Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-11-12:
Dette er en overmoden og viktig melding til Stortinget om nye ideer og bedre løsninger for hvordan vi skal organisere kommunehelsetjenesten for framtiden. For å forstå behovet for endringer må vi egentlig ta utgangspunkt i dagens situasjon. De som mottar helsehjelp i kommunene, har flere diagnoser og mer komplekse tilstander enn før. Dessverre er tjenestene som tilbys, veldig fragmenterte og lite koordinerte. Brukerne er lite involvert, og det er mangelfull kunnskap om innhold og kvalitet i tjenestene. Vi vet at vi svikter på noen områder. Det er satset for lite på lederutvikling i primærhelsetjenesten – og det er for lite systematisk kunnskap om ledelse i hele sektoren. På flere områder er det for dårlig tilgjengelige helsetjenester, og kapasiteten er rett og slett for lav. Tjenestene til dem som trenger hjelp aller mest, er for dårlige, og det er svikt i systematisk oppfølging. Jeg vet dette høres ut som et trist virkelighetsbilde. Det er ikke slik at alt gjøres feil i dag og at ingen tjenester er gode i kommunene, men det er på høy tid å gjøre et viktig arbeid for å ruste disse tjenestene bedre. Det er vanskelig å snakke om framtidens primærhelsetjeneste uten å si noen ord om Samhandlingsreformen. I sommer presenterte Norsk Sykepleierforbund en rapport om konsekvensene knyttet til innføring av Samhandlingsreformen. Den var utarbeidet av Telemarksforskning. Den beskriver hvordan den massive ansvarsoverføringen fra spesialisthelsetjenesten til kommunene – har medført økt arbeidsmengde og betydelig mer komplekse oppgaver. Den forteller at etter at Samhandlingsreformen ble innført, varierer kvaliteten på tjenestene mer enn før. Den forteller om krevende konsekvenser for både pasienter og helsepersonell, fordi reformen ble innført før kommunene hadde fått tid til å bygge opp nødvendig kompetanse. Og rapporten viser oss det vi har vært bekymret for, og som Høyre advarte mot, ved å innføre reformen så raskt, at kompetansehevingen i kommune har vært preget av kurs og ad hoc-opplæring og ikke langsiktig oppbygging av helt nødvendig kunnskap og kompetanse. Brukere, pårørende og helsepersonell sier tjenestene henger for dårlig sammen. Forskerne sier det, rapporten fra Norsk Sykepleierforbund viser det. Det tar vår regjering på alvor. Derfor er denne meldingen viktig, og den baner vei for nødvendig nytenking i kommunehelsetjenesten. Jeg syns det er grunn til å glede seg over at komiteen finner sammen på mange viktige områder og er enige om mange av de grepene som regjeringen foreslår. Vi trenger mer helhetlige, nære og koordinerte helsetjenester i kommunene. Vi trenger flere fagfolk med ulike spesialiteter og utdanninger, og de må samarbeide mer om pasientene i team. Regjeringen satser offensivt på utdanning og økt kompetanse – og på lederskap – for det er bare ved systematisk og målrettet arbeid med kunnskaps- og kompetanseheving i hele sektoren vi kan sikre at vi leverer en primærhelsetjeneste som er faglig sterk. Vi fortjener alle å møte en kompetent tjeneste når vi trenger hjelp, enten det er oss selv, våre barn, våre eldre foreldre eller den skrøpelige damen i nabohuset. Før jeg ble valgt inn på Stortinget, jobbet jeg som sykepleier på sykehjem. Der opplevde jeg hvordan det er å jobbe i team som fungerer. Teamet besto av fagfolk med ulik helsefaglig utdanning, og vi var ledet av en tydelig leder. Sammen vurderte vi hver enkelt pasient, og jeg mener vi leverte helhetlig og faglig sterk helsehjelp. Når meldingen framhever styrken av å jobbe mer i team, vet jeg at det virker. For ergoterapeuten kan noe om tilrettelegging som legen ikke kan. Institusjonskokken kan noe om ernæring som sykepleieren ikke kan. Sammen skaper vi ikke bare trygghet for pasient og pårørende, vi skaper kvalitet, og pasienten blir møtt med respekt for sine behov. Og så er det en ting som er viktig: Vi skapte sammen et arbeidsmiljø som var faglig interessant og motiverende å jobbe i. Og det er ikke helt uvesentlig. Mange av dem som tar helsefaglig utdanning, skal jobbe i primærhelsetjenesten. Det er på høy tid at vi gjør dette til en sektor i helsetjenesten hvor det er interessant, spennende og faglig givende å jobbe. Vi styrker ikke fagligheten i pleie og omsorg ved å senke krav til kunnskap og kompetanse eller ved la være å måle på kvalitet og innhold i tjenestene. Å innføre kompetansekrav i lovverket møter behovet for mer kompetanse, slik at kommunene må ansette en grunnstamme av ulikt helsepersonell. Da komiteen var på reise til Edinburgh i Skottland i 2014, så vi hvordan samlokaliserte tjenester gjør helsehjelpen lettere tilgjengelig for innbyggerne, og at når fagfolk er i samme «hus», kan man lettere få på plass gode teamløsninger for pasient og pårørende. Regjeringen ønsker å etablere mer av denne type arbeidsorganisering også i Norge – det omtales som primærhelseteam og oppfølgingsteam – og jeg er glad for at komiteen i stort slutter seg til det. Fastlegene må få flere å jobbe sammen med på legekontoret. Vi trenger at legene kan prioritere å møte brukere med medisinsk krevende behov. Det trenger vi mer i framtiden. Derfor bør legen ha flere kolleger i sin praksis som kan avlaste henne for flere oppgaver. Det er like viktig for listepasienter som er barn og unge, som de listepasientene som har diabetes, kols eller demens. Og så er det god utnyttelse av ressursene dersom sykepleiere og annet helsepersonell kan følge opp fastlegens kronisk syke pasienter på en mer systematisk måte enn det fastlegene faktisk har tid til i dag. Disse pasientene har behov for strukturert oppfølging. Det er kanskje de brukerne som i dag opplever at de faller mellom mange stoler og får for lite hjelp til å mestre egen hverdag med sykdom. Men det er også mange i kommunene som trenger mer enn de tjenestene som et slikt primærhelseteam kan levere. Det gjelder f.eks. særlig de skrøpeligste syke og de med alvorlige psykiske helseutfordringer. Derfor må vi formalisere samarbeidet rundt disse pasientene med fagfolk med riktig kjernekompetanse. På komiteens høring uttrykte flere av de store og viktige pasientorganisasjonene at de ønsker seg spesialiserte diagnoserelaterte team og spesialsykepleiere med kompetanse på en og en lidelse. Det er lett å anerkjenne at de som representerer pasienter med kroniske lidelser som diabetes, Parkinsons sykdom eller demens ser behovet for mer kunnskap om «sin» diagnose i kommunene. Det er også et stort behov for mer kunnskap om dette og om sykdommer vi lever med i mange år. Men ingen mennesker er sin diagnose, og dessverre lever mange av oss med flere. Team for brukere med sammensatte behov bør baseres på funksjon og behov, og ikke bare på diagnose. Vi tror løsningen på dette er kompetente primærhelseteam og oppfølgingsteam. Vi tror også her at avanserte kliniske sykepleiere, fastleger og annet helsepersonell vil spille en utrolig viktig rolle i årene framover. Når vi baserer dette teamarbeidet på pasientens behov, vil det kunne bidra til at flere kan mestre å leve med sykdom bedre og vil kunne bo hjemme lenger framfor å ha behov for sykehusinnleggelse og institusjon. Så tror vi også at det vil styrke og trygge pårørendes viktige rolle, og at det kanskje også vil åpne opp for gode allianser med frivilligheten som gjør en viktig innsats overfor mange som lever med helseutfordringer. Vi gjør i dag noen konkrete endringer. Sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre sørger regjeringspartiene for at ergoterapikompetanse nå er blant de helsefaggrupper som kommunene skal ha plikt til å ha på plass. Vi er strålende fornøyd med at det er en samlet komité som ber regjeringen vurdere regelverket knyttet til audiograftjenester, slik at vi kan få ned lange ventetider og unødvendige flaskehalser i hørselsomsorgen. Vi tar også med dette et viktig grep innenfor psykisk helse og rus. Vi lovfester fra 2020 kommunenes plikt til å ha psykologkompetanse, og kommunene får en forbedret finansieringsordning for kommunepsykologer. Jeg er glad for at vår regjering tar et kraftig oppgjør med den forskjellsbehandling som vi utsetter rusavhengige og psykisk syke for. Og jeg må si det er nesten ganske rystende at Arbeiderpartiet og Senterpartiet i innstillingen advarer mot å utvide øyeblikkelig hjelp-ordningen til denne pasientgruppen. Vi vil innføre døgnplikt for øyeblikkelig hjelp i kommunene for psykisk helse og rus fra 2017, fordi det er en selvfølge at også de som er syke på grunn av avhengighet eller en psykisk lidelse, skal ha det samme tilbudet som andre når det gjelder retten til et døgntilbud. De rød-grønne partiene argumenterer mot øyeblikkelig døgnhjelp og betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter. Begrunnelsen er at kommunene har et for lite utbygd tilbud til pasientene. Det er i virkeligheten to streker under det svaret vi andre har kjent til lenge: at de rett og slett ikke prioriterte disse pasientene da de hadde rent flertall i Stortinget i åtte år. Det er ikke situasjonen nå. Disse pasientene blir høyt prioritert, og jeg er også svært glad for på vegne av Høyre at vi sammen med regjeringspartner Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre nå snart legger fram en opptrappingsplan for rusfeltet som styrker arbeidet i kommunene. Denne meldingen viser i sin helhet regjeringens tydelige politiske kurs, hvor vi styrker pasientrollen og hvor vi øker kvaliteten. Det er slik vi skaper pasientens helsetjeneste.