trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Eg vil takka ministeren og andre som har delteke i debatten. Eg må kunna konkludera med at fiskeriministeren føler seg komfortabel med dagens situasjon. Han ønskjer ikkje hjelp frå Stortinget på nokon som helst måte til å betra oljevernet langs kysten. Eg er sjølvsagt glad for at alle sider ved «Rocknes»-ulukka no vil bli gjenstand for ei grundig gransking. Det er vel svært mykje som tyder på at det rett og slett var feil eller mangelfull merking som gjorde at båten grunnstøtte. Når det er feil ved kartgrunnlaget, hjelper det for så vidt ikkje same kva kart ein har om bord. Desse spørsmåla får me komma tilbake til ved eit høve, men det er iallfall viktig at den typen feil blir retta opp så fort som mogleg. Eg har sjølvsagt forståing for at ministeren ikkje vil uttala seg om oljevern knytt til «Rocknes»-ulukka så lenge ho blir evaluert, men då reknar eg med at me får ei moglegheit til å gå nærare inn i den problemstillinga i tilknyting til oljemeldinga som ministeren har stadfest skal komma til hausten. Ein del andre problemstillingar får me komma tilbake til då. Det er likevel eitt problemområde eg ikkje føler eg har blitt nemneverdig klokare på. Det er slik at statsråden slår fast at Mongstad og Sture er dei områda i Noreg som er mest utsette, og der faren er størst, for ei ulukke. Det er her trafikken er størst. Likevel har ministeren svekt beredskapen i dette området, ved at oljeverndepotet på Fedje no faktisk er lagt ned. Tidlegare har det vore sagt frå ministeren si side at det skal bli erstatta med eit såkalla mellomdepot. No har me òg fått stadfest at det heller ikkje blir noko av. Dermed må me kunna slå fast at beredskapen i dette området er blitt svekt. Eg kan ikkje sjå at det finst noko som helst fagleg grunnlag for at dette har skjedd, og det har eg heller ikkje fått noka skildring av her i dag. Heilt avslutningsvis vil eg seia at spørsmål knytte til utlendingslova og korleis den blir praktisert innanfor skipsfarten, er viktige, men eg føler likevel at det er litt på sida av det som er tema for min interpellasjon i dag.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
Då Stortinget bad om å få ei samla melding om heile oljevernberedskapen langs kysten, hadde ikkje «Rocknes»-ulukka vore. Ulukka aktualiserte kanskje beredskapen meir, og ho hadde eit tragisk utfall, med mange av mannskapet som omkom. I dag er det viktig at vi fokuserer på det som går på oljevernet, og den beredskapen som det er nødvendig å ha dersom og når det skjer ei ulukke. Sjølv om ein aldri ønskjer at det skal skje ulukker, må ein innsjå at det skjer. Eg bur nær staden der den ulukka skjedde, mellom Bergen og Sotra, og eg såg ved sjølvsyn dagen etter båten liggja der. Og då eg kjørte over Sotrabrua, kunne eg ved sjølvsyn sjå at ein ikkje hadde begynt å gjera nokon ting i forhold til oljevernberedskapen eller den beredskapen som er nødvendig med tanke på miljøet. Det er klart at eg er einig med alle som seier at det viktigaste er å redda liv, og at det skal gjerast først. Men det går an å gjera fleire ting samstundes. Og det er klart at for dei øyane som ligg vest for Bergen, er det framleis store konsekvensar når det gjeld både strandsone og fuglar, som har fått ein lagnad i eit øydelagt miljø. Så til spørsmålet. Eg er glad for det som har vorte sagt, at ein skal ha ei grundig evaluering av alt som har skjedd med omsyn til «Rocknes». Dette skal vi komma attende til. Men i mellomtida legg ein altså ned eit statleg oljeverndepot på Fedje, som ligg midt i innseglinga til den nest mest trafikkerte hamna i heile Nord-Europa – med Sture-Mongstad-området og alle dei tankarane som går med full last dit. No har altså Kystverket sagt opp leigeavtalen for lagerlokala på Fedje. Leigetilhøvet skal avsluttast i november i år, og på Fedje har ein fått melding om at mannskapet som er knytt til drift og beredskap, skal seiast opp. Og Fedje-ordføraren, som er partikollega til statsråden, har slått fast at det ikkje på nokon måte kjem på tale at ein liten kommune, med 700 menneske, skal dekkja utgiftene til mellomdepotet, som fiskeriministeren har sagt skal vera på Fedje. I den situasjonen ein er i no, der det skjer ulukker, legg ein ned den statlege oljevernberedskapen. Då vert folk veldig usikre på om staten vil ta dette ansvaret. Vil statsråden gjera det som er nødvendig, slik at ein kan kjenna seg trygg på at ein tek skikkeleg vare på oljevernberedskapen langs denne delen av kysten – som langs resten av norskekysten?
Michael Momyr (Høyre), 2004-05-18:
Det er en viktig problemstilling som representanten Akselsen tar opp, og som Regjeringen har varslet at de vil komme grundig tilbake til i en stortingsmelding om oljevernberedskap. Etter hvert som oljeletingen og oljeproduksjonen har flyttet seg nordover til kysten utenfor Nord-Norge, har det oppstått nye utfordringer. Det er et tøft klima i nord, og det er enda større utfordringer ved eventuelle ulykker. Derfor er muligheten for å samle opp olje i dårlig vær en helt avgjørende faktor for framtidens oljevernberedskap. Fiskeriministeren påpekte hvor viktig forebygging er. Jeg er glad for at det er etablert slepebåtberedskap for Nord-Norge. Jeg har også merket meg samarbeidet med myndighetene i Russland, at det her arbeides for å videreutvikle et gjensidig meldings- og informasjonssystem for oljetransporten i Barentsområdet. Jeg hørte fiskeriministeren si at oljevernberedskap og slepebåtkapasitet vil inngå i det samarbeidet vi har med Russland. Når trafikksentralen i Nord-Norge er ferdig, tror jeg at vi har gjort mye for å forebygge større ulykker. Utvidelsen av territorialfarvannet fra årsskiftet, fra 4 til 12 nautiske mil, gir oss et større handlingsrom. Den muligheten må vi benytte til å utvide kontrollen og reguleringen av skipstrafikken i et større område enn tidligere. Det er også svært positivt at Kystverket har fastsatt påbudte seilingsleder i territorialfarvannet på strekningen mellom Vardø og Nordkapp. Det gjør at potensielt forurensende transporter må holde større avstand til kysten. Jeg vil takke fiskeriministeren for en god redegjørelse, og jeg ser frem til at Regjeringen legger frem en stortingsmelding om temaet.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2004-05-18:
For Noreg som oljenasjon er det ei rett problemstilling Olav Akselsen tek opp i denne interpellasjonen når han fokuserer på oljevernberedskapen langs kysten. Som fiskeriministeren peikte på, er det viktig fordi me i Noreg med ein lang kyst er avhengige av ei miljøvennleg transportform. Me har ei målsetjing om at meir av transporten skal føregå som sjøtransport, og den må vera så sikker som mogleg. Samtidig er eg fullstendig einig med fiskeriministeren i at sjølv ikkje med uavgrensa midlar og ressursar kan me gardera oss nærmast mot alt. Når det gjeld den varsla stortingsmeldinga om norsk oljevernberedskap som skal koma i dette året, ser eg fram til denne meldinga, fordi ho skal gå inn på sjøtryggingstiltak og beredskap i forhold til ein oppdatert analyse av miljørisikoen ved skipstrafikken. Dette er svært viktig. Me har lange tradisjonar i forhold til oljetrafikk, særleg i Nordsjøen og i Skagerrak. Samtidig har me vore skåna for store ulukker. I nord er det aukande trafikk, og dei endringane i situasjonen som viser seg, gjer det nødvendig å sjå om me er i beredskap for eventuelle ulukker. Eg synest det som fiskeriministeren legg opp til, at statens beredskap mot akutt forureining er dimensjonert og lokalisert ut frå kunnskapar om miljørisiko langs heile kysten, verkar svært fornuftig. Eg trur òg det er viktig at me har ei heilskapleg tilnærming til kva slags beredskap me skal ha langs heile kysten, med dei konsekvensane dette kan få for ei omlokalisering av mannskap og utstyr. Den totale dimensjoneringa av beredskapen må vera utgangspunktet. Eg synest òg det er viktig at det ikkje er staten aleine som skal ha heile hovudansvaret for beredskapen. Det er eit samspel der alle krefter må bidra. Me kjem heller ikkje unna det viktige førebyggjande arbeidet som blir utført. Her har Regjeringa lagt til grunn eit betydeleg arbeid. Det verkar som om Fiskeridepartementet har ei svært offensiv holdning til desse problemstillingane etter at dei tok på seg hovudansvaret for dette viktige sektorarbeidet. Dei tiltaka som har vorte presenterte her i dag, verkar rette. Dersom eg skulle peika på eitt felt som departementet kunne bidra til å setja fortgang i, er det utarbeiding av eit digitalt kartverk med sikte på ei meir presis opplysning om fareområde i farleiene for å tryggja farleiene for skjer og andre risikomoment som i dag utgjer ein trussel for skipstransporten. Me må alltid fokusera på å bli betre i forhold til oljevernberedskap. Det pågår oppdatering og utvikling heile tida, ofte med bidrag frå norske verksemder som tilbyr sin kompetanse og teknologi. Eg ser fram til at den samla innsatsen vil framkoma i den varsla meldinga om oljevernberedskapen som kjem til hausten.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-11-18:
På vegne av representantene Olav Akselsen, Odd Roger Enoksen og meg selv vil jeg fremme et forslag om lov om endring i lov 30. august 1991 nr. 71 om statsforetak.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-11-18:
Jeg vil veldig kort redegjøre for komiteens flertallsinnstilling. Dokument nr. 8-forslaget fra SV som vi nå har til behandling, omhandler en overgang fra ekteskapslov og partnerskapslov til en kjønnsnøytral ekteskapslov, der kjønnsnøytraliteten legges inn som et av premissene i en ny ekteskapslovgivning. Et lignende forslag fra Sosialistisk Venstreparti var til behandling i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 29 for 2002-2003, Om familien – forpliktende samliv og foreldreskap, jfr. Innst. S. nr. 53 for 2003-2004, hvor SV fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om lovendringer som juridisk likestiller ekteskap og partnerskap.» Flertallet, bestående av Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, oppfatter dette forslaget i prinsippet likt innholdet i det forslaget som vi behandler i dag, og som den gang, for mindre enn et år siden, ble nedstemt og kun fikk SVs stemmer. Flertallet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, viser til at spørsmålene og problemstillingene som er knyttet til forslaget om en kjønnsnøytral ekteskapslov og opphevelse av partnerskapsloven, ikke har vært drøftet i flere av partiene på Stortinget. Det er en kjensgjerning at det er ulike oppfatninger om disse spørsmålene, ikke bare mellom partiene som er representert på Stortinget, men også innenfor de ulike partiene. Flertallet viser til at en er kjent med at disse problemstillingene vil komme til å bli drøftet på landsmøtene til våren, i forbindelse med behandlingen av nye stortingsvalgsprogram. Flertallet ønsker derfor ikke å realitetsbehandle forslaget nå, og foreslår at det vedlegges protokollen. Jeg regner med at de andre partiene redegjør for sine merknader og forslag.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Etter mitt syn har dette vært en glimrende anledning til nettopp å gi uttrykk for hva man mener om den juridiske situasjonen for barn som vokser opp med homofile foreldre, og som ikke har den tryggheten som andre barn har, og hva man skal gjøre med det. Vi konstaterer at den nåværende presidenten fra Høyre ikke på samme måte som en tidligere president fra Høyre benytter denne anledningen til å slå et slag for økt likestilling og antidiskriminering. Jeg forstår innvendingene om at det skaper juridiske komplikasjoner, men nettopp derfor har Arbeiderpartiet fremmet et forslag om en utredning av dette. Hvis man ønsker å få klargjort dette på en ryddig og ordentlig måte, finnes det ikke noe bedre apparat enn å bruke regjeringsapparatet til å få en slik utredning, og dermed kan man stemme for det. Jeg forstår at noen har problemer med vårt forslag fordi man mener at det slår fast i hvilken retning dette skal gå. Jeg vil oppfordre Venstre og eventuelt andre, fra Høyre – vi skal også selv ta det med oss før odelstingsvoteringen over disse ulike forslagene – til å stemme for Senterpartiets forslag, som oppfattes som et nøytralt utredningsforslag. Det er bedre å få vedtatt det enn ikke å få vedtatt noe. Det bør også både Høyre og Venstre tenke igjennom.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Det er flere hensyn denne loven skal ivareta. Ytringsfrihet er ett, forretningsmessige grunnlag er et annet. Ett av prinsippene her er at én aktør ikke skal kunne vokse seg for stor. Det er vi enige om. Men et viktig prinsipp i denne type regulering må jo være likestilling av de ulike aktørene. Det kan ikke være sånn at én skal kunne vokse seg større enn de andre og ha et større potensial enn dem. Statsråden slår fast to prinsipper. Det ene er at man skal ha en begrensning på hvor stor noen kan bli, det andre er at man ønsker tre aktører. Men så sier man at den største aktøren gjerne kan vokse opp til 40 pst., hvilket helt automatisk vil gjøre at de andre to ikke kan bli så store som den første. Det finner jeg rett og slett urettferdig. Jeg finner ikke at det er i tråd med rettferdighetssansen i forhold til at private, kommersielle og for så vidt også ideelle aktører skal kunne ha de samme mulighetene for å konkurrere og vokse seg store. Jeg skulle gjerne ha en forklaring på logikken i det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-11-18:
Det er helt legitimt å skifte mening. Det er helt greit at Kristelig Folkeparti nå mener at det er riktig med 40 pst., mens man tidligere mente at det var riktig med 33 pst. Men man bør kunne forlange et logisk resonnement bak konklusjonen. Man sier at grunnen til at en nå vil heve prosenten, er at ellers ville det ikke være rettferdig, for da har ikke alle en mulighet til å vokse. Den dagen et mediehus stanger i taket på 40 pst., får man nøyaktig den samme problemstillingen, så det blir logikken i forhold til enhver regulering. Da får man gå for Fremskrittspartiets løsning og si at konkurranseloven eller andre ting får regulere det. Det kan ikke være et argument. Når man stanger i taket, stanger man i taket, uansett hvor man er på skalaen. Så henviser man til forslag om 49 pst. – Vel, da hadde man ikke stadfestet prinsippet om tre aktører. Det er jo det som er nøkkelen her, man sier at man skal ha tre aktører og 40 pst. Det er det som ikke henger sammen. Så sier man at man ønsker større mangfold lokalt. Jeg kan ikke se at det blir større mangfold lokalt ved at et konsern f.eks. kjøper opp alle regionavisene – Adresseavisen, Bergens Tidende osv. Jeg lurer på om statsråden har tenkt å følge opp det representanten Lånke tok opp, og se på sammenhengen mellom nasjonalt og regionalt eierskap. Det har i så fall Arbeiderpartiets fulle støtte.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-18:
Dette kan fort bli en repriseforestilling i forhold til den debatten vi for kun en knapp times tid siden hadde i Stortinget. Nå var ikke representanten Giske til stede og deltok i den debatten, så jeg har forståelse for at han kanskje her utdyper sitt syn på dette noe mer enn det en del av oss andre vil føle behov for. Jeg vil bare kort repetere fra den debatten, hvor jeg sa at det i Fremskrittspartiet er bred enighet om at vi er imot partnerskapsloven. Den er selvfølgelig vanskelig å oppheve, men vi trenger ikke å utvide den eller likestille den med ekteskapet som sådant. Det er faktisk slik at det er en forskjell mellom et homofilt par og et heterofilt par, og Fremskrittspartiet ser det som uproblematisk at dette avspeiles i lovgivningen. Samtidig ber vi om å bli tatt på alvor og trodd på at vi har respekt for dem som lever sammen med en person av det samme kjønn. Vi sitter med en følelse av at et slikt forslag som dette er del av en salamitaktikk for å oppnå bl.a. muligheten for at homofile skal få adoptere. Ut fra vårt ståsted har vi programfestet at det er vi ikke tilhengere av. Det er flere grunner til det. For det første står det heterofile par i kø for å adoptere. Vi trenger altså ikke en slik ordning i systemene våre. For det andre sier de fleste landene som man adopterer barn fra, nei til å sende barn til homofile foreldre. Og for det tredje vet vi altfor lite om hvordan det å vokse opp med to omsorgspersoner av samme kjønn vil påvirke et barn. Man kan selvfølgelig si at alt ser greit ut etter fire–fem år, men vi vet ikke noe om langtidsvirkningene, over 20–30 år. Selvfølgelig er det mange homofile som er flotte omsorgspersoner, men vi i Fremskrittspartiet tror at barn har det best om de vokser opp med en mann og en kvinne som rollemodeller. I dag er det også mange skilsmisser, og i den sammenheng er Fremskrittspartiet fokusert på å sørge for at den som ikke har den daglige omsorgen, ofte faren, skal ha rett til samvær med barnet. Vi har også et prinsipp i vårt program – og vi har fremmet det her i Stortinget – at vi som hovedregel vil ha delt omsorg når et par går fra hverandre. Bakgrunnen for dette er at vi mener at barn har godt av å vokse opp med rollemodeller av forskjellig kjønn – vi tror det er bra å vokse opp med. Vi har respekt for at flere partier i denne sal ikke har fått avklart dette spørsmålet nøye nok, og har derfor sluttet oss til å legge dette dokumentet ved protokollen. Men for Fremskrittspartiet er konklusjonen helt klar, uansett hva andre partier måtte komme til på sine respektive landsmøter.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-18:
Det er for meg et paradoks at flertallet i denne sal mener at konkurranseloven kan regulere konkurransen i alle bransjer, utenom i media. Da Stortinget i vår behandlet konkurranseloven, var alle partier enige om at dette var et utmerket instrument for å regulere og sørge for konkurranse. Selv antikonkurranseparti nr. 1, SV, sa positive ting om konkurranseloven og dens påvirkninger i de merknader og de innlegg som ble holdt om loven. Et enstemmig odelsting la også inn forbrukerhensyn i loven som et av lovens hovedformål da vi behandlet konkurranseloven. Det er altså slik at konkurranseloven også skal kunne ivareta forbrukerhensyn – i alle bransjer, bortsett fra media, også på dette felt. Hva er det som er så spesielt med mediebransjen som gjør at konkurranseloven kan brukes i alle andre sammenhenger enn i denne bransjen? Jeg har vanskelig for å se det. Muligens er det at det er få og dominerende eiere. Det er i hvert fall det som har vært opplyst fra talerstolen her i dag. Det er det også i mange andre bransjer: I teknologi- og telebransjen, hvor Telenor har en dominerende posisjon, i bokbransjen, hvor man har et par forlag som dominerer bransjen totalt. Slik kan jeg stå og liste opp bransje etter bransje. Fremskrittspartiet mener at vi burde greie oss med de reglene vi har i konkurranseloven, om nødvendig stramme disse til. For å sikre en redaksjonell frihet kan vi lovfeste redaktørplakaten. Men utover det burde vi holde oss fra en detaljstyring av mediemarkedet. I Sem-erklæringen oppfatter vi også at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gav sin tilslutning til disse prinsipper. Der sier man at man vil arbeide for størst mulig etableringsfrihet i media, og at overvåkingen av konkurransen i mediesektoren burde overlates til Konkurransetilsynet. I denne saken går regjeringspartiene faktisk motsatt vei, ved at man legger opp til en utvidelse av loven. Riktignok liberaliserer man noen av terskelverdiene, og det er selvfølgelig bra. Som det vil fremgå av våre merknader, kan Fremskrittspartiets syn konkretiseres i tre punkter: 1. Vi ønsker å fjerne eierskapsloven og tilsynet.2. Vi ønsker å bruke konkurranseloven som instrument på dette feltet.3. Vi ønsker å sikre den redaksjonelle frihet gjennom lovfesting av redaktørplakaten. Som det også fremgår både av de foregående innlegg og av innstillingen i denne saken, kommer Fremskrittspartiets primærforslag på dette området til å falle, og vi kommer da til å gå inn for de mest liberale synspunkter som kommer frem i innstillingen, hvilket samsvarer med Regjeringens syn. Med dette vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Til representanten fra Senterpartiet, det var akkurat det jeg sa i mitt innlegg: Jeg har stor forståelse for at man trenger utredninger, og at partiene må behandle denne saken. Det jeg kritiserte fra denne talerstolen, var at vi ikke kan samle oss om noen av de utredningsforslagene som ligger her, fra Senterpartiet og fra Arbeiderpartiet, for da hadde vi fått denne gjennomgangen. Så til representanten fra Kristelig Folkeparti, som sier at barna har rett til en mor og en far. Et barn har rett til to foreldre, og det er faktisk sånn at mange homofile har barn. De har blitt gravide med ukjent far, så mange av disse barna har da to foreldre av samme kjønn. Det som står i Barnekonvensjonen, er at et barn har rett til to foreldre. En annen ting er: Sett at f.eks. jeg hadde en homofil søster som jeg ønsket skulle adoptere mine barn hvis jeg døde. Det har man ingen mulighet til i dag. Og det har vi faktisk sagt ganske mye om i forhold til barnevernsloven, som vi nettopp hadde en diskusjon på. Familien skal vurderes i ulike sammenhenger. Så dette handler kun om diskriminering fordi man er homofil, og det må man stå for. Dette gjelder menneskerettigheter og diskriminering.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Representanten Lønning er bekymret for den dårlige dialogen vi har i vår komite. Det var han også i Stortinget i saken om nesten samme tema. Den dialogen vi har hatt i komiteen, er faktisk ganske viktig, og den kommer til å føre til noe framover. Jeg er overbevist om at dette forslaget blir vedtatt om ganske kort tid. Det er viktig å sette dette spørsmålet på dagsordenen. Representanten Lønning var også inne på at vi har vedtatt dette med kjent sæddonor, og det har vi. Her har vi for så vidt støttet Høyre. Men det er ikke før ved 18 år at du får vite hvem som er din biologiske far. Som kjent sæddonor er du ikke juridisk far, og du har heller ikke foreldreansvar. Dette er å gi mange barn som lever i et familieforhold hos homofile par, de rettighetene som alle andre barn i dette landet har. Omsorgsevne er ikke avhengig av seksuell orientering. Det er det faktisk flere undersøkelser som viser.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2004-11-18:
: I forbindelse med behandlingen av familiemeldingen fremmet Sosialistisk Venstreparti forslag om en juridisk likestilling av ekteskap og partnerskap. Dette forslaget fikk kun SVs stemmer. Kristelig Folkeparti oppfatter dette forslaget som i prinsippet likt innholdet i forslaget om kjønnsnøytral ekteskapslov. Spørsmålet om såkalt kjønnsnøytral ekteskapslov er av en slik karakter at jeg tror alle politiske partier bør foreta en grundig vurdering av det. Etter behandlingen i komiteen og den forståelse som er lagt til grunn i innstillingen, vil Kristelig Folkeparti støtte det forslag som er fremmet om å vedlegge dokumentet protokollen. Det innebærer at saken ikke er oppe til realitetsbehandling, og at det ikke blir noen videre debatt i denne omgang – derfor bare et svært kort innlegg fra min side. Med tanke på den videre prosess, som vi da forstår vil komme, tillater jeg meg likevel å peke på et av hovedspørsmålene som berører hensynet til barna: Hva er til beste for barna? Svaret på det spørsmålet finner vi ikke ved synsing og ved å stille krav om rettigheter, men ved at det legges grundig forskning til grunn, og at det kan foregå åpen verdidebatt. Kristelig Folkeparti var imot partnerskapsloven da den var oppe i Stortinget. Kristelig Folkeparti gikk den gang inn for en annen ordning av homofilt samliv, nemlig å regulere det innen rammen av lov om husstandsfellesskap. Det er viktig at mennesker som velger å leve sammen, opplever at samfunnet har et lovverk som regulerer plikter og rettigheter i forholdet. Dette handler om de voksnes rettigheter. Lovverket om adopsjon handler imidlertid først og fremst om å sikre barnas rettigheter. Derfor er Kristelig Folkeparti imot adopsjonsrett for homofile. Dette har også støtte i FNs barnekonvensjon, der vi finner klare definisjoner av barns rett til både mor og far.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-11-18:
SV reiser i Dokument nr. 8-forslaget spørsmålet om det er rimeleg at vi også i framtida skal behalde ekteskapet som ein rettsleg sett eksklusiv heteroseksuell institusjon. Dei ønskjer å endre dagens ekteskapslov slik at ho vert gjord kjønnsnøytral, samtidig som dei fremmar forslag om å oppheve partnarskapslova. Eg vil presisere at ei slik lovendring vil medføre at ei rekkje andre lover må endrast. Det kan få konsekvensar for barnelova, folketrygdlova, bioteknologilova og adopsjonslova. Det er vel kjent for alle i denne salen at dette er eit tema som skaper debatt og engasjement blant folk flest, og det er også ei kjend sak at det er delt syn i mange politiske parti på dette området. Representanten Hansen frå SV skuldar representantane for å ha fordommar og opptre diskriminerande i forhold til homofile og lesbiske, fordi vi ikkje stør SV sitt Dokument nr. 8-forslag. Eg meiner at SV bør respektere at det er parti som ønskjer utgreiing før ein tek stilling til ei så omfattande endring av eksisterande lovverk som dette Dokument nr. 8-forslaget legg opp til. Eg nemnde ei rekkje lover som eg meiner det får konsekvensar for dersom forslaget frå SV blir vedteke, og for alt eg veit, kan det vere også fleire lover som må endrast. Som sagt reiser dette etter Senterpartiet sitt syn så mange problemstillingar i forhold til etikk og jus at vi meiner det er naturleg at det blir nærare utgreidd, og vi har eit forslag som samsvarar med det. Eg vil likevel presisere at Senterpartiet sitt forslag ikkje betyr ei forskottering av ein konklusjon. Vi ønskjer ein debatt, og vi ønskjer å delta i den debatten. Men skal vi kunne gjere det, er det viktig at vi får eit omfattande og godt utgreiingsmateriale, slik at vi har eit godt grunnlag for den vidare debatten. Så vil eg ta opp forslag nr. 3, frå Senterpartiet.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-11-18:
Senterpartiet støttar Regjeringa sitt framlegg om å oppheve heimelen til å gripe inn mot eigarkonsentrasjon på lokalt nivå. Vi erkjenner at den lokale eigarkonsentrasjonen mange stader kan vere stor. Likevel er vi samde i at det må leggjast avgjerande vekt på at dei lokale publikums- og annonsemarknadene ikkje gir grunnlag for nokon stor marknad av uavhengige aktørar. Senterpartiet støttar òg Regjeringa sitt framlegg om å halde oppe reguleringa på regionalt nivå, og at den inngrepsheimelen som går på skjønn, vert erstatta av lovfesta regionale eigarskapsavgrensingar. Føresetnadene for mangfald vil vere mindre i regionale marknader enn på nasjonalt nivå, og dette gjeld både publikum og annonsar. Det er etter Senterpartiet sitt syn viktig å balansere omsynet til mediemangfald og økonomiske rammevilkår. Det er stor uvisse knytt til kva som skal reknast som region. Senterpartiet støttar departementet i at inndelinga må baserast på mediebruken, i og med at den faktiske mediebruken sjeldan vil følgje fylkesgrensene. Senterpartiet ønskjer å behalde dagens eigaravgrensing på nasjonalt nivå på 33 pst. Framlegget frå Regjeringa om å lovfeste ei grense på 40 pst. av marknaden for dagspresse, fjernsyn og radio ser vi på som ei liberalisering av eigarskapsavgrensingane, og vi går derfor imot Regjeringa sitt framlegg. Vi støttar vidare Regjeringa sitt framlegg om å vidareføre dagens regel om krysseigarskap mellom store selskap i dagspressemarknaden og ta dette inn i lova og utvide det til også å gjelde kringkastingsmarknaden. Senterpartiet vil understreke prinsippet om media sitt sjølvstende i høve til myndigheitene. Vi støttar derfor Regjeringa sitt framlegg om at ei uavhengig og sjølvstendig nemnd skal vere klageinstans. Vi støttar innstillinga med unntak av eigaravgrensing på nasjonalt nivå. Vi går imot alle mindretalsforslag med unntak av framlegg nr. 1, som vi er medforslagsstillar til.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-11-18:
Stortinget behandla tidlegare i dag spørsmålet om inngåing av partnarskap i trus- og livssynssamfunn, og Trine Skei Grande gjorde der greie for Venstre sin programpost der vi ønskjer ei felles juridisk ekteskapsinngåing i offentleg, sivil regi. I dette ligg m.a. same intensjonen som i det føreliggjande forslaget, ei lov som ikkje skil mellom heterofile og homofile par. Venstre deler difor forslagsstillarane sin intensjon, men kan ikkje stemma for det føreliggjande forslaget, som vi meiner er for dårleg både i innhald og i prosess. Det fører då heller ikkje til noko resultat, snarare tvert imot. Eit parti har sjølvsagt rett til å fremja det som kan kallast demonstrasjonsforslag, men det er ikkje alltid det tener ei sak å bli nedstemt i Stortinget. Som sagt også i den tidlegare refererte saka i dagens storting, har Venstre stor respekt for korrekt og grundig saksbehandling, ikkje minst i lovsaker. Direkte lovforslag i Stortinget tilfredsstiller sjeldan slike krav. Dei to aktuelle sakene bør òg vurderast i samanheng, og det understrekar ytterlegare kvifor det føreliggjande lovforslaget ikkje bør vedtakast. Vi har også respekt for at fleire parti treng å avklara desse spørsmåla internt, gjennom den pågåande programprosessen. Det er liten vits i å realitetsbehandla forslag som eit stort fleirtal ikkje er budd på å støtta, men som dei kanskje kan komma til å støtta om relativt kort tid. Det handlar om politisk handverk for å oppnå faktiske resultat, framfor markeringsbehov for eige parti. Som regjeringsparti er Venstre meir oppteke av resultat enn av eigenmarkeringar, og av prosedyrar som varetek dei krava til saksbehandling, open debatt, høyringar etc. som vår forvaltning og vårt politiske system baserer seg på. Vi vil sikkert få høyra at vi stemmer imot noko vi er for, men vi vil altså stå fast på desse prinsippa, og markerer dermed at vi ikkje støttar dårleg politisk handverk som vi meiner ikkje tener saka. Som eg sa: Vi ser denne saka i samanheng med den saka vi tidlegare handsama i Stortinget tidlegare i dag. For å få ein god prosess vidare vil eg difor oppmoda Arbeidarpartiet om å gjera sitt forslag om til eit oversendingsforslag.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-11-18:
Eg har lyst til å utfordra Arbeidarpartiet og Trond Giske litt til, for i denne saka er det faktisk slik at Arbeidarpartiet og Venstre støttar intensjonen i forslaget, men vi støttar ikkje lovforslaget slik som det ligg føre. Arbeidarpartiet sitt forslag om ei utgreiing får ikkje fleirtal – det hadde det heller ikkje fått om Venstre hadde signalisert støtte til det. Dermed blir det faktisk nedstemt. Som eg sa i mitt innlegg, ser vi denne saka i samanheng med den saka vi debatterte tidlegare. Vi kjem sjølvsagt som regjeringsparti til å jobba for at vår regjering skal sjå på dette. Men det blir litt vanskeleg når ein har eit forslag i Stortinget om ei utgreiing og det blir nedstemt. Det er bakgrunnen for at eg utfordrar Arbeidarpartiet og oppmodar dei til å gjera om dette til eit oversendingsforslag, slik at vi i fellesskap kanskje kan få jobba for å sikra gjennomslag for denne saka og sikra dei utgreiingane som trengst for dei vanskelege spørsmåla. Så eg vil igjen utfordra representanten Giske til å vurdera dette.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Jeg hadde ikke trodd at jeg skulle stå her og starte dette innlegget med å være helt enig med Kristelig Folkepartis representant i denne debatten. Men representanten Lånke har helt rett når han sier at svaret på spørsmål om barnas beste finner vi ikke ved synsing. Vi finner det ved forskning, og vi finner det ved å spørre de barna som faktisk har vokst opp med lesbiske og homofile foreldre i Norge, f.eks. Jeg må tillate meg å arrestere representanten Knudsen litt når han sier at vi ikke vet noe om langtidsvirkningene. Jeg kjenner mennesker som er like gamle som meg selv som har vokst opp med foreldre av samme kjønn. Det er ikke slik at dette er et nytt fenomen, det eneste nye er at man tør si det i den offentlige debatten. Jeg lurer litt på når Knudsen mener vi kjenner langtidsvirkningene godt nok. Er det når de barna som i dag har vokst opp med lesbiske og homofile foreldre, har blitt besteforeldre, at vi kjenner langtidsvirkningene godt nok? Må vi vente i fem generasjoner? Måten representanten Knudsen uttrykker seg på, gir inntrykk av manglende kjennskap til de faktiske forholdene i saken. De faktiske forholdene er at det er klart for enhver som ønsker å sette seg inn i den forskningen som faktisk finnes på dette området, at omsorgsevne ikke avgjøres av seksuell orientering. Da kan selvfølgelig de forskjellige representantene, hvis de ønsker å forklare hvorfor de er i den posisjonen de er i, si at man har gjort et dårlig politisk håndverk når man har fremmet det SV faktisk mener, og at man har et markeringsbehov. Folk kan si hva de vil. Vi er i den enkle situasjonen at for oss er dette et grunnleggende prinsipp, vi ønsker at det ikke skal være noen forskjellsbehandling ut fra seksuell legning, fordi det ikke er noen grunn til det. Det finnes ikke noe saklig grunnlag for å si at hvem man elsker, skal avgjøre hvilke juridiske rettigheter man har, eller for å si at hvem man elsker, avgjør om man er en god forelder eller ikke. Dette er en usaklig diskriminering, som det er på høy tid at vi får slutt på. Dersom andre vil hjelpe oss med det lovtekniske arbeidet, tar vi gjerne imot det. Jeg skulle ønske at dette ikke hadde kunnet bli en markeringssak for SV, jeg skulle ønske at andre hadde fremmet dette for mange år siden, jeg skulle ønske at det hadde vært umulig for oss å markere dette som en SV-sak, fordi vi ikke stod alene. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet er tydelig på at de støtter intensjonen bak vårt forslag. Jeg er glad for at flere partier sier at de ønsker å diskutere og tenke seg om. Ja, igjen: Selv fra representanten fra Kristelig Folkeparti uttrykkes det et behov for at alle partier må ha en grundig vurdering. Dersom Kristelig Folkeparti ønsker å gå inn i denne debatten og faktisk forholde seg til den forskningen som finnes på området: velkommen. Jeg har intet behov for at dette skal være en SV-sak, for det er en selvfølgelig menneskerettighetssak vi snakker om. Og det håper jeg at det snart også vil være et flertall i denne sal for å innse.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Først vil jeg tillate meg å rose representanten Lønnings mot, for det å gi uttrykk for en så dårlig fundert forvirring fra Stortingets talerstol som han gjorde i sitt innlegg, må jeg innrømme at jeg ikke hadde tort. Men for å oppklare det han tar opp: Han sier at han blir forvirret over at forslaget sier både at ekteskapslovgivningen er kjønnsnøytral, og at det trengs en lovendring. Det er slik at det finnes både en lovtekst og forarbeider, som til sammen avgjør hvordan en lov skal forstås. Det er sannsynligvis også representanten Lønning kjent med. Situasjonen i dag er slik at selve lovteksten er kjønnsnøytral, mens det klart framgår av forarbeidene at loven er å forstå slik at ekteskapet er en eksklusiv heterofil institusjon. Dermed må Stortinget på en eller annen måte komme med nye forarbeider eller gi et nytt tolkningsgrunnlag, dersom Stortinget ønsker at loven skal forstås annerledes. Lovteksten i dag er kjønnsnøytral, men jeg tror ikke noen er i tvil om at dagens ekteskapslov like fullt er å forstå som en lov som er ment for ekteskap mellom en mann og en kvinne, ikke mellom en kvinne og en kvinne. Så har jeg et lite spørsmål til representanten Vihovde i forhold til hennes ønske om at Arbeiderpartiet skal gjøre sitt forslag om til et oversendelsesforslag og be om en utredning. Det er da ikke slik å forstå at det at Stortinget avstår fra å instruere Regjeringen til å foreta en utredning, hindrer de regjeringspartier som måtte ønske det, i å kjempe for at Regjeringen på selvstendig grunnlag skal gjøre dette. Jeg har i hvert fall ikke forstått det slik. Det vi stemmer over her, er om Stortinget skal instruere en regjering og en statsråd som ikke viser noen vilje til å utrede spørsmålet om en kjønnsnøytral ekteskapslov, til å gjøre det – verken mer eller mindre. Jeg registrerer også at representanten Lønning synes det er problematisk med forslag som reiser så stor debatt som vårt forslag har gjort. Jeg vil tvert imot hevde at det er et problem hvis et så grunnleggende menneskerettighetsspørsmål som spørsmålet om hvorvidt folk skal forskjellsbehandles etter seksuell legning, ikke reiser stor debatt i den offentlige debatten. Det er et problem om det er noe som kan forbigås i stillhet. Jeg ville vært skremt om det ikke hadde blitt stor debatt rundt vårt forslag, om det ikke hadde vært slik at mange fikk behov for å tenke seg om. Det eneste som etter mitt syn kunne rettferdiggjort at det ikke var stor debatt om et forslag om likebehandling, hadde vært om alle sa at selvfølgelig skal vi behandle folk likt. Til sist vil jeg tillate meg å ønske representantene Dahl og Sjøli lykke til med landsmøtet. Jeg tror ikke dette blir siste runde om dette spørsmålet i denne sal. Jeg ser fram til den dagen vi virkelig kommer ett skritt videre, og håper det blir med Høyres hjelp.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
En misforståelse blir ikke mer korrekt om den gjentas, heller ikke om man unngår å høre på forklaringer og oppklaringer. Det er altså slik at dagens ekteskapslov, til tross for at teksten er kjønnsnøytral, ut fra lovens forarbeider klart er å forstå som en lov om ekteskap eksklusivt mellom en mann og en kvinne, ikke mellom to menn eller mellom to kvinner. At representanten Lønning ikke får med seg at det at Stortinget endrer premissene for hvordan lovgivningen skal forstås, også har en juridisk funksjon, får stå for hans regning. Men faktum er at det er et høyst reelt forslag om en klar endring av det norske lovverket vi skal ta stilling til i dag. Vi tar stilling til om ekteskapet skal være for alle eller bare for heterofile. Det er et faktum som representanten Lønning kan velge å forholde seg til eller ikke, men det er slik at forarbeidene er en del av hvordan loven skal forstås.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Jeg har nylig gått igjennom moderne norsk homohistorie, og jeg tror vi kanskje er i nærheten av et lite skritt i retning av å skrive en ny i dag, fordi alle disse skrittene er tatt ved at noen først har tatt det opp, som Arne Kielland gjorde i 1971, da han i en interpellasjon i Stortinget spurte om det ikke var på tide å oppheve forbudet mot homofili i straffeloven. Året etter var forbudet opphevet, mot Kristelig Folkepartis stemmer. Så hadde vi diskusjonen om hvorvidt homofile og lesbiske skulle være omfattet av vern mot diskriminering. Det startet ved et forslag som ikke umiddelbart fikk flertall. Så gikk det litt tid, så fikk det flertall, mot Kristelig Folkepartis stemmer. Så startet jobben med partnerskapsloven. Det ble første gang tatt opp i et Dokument nr. 8-forslag i 1989. Det ble ikke oversendt til en ny regjering før den gamle, der Høyre var gift med Kristelig Folkeparti, var avgått – Syse-regjeringen. Så kom en ny regjering tilbake igjen med forslaget til en partnerskapslov, som helt parallelt til ekteskapsloven hadde alle rettigheter på plass, bortsett fra det som har vært temaet i dag: rett til kirkelig vigsel og rett til å bli vurdert som adopsjonsforeldre. Alle skritt i retning av mer likeverd mellom heterofile og homofile er tatt ved at man har gått noen hakk fram, så har flertallet kommet etter. Og det er det jeg tror vi gjør i dag også. Det som er forstemmende med debatten, må jeg si er følgende: at det er lov for stortingsrepresentanter å slå rundt seg med såkalte vedtatte sannheter om hva som er barns beste, stikk i strid med all kunnskap og all viten vi har om dette. De som påstår fra denne talerstolen at det er bevist at det er barns beste i enhver sammenheng med én mor og én far, de tar feil. Barn som vokser opp med homofile foreldre, lever fullkomment lykkelige liv. Vi vet to ting om dem som kanskje er litt annerledes enn for andre barn. Vi vet at de er litt mer tolerante enn andre barn. Og hvis det er noe verden trenger, er det kanskje litt mer toleranse. Det er nå i hvert fall vår oppfatning. Så vet vi at de kan ha et problem med intoleranse fra andre barn og fra voksne. Da er det én ting som Stortinget og stortingsrepresentanter har å gjøre, og det er å være med og bekjempe intoleransen. Og hvis man skal starte med å bekjempe intoleransen, starter man med å si hva som er fakta: Det er at barn kan leve fullkomment lykkelig med homofile foreldre. Ingen voksne har rett til barn. Men uansett seksuell legning skal man ha rett til å bli vurdert som forelder, for omsorgsevne har ingenting med seksuell legning å gjøre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
I SV har vi respekt for at ulike partier kan ha behov for å diskutere saken, sette seg inn i fakta og konkludere, eventuelt konkludere med at man stiller sine representanter fritt i en sak. I denne typen spørsmål har det vært tradisjon for det i Stortinget. Det jeg må si jeg forundres over, er det behovet enkelte representanter har for å argumentere formalistisk og ikke gå til det som er sakens kjerne, nemlig: Er vi snart der at man kan se bort fra seksuell legning hvis man skal vurdere en persons omsorgsevne? Jeg må si at representanten Lønning var det beste eksemplet på å gjemme seg bak formalisme istedenfor å gå til sakens kjerne. Representanten Lønning vet jo utmerket godt at mitt eller SVs ønske ikke er å begrense ytringsfriheten. Nei, dumskap kan ikke forbys, fordommer kan ikke forbys. Det er klart at alle som ønsker å spre homofobi morgen, middag og kveld, står fritt til å gjøre det, men vi som vet bedre, må bruke sjansen til å bekjempe det. Jeg kunne godt tenke meg å spørre representanten Lønning om hva som er hans syn på saken. Er det slik at homofile bør ekskluderes fra å vurderes som omsorgspersoner, fordi de er homofile? Eller har vi snart kommet dit – etter at forbudet mot homofili ble opphevet, etter partnerskapsloven, etter at Norge har fått en homofil finansminister som lever i partnerskap, og som antakelig ikke har noen dårligere omsorgsevne enn det f.eks. jeg har – at det skal være mulig å se på en persons egenskaper og ikke seksuelle legning i utgangspunktet? Det skulle jeg gjerne ønske at representanten Lønning sa noe om. Avhengig av hvordan Høyre diskuterer dette på sitt landsmøte, vil Høyres deltakelse i regjering med Kristelig Folkeparti eventuelt være det som kan begrense nye framskritt på dette feltet. For det var det som skjedde sist. Partnerskapsloven ble utsatt, muligheten for å få flertall for den ble utsatt fordi Høyre var i regjering med Kristelig Folkeparti. Da man endelig ble frigjort fra det ekteskapet – la oss bruke det ordet i dag – var det jo fritt for Høyre å vurdere saken på eget verdigrunnlag. Da er det interessant å få vite hva representanten Lønnings personlige overbevisning i saken er. Det nydeligste innlegget som noensinne er holdt i spørsmålet om homofiles rettigheter, ble holdt av tidligere stortingspresident Jo Benkow i Lagtinget den 1. april 1993, da Lagtinget med én stemmes overvekt vedtok partnerskapsloven. Det betydde en frigjøring for fryktelig mange voksne mennesker. Nå kan Inge Lønning bidra til frigjøring for fryktelig mange barn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Dette er et veldig lite abstrakt forslag, og det er ikke ment som et sysselsettingstiltak for representanten Inge Lønning. Det er ment som en helt presis lovendring i forhold til det ene poenget som nå hindrer likestilling mellom homofile og lesbiske og heterofile, nemlig den individuelle retten det er å inngå et ekteskap, og for alle praktiske forhold dreier det seg om to unntak som partnerskapsloven har gjort i forhold til ekteskapsloven, for øvrig er de helt parallelle. Det ene dreier seg om kirkelig vigsel, og det andre dreier seg om retten til å bli vurdert som adopsjonsforeldre. Jeg kommer ikke i løpet av dagen i dag til å lykkes med å få Inge Lønning til å si hva han egentlig mener i spørsmålet om adopsjon, men han tar helt feil når han med brask og bram konstaterer at dette ikke er den måten man kan vinne homokampen på. Tvert imot: Det er slik man har flyttet steiner i kampen for likebehandling og likeverd mellom homofile og lesbiske og heterofile – ved først å fremme et forslag, og så kommer flertallet etter. Det er det vi gjør i dag: Vi fremmer et forslag som er kontroversielt. Debatten kommer til å gå i Høyre. Det er ikke langt unna at denne siste resten av uverdig diskriminering på bakgrunn av seksuell legning blir fjernet – det føler jeg meg sikker på – uten Inge Lønning.
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-18:
Hvis jeg hørte riktig, antydet foregående taler at hun ønsker å begrense ytringsfriheten fra Stortingets talerstol. Jeg håper at det er en misforståelse, men vil gjerne ha det bekreftet for ordens skyld. Stortinget har nettopp behandlet ytringsfriheten i sin store alminnelighet i Norge, og det er litt forbløffende hvis noen vil lage særregler om begrensning av ytringsfriheten akkurat fra denne talerstol. Det hender at store ord kan være formålstjenlige i politiske ordskifter. De litt voldsomme ordene som særlig Kristin Halvorsen og Trond Giske har svingt seg opp til, tror jeg er svært lite formålstjenlige. Som jeg sa i debatten i stortingsmøtet tidligere i dag om et annet Dokument nr. 8-forslag, er det i sin alminnelighet ikke noe godt tegn når et forslag utløser så mange debatter på én gang, hvorav noen kanskje har en nødvendig tilknytning til forslagets innhold, noen har en mulig tilknytning til forslagets innhold, og noen har definitivt ingen som helst sammenheng med det forslaget som foreligger til behandling. Det tyder på at grunnlaget for å føre et bredt politisk ordskifte er svært dårlig. Og når man i en komiteinnstilling ser så vidt mange forslag som er nesten lik hverandre, er det også et tegn på at det ikke er en spesielt konstruktiv kommunikasjon som har vært utløst gjennom det forslaget som er lagt på bordet. Det er også litt originalt, må jeg si, å lese at forslagsstillere konstaterer at gjeldende ekteskapslov er kjønnsnøytral, og derfor er det nødvendig å fremme et forslag om å gjøre den kjønnsnøytral. Det kan kanskje også være et lite arbeidsuhell, men i hvert fall er ikke logikken gjennomsiktig, for å si det forsiktig. Ett problem er det som representanten Giske påpekte i sitt første, edruelige innlegg, at dersom dette forslaget blir vedtatt her og nå, vil det skape et rettslig tomrom, nemlig hva som skal skje med dem som etter gjeldende partnerskapslov har inngått partnerskap. Hvilken rettslig status ville de ha dersom Stortinget i dag avskaffet loven? Lovgivning med tilbakevirkende kraft praktiserer vi heldigvis ikke i Norge. Men det er en hel rekke andre juridiske problemer som jeg bare må be om at de partier som arbeider seriøst videre med dette, har med i bakhodet. Det er bl.a. forholdet til den lovendring Stortinget selv har foretatt for meget kort tid siden, som slår fast at anonymt farskap i Norge prinsipielt er forbudt, ut fra den tanke at et barn har en soleklar rett til så langt mulig å kjenne identiteten til begge sine biologiske foreldre.
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-18:
Det kan ikke være galt å være edruelig, president.