trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Jeg folder hendene mine i forhåpning om at alle får sine bonusspørsmål i replikkvekslingen. Det kan bli bra. Spørsmålet lyder: «Det finnes over 100 000 oljefyrer i Norge, og det utgjør en betydelig fleksibilitet i energiforsyningen. Det er en gryende interesse for å bruke biofyringsolje. Aktørene opplever dog at markedet er usikkert fordi folk flest oppfatter at det er et politisk mål å fjerne oljefyrer. Videre burde Enova ha virkemidler som støtter opp om en satsing på biofyringsolje, men det mangler. Vil statsråden bidra til at Regjeringens fokus går ut på å kutte uønskede utslipp fra oljefyrer framfor å angripe infrastrukturen?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
På Enovas hjemmeside har det stått «Nasjonal dugnad for fjerning av oljefyrer». Det vitner jo om en annen tilnærming fra Enova enn det som statsråden her ga uttrykk for. Ut fra samtaler med noen av de relativt få, men dog eksisterende tilbydere av biofyringsolje i landet i dag, opplever ikke de at det er en forutsigbarhet for deres produkt, fordi folk oppfatter det slik at en vil oljefyrene til livs. Hvordan vil statsråden bidra til at Enova primært vil likestille biobasert fyringsolje med andre fornybare energitiltak, slik at også biobasert fyringsolje kan komme inn under virkemiddelbruken til Enova?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Det er jo i hvert fall en hyggelig hilsen. Så får vi håpe at det realiseres i noe konkret. Men en annen variant av utfordring er også det statsråden tok opp om vannbåren varme. Det kan være ulike synspunkter på lønnsomheten rundt en del fjernvarmeprosjekt, men det vi vet, er at spisslast på fjernvarme ofte er fossil energi, oljefyring/gassfyring. Men veldig få, om nesten noen, ser på biofyringsolje som et alternativ. Vil statsråden vurdere om i hvert fall fjernvarme, når det skal defineres som miljøvennlig for å erstatte strøm, bør ha en større andel biobasert fyringsolje i spisslastandelen framfor at en setter et miljøstempel på det, slik at opp mot halvparten faktisk kan være vanlig olje og gass som man egentlig ville fått vel så god miljøvirkning av om man bare brukte det i de enkelte husholdninger framfor i et fjernvarmeanlegg?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
«Melkebøndene i Norge ønsker å gå offensivt inn i framtiden. 47 pst. av kumelkprodusentene ønsker å øke produksjonen, viser en spørreundersøkelse om framtidsplanene til norske kumelkbønder gjennomført av Landbrukets Utredningskontor. Hva vil statsråden gjøre slik at melkebøndene får videreutvikle og øke sin melkeproduksjon?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Først må jeg si at det er litt søtt å høre at ministeren er så opptatt av Fremskrittspartiets program. Med all respekt tror jeg nok at jeg vet bedre hvordan Fremskrittspartiets program er. Ministeren svarer at han ønsker å øke tilskuddene i jordbruksavtalen. Det tror ikke jeg er den rette måten å gjøre det på. I dag har den rød-grønne regjeringen innført et tak for melkebønder på 400 000 liter for enkeltbruk og 750 000 liter for samdrift. Så sier han at regjeringen aldri har vært så fleksibel. Hvis man kaller det å sette et tak på den måten fleksibelt, tror jeg nok, med all respekt, at man kanskje lever i en annen verden. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvilken utviklingsmulighet mener statsråden det gir bøndene å sette slike mål?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Norge har i dag det høyeste frafallet blant melkebønder i hele Vest-Europa. I løpet av den siste tiårsperioden er antallet melkebønder blitt halvert, ifølge statistikk. Dette er et bevis på at den rød-grønne regjeringens landbrukspolitikk er på vei til å knekke ryggraden på den norske bonden. Fremskrittspartiet er derimot enig med Senterpartiets stortingsrepresentant Lundteigen, som har startet et eget bondeopprør mot egen regjering. Jeg synes det er veldig positivt at man også i Senterpartiet ser at dette er galt og innrømmer det. Det viser bare at statsråden med sine svar ikke helt har tiltro blant sine egne heller. Mitt spørsmål blir egentlig: Hvilke endringer i Regjeringens politikk mener statsråden må til for å unngå ytterligere nedlegginger av melkebruk og gjøre sine egne, med Lundteigen, fornøyd med Regjeringens tiltak?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
«I Aftenposten 10. februar 2010 kan vi lese om en mor som mister retten til pleiepenger, noe som kan bety at hun også mister muligheten til å ha omsorgen for eget barn. Kommunelegen uttaler at det ville vært absurd å tvinge moren ut i annet arbeid og la annet personell pleie sønnen. Vil statsråden foreslå endringer og se helhetlig på ordningene med pleiepenger, omsorgslønn og hjelpestønad slik at foreldre som selv er hjemme med tungt pleietrengende barn, får en inntekt å leve av i form av en statlig lønnsordning?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Denne artikkelen i Aftenposten som jeg har vist til, viser hvor håpløst dagens regelverk er, og hvorfor det er på høy tid å se på disse stønadsordningene under ett. Foreldre med sterkt pleietrengende barn må i dag forholde seg til ulike stønadsordninger, noe som medfører stor usikkerhet da ordningene er uoversiktlige og lite forutsigbare. Omsorgslønnsordningen varierer fra kommune til kommune, ja det er faktisk 70 kommuner som ikke praktiserer ordningen i det hele tatt. I mange tilfeller er det faktisk det beste for barnet om foreldrene kan ha den daglige omsorgen og pleien. Da må det, etter min mening i hvert fall, være overordnet å legge til rette for at flest mulig kan få muligheten til det. Det betyr at man må ha en statlig og forutsigbar ordning som gjør at foreldrene får mulighet til å leve av inntekten når de er hjemme med tungt pleietrengende barn. Jeg lurer på hvor lang tid dette skal ta. For fem år siden, da strategiplanen ble lagt fram, var det allerede et utredningsarbeid i gang med å få til disse tre ordningene. Vil statsråden se på disse tre ordningene under ett og legge fram en ny ordning som kan hjelpe foreldre som denne kvinnen det er snakk om her?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2010-02-17:
Det svaret er jeg litt skuffet over. Jeg tror faktisk at de fleste synes det er en fordel at foreldre får ta hånd om egne barn, når de har mulighet til det. Jeg henviste til en konkret artikkel om en mor som har god kompetanse, og som kanskje må ut og pleie andre barn i stedet for sitt eget på grunn av at systemene er slik de er. For fem år siden, da strategiplanen ble lagt fram, pågikk det allerede et slikt arbeid. Det viser klart at strategiplanen ikke er fulgt opp, noe som flere har påpekt, bl.a. FFO, og at det er langt fram til det målet er nådd. Med de ulike ordningene vi har i dag, ligger noe under Nav og noe er kommunens ansvar. Når det gjelder omsorgslønnsordningen, er den veldig lite forutsigbar. Den varierer fra kommune til kommune med hensyn til både størrelse på timesatser og hvor mye man får i kompensasjon for å være hjemme. Dette at man har mange ulike ordninger, er uholdbart for dem som har så sterkt funksjonshemmede barn som det her er snakk om. Det gjelder også med hensyn til feriepenger og andre ting, når de i mange år må være hjemme med barna. Prop. 64 L tar ikke opp dette.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-17:
Pleiepenger ytes til den som har omsorg for barn under 18 år som har en livstruende eller annen svært alvorlig sykdom eller skade og som av hensyn til barnet må oppholde seg i en helseinstitusjon mens barnet er innlagt, eller må være hjemme fordi barnet trenger kontinuerlig tilsyn og pleie. Retten til pleiepenger er avgrenset til pleiebehov som ikke er varig, unntatt i ustabile perioder og i startfasen av slik sykdom. Pleiepenger ytes også ved omsorg for barn under 12 år som er innlagt i institusjon eller som i forlengelsen av sykehusbehandlinger trenger kontinuerlig tilsyn og pleie i hjemmet. Bortsett fra aldersgrensene og vilkåret om at sykdommen ikke er varig, er pleiepenger ikke avgrenset på annen måte enn at det er knyttet til behovet. Videre ytes pleiepenger i inntil 20 dager ved pleie i hjemmet av nære pårørende i livets sluttfase. Pleiepenger beregnes som sykepenger, dvs. at man inntil en grense på 6 G får 100 pst. av grunnlaget. Hjelpestønad er en folketrygdytelse som har som formål å gi økonomisk kompensasjon til den som har behov for særskilt tilsyn og pleie. Stønaden gis til den som har pleiebehovet og er betinget av at det foreligger et privat pleieforhold. Stønaden kan gis uavhengig av om den som utøver pleie, har annen inntekt. Omsorgslønn er en kommunal ytelse som gis som betaling til private som er omsorgsytere og som utfører særlig tyngende omsorgsoppgaver som ellers skulle ha vært utført av kommunen. Det er kommunen som vurderer og fatter vedtak om omfang og typer av tjenester, herunder også omsorgslønn. Spørsmålet fra representanten omfatter flere tjenester og ytelser på ulike nivå og reiser en rekke prinsipielle, juridiske og kostnadsmessige spørsmål. Regjeringen fremmet den 11. desember i Prop. 64 L for 2009–2010 forslag til lovendringer som gir bedre muligheter til å kombinere arbeid med pleie- og omsorgsoppgaver. I proposisjonen foreslås det bl.a. forbedringer i pleiepengeordningen og retten til hjelpestønad. Disse forslagene må også ses i sammenheng med at regjeringspartiene i sin politiske plattform har sagt at de vil gjennomgå omsorgslønnsordningen. Helse- og omsorgsministeren skal besvare en interpellasjon om omsorgslønnsordningen i Stortinget den 2. mars 2010, og jeg tillater meg derfor å vise til hennes redegjørelse der.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-17:
Som jeg sa innledningsvis, har vi nå lagt frem et forslag om at man skal utvide pleiepengeperioden, fra 20 til 60 dager. Pleiepengene gir 100 pst. lønn og er kompensasjon for bortfall av lønn i en periode hvor man pleier syke, men da ikke basert på varig sykdom. Det er ikke en ordning som skal kompensere for pleie generelt, men altså kompensere for lønnstap. Så har man, som jeg var inne på, flere andre typer ordninger. Man har omsorgslønnen, som ikke gir tilsvarende høy dekningsgrad, og som er en kommunal ytelse. Jeg tror det er viktig å være klar over at hele spørsmålet – det er derfor jeg sier at dette er store, kompliserte spørsmål – hvorvidt man mener at man i realiteten skal erstatte offentlig omsorg for syke barn og eldre med private ordninger, er et prinsipielt spørsmål hvor vi kan være uenige. Det er helt klart at man generelt har et grunnlag og en plikt fra det offentlige til nettopp å ha ordninger for å ivareta disse hensynene. Så vi ser det ikke nødvendigvis som noe ønske å ha et privat tilbud på den måten.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-02-17:
Jeg tror vi kan være enige om at dette er vanskelige spørsmål. Jeg tror også vi skal være enige om at det er én ordning som erstatter bortfall av lønn, og hvor man er tydelig på når det inntrer. Så har man andre ordninger i de tilfellene hvor det er behov for mer varig pleie. Det er kommunale ordninger, hvor man da ikke har den samme lønnskompensasjonen, for det skal dekke noe annet. Så har det offentlige ansvar for å sørge for pleie for dem vi her snakker om. Så om man generelt skal si at barn blir bedre pleiet hjemme av foreldrene sine, er et vanskelig spørsmål, der det ikke alltid er gitt at svaret er at staten skal kompensere for at de skal være hjemme og bli pleiet av foreldrene sine. Vi har en offentlig ordning om pleie. Vi er også bekymret for at man gjennom disse ordningene legger et press på dem som skal pleie, ofte kvinner, og at de føler et ansvar for å pleie. Til avslutning vil jeg si at jeg ser at det kan være et behov for å se på totaliteten, og jeg vil komme tilbake til det på en egnet måte.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-02-02:
På vegne av stortingsrepresentantene Øyvind Korsberg, Ib Thomsen og meg selv vil jeg fremme forslag om å gi familien full frihet til å dele fødselspermisjonen mellom mor og far.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-02-02:
Jeg takker utenriksministeren for hans innlegg. Det er lett å slutte seg til det aller meste av det som utenriksministeren kom inn på i sitt svar. Fortsatt vil det nok være min anmodning at man i sitt arbeid fremover, både departementet og alle interessepartnere rundt denne nordområdedebatten, tar sikte på å stramme inn forståelsen av selve forretningsideen om nordområdepolitikk, og at den ikke blir så altomfattende som noen oppfatter den til å være. Jeg forventer ikke at utenriksministeren skal være i stand til å besvare alle utfordringene på ti minutter. Jeg registrerte at verdiskapingspolitikk ble understreket, selv om han ikke nevnte ordet energi med noen særlig tyngde i det hele tatt. Men la det ligge i denne sammenheng – det bør og vil bli en helt naturlig del av lokomotivet fremover når det gjelder utviklingen av dette området. Når vi eksempelvis også ser at virkningen av finanskrisen påvirker fremdriften i stor grad, vil jeg tro at det blir en del av debatten i morgen i Moskva mellom utenriksminister Støre og hans kollega. Når jeg ser at det russiske nasjonalproduktet har falt det siste året med nær 8 pst., betyr det at dette vil ha konsekvenser for utviklingen av tempoet i denne regionen. La meg veldig kort få minne om vår egen hjemmebane. De siste årene har vi sett at den demografiske utviklingen fortsatt er som før. De siste ti årene har vi eksempelvis hatt en befolkningsøkning i dette landet på 7,2 pst. Den nordlige landsdelen har en tilbakegang på 0,2 pst. Tallene ville vært enda verre hvis det ikke hadde vært for at man tar høyde for justeringer og for at vi har et betydelig innslag av asylanter og såkalte nye landsmenn. La meg også få si at jeg slutter meg til de kommentarene som utenriksministeren har til andre lands strategier. Jeg har ett spørsmål som jeg anmoder utenriksministeren om å kommentere. Det gjelder EUs såkalte arktiske strategi, som diskuteres grundig, og EU har en debatt gående om man skal få på plass en såkalt arktisk traktat. Jeg stiller spørsmål til utenriksministeren om en slik traktat vil ha kryssende interesser, altså andre interesser enn det som vil være de rene, nasjonale norske interessene for den såkalt definerte nordområdepolitikken.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-02-02:
Først: Takk for en god respons på interpellasjonen og for en engasjert debatt. At noen av hyllingstalene har gått ganske langt, er kanskje ikke så veldig overraskende – heller ikke at Høyre er servert en og annen liten finte, det hører med i enhver kamp. Det er definitivt ikke slik at vi, som representanten Nordahl var inne på, snakker om «omkamp» når det gjelder plasseringen av operativt hovedkvarter. Det er det ingen i Høyre som snakker om lenger. Imidlertid har mitt formål med å ta opp denne interpellasjonen vært å få en strammere definisjon av begrepet «nasjonal nordområdepolitikk». Og jeg tror jeg er på trygg grunn når jeg gjør dette. Det står faktisk, siden utenriksministeren refererer til dokumentet «Nye byggesteiner i nord», i statsministerens forord – og nå siterer jeg – at «behovet for videreutvikling av vår nordområdestrategi er større enn noen gang». Dette ble skrevet for langt under ett år siden. Og jeg tror vi har en tverrpolitisk tilnærming til denne utfordring. Jeg vet ikke om representanten Helga Pedersen lyttet helt til mitt første innlegg. Hun etterlyste hva Høyre vil. Jeg tror det kom ganske klart frem. Begrep som «energi», satsing på energi i enhver forstand, «infrastruktur», og det at den nordlige region kan bli Europas fremtidige stabile og sikre leverandør av energi, vil føre til gigantiske investeringer, som kan lage et anleggsområde av dette geografiske området uten sidestykke fremover. Det ble vist til Hammerfest i denne forbindelse som et eksempel. Og siden representanten Nordtun var inne på at vi må ha en internasjonal forankring, er det vel på dét området vi faktisk har lyktes best – og lyktes bedre enn Nordtun selv lyktes i sin omtale av Høyres skattepolitikk. Nordtun kunne kanskje tatt med seg Rogalands suksess – Rogaland, som fikk muligheten, og som politisk fikk et «go» til å gå i gang. Befolkningen i Rogaland, Nordtuns hjemfylke, er økt med hele Troms’ og halve Finnmarks befolkning fra 1960, fordi Rogaland fikk denne muligheten. Energi var nøkkelordet der, og det er det vi fra Høyres side etterlyser når vi nå ber om at tidsvinduet må åpnes, slik at vi kan komme i gang i nord på dette området. Jeg er svært glad for at vi i Stortinget også har fått etablert et Arktisk Råd, slik at kunnskapen om og det tverrpolitiske engasjementet for dette området kan få lov til å utvikle seg. Jeg ser frem til den videre oppfølging av debatten på dette området.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Jeg skal også takke for debatten og gi ros til interpellanten. Jeg tror det er gjennom denne type debatter vi faktisk presiserer og definerer forståelsen av strategi og retning, så jeg vil takke for alle bidrag til det. Vi har store ambisjoner for nordområdepolitikken i denne perioden. Jeg mener «byggesteinene» – jeg kommer stadig tilbake til dem, og jeg er glad for at representanten Kristiansen refererte til dem og holder oss ansvarlige for hva som står der – gir et veldig godt utgangspunkt for hvordan vi skal arbeide videre med dette. Det er bredt forankret, det er god tilhørighet her i Stortinget. Og det er viktig – det vil være mitt hovedpoeng her – at dette er en satsing i nord av hele landet. Denne debatten – ikke underlig – har blitt dominert av representanter fra nord, fra Tynn-Norge, hvis man skal forfølge begrepene her, mens vi fra Tjukk-Norge har ligget litt på undersiden. Men det er altså slik at alle ser mot nord, og jeg tror det er fryktelig viktig i nordområdesatsingen at det er en satsing som alle i Norge eier, og at det faktisk, slik sett, geografisk er slik at også folk utenfor Norge er med på å løfte det. Skal vi lykkes kunnskapsmessig, vil det være helt paradoksalt om vi ikke skal trekke på all erfaringen fra Rogaland-miljøet på energi, fra det kommersielle miljøet i Bergen, fra det teknologiske miljøet i Tromsø, osv. osv. Det vil være pussig hvis det bare skal være i et fokus definert nord for én strek at vi skal mobilisere til satsing i nord, som er en så viktig del for Norge. Men det skal være eierskap og forankring i nord. Jeg mener at vi har gjort det i den forrige perioden. Da hadde vi et nyttig ekspertutvalg, ledet av rektor ved Universitetet i Tromsø, som ga råd og innspill til Regjeringen. Vi arbeider nå med å nedsette et verdiskapingspanel, som skal bringe verdiskapingserfaringer og behov inn til Regjeringens arbeid med dette feltet. Representantene fra Fremskrittspartiet var opptatt av forsvarsdimensjonen, og det er viktig. Det er helt klart en utfordring å sørge for at vi har nok folk og nok kompetanse til å seile våre fartøy. Men jeg tror at om kort tid kan vi si at Norge har den mest moderne marinekapasiteten i nord, med nye fartøy og med ny kapasitet. Men det er det viktig å prioritere. Det jeg derimot vil advare mot, er det representanten Woldseth sier om at «vi må kjempe om eierskapet» til våre områder i nord. Vel, vi skal gjennom et militært forsvar og en alliansetilhørighet være klar, om nødvendig, for å kjempe for det som er vårt, men mitt utgangspunkt, med vekten på havretten og de etablerte traktatene, er at det som er vårt, er vårt. Det er ikke åpne territorielle strider i nord der det nå kjempes om å kappe land og få suverenitet. Derfor er det med oppfølgingen av Havrettstraktaten, kartlegging av kontinentalsokkelen og løsing av utestående spørsmål viktig. I forrige periode trakk vi rette streker i alle havområder i nord for Norges vedkommende, med ett unntak: den fortsatt utestående delelinje med Russland, hvor vi nå også har konstruktivt arbeid. Men jeg takker for debatten og ønsker velkommen til å fortsette samtalen.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2010-02-02:
Representanten Ivar Kristiansen setter søkelys på en internasjonal utvikling som er av stor betydning for Norge. Den økte interessen for nordområdene er både en stor fordel og en utfordring for Norge og vår nordområdesatsing. Men det skaper fokus. Representanten Kristiansen vet sikkert om det økte engasjementet som Regjeringen og utenriksministeren har. I forrige uke var transportkomiteen i Paris. Det var også utenriksministeren, som snakket til parlamentet i Frankrike om norsk nordområdesatsing. Det er interessant. Russlands strategi for Arktis legger, som den norske nordområdestrategien, vekt på forvaltning og utnytting av naturressursene. Et overordnet mål i russernes strategi er å gjøre Arktis til Russlands viktigste strategiske base for naturressurser innen 2020. Strategien inneholder også en målsetting om fastsetting av grensene for landets kontinentalsokkel innen 2015. Samtidig har russerne, som Norge, forsvarspolitiske ambisjoner. Den russiske strategien innebar en målsetting om å etablere økt militær kapasitet og tilstedeværelse i Arktis som kan hevde nasjonale interesser i de ulike militære og politiske situasjonene. Hva dette betyr for Norge, er selvsagt avhengig av øvrig utvikling i området, i Russland og russisk operasjonalisering av egne målsettinger. Men det øker betydningen av at vi når våre målsettinger i langtidsplanen for Forsvaret og regjeringserklæringen om å utdype norsk tilstedeværelse – at kystvakten seiler, at marinens tilstedeværelse i nord økes som preventivt tiltak og tydeliggjør Norges interesseområde, og at vi i vår tilnærming til Russland bidrar til lavspenning og sikrer full gjennomføring av havretten. Å bidra til lavspenning er kanskje Norges viktigste misjon når vi skal opptre i spennet mellom de ulike lands målsettinger i Arktis. Stormaktenes interesse for våre nærområder kan både øke spenningsnivået og dempe det. USAs interesse, sett i lys av et mer selvsikkert Russland, er i utgangspunktet udelt positiv for Norge og noe vi bør søke å stimulere. Dette har blitt mer tydelig med den nye administrasjonen i USA. I arbeidet med NATOs nye strategiske konsept og gjennom nærområdeinitiativet har Regjeringen tatt viktige politiske grep på den internasjonale arenaen som ivaretar Norges syn på hva som trengs av sikkerhetspolitiske fellessatsinger i årene som kommer. Regjeringens tilnærming til nordområdesatsingen har etter mitt syn vært helt riktig. Fokusering på nordområdene via alle relevante departement, økt satsing på verdiskaping på land, slik at det er muligheter for befolkningen i nord, og økt satsing på forskning – klimaforskning og miljøforskning – er helt riktig hvis vi skal sikre gode muligheter for framtiden også i denne fantastisk fine landsdelen som vi har. Vi tror at økt verdiskaping og god forvaltning av ressursene skal stå i fokus, men at det er gjennom en helhetlig satsing med både militær og sivil beredskap, en befolkning som bor i landsdelen, og økt verdiskaping på land vi sikrer Norges posisjon i nord og stimulerer til positiv utvikling av en flott landsdel.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2010-02-02:
Representanten Ivar Kristiansen tar opp et svært aktuelt tema, som det også i framtiden vil være et stort fokus på. Det er vel liten tvil om at særlig USA og Russland har en strategisk geopolitikk, som Norge er en viktig del av, men som det kan synes som om vi ikke tar like alvorlig. Hvis man også ser for seg at Polhavet åpner seg, vil både Kina og Japan bidra til at Norge må endre sin nordområdestrategi. Hvor viktig er så Norge for våre omgivelser? Norge har råderett over store havområder som uten tvil har betydning for våre stormaktsomgivelser, havområder som er rike på både fisk og petroleum, noe som russerne setter inn i en maktpolitisk sammenheng. Havområdene våre kan sies å være et transportbånd for konflikter, og derfor er det svært viktig med en havrettsavtale. Også det faktum at man kan forvente seg en økt trafikk i seilingsleden, kanskje også en ny seilingsled, gjør at det vil være behov for tilstedeværelse. Når Sjtokman-feltet er klar for å produsere en eller annen gang i framtiden, vil det helt sikkert bli behov for økt beredskap. Havområdene våre og Arktis er sårbare miljøer, og beredskap og tilstedeværelse er nødvendig. Vi bør fortsette den gode dialogen som utenriksministeren allerede er i gang med, og samarbeide med Russland, for vi har i stor grad sammenfallende interesser. Det kan derfor ikke være noen tvil om at vi må ha muligheten til å beskytte våre havområder i nord. Hvis man ser globusen ovenfra, ser man hvor strategisk Norge egentlig er plassert, og hva vi har å beskytte. Derfor må vi ha kapasiteter som raskt kan komme til konfliktområder i nord, hvis det skulle bli nødvendig. Det har vært drøftet et nordisk forsvarssamarbeid i nord gjennom Stoltenberg-rapporten, men dette må komme som et supplement når vi som nasjon ikke lenger har muligheten til å beskytte våre egne områder. NATO kan nok til en viss grad hjelpe oss der oppe, men da trenger vi nok litt bedre samhandling med NATO nasjonalt sett. Nå kan det hende at utenriksministeren synes at jeg ser fanden på høylys dag, men det er heller ikke tvil om at Norges havområder i nord også er svært interessante områder for EU. Vi har allerede sett at enkelte fiskere i EU ikke bryr seg nevneverdig om hvem som har retten til hva. Vi kan altså ikke avskrive den territoriale konfliktmuligheten. Det er derfor interessant å høre hvilke planer utenriksministeren har, både når det gjelder den strategiske satsingen i nordområdene våre, noe han for så vidt svarte på i sitt hovedinnlegg, og også om han har tenkt på en mer geopolitisk strategi på lik linje med USA, Russland og EU. Områdene er viktige, og vi bør og skal være forberedt på at vi må kjempe om eierskapet til havområdene våre i nord i framtiden.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-02-02:
Takk til representanten Ivar Kristiansen, som har reist denne viktige saken til debatt her i Stortinget. Jeg merket meg at utenriksministeren viste til Svalbardtraktaten, til FNs havrettskonvensjon, til folkeretten generelt og til havområdene som er under norsk jurisdiksjon. Alt dette er veldig viktig. Det dreier seg om forvaltning av store havområder. Det dreier seg om avtaler internasjonalt. Men alt dette blir lite verdt hvis Norge ikke greier å opprettholde en beredskap og en tilstedeværelse i disse havområdene som det står respekt av. Vi snakker altså om havområder i størrelsesorden 2,5 millioner kvadratkilometer. For å illustrere: Hvis man legger sammen Frankrike og Tyskland og ganger med to, er det fremdeles litt igjen før størrelsen er lik de norske havområdene i nord. Utenriks- og forsvarskomiteen var nylig på besøk hos Forsvarets operative hovedkommando på Reitan i Bodø, og vi fikk klar beskjed om at det slett ikke er verken budsjetter eller utdannet personell til å bemanne de fem fregattene som Norge skal ha i fremtiden. Det er sant å si budsjetter og utdannet mannskap til å ha kanskje en og en halv fregatt døgnkontinuerlig operativ, altså én fregatt hele tiden og én til i deler av døgnet. Det betyr at vi ikke har fått noen strategi fra Regjeringen når det gjelder hvordan fregattene skal være operative for å kunne representere den tilstedeværelsen i disse havområdene som er nødvendig for at Norge skal kunne hevde sitt herredømme over det. Derfor savner jeg oppmerksomhet om dette fra Regjeringens side. Jeg savner interesse og entusiasme for å bygge opp til en militær tilstedeværelse fra norsk side som er tilstrekkelig til at Norge i fremtiden kan gjøre jobben sin i nordområdene. Når det gjelder tilstedeværelse, kan vi også snakke om folketallsutviklingen, som er en svært viktig sak representanten Ivar Kristiansen har tatt opp. Det er nemlig ikke slik som enkelte tror, at vi som holder til her i det som representanten Ellingsen kaller for Tjukk-Norge, mener at det er bra at Nord-Norges folketall utvikler seg i negativ retning. Det er en stor ulempe for hele Norge at ikke folketallsutviklingen har vært mer positiv enn den har vært i Nord-Norge i den senere tid. Representanten Helga Pedersen avlegger Fremskrittspartiet en visitt og sier at Fremskrittspartiet ikke greier å presentere noen strategi for å gjøre noe med dette annet enn å nedlegge Sametinget, redusere antall stortingsrepresentanter fra Nord-Norge og å nedlegge fylkestingene. Men det er altså ikke Sametinget og fylkestinget den nordnorske befolkningen lever av. De lever av et næringsliv som er konkurransedyktig, og som kan produsere varer og tjenester som kan selges i et åpent marked. Derfor er det viktig at Regjeringen presenterer en strategi for hvordan man kan gjøre det enklere å etablere næringsliv, modernisere det og videreutvikle det, slik at man kan utvikle Nord-Norge som en robust og økonomisk selvstendig region i fremtiden, så både næringsgrunnlaget og befolkningsutviklingen blir bedre enn i dag.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-02-02:
Eg vil takke ministeren for eit konstruktivt og positivt svar. Eg ser at vi har dei same tankane i forhold til linjenett på land som også ministeren har i forhold til kablar. Det er rett som ministeren påpeiker, som vi ser med NorNed-kabelen i dag, at det er utfordringar i forhold til kabelteknologi. Det gjer det også viktig å presse på for å få fram betre teknologi og større kapasitet. Europa diskuterer allereie supernett. The Guardian kunne 3. januar melde at ni land rundt Nordsjøen – Tyskland, Frankrike, Belgia, Nederland, Luxembourg, Danmark, Sverige, Irland og Storbritannia – møtest for å diskutere planar om å knyte deira fornybar energi-produksjon saman. Eit slikt nett, som består av tusenvis av kilometer med høgeffektive undersjøiske kablar til ein investeringskostnad på opp mot 250 milliardar kr, kunne møte ein av dei sterkaste kritikkane mot vindkraft og annan fornybar energi, nemlig at skiftande vêrtilhøve gjer det upåliteleg. Med eit supernett for elektrisk kraft vil kraftforsyninga kome frå det området på det europeiske kontinentet der vinden blæs, sola skin eller bølgjene bryt. Allereie til hausten planlegg dei ni landa å ha planane klare for å starte bygginga av eit høgspent kraftnett i løpet av dei komande ti åra. Det vil vere eit viktig verkemiddel for å møte EU sitt fornybarmål. Norsk vasskraft vil vere eit viktig batteri i eit slikt nettverk, sidan det er den einaste fornybare energikjelda der vi kan regulere produksjonen i høve til etterspurnaden. I periodar med høg produksjon frå annan fornybar energi i eit supernett kan vi pumpe vatn opp i magasina igjen for å bruke det i ny vasskraftproduksjon når etterspurnaden er høg. Eit supernett i Nordsjøen vil kunne vere eit første steg mot eit framtidig europeisk supernett. Eit slikt nett vil kunne utnytte solenergien i Sør-Europa, vindkraft i Nord-Europa og Vest-Europa og vasskraft i Skandinavia. Det er også viktig å bringe dette vidare til eit supernett langs norskekysten, og eg registrerer at ministeren også var inne på det i sitt svar. Då blir det svært positivt om vi kan vidareføre eit supernett i Nordsjøen til eit supernett langs norskekysten som kan fange opp vindkraft både til lands og til havs og vasskraft produsert inne på land. Det ville føre til at vi kunne ha eitt nett mot Europa. Det ville vere ein formidabel suksess. Eg meiner at vi allereie no bør vere med på å planleggje eit slikt nett, og ta med det i dei planane som skal lagast når det gjeld eit europeisk supernett.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-02-02:
Eg er glad for det som representanten Marthinsen seier, at dette kan vere innleiinga til ein ny æra. Eg er òg glad for at Høgre er med på å setje ein standard på ein inngang til ein ny æra. Vi er veldig glade for den responsen vi har fått, og den konstruktive debatten dette har vore. Noreg har store moglegheiter, og det er heilt avgjerande at vi viser handlekraft. Eit godt Høgre-uttrykk er: Hiv dykk i kalosjane! Det må vere ei oppfordring til ministeren, at her handlar det om å handle. Dette er eit utruleg viktig tema for Noreg som energinasjon, og som ein bidragsytar til Europa for at Europa skal nå sine klimamål, på same måten som dette vil gje formidable inntekter til Noreg i framtida dersom vi lykkast. Høgre vil presse på for at vi får fortgang i dette arbeidet. Høgre vil også presse på for at vi kan utvikle eit europeisk supernett også vidare nordover langs norskekysten. Eg håper at ministeren vil ta med seg dei tankane og ideane som ligg i det når han skal starte arbeidet med det europeiske supernettet. Eg er einig med Ketil Solvik-Olsen i at vi bør ha ei stortingsmelding som handsamar desse sakene. Det kunne veldig gjerne ha vore som ein del av ei energimelding, der vi faktisk kan sjå desse tinga i samanheng, og også sjå på kva moglegheiter vi har totalt sett for å utvikle Noreg som ein formidabel energileverandør til Europa. Statsråden nemner dei store utfordringane som gjeld nettutvikling på land. Det er klart at vi skal utvikle nettet på land. Vi er heilt avhengige av å ha eit godt nett som kan handtere både vasskraft-, småkraft- og vindkraftproduksjon. Det nettet må vi ha. Men eg ser at det kanskje kan vere ei moglegheit for nokre av dei spennande tankane som handlar om eit supernett på kysten. Kanskje går det an å tenkje litt lenger fram enn det som er gjort til no. Dei kraftlinjene som skal byggjast på Vestlandet, har ei tid på 50–60 år, og dei har enorme konsekvensar for mange nærmiljø. Eg er heilt einig i at vi ikkje skal kaste blår i auga på dei som kjempar mot desse linjene, men samtidig føler eg at vi skal vere så rettferdige at om det dukkar opp nye, gode idear, så må dei også takast med i planane. Eg ser også at det vil vere behov for å vurdere kabling på land i sterkare grad. Det gjeld også for lågare spenningar. I dag kablar ein på 22 kilovolt, men det er eit stort spenn mellom 22 kilovolt og opp til 420 kilovolt. Eg ser at for mange lokalmiljø ville det vere positivt om ein kunne vurdere kabling også på lågare nivå. Eg vil takke for ein god debatt. Dette blir eit spennande tema framover. Høgre ønskjer å vere pådrivar for å få på plass eit supernett både i Europa og i Noreg.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-02:
Jeg kan følge opp det samme sporet som representanten Lødemel gjør her, i forhold til en konstruktiv inngang rundt spørsmålet. Det er ikke tvil om behovet for fokus på at økt produksjon av fornybar energi krever nett. Det er en nødvendig debatt å ta, og det er et nødvendig fokus å ha, for det kan nok ofte bli framstilt som at en er veldig opptatt av å få fram energien, men er lite interessert i å ta konsekvensene og – i litt overført betydning – kostnadene ved det. Slik sett mener jeg at når det gjelder klimakampen og de forpliktelsene som EU-landene tar på seg i forbindelse med den utviklinga av fornybar energi som vi skal ha i Norge framover, er nettopp nettspørsmålet det store spørsmålet som i størst grad vil avgjøre om vi lykkes. Vi har ikke gjort jobben vår i Norge med å bygge nett de siste tiåra. Vi har sett prisforskjeller på strøm i Norge som vi ikke burde ha, fordi nettet er for dårlig. Vi ser at vi har et produksjonspotensial i framtida som også vil være krevende å realisere, hvis vi ikke får et bedre nivå på nettet. Slik sett følger jeg veldig inngangen som representanten har her; nettutbygging er viktig. Så vil jeg samtidig bare gjenta meg sjøl litt på det jeg sa i mitt forrige innlegg, at vi ikke drar denne debatten til havs, i den forstand at vi gir inntrykk av at sjøkabler, supernett eller hva vi kaller det, kan bety at vi slipper unna vanskelige debatter i Norge om nettutbygging for øvrig. Det vil ikke være slik at en ved å legge en plan for et supernett eller en nettutvikling for øvrig til havs, kommer bort ifra at også nettutvikling på land vil være en del av denne problemstillinga. Så tar representanten opp forholdet rundt norske vannkraftmagasiner og vindkraftutbygginga i Europa. Også der mener jeg at den inngangen som representanten har, er en konstruktiv inngang for å se på hvilke muligheter vi har til å bruke norsk reguleringsevne i et framtidig europeisk nett. Det er ikke tvil om at det blir mye vindkraft til overs på tider av døgnet – og kanskje også på tider av året – når forbruket er lavt. Det vil være dårlig klimapolitikk. Det vil også være dårlig økonomi i å la den kraften stå unyttet, kanskje en i ytterste konsekvens må stenge vindmøller fordi det ikke er noe behov for kraften. Da har vi en mulighet til å bruke norske vannmagasiner til å bufre i forhold til det. Så her ligger det mange store muligheter. Nett kommer til å bli en hovedsak når det gjelder fornybar energi-produksjon framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-02-02:
Hadde jeg villet misforstå det siste innlegget, hadde jeg kunnet tolke det som at det var i dag denne prosessen startet, at det var i dag denne debatten for første gang ble løftet fram. Jeg tror vi er enige om at dette er en debatt som har pågått en stund, og som vi ser at vi også er godt inne i. Jeg mener at konklusjonen både på saken som sådan og debatten i dag er at diskusjonen om supernett, eller hva vi kaller det, til havs kontra ordinær nettutbygging i Norge er veldig lik den debatten vi har om offshorevind kontra vindutbygging for øvrig. Der ser vi at for å få resultater på relativt kort sikt, og litt utover det, er det de landbaserte løsningene som vil gi ny produksjon. Så har vi offshorevind der framme, som det store i framtida, som virkelig kommer til å bety mye i forhold til energiproduksjonen i Norge og eksporten av energi fra Norge, men som altså ligger noe lenger framme. Diskusjonen om nett mener jeg er veldig parallell. Når det gjelder å løse de utfordringene vi nå har på nettsiden, kan vi ikke løfte oss ut av de konkrete diskusjonene om linjeføring i Norge. Det kommer det til å bli mange diskusjoner om framover, ikke minst relatert til det som representanten Lødemel sjøl tok opp: Statnetts utviklingsplan, som jo har et betydelig investeringspotensial i seg, og som i praksis dekker hele landet, når en nå ser at linjen fra Balsfjord til Hammerfest også er løftet fram igjen. Det er de konkrete problemstillingene som vi kommer til å måtte forholde oss til i forhold til dagens situasjon. Men samtidig som vi gjør det, skal vi diskutere det som jeg oppfattet ligger i representanten Lødemels interpellasjon: hvordan vi kobler sammen offshorevind og oljeinstallasjoner, hvordan vi håndterer kraftutveksling basert på norske vannkraftmagasiner, vindmøller i andre land som ikke produserer hele døgnet, hvilke vindmøller som produserer med ulik hastighet, ulik produksjon i ulike deler av Europa til samme tid – hvordan dette kan knyttes sammen. Disse spørsmålene hører naturlig hjemme i det, og det er en debatt som er i gang relatert til mange eksempler som har kommet fra talerstolen her i dag, og som vi ønsker å være en del av, og som bl.a. dagens underskriving er et tydelig signal om fra Regjeringa.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret, og det er jo bra med det som blir fulgt opp. Det ble ikke noen kommentar til den situasjonen som er rundt om i landet, og som er kartlagt. Men jeg håper statsråden kan ta opp det senere, for vi har fortsatt betydelige utfordringer når det gjelder å sikre kvalitet i alle ledd. At det må etableres et mer systematisk og kontinuerlig kvalitetsarbeid viser ikke minst saken ved Kongsberg sykehus, som statsråden var inne på. En god grunnbemanning, kompetanse og kontinuitet er avgjørende for å sikre kvaliteten på tilbudet, i tillegg til stabile og robuste fagmiljøer. Det må bli fortgang i å få utviklet nye kvalitetsindikatorer, og de må gjøres offentlig for brukere, helsepersonell og myndigheter, slik at vi får en åpenhet rundt resultatene. Jeg har forståelse for at en del av de tiltakene som Stortinget vedtok i fjor, kan ta litt tid – retningslinjer og en del sånne ting. Men det som kan gjøres raskt for å sikre kvaliteten, er å øke grunnbemanningen og i alle fall ikke kutte. Det er nødvendig for å skape sterke og robuste fagmiljøer. Men nå ser vi altså at det kuttes i stillingene ved nesten samtlige fødeinstitusjoner i hele landet, og fødselstallet øker. Da skal det ikke mye fantasi til for å forstå at tilbudet blir forringet. Og når jordmødre sier til meg at de ikke engang har tid til å sette seg ned og skrive avviksmeldinger, som er en så viktig del av kvalitetsarbeidet og den faglige utviklingen på fødeavdelingene, mener jeg det er svært alvorlig. Fødende kvinner kan ikke vente til det blir en ledig fødselshjelper. En fødsel er øyeblikkelig hjelp. Det skjer hele døgnet, året rundt. Det går ikke an å effektivisere en fødsel ved at kvinnen skal føde fortere. En for lav bemanning kan føre til komplikasjoner, mer overvåking, og, som vi har sett, i verste fall dødsfall og skader. Ansatte er alvorlig bekymret for mor og barns helse, og de er bekymret for sin egen arbeidssituasjon. Statsråden var inne på at det nå snart er sommerferie. For helseforetakene må man allerede nå planlegge sommerferieavviklingen. Med utgangspunkt i redusert bemanning, og når vi vet at det fødes flest barn i juni, juli og august, kan det bli en svært krevende situasjon for fødeavdelingene. Så nå håper jeg virkelig at statsråden tar opp med de regionale helseforetakene at den situasjonen som nå utvikler seg, med økonomisk motiverte endringer, nedskjæringer, ikke kan aksepteres. Vi kan ikke leve med en fødselsomsorg som fører til komplikasjoner og i verste fall alvorlige skader på barn og død.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-02-02:
Jeg vil takke for en god og engasjert debatt. Dette er et område som alle er opptatt av. Jeg har merket meg at statsråden sier at hun har fulgt opp overfor de regionale helseforetakene og vært tydelig på Stortingets enstemmige vedtak om at det ikke skal foretas økonomisk motiverte endringer ved fødeavdelingene som fører til et dårligere tilbud. Det samme gjelder også sommerstengninger. Men til tross for dette kutter omtrent samtlige fødeavdelinger i landet altså i bemanningen, samtidig som fødselstallene stiger. Jeg skal personlig sørge for at statsråden får denne kartleggingen som Den norske jordmorforeningen – fagfolk og tillitsvalgte – har gjort av situasjonen. Vi kan rett og slett ikke leve med at det blir dårligere bemanning mens fødselstallene stiger – at vi får en dårligere kvalitet. Bemanning er jo et kjernepunkt når det gjelder å sikre bedre kvalitet og en faglig god og forsvarlig fødselsomsorg. Det er spesielt fødselsomsorgen som er det mest sårbare. Statsråden sa at kvalitetsarbeidet er lovpålagt. Det vil med andre ord si at når fagfolk ikke har tid til å skrive avviksmeldinger, ikke har tid til å gå igjennom uheldige hendelser og ikke har tid til å få faglig påfyll og faglig utvikling, er det et lovbrudd. Hva vil statsråden gjøre med det? Hvis vi skal klare å få en bedre omsorg, er det altså to ting som er viktige nå, og som vi kan gjøre raskt for å bedre kvaliteten. Det er å sørge for at nedbemanningen stopper opp og at man øker grunnbemanningen, og det er å sikre at det blir nok tid til å gjøre det helt nødvendige kvalitetsarbeidet. Som sagt er det dét som kan gjøres raskt, de andre tingene får komme etter hvert. Men man må iallfall stoppe den nedbemanningen som foregår rundt omkring. Det er ikke nok å si at en skal følge med. Her viser det seg at de regionale helseforetakene svikter totalt når det gjelder å følge opp både Stortingets vedtak og pålegg fra helseministeren om at det ikke skal foretas økonomisk motiverte endringer. Likevel skjer det. Da er det helseministeren som har ansvar for å ta tak i det – ikke bare skrive det i oppdragsdokumenter, men faktisk følge med fra uke til uke på hva som skjer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Som jeg sa i innlegget mitt, ble resultatet av behandlingen av meldingen i Stortinget også fulgt opp overfor de regionale helseforetakene. Det er også et arbeid som vi har fokus på i Helse- og omsorgsdepartementet. Jeg er veldig enig med interpellanten i at kvalitet og kvalitetsforbedrende arbeid er nødvendig, både for å opprettholde kvaliteten i fødetilbudet og også for å høyne kvaliteten, som alltid er en målsetting for å unngå at episoder som ikke er ønsket, skjer. Kvalitetsarbeidet er lovpålagt, særlig gjennom forskrift om internkontroll. Innenfor fødselsomsorgen kan de største gevinstene innkasseres ved en målrettet satsing på kvalitetsheving ved de store fødeavdelingene, der de aller fleste fødslene skjer. Samtidig har – og det skal man ikke legge skjule på – de små fødeavdelingene særskilte kvalitetsutfordringer knyttet til rekruttering av fagpersonell, vikarbruk og lavt pasientvolum. Dette er derfor en situasjon som på kvalitetssiden må følges nøye, og som jeg kommer til å følge nøye opp. Samtidig vil jeg si at det er veldig mye positivt som har skjedd i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen. Ikke minst samordningen og utnyttingen av ressurser, særlig jordmorressursene, mellom kommunene og helseforetakene er positiv. Ikke minst vil jeg si at for de kvinnene som bor ute i distriktene, langt fra sykehus, er følgetjenesten svært viktig. Det er absolutt en tjeneste som vil høyne kvaliteten i dette totale tilbudet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Når det gjelder styringen med helseforetakene, er det faktisk slik at vi styrer gjennom oppdragsdokument og gjennom foretaksmøter. Oppdragsdokumentet ble – og jeg tror det faktisk var for første gang – sendt før året begynte, altså i desember. I romjulen ble det sendt til foretakene, og foretaksmøtene ble avholdt i forrige uke. Det er den oppfølgingen jeg har hatt med tanke på det som er gjort, bl.a. omleggingen av følgetjenesten som skjer fra 1. januar, og som foretakene har ansvar for. Jeg sa i innlegget mitt at de regionale helseforetakene hadde frist til 1. juli i år med å utarbeide flerårige, helhetlige og lokalt tilpassede planer for fødetilbudet i regionen. Det er selvfølgelig også et arbeid som vil bli fulgt opp. Og som sagt, fristen for å ha gjort dette er 1. juli i år. I budsjettet for 2011 skal vi legge frem en egen omtale av dette med kvalitet og kapasitet i jordmortjenesten. Det nevnte jeg også, men jeg ønsker å gjenta det her. Så til sommerstengte fødeavdelinger, som flere har vært inne på. Det er et tema som stadig kommer tilbake; det kommer tilbake like sikkert som sommeren kommer. Det skal ikke være – jeg presiserer det gjerne en gang til – økonomi som er førende for sommerstengte fødeavdelinger. Men jeg tror at vi må ta inn over oss at skal man klare å avvikle en lovpålagt ferie, er det ikke til å unngå at man noen steder må redusere bemanningen eller stenge. Likevel skal det tilbudet som skal gis, hvis det er åpent, være forsvarlig. Totalt sett må det være en forsvarlighet i tilbudet i et område. Samtidig vil jeg si at vi har hatt en veldig trist sak på Kongsberg, som også viser hvor viktig det er at vi klarer å ha fokus og holde oppe kvaliteten på fødetilbudet. Det er en stor utfordring, særlig når man skal avvikle ferie der det er redusert bemanning i perioder. Representanten Sjøli var inne på informasjon til de fødende og transport i forhold til helseforetakene. Transporten og følgetjenesten synes jeg i hvert fall er et mye bedre tilbud – det burde være det også – som gir ekstra trygghet til den fødende. Representanten Toppe nevnte foretaksmodellen og økonomi. Uansett hvor godt tilbud man vil ha, er det jo ikke slik at man kan frikoble alt helt fra økonomi. Men det skal ikke være økonomisk motiverte nedskjæringer før 1. juli i år. Jeg skal i hvert fall love å følge nøye med på det som ble sagt her om bemanning i forhold til de regionale helseforetakene og oppfølgingen av det – jeg skal ta det opp både med de regionale helseforetakene og med Helsetilsynet.