Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-05:
Denne saken handler om å bedre kommunenes forutsetninger for å tilby tilstrekkelig mange boliger med heldøgns omsorgstilbud og sykehjemsplasser. Jeg vil i det videre benytte begrepet omsorgsplasser om slike boliger og plasser for enkelhets skyld. I proposisjonen foreslår regjeringen å øke tilskuddssatsene til omsorgsplasser med tilbakevirkende kraft, slik det ble varslet i Prop 29 S for 2010–2011. Som et ledd i komiteens behandling av saken ble det avholdt en åpen høring 15. februar 2011 med deltakelse fra flere organisasjoner. Det er en samlet komité, med unntak av Fremskrittspartiet, som står bak komiteens tilråding til vedtak. Tilskuddet til omsorgsboliger ble innført for å hjelpe kommunene med det løftet det kan være å investere i et stort antall omsorgsboliger. Investeringstilskuddet er et sentralt virkemiddel for å nå målet i Omsorgsplan 2015. Tiltaket har også vært viktig for kommunene. Siden 2008 har det vært gitt tilsagn til i alt 4 047 plasser, men i løpet av 2010 falt søknadsmengden betydelig, og alle midlene innenfor rammen er ikke blitt brukt. Regjeringen har en ambisiøs målsetting om å skape 12 000 omsorgsplasser. For å nå denne målsettingen må kommunene få rammer og forutsetninger som gjør dette mulig. Fylkesmennenes oppgave med å prioritere hvilke kommuner som skal få tilskudd, er avviklet med virkning fra 2011 gjennom Prop. 1 S for 2010–2011. Samtidig ble også fordelingen av rammer mellom regioner og fylker opphevet. Den foreslåtte endringen i tilskuddssatser går i 2011 fra 666 600 kr til 888 800 kr, eller en økning i tilskuddsandelen fra 30 pst. til 40 pst. av kostnadene for sykehjemsplasser. Tilsvarende foreslås det en 10 prosentpoengs økning for boliger med heldøgns omsorgstilbud. Mange kommuner har tradisjon for å samarbeide med boligbyggelag eller andre ideelle aktører for å tilby omsorgsplasser. Det er derfor gjort en gjennomgang av reglene for videretildeling av tilskuddet fra kommunene til slike nonprofit aktører. Siden gjennomgangen viser at det er umulig å vurdere på forhånd hvem som kan få tilskuddet uten at reglene om statsstøtte blir brutt, er kommunene i praksis avskåret fra å samarbeide med andre aktører i dag. For å bøte på dette foreslår regjeringen å endre på reglene, slik at tilskuddet blir utbetalt til kommunen, og adgangen til videretildeling faller bort. Forutsetningen for utbetaling til kommunen når plassene er ferdige, er at plassene har heldøgns omsorgstilbud, at det foreligger demenstilpasning og universell utforming. I tillegg må kommunene sikre seg en tinglyst disposisjonsrett i 30 år, mot 20 år i dag. Kommunene i Norge forvalter i dag over 18,5 millioner kvadratmeter formålsbygg. Sektoren er en av landets største eiendomsforvaltere og har de beste forutsetninger for å kunne forvalte bygg på en god måte. Det er derfor grunnlag for å peke på at det å gi kommunene fleksible rammer som sikrer gode velferdstilbud for innbyggerne, er viktig hvis vi skal nå de ambisiøse målene. Endringene skal sikre at kommunene kan samarbeide med ideelle organisasjoner og boligbyggelag uten å bryte reglene om statsstøtte. Den regnskapsmessige verdien av et bygg avskrives over 30 år i dette tilfellet. Det er likevel grunn til å peke på at bygg kan ha en realverdi i form av enten bruksverdi, en teknisk verdi eller en tomteverdi også etter 30 år. Rådhuset i Bodø, f.eks., som har stått i 50 år til neste år, har definitivt en verdi, selv om det i regnskapet oftest framstår som en utgiftspost. For mange av lokalpolitikerne vil det, som for flertallet, være åpenbart at kommunen i mange tilfeller vil være den mest hensiktsmessige eieren av byggene som velferdstjenestene skal ytes i. Det er ikke et mål at flest mulig skal bo på sykehjem i Norge. Tvert imot må det være et mål at færrest mulig bor i omsorgsboliger med heldøgns tilbud eller på sykehjem. Målet må være å gjøre det mulig for flest mulig å bo i sitt eget hjem så lenge som mulig. Men for dem som trenger det, skal det være tilbud om omsorgsboliger, og de endringer som foreslås i denne saken, er et viktig steg for å lykkes med det. Like viktig er kanskje Samhandlingsreformen og det fokuset på forebyggende tiltak som ligger der. Hvis flere kan være friskere lenger, vil det være det aller beste tiltaket for å gi tilbud om nok omsorgsboliger. I kjølvannet av Samhandlingsreformen mener jeg det vil være grunnlag for å diskutere hvordan vi kan bidra i den andre enden av skalaen. Hvordan kan vi sikre at tiltakene, fra mindre tilpasninger i hjemmet til større ombygginger, kan gjøres, slik at flere kan bo lenger i sin egen bolig? Det får vi komme til ved neste korsvei. Med dette anbefaler jeg komiteens tilråding.