Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-12:
FNs matvareorganisasjon, FAO, har uttalt at vi må ha ein kraftig vekst i verdas produksjon av mat dei neste tiåra. Ifølgje prognosane må vi produsere 70 pst. meir mat i 2050 enn i dag. Samtidig står vi overfor ei klimakrise som kan skape tørke og redusere moglegheitene for å produsere mat på viktige delar av kloden. Knappleik på mat fører til auka prisar, og vi veit at det rammar dei fattigaste aller hardast. Derfor er SV svært glad for at landbruks- og matmeldinga har eit ambisiøst mål om å auke matvareproduksjonen her i landet. Det legg også grunnlaget for ein offensiv landbrukspolitikk, til beste for bonden, distrikta og forbrukarane. Men dersom vi skal sjå på den globale samanhengen, må vi også sjå på netto sjølvforsyningsgrad, dvs. sjølvforsyningsgrad korrigert for import. Å auke matvareproduksjonen basert på importert fôr bidreg ikkje til den globale matvaresituasjonen, og det kan også føre til ei sentralisering av norsk landbruk. SV er derfor svært glad for at fleirtalet i komiteen vil følgje opp forholdet mellom norskprodusert fôr og importert fôr. Fleirtalet i komiteen ber Budsjettnemnda for jordbruket om å overvake dette forholdet. Det vil føre til eit sterkare fokus på berekraftig norsk matvareproduksjon basert på norske ressursar som grovfôr og beite. Bruk av norske ressursar som grovfôr og beite er viktig i eit globalt perspektiv, men det er også viktig for distriktslandbruket og for å sikre landbruk over heile landet. Skal vi halde oppe distriktslandbruket, er det viktig å ha støtteordningar som gjer det lønnsamt å bruke grovfôr og beite. Det er desse nasjonale ressursane som legg grunnlaget for landbruk over heile landet. SV er glad for at landbruksmeldinga styrkjer distriktsprofilen i landbrukspolitikken. Noreg er eit mangfaldig land med varierande forhold for jordbruk. Derfor er det positivt at meldinga legg opp til eit større regionalt handlingsrom, slik at dei ulike regionane kan utvikle seg i samsvar med sine lokale moglegheiter. Meldinga legg også opp til at det skal satsast sterkare i område der utviklinga er særleg bekymringsfull. Det gjeld delar av Agder og Telemark – mitt heimdistrikt, som eg kjenner godt – det gjeld kyst- og fjordstrøka på Vestlandet, og det gjeld Nord-Noreg og fjellområda på Austlandet. Det er viktig å satse på desse områda, bl.a. for å hindre at dyrka mark går ut av produksjon. Det er nettopp slik vi kan sikre at vi unngår at matproduksjonen blir redusert gjennom mindre dyrka areal. Dette er minst like viktig som det problemet vi har i forhold til nedbygging, som eg kjem tilbake til. Skal vi hindre at dyrka mark blir lagd brakk, er det også viktig å ta vare på dei små og mellomstore bruka, som ofte er kombinasjonsbruk. Mange stader er topografien slik at det ikkje ligg til rette for stordrift. Det kan lett generere mykje transport. Derfor er det viktig å ha støtteordningar som gjer det interessant å drive små og mellomstore bruk, slik at vi held dyrka mark i hevd og held oppe busetnaden i distrikta. Det er også viktig å hindre at produktiv mark i sentrale strøk blir bygd ned. I dag ser vi ofte at jordvernet må vike til fordel for fire- og seksfelts motorvegar, bilbaserte kjøpesenter og bustadområde. Bilen, og dei bilbaserte kjøpesentra, får forkøyrsrett. Eg er svært glad for at meldinga legg opp til å styrkje jordvernet gjennom ein meir aktiv bruk av verkemidla i plan- og bygningsloven. Dette må følgjast opp med konkrete tiltak. Økologisk produksjon er viktig for jordbruket. Økologisk jordbruk bidreg til auka kunnskap, og det påverkar det konvensjonelle landbruket, slik at det blir meir miljøvennleg på sikt. Økologiske produksjonsmetodar bidreg til å vareta det biologiske mangfaldet og til å utvikle alternativ til kjemiske sprøytemiddel. Økologisk landbruk bidreg også til auka mangfald i tilbodet til forbrukarane. SV er derfor glad for at regjeringa vil oppretthalde målet om 15 pst. økologisk produksjon. Det er positivt at fleirtalet i komiteen peikar på offentlege innkjøp som ei moglegheit for å nå det målet. Næringsmiddelindustrien er uløyseleg knytt til jordbruket. Norsk jordbruk og matvareindustri utgjer den største vareproduserande verdikjeda i landet. Jordbruket og matvareindustrien er gjensidig avhengige av kvarandre, og det er viktig å sikre konkurransekraft i heile verdikjeda. Det er også viktig å ha sunne forretningsmessige forhold i verdikjeda heilt fram til forbrukar. Derfor er det viktig å følgje opp forslaga i Matkjedeutvalet si innstilling. Matvareproduksjon står sentralt i landsbruks- og matmeldinga. Men vi skal ikkje gløyme at landbruket produserer meir enn mat. Landbruket er med på å produsere fellesskapets velferdsgode og bidreg til auka livskvalitet. Det bidreg også til å leggje grunnlaget for andre næringar i distrikta, som reiselivsnæringa. Det er faktisk sånn at utan ei satsing på landbruket ville mange bygder vore avfolka. Men det er grunn til å vere uroa over rekrutteringa til landbruket. Det viktigaste tiltaket for å sikre rekruttering er å skape ei god inntaksutvikling som kan motivere dei unge til å gå inn – og bli – i næringa. Men her, som i andre næringar, er utdanning viktig. Det er derfor viktig at vi no ser på innhaldet i dei relevante vidaregåande utdanningane. Dette gjeld ikkje berre for landbruket, det gjeld også for næringsmiddelindustrien, som stadig har eit aukande kompetansebehov. Norsk landbruk byggjer på tre sentrale element: importvernet, jordbruksavtalen og eit sterkt landbrukssamvirke med ansvar for marknadsregulering. Alle desse sentrale berebjelkane går Høgre og Framstegspartiet til angrep på. I tillegg har vi ved budsjettbehandlinga sett at dei vil kutte dramatisk i overføringane – Framstegspartiet med 7 mrd. kr og Høgre med eit par milliardar. Det går eit klart skilje i norsk landbrukspolitikk mellom regjeringa på den eine sida og Høgre og Framstegspartiet på den andre. Høgrepartia vil rive vekk grunnlaget for den norske landbrukspolitikken. Høgre og Framstegspartiet har ulik dosering av sine liberalistiske tiltak, men retninga er den same. Ho vil føre til sviktande inntekt for bonden og rasering av distriktslandbruket. Kristeleg Folkeparti har for det meste falle ned på regjeringspartia si side i landbrukspolitikken. Det er bra, for det er viktig for landbruket at flest mogleg støttar opp om ein aktiv landbrukspolitikk basert på dei tre sentrale pilarane som vi byggjer på i landbruksmeldinga. Kristeleg Folkeparti har slått på stortromma i samband med forhandlingane med regjeringspartia om landbruket. Det er bra for bøndene at Kristeleg Folkeparti viser sterkt engasjement for landbruket, men det er resultatet som tel. Resultata var ikkje så overvettes gode då Kristeleg Folkeparti sat i regjering, og det er liten grunn til å tru at dei blir betre i ei eventuell ny høgreregjering etter at dei har gjennomført forhandlingar med representanten frå Framstegspartiet som vi høyrde her i dag. Det er berre ei raud-grøn regjering som kan levere den landbrukspolitikken som Kristeleg Folkeparti ønskjer. Det bør dei ta inn over seg, anten dei likar det eller ikkje.