Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Først vil jeg få takke for at den misforståelsen ble oppklart fra presidentens side, at vedkommende er fra Fremskrittspartiet, og ikke fra Venstre. Alle politiske partier i denne salen har uttrykt stor bekymring over den utviklingen som har funnet sted når det gjelder antall nye personer som blir uføretrygdet i Norge. Det har de siste årene vært en markant økning i nye tilfeller der personer ikke lenger er i stand til å livnære seg av en arbeidsinntekt på grunn av at deres helsetilstand gjør at de ikke makter å ta et vanlig arbeid. Årsakene er mange, og dette er en sammensatt gruppe. Alle politikerne snakker om hvor viktig det er med rehabilitering, men spørsmålet er: Gjøres det egentlig nok på dette feltet? Vi kan lese i dagens Verdens Gang at CatoSenteret, som har blitt lovprist for sin rehabilitering av trafikkskadde og unge uføre, nå frykter at Regjeringen har gitt dem dødsstøtet. Senteret er bekymret over at de ikke er blitt godkjent som offentlig helseinstitusjon med refusjonsrett fra staten. Statssekretær Lars Erik Flatø sier i den samme artikkelen at det ikke er lagt opp til en slik godkjenning i forbindelse med statsbudsjettet, men man ønsker å vurdere søknaden uavhengig av dette budsjettet. Det kan da ikke være for mye forlangt at en slik eventuell søknad om godkjenning blir raskt behandlet, slik at senteret kan planlegge sin drift i fremtiden ut fra om de får denne godkjenningen eller ikke. Fremskrittspartiet er opptatt av at det er pasientene som gjør seg nytte av rehabiliteringen, som skal utløse en refusjon fra det offentlige. Fremskrittspartiet vil derfor fremme forslag i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet om at en godkjenning blir gitt til CatoSenteret dersom denne regjeringen ikke snart tar fornuften fangen og gir denne godkjenningen. Vi kan ikke sette CatoSenteret i den situasjonen at de blir gående i det uvisse om utfallet av denne saken og dermed ikke blir i stand til å planlegge neste års drift på en fornuftig og hensiktsmessig måte. Dersom vi mener alvor med våre uttalelser om at vi virkelig ønsker å hjelpe personer tilbake til en mest mulig normal hverdag, kan en ikke nedprioritere slike rehabiliteringsinstitusjoner som CatoSenteret er. En må da i stedet ta skjeen i en annen hånd og se på hvilke ytterligere tiltak som må iverksettes for å hjelpe mennesker i en vanskelig livssituasjon. Dette være seg å la opptreningsinstitusjonene få godkjenning for det antall plasser som de har kapasitet til, men også å sørge for at syke mennesker får tilgang til de mest virkningsfulle medisinene til en overkommelig pris, samt at sykehusene får behandle pasienter med det beste og mest effektive utstyret, slik at pasienter ikke blir ventende for lenge på en operasjon og dermed blir sykmeldt lenger enn det som burde være tilfellet i et av verdens rikeste land. Vi har alle lest om og fått med oss eksempler fra helsevesenet på at personer som trenger en liten operasjon, i stedet blir sykmeldt over lang tid fordi de blir stående i en lang kø og vente f.eks. på en enkel kneoperasjon. Jeg håper nå at denne regjeringen tar det initiativet som skal til for å godkjenne bl.a. CatoSenteret, slik at de får offentlig refusjon for de behandlinger og rehabiliteringer som de foretar.