Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-06-14:
En god og effektiv valgordning som sikrer at velgerne får gjennomslag for sine preferanser når det gjelder både politikk og personer, er viktig i et velfungerende demokrati. Det øker åpenheten og kanskje også deltakelsen i demokratiet. Og det å øke deltakelsen ved valg har alle partier vært skjønt enige om, i alle fall i teorien. En god valgordning styrker etter min mening et reelt og legitimt folkestyre. Det representantforslaget som nå er til diskusjon, om å innføre en ordning med kumulering ved stortingsvalg, ble fremmet den 24. mars 2010. Forslaget har altså ligget ekstremt lenge i komiteen. Representanten Anundsen sa i et tidligere innlegg at når saker blir liggende lenge i komiteen, var det et uttrykk for at de representerte en form for spenning. Det er det ikke mulig å se i denne saken! Når det gjelder adgang til kumulering ved kommunevalg, ble det innført allerede for godt over hundre år siden, i 1896. I 2003 ble valgloven som kjent endret til den som gjelder i dag, dvs. at et parti eller en velger kan føre opp et navn to eller flere ganger. Velgerne kan så kumulere, enten ved å sette kryss ved et navn eller ved å føre navnet opp på nytt. I tillegg kan de føre opp et navn, en såkalt slenger, fra et annet partis liste. Et sentralt element ved innføringen av den nye valgloven i 2003 var at den enkelte velger skulle få større anledning til å påvirke personvalget. Jeg – og Høyre – mener nå at tiden er inne for en ny valgreform. Derfor fremmet vi forslaget for over to år siden. Det er på tide at velgerne nå får anledning til å kumulere også ved stortingsvalg. Det hadde etter min mening vært en positiv utvikling for demokratiet. Dette gjøres allerede i våre naboland, hvor velgerne får en mulighet til å påvirke rangeringen av kandidatene. I Sverige er valgreglene ved riksdagsvalg slik at et parti stiller med en prioritert liste av kandidater i en valgkrets. Man stemmer på én liste og kan gi en spesiell personstemme til en av kandidatene på listen. Personstemmene har ingen betydning for mandatfordelingen mellom partiene. Ved valgoppgjøret skiller man mellom kandidater som har og som ikke har fått et antall personstemmer på minst 5 pst. av partiets stemmetall i valgkretsen. Denne andelen er nå som kjent på 5 pst. i Sverige, både ved riksdagsvalg og ved regionale valg. Man har nylig endret ordningen ved riksdagsvalg, ved å gå fra 8 til 5 pst. Men det er ikke riktig, som representanten Anundsen sa, at dette gjorde man i Sverige fordi man konstaterte at det ikke ga økt innflytelse å holde seg til 8 pst. Man ønsket å øke innflytelsen ved å gå ned til 5 pst. Det var begrunnelsen i Sverige, og det er det også fra de partiene som nå stemmer mot å gjøre tilsvarende i Norge. Det jeg med andre ord sier, er at vi har et system som er kjent fra Sverige – som er praktisert ved tidligere riksdagsvalg, og som vil bli praktisert ved fremtidige valg – som man kunne benyttet. I Finland må velgerne stemme på én kandidat. Partier som deltar i valget, må stille kandidater i prioritert rekkefølge i valgkretsene, og den som ønsker å støtte partiet, må stemme på én av dets kandidater. Partiets stemmetall er summen av stemmetallene til dets kandidater, og mandatene blir fordelt forholdsmessig mellom partiene på grunnlag av disse stemmetallene. Valglovutvalgets innstilling i 2001 konkluderte med – nå er vi altså tilbake i Norge – at den norske valgordningen ikke har den fleksibilitet som kjennetegner de fleste sammenlignbare land, noe som etter Høyres mening kunne bedres ved en lovendring, som flertallet nå sender til utredning og ikke stemmer for. En velfungerende valgreform må – som flere talere har vært inne på – ivareta enkelte kryssende hensyn. Dette kan f.eks. gjelde partienes mulighet til å sikre sin innflytelse over hvilke kandidater som velges til sentrale verv som tillitsmenn og -kvinner på partiets vegne. Det er ønskelig at også partiene har betydelig innflytelse på denne prosessen, ikke minst for å sikre at toppkandidatene har de nødvendige forutsetninger for å fylle vervene. Partienes adgang til å forhåndskumulere eller stryke kandidater, eller påføre «slengere» fra andre partier, er elementer ved en valgordning som spiller inn ved denne avveiningen. Partienes behov for forutsigbarhet og sikkerhet for sine toppkandidater må balanseres mot velgernes interesse av individuell og politisk innflytelse. Jeg tror den interessen er der – erfaringen fra Sverige viser at den er det – og det er ikke så store forskjeller mellom nabofolkene. Som sagt ville en ny valgordning være en positiv utvikling for demokratiet og bidra til en mer velfungerende valgordning. Denne ordningen burde etter Høyres oppfatning – og vårt syn støttes av Kristelig Folkeparti og Venstre i komiteen – vært innført ved stortingsvalget i 2013. Jeg ser at på dette tidspunkt er det i seneste laget, men saken har altså ligget i komiteen i over to år. Det kunne ha vært igangsatt utredning, eller forslaget kunne vært vedtatt direkte eller med en endring som ville gjort det mulig å gjennomføre det ved valget i 2013. Men det har altså ikke vært politisk vilje til det, og om jeg kan si det slik, så er det nok en viss avstand mellom statsminister Stoltenbergs gjentatte taler, velformulerte og gode, etter 22. juli i fjor, som uttrykte at Norge skal møte situasjonen med «mer demokrati» og «mer åpenhet», og en konkretisering av dette. En endring av valgordningen ville kunne åpnet for mer åpenhet, og fra Høyres side har vi – dersom det var ønske om det – vært villige til å forandre vårt forslag til å følge den nye svenske ordningen, altså med 5 pst. Det ville gi velgerne større innflytelse enn med den gamle svenske ordningen, som vi har foreslått. Heller ikke det har det under behandlingen vært noen vilje til. Så det har vært reell politisk motstand, og en uvilje, mot forslaget. Representanten Kolberg uttrykte vel å være «betenkt» over forslaget. Jeg får da bare si det på den måten at jeg beklager at ordningen ikke kan gjennomføres i 2013, etter den behandlingen det har vært utsatt for i komiteen, og jeg håper at en utredning ikke er en ny måte å henlegge forslaget på. Det kan man ha sine mistanker om, men la oss håpe det beste. Jeg tar med dette opp forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.