Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-01-31:
Problemstillingen representanten Warloe reiser, er viktig og interessant, men også mer sammensatt enn det framstilles i interpellasjonen. Forskning gir opphav til nye ideer, organisasjonsformer og teknologiske løsninger som kan bidra til økt innovasjon i næringslivet og offentlig sektor. Forskning er også et redskap for å gjøre ideer om til innovative løsninger. Den forskningsinnsatsen som legges ned i foretak og ved universiteter, høyskoler, helseforetak og forskningsinstitutter, bidrar til at dagens og morgendagens virksomheter står bedre rustet for framtiden. Ifølge foreløpige tall publisert av Statistisk sentralbyrå 28. oktober 2011 brukte næringslivet 18,5 mrd. kr på egenutført forskning og utvikling i 2010. Året før brukte næringslivet 18,2 mrd. kr på egenutført FoU og kjøpte FoU-tjenester for 5,6 mrd. kr i tillegg til egenutført FoU-innsats. Vi har dessverre ikke tall for innkjøpt FoU for 2010 ennå fordi SSB ikke har planlagt publisering av endelig og fullstendig FoU-statistikk for 2010 før i slutten av februar 2012. Det var videre en klar vekst i næringslivets FoU-innsats fra 2005 til 2008, men deretter har veksten stoppet opp. Basert på den foreløpige publiseringen fra SSB gikk næringslivets investeringer i egenutført FoU som andel av bruttonasjonalprodukt ned fra 0,78 i 2009 til 0,74 i 2010. Dette er om lag samme nivå som i 2007 og i 2008. Antallet foretak som rapporterer om å ha egen forskningsaktivitet, er om lag uendret. Det er først og fremst aktiviteten i det gjennomsnittlige foretaket som er noe redusert. Det er grunn til å tro at denne oppbremsingen har bakgrunn i usikkerheten når det gjelder både finansiering og markedsutsikter, som har fulgt finansuroen de siste årene. Den internasjonale økonomiske krisen har trolig fått merkbare konsekvenser også for norsk næringsliv. En av konsekvensene ser ut til å være at norske bedrifter ser seg nødt til å utsette eller nedskalere investeringene i langsiktig kunnskapsutvikling, forskning og innovasjon. Fra innovasjonsundersøkelsen for 2008–2010 som SSB nettopp la fram, vet vi at økonomiske faktorer ser ut til å ha særlig betydning for foretakenes innovasjonsaktiviteter. Både blant innovatører og blant ikke-innovatører har det vært en økning i andelen foretak som rapporterer at en eller flere hemmende faktorer har vært svært viktig, eller nokså viktig, for å hindre eller begrense deres innovasjonsaktivitet. For høye innovasjonskostnader, mangel på finansiering innenfor foretaket eller konsernet og mangel på finansiering fra kilder utenfor foretaket er mest rapportert. Finansieringsbidraget fra det offentlige til næringslivet har imidlertid aldri vært så høyt som i år. Bevilgningene til Forskningsrådet over Nærings- og handelsdepartementets budsjett er økt fra 896 mill. kr i 2005 til 1 360 mill. kr i 2012. Den næringsrettede støtten til FoU over NHDs budsjett, som også omfatter FoU-kontrakter i Innovasjon Norge og romforskning, var om lag 1 370 mill. kr i 2005 og er økt til om lag 2 200 mill. kr i 2012. Det har med andre ord vært en betydelig økning fra denne regjeringen når det gjelder investeringer i forskning i og for næringslivet. Aktuelle virkemidler og hensiktsmessige tiltak som samspiller med disse, ligger også i andre departementer. Jeg vil i den forbindelse vise til forsknings- og høyere utdanningsministerens svar på interpellasjon fra representanten Warloe 17. november 2011. Økningen fra 2011 i bevilgningen over NHDs budsjett til Norges forskningsråds programmer er rettet mot en styrking av forskning innen bio- og nanoteknologi og kommersialisering av forskningsresultater. Årets tildeling til BIA-programmet muliggjør en utlysning på 450 mill. kr for en fireårsperiode. Det er en betydelig utlysning. Bevilget beløp totalt i BIA siden oppstarten i 2006 er 2,3 mrd. kr. Samlet investerte midler i BIA-prosjektene – når næringslivets eget bidrag medregnes – utgjør om lag 6,5 mrd. kr. Regjeringen opprettholder videre i 2012 en høy aktivitet under ordningen med FoU-kontrakter som ligger under Innovasjon Norge. For 2012 vil det i denne ordningen bl.a. legges stor vekt på prosjekter innen næring der Norge har et naturlig fortrinn, og på prosjekter som bidrar til internasjonalisering av norske bedrifter. Representant Warloe nevner også SkatteFUNN, som ligger under finansministerens portefølje, i sin interpellasjon. SkatteFUNN ble innført for små og mellomstore foretak fra 1. januar 2012, og for alle foretak fra 1. januar 2003. Antallet foretak som bruker SkatteFUNN, er redusert hvert år siden 2004. Samtidig har det vært vekst i gjennomsnittlig støttebeløp per foretak. Regjeringen har styrket SkatteFUNN gjennom de siste årene. Fra skatteåret 2009 ble bl.a. takene for årlige prosjektkostnader for egenutført FoU hevet fra 4 mill. kr til 5,5 mill. kr og fra 8 mill. kr til 11 mill. kr for innkjøpt FoU. Videre oppdaterte regjeringen regelverket med virkning fra 1. januar 2011, bl.a. ble en ny definisjon av eksperimentell utvikling inkludert. SkatteFUNN-ordningen er dermed nå relevant for foretak som utvikler teknologier hvor det kreves investeringer til demo- eller pilotanlegg. Totalt skattefradrag gikk noe ned i perioden 2005–2008, men økte igjen i 2009. I 2010 og 2011 forventes en relativt flat utvikling. Skatteutgiftene for 2012 er anslått til om lag 1 300 mill. kr. Den langsiktige målsettingen om at den samlede forskningsinnsatsen skal utgjøre 3 pst. av BNP, ligger fast, fordelt på offentlig og privat sektor. Dette er den samme langsiktige målsettingen som EU har, og avspeiler om lag både nivå og fordeling mellom næringsliv og offentlig sektor i USA. Men regjeringen har også understreket behovet for å vri oppmerksomheten i forskningspolitikken fra et slikt mål for ressursinnsats og over til resultatene av innsatsen. Utviklingen av ressursene som brukes på forskningsområdet, er ikke i seg selv en god indikator for utvikling i kvalitet og resultater. Verken Soria Morias 3 pst.-mål eller OECD-gjennomsnittet er et sluttmål i seg selv, men bare ett av flere mål for en utviklingsbane som skal bidra til at vi som nasjon står tilstrekkelig rustet for morgendagens utfordringer. Samfunnets evne til overføring og bruk av forskningsbasert kunnskap er det sentrale. Avstanden til 3 pst.-målet preget i en del år den forskningspolitiske debatten i Norge. Det må ikke overskygge hva vi faktisk har oppnådd på området. Regjeringens høye ambisjonsnivå for de offentlige bevilgningene og de samlede forskningsinvesteringene står fast. En god nærings- og forskningspolitikk er ikke avhengig av om måltallet nås i 2012, men at vi bidrar til at landets samlede ressurser utnyttes til det beste for den framtidige verdiskapingen. Vårt endelige mål er at Norge skal bli en av de ledende, innovative, dynamiske og kunnskapsbaserte økonomiene i verden. Det er et ambisiøst mål. Vår evne til å skape verdier i framtiden vil helt sikkert i enda større grad enn i dag være avhengig av vår evne til å utvikle og ta i bruk ny kunnskap. Dette krever at det norske samfunnet kan utnytte forskningsresultater som er utviklet internasjonalt, og at vi selv er i forskningsfronten der vi har muligheter til det. Så vel nødvendig omstilling og videreutvikling av nåværende næringsliv som etablering av nye virksomheter vil i årene framover i enda større grad være kunnskapsbasert. Skal vi evne å møte framtidig konkurranse, vil det være helt nødvendig å styrke kunnskapsbasen i det eksisterende næringsliv så vel som i de offentlige kunnskapsleverandørene. Men det er også et blandet bilde vi har av utviklingen, der lave forskningsinvesteringer i næringslivet går sammen med at Norge har et høyt innslag av forskerårsverk og forskningspersonell. Av de ressursene som anvendes til FoU, vil trolig antallet personer som er involvert, fortelle mest om økonomiens evne til å bygge opp og spre ny kunnskap. Slikt antall forskerårsverk blir definert av OECD, og der kommer foretak i Norge ut som de åttende mest årsverksintensive blant OECD-landene. Det forteller oss også noe annet om forskningsambisjonen. Det er om lag 64 000 arbeidstakere innenfor det vi kaller forskerpersonell, hvorav mer enn 23 000 i næringslivet. I 2010 kom det om lag 10 000 nye høyere gradskandidater fra universiteter og høyskoler og om lag 1 000 ph.d.-kandidater i tillegg. Det betyr at selv om alle de nyutdannede gikk inn i forskning, vil det ta fire–fem år eller mer før en dobling av forskerpersonellet finner sted. Selvfølgelig er dette en for enkel sammenlikning, men den formidler at det ikke er fornuftig å stille seg i en situasjon der hoveddelen av de nyutdannede går inn i ren forskning. Ikke bare er det umulig å se for seg hvilke virkemidler vi skulle bruke, men det vil føre til at næringsliv og forvaltning i samme periode ikke får tilgang til kvalifiserte og nyutdannede kandidater. Utvikling av et mer kunnskapsbasert næringsliv innebærer økt satsing på forskning, men økt forskningsaktivitet må være en langsiktig prosess. Næringslivets FoU-innsats vil avhenge av de generelle rammebetingelsene, av tilgangen til forskningsressurser og kunnskap og av egen finansiering og utløsende finansiering fra det offentlige. Når dette er på plass, er det næringslivets eget ansvar å gjennomføre forskning og utvikling for framtidig konkurransedyktighet. Gjennom noen år har det vært uroen i finansmarkedene som har lagt en demper på aktiviteten i næringslivet. Det viser hvor viktig regjeringens bidrag i finansmarkedene har vært, og at det er begrenset hva vi kan oppnå gjennom selektive tiltak. For at ny kunnskap skal føre til innovasjon i privat eller offentlig sektor, må den tas i bruk. Virksomheters samspill med forskningsmiljøer er viktig. Dette skjer direkte gjennom kommersialisering av forskningsresultater og indirekte gjennom næringslivets rekruttering av kandidater og forskere, oppdragsforskning, kunnskapsformidling og kompetanseutvikling. Universiteter, høyskoler, helseforetak og institutter er dessuten viktige utvekslingshavner for kunnskap og teknologi utviklet i ulike land gjennom deltakelse i internasjonalt forskningssamarbeid.