Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-10:
Diskrimineringslovenes formål er likeverd, like muligheter og rettigheter, lik tilgjengelighet og tilrettelegging der det trengs – kort sagt, likestilling i alt hva det begrepet måtte innebære. God og klar lovgivning er selvsagt, først og fremst med tanke på dem loven skal beskytte, men ikke minst også som et signal på hva vårt samfunn representerer. Det at vi har tydelig lovgivning, forteller om et samfunn som bygges på de verdiene som handler om at diskriminering i enhver sammenheng og fordomsfullhet – som gjerne følger det – er spøkelser som kan ligge skjult lenge, og som plutselig kan vise seg når gitte situasjoner oppstår. Ikke minst gjelder dette holdninger knyttet til etnisitet eller religion. Det er av stor og selvstendig verdi at et samlet politisk miljø i Norge har så entydig holdning til dette. Bygging av et tolerant samfunn gjøres ikke med lovene alene, men handler også om de debattene som skjer i det offentlige rom – samtalene på arbeidsplassene, i familien, i skolen, kort sagt alle fellesskap som utgjør vårt samfunn. De foreslåtte lovendringene er, slik Høyre ser det, i all vesentlighet skritt i riktig retning. Høyre støtter således intensjonene og den oppryddingen som er gjort, selv om vi i utgangspunktet hadde ønsket oss et annet hovedgrep om denne lovgivningen. Vi støtter selvsagt de fremskrittene som nå gjøres med tanke på diskriminering basert på legning, og vi er kjempeglad for at dette nå kommer på plass. Men vi merker oss også at de organisasjonene som er involvert, like gjerne hadde sett en felles generell, overordnet lovgivning. Med Høyres øyne skal ingen form for diskriminering tolereres. Det ene diskrimineringsgrunnlaget er slik sett ikke viktigere enn det andre. Det at noen grunnlag, eksempelvis diskriminering på grunnlag av kjønn, religion eller etnisitet, er mer utbredt og mer synlig, skal ikke bety at andre diskrimineringsgrunnlag er dårligere eller skal ha et dårligere vern – for ikke å si intet vern, som nå dessverre er tilfellet i en del sammenhenger. Hva som er et diskrimineringsgrunnlag, vil kunne variere, og som lovgiver er det vanskelig å kunne forutse alle de sammenhengene der dette vernet egentlig er nødvendig. Vi har behov for en generell, overordnet lovgivning som gir vern mot diskriminering. Med dette som utgangspunkt hadde Høyre ønsket seg en annen inngang i lovrevisjonen, og med støtte i Diskrimineringslovutvalgets utredning og mange av høringsinstansene som der gjorde seg gjeldende, mener Høyre det ville være riktig å utarbeide en samlet lov som også rommet et generelt forbud mot diskriminering. Vi merker oss i denne sammenheng at regjeringen selv i proposisjonen påpeker at én felles lov ville gitt rettstekniske forbedringer, bedre vern mot sammensatt diskriminering og – ikke minst – en tydeligere signaleffekt. Argumentet mot en samlet lov er at det ville gi uklare signaler om hva som skal oppfattes, bl.a. til landets arbeidsgivere. Høyres holdning er klar: Det som omfattes, skal være diskriminering i sin alminnelighet. Jeg tror de som diskriminerer, vet når det skjer. Vår tillitt til arbeidsgiverne er som kjent stor. Vi tror ingen arbeidsplass er tjent med diskriminering av noen art. Vi tror heller ikke det vil by på store problemer om domstolene må forholde seg til en åpen definisjon og gjennom rettspraksis gi innholdet av hva det skal være. Dette har vært en diskusjon gjennom mange år, og Høyre har tidligere også fremmet forslag om en lov med en universell tilnærming. Som tidligere fremmer vi også ved denne korsvei forslag om dette. Vi ser utviklingen går vår vei, men er litt overrasket over at regjeringen ikke følger opp på samme måte. Som politikere møter vi ofte pressgrupper som ønsker særlig oppmerksomhet om sine saker og vinklinger. Kanskje nettopp i diskrimineringssammenheng er det viktig å ta med dem som ikke har noen stemme, og som ikke gjør seg gjeldene opp mot politikerne, og sørge for at deres plass er sikret også i denne sammenheng. Min magefølelse er dessverre at det ikke er tilfellet.