Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
De som er imot det nye veterinære vedlegget til EØS-avtalen, har hevdet at det ikke finnes noen gode argumenter for hvorfor endringene i vedlegg I er så viktige for Norge. Jeg vil hevde at for norsk fiskeeksport er avtalen svært viktig. Avtalen er ikke viktig bare på grunn av fisk, men for fiskerinæringen er den like fullt meget viktig. Fisk er Norges største eksportnæring etter olje. Tallene for 1997 viser at Norge eksporterte 957 000 tonn fisk til EU til en verdi av 14,5 milliarder kr. Så langt har Norge hatt avtaler med EU som på en tilfredsstillende måte har sikret våre interesser i forbindelse med grensepasseringer. Det er imidlertid et faktum at EU fra 1. januar 1997 harmoniserte sitt regelverk for grensekontroll. Det vil medføre at dersom Norge sier nei til endringene i EØS-avtalens vedlegg I, vil vi bli betraktet som et tredjeland overfor EU. I så fall vil kontrollfrekvensen og kontrollomfanget for fisk fra Norge til EU bli vesentlig økt. Norge har som følge av en særordning med EU fram til i dag sluppet denne oppjusterte kontrollfrekvensen i påvente av norsk godkjenning av den endrede EØS-avtalens vedlegg I. Til tross for denne særordningen har norsk fiskerinæring likevel opplevd problemer med de nye kontrolltiltakene på enkelte grensepasseringer. Dette har allerede rammet nordnorsk fiskerinæring i forbindelse med grensepasseringer, særlig i den nordlige del av Finland. Men vi får altså ikke bare en utvidelse av kontrollfrekvensen, vi får også en utvidelse av kontrollomfanget. Som Per Mjelva fra Fiskeri- og havbruksnæringens Landsforening sa det i de åpne høringene: «Det er ikke bare snakk om frekvensen, men også om omfanget. I dokumentkontrollen har vi en identitetskontroll, men vi får en fysisk kontroll.» Begrepet «fysisk kontroll» er klargjort gjennom et eget EU-direktiv. Ved fysisk kontroll skal temperatur, vekt, emballasje og merking alltid kontrolleres. I tillegg skal det tas prøver av et visst antall pakninger fra ulike steder i forsendelsen. Prøvene skal undersøkes med hensyn til lukt, farge, konsistens, smak mv. og ved opptining og koking. Det skal også sendes prøver til laboratorieundersøkelser. I tillegg kommer en rekke tiltak som kan iverksettes. Utover den tid som går med til selve grensekontrollen, vil det også gå med mer tid på å passere grensen på riktig sted, det vil altså si ved de nye grensekontrollstasjonene. Disse trenger ikke alltid å ligge langs den beste kjøreruten. For fiskerinæringen har det vært særlig viktig å framheve den risiko denne nye grensekontrollen medfører i form av tapt tid. Leveranser av ferske fiskevarer er svært avhengig av å kunne skje i henhold til avtalt tid til de ulike kunder i markedet. Det er selvsagt vanskelig, for ikke å si umulig, å si eksakt hvor store konsekvenser alt dette vil få for norsk fiskeeksport. Det er vanskelig å si helt eksakt hvor hyppig det vil bli forsinkelser. Men det er helt klart at hele den norske fiskerinæringen er entydige i sin anbefaling: Norge må akseptere endringene i EØS-avtalens vedlegg I. Et nei vil gi betydelige negative virkninger. Jeg synes at den som har oppsummert dette på den beste måten, er nettopp fiskeriministeren, da han i de åpne høringene sa følgende – jeg vet at dette er referert tidligere i debatten, men en god ting kan ikke sies for ofte, og jeg siterer derfor nok en gang: «Jeg vil presisere at det er den nye grensekontrollens potensial for forsinkelser som er det vesentlige. Dette er etter mitt skjønn ubestridelig. Således finner jeg det vanskelig å forstå at noen hardnakket benekter en slik realitet. At andre hensyn etter en fundert avveining tillegges større vekt, har jeg respekt for, men ikke at fiskeriargumentene feies under teppet som ikke-eksisterende.» Bedre kan det ikke sies!