trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Vi må greie å gjøre to ting samtidig. Vi skal trappe opp den humanitære bistanden. Vi skal gjøre mer for de internt fordrevne inne i Syria og Irak. Vi skal gjøre mer for flyktningene i nabolandene. Vi skal fortsatt være et av de landene i Europa som tar imot flest kvoteflyktninger fra området, men vi står oppe i en helt ekstraordinær situasjon, hvor vi ser en ekstremistorganisasjon, en terrororganisasjon som ISIL, kontrollere et område nå nærmest fra Aleppo, mot Middelhavet, på grensen til et NATO-land, Tyrkia, til langt inn i Irak, helt oppe i Mosul, den nest største byen. Det er ulike måter å bekjempe ISIL på. Den beste måten er å gjøre peshmergaene, altså de soldatene som tilhører irakisk Kurdistan, og den irakiske hæren i stand til å slå tilbake denne organisasjonen. Irak har bedt det internasjonale samfunnet om hjelp. 50 land stiller opp, deriblant Norge. Jeg tror dessverre ikke det finnes noen annen måte enn å kombinere det humanitære med å slå tilbake for å stoppe de middelalderske metodene som vi ser denne ekstremistorganisasjonen benytte seg av.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Helt enig – det er det humanitære imperativ. Man kan ikke seile forbi flyktninger i spinkle båter – flyktninger som kan drukne når som helst. Dem skal man hjelpe. Norge har bidratt gjennom innsatsstyrken, i tillegg til at norske skip har tatt opp dette. Så maritim sektor har tatt ansvar. Men dette må håndteres og ses i en bredere sammenheng. Problemene starter jo der de humanitære katastrofene er. La meg nevne Syria, som var et mellominntektsland, og som flyktninger kom til for fire år siden. I dag er det en humanitær katastrofe. Det å forhindre den type borgerkriger og den type utvikling er viktig. Når katastrofen først har skjedd, må vi være der og hjelpe. Vi må hjelpe nabolandene. Vi må også ta ansvar i den situasjonen som har oppstått. Det er så farefullt å legge ut over Middelhavet i den type båter – og det er mange som utnytter dette økonomisk – at man også bør øke innsatsen i f.eks. Libya, slik at det ikke skjer, for risikoen er stor.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Som jeg redegjorde for, mener jeg at vi har ytt en ekstraordinær innsats både humanitært og bredt i dette området. Vi har i år bevilget over 1 milliard kr til Syria, til Irak og til nabolandene for å kunne håndtere denne situasjonen. Norge er et av de landene i Europa som tar imot flest kvoteflyktninger i absolutte tall, og vi er nr. 2 etter Liechtenstein i forhold til folketallet. Så vi kan selvsagt alltid vurdere å gjøre mer, men jeg synes ikke vi skal underkommunisere at vi gjør mer både i regionen og hjemme enn hva vi har gjort i tidligere år.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Dette spørsmålet fortjener at vi setter det inn i en litt bredere sammenheng. Vi opplever igjen en altfor svak internasjonal økonomisk vekst. Det skapes ikke nok arbeidsplasser. Et av de områdene hvor man kan bidra til å skape økt vekst, er gjennom å øke samhandelen. Det vet vi fra tidligere. Siden 1970 har verdien av den globale handelen økt med åttegangen, og samtidig har vi sett en enorm velstandsøkning og fattigdomsbekjempelse. Regjeringens foretrukne løsning er at man finner frem til løsninger i den multilaterale sammenhengen i WTO. Derfor har vi lagt stor vekt på å nå frem til et forhandlingsresultat, den såkalte Doha-runden, som startet i 2001, men det har dessverre ikke vært fremgang. I fjor var det et gjennombrudd gjennom Bali-avtalen for handelsfasilitering, men det har på grunn av uenighet innad i WTO om matsikkerhetsklausulen stoppet opp. Som et resultat av at prosessen ikke går videre i WTO, er det snakk om store, megaregionale handelsavtaler mellom EU og USA og mellom USA og viktige østasiatiske land. Disse forhandlingene pågår, og Norge har selvsagt stor interesse av det som skjer, ettersom EU og USA utgjør en betydelig del av vår eksport. Hvis det blir en enighet om en såkalt transatlantisk frihandelsavtale, vil det få stor betydning for Norge uansett, og vi må finne gode løsninger gjennom EØS-avtalen og sammen med EU. Jeg har selv hatt flere samtaler med Michael Froman som er USAs ledende person innenfor dette. Det inneholder mange elementer, bl.a. de såkalte bilaterale investeringsbeskyttelsesavtalene som er omstridt, og som Norge ikke har inngått på flere år. De har mange nyanser knyttet til seg, men på grunn av tiden tror jeg jeg må komme tilbake til det i svaret på oppfølgingsspørsmålet.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Tjenestemarkedet er et enormt stort marked, og Norge har mange offensive interesser der, bl.a. gjennom energisektoren og maritim sektor, og vi har det innenfor sjøassuranse o.l. Vi viderefører nå det arbeidet som den forrige regjeringen aktivt drev for å få på plass en TISA-avtale, for å sikre norske bedrifter markedsadgang i mange land. Og mange land har ikke den type markedsadgang for Norge på grunn av manglende internasjonal regulering. Når det gjelder de påstandene som har kommet om at en eventuell TISA-avtale kan tvinge frem konkurranseutsetting og privatisering av offentlig sektor, er det feil. En TISA-avtale kan ikke gjøre det. Dette vil være opp til myndighetene selv å regulere.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg kan svare ja på begge de to spørsmålene. Når det gjelder Norges åpningstilbud i TISA, ble det lagt ut på Internett, på UDs hjemmesider, og det har vært bredt kommunisert. Det endrer ikke noe på det som er den eksisterende norske politikken. Vi har allerede gått relativt langt når det gjelder å åpne det norske markedet for tjenester, så foreløpig har vi ikke behøvd å tilby noe utover det som er gjeldende lovverk. Så får vi se når forhandlingene fortsetter. Det er klart at Stortinget vil bli konsultert før eventuelle endringer i disse posisjonene hvis det fører til at Norge må endre noe på det eksisterende regelverk eller lovverk. Vi må heller ikke glemme når vi nevner dette med miljø og helse, som er svært viktig, at Norge som en aktiv deltaker i disse forhandlingene har en stor mulighet til å sikre at dette også kommer inn som elementer. Når det gjelder større åpenhet rundt den transatlantiske handelsavtalen, har vi all interesse av det.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg tror ikke det vi har sett i dette mellomvalgsresultatet i USA, vil endre USAs handelspolitikk. Tradisjonelt har republikanerne vært sterkere tilhengere av frihandel enn det demokratene har vært. I så måte ønsker Norge, som jeg sa i et annet svar, en ny dynamikk rundt WTO. Vår foretrukne løsning er Verdens handelsorganisasjon, ikke bilaterale frihandelsavtaler eller store regionale frihandelsavtaler. Jeg håper at det blir en dynamikk rundt dette fremover.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Hvis spørsmålet er om vi sitter rundt forhandlingsbordet når det gjelder en så viktig avtale, som også får stor betydning for oss fordi dette er vårt desidert viktigste eksportmarked – hvis man slår sammen USA og EU, snakker man om 70–80 pst. av vår eksport – så er svaret nei. Vi prøver å hente inn så mye informasjon som overhodet mulig gjennom amerikanerne og gjennom EU, og vi er kjent med de ulike elementene i forhandlingene. Vi må ikke glemme hva som er bakgrunnen for dette. Både EU og USA ønsker økt jobbskaping, de ønsker mer handel – de vet at det fører til høyere velferd. Derfor ønsker de å få til en slik avtale, når det ikke er fremgang i WTO. Og vi gjør hva vi kan for å ivareta våre nasjonale interesser med den tilknytningsform som Norge har valgt, gjennom EØS-avtalen. Det kan representanten forsikre seg om. Dette er noe som vi tenker på hver dag.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg takker for spørsmålet, og jeg takker også for tålmodigheten. Representanten refererer til Special Financing Facility, omtalt som SFF. Det er en midlertidig finansieringsmekanisme for kanalisering av internasjonale bistandsmidler til somaliske myndigheter. Den ble etablert i 2013, som svar på en forespørsel fra Somalias president til tidligere utviklingsminister Heikki Eidsvoll Holmås. Da Stoltenberg II-regjeringen initierte mekanismen, var målsettingen å styrke somaliske myndigheters evne til å utføre oppgaver som tilligger en statsmakt. Det skulle gi myndighetene økt legitimitet i befolkningen og bidra til stabilitet i landet. Det er krevende å gjennomføre prosjekter i Somalia etter mer enn to tiår med borgerkrig og i en situasjon der store deler av landet fortsatt er i væpnet konflikt. Statsadministrasjonen har svært begrenset kapasitet, og korrupsjon er en stor utfordring. Denne typen prosjekter i en sårbar stat som Somalia innebærer en ikke ubetydelig risiko når det gjelder kostnader, gjennomføring og mulig korrupsjon. De høye prosjektkostnadene må ses i den sammenhengen. Kostnadsnivået for denne typen mekanismer er høyest i oppstartsfasen. Det skyldes behovet for å etablere prosesser og bygge kapasitet som er nødvendig for at mekanismen skal fungere. Av de tildelte midlene til SFF har om lag halvparten gått til å dekke lønnsutbetalinger til somaliske statsansatte. Den andre halvparten er brukt på kapasitetsbygging av lokale myndigheter og overvåking og kontroll – om lag 25 pst. på hver. Arbeidet med å bygge lokal kapasitet og kontrollere pengebruken er utført av norske og internasjonale konsulenter. For SFFs del registreres det at prosjektet nå har blitt mer kostnadseffektivt. Dette innebærer at andelen midler som overføres til somaliske myndigheter, gradvis vil øke og overstige det som utbetales for konsulentarbeidet. Det er helt nødvendig. Verdensbanken overtok hoveddelen, som er lønnsdelen, fra og med juli 2014. SFF fases ut samtidig som fondet blir operasjonelt. Det var viktig for meg å få til en overtakelse fra Verdensbankens side, da slike kostnadskrevende prosjekter med fordel kan gjennomføres i en multinasjonal ramme, så dette er nå lagt om. Regjeringen har derfor arbeidet aktivt overfor Verdensbanken for at SFF skulle overtas av flergiverfondet på et så tidlig tidspunkt som mulig. Vi vil nå vurdere hvordan samarbeidet med Verdensbanken og flergiverfondet skal drives fremover, og hvordan eventuell fremtidig støtte kan ytes.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Som jeg sa, synes jeg at det at halvparten har gått til konsulentbruk, og at halvparten av det igjen har gått til kapasitetsbygging – selv med den kompleksiteten man står overfor i Somalia – er for mye. Derfor initierte jeg at hoveddelen – lønnsdelen – av SFF skulle tas over av Verdensbankens flergiverfond. Når det skjer, vil jo også behovet for den typen konsulentbruk som ble initiert i utgangspunktet, gå dramatisk ned, for det er Verdensbanken, som en Bretton Woods-organisasjon, som overtar hoveddelen av ansvaret. Jeg vil også legge til at det ved initieringen av fondet – meg bekjent – har vært en anbudsrunde for den ulike bruken av organisasjoner som har bistått med utbetalingene.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg takker for det, og vil gjerne legge til at SFF, som også representanten var inne på, har viktige resultater å vise til: regelmessige lønnsutbetalinger til 2 000 somaliske statsansatte og utvikling av nasjonal revisjonslovgivning, som disse konsulentene har bidratt til fordi de sitter på en særegen kompetanse på dette området. Videre er nytt lønns- og personalsystem for statsansatte etablert, som jeg forstår at disse konsulentene har bakgrunn fra. Det er innført regler for offentlige anskaffelser, prosesser og retningslinjer, det er etablert mekanismer i Finansdepartementet for å håndtere giverfinansiering, det er etablert internkontrollprosesser i sentralbanken, nytt regnskapssystem og prosesser for å motvirke hvitvasking og terror, medfinansiering og risikohåndtering, og man har utarbeidet det første statsregnskapet i Somalia på 24 år. Det er jo konsulenter som har bidratt med denne viktige kompetansen, som ofte finnes i revisjonsselskaper – og ikke nødvendigvis i departementet.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Dette er et viktig spørsmål, som representanten tar opp, og vi diskuterte det jo også i forbindelse med Nordisk råd. Jeg hadde med meg spørsmålet fra representanten Nybakk, og jeg brukte det som bakgrunn for igjen å ta opp dette med de andre nordiske utenriksministrene. Så dette spørsmålet har absolutt hatt sin funksjon, og representanten Nybakk og jeg har jo også diskutert dette tidligere. Det er lange tradisjoner for et tett samarbeid mellom de nordiske utenrikstjenestene, både på hovedstadsnivå og lokalt mellom utenriksstasjonene. Formelt og uformelt samarbeid er vel etablert på det administrative, konsulære, utlendingsfaglige og beredskapsmessige området. Nordiske diplomater konsulterer hverandre også om stedlige politiske forhold, analyse, politisk rapportering og andre saker av felles interesse. Det er en viktig del av det nordiske ambassadesamarbeidet. Representantens spørsmål gjelder oppfølgingen av Stoltenberg-rapportens punkt 10 om styrket samarbeid mellom de nordiske utenrikstjenestene. Siden rapporten ble fremlagt 9. februar 2009, er kontakten mellom de nordiske utenrikstjenestene betydelig styrket. Nordisk samarbeid står jevnlig på dagsordenen når jeg møter mine nordiske kollegaer i ulike sammenhenger, senest initiert også fra norsk side under Nordisk råds sesjon i Stockholm, 28. og 29. oktober, i forrige uke. Embetsmenn i departementene møtes også regelmessig for å drøfte fremdriften i pågående og planlagte samarbeidsprosjekter. Det er etablert nordiske kontaktgrupper på en rekke relevante områder, bl.a. på områder som IKT, sikkerhet, utlendingsfeltet, konsulære tjenester, kriseberedskap, eiendom og personalspørsmål. I en tid der forventningene til utenrikstjenestene øker samtidig som budsjettene er under press, er det viktig at de nordiske landene samarbeider så nært som mulig for å utnytte ressursene mest mulig effektivt. I tillegg til kostnadseffektivitet ser vi at et tettere nordisk samarbeid kan bidra til økt nordisk identitet og synlighet. Dette vet jeg at representanten – den tidligere presidenten i Nordisk råd – er opptatt av. Når det gjelder fellesnordiske samlokaliseringsprosjekter, som jeg også vet at representanten er opptatt av, er vi allerede kommet et godt stykke på vei. Det felles nordiske ambassadehuset i Yangon, Myanmar, hvor komiteen nylig var på besøk, er et godt eksempel på det. Fra det som opprinnelig startet som et begrenset samarbeid mellom Norge og Danmark, har vi i dag et fellesnordisk kanselli med alle nordiske land, unntatt Island, representert. I Astana, Kasakhstan, deler Norge, Sverige og Finland kanselli og visse felles funksjoner. I Luanda, Angola, har Norge og Sverige helt nylig flyttet inn i en felles bygning, og i Kabul, Afghanistan, planlegges det et samarbeid mellom Danmark og Norge.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg tror allerede man har sett synergier, spesielt der man er samlokalisert, men jeg tror også med hensyn til Stoltenberg-rapporten at hele tenkningen har endret seg siden 2009, selv der man ikke er samlokalisert. Som jeg sa til representanten, ser vi at nordiske diplomater konsulterer hverandre også om stedlige politiske forhold og analyser i større grad. Man deler også politisk rapportering, iallfall tidvis, og andre saker av felles interesse, i tillegg til det jeg nevnte om mer operasjonelle tekniske sider, slik som IKT. På noe lengre sikt arbeider vi med planer om fellesnordiske løsninger i ytterligere fem–seks byer, deriblant ser vi på muligheter i New York, som representanten var inne på, som ville ha vært en veldig god markering av Norden.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Vi hadde en middag for nordiske utviklingsministre i Stockholm, hvor vi hadde en bred drøfting av de nye bærekraftsmålene og satsing innenfor utdanning. Vi var også inne på om det er slik at vi kan ha muligheter for felles prosjekter ute. Det er spørsmål knyttet til dette med konstitusjonelle ansvarsområder og hvordan man i så fall skal gå sammen. Dette må det tenkes grundig gjennom, men hvis det er felles innsats i et land, og man gjennom et samarbeid kan ha større effekt, må man kunne løse de utfordringene gjennom å etablere det som prosjekt. Det må vi se nærmere på, men jeg synes det er en god og spennende idé.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Borgerkrigen i Syria og konfliktene i Irak har over lengre tid vært dramatiske og gjort fremveksten av organisasjoner som ISIL mulig. Vi har jo også hatt anledning til å diskutere dette grundig etter statsministerens redegjørelse, og det har vært en diskusjon knyttet til spontanspørretimen i dag. ISILs brutale fremrykning i Syria og Irak forårsaker store lidelser. Norge støtter et bredt engasjement i kampen mot ISIL, og det er også bred enighet i Stortinget om hvordan vi skal håndtere dette. Innsatsen må føres langs flere spor, både politisk og militært. I tillegg er den humanitære innsatsen avgjørende for å hjelpe ofrene for ISIL og støtte samfunn som mottar store grupper fordrevne. Hoveddelen av den norske innsatsen til krisene i Syria og Irak er nettopp humanitær. Der er vi blant de fremste bidragsyterne; bare i år har vi bidratt med over 1 mrd. kr til Irak og Syria og nabolandene. I lys av den akutte situasjonen knyttet til ISILs fremmarsj har regjeringen besluttet å utvide vår innsats ved å tilby et militært bidrag til den internasjonale koalisjonen mot ISIL i Irak, støtte peshmergaens mulighet til å slå tilbake ISIL i irakisk Kurdistan og støtte opp om den irakiske hæren, som trenger den kapasitetsbyggingen, med utgangspunkt i Bagdad. Irak har bedt det internasjonale samfunnet om hjelp til å bekjempe ISIL. Hensikten med det militære bidraget er som kjent å medvirke til å sette de irakiske styrkene bedre i stand til å møte trusselen fra ISIL. Vårt bidrag vil gå inn i en koordinert internasjonal innsats, hvor Irak selv og nabolandene vil spille en avgjørende rolle. Hva gjelder spørsmålet om eksport av våpen og militært utstyr, har det politiske hovedprinsippet ligget fast siden 1959. Stortinget vedtok da en erklæring om at Norge ikke bør tillate salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig, hvor krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig. Dette er siden lagt til grunn i Utenriksdepartementets behandling av søknader om eksport av slikt utstyr. Praktiseringen av vedtaket er fremlagt i årlige meldinger til Stortinget siden 1996. Det har vært full oppslutning om denne linjen for norsk våpeneksport gjennom skiftende regjeringer. Også denne regjeringen står bak dette prinsippet.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Som jeg redegjorde for, er det en videreføring fra denne regjeringen når det gjelder spørsmålet om eksport av våpen og militært utstyr, og dette bygger på hovedprinsippet fra 1959. Men jeg vil gjerne legge til at etter den debatten i Dagsnytt 18 som det henvises til, så har mye skjedd, bl.a. har regjeringen initiert en sterk støtte til kurderne – nå gjennom å bygge militær kapasitet i irakisk Kurdistan. Med bred støtte i Stortinget har vi nå valgt å tilby – sammen med Tyskland – militær kapasitetsbygging i Erbil, slik at president Barzani og kurderne er i stand til å stå imot ytterligere angrep fra ISIL.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg vil faktisk benytte anledningen til å gi anerkjennelse til representanten Per Sandbergs sterke engasjement for kurdernes sak. Jeg tror mange av oss deler det engasjementet, også spørsmålsstilleren. Regjeringens politikk er basert på et vedtak fra 1959. Vi eksporterer ikke – eller gir ikke – våpen til områder i konflikt. Det vi gjør, som vi nå har bestemt, med bred støtte i Stortinget, er at vi stiller opp for kurderne gjennom å yte militær kapasitetsbygging i Irak for peshmergaen, og hvor det foreligger en konkret forespørsel om dette, slik at det folkerettslige er på plass. Det synes jeg også er en indirekte styrking av kurdernes kamp for sine rettigheter i Syria.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Folkeretten er en hjørnestein i det internasjonale samarbeidet. Folkeretten bidrar til å skape klarhet og forutsigbarhet for statenes opptreden på den internasjonale arena. Regjeringen legger derfor stor vekt på utviklingen av og respekt for folkeretten. Som et lite land med en åpen økonomi er Norge tjent med klare internasjonale spilleregler. Grunnleggende norske interesser er forankret i folkeretten. To gode eksempler er havretten og menneskerettighetene. Havretten gir oss bl.a. råderetten over ressurser i havet og på kontinentalsokkelen. Dette er grunnlaget for bl.a. det norske velferdssamfunnet. Internasjonale menneskerettighetskonvensjoner knesetter viktige demokratiske verdier og setter grenser for statens handlinger overfor innbyggerne. Vi gjør aktivt bruk av denne folkeretten i vårt utenrikspolitiske arbeid. Når det gjelder kampen mot ISIL, skal norske bidrag skje innen rammen av folkeretten. Våre militære bidrag er begrenset til Irak og vil skje i samråd med irakiske myndigheter. Vårt bidrag kommer som svar på en irakisk anmodning om bistand. Folkeretten har begrenset verdi hvis den ikke respekteres. Det er derfor viktig at det finnes mekanismer for å bidra til at folkeretten blir overholdt og gjennomført i praksis. På dette området spiller internasjonale organisasjoner, og særlig FN, en viktig rolle. En serie av virkemidler, f.eks. opprettelse av undersøkelsesmekanismer, klageordninger eller multilaterale møter og opplæring i folkerett, bidrar til styrket respekt for folkeretten. Vi understreker også betydningen av Den internasjonale domstolen i Haag. Det er regjeringens syn at denne domstolen har et uutnyttet potensial, og at flere land bør la seg binde av domstolens myndighet. FN-pakten og andre folkerettslige regler har grunnleggende prinsipper som skal respekteres i kriser og i væpnet konflikt. De siste måneders hendelser ulike steder i verden har dessverre gjort det nødvendig å minne om dette. Regjeringen har gjentatte ganger fremhevet betydningen av at folkeretten blir respektert i samkvemmet mellom stater.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg kan redegjøre for regjeringens syn. Det er bygd på de dokumenter som regjeringen er tuftet på, og som det er bred enighet om i Stortinget, nemlig folkeretten, FN-pakten, internasjonale menneskerettigheter og det som har vært grunnlaget for fremveksten av både det Europa vi ser i dag, og mange demokratier rundt omkring i verden. Jeg opplever at det også i Fremskrittspartiet er bred støtte for og enighet om disse prinsippene. Og jeg vet at representanten Sandberg er opptatt av menneskerettigheter, demokrati og FN-pakten, og i den runden som det refereres til, så var det slik at de ordene som falt, var knyttet til den diskusjonen som pågikk, om det folkerettslige mandatet i Syria.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg synes faktisk dette ble en litt forunderlig diskusjon. Vi har i dag blitt enige om, og Norge står samlet om, å støtte opp i kampen mot ISIL bredt, og det er bred enighet om dette. Å forsøke nå å skape en debatt om uttalelser som jeg vil tro Per Sandberg mener er tatt ut av sin sammenheng, synes jeg ikke er konstruktivt. Jeg kan uttale meg på vegne av regjeringen og det regjeringsdokument som ligger til grunn, hvor folkeretten er svært sentral. Dette er det bred enighet om i regjeringen, og jeg oppfatter også at det er bred enighet om det i Stortinget. Disse uttalelsene falt nok i en sammenheng hvor det var diskusjon, hvor USA og FNs generalsekretær var inne og hadde kommentarer rundt det folkerettslige grunnlaget i Syria.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg takker for spørsmålet, og jeg tror ikke svaret kommer til å bli veldig overraskende for representanten Knutsen. ISILs hensynsløse voldsbruk og krigføring er uakseptabel og må stanses. ISIL utgjør en trussel for Irak, Syria, regionen og også vår egen sikkerhet. Vi har et ansvar for å bidra til at verdier og holdninger som terroristene representerer, ikke får spre seg. Lederrollen og det største løftet må Irak og landene i regionen ta. Det er samtidig klart at de ikke vil klare denne oppgaven alene. Irak har bedt det internasjonale samfunnet om hjelp til å bekjempe ISIL. FNs sikkerhetsråd har fordømt deres fremferd og brudd på menneskerettighetene i en enstemmig uttalelse. Regjeringen har besluttet å utvide Norges innsats ved å tilby et militært bidrag til den internasjonale koalisjonen mot ISIL i Irak. Norge tilbyr 120 personell som skal drive kapasitetsbygging av irakiske styrker i henholdsvis Erbil i Nord-Irak og i Bagdad. Etter angrepet på USA 11. september 2001 har Norge bidratt vesentlig til den brede innsatsen i Afghanistan. Vi har bidratt politisk, humanitært, økonomisk og militært. Dette har hatt bred støtte gjennom skiftende regjeringer og flere storting. Hovedhensikten med engasjementet i Afghanistan var å nedkjempe Al Qaida og hindre at Afghanistan forble et fristed for terrororganisasjoner. Afghanistan er ikke lenger noen plattform for internasjonal terrorisme. Fremgangen siden 2001 er betydelig på mange områder. De siste årene har Afghanistan i stadig større grad selv overtatt ansvaret for egenutvikling, også innenfor sikkerhetsområdet. Dette er viktig. Det gjenstår fortsatt store utfordringer i Afghanistan. ISAF faser nå ut sin operasjon, og de afghanske sikkerhetsstyrkene tar over sikkerhetsansvaret i landet. Afghanistan vil imidlertid fortsatt trenge støtte fra det internasjonale samfunnet. NATO vil derfor etablere en ny operasjon, Resolute Support Mission. Denne nye operasjonen skiller seg fra ISAFs mandat, men viderefører noen av ISAFs treningsoppgaver. Regjeringen har besluttet å stille et militært bidrag til NATOs nye oppdrag. Det norske styrkebidraget vil være begrenset oppad til 75 personer og skal i hovedsak stasjoneres i Kabul-området. Jeg kan forsikre representanten Knutsen om at regjeringen tar ansvar i arbeidet med å løse vanskelige konflikter i internasjonal politikk.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Representanten tar opp et viktig spørsmål, som statsministeren også berørte. Vi vet at terrororganisasjoner og ekstremistorganisasjoner, som ISIL, ikke bare er en lokal og regional trussel. De er en global trussel, og de må møtes med globale virkemidler. I sommer, midt i fellesferien, måtte vi øke beredskapen i vårt land fordi ISIL var en reell trussel mot den norske sikkerheten. Over tid er det bare én ting som hjelper – det at vi går sammen globalt og bekjemper den type terrororganisasjoner, spesielt når land i området, i dette tilfellet Irak, til og med ber om det for å være i stand til å gjennomføre en slik operasjon.
Børge Brende (Høyre), 2014-11-05:
Jeg forsøkte å besvare spørsmålet etter beste evne. Jeg tror både diskusjonen etter statsministerens innlegg i dag og det som jeg nå har redegjort for, viser at man ikke kan ta lett på denne type internasjonale terrororganisasjoner, ekstremistorganisasjoner, som ISIL. Det innebærer en fare for hele regionen, men i sin karakter er de også en trussel mot land utenfor regionen, ikke minst i en situasjon hvor vi ser tusenvis av fremmedkrigere – også fra Vesten – som reiser inn i Syria og Irak, og noen av dem vender tilbake. Den eneste måten å bekjempe den typen ekstremisme på er gjennom et bredt sett av virkemidler – politiske, ideologiske, kamp mot fremmedkrigere og militær innsats.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Jeg vil takke utenriksministeren for gode svar. Vi vil senere i dag få anledning til å diskutere situasjonen i Irak og Afghanistan, og vi har hatt et meget godt samarbeid med regjeringa når det gjelder disse spørsmålene. Spesielt i forbindelse med at vi nå skal sende norske soldater til Irak, har det vært et godt samarbeid med regjeringa, som vi vil fortsette i framtida. Vi har også sett en utenriksminister som har et stort engasjement for situasjonen i Midtøsten. Mitt spørsmål er knyttet til at når vi nå ser en slik katastrofe, der og andre steder i verden, med så mange mennesker på flukt, så er det viktig at regjeringa er engasjert. Er ikke dette nettopp en tid hvor vi, som et av verdens rikeste land, kan skape enighet om 1 pst., et anstendighetsnivå, når det gjelder norsk bistand? Det er viktig for Norge, men det er også viktig for å få flere land i verden med på å gi mer bistand. Vil utenriksministeren gå inn for et forlik om 1 pst. i bistand fra Norge?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Nå har jo Høyres søsterparti Republikanerne vunnet flertall i det amerikanske senatet. Jeg tror Obama og Demokratene i sterkere grad ivaretar norske interesser når det gjelder å ha høye miljøstandarder, arbeidstakerstandarder og helsestandarder. Handel må ikke bli en konkurranse om å ha lavest mulige standarder. Da svekker vi arbeidstakernes rettigheter i alle land. Mitt spørsmål er hvordan utenriksministeren vurderer det at republikanerne nå har vunnet flertall i to kamre, når det gjelder å ivareta norske interesser om høye standarder på disse områdene i internasjonale handelsforhandlinger.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
«Det har vært enighet i Norge om at deltakelse i internasjonale operasjoner må ha et avklart folkerettslig mandat. I Dagsnytt 18 den 7. oktober 2014 sa Fremskrittspartiets nestleder Per Sandberg følgende i en debatt om bistand til kurderne i kampene mot IS og den folkerettslige sett uklare situasjonen om aksjoner i Syria: «Der er jo Norge snart aleine da, i forhold til det folkerettslige. Jeg er mer opptatt av å bruke folkets rett her, jeg». Hva er utenriksministerens syn på denne holdningen til folkeretten?»
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Dette var et meget godt forsvar for folkeretten. Når Fremskrittspartiets nestleder uttaler seg – uten at Fremskrittspartiets leder har gjort det – representerer han vel da Fremskrittspartiets syn på folkeretten. Skal jeg forstå det slik at utenriksministeren er uenig i Fremskrittspartiets syn på folkeretten?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-11-05:
Jeg forstår det altså nå slik at Per Sandberg i denne saka ikke uttalte seg på vegne av Fremskrittspartiet. Det går i hvert fall fram av utenriksministerens svar, fordi utenriksministeren sier at han har støtte i Fremskrittspartiet for sin definisjon av hvordan folkeretten skal forvaltes av Norge. Skal jeg da forstå det slik at dette er ikke noe som Fremskrittspartiet eller regjeringa står inne for, og at utenriksministeren således er uenig i at Norge snart er alene i forhold til det folkerettslige og vårt syn her?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Det er mange, store og vanskelege situasjonar rundt om i verda, fleire enn ein har sett på lang tid. I 2011 gjekk mange NATO-land til åtak på Libya for å styrte Gaddafi. Det var mange gode grunnar til å gjere det, men i etterkant har ein sett ein katastrofe og store lidingar for innbyggjarane. Mange har kome på flukt. I dag kjem statsministeren til Stortinget. Ho vil orientere om at Noreg skal delta i Irak mot ISIL. Det Noreg er ei stormakt på, er humanitær bistand. Me er ikkje ei forsvarsstormakt. Meiner statsråden at det er rett at Noreg prioriterer å setje inn innsats i forsvarsstyrkar? Bør me ikkje heller setje våre midlar inn i humanitær bistand og vise at me kan gjere ein forskjell i verda for andre som har lidingar i dag?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Mitt spørsmål går til utanriksministeren. Det er i dag forhandlingar mellom EU og USA om eit transatlantisk handels- og investeringspartnarskap, forkorta TTIP. Ein forhandlar om felles reglar og standardar for nær sagt alle vare- og tenesteområde og for sterkare rettar for utanlandske investorar. Avtalen vil styrkje globale investorar sine interesser i staden for interessene til nasjonale styresmakter, og han kan opne for genmodifisert og hormonbehandla mat – ut frå ynsket om økonomisk vekst for EU og USA. Noreg kan gjennom EØS-avtalen måtte overta mykje av regelverket EU innfører, og dermed verte underlagd det USA og EU måtte kome fram til i TTIP-avtalen. Noreg vernar i dag sine innbyggjarar gjennom eit tydeleg lovverk innan miljø, helse og arbeidstakar sine rettar. TTIP-avtalen og den føreslåtte Investor-state dispute settlement-ordninga kan endre standardane i Noreg. I 2003 prøvde Philip Morris å saksøkje norske styresmakter for at dei merkte norske tobakksprodukt med helsefare. Det kom dei ingen veg med på grunn av vårt nasjonale lovverk. Australia står no i fare for å tape eit likande søksmål frå det amerikanske tobakkselskapet. Australia har mista nasjonal råderett som følgje av at landet er tilknytt ein overnasjonal domstol gjennom ein handelsavtale landet har med Hongkong. EU er splitta i spørsmålet om ISDS-ordninga, noko som gir gode moglegheiter for Noreg til å påverke EU i dette spørsmålet. Er statsråden samd med Senterpartiet i at det vil vere uakseptabelt om ein slik avtale gir investorar rett til å saksøkje regjeringa når ein varetek innbyggjarane sine ved lovregulering av f.eks. helse og miljø? Dersom han ikkje støttar eit slikt system, kva gjer regjeringa for å påverke eit splitta EU i denne saka?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Eg vil gjerne fylgje opp med eit litt anna, men liknande spørsmål. Forhandlingane om TTIP-avtalen har ikkje Noreg vore direkte involvert i; dei går mellom EU og USA. Det har me derimot vore når det gjeld TISA-avtalen. Mellom andre den europeiske føderasjonen for offentleg tilsette, EPSU, uroar seg for at TISA, altså ein avtale på tenesteområdet, ser ut til å innehalde klausular som vil presse fram privatisering som vil vere vanskeleg og nær umogleg å reversere, og dermed hindre nasjonale styresmakter i styring av offentlege tenester. Dei fryktar òg at TISA vil gjere det vanskelegare å regulere finanssektoren fordi noko av hensikta ser ut til å vere å deregulere han. Og det kan ein seie mykje om etter finanskrisa som har vore. Kan regjeringa garantere at slike effektar ikkje vert resultatet av ei eventuell norsk signering av TISA-avtalen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Eg vil gjerne stille det følgjande spørsmålet, som handlar om flaumen som har gått i det siste: «Dei siste dagane har me sett at flaum nok ein gong har gjort store øydeleggingar i fleire kommunar. Kommunar som i utgangspunktet har vanskeleg økonomi, fortvilar og er usikre på korleis dei skal makte dei ekstra kostnadene. Vil regjeringa syte for at det vert sett av midlar over statsbudsjettet, t.d. til eit nytt fond, slik at dei kommunane og etatane det gjeld raskt og ubyråkratisk er sikra den økonomiske støtta dei treng for å byggje opp att lokalsamfunna etter flaum og andre naturøydeleggingar?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Eg takkar for svaret, som dessverre ikkje var så positivt som eg hadde håpa – etter å ha lese i media at representantar for regjeringa faktisk uttaler seg positivt i dette spørsmålet. Men kanskje det går inn i ein trend, for etter brannen i Lærdal var både statsminister og statsrådar på besøk og lova at Lærdal skulle få ekstra midlar. I brevet av 23. mai vart det sagt at Sogn og Fjordane ville få auka ramma si med 5 mill. kr i statsbudsjettet for 2015. Slik vart det ikkje. Og med det vage svaret eg no får frå statsråden, kan ein jo òg frykte at ein i dette tilfellet gjer det same: Ein besøkjer, ein kjem med deltakande og fine ord, men så kjem det ikkje noko etterpå. Tykkjer statsråden at regjeringa har gitt Lærdal kommune respekt for handsaminga etter brannen, og når vil regjeringa løyve dei tre resterande millionane – som faktisk står att enno – av lovnaden?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-11-05:
Eg takkar for svaret igjen. Noreg er eit land med store geografiske og topografiske utfordringar, større enn i dei fleste andre land. Sjøen stig, fjellet ramlar ned, og elva sopar med seg både hus og heim i si ville ferd mot havet. Og når me no ser at dei klimaendringane som me har sett kome, ikkje er forbigåande, men kanskje aukar i styrke, ser ikkje då statsråden at ein i sterkare grad enn tidlegare – då ein kanskje kunne håpe på at det var forbigåande, det ein såg – må bu seg på at ein skal ha varige løysingar som set kommunar og andre i stand til å løyse utfordringane kjapt? Det vil faktisk mange lokalsamfunn vere avhengige av for at det skal kunne bu folk rundt om, spesielt rundt fjordar og fjell òg i komande hundreår. Kva vil statsråden gjere med det?
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-11-05:
Også jeg syns at utenriksministeren har svart godt på de utfordringene vi står overfor i hele denne regionen. De utfordringene som handler om de små, dårlige båtene som kommer over Middelhavet akkurat nå – mens vi står her og snakker – og som også norske skip møter og må ta ansvar for, gir kanskje en følelse av akutte handlinger som Europa må stå sammen om. Når Italia har gjort en stor innsats for å redde liv, er det også vår oppgave å være med på spleiselaget for å redde liv framover. Jeg vil bare forsikre meg om at statsråden mener at det er riktig å bruke ressurser på å ha folk som plukker opp folk i Middelhavet, sånn som det er i dag – at vi ikke kan springe fra det internasjonale ansvaret vi har for å redde liv, at norske skip som gjør en innsats her, gjør en fantastisk flott innsats og bør få «kred» for det, og at det ikke er noe annet alternativ enn å plukke opp folk.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Eg opplever at utanriksministeren svarer med stort, forstått alvor i denne situasjonen, men ikkje alle sider av regjeringa sin politikk ber med seg det alvoret. Det er fleire flyktningar i verda no enn nokosinne sidan den andre verdskrigen, ifølgje FN. Om det er eitt år i vår levetid at vi skulle gjere noko ekstraordinært, må det vere i år. Utanriksministeren svarer, heilt riktig, at vi står overfor ein ekstraordinær trussel i Irak og Syria ved ISIL, men vi står overfor ein like ekstraordinær flyktningkrise i dei same landa. Og nabolanda tek imot millionar av flyktningar. Det som hadde trungest no, var ein leiar for ein stor europeisk dugnad for ein spesiell innsats for flyktningar, når det er det verste året sidan den andre verdskrigen. Så spørsmålet mitt er: Vil regjeringa vere ein slik leiar gjennom å ta oppfordringa frå mange parti i Stortinget om at vi òg i Noreg tek imot fleire flyktningar, f.eks. frå Irak og Syria?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Det var ikkje godt å vite kva for ein statsråd som ein skulle spørje nå.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-05:
Eg prøver meg på næringsministeren. Det eg har lyst til å spørje om, er det som vert kalla investor–stat-tvisteløysingsmekanismen, som nå er det mest kontroversielle spørsmålet i desse avtalane, i den europeiske debatten. Som næringsministeren heilt sikkert veit er det ei rekkje land som allereie har varsla at det kan verte aktuelt for dei ikkje å vere med på ein avtale som inneber ein slik mekanisme, det er stor motstand mot det, og det er lenge sidan Noreg har gått inn i den typen løysingar sjølv, som vel òg utanriksministeren var inne på. Så var europaministeren i møte i Europautvalet, og i det offentlege referatet kan ein lese at han på spørsmål om det svarte: «Vi har ikke gitt noen signaler inn i forhandlingene fordi vi heller ikke har visst noe om hvordan dette ser ut, og fordi vi ikke prinsipielt har noen motstand mot slike mekanismer.» Betyr det at regjeringa ikkje har nokon synspunkt på dette? Har regjeringa tenkt å skaffe seg nokon synspunkt på det i nær framtid, sidan dette potensielt kan vere ein viktig avtale for Noreg?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-11-05:
Framtidas handelsavtaler kan ikke enøyd fremme liberalisert handel, de må også ivareta miljø og helse. Vi må også passe oss så ikke handelsavtalene blir spesialdesignet etter interessene til internasjonale storkonsern i stedet for etter interessene til nasjonalstater og folk flest. Nå er det slik at begge disse handelsavtalene som har vært nevnt, er omfattet av et stort hemmelighold. Nasjonale parlament vet veldig lite, folk vet veldig lite, og derfor får man også liten mulighet til en kvalifisert debatt. Mitt spørsmål til utenriksministeren er rett og slett om Stortinget snart vil få mer informasjon om særlig TISA-avtalen, og om Norge vil støtte en stor del av EU-landenes krav om at det skal bli mindre hemmelighold knyttet til den avtalen som forhandles om mellom EU og USA.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
Mitt spørsmål går til næringsministeren. Som utenriksministeren sa i et tidligere svar i denne runden, vil en avtale mellom EU og USA få stor betydning for Norge. Det viser også rapporten som bl.a. Næringsdepartementet la fram tidligere i vår. Mitt spørsmål er ganske klart og enkelt: Arbeider regjeringen med å tenke igjennom ulike tiltak for å kompensere en eventuell avtale mellom EU og USA, også til tross for det som utenriksministeren sier når det gjelder vårt fokus på WTO?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2014-11-05:
Alle påplussingene som statsråden snakket om i sitt første innlegg med hensyn til budsjettforslaget vi nå behandler, er bra. La det være klart. Men vi er i verdenstoppen når det gjelder kostnader, da må vi også være i verdenstoppen når det gjelder innovasjon og nyskaping. Jeg tror det er ganske viktig at vi er lydhøre for initiativ som kommer, særlig når initiativene kommer fra ulike sektorer. Vi har nå et initiativ i Grimstad på Sørlandet. Næringslivet, forskerinstitusjoner og Universitetet i Agder står bak dette laboratoriet. Det er et laboratorium som er viktig for utvikling. Denne gangen kom ikke det med på plusslisten til statsråden. Det er gjort noen prioriteringer, men hva er det som skal til for at nye initiativ, der universitet og næringsliv er enige, skal komme opp på statsrådens prioriteringsliste?
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Det regjeringen gjør akkurat nå, er å følge denne prosessen veldig nøye. Som utenriksministeren sa, er det ikke noen tvil om at en slik avtale kan få veldig stor betydning for Norge. På et tidlig tidspunkt laget vi en interdepartemental rapport hvor vi vurderte en mulig virkning for Norge. Så følger vi forhandlingene så godt vi kan – vi er ikke part i disse forhandlingene. Vi snakker med dem som er part i forhandlingene, vi diskuterer det på EFTA-møtene – neste møte er nå i november – og vi har opprettet en handelspolitisk dialog med USA, først og fremst for bl.a. å informere om EØS-avtalen, som ikke er veldig kjent der borte. Så vi bruker alle kanaler, og via vårt EØS-medlemskap har vi også bedt EU holde oss oppdatert på det som angår oss i EØS-avtalen. Men det er altfor tidlig for oss nå å vurdere konsekvensene og eventuelt hvilke tiltak som skulle vært iverksatt.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Det jeg kan svare på, er at vi ikke har noen investor–stat-tvisteløsninger i våre frihandelsavtaler. Det er ikke et element der. Behovet for internasjonal voldgift skyldes at enkelte land ikke gir investor nødvendig beskyttelse pga. svake, fraværende eller partiske rettslige institusjoner. Vi er opptatt av å sikre tvisteløsningsmekanismer som skal beskytte investor mot illegitime reguleringer, ikke mot myndighetsreguleringer som sådan. Dette er noe vi vil komme tilbake til. Vi jobber nå med våre investeringsavtaler, som vi jo har varslet at vi vil vurdere å legge fram til høring – bilaterale investeringsavtaler og modelløsninger for dette – og da vil dette også bli drøftet, men det vil bli gjort på en åpen og god måte.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Jeg er helt enig med spørsmålsstilleren i at vi har en utfordring, og derfor har regjeringen i budsjettforslaget vært opptatt av både å styrke innovasjonskraften, teknologiutviklingsmuligheten og konkurransekraften for det eksisterende næringslivet og å skape det nye næringslivet og legge til rette for nye gründere. Det gjør vi når vi styrker etablerertilskuddsordningen, miljøteknologiordningen, BIA-ordningen og FORNY 2020, de teknisk-industrielle instituttene og flere programmer i Forskningsrådet, som nettopp skal bidra til ny teknologi og utvikling av dagens næringsliv, og som skal legge til rette for gründerne. Vi er helt enig i behovet for såkornkapital. I år er det rullet ut to såkornfond, som akkurat har funnet medinvestorer i privat sektor, og som nå skal begynne å investere i virksomheter. Vi har valgt å prioritere en enda tidligere fase, nemlig etablerertilskuddsordningen, som kommer enda tidligere enn når man har startet en bedrift. Sundvolden-erklæringen er veldig tydelig på at vi også skal legge til rette for pollen- og såkornkapital, men i denne omgangen har vi altså gjort en annen prioritering: en enda tidligere fase.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Jeg skal på ingen måte blande meg inn i de forhandlingene som nå foregår i Stortinget, men vi har fått innspill på ulike såkornordninger, som representanten her viser til. Vi er opptatt av å se på de ulike ordningene. Det finnes andre måter å gjøre dette på enn den tradisjonelle. Vi ser også på veldig mange andre områder hvor gründere trenger hjelp. En gründerplan, som gjør at vi kan ha en helhetlig gründerpolitikk, er vi helt enige om, og det er veldig viktig hvis vi skal skape det nye næringslivet.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Vi er helt enig i at reiselivsnæringen i Norge har et stort potensial. Utviklingen de siste årene har gått i retning av at verden får mer tid og mer penger, men Norge har ikke tatt del i denne veksten. Nå har det vært en positiv sesong i sommer for reiselivet – det er veldig bra, men det betyr at vi må ta i bruk virkemidler som faktisk virker. Det er jeg ikke sikker på om vi har gjort i stor nok grad. Reiselivet er ikke så veldig mye annerledes enn annet næringsliv. Det har behov for mer satsing på samferdsel, lavere skatter og avgifter, mer forenklinger – det er store, små og mellomstore bedrifter som har de samme behov som resten av næringslivet. Det har denne regjeringen satset på. Så har vi redusert noe av støtten til Innovasjon Norge. Fortsatt bruker vi over 200 mill. kr på profilering og reiselivsstøtte på områder hvor annet næringsliv finansierer selv. Det har vi gjort fordi vi mener at det er et satsingsområde som har framtiden foran seg. Men jeg er nok i tvil om de midlene brukes riktig nok, om de treffer, og om de bidrar til en slik økning. Derfor har vi …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Det er ingenting som er endret, og Sundvolden-erklæringen er veldig tydelig på at vi er for både pollenfond og såkornfond. Det er i år rullet ut to fond som nå skal begynne å investere i bedrifter. Vi har altså prioritert en enda tidligere fase i tillegg til en rekke nye innovasjonspåplussinger på BIA, på SkatteFUNN, på FORNY – altså en rekke ordninger som skal bidra til forskning og innovasjon i det eksisterende og i det nye næringslivet – og slik legge grunnlag for flere gründere og få flere vekstkraftige bedrifter. Det er ingen motsetning, men vi må gjøre noen prioriteringer, og det har vi gjort nå.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Jeg har hatt flere møter med NODE og har hørt mye om Sørlandslab. Det er et veldig spennende prosjekt, og det ligger – som representanten forstår – i grenseland mellom kunnskap og næringsliv. Jeg har vært ærlig overfor NODE om at Næringsdepartementet ikke har egne budsjetter for denne typen pilotlaboratorier, noe helt sikkert veldig mange flere også vil ha bruk for. Men vi har lovet å jobbe videre med dette. Jeg skal jobbe sammen med kunnskapsministeren, og vi skal se videre på dette prosjektet, som ennå er i en tidlig fase, men som er veldig spennende.
Monica Mæland (Høyre), 2014-11-05:
Av og til tror jeg det er viktig at politikere gjør det de faktisk har lovet. Dette er et løfte som tre av fire borgerlige partier har gitt. Det er et løfte som er gitt i Sundvolden-erklæringen, og det er altså for å imøtekomme forbrukerne. Forbrukerne blir glade. Jeg får tilbakemeldinger fra de samme organisasjonene som spørreren har snakket med, om at de er imot dette, og de spår at dette får konsekvenser. Men dette er et forbrukervennlig vedtak. Jeg kan selvsagt ikke svare for hva Gjermund Hagesæter har sagt.