Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-20:
Mange tar en velfortjent ferie når Stortinget i dag trer fra hverandre, og mange av oss kommer til å tilbringe mye av ferien i Norge. Jeg tror mange ser fram til å besøke levende lokalsamfunn langs kysten og i fjellet over hele landet. Vi gleder oss til moreller fra Hardanger, norske jordbær og en ost fra Den Gyldne Omvei. Vi gleder oss til å hvile øynene på et grønt og frodig kulturlandskap. Vi har et fantastisk land, og Norge er velsignet med ressurser som de aller fleste knapt kan drømme om. Men disse ressursene utvikles ikke av seg sjøl. Det må satses, og det må satses i hele landet dersom man skal utvikle disse ressursene. Da må det også satses på distriktsnæringene, på kommunene som velferdsleverandører i Distrikts-Norge og på den spesifikke distriktspolitikken. Hvis man ser på den samlede effekten av den politikken regjeringen, Venstre og Kristelig Folkeparti fører, kommer Norge til å forandres når det gjelder distriktspolitikken. Vi kommer til å forandres på en måte som alle taper på, for summen av regjeringens politikk kommer til å gi store konsekvenser for norske distrikt. Distriktene og folk som bor der, blir systematisk nedprioritert. Den kombinasjonen man har sett fra regjeringens side av strukturelle grep og økonomisk nedprioritering av distriktene, taler et svært tydelig språk. Sentralisering og større enheter er svaret nesten uansett hva spørsmålet er. De distriktsfiendtlige tiltakene til regjeringen er ille nok i seg selv, men det er summen og retningen som er det store problemet, og som på lengre sikt kommer til å være så skadelig. Tidenes sentraliseringsreform er satt i gang. Kommuner skal slås sammen i stor skala uansett om de ønsker det eller ikke. Det kalles unntaksvis tvang. Distriktsnæringene blir nedprioritert. Vi har sett det både når det gjelder jordbruket, og når det gjelder fiskeripolitikken. Det økonomiske opplegget for kommunene viser at de store og sentrale kommunene, såkalte vekstkommuner, skal få mer, mens de små skal få mindre. Midler som var rettet mot distriktssatsing spesielt, er fjernet. I budsjettet i fjor høst ble det fjernet nesten en halv milliard kroner bare i regionale utviklingsmidler. Vi ser dem heller ikke igjen i det reviderte budsjettet nå. Også det som skulle kompensere for den differensierte arbeidsgiveravgiften, er langt ifra en kompensering krone for krone – som regjeringen ba om fra starten. Et eksempel på det er en region i mitt fylke, Namdalen, som landskapsmessig, ressursmessig og infrastrukturmessig henger nøye sammen med Nord-Norge, og som i sammenheng med differensiert arbeidsgiveravgift har blitt sett i sammenheng med Nord-Norge. Den er utelatt fra viktige deler av kompenseringen. Regjeringen og støttepartiene gjør det helt systematisk, og de gjør det med åpne øyne. Jeg tror også at de er helt klar over at motstanden er sterk, men jeg tror de gambler på at flertallet, velgerne deres, bor andre steder. Høyre og Fremskrittspartiet har nå hatt regjeringsmakta i åtte måneder. Venstre og Kristelig Folkeparti hjalp dem inn i regjeringskvartalet og har sida vært regjeringens trofaste støttespillere. Jeg har sagt det tidligere, og det er grunn til å si det også i dagens debatt, at det dessverre er slik at Kristelig Folkeparti og Venstre måler sine seiere ikke ut fra egne standpunkt, ikke ut fra hva som kan oppnås gjennom et flertall i Stortinget, men ut fra hva de har reversert av de verste utslagene av regjeringens politikk. Da blir det ikke store seiere. Senterpartiet har fremmet et forslag her i dag, der vi ber regjeringen om å imøtekomme anmodningen fra høykommissæren når det gjelder spørsmålet om flyktninger fra Syria. Det spørsmålet kan ikke Kristelig Folkeparti og Venstre stemme for, sjøl om Kristelig Folkepartis leder senest i går var på radioen og sa at den linja som regjeringen her fører, bryter med Kristelig Folkepartis syn på menneskeverdet. Men de kan ikke stemme for det i dag. I stedet har de vært med på å legge fram et eget forslag som er et rent vurderingsforslag. Jeg må si at det smaker av taktikkeri å gjøre det på den måten Kristelig Folkeparti og Venstre nå gjør det, og det begynner å bli et system over det også. Det begynner å bli et system at man i stedet for å stemme for egne forslag, velger å lage utsettelsesforslag gjennom vurderinger.