Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2007-05-10:
Kommunal- og forvaltningskomiteen legger med dette fram sin innstilling om nye oppgaver og større ansvar for det framtidige regionale folkevalgte nivået. Regjeringspartiene står i innstillingen sammen med Venstre. Det er en styrke. Samtidig er vi og Kristelig Folkeparti enige om mye. Jeg skal for øvrig med en gang rette en feil i innstillingen. Ved en inkurie er Venstre falt ut av flertallsmerknaden på side 25 om internasjonalt samarbeid. Der skal Venstre stå inne i flertallsmerknaden. Det store politiske skillet i denne saken går mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden – de vil legge ned det regionale nivået – og de fem andre partiene her i Stortinget, som ønsker et sterkt og vitalt nivå mellom stat og kommune, på den andre siden. Det regionale nivået har en viktig funksjon der kommunene blir for små og staten for fjern. Arbeiderpartiet og de andre som utgjør flertallet i denne saken, har tro på et sterkt folkevalgt regionalt nivå. Vi vil advare mot den svekkelsen av folkestyret og den betydelige sentraliseringen som vil måtte følge i kjølvannet av Høyre og Fremskrittspartiets modell. Det er for øvrig spesielt interessant å merke seg at Fremskrittspartiet, som skryter på seg «folk flest», vil bane vei for en tvangssammenslåing av kommuner og mer statlig embetsstyring. Det har vært en rekke utredninger. Tidligere har det også vært fremmet stortingsmeldinger om endringer i oppgaveporteføljen for det regionale nivået. Jeg er veldig godt fornøyd med at vi nå er i posisjon til å kunne gjennomføre endringer. I tillegg til de oppgavene som fylkeskommunene har i dag, skal regionene få større ansvar innen samferdsel, næringsutvikling, marin sektor, landbruk, miljøvern, kultur, utdanning og forskning og regional planlegging. Innenfor samferdselssektoren foretas det en betydelig oppgaveoverføring ved at riksveier med tilhørende ferjeforbindelser overføres til regionene. Med en så omfattende overføring av oppgaver, ansvar og økonomisk risiko innenfor veisektoren framstår det klart et behov for at regionen har egen veiadministrasjon. Vi mener det skal utredes om oppbygging av regional veiadministrasjon kan skje ved at deler av Statens vegvesen overføres til regionene. Flertallet i komiteen slutter seg til at hvis regioninndelingen gir store regioner, ikke ulik inndelingen i Statens vegvesen, vil hoveddelen av Statens vegvesen kunne overføres til regionene. Det legges opp til at de nye regionene bør ha en viktig samordningsfunksjon i forhold til den totale kollektivtrafikken i sin region, herunder jernbane og ekspressbuss. Det er viktig at et politisk organ kan se helheten i det kollektivtilbudet som blir gitt. Et bedre kollektivtilbud vil kunne dempe veksten i personbiltrafikken og dermed begrense klimautslipp. I et slikt regionalt samordningsarbeid er det viktig at de utøvende aktørene i kollektivtrafikken forpliktes til å delta. På næringsutviklingsområdet har Regjeringen foreslått at regionene skal bli medeiere i Innovasjon Norge. Vi synes dette er en god løsning, og vi legger til grunn at staten har en eierandel på 51 pst. og regionene 49 pst. Ved siden av den generelle økonomiske politikken og de alminnelige rammevilkårene for næringslivet er Innovasjon Norge det viktigste redskapet for å fremme utvikling og vekst i næringslivet. Et slikt eierskap i Innovasjon Norge er derfor en betydelig oppgave for regionene. Fra flertallets side er det helt sentralt at det i praksis blir et mest mulig likeverdig eierskap i selskapet. Strategiske føringer, mål og mandat for hovedstyret skal gis og oppnevning av hovedstyret skje i samarbeid med eierne og etter fastlagte prosedyrer. I styringen av Innovasjon Norge er utarbeidelsen av oppdragsbrev viktig. Flertallet har derfor i innstillingen understreket at regionene skal være tungt inne i prosessen ved utarbeidelsen av disse oppdragsbrevene. Flertallet har også i innstillingen bedt om at en større andel av bevilgningene fra samtlige berørte departement til Innovasjon Norge gis direkte til selskapets regionkontorer. Gjennom eierskapet og utøvelsen av dette i eiermøter, gjennom utarbeidelse av oppdragsbrev, oppnevning av to styremedlemmer til selskapets regionstyre og ikke minst gjennom styring av egne midler til regional utvikling vil regionene i sum få de nødvendige redskaper for å kunne drive en aktiv regional næringspolitikk. Styrken til Innovasjon Norge er at de kan hjelpe bedrifter helt fra det lokale til det store internasjonale markedet. I sin iver etter å være fødselshjelper for de nye regionene – noe som ellers er et hederlig motiv – kunne Kristelig Folkeparti risikere, hvis forslaget deres hadde blitt vedtatt, å slå barnet ut med badevannet. Ved en slik svekkelse av Innovasjon Norge svekkes næringslivets muligheter, mener vi. På miljø- og landbruksområdet ligger den største jobben i gjennomgangen av hva som skal flyttes over til det regionale nivået. Det er verdt å merke seg at vi i innstillin-gen sier at «det er viktig å gi regionene det helhetlige ansvaret og virkemidlene for de oppgaver som krever utøvelse av regionalt politisk skjønn i miljø- og landbruksforvaltningen». På kulturområdet vil regionene få det fulle ansvar for å forvalte spillemidlene til kulturbygg og til lokale og regionale idrettsanlegg. Videre skal alle midler til regionale og lokale bygg og anlegg som fordeles av Kultur- og kirkedepartementet, overføres til regionene. Det er også flere forslag på kulturområdet som er viktige å merke seg. Som et ledd i den overordnede strategien med å gjøre regionene til en viktig utviklingsaktør, opprettes det regionale forskningsfond. Her slår vi fast at regionene skal ha styreleder og flertallet i styret, men det er samtidig naturlig at fondet inngår i den nasjonale forskningspolitikken og forankres i regionale og nasjonale strategier. De statlige høyskolene skal fortsatt være statlige, men med en sterkere medinnflytelse fra regionene. Dette oppnås ved at regionene oppnevner to, dvs. halvparten, av de eksterne styremedlemmene på høyskolene, og ikke minst ved at det etableres en forpliktende konsultasjonsordning mellom de statlige høyskolene, regionnivået og de regionale forskningsfondene. Ansvaret for drift og finansiering av fagskolene overføres til regionene, noe som etter min mening vil styrke den yrkesrettede utdanningen. Fagskoler er et viktig utdanningstilbud, særlig for personer med fagbrev. Men det er noen problemstillinger knyttet til fagskolene som må håndteres hvis overføringen til regionene skal være vellykket. Tekniske fagskoler er finansiert med tilskudd over Kunnskapsdepartementets budsjett på i overkant av 285 mill. kr, mens fagskoler som gir tilbud innen helse- og omsorgsfag, finansieres av Helse- og omsorgsdepartementets budsjett som en del av Kompetanseløftet 2015. For 2007 finansieres dette kompetanseløftet med til sammen 152 mill. kr, hvorav fagskolene er ett av 12 tiltak. Det er med andre ord en langt svakere og mindre koordinert finansiering av helse- og omsorgsfagene, noe som gir en kjønnsubalanse i finansiering av de ulike fagskoletilbudene. Dette må det gjøres noe med før fagskolene overføres til regionene, og dette har flertallet pekt på i sin innstilling. Et av Regjeringens viktige grep i forbindelse med denne reformen er at den regionale planleggingen styrkes som virkemiddel ved at regionene pålegges å utforme en regional planstrategi som skal godkjennes av Kongen. Regional planstrategi foreslås som et nytt planelement i plan- og bygningsloven. Regional planstrategi skal redegjøre for hvilke regionale utviklingstrekk og utfordringer som er viktige, vurdere langsiktige utviklingsmuligheter og ta stilling til hvilke spørsmål som skal tas opp gjennom videre regional planlegging. Regionenes ansvar innenfor regional planlegging og utvikling vil også omfatte samordning av transportløsninger samt regional miljø- og klimastrategi. Ellers vil jeg nevne at vi gir sterke føringer når det gjelder at tannhelsetjenesten skal forbli et regionalt ansvar. Vi vil videre ha utredet om folkehelsearbeidet skal gå over fra å være en frivillig til å være en ordinær oppgave for de framtidige regionene. Fylkespolitikerne har nå en viktig rolle i den videre prosessen. I innstillingen har flertallet lagt vekt på at oppgavene som omtales, som hovedregel er uavhengige av framtidig inndeling og størrelse på regioner. Jeg vil imidlertid vise til at Arbeiderpartiets landsmøte har uttrykt at partiets mål er færre, større og sterkere regioner. Men i første rekke er det fylkespolitikerne i god dialog særlig med kommunene – og den dialogen er veldig viktig – som skal si sitt om framtidig inndeling. Det skulle bare mangle – når vi snakker om å styrke det regionale folkestyret, må dette være riktig måte å gå fram på. Det vil således være feil av oss å gi signaler om inndeling nå. Jeg tror at med dynamikk og endringsvilje fra fylkenes side vil det bli en viktig og vital debatt framover. Derfor – òg for Arbeiderpartiets vedkommende, og som en direkte oppfølging av vårt landsmøtevedtak – vil jeg varsle at regjeringspartiene, og jeg tillater meg å nevne Venstre i samme sammenheng, vil stemme for Kristelig Folkepartis forslag nr. 17 Sjå korrigering side 2903, som gir åpninger for å jobbe videre med å se på oppgaveporteføljen.