som, som det er pekt på, har mange svakheter? Jeg håper vi kan få svar på dette. Hovedproblemet er at med dagens system er problemet å innføre rett skatt. Det er svært arbeidskrevende for skatteetaten å kreve inn rett skatt i dag. Hvis dette er en ordning som kan medføre en forenkling og at vi kan kreve inn riktig skatt, mener jeg det er noe som bør støttes opp om i denne sal.