trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
I går kom jeg fra Karibia etter møte i Sosialistinternasjonalen, med sterke inntrykk fra annerledes debatter om klima, nedrustning og fattigdom. Med deltakere fra hele verden, og flertallet fra fattige land, blir debatten annerledes. Ståstedet er annerledes. Blant mange innlegg var det ett som gjorde et særdeles sterkt inntrykk. Jamaicas tidligere, første kvinnelige, statsminister, nå opposisjonsleder, Portia Simpson, holdt innlegg om kampen mot fattigdom og for en rettferdig verden, om hvordan det å godta urettferdighet, uansett hvor, til slutt vil ramme oss alle. Punkt for punkt dokumenterte hun hvordan kun 1 pst. av det verden årlig bruker på våpen, faktisk kan monne – og det betydelig. Migrasjon var hovedtema for kvinnene fra de fattige landene. Ingen hadde noe brennende ønske om å komme til Vesten eller Norge. Nei, tema var tvang på grunn av fattigdom, konflikter, forfølgelse, miljøødeleggelser og naturkatastrofer, tema var om med tungt hjerte å etterlate barna hos naboer, mens mamma dro for å finne et livsgrunnlag for dem, oftest i eget land eller region, noen lenger – ikke alle kom tilbake. Så, etter halvannen uke uten nærkontakt med norsk politisk debatt, tok jeg begjærlig fatt på avisene – og snakk om nedtur! I halvannen uke hadde opposisjonen dirret av indignasjon og media begravd seg i dyp analyse av spørsmålet om en avgift! Jeg skal ikke snakke om biodiesel, men sitere en merknad fra Fremskrittspartiet om noe annet: «Innvandrings- og integreringsområdet er den store budsjettvinneren i Regjeringens statsbudsjett for 2010.» Ja, flott! Noen av verdens 20 millioner flyktninger kommer hit. De skal ha en anstendig behandling etter internasjonale kjøreregler. Det vil ikke Fremskrittspartiet og kutter med hard hånd – 3,5 milliarder kr i inkludering, en halv milliard i apparatet som utfører tjenestene – i tråd med Fremskrittspartiets program, der det står at «Norges mottak av mennesker fra land utenfor den vestlige kulturkrets begrenses kraftig. Dette omfatter flyktninger, asylsøkere og de som gis opphold av humanitære årsaker». Fremskrittspartiet synes ikke at «verdens beste land å bo i» skal ta sin del av ansvaret for mennesker i nød. I stedet skal folk hjelpes der de bor, sier Fremskrittspartiet, men de vil ikke det heller og kutter i bistand og bistandsadministrasjon. Det er heldigvis et gap mellom Fremskrittspartiet og alle de andre partiene på dette området. Da synes jeg at de andre opposisjonspartiene heller burde brukt tid til å diskutere slike forskjeller enn å lage en «show off» av en avgiftsavstemning så sent på natten.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
Jeg tegnet meg for å få nevne et politikkområde som riktignok har vært omtalt tidligere i debatten, men som etter mitt syn fortjener litt mer oppmerksomhet, og som er viktig for svært mange. Det gjelder landbruket. Gjennom de siste års behandling av jordbruksavtalen har Fremskrittspartiet, og til dels også Høyre, gjort vedtak som, hvis de hadde fått flertall, hadde hatt som konsekvens at norsk landbruk ble bygd ned. Jeg mener at vi fra regjeringsskiftet i 2005 har sett en gradvis mer positiv utvikling både i jordbruket og i skogbruket. Det er blitt større investeringslyst og optimisme. I regjeringserklæringen blir det nå slått fast at det skal utarbeides en ny stortingsmelding om landbruk. Det er viktig. Det er ti år siden det sist ble utarbeidet en slik melding. Mange rammebetingelser er endret. Landbruks- og matdepartementet er nå i gang med å forberede arbeidet med en stortingsmelding som skal fokusere på hele verdikjeden – fra jord til bord, for å si det slik. Det vil gjøre at vi får en helhetlig debatt om landbrukspolitikk, noe som er viktig for oss som er opptatt av landbrukspolitikken og samfunnsutviklingen, og selvsagt også for primærprodusenter og forbrukere. Et annet viktig tiltak er landbruksministerens initiativ til en offentlig utredning av kjedemakt i dagligvarebransjen. Jeg ser virkelig fram til å få innsikt i de kompliserte forholdene mellom kjedene og mellom kjedene og leverandørindustrien. Det arbeidet som nå starter i Landbruksdepartementet i samarbeid med Fornyingsdepartementet og Barne- og familiedepartementet, vil etter hvert gi allmennheten innsikt i maktforholdene og muligheter for å utvikle en politikk på området som kan komme forbrukerne og primærprodusentene til gode. Når jeg nevner disse prosessene, er det for å vise at Regjeringen arbeider konstruktivt med dette politikkområdet og har en offensiv tilnærming til norsk landbrukspolitikk, i kontrast til opposisjonens svartmaling. Landbruket – jord- og skogbruket – er avgjørende viktig for bosettingen i landet vårt, for leveranser til matindustrien og skogsindustrien, helt nødvendige virksomheter for at det skal være mulig å ha et aktivt liv i Bygde-Norge.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2009-11-26:
Dette statsbudsjettet er det siste den aller første raud-grøne regjeringa la fram, og det første som den nye raud-grøne regjeringa skal setje ut i livet. Vi har fire år framom oss – ein morgondag «med blanke ark og fargestifter tel», for å sitere Alf Prøysen. Det er vel somme av oss som tykkjer akkurat det er kjekt, etter dei siste daganes bruduljar. Prøysen er mest kjend for songane sine, men i dei bøkene han skreiv, viste han eit ektefølt sosialt engasjement for dei som står nedst på rangstigen, og som av ulike grunnar fell utanfor. Eg er stolt av å tilhøyre eit parti i ei regjering som har det same engasjementet, og som følgjer opp dette i praktisk politikk. Eg vil som medlem av justiskomiteen lyfte spesielt fram den viktige jobben som vi ikkje berre har gjort, men som vi også skal gjere, for å nå målet om å førebyggje betre, reagere raskare, oppklåre meir og rehabilitere betre. Vi har i år oppretta 460 nye sivile stillingar i politiet og vidarefører denne satsinga neste år. Dermed vil mesta 300 polititenestemenn kunne bli frigjorde til operativt politiarbeid. Det betyr ikkje berre at fleire lovbrytarar kan bli tekne, men også at politiet kan førebyggje at nye blir lovbrytarar. Mange av dei som sit i fengsel, treng god oppfølging for å kunne bryte ein vond sirkel. Ofte er det rusproblem med i biletet. Dette rammar ikkje berre dei sjølve, men i høgste grad også dei pårørande og samfunnet elles, med den vinningskriminaliteten og dei andre lovbrota som gjerne følgjer med. Derfor er det rett ikkje berre å fylle innsatsen i kriminalomsorga med straff, men også fylle han med eit innhald som gir fleire moglegheit til å takle livet betre. Derfor er det f.eks. òg rett å opprette rusmeistringseiningar, m.a. på Hustad fengsel, neste år. Eit nytt barnehus i Stavanger kan også framhevast særleg. Ungar er den svake parten i mange samanhengar, og å opprette slike barnehus er å styrkje innsatsen for ungane. Eg ser fram til dei neste fire åra, fordi eg er sikker på at denne regjeringa betyr noko. Ho gjer ein forskjell for dei som treng ekstra oppfølging, både offera for kriminalitet og dei som utfører han. Det er nemleg ikkje berre vi politikarar som treng «blanke ark og fargestifter tel» somtid, men i høgste grad også desse enkeltmenneska. Det skal vi gjere så godt vi kan for å gi dei.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-11-26:
Lat meg starte med å rose føregåande talar for eit godt innlegg om eit tema som denne forsamlinga kunne brukt endå meir tid på. Det har vore ein dag der miljø og energi har stått på dagsordenen på ein noko spesiell måte. Om vi lyftar blikket og ser utover den einsidige fokuseringa kring biodrivstoffavgifta, og om vi legg godviljen skikkeleg til, må denne fokuseringa på den saka botne i eit ektefølt engasjement for klima og miljø. Det er eit engasjement som òg vi i regjeringspartia bør glede oss over. Det engasjementet som opposisjonen viser, med unntak av det eine punktet som har vore mykje debattert her i dag, må sjåast på som ei unison støtte til at Regjeringa satsar tyngre innanfor klima og fornybar energi. Det er ikkje noka anna regjering i nyare tid som har satsa så tydeleg på fornybar energi-produksjon. Ein aukar Fornybarfondet med 5 milliardar kr til 25 milliardar kr. Fondet si avkasting i lag med påslaget på nettariffen og direkteløyvingar gjer at Enova delar ut 1,8 milliardar kr til fornybar produksjon og energieffektiviseringstiltak. Regjeringa har kome til einigheit med den svenske regjeringa om grunnlaget for ein grøn sertifikat-marknad, som skal ta til å gjelde i 2012, og melder i dag om overgangsordningar som skal tryggje satsinga fram til sertifikatmarknaden tek til å gjelde. Ein har satsa tungt på å styrkje sakshandsamingskapasiteten i NVE, slik at nye prosjekt kan behandlast og realiserast, og fornybarsatsinga kan halde fram. Meir av det store potensialet for ny energi, vind, vatn og bio må realiserast, og Regjeringa satsar òg tungt på forsking på nye og umogne teknologiar innanfor fornybar energi. Men vi må vidare. Noreg er moglegheitenes samfunn. Våre bidrag til klimaarbeidet er fyrst og fremst moralsk riktige. Vi skal vere med og bidra. Så er det også slik at det opnar for store moglegheiter for produksjon, industri og kompetanse innanfor det som skal vere energiberarar i framtida. Det krev at vi aukar innsatsen ytterlegare i tida som kjem. Satsinga på fornybar energi må kome samtidig med satsinga på infrastruktur, på forsking og utvikling, som sikrar den nye energien. Aller helst bør ei satsing på ny fornybar kraft gå parallelt med å fase inn meir elkraft i transport, på sokkelen og i industrien. I tillegg må det òg liggje til rette for kraftutveksling med utlandet. Vi må vere utolmodige i klimaarbeidet. Få land har så god grunn til å vere utolmodige som det vi har, nettopp fordi klimautfordringane også representerer store moglegheiter for oss.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-11-26:
I vår lanserte Regjeringen samhandlingsreformen – et svært viktig arbeid som betyr at mange helsetilbud, mye kompetanse og mye kapital skal flyttes ut fra de store sykehusene til kommunene der folk bor. Dette er veldig bra. For å nevne noen kritiske faktorer som Stortinget nå skal arbeide med, vil jeg peke på likeverdigheten i forholdet mellom helseforetakene på den ene siden og kommunene på den andre, en god finansieringsordning som sikrer at riktige ting blir gjort på rett plass, og tilgang på kompetanse lokalt. Dette er hver for seg store utfordringer som kommunene og Stortinget er nødt til å ta tak i i lag i tida som kommer. Vellykket blir dette et godt eksempel på effektivisering av offentlig sektor. Det trenger vi mer av i framtida, og da er jeg over på neste poeng, nemlig demografi – noe vi burde ha brukt mer tid på i denne salen, rett og slett fordi vi i framtida kommer til å være færre som skal betale for mer. Vi er nødt til å gjøre ting smartere, og vi er nødt til å gjøre ting bedre. Svaret for framtida er ikke å skrive ut økte skatter alene. Jeg har med stor tilfredshet lagt merke til det store engasjementet fra finansministeren knyttet til generasjonsregnskapet, og støtter det veldig. Jeg tror det er uhyre viktig at vi i dag klarer å lage systemer som bærer over tid, inn i framtida. Jeg mener at pensjonsreformen var en avgjørende viktig start. Jeg mener at den diskusjonen vi har sett de siste dagene knyttet til sykelønn, er viktig og bra, men jeg tror også at vi i framtida må videre. Vi må være villig til å ta flere og viktige debatter og diskusjoner rundt vårt velferdssystem i årene som kommer. Ikke minst tror jeg at en felles forståelse av virkeligheten og utfordringene er avgjørende viktig for at man skal klare å komme videre i dette, og da spiller vi og denne salen en stor rolle. Jeg tror at flere er nødt til å arbeide mer, og jeg tror vi er nødt til å utnytte våre samlede samfunnsressurser på en enda bedre måte. Det er på sett og vis en plikt vi har, og en forutsetning for at våre etterkommere skal få det samme handlingsrommet, både i sin private økonomi og ikke minst i den offentlige økonomien, som vi har hatt. Det er i grunnen det dette koker ned til: Vi må klare å levere fra oss noe som er bedre i stand og helst bedre enn det vi har i dag, og det vi har tatt over.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2009-11-26:
Regjeringens forslag til statsbudsjett for neste år er dessverre dårlig nytt for pasientene i Vestfold. Nok en gang er vi vitne til at syvende byggetrinn ved Sykehuset i Vestfold er trenert av den sittende regjeringen. Dette er med respekt å melde svært skuffende. Rød-grønne stortingsrepresentanter har et forklaringsproblem overfor innbyggerne i Vestfold – all den tid realiteten er at gamle løfter og lovnader ikke blir innfridd fra deres egen regjering. Slik det fremstår, er det bare Fremskrittspartiet som er garantisten for det syvende byggetrinnet ved SiV. Sjømannshjemmet i Stavern er et unikt tilbud som er benyttet av folk fra hele landet. Sjømannshjemmet er under hardt press økonomisk. Slik jeg ser det, er det nødvendig å ta inn over seg at Sjømannshjemmet er av nasjonal betydning, og at man derfor må finne muligheter for rammevilkår som ivaretar det unike tilbudet de har. Fremskrittspartiet oppfordrer på det sterkeste Regjeringen til å ta nødvendige grep som sikrer dette tilbudet. Jeg registrerer at Regjeringens forslag til budsjett ikke ivaretar interessene til pasientene i Vestfold. Dette er noe jeg håper velgerne merker seg fram til 2013. Fremskrittspartiet er, har vært og vil alltid være en garantist for helsetilbudet til alle landets innbyggere, også i Vestfold.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2009-11-26:
Landbruket spiller en viktig rolle for bosetting og sysselsetting i store deler av landet. Norsk landbruks viktigste rolle er å produsere trygg og ren mat for egen befolkning. Det er også viktig å se norsk matproduksjon i et internasjonalt perspektiv. En milliard av verdens befolkning sulter i dag, og vi har en kommende matkrise på gang. Vi vet også at verdens befolkning vil øke i de nærmeste årene, og at vi i 2050 vil være om lag ni milliarder mennesker på jorda. Dette innebærer at vi må doble matproduksjonen i denne perioden for å kunne brødfø verdens befolkning. Også i Norge vil befolkningen øke i de nærmeste årene, og Senterpartiet mener derfor at vi må øke norsk matproduksjon som følge av denne utviklingen. I dag importerer vi halvparten av maten vi spiser her til lands, og det setter oss i en sårbar posisjon, dersom det skulle oppstå en internasjonal krise. Tilgang på mat for egen befolkning er en helt grunnleggende forutsetning for en nasjon, og på mange måter kan vi derfor si at nasjonal matforsyning er en del av forsvarspolitikken. Senterpartiet er tilfreds med at det i Soria Moria II slås fast at det skal lages en egen stortingsmelding for å legge grunnlaget for en framtidsrettet landbruks- og matpolitikk. Denne meldingen skal ta for seg hele spekteret fra jord til bord, og omfatte hele verdikjeden for mat. Målet i landbrukspolitikken er å opprettholde et levende og mangfoldig landbruk og et bærekraftig skogbruk over hele landet, som gir attraktive arbeidsplasser og som sikrer rekruttering. Det er også viktig å videreutvikle inntekts- og velferdspolitikken i landbruket for å oppnå dette. Senterpartiet mener det er viktig å sikre et landbruk med en variert bruksstruktur over hele landet gjennom en klar distriktsprofil og videreføre styrking av det grasbaserte husdyrholdet. Landbruks- og matpolitikken legger grunnlaget for næringer og opplevelser innenfor utmark, reiseliv, næringsmiddelindustri, åpne kulturlandskap og biologisk mangfold. For reiselivet er kulturlandskapet viktig for å skape attraktive reiselivsprodukt over hele landet. En aktiv landbrukspolitikk er dermed også viktig for reiselivet. Hurtigruten har f.eks. i sin markedsføring lagt vekt på at deres gjester får oppleve et levende kulturlandskap og aktive lokalsamfunn langs hele kysten. På flere andre områder samarbeider reiselivet med landbruket for å lage spennende og framtidsrettede reiselivsprodukt. Jeg vil i denne sammenheng særlig nevne satsing på kortreist mat og lokale mattradisjoner. I Nordreisa i Troms har f.eks. serveringsstedet Bios lagt opp hele menyen på tradisjonsmat. Her inngår lokalprodusert lam og reinsdyr bl.a., og det er knyttet lokalhistorie til matrettene. De har også høstet flere priser for sitt arbeid med lokal mat. Senterpartiet er glad for at Regjeringen legger opp til en aktiv og framtidsrettet landbrukspolitikk, og vi ser fram til å få en egen stortingsmelding på dette viktige området.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2009-11-26:
Dagen i dag vil stå som eit grelt eksempel på at avgiftsinnkrevjing er viktigare enn miljøtiltak. For mange vil innføring av biodieselavgifta framstå som uforståeleg. I media gir statsrådar uttrykk for at dei ikkje forstod kva dei var med på då dei aksepterte innføring av avgift på førstegenerasjons biodiesel. LO-leder Roar Flåthen slaktar Stoltenbergs biodieseljobb, viser same avis. Gründerar som har investert i det dei fekk seg fortalt var miljøvenleg og framtidsretta, gir klart uttrykk for at dei føler seg lurte. Andre som føler seg lurte og førte bak lyset, er eigarar av forbrenningsanlegg som har søppel som drivstoff og energiressurs til fjernvarmeanlegg. Desse anlegga står i dag med ubrukt kapasitet grunna søppelavgift, som gir ein kostnad på 100 kr pr. tonn for å brenne avfallet i Noreg. Derfor går det årleg 15 000 trailerlass med søppel til Sverige, der den svenske regjeringa fornuftig nok har fjerna denne avgifta. Søppel er ein ressurs som har ført til at medlemmer i Norsk Fjernvarme har investert 10 milliardar kr, i trua på at fornufta ville føre til at denne særnorske avgifta forsvann. Men nei, det ser ikkje ut til at fornufta i begge desse forannemnde sakene når fram. Avgifter er viktigare enn klimatiltak. For klimaskeptikarar vil nok dagens vedtak gi eit ekstra bidrag til den skepsisen fleire og fleire tek til orde for. Folk flest forstår det rett og slett ikkje, og mange gir uttrykk for frustrasjon over det som blir resultatet av dagens vedtak. Om Regjeringa er oppteken av å vise si bekymring over klimatrusselen, vel dei ein strategi som er underleg, og som dei færraste forstår. Framstegspartiet er oppteke av å gi norske bedrifter føreseielegheit, og vil ikkje den eine månaden gi ein klapp på skuldra for å starte klimatiltak, for så i den neste å leggje avgift på tiltaket, slik at det stoppar heilt opp. Det handlar om truverd, og fleire talarar frå regjeringspartia har raljert over opposisjonens konklusjon om fjerning av desse avgiftene. Men det blir ikkje meir ansvarleg om ein gjentek dei dårlege argumenta gong etter gong. Denne staurbøra handterer Regjeringa dårleg. Staurane sprikjer i alle retningar, sjølv om deler av Regjeringa skulle ha god erfaring med å bere staur. Men denne gongen ser det ikkje særleg bra ut.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2009-11-26:
Det er svært beklagelig at Regjeringen ikke klarer å ivareta Norges interesser som en energinasjon. Vi ser en total mangel på forståelse for aktører som deltar i denne sektoren. For første gang er tradisjonen med framleggelse av en oljemelding brutt. Alle tidligere regjeringer har hatt rutiner rundt dette, men nå må vi tilbake til 2004 for å finne siste melding. Dette skaper selvfølgelig usikkerhet om hvor denne regjeringen vil i oljepolitikken. Og næringen blir sittende avventende, eller den foretar sine investeringer i utlandet. Avgjørelser som utløser aktivitet, utløser også krav til store investeringer. Det minste en da må kunne tilby, er en forutsigbarhet og en langsiktighet, slik en oljemelding kan være med og bidra til. Bransjen kan ikke ta sjansen på at Regjeringen skal gi SV noen politiske seire som bransjen selv må risikere å betale for. Det norske systemet for klimakvoter er nå integrert i et felles europeisk handelssystem. Her klarer også Regjeringen å etablere et regelverk som blir konkurransehemmende for norsk industri. Framtiden for norsk aluminiumsindustri er avhengig av like rammebetingelser som i europeisk industri, ikke symbolpolitikk fra Regjeringen, som ender med utflagging av verdens reneste aluminiumsindustri. Den fullstendige vendingen når det gjelder avgift på biodiesel, utsettelse av grønne sertifikater og usikkerhet rundt tildeling av nye leteareal bekrefter at det er en regjering uten troverdighet eller forutsigbarhet. Det vil selvfølgelig alle aktører merke seg, enten de driver på norsk sokkel eller innenfor utvikling av alternativ energi. Verden trenger norsk olje og gass. Det internasjonale energibyråets analyse av verdens energibehov viser at verden er avhengig av en større produksjon av norsk olje og gass, ikke mindre. Og så lenge målsettingen i klimapolitikken er kutt i utslipp av CO2, må disse kuttene gå på forbruk av kull. Dermed er det nærmest en trussel mot verdens energibehov og reduksjon av CO2-utslipp at en nå ikke ønsker en videre utvikling på norsk sokkel. Også næringslivet ellers har lite å glede seg over i Regjeringens budsjettforslag. Selv med rekordstor utgiftsside klarer ikke Regjeringen å forbedre rammevilkårene for norsk næringsliv. Å drive næring i Norge er dyrt. Derfor er det desto viktigere å kunne tilby rammevilkår som forbedrer konkurranseevnen. Det vil Fremskrittspartiet oppnå gjennom en reduksjon i skatter og avgifter, gjennom et redusert byråkrati, gjennom en satsing på veibygging og en bedre tilgang på risikovillig kapital. Det er tiltak som vil stimulere norsk næringsliv til fortsatt verdiskaping, til fortsatt vekst, til fortsatt tro på en framtid i landet – også for neste generasjon.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2009-06-12:
Når Regjeringen i meldingen slår fast at EØS-avtalen står overfor en rekke utfordringer i tiden som kommer, er vel det ikke minst på grunn av den utviklingen som har skjedd i EU – avtalen vil bli aktiv på flere områder enn det den var for 15 år siden. Som flere har vært inne på, har komiteen enstemmig sagt at det er naturlig å lage en utredning om hvorledes EØS-avtalen har fungert de første 15 årene, og hvordan en vil møte de utfordringene avtalen står overfor. Jeg er enig med utenriksministeren i at en slik utredning ikke skal løse det politiske problemet. Den politiske debatten får komme etterpå i de riktige fora. Men hvis utredningen skal bli et godt grunnlag, og bli generelt akseptert som grunnlag for den politiske debatten, vil den kreve stor saklighet for å bli oppfattet som objektiv. Jeg har merket meg stikkord fra flere av talerne – som faglighet og økt kunnskap. Men jeg vil spørre utenriksministeren om han ser for seg hvordan en vil legge an det arbeidet for at det skal bli det redskapet, og bli oppfattet som objektivt.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Vi har også tidligere i denne perioden tatt opp at vi synes det er behov for å gå igjennom Norges fredsengasjement. Vi tar her i dag opp et nytt forslag, som antakeligvis ikke får veldig bred støtte. I kjølvannet av krigen på Sri Lanka har det vært reist en del spørsmål. I en kronikk i Dagbladet 5. juni snakkes det om Norges svekkede troverdighet. Jeg skal ikke stille meg bak det, men det er ganske alvorlige påstander. Vil utenriksministeren bekrefte at man nå, med den kunnskapen man har om krigen på Sri Lanka, og Norges rolle, går grundig igjennom dette og tar med seg lærdom, for det påstås i hvert fall – utenriksministeren får velge om han vil kommentere det – at Norge gikk uforberedt inn i denne konflikten?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
Jeg føler behov for å kommentere noen av de forhold som er tatt opp i løpet av debatten. Representanten Bjørnstad hadde et spørsmål knyttet til vår FN-merknad, og at vi ikke var med på flertallets merknad. Jeg tror ikke det er den store forskjellen mellom oss og de andre i synet på FN. Vi følte behov for også å ta med noen kritiske merknader, men vi står bak ønsket om et relevant, effektivt FN, og ikke minst en internasjonal rettsorden. Krigen i Afghanistan ble tatt opp av representanten Valle. Hun refererte vel også innledningsvis til hvordan SV var imot norsk deltakelse. En formulering ble brukt av representanten Valle om at krigen i Afghanistan har ført til mer terror. Samtidig var det også en kobling til at Fremskrittspartiet utelukkende vil bekjempe terror med militære virkemidler, som selvfølgelig er en grov overforenkling. Det vi kan se, er at i realiteten har SV i denne perioden vært med militært og sivilt i Afghanistan. Fremskrittspartiet har også i denne perioden vært med både militært og også sivilt, slik at jeg tror vi skal ta inn over oss realitetene. Forskjellene mellom SV og Fremskrittspartiet i praktisk politikk i Afghanistan er nå veldig liten. Den er kanskje større i retorikken, men jeg tror vi skal forholde oss til det som skjer på bakken. Representanten Haga forenkler voldsomt, etter mine begreper, men at det er forskjell mellom Fremskrittspartiet og Senterpartiet i utenrikspolitikk, lever vi veldig godt med. Representanten Haga setter Fremskrittspartiet veldig på sidelinjen utenrikspolitisk. Samtidig var det jo Senterpartiet som på mandag satte spørsmålstegn ved hele Verdens handelsorganisasjon i en debatt i denne sal. Så hvem som er outsider, kan man jo med respekt å melde diskutere. Utenriksminister Støre kom i replikkordskiftet inn på Sri Lanka, og representanten Dørum var også inne på Sri Lanka nå. Det er et sensitivt og viktig spørsmål. Jeg har forsøkt å være en støttespiller, men jeg opplevde tidlig i konflikten at mine kommentarer fort ble misbrukt av pressen på Sri Lanka. Jeg la veldig bånd på meg selv hele veien for å forsøke å være konstruktiv. Når Norge først hadde påtatt seg en rolle, var det viktig at ikke vi nasjonalt slo hverandre i ryggen. Det ville i hvert fall ikke tjene saken. Men nå i ettertid – vi kan jo snakke om hvorvidt vi er ferdige – må vi ha lov til å diskutere dette litt mer åpent. Det mener jeg at det kan være behov for.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-12:
Siden dette er min siste utenriksdebatt her i huset, vil jeg gjerne ha ordet litt mer. For det første vil jeg takke både Marit Nybakk og sistnevnte taler for at de tar opp kampen mot atomvåpen. Den kan ikke tas opp for ofte. For det andre vil jeg si til Svein Roald Hansen at jeg og andre EU-motstandere aldri har vært motstandere av samarbeid med EU – tvert imot. Jeg er glad for at en enstemmig komité slår fast at internasjonal rettsorden er en grunnpilar i norsk sikkerhetspolitikk. Da er det viktig at det settes krav til alle land om å følge internasjonal lov og rett. Det er forstemmende å se at Israel gang på gang bryter folkeretten og internasjonale vedtak uten at det får noen konsekvenser. Vi var en gruppe fra SV i Palestina for noen uker sida, og vi så hvordan okkupasjonen tar mange former og ødelegger livet til palestinerne. Det verste var de systematiske ødeleggelsene i Gaza. Det var åpenbart at sivile mål var bombet med vilje. Blokaden er total, og den gir Hamas makt, fordi den gir makt over forsyningene inn i Gaza. I et møte med John Ging, som er leder av UNRWA i Gaza, etterlyste han det internasjonale samfunnets vilje til oppfølging av internasjonal lov, spesielt Genèvekonvensjonene. Dersom Israel får fortsette med å krenke humanitærretten, gir det næring til økt radikalisering og ekstremisme, sa han. Han kom med en veldig klar advarsel, som jeg vil bringe videre til Stortinget: Da vil faren være sterk for at Gaza kan ende opp til å bli som Somalia. Stortinget, Regjeringa og det sivile samfunnet er opptatt av implementeringa av sikkerhetsresolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet. Det har vi vært opptatt av mange ganger her i huset. Norad la nettopp fram en rapport om hvordan dette følges opp i Afghanistan. Jeg syns det er veldig bra at Norad evaluerer slike ting, og det viser jo at det er et stort forbedringspotensial. To tøffe og modige kvinnelige parlamentarikere som SV hadde på besøk i Stortinget for litt sia, kunne bekrefte det samme, og de kom med noen råd som jeg vil bringe videre til Stortinget. For det første må styrkene umiddelbart få opplæring i kvinners situasjon og politiske forhold, sett med kvinnebrillene på. Det er avgjørende at afghanske kvinner sjøl tar del i opplæringa, og at det skjer i samarbeid med det afghanske parlamentet og UNIFEM i Afghanistan. Det må etableres analyser og planer om hvordan kvinners sikkerhet kan bedres, og de må bringes inn i alle forhandlinger og forsoningsprosesser som foregår der. Og så kom de med enda en oppfordring, at det nå bygges nettverk mellom disse modige parlamentarikerne og kvinner i parlamentene i vesten. Den oppfordringa bringer jeg videre når Stortinget sammen skal jobbe videre med disse sakene.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-12:
Jeg kan jo bekrefte at i programmet som vi går til valg på, ligger det nyanser av uenighet partiene imellom. Men det er jo berikende. Det er det som har gjort at vi befinner oss veldig vel med å være i regjering og ha vært med på å kunne flytte norsk utenrikspolitikk. Hvis en går tilbake og leser tidligere debatter, ser en hvor villig Høyre og Fremskrittspartiet uansett har vært til å følge USA. Det er bare å se på debatten rundt engasjementet både i Irak og i Afghanistan. Denne regjeringen har tort å være uavhengig, har tort å tale imot Bush-regimets herjinger. Den har tort å tale med klar stemme når det gjelder rakettskjoldet, når det gjelder nedrustning og når det gjelder politikken i Palestina. Det er vi veldig glad for å ha vært med på, og det vil gjerne være med på også seinere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-12:
Dagens valg i Iran setter søkelyset på et regime som har gjort seg skyldig i grove overtramp mot menneskerettighetene. Det gjelder ytringsfrihet, det gjelder religionsfrihet, det gjelder kvinners rettigheter, osv. Et av de områdene som er mest alvorlig, er omfanget av henrettelser av barn. Iran er et av de få land i verden som gjør dette i praksis, og i fjor ble det, etter menneskerettighetsorganisasjonenes opplysninger, henrettet ni barn – tre hittil i år. Mitt spørsmål til utenriksministeren er om Norge som et ledd i sin engasjementspolitikk på dette viktige området kan tenke seg å ta initiativ til å skape en bred internasjonal allianse mot henrettelser av barn i ett av de få landene som faktisk gjør dette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-12:
Utenriksministeren kan, som han sa, være fornøyd med både innstillingen og debatten når det gjelder enigheten om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk – det er bra for Norge – og det har vi alle et ansvar for å bidra til på det reelle grunnlag som måtte være til stede. Men jeg synes nok utenrikskomiteens leder gikk litt langt i sitt innlegg når han beskrev enigheten på rød-grønn side nærmest som en idyll. Man skal ikke være en skarp utenrikspolitisk observatør for å ha fått med seg at det er sterke spenninger i den rød-grønne alliansen i utenrikspolitikken. Men rett skal være rett: Man har blitt enige om å være uenige i NATO-spørsmålet, i EU/EØS-spørsmålet, og man har «fightet» seg gjennom en del tøffe slag både i regjeringsforhandlinger, i Regjeringen, her i salen og ute på plenen utenfor Stortinget. Det handler om Israel-boikott, det handler om hvor i Afghanistan norske soldater skal være, det handler om kampfly og rakettskjold, og det handler om globalisering osv. Men la nå det ligge. På tampen av denne debatten skal jeg ikke dra opp en ny runde om det. Derimot føler jeg et behov for etter replikkvekslingen mellom Anne Margrethe Larsen og utenriksministeren om de globale fondene å minne både Venstre og resten av Stortinget om at vi for få dager siden behandlet St.meld. nr. 13. En enstemmig komité sa følgende: «Komiteen har med tilfredshet notert seg at Regjeringen kan opplyse at disse fondene på få år har opparbeidet seg framtredende roller på sine områder, både når det gjelder størrelse og resultater. Regjeringen mener at fondene og FN-systemet utfyller hverandre godt og stimulerer hverandre til å gjøre en solid innsats. Fondene kan vise til gode resultater i løpet av få år. Komiteen har merket seg at dette er muliggjort blant annet av FN-systemet, som på sin side er avhengig av fondene for å kunne skape egne resultater. Det er viktig at den fremtidige utvikling av FNs strukturer tar høyde for tilknytnings- og vertskapsfunksjoner for de internasjonale fondene som ivaretar deres særpreg og fleksible roller og samtidig gir dem en plass i den globale samarbeidsarkitekturen.» Jeg tror det er viktig for det videre arbeid med Norges innsats både gjennom disse fondene og i FN generelt at dette slås fast som en enstemmig holdning fra Stortingets side.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-06-12:
I St.meld. nr. 15 framgår det at det ikke er noe alternativ til FN, og det er vi nok alle enige om. Men Regjeringens egen politikk byr også på noen eksempler som kan virke som det motsatte. Satsingen på vaksineprogrammet GAVI, ledet av Microsoft-gründer Bill Gates, er et slikt eksempel. Det samme gjelder støtte til andre globale fond, som Det globale fondet mot aids, tuberkulose og malaria og William J. Clinton Foundation. Norsk støtte til disse aktørene er solid. Fram til 2015 har Norge f.eks. forpliktet seg til å bidra med i overkant av 6,5 milliarder kr til den globale vaksinealliansen GAVI, noe som også er positivt. Disse fondene opererer utenfor og ofte overlappende med FN-systemet, og de får stadig mer oppmerksomhet og støtte. Jeg er ikke i tvil om at utenriksministerens støtte til FN er oppriktig, men har likevel lyst til å spørre ham om ikke norsk utenrikspolitikk noen ganger sender noe blandede signaler til FN.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Først: Jeg og Erik Solheim oppfattet at Morten Høglund var en støttespiller til det engasjementet vi hadde da vi var aktive i Sri Lanka. Det setter jeg pris på. Han sa i sitt innlegg tidligere i dag at Norge ikke kunne være i førersetet alle steder, og det er vi på ingen måte. Den måten vi prioriterer på, som meldingen trekker opp, peker nettopp på at vi skal engasjere oss hvis vi kan gjøre en forskjell. Jeg kan bekrefte at det er en lang, lang rekke henvendelser til Utenriksdepartementet om at Norge skal engasjere seg i konflikter og vanskelige situasjoner, som vi avviser fordi vi ikke kan gjøre en forskjell. Men det er ikke risikofritt, og det skulle bare mangle, når man går inn og prøver å gjøre en forskjell der hvor det handler om krig og fred. Jeg er for øvrig helt enig i representanten Hagas vektlegging av at vi ikke skal være en hellig fredsnasjon som skiller oss fra alle andre. Men vi har altså muligheter til å gjøre en forskjell. Jeg mener at engasjementet på Sri Lanka står seg meget godt i et historisk lys. Det er partene som må ta ansvaret for oppturene, og det er partene som må betale prisen for nedturene. En tredje part som forsøker å legge til rette, kan bare bidra i den grad partene selv ønsker det og er i stand til å gjennomføre freden.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Jeg har ikke tenkt igjennom det i detalj. Jeg tror det må bli et arbeid vi går løs på etter valget til høsten. Men jeg ser for meg – og jeg deler representantens syn på det – at det må være preget av faglighet og relevans, at det må gjøres av folk som kan innby til tillit og troverdighet. Jeg ser at noen har foreslått at vi bør sette hele utredningsarbeidet til utlandet. Det synes jeg er manglende tro på egne krefter. Men jeg vil ikke utelukke at det å få andres syn på denne avtalen og måten den fungerer på, også utenfor Norges grenser, kan være et interessant tillegg, uten at jeg vil slutte meg til det. Jeg tror vi må ta utgangspunkt i hva EØS-avtalen var ment å løse, og se på om den fortsatt gjør det. Det handler om økonomi, arbeidsplasser og marked. Det handler om en rekke andre samfunnsområder, og det handler om demokrati – ivaretar avtalen sentrale verdier med hensyn til demokrati? Og så må vi se på de andre områdene som vi samarbeider med EU om, fra Schengen til forsvar og en lang rekke områder som ikke er i EØS, men som henger sammen i det samme nettverket av samarbeid vi har. Det kan bli en spennende debatt og en viktig gjennomgang, som vi kan få gode debatter om også her i salen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
For det første slutter jeg meg til en klar fordømmelse av henrettelser av barn. Ni er ni for mange, og det er utålelig og uakseptabelt. Dette er i fokus i Iran, men det er grunn til å tro at dette også foregår andre steder i verden, og er, slik sett, et menneskerettighetsbrudd som er så alvorlig at det burde påtales alle steder det skjer. Hvorvidt et eget internasjonalt initiativ mot dødsstraff mot barn i Iran er en viktig måte å bruke krefter på, vil jeg ikke utelukke, men jeg mener at det som er viktig, er en bred internasjonal opinion og et bredt internasjonalt initiativ mot dødsstraff. Situasjonen i dag er at i henhold til den sentrale folkeretten kan regjeringer si at dødsstraff er en del av deres straffelov som utlandet ikke har noen rett til å se inn i. Her er det mulig å bygge en opinion, og det er klart at de helt outrerte eksemplene på henrettelser av barn, mindreårige og psykisk utviklingshemmede, er veldig viktige fokussaker. Jeg er veldig opptatt av dette globalt, og jeg tror ikke på å knytte det bare til ett enkelt land.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Dette spørsmålet er meget sentralt og relevant. Ideelt sett ville det beste vært, mener jeg, om disse fondene var opprettet på innsiden av FN, at de var en del av den styringsstrukturen som FN gir, slik at alle land opplever at de er med på å gi signaler om hvordan pengene brukes. Det man registrerte på 1990-tallet, var at det ikke var mulig. Tilliten til FN med hensyn til å levere disse tjenestene, var ikke stor nok til at FN alene fikk oppdraget. Derfor kom GAVI, det globale fondet, og en rekke andre initiativ. Vår oppgave har her vært å sikre at ikke FN helt taper disse organisasjonene av syne. Derfor har Norge vært en talsmann i GAVI for at både UNICEF og Verdens helseorganisasjon skal stå sentralt som normgivende organisasjoner. Og det er ikke riktig at GAVI ledes av Bill Gates; GAVI ledes like mye av Jens Stoltenberg, av Norge, og har Dagfinn Høybråten i styret – altså politisk styring fra land som er medlem av FN. Så Norge vil alltid være en talsperson for at disse uavhengige fondene skal ha en klar forankring i det fellesutsynet som bare FN kan gi.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Energi er makt, og energi er politikk. Derfor vil dette alltid bli brukt i slike sammenhenger. Det som er en ulykke for befolkningene, som jo er eiere av nasjonenes energiressurser, er at de får mindre igjen for disse ressursene når man velger å føre den type politikk – ledere som henter kontanter ut av pengestrømmen fra energisalg og deler ut på gater og torg, slik vi har sett i enkelte land vi ikke ønsker å sammenligne oss med. Jeg tror det er slik med internasjonal politikk og maktpolitikk at det fortsatt kommer til å være land som forfølger den politikken som representanten Vaksdal viser til, men jeg tror kanskje at det over tid også vil vise seg at det er en dårlig strategi og en sårbar strategi. Det som i øyeblikket kan se ut som et betydelig maktpotensial når man bruker energien for å oppnå en ressurs, kan slå tilbake i neste omgang, når konjunkturer og priser endrer seg. Slik sett tror jeg Norge, ikke bare på grunn av vår størrelse, men på grunn av sin gjennomtenkte politikk, står seg godt i de ulike konjunkturene ved å ha valgt denne linjen, som er robust mot skiftende tider.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Det må jeg si var en underlig innføring i demokrati! At det folket har bestemt i valg, og at tre partier som sier seg rede til å danne regjering, danner regjering og styrer i fire år, at det er et demokratisk og utenrikspolitisk underskudd – underlig! Det er klart at når det er tre partier, er det ikke ett parti. Det er ikke enighet i alle saker, men man diskuterer seg fram til enighet. I den forrige regjeringen var det ett parti som var sterk tilhenger av EU-medlemskap, to var det ikke. De fant en vei i europapolitikken, et sentralt område for Norge. Vi har også funnet gode veier i denne regjeringen. Jeg er helt enig i den analysen som sier at vi står oss meget godt når vi ser tilbake på regnskapet. Norsk utenrikspolitikk er godt forankret i en lang tradisjon, samtidig med vilje og evne til å ta nye initiativer og føre til forandringer. Jeg vil mene at vi gjerne skulle hatt ansvar og flertall alene, som alle partier skulle ønske. Men det har vært en berikelse at det har vært flere partier, og nettopp positivt at det nå er slik at alle norske partier, med et hederlig og velkomment unntak, har hatt regjeringsansvar. Og det er en utenrikspolitisk opposisjon i Norge i dag som er meget tydelig, og det er Fremskrittspartiet, som her, som på andre områder, har andre holdninger, andre tilnærminger og andre vurderinger av hvordan Norge skal fremme sine interesser. Til representanten Dørum vil jeg si: Ja, det er et godt og viktig poeng å evaluere erfaringer. Jeg kan bare forsikre om at vi selvfølgelig kommer til å evaluere erfaringer også med Sri Lanka-engasjementet. Det har skjedd en betydelig metodisk opprustning i Utenriksdepartementet av hvordan vi vurderer den typen engasjementer. Problemet/muligheten her er jo at saken ikke er over. Det er nesten 300 000 mennesker som lever i leire, sterkt utsatte, så jeg vil jo mene at Norge her skal følge utviklingen nøye, og også være bevisst på at vi fortsatt har en spesiell posisjon i forhold til konflikten på denne øya, og kan vi bidra til framgang, skal vi i hvert fall ikke avvise det i utgangspunket. Så vil jeg si til Heikki Holmås at det er helt riktig – jeg er helt enig i den analysen – at det er rom på atomområdet. Det Obama og andre har sagt da de kom til makten, er ting som denne regjeringen har jobbet for i fire år. En visjon for en verden uten atomvåpen har Norge jobbet for gjennom sjulandsinitiativet, og vi har fått internasjonal oppmerksomhet om det. Da jeg som utenriksminister takket dem som nå går ut av utenrikskomiteen, var det flere jeg ikke nevnte. Det illustrerer at det er en utfordring for dette stortinget at erfarne utenrikspolitikere ikke kommer til å være her i neste periode. Det gjelder selvfølgelig representantene Olav Akselsen, Åslaug Haga, Ågot Valle, i tillegg til Finn Martin Vallersnes og Vidar Bjørnstad. Og som jeg tidligere har sagt, og som jeg gjentar her: Ingen god debatt uten Inge Lønning! Så vi kan se fram til kommende debatter med begrenset begeistring og kommer til å savne ham også her i utenriksdebattene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Det må være konservatismens kjerne ikke å ville gi slipp på skiller, og det som har eksistert i 60, er det vondt å se kanskje ikke eksisterer lenger. Jeg er ikke i tvil om at man kan lese både SVs program og Senterpartiets program og finne vurderinger som avviker fra det som er retningen i innstillingen vi har debattert her i dag. Men det er vel nesten uærbødig å si til representanten Lønning at han får lese innstillingen. Partiene stiller seg bak det som står der. Det er det som teller i parlamentarisk sammenheng. Så er det også slik at man har vurdert de uenighetene man kan ha om de ideelle mulighetene i verden som håndterbare i forhold til det man kan få til ved å gå sammen. Men hvis det skulle gå slik som representanten Lønning håper – og som det ikke kommer til å gå – nemlig at det blir endringer på dette ved valget, er jo hans parti rede til å flytte inn i regjeringskontorene med Fremskrittspartiet, som han mener står for helt marginale forskjeller i forhold til Høyre. Det synes jo jeg er ganske overraskende når det gjelder et parti som ønsker å halvere Norges innsats for solidaritet i verden, som har en partileder som mener at FN er en trussel mot verdensfreden, og som var for deltakelse i krigen i Irak. Er dette marginale problemstillinger? Et fremskrittsparti som er dobbelt så stort som Høyre, kommer nok til å veie i den sammenheng, og da får vi se hvordan det vil bli vurdert om det kommer slike debatter. Men de debattene tror jeg mer vil bli i mediene og ikke i salen, for det kommer ikke til å bli virkelighet.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2009-06-12:
I stortingsmeldingen slås det fast at våre energiressurser ikke skal politiseres eller brukes som geopolitisk virkemiddel. Og dette er bra. Utviklingen internasjonalt kan tyde på at ikke alle aktører er av samme oppfatning. Jeg tenker her på gasskonflikten mellom Russland og Ukraina, og vi ser at Hugo Chávez bruker energiressurser aktivt for å få innflytelse, bl.a. gjennom et planlagt gassrør over store deler av det søramerikanske kontinent. Tror utenriksministeren det vi nå ser, er signaler om at energiressurser i sterkere grad kan forventes å bli brukt som et politisk maktmiddel?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-06-12:
Det vært en styrke for Norge at det har vært bred enighet om de bærende fundamentene i utenriks- og sikkerhetspolitikken. Innstillingen i denne saken ikke bare viderefører dette gode fundamentet, den forsterker og utvider enigheten. I denne innstillingen er det et samlet storting som stiller seg bak Regjeringens vurdering av EU-samarbeidets betydning for sentrale norske interesser. Det er selvsagt ingen endring i partienes syn på hvilken tilknytning til dette samarbeidet vi hadde vært best tjent med, men det er enighet om at EU-samarbeidet er viktig for sentrale norske interesser. Det gjelder selvsagt det indre markeds betydning for norsk eksport og verdiskapning og dermed for norsk velferd, men det gjelder kanskje i enda større grad EUs bidrag til det meldingen så sterkt understreker, vår fundamentale interesse av en internasjonal rettsorden, en verden der forholdet mellom stater reguleres gjennom en stadig tettere vev av forpliktende avtaler, konvensjoner og lover. Dette har også flere talere understreket i debatten. EU-samarbeidet er det som har kommet lengst i å utvikle et tett samarbeid mellom land med felles institusjoner, bygd på demokrati og rettslige prinsipper. EU-samarbeidet er også en global drivkraft på andre områder som faller sammen med vår interessepolitikk. Det gjelder interessen for å bekjempe fattigdom og skape en verden med mindre forskjeller. Det gjelder vår interesse for å styrke regler og normer for å beskytte både mennesker og miljø. Onsdag markerte EFTA 15-årsdagen for EØS-avtalen med en enkel mottakelse i Brussel. Sammen med Schengen-avtalen gir den oss mulighet for en bred deltakelse i EU-samarbeidet. Dens svakhet ligger, som det også pekes på i meldingen og innstillingen, i at vi ikke kan delta i beslutningsprosessene. Vi er dypt og bredt involvert i samarbeidet, men har ingen representasjon i de demokratiske organene og står utenfor det politiske samarbeidet. Det er bred enighet om at vi nå bør ha en grundig gjennomgang – eller utredning, som det vel benevnes – av EØS-avtalen. En slik utredning og gjennomgang bør også, som utenriksministeren peker på, gi grunnlag for en refleksjon rundt klokskapen i den situasjonen vi er i, nemlig at vi er blitt så dypt og omfattende involvert i det samarbeidet et lite flertall sa nei til at vi skulle bli medlem av for 15 år siden. Det som i hvert fall er sikkert, er at det etter denne innstillingen og behandlingen av St.meld. nr. 23 for 2005–2006 tidligere i sesjonen her i Stortinget, er tverrpolitisk enighet om at EU-samarbeidet er av stor betydning for Norge og norske interesser. Det er ingen som hevder at EU-samarbeidet er en fare, verken for demokratiet, miljøet eller andre viktige interesser og verdier som står sentralt i vår egen utenrikspolitikk. Det er en bemerkelsesverdig og gledelig utvikling i synet på det europeiske samarbeidet som har skjedd i denne perioden.