Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-12:
Det er bra og nødvendig at vi har en debatt om tiltak mot utbredelsen av antibiotikaresistens i Norge, og jeg takker både Senterpartiet og andre partier for å ha tatt opp denne debatten. Det er også nødvendig med en handlingsplan for å øke kunnskapen om hva som påvirker spredning av resistente bakterier, både i landbruket og i humanmedisinen. Men De Grønne er bekymret for at det en driver med nå, har for mye karakter av å nøye seg med symbolbehandling dersom en ikke også ser på sammenhengen mellom resistensutbredelse og den generelle utviklingen som det nå legges opp til i landbruket. Utviklingen i landbruket går nå i retning av økt intensivering og økt spesialisering. Produksjonen av fôr, avl og husdyrprodukter er ofte adskilt, og det gjør en utstrakt utveksling av fôr og dyr nødvendig. Færre og større bruk, med høy dyretetthet og intensive raser, særlig innenfor gris og kylling, gjør at antibiotika og annen medisinering kan bli mer nødvendig. Kombinasjonen av større, intensiverte og spesialiserte enheter med utstrakt utveksling av fôr og dyr gjør risikoen for smitte og konsekvensene av smitte større. En slik utvikling går ut over dyra, og det representerer også et potensielt problem for folkehelsa. Det påstås at utviklingen er nødvendig fordi forbrukerne vil ha billig mat. Det er å skyve forbrukerne foran seg i matpolitikken. Sannheten er at forbrukerne forutsetter at maten er trygg i Norge. De forventer å kunne velge en kyllingmiddag uten å ha måttet sette seg inn i hvordan antibiotikaresistente bakterier skal behandles på kjøkkenbenken. Prisfokuset er skapt i veldig stor grad av reklamekampanjer og i mindre grad av folks lommebok. Hvorfor setter vi ikke spørsmålstegn ved påstanden om at forbrukerne er mest opptatt av pris og billig mat når forbrukerforskning viser at folks holdninger fokuserer på noe helt annet, eller i alle fall er langt mer sammensatt. Kylling er det tydeligste eksemplet hvor vi ikke engang har egne avls- og foreldredyr i Norge og er helt prisgitt et skotsk selskap som baserer seg på helt andre regler for bruk av antibiotika. Halvparten av kyllingkjøttet på det norske marked inneholder altså resistente bakterier, og vi kan ikke utelukke at bruken av koksidiostatika i kyllingfôret kan påvirke resistensutbredelsen. Dette er medisin som gis rutinemessig til kylling i dag på grunn av den intensive produksjonen med hurtig vekst og høy dyretetthet, og det er en situasjon som biologisk sett skaper fare for sykdom hos fuglene i økende grad. Den alvorlige situasjonen i kyllingnæringen er grunnen til at Miljøpartiet De Grønne i dag foreslår at regjeringen vurderer muligheten for utviklingen av en egen norsk eller fellesskandinavisk kyllingrase. Dette er ikke noe som kan stables på beina i løpet av et år, men det er et tiltak som er fullt realistisk, og som bør vurderes. En slik rase kan være basert på arvemateriale fra utlandet, men den bør være en avlslinje som vi har kontroll på, og som er mer robust og kan gi et bedre liv for dyra enn det dagens broilerrase – og særlig foreldregenerasjonen i dagens broilerrase – har. De Grønne støtter forslaget fra Senterpartiet om å stanse doblingen av konsesjoner i fjørfeproduksjonen som er innført uten at konsekvensene for mattrygghet er utredet på forhånd. Vi mener denne produksjonen dessuten står i motsetning til et husdyrhold basert på norske ressurser, dvs. mest mulig grovfôrbasert landbruk. Vi trenger en handlingsplan, men vi trenger også å se kritisk på stordriftsparadigmet og intensiveringen av landbruket, som har mest mulig, fortest mulig, billigst mulig mat som mål. Vi foreslår derfor også at det gjøres en vurdering av konsekvensene for mattryggheten i Norge av en utvikling i landbruket med økt intensivering og spesialisering der utveksling av fôr og dyremateriale øker. Jeg tar med dette opp De Grønnes to forslag: om å utrede konsekvensene av økt intensivering og spesialisering og om å be regjeringen vurdere utviklingen av en egen norsk eller fellesskandinavisk kyllingrase.