Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-06-18:
Revidert nasjonalbudsjett er en kombinasjon av revidering av statsbudsjettet for 2010 og drøfting av ny kunnskap det siste drøye halve året, trekke lærdom av det og prioritere statens økonomiske ressurser framover. Det er økte inntekter og reduserte utgifter i revidert. Det er redusert bruk av oljepenger med 19 mrd. kr. Situasjonen i Norge er svært positiv. Vi har en særnorsk lav arbeidsledighet, noe som vi må glede oss sterkt over. Samtidig er det et økende press i retning av større lønns- og inntektsforskjeller mellom folk, og det er mange som nevner stadig oftere at det skal sterk rygg til for å bære gode dager. Revidert nasjonalbudsjett peker spesielt på endringer økonomisk, på mer penger til opprustning av jernbane og vei og økte arbeidsmarkedstiltak, slik at ledige og folk med nedsatt arbeidsevne kan få større arbeidserfaring, eksempelvis gjennom tidsbegrensede lønnstilskudd. Det gir sjølrespekt, det gir mestring, og det gir sjøltillit. Videre er det korrigert på avfallssida ved at sluttbehandlingsavgiften er tatt bort, slik at en kan få en bedre konkurransesituasjon overfor svenske avfallsforbrenningsanlegg, og verftsnæringa har fått den nødvendige påaktelse med tanke på de krevende utfordringer den står overfor. Det er en endret økonomisk situasjon for Norge. Våre særegne positive inntektsstrømmer fra olje- og gassinntekter endres raskere enn det vi har tatt inn over oss. De siste regnskapstallene, statsregnskapet for 2009, viste at det samlede overskuddet fra 2008 til 2009 var redusert med 232 mrd. kr. Det oljekorrigerte underskuddet var økt med 85 mrd. kr, og netto kontantstrøm fra petroleumsvirksomheten var 136 mrd. kr mindre. Det er langt større økonomiske endringer enn det vi har tatt inn over oss, og vi må forstå at vi er på vei ut av en olje- og gassepoke, sjøl om den vil vare mange år til. EU-land er våre viktigste handelspartnere. Vi har en økonomisk union med felles sentralbank og felles rente, og land med svært ulike økonomiske forhold er nå inne i svært vanskelige situasjoner. Felles valuta og rente medvirker sterkt til store økonomiske problemer, og vi ser nå tiltak for å rette opp innenfor dette systemet, som gir grunnlag for stor sosial uro. Det er urovekkende – ja, farlig. Det arbeides i retning av en politisk union, for over tid er det ikke mulig å ha en økonomisk union uten en politisk union, med unionens rett til beskatning av personer og selskaper innenfor unionens område. Problemet er imidlertid at det neppe er demokratisk støtte for en slik politisk union. Den internasjonale debatten i dag går stadig sterkere i retning av å regulere finansmarkedene. På 1990-tallet hadde vi en diskusjon om Tobin-skatt, skatt på finanstransaksjoner. Det var et forutseende forslag, men det var ikke grunnlag for det på den tid, for da var det en annen politisk kultur. Nå, imidlertid, er det oppslutning om finanstransaksjonsskatter i stadig nye kretser. Det vil medvirke til tre ting: å stabilisere finansmarkedene, skaffe inntekter og sikre en bedre fordeling av skattebyrden. Revidert nasjonalbudsjett viser reduserte anslag for inntekter fra olje og gass i åra framover, og inntektene i regnskapstallene er lavere enn det er budsjettert for, så det er et viktig område som vi må ha aktsomhet for. Det er behov for en sterkere omstilling i næringslivet framover i retning av grønn industri. Vi trenger lengre næringskjeder ved foredling av fornybare naturressurser. Vi har lang historisk kompetanse og nødvendig finansiell styrke. Vi trenger et samspill mellom privat og offentlig kapital for å sikre det. I statsbudsjettet framover vil nøkkelordet være prioritering. En må prioritere ved å bremse på utgifter, og en må prioritere satsingsområder som krever større innsats. Våre viktigste handelspartnere i Europa, Storbritannia, Tyskland og Sverige, heller i dag til å sette opp skatter og avgifter. Det er altså et betydelig mindre internasjonalt press i retning av reduksjon av skatter og avgifter. Det er en viktig utfordring for Norge at vi satser i en retning, slik at vi tar de nødvendige internasjonale hensyn. Vi må satse på produksjonslivet og regulere finanssektoren, slik at den kan fylle sin rolle, nemlig som stillas rundt byggverket, som skal være et sterkere produksjonsliv, samtidig som vi øker innsatsen for å sikre jambyrdige økonomiske forhold blant folk flest. Det har vært et av særmerkene for Norge, og det må det også være framover.