Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
Debatten så langt har hatt et rituelt preg. I tillegg har den vært småkoselig, der avgående statsråder har ønsket nye velkommen. Og jeg kan jo også gi et bidrag til kosen ved å gi ros til statsrådens utdanningspolitiske innlegg. Det var et retorisk spennende innlegg, det var åpenbart at retorikken hadde endret seg i løpet av de siste dagene og i alle fall helt klart i forhold til valgkampen. Og selv om mitt primære ønske ikke var en Høyre-dominert regjering, er det åpenbart at Høyre har gjort et bra valg i valg av statsråd. Vi har bak oss en valgkamp der utdanning og skole var hovedtemaer. Det ble lovet mye, og folk har naturligvis store forventninger til det som skal skje innenfor denne sektoren. Utdanning må derfor bli et av de viktigste saksområdene de neste fire årene om ikke politikerforakten skal øke. Kampen om utdanning og skole er en verdikamp. Kampen står om en god og mangfoldig offentlig skole med gode og skikkelige skolebygninger og en ressurssituasjon som setter skolen i stand til å realisere målene i læreplanene, som bl.a. en gratis skole for alle. Opp mot dette står private løsninger der de rike kan velge egne utdanningsopplegg. Kampen står om en god skolefritidsordning, som skal være et tilbud til alle, og med så lav pris at alle har råd til å benytte den for sine barn. I disse tider da fundamentalistiske grupper, enten de er religiøse eller politiske, tar i bruk ulike virkemidler for å svekke folkestyret og fellesskapet, er ikke svaret flere private skoler der barn fra ulike miljøer isoleres og kan dyrke sine fordommer. Svaret er den offentlige skolen som en smeltedigel og en møteplass for barn med ulik bakgrunn. I møte med andre barn og voksne skal de utfordres på egne standpunkter og holdninger, og de skal møte en skole som er forankret i flertallets verdier og normer. Denne skolen skal gi rom for minoriteter, slik at de bl.a. kan lære eget morsmål. Og undervisningen skal vise respekt for minoritetenes særpreg og behov. Det er når barn møter barn med en annen virkelighetsoppfatning at det skapes grunnlag for diskusjon og dialog. Diskusjon og dialog er det eneste alternativet vi har til vold og krig. Det er det vår felles, offentlige skole skal gi, verken mer eller mindre. Det blir smått når det viktigste og kanskje eneste konkrete om skole og utdanning som tas opp i tiltredelseserklæringen – jeg ser bort fra det generelle og slagordene –er behovet for å forenkle privatskoleloven. Er det noe som er enkelt, så er det privatskoleloven. Og den er det ikke enkelt å forenkle. For å bli godkjent som privatskole må man oppfylle ett av to kriterier: enten at skolen er et pedagogisk alternativ, eller at den er etablert på et religiøst grunnlag. Og ikke nok med det, når skolen er godkjent, skal den ha et fastsatt statstilskudd uavhengig av om Stortinget har budsjettert beløp til antall skoler. Dette er automatikk. Forenkling i denne sammenheng er trolig et annet ord for utvidelse av grunnlaget. Flere grupper og organisasjoner skal få anledning til å etablere private skoler. Det gjør ikke loven enklere; snarere blir det mer komplisert og flere avveininger og vurderinger som må gjøres. Det viktigste vi kan gjøre nå, er å styrke den offentlige skolen, gi den rom til å utvikle et mangfold av pedagogiske og organisatoriske løsninger og la den bli møteplassen for ulike livssyn og kulturer, der de møtes. Det er det beste og kanskje det eneste bolverk mot fundamentalisme og intoleranse. Den største utfordringen for skolen er derfor ikke å åpne for flere private skoler, men å ruste opp den offentlige skolen. Det har skjedd et forfall i den offentlige skolen. Forfallet har bl.a. ført til at det som en gang var en gratis skole for alle, er blitt en skole der det kreves egenbetaling. Vi vet at gjennomsnittlig betaler hvert barn over 500 kr i egenbetaling pr. år. Og dette er ikke tall som SV har gravd frem. Dette er det departementet selv som har dokumentert gjennom egne undersøkelser. Vi har eksempler på at barn i den offentlige skolen ikke har råd til å delta på leirskole. Vi har eksempler der en fjerdedel av elevene blir sittende igjen i klassen mens resten reiser på leirskole. Sånn kan vi ikke ha det i den offentlige skolen. Det skal være en felles skole, og den skal være gratis. Egenbetaling er ikke først og fremst et resultat av lokale politikeres udugelighet. Det er et resultat av sultefôring ved at vi, stortingsflertallet, har sultefôret den offentlige skolen, slik at svaret for mange er blitt egenbetaling. Nå foreslår man i statsbudsjettet for neste år å fjerne egenbetaling for leirskole, og det er bra. Det er det første steget for å fjerne egenbetaling, men det er bare et lite steg. Tiden burde være inne til å ta steget fullt ut, dvs. å fjerne alle egenandeler i skolen. Det kan vi gjøre med enkle grep. Vi vet hva det koster. Det koster 200 mill. kr ifølge departementets egne beregninger og egne undersøkelser. Valgkampen viste et stort engasjement fra foreldrenes side. Aksjonen «Barn kommer ikke i reprise!» gikk over hele landet. Aksjonen hadde noen viktige og grunnleggende krav. For det første var det opprustning av ungdomstrinnet, og det var det viktigste. Dessuten understreket den behovet for ressurser. Samtidig sa aksjonen, og det er det viktig å ta med seg, at det gjøres veldig mye bra arbeid i den norske skolen. Det skal vi være stolte over. Vi har en mengde lærere som viser stor entusiasme, og de gjør en formidabel jobb, ofte med små ressurser. Og da holder det ikke med den enkle retorikken og de enkle besvergelser om at vi bruker mer penger pr. elev enn det andre land som det er naturlig å sammenlikne seg med, gjør. Vi har et land med et desentralisert skolesystem, og dette vet vi er ressurskrevende. Men det er også det desentraliserte skolesystemet, det at vi har små skoler, at vi har tatt vare på grendeskolene våre, som gir våre skoler et fortrinn i forhold til andre. Og det er det viktig å ta vare på. For noen år siden gjorde Barneombudet en undersøkelse om ressurs- og bygningssituasjonen i grunnskolen. Ombudet konkluderte med at det krevdes 15 milliarder kr i investeringer for å ruste skolebygningene slik at de oppfyller kravene i forskriftene om miljørettet helsevern. Dette er forskrifter som departementet har gitt for å realisere og ruste opp skolene slik at de oppfyller minstekravene i disse forskriftene som krevde 15 milliarder kr. Og da har vi ikke tid til å vente. Vi kan ikke vente med å starte dette arbeidet, vi må starte det umiddelbart. Det er det vi foreslår i vårt forslag. Vi skal lage en plan, en opprustningsplan der staten er nødt til å ta hovedansvaret for å finansiere dette. Jeg er spent på om flertallet har mot til å stemme ned et sånt forslag, på bakgrunn av debatten og det de gikk ut med og lovte i valgkampen. Vi har ambisiøse og gode læreplaner. Den enkelte elev har rett til individuell tilpasning og opplæring, noe som også statsråden understreket i sitt innlegg. Det er gjennomført store og viktige reformer i skolen, og jeg vet at vi har lyktes med en god del av dette. Vi har fått til en bra struktur både i grunnskolen og i videregående skole, men på en del områder har vi ikke lyktes så bra. Det gjelder innholdsendringene. De har vi ikke fått til. Vi må sette inn store ressurser for å få til innholdsendringene. Vi må bruke økonomiske stimuleringstiltak, og det er det vi legger opp til i vårt ene forslag, der vi sier at vi må sikre skolene en minstestandard i form av ressurstimetall. Vi vil ha en utredning. Vi vil se på om det er store forskjeller mellom kommuner og mellom skoler, og så vil vi, hvis vi ser at det er store forskjeller, og det er nødvendig, sette inn minstestandard i form av minstetimetall. Det er det vi ønsker. Jeg oppfordrer forsamlingen til å stemme for dette forslaget.