Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-06:
Jeg vil takke Riksrevisjonen for at de har gått inn på temaet, sjøl om vi fra Senterpartiet ikke er enig i en del av de anbefalinger som Riksrevisjonen har kommet til, og som jeg skal gå nærmere inn på. Det er riktig, som flere har sagt, at det er betydelige beløp som brukes til de regionale helseforetakene – 130 mrd. kr i 2015 – men jeg vil understreke at i forhold til andre land, relativt sett, er det ikke noe høyt beløp. De land som har et svakere offentlig spesialisthelsetjenestetilbud, har jevnt over en høyere andel utgifter til de oppgavene vi her snakker om. Det er derfor en stor fordel for Norge å ha et samlende og sterkt, offentlig tilbud, og at en demper det private innslaget og dermed motarbeider det som er Høyres kongstanke, nemlig at en stadig større andel av spesialisthelsetilbudet skal bli utført av private selskaper med det formål da sjølsagt å tjene penger. Det er lønnskostnadene som utgjør størstedelen av driftskostnadene, om lag 70 pst., og det er sykepleiere, hjelpepleiere og helsefagarbeidere som utgjør den største andelen med om lag 70 000 årsverk. Vi snakker altså om en enormt stor og viktig arbeidsplassektor hvor det er helt avgjørende hvordan personalressursene styres for at vi skal få både kvalitet og mest igjen for pengene. Som saksordføreren var inne på, er det et begrenset utsnitt områder Riksrevisjonen har berørt, men det som da er berørt, er det som er knyttet til folk, det er knyttet til personalressursene. Jeg er veldig glad for at det er en samlet komité som understreker at «nøkkelen til effektivitet i helsetjenesten først og fremst er å sikre en organisering og ledelse av spesialisthelsetjenesten som utløser de ansattes motivasjon og vilje til å bidra». Her er vi inne på det store forbedringspotensialet i offentlig sektor generelt og i sykehusene spesielt. Jeg skal komme nærmere inn på det. Riksrevisjonen viser i sin oppsummering av funn at ledelsens styringsinformasjon ikke gir godt nok grunnlag for å sikre effektiv bruk av pleieressursene. Riksrevisjonen oppgir at det i intervjuundersøkelsen kommer fram at mange sengepostledere har begrenset tilgang til styringsinformasjon som viser forholdet mellom pasientbelegg og bemanning. Vi har nettopp fått en tilsynsrapport fra Sykehuset Telemark HF, og i den foreløpige rapporten av 21. april 2016, som er referert i innstillinga, heter det: «Vi finner det i seg selv kritikkverdig at helseforetakene ikke har gode nok systemer for å registrere pasientbelegg, og at det derved blir vanskelig for både foretakets styremedlemmer, for tilsynsmyndigheten, politiske myndigheter og andre å få en fullgod forståelse av pasientbeleggets størrelse.» Det var i sammenheng med at det var så stort pasientbelegg at det ved revisjonen ble påpekt den store faren for det høye pasientbelegget og manglende kvalitet på tjenestene og alvorlige konsekvenser med flere dødsfall på Sykehuset Telemark. Nå har rapporten kommet, og vi vil få en nærmere diskusjon omkring dette. Det som skjer i denne rapporten, er at også Riksrevisjonen påpeker helseforetakenes manglende styringsdata. Fra Senterpartiets side vil vi understreke at det er dette som er alvorlig når det er den typen styringsinformasjon som en bruker som et vesentlig kriterium for å drive sin virksomhet. Helseforetakene styres etter et system der det ikke finnes tilfredsstillende oversikt over bemanning i forhold til pasientbelegg og pasientbelegg i forhold til antall sengeplasser. Pasientbelegg og bemanning er faktorer som i høy grad påvirker kvalitetene i pasientbehandlingen og ikke minst pasientsikkerheten. Å ha en effektiv ressursutnyttelse i helseforetakene må sikres på en måte som gjør at spesialisthelsetjenestelovens andre formål og pålegg også blir ivaretatt, pålegg som gjelder krav om kvalitetsforbedring, pasientsikkerhet og at det å ta imot pasienter for øyeblikkelig hjelp skjer på en fullgod måte. Krav til såkalt arbeidsproduktivitet og effektive tjenester må ikke gå på bekostning av kvaliteten i tjenestetilbudet eller en innretting av tjenestene som er nødvendig for å ivareta den pleie, omsorg, behandling og oppfølging som kreves når man har med syke mennesker å gjøre. Jeg merket meg med interesse det som saksordføreren, representanten Tetzschner, sa på det punktet, som i sitt verdigrunnlag var rimelig identisk – slik jeg forsto det – med det jeg nå prøver å legge fram. Helseforetakenes formål er å yte gode og likeverdige spesialisthelsetjenester til alle som trenger det, når de trenger det, uavhengig av alder, kjønn, bosted, økonomi og etnisk bakgrunn. Det er da viktig å understreke at enhver som yter helsetjenester etter spesialisthelsetjenesteloven, skal sørge for at virksomheten arbeider systematisk med kvalitetsforbedringer og pasientsikkerhet. Det heter at en arbeider med pasientsikkerhet og kvalitetsforbedringer, men en skal ikke ha vært mye innom et sykehus for å se hvordan dette fungerer i praksis, hvordan det fungerer i beredskapssituasjoner, og hvordan det fungerer kveld, natt og helligdager. Da er de fine ordene langt svakere i praksis, og vi kjenner mange fagfolk, mange av helsefagarbeiderne, som virkelig føler at de sitter i en klemme, for de har de flotte ordene, men når det virkelig er behov, er det mange ganger ikke tilstrekkelig med fagfolk til stede. Vi har også, som jeg nå sa, behov for å ha kvalitet i den øyeblikkelige hjelpen, at sykehus og fødestuer straks skal motta pasienter som trenger somatisk helsehjelp, når det etter de foreliggende opplysninger må antas at den hjelp institusjonen eller avdelingen kan gi, er påtrengende nødvendig. Senterpartiet vil understreke at Riksrevisjonens rapport om effektivitet i personalressursbruken ikke tar hensyn til at de konsekvenser pleieeffektiviteten har for kvaliteten i tilbudet, eller hvorvidt beredskapsplanlegging og krav til å ta imot uplanlagte innleggelser gjennom øyeblikkelig hjelp, blir nok ivaretatt og tilgodesett. Dette er meget, meget krevende. Senterpartiet tar, sammen med SV, avstand fra å benytte begreper som «arbeidsproduktivitet» om det å behandle pasienter i helsevesenet. Dette er begreper som Riksrevisjonen har hentet fra New Public Management-filosofien som legger til grunn at produksjonen av helsetjenester, dersom den etter sin måte er presis nok, kan sammenliknes med produksjon av andre varer og tjenester. Senterpartiet er kjent med at arbeidsproduktivitet skal vise hvor mye pasientbehandling sengeposten har utført med de pleieressursene som er brukt, og at pleiepoeng per vakttime i rapporten er brukt som indikator på arbeidsproduktivitet. I undersøkelsen er det brukt en modell der altså produktivitetsmålet pleiepoeng per vakttime er splittet i ulike faktorer. Vi viser til at modellen innebærer at lang liggetid eller lav kapasitetsutnyttelse, pasientbelegg gir lav produktivitet, mens høyt pasientbelegg og kort liggetid gir høy arbeidsproduktivitet. Vi skal være klar over at Norge allerede er blant landene med kortest liggetid og dermed tidlig utskrivning fra sykehus. Norge har også en gjennomsnittlig beleggsprosent som sammenliknet med andre land er svært høy, om lag 93 pst. i 2013. Senterpartiet vil vise til at både Helsedirektoratet og Legeforeningen anbefaler et gjennomsnittlig belegg på 85 pst. i sykehus, som også er en forsvarlighetsgrense sykehus i England har innført. Forskning viser at høy beleggsprosent, særlig dersom den kommer over 92,5 pst., har klar sammenheng med forsinkelser i pasientforløpet, flere sykehusinfeksjoner, sykdom blant ansatte og økt dødelighet for pasientene. Det er et utrolig krevende tema vi altså er inne i. Senterpartiet slutter seg ikke til alle Riksrevisjonens anbefalinger. Vi slutter oss ikke til at en skal sørge for styringsindikatorer sånn og sånn, for det viser seg å ha begrenset effekt slik det er i dag. Vi slutter oss ikke til at erfaringer fra sengeposter med høy arbeidsproduktivitet overføres til andre sengeposter. Vi ønsker sjølsagt at det skal drives effektivt, vi ønsker sjølsagt at en skal få mer igjen for pengene, men slik systemet i dag er, er ikke systemet egnet til å utløse det som jeg startet med, nemlig den enkeltes ansvarsfølelse og initiativ i saken. Vi vil derfor gå imot disse målemetodene og si at de ikke er egnet i helsevesenet. Når en bygger anbefalinger på måling av såkalt arbeidsproduktivitet målt i pleiepoeng per vakttime ved somatiske sengeavdelinger, blir det etter vårt syn en altfor snever måte å vurdere pleieressursene ut fra. Metoden vil bl.a. kunne favorisere sykehusavdelinger med høyt pasientbelegg, noe vi vet er en direkte trussel mot pasientsikkerheten. Og når Riksrevisjonen anbefaler at erfaringer fra sengeposter med høy arbeidsproduktivitet skal overføres til andre sengeposter, kan dette bety at man anbefaler en medisinsk praksis som legger vekt på svært tidlige utskrivninger og generelt høyt pasientbelegg, inkludert korridorpasienter. En slik anbefaling kan Senterpartiet ikke slutte seg til. Det som da er det sentrale, er ledelse. Senterpartiet slutter seg til at god ledelse, planlegging og styring av personalressursene er grunnleggende for at helseforetakene skal kunne yte gode og likeverdige spesialisthelsetjenester. Senterpartiet anbefaler at Helse- og omsorgsdepartementet sørger for stedlig ledelse ved alle sykehus. Hva mener vi med stedlig ledelse? Jo, vi mener en stedlig leder som har både personalansvar, faglig ansvar og økonomisk ansvar. Vi mener her at en må ha en kultur med fast ansettelse og en god grunnbemanning, at en har et høyt faglig nivå på medarbeiderne, og at en har en kultur hvor en stimulerer medarbeiderne til å ta ansvar og tenke sjøl innenfor det formål ledelsen har trukket opp for virksomheten. Dette heter i andre sammenhenger operasjonsbasert ledelse. Det går ut på at en skal stole på dem som står i førstelinjen, gi dem større ansvar og innflytelse. Det er en møysommelig prosess. Det er etablering av en kultur som krever lang tid, det krever en veldig bevisst ledelse, og det krever en ledelse som har en nærhet til menneskene som arbeider. Da vil dette med styringsindikatorer kunne bli et hjelpemiddel, men hovedsaken er nærhet. Det er kjernen i dette dokumentet, at en må legge mer vekt på å få den typen ledelse inn, og at Helse- og omsorgsdepartementet stimulerer til at denne typen ledelse overføres til andre sykehus som har dårligere forhold på området, slik at du dermed får mer igjen for pengene, og stimulerer kvaliteten og medarbeiderne til å gjøre en dyktig jobb. Vi skal i alle sammenhenger her være klar over at når vi snakker om effektiv drift av sykehus, må vi aldri glemme at 70 pst. av innleggelsene i sykehus skjer som øyeblikkelig hjelp. Dette gjør det sjølsagt krevende å la pleieressursene til enhver tid variere helt i samsvar med det aktuelle pasientbelegget. Alle styringsindikatorer må ta høyde for at dette er en tjeneste som har et beredskapsansvar. Derfor igjen: Beredskapsansvar, øyeblikkelig hjelp og det uforutsette, sammen med det høye kvalitetskravet, krever at en har en ledelse som bedre kan beskrives som en ansvarsledelse, en ansvarsledelse som er nær på det som skjer, og kontinuerlig videreutvikler virksomheten med pasientens situasjon for øye.