Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-27:
Det kunne vært fristende å starte med å si at etter å ha hørt på statsråd Andersen, kan vi alle gå hjem og sove søtt, for krisen er avlyst. En annen ting som fascinerte meg i statsrådens beskrivelse av virkeligheten, var den fantastiske tiltroen til sysselsettingen. Det er mulig at statsråden ikke har fått med seg det fokuset som har vært på Nav i det siste. Det har ikke nødvendigvis vært bare positivt når det gjelder Navs evne til å hjelpe folk tilbake. Uansett: Virkelighetsbeskrivelsen når det gjelder finanskrisen i dag, har til de grader vist forskjellige syn på saken. Det blir hevdet fra posisjonen at opposisjonen er på ville veier, bl.a. når det gjelder skattelette og de grepene man tar her. Etter mitt skjønn er det slik at dette kan umulig løses bare politisk. Hvis man skal få til en endring og komme ut av dette, er man helt nødt til å spille på lag med befolkningen. Det er befolkningen som faktisk genererer både verdiene og det andre som skapes her i landet. Det gjøres ikke nødvendigvis i denne salen. En annen hovedutfordring blir: Hvor lang tid skal man vente før man tar tak? Hvor lenge skal man se? Hvor lenge skal man vurdere? Kan det være fordi man mangler erfaring i denne typen kriser at man skal skynde seg sakte, eller er det andre ting som gjør at man venter? Jeg tror i alle fall det bør være slik at når ting er ille, som de er nå, så haster det å gjøre ting. Det hadde vært fristende å si om Regjeringens satsing: Det er nesten slik at man puffer folk utfor kaia, og så redder man dem etterpå for å vise handlekraft. I utgangspunktet hadde man kunnet spare seg hele øvelsen hvis man hadde vært inne og forebygd i forkant. Det gjør man ikke, men man ønsker å vise handlekraft. Den rød-grønne regjeringen har skrytt av sine evner til å ta vare på befolkningen, og ikke minst satse på at renten skal ned. Ja, det er vel langt på vei en selvfølge at man må prøve å få det til, for så langt har den vært omtrent norgesmester i å få renten opp! Jeg registrerer også at finansministeren har en annen retorikk enn hun hadde før, som opposisjonspolitiker. Da var det slik at foregående regjeringer hadde ansvaret når renten gikk opp, i dag er det markedet. Det har kanskje å gjøre med hva slags posisjon man bekler i den politiske situasjonen. En annen ting som kanskje blir liten i forhold til finanskrisen, er at vi faktisk har en annen krise i en av demokratiets bærebjelker, nemlig hos norsk politi. Jeg skal være forsiktig med å skylde på Regjeringen i denne saken, men det som i alle fall er sikkert, er at Regjeringen sitter på nøkkelen til å finne en løsning. Da er det slik, etter mitt skjønn, at det handler ikke om å prate, det handler om å finne en løsning. Det handler om å finne modeller som gjør at man får norsk politi, bokstavelig talt, tilbake på veien. Nå står de godt parkert i grøfta, og der ser det ut til at de blir stående. Jeg tror, med respekt å melde, at det ikke holder at justisminister Storberget går tur rundt Sognsvann. Det blir ikke særlig mer politifolk av det. Her må det helt andre ting til for å komme seg videre. Det kan jo være at det også er betimelig å la det være rimelig dårlig en stund, for så etter hvert å komme med ulike tiltak for å vise at man har handlekraft. Det man da gjør, er å skyve befolkningen framfor seg som et gissel, siden befolkningen er avhengig av de politiske vedtak som fattes her og konsekvensene av dem – det være seg finanskrisen eller andre saker. Så hvorfor må man vente? Det synes jeg er overraskende, og jeg synes det er defensivt. Noen har angrepet Fremskrittspartiet for vårt budsjettforslag, ikke minst for de skattekuttene som er der. Men det er vel slik at de midlene som befolkningen bruker, stort sett kommer fra egen lomme. Jo mer de har å rutte med, dess mer kan de være med og bidra til å skape en aktivitet ute, som vil være positiv for alle. Det er slik at hvis du tar vekk en lenke i et kjede, så har du ikke noe kjede lenger. Da har du en løs lenke, men den har ingen helhetsfunksjon. Det er det som er i ferd med å skje nå etter mitt skjønn. Så tillater jeg meg å gi honnør til representanten Alf E. Jakobsen for hans innlegg. Jeg registrerte at hjemme hos ham var det kona som var den store byggmesteren. Jeg forstod også på ham at det var viktig at hver enkelt av oss satset noe og tok et tak hjemme. Min honnør går til hr. Jakobsen og hans kone: Måtte mange ha samme idé som dem, så kanskje vi kan få gjort noe. Helt til slutt registrerer jeg at de som angriper kapitalismen aller mest, er SV. Samtidig er det vel ingen som er mer opptatt av å bruke de verdiene som kapitalismen skaper gjennom bl.a. aksjeinvesteringer. Nå for tiden forstår jeg at man investerer alt man makter, fordi man er langt nede, og man forventer å være med på oppturen. Det er mulig at det er moralsk ut fra et SV-standpunkt. Jeg vil jo si at det langt på vei minner mer om dobbeltmoral enn om moral.