Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 1999-06-03:
Stortinget har i dag til behandling tre saker av stor betydning for telesektoren og det norske samfunn i sin alminnelighet. Representanten Inge Myrvoll har fremmet forslag om å skille ut Telenors nett i et eget selskap, det skal tas stilling til sammenslåingen av Telia og Telenor, og vi skal behandle meldingen om regulatoriske forhold i telesektoren. Uavhengig av partienes holdning i de ulike sakene er det med glede jeg konstaterer at en enstemmig komite slutter opp om de telepolitiske målsettingene. Hovedmålene for telepolitikken er å sikre at alle husstander og bedrifter over hele landet får tilgang til grunnleggende teletjenester av høy kvalitet og til lavest mulige priser, samt å legge til rette for størst mulig verdiskaping og effektiv bruk av ressurser som nyttes til utbygging og tjenesteyting innenfor sektoren. I Dokument nr. 8:42 for 1998-99 fremmer SV forslag om at Telenors nett skilles ut, og at det etableres et eget statlig nettselskap. Flertallet, bestående av Høyre, Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, avviser forslaget. Det begrunnes ut fra svarbrev fra Samferdselsdepartementet, hvor det heter: «Produksjonen av disse tjenestene er i stor utstrekning integrert i nettinfrastrukturen, samtidig som både infrastruktur og tjenesteproduksjon er gjenstand for en meget rask teknologisk utvikling.» Flertallet vil også vise til at ingen andre land i EØS-området som har hel- eller delprivatisert statlig teleselskap, har skilt ut nettdelen som et eget selskap. Fremskrittspartiet har et eget forslag om å skille ut Telenors nett i et eget selskap. Jeg regner med at mindretallet selv begrunner sine standpunkter. I St.prp. nr. 58 for 1998-99 foreslår Regjeringen å slå sammen Telenor AS og Telia AB. En samlet komite, med unntak av SV, støtter sammenslåingen av Telia og Telenor med påfølgende delprivatisering og børsintroduksjon. Internasjonalt pågår det nå omfattende strategisk posisjonering og restrukturering innenfor bransjen. Det dannes regionale og globale allianser, og selskaper fusjoneres eller kjøpes opp, og det foretas kjøp av strategiske eierposisjoner. Sammenslåingen betyr at det kan hentes ut betydelige synergier som bereder grunnen for lavere telepriser. Det sammenslåtte selskapet har også muligheter til å spille en viktig industriell rolle i Skandinavia. Tre grunnleggende prinsipper ligger til grunn for sammenslåing av Telia og Telenor: Partene skal ha lik innflytelse.Selskapet skal delprivatiseres og børsnoteres.Selskapet skal ha en kommersiell og forretningsmessig innretning. Den norske og den svenske stat skal etter sammenslåingen av Telenor og Telia eie henholdsvis 40 og 60 pst. av det sammenslåtte selskapet. For å sikre alle husstander og bedrifter over hele landet tilbud om grunnleggende teletjenester er Telenor gjennom konsesjonsvilkår pålagt landsdekkende leveringsforpliktelser. Disse kravene vil bli videreført i konsesjonen for det nye selskapet. Maksimalprisordning for taletelefoni og leide samband vil også bli videreført. Det er videre et overordnet mål å skape størst mulige verdier for eieren. Det nye selskapet skal børsintroduseres så snart som mulig og senest innen utgangen av år 2000. Den norske og svenske eieren skal selge seg ned til lik eierandel på 33,4 pst. innen 18 måneder fra tidspunktet for børsintroduksjonen. De to statene har inngått en avtale av 16 års varighet om at den statlige eierandelen ikke skal ligge under 51 pst. De to statene kan selge seg ned til 25,5 pst. hver. Ved emisjon i selskapet er ingen av de to statene forpliktet til å opprettholde sine eierandeler, men de skal ha mulighet til å kjøpe aksjer slik at det statlige eierskapet forblir på 51 pst. Ingen av statene kan tvinges til å opprettholde sitt eierskap i det sammenslåtte selskapet, og det er fullt mulig å helprivatisere selskapet. Ifølge aksjonæravtalen skal ingen investor/investorgruppe kunne erverve mer enn 3 pst. av aksjene ved det statlige nedsalget. Slike begrensninger vil redusere selskapets muligheter til å inngå allianser og fusjoner. Høyre har innvendinger mot en bindingstid for statlig eierskap i 16 år. Med den dynamikken som er i bransjen, er det uklokt med en slik binding. Den omstruktureringen som finner sted globalt, kan føre til at det sammenslåtte selskapet vil inngå allianser med krysseierskap eller fusjonere med andre selskaper. Å skulle opprettholde en statlig eierandel vil da kunne vise seg umulig og lite hensiktsmessig. Den økte internasjonaliseringen kan føre til større risikoeksponering av statlig kapital. Det tilsier statlig uttreden av selskapet. Det er etter Høyres oppfatning ikke en statlig oppgave å være aksjonær i telekommunikasjonsbedrifter, og staten bør avvikle sitt eierskap i det sammenslåtte selskapet så snart det er forretningsmessig gunstig. Dette vil være i samsvar med den utviklingen som finner sted internasjonalt. Ved børsnotering vil kursutviklingen bli et viktig signal og legge et økt og vedvarende press på selskapet til å fatte de beslutninger som best tjener verdiskapingen. Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Venstre, har i innstillingen påpekt de skattemessige ulempene departementet fremholder for norske aksjonærer i det sammenslåtte selskapet, og vil be Regjeringen vurdere hva som kan gjøres for å unngå disse problemene. I St.meld. nr. 24 for 1998-99, Om enkelte regulatoriske spørsmål i telesektoren, presenterer Regjeringen situasjonen på telemarkedet og hvilke tiltak den mener vil styrke konkurransen i det norske telemarkedet. Telesektoren gjennomgår store endringer, den teknologiske utviklingen går hurtig, grenser mellom ulike teknologier forsvinner, og teknologier smelter sammen. Markeder liberaliseres og globaliseres, og dette fører til privatisering av statlige teleselskaper og fusjoner som skaper store aktører med en global arena. Norsk deltakelse i internasjonale handelsavtaler har ført til at det norske telemarkedet har blitt liberalisert og er en del av et globalisert marked. Dette har etter Høyres oppfatning vært positivt for Norge og medvirket til at husholdninger og bedrifter over hele landet har fått kvalitativt bedre og billigere tjenester. Avviklingen av enerettene i telesektoren og den forestående delprivatiseringen har ført til at konsesjoner og lovverk er de fremtidige styringsverktøyene i telepolitikken. Det inkluderer slike forhold som leveringsplikt i Distrikts-Norge, maksimalprisordning og finansiering av ulønnsomme tjenester. Statlig eierskap er ikke lenger egnet som styringsverktøy. Jeg er glad for at en enstemmig komite har understreket viktigheten av at hele landet får dekket sitt behov for bredbåndstjenester i takt med den teknologiske utvikling og den forventede økning i etterspørslen etter denne type tjenester i årene som kommer. Dette er av meget stor betydning for næringslivet, og det er en viktig forutsetning for å beholde bedrifter og innbyggere i Distrikts-Norge. Departementets vurdering er at det ikke er behov for å iverksette spesielle tiltak for å oppnå et landsdekkende tilbud for bredbåndstjenester på transportnettet. Det forventes at tilbyderne i telemarkedet er i stand til å tilby den nødvendige kapasitet over hele landet og på kommersielt grunnlag. Arbeiderpartiet og SV går inn for å pålegge det nye selskapet leveringsplikt for bredbåndstjenester til maksimalpriser, selv om det er i strid med EØS-avtalen. Det er viktig at forholdene legges til rette for at IT-næringene kan ekspandere. Det krever en økt satsing på forskning og utvikling, og at vi har konkurransedyktige rammebetingelser. Finland har allerede delt ut lisenser for neste generasjons høyhastighets mobilsystem. Telemyndighetene i Norge signaliserer at slike lisenser neppe blir tildelt før i 2001. Høyre, Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti er bekymret for at dette vil hemme konkurransemulighetene til så vel teleindustri som teleoperatører i Norge, og at introduksjon av nye og fremtidsrettede teletjenester over hele landet kan bli forsinket. Regjeringen sier i St. meld. nr. 24 at utviklingen i konkurransemarkedet er tilfredsstillende. Konkurransen er etter Høyres oppfatning svak i flere segmenter av telemarkedet. Dette er bekymringsfullt, fordi det fører til at norske husholdninger og bedrifter får dyrere tjenester enn de ville ha fått med en sterkere konkurranse. Høyre er bekymret for rollekonflikten som Samferdselsdepartementet befinner seg i når det gjelder å fremme konkurransefremmende tiltak. Samtidig som departementet har et overordnet ansvar for at bedrifter og husholdninger gjennom konkurranse i telemarkedet får gode tjenester til lave priser, forvalter departementet statens eierskap i Telenor. Det er viktig at eierskap og regulatoriske myndigheter i fremtiden ikke blir liggende i samme departement. Innen telesektoren er det konkurranse innen tjenesteområdet og transportnettet. Telenor er dominerende i disse markedene, og det er behov for sterkere konkurranse. På fastlinjeaksess har Telenor fortsatt tilnærmet monopol. Her har Telenor de siste to årene økt abonnementsprisene. Høyre konstaterer at Telenor nå har rebalansert abonnementsprisene, og forutsetter at dette vil avspeiles i den fremtidige prisutviklingen. En enstemmig komite går nå inn for at aksessnettet må åpnes for andre aktører, slik at det etableres konkurranse i dette markedssegmentet. Forslaget om såkalt fast aksess er en løsning for tilgang til aksessnettet som aktørene i bransjen sier seg tilfreds med. Innføring av fri tilgang til aksessnettet bør være raskest mulig etter innføring av fast operatørforvalg og nummerportabilitet, som skal finne sted fra 1. juni 1999. Sammenslåingen vil kreve at det føres en mer aktiv konkurransepolitikk fra norske myndigheters side. Høyre er skuffet over at den svekkede konkurransen i telemarkedet som sammenslåingen vil medføre, er viet liten oppmerksomhet fra Regjeringens side. Konkurransetilsynet har anbefalt at det sammenslåtte selskapet må selge Telias aktiviteter i Norge. Høyre deler Konkurransetilsynets oppfatning og forutsetter at Konkurransetilsynets anbefalinger blir fulgt. Årsaken til manglende konkurranse er delvis regulatoriske forhold. Flere regulatoriske forhold som påvirker konkurransen, er ikke drøftet i meldingen. Høyre savner bl.a. en drøfting av prinsippene for beregning av prisene på leie av Telenors nett i St. meld. nr. 24. Nettet er i all hovedsak bygd opp i en monopolsituasjon der selskapet var beskyttet fra konkurranse, og det kan derfor reises innvendinger mot å legge såkalt historiske priser til grunn for utleie av nett. En annen modell for å beregne nett kan baseres på de faktiske driftsutgiftene samt investeringskostnadene ved utbygging av nettet med nye tjenester. Uavhengig av beregningsmodell for nettleie må kontrollen med prisstrukturen nå bedres. Høyre har derfor bedt Regjeringen fjerne seks konkurransehemmende forhold. Jeg skal kort nevne fire av dem: 1. gi andre aktører den samme framføringsretten som Telenor nå har 2. åpne mobilnettene for andre aktører på samme måte som det jordbundne nett 3. vurdere å innføre oppgraderingskostnader i stedet for historiske kostnader for beregning av leie av nett 4. plassere utøving av den statlige teleforvaltning og forvaltning av statlig eierskap i teleselskaper i forskjellige departement Jeg forventer at Regjeringen vil komme tilbake med forslag som, i motsetning til St. meld. nr. 24, ikke bærer preg av at Regjeringen har en brud som skal pyntes. Jeg vil til slutt ta opp Høyre og Fremskrittspartiets mindretallsforslag i innstillingene.