Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
I sommer gikk forrige taler, Christian Tybring-Gjedde, som leder for Fremskrittspartiet i Oslo fullstendig av skaftet i angrep på dem av oss som mener at mangfold er bra, inklusiv det store flertall av Norges befolkning, ikke minst Oslos befolkning, som er for et sånt samfunn. Han hylte opp som forsvarer for norsk kultur, som han mente var truet, uten å klare å forklare hvem det var som truet, eller hva norsk kultur er, og enda mindre hva slags verdier vi skal basere det norske samfunn på. Så la meg få prøve å si noe om hva slags verdier jeg mener vi bør basere det norske samfunn på. Jeg mener vi skal basere det norske samfunn på demokrati og menneskerettigheter, likestilling og sosial utjevning. La meg si det sånn: Den mest fundamentale av alle rettigheter er retten til liv. Så når Christian Tybring-Gjedde og Fremskrittspartiet retter et knallhardt angrep på asylinstituttet og muligheten som flyktninger har til å søke om beskyttelse i Norge, retter de også et grunnleggende angrep på en av de mest fundamentale menneskerettighetene, for retten til liv er det aller, aller viktigste. Hvis de ikke respekterer EUs rettigheter og Europas konvensjoner om retten til ikke å bli sendt tilbake til et land dersom livet er truet der, eller dersom landet ikke kan garantere beskyttelse mot tortur eller umenneskelig behandling, er altså ikke Christian Tybring-Gjedde og Fremskrittspartiet forsvarere av grunnleggende menneskerettigheter. Det mener jeg vi skal basere det norske samfunn på. Heller ikke på likestillingsfeltet har Fremskrittspartiet noen gloriøs historie. De har vært imot kvotering av kvinner til styrer, de har vært imot å utvide pappapermordningen og lover å avskaffe den i det øyeblikket det skulle skje at de kom til makten sammen med Høyre. De har vært imot likestillingsombudet, og de har saktens vært imot et av de viktigste likestillingsgrepene vi har gjort, nemlig å sørge for å få til gratis kjernetid i barnehagene rundt omkring i stadig flere deler av landet, i Oslo og andre steder, noe som har sikret at minoritetsbarn får de samme mulighetene som barn av flertallet har. På den måten sikrer vi like muligheter og utjevning. Dette er integreringspolitikk og likestillingspolitikk. Det siste er sosial utjevning. La meg nevne en av de flotteste tingene ved Norge. Det er tilliten mellom norske folk. I Norge sier 60 pst. at andre mennesker, andre nordmenn, andre folk som bor i Norge, har de tillit til. Det er bra folk. I Storbritannia var det sånn – fram til 1979, da Margaret Thatcher kom til makten. Fra Margaret Thatcher kom til makten og framover, har tilliten mellom folk i Storbritannia sunket fra 60 pst. ned mot 30 pst. Da merker vi oss at det er sterke tilhengere av Margaret Thatcher i Fremskrittspartiet. Siv Jensen har henne som sitt forbilde. Oslo er kroneksempelet på hvordan mange år med Høyre og Fremskrittspartiet fører til store sosiale forskjeller. Ingen by har større levealdersforskjeller. På Vinderen i Oslo lever folk tolv år lenger enn det de gjør på Sagene. De lever tolv år lenger enn det de gjør på Sagene, som er en av bydelene som har størst antall kommunale boliger. Kommunen selger unna kommunale boliger samtidig som antallet bostedsløse øker. Jeg vil gjerne si til Kristelig Folkeparti, som klager på at regjeringen har ansvaret for økt bostedsløshet: Hør! Det er i Oslo og Bergen at antallet bostedsløse øker mest. Der styrer høyrepartiene, støttet av Kristelig Folkeparti. Det er politikken til høyresiden. I tillegg er det den byen som har flest fattige barn. I min bydel vokser fire av ti barn opp i familier som ligger under det som er lavinntektsgrensen i Norge. De er fattige. Åtte av ti av de barna har minoritetsbakgrunn. Den byen, det eksperimentet, som Høyre og Fremskrittspartiet har styrt i en årrekke, er den byen i landet som har de største forskjellene mellom rike og fattige, og er dermed også den byen som har de største utfordringene knyttet til å sørge for integrering på en god måte. For det er en ting som det er veldig viktig å få sagt: Sosial ulikhet er gift for ethvert samfunn. Denne giften er selve kjernen i politikken til Høyre og Fremskrittspartiet. Christian Tybring-Gjedde er en farlig mann fordi han leder et parti – Fremskrittspartiet i Oslo – som, sammen med Michael Tetzschners Høyre, styrer denne byen mot økte forskjeller. Christian Tybring-Gjedde og Michael Tetzschner er omtrent like opptatt av integreringspolitikk som oljeselskapene er av miljø eller Siv Jensen er av menneskeskapte klimaendringer. Fri oss fra disse Margaret Thatchers og Ronald Reagans disipler. Måtte de aldri få slippe løs på det norske folk!