trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-03:
Jeg har gjennom denne debatten forstått at representanter for sentrumspartiene har et nesten ekstremt behov for å ta avstand fra hva de selv har gjort i komiteinnstillingen, og framstiller det som om at å «vurdere» er å «iverksette». Jeg forstår det behovet, for det er naturlig nok relativt sterke reaksjoner på at sentrumspartiene ikke har gjort det som ble forventet av dem, nemlig å sørge for virkemidler som kunne bidra til å nå de mål som vi er enige om. Men når det gjelder de virkemidlene som man tar i bruk i debatten, og ikke minst i pressedebatten hvor man beskylder andre for å fare med løgn osv., tror jeg man skal holde seg for god til å begi seg inn på den typen debatteknikk. Kjernen i denne debatten kom jo fram i et replikkordskifte etter statsrådens innlegg i sted, hvor statsråden ganske riktig konstaterte at forskjellen mellom de to forslagene er at Arbeiderpartiets forslag innebærer et realitetsstandpunkt hvor man innfører maksimalpris og leveringsplikt, mens regjeringspartiene og Høyre går inn for å vurdere og eventuelt iverksette det dersom man mener at det er behov for det. Kort sagt, de vil målene, men de vil ikke ta i bruk virkemidlene. Og det er da vitterlig forskjell på å gjøre noe og å tenke over det. Veggen blir ikke malt ved at du tenker over om den trenger maling. De samme partiene har spesielt i debatten, men også i innstillingen, påpekt at EU og EØS skulle være et hinder for at det kan innføres leveringsplikt. Da må jeg spørre, som jeg spurte i et tidligere innlegg: Hvor i EØS-/EU-regelverket står det at det ikke kan innføres leveringsplikt på telenett med stor hastighet? Vi har allerede innført leveringsplikt på ISDN. Hva er den prinsipielle forskjellen på ISDN og nett med noe større hastighet? Utsagnene fra disse partiene blir desto merkeligere når sentrale talsmenn fra Telenor etter det jeg har forstått, i møte med bl.a. representanter fra de samme partiene har sagt at de kan leve utmerket med de virkemidler som Arbeiderpartiet og SV her foreslår. Men regjeringspartiene og Høyre syns altså at det er å gå for langt. Jeg forstår at Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har vanskelig for å forsvare at de ikke vil ta i bruk de virkemidlene som er nødvendige for å nå de mål som de selv setter, men man må ikke prøve å framstille det som om det er fullstendig likhet mellom de to nevnte forslag som er framsatt til votering i dag. Hvis det skulle være full likhet, vil jeg sterkt anmode representantene fra de samme partiene om å stemme for Arbeiderpartiets forslag.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-03:
Jeg har nettopp fått i hånden noe som ikke er en pressemelding, men et presseutdrag, sendt ut fra Arbeiderpartiets informasjonskontor, hvor man har kommet i skade for å bruke ordet minstepris i stedet for maksimalpris. Det er en skrivefeil, og det er så selvsagt at jeg synes det blir ganske tåpelig å bringe det inn i debatten. Det er en nokså selvsagt ting. Jeg går ut fra at heller ikke representanten Jakobsen eller representanten Ringstad ser alle presseutdragene som måtte gå ut fra vedkommende partis pressekontor. Men det er ikke det som er poenget. Hvor i denne innstillingen står det at Senterpartiet går inn for å innføre leveringsplikt? Hvor står det at Senterpartiet går inn for å innføre maksimalpris? Hvor står det at Senterpartiet går inn for å endre reguleringsregimet? Hvor står det at Senterpartiet går inn for å ta i bruk den nye mobiltelefongenerasjonen, på samme måte som et flertall i komiteen har uttalt? Hvor står dette? Og hvis det er slik at det ikke er noen forskjell mellom forslaget fra Arbeiderpartiet og forslaget fra sentrumspartiene og Høyre, hvorfor i all verden stemmer ikke da representanten Jakobsen for Arbeiderpartiets forslag? Han er hjertelig velkommen!
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-03:
Det stemmer nok, men det var korrekt.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-06-03:
Jeg syns det er ganske oppsiktsvekkende når Arbeiderpartiets telepolitiske talsmann, Schjøtt-Pedersen, blir konfrontert med en meningsløs og – unnskyld uttrykket – tåpelig pressemelding, som neppe uttrykker hva han egentlig mener, og da holder et innlegg ved avslutningen av debatten uten overhodet å kommentere den dokumentasjon på uetterrettelighet og forvirring som Jorunn Ringstad har presentert. For det kan ikke være slik – eller er det kanskje slik – at representanten Schjøtt-Pedersen på samme dag og i samme debatt er i stand til både å kritisere sentrumspartiene for at vi avviser maksimalpriser, og samtidig i en pressemelding serverer det nærmest komiske vrengebildet hvor han sier at sentrumspartiene går imot «minstepriser». At Schjøtt-Pedersen, Arbeiderpartiets talsmann, overhodet ikke berører denne dokumentasjonen på tøv og tøys som Jorunn Ringstad presenterte fra talerstolen nettopp, er ganske oppsiktsvekkende. Men det står i rimelig samsvar og i stil med det Schjøtt-Pedersen tidligere har presentert i denne saken, bl.a. i den framstillingen som ble gitt i avisen Nordlys sist mandag, 31. mai. Vi har opplevd at representanter for sentrumspartiene og Høyre har funnet det nødvendig å gå ut med et leserinnlegg, og har vært nødt til å ta i bruk det jeg vil kalle for uparlamentariske uttrykk for overhodet å finne en treffende beskrivelse av det oppslag som Nordlys brakte i denne forbindelse. Jeg vil bare til slutt si meg helt enig i det Høyre og de tre sentrumspartiene avslutter med i sitt motsvar til det innlegg som var presentert i Nordlys, nemlig: «Schjøtt-Pedersen bør i framtida avgrense seg til å si hva han selv mener, en oppgave som i seg selv kan være krevende nok.» Og det Jorunn Ringstad presenterte i stad, var en ytterligere bekreftelse på det siste.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-06-03:
Jorunn Ringstad har i sitt innlegg gitt svar på alle de spørsmålene som Karl Eirik Schjøtt-Pedersen nå reiste. Jeg vil faktisk si det slik at Jorunn Ringstad opererte på grensen av Stortingets reglement fordi det var nødvendig å sitere så mye fra innstillingen. Og hvis Schjøtt-Pedersen hadde vært til stede, og det tror jeg han var, og i tillegg hadde hørt etter hva som ble sagt av representanten Ringstad i hennes hovedinnlegg og i senere innlegg og i replikkordskiftet etterpå, så hadde han fått fullstendig svar på alle de spørsmålene han nå på en polemisk måte reiste.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-06-03:
Det har vært en del snakk om styring i dagens debatt. Nå har jeg inntrykk av at representanten Myrvoll også vil styre debatten. Jeg tror SV og Inge Myrvoll må finne seg i at de andre representantene i salen sier det som de mener til enhver tid er nødvendig av hensyn til utviklingen i debatten. Jeg tillater meg, når det blir servert det jeg vil kalle for uetterretteligheter i en debatt, å si fra om det på slutten av debatten når dette presenteres på den måten vi har opplevd her i dag. Det er mulig at SV og Inge Myrvoll ikke liker vår debattform, men det kan vel tenkes at når det gjelder debattform, så har også Inge Myrvoll en del å lære, hvis vi da først skal gå tilbake i tid, som jeg skjønte at Inge Myrvoll hadde veldig lyst til i sitt siste innlegg.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-03:
Siden det er henvist til replikkrunder tidligere i dag, vil jeg som statsråd bekrefte at Regjeringen vil vurdere former for leveringsplikt i konsesjonsvilkårene for tilbydere av offentlig telenett med sterk markedsstilling hvis det er behov for det. Jeg minner om hva jeg sa tidligere i dag, at som statsråd leser jeg kun én forskjell på de to fremleggene, og det er om Stortinget vil pålegge Regjeringen å gjøre dette, eller om Regjeringen gjør det som regulatorisk myndighet via Samferdselsdepartementet av egen fri vilje. Det vil Regjeringen gjøre dersom behovet er til stede.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-03:
La meg få lov til å reflektere litt over debattmetodene. Jeg sitter her med utskriften av en debatt som vi hadde for tre år sia om opphevinga av enerettene i telesektoren. Der kom også parlamentarisk leder i Senterpartiet, Johan J. Jakobsen, sent inn i debatten. Han startet med: «Det har vært ganske patetisk ved slutten av denne debatten å høre …». Nå kommer han inn og sier: «Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende …». Ingen av gangene berører han egentlig essensen i diskusjonen, men bruker metoder hvor retorikken er det vesentlige. Og så viser han til at andre har satt dette på plass, mens han sjøl overhodet ikke berører kjernen i det som diskuteres. Det er en debattmetode som naturligvis er lite konstruktiv, men som kanskje kan fungere på den måten at man liksom har prøvd å sette ting på plass, og så har man overhodet ikke gjort det. Det hadde vært mye mer interessant hvis representanten Johan J. Jakobsen hadde berørt den politiske utviklinga i Senterpartiet i telepolitikken, fra han hadde ordet for tre år sia og beskyldte alle andre i denne salen for egentlig å stå på høyresida i politikken og være markedsliberalister og ikke være villig til å styre, til han i dag prøver å forsvare det at Senterpartiet nå ikke har lyst til å ta styringsmekanismene i bruk. Hvis han hadde reflektert over hvorfor Senterpartiet hadde snudd, så hadde det vært mye mer spennende å høre på enn at han bare bruker retorikk og ikke berører innholdet. Representanten Jan Sahl snakket veldig mye om at selskapenes planer som nå lå på bordet, var sikringen. Hvilket selskap? Jo, Telenor har visse investeringsplaner som for så vidt gjelder fram til i kveld. Da vedtar vi et nytt selskap, som ikke har noen investeringsplaner, som får en helt annen eiersits, som ikke er et hundre prosent statlig eid selskap, men som er et sammenslått selskap som skal delprivatiseres, og som skal legge sin strategi. I det selskapet eksisterer det ingen utbyggingsplaner. De planene kommer til å bli lagt på forretningsmessig grunnlag, og da sier vi: La oss nå sørge for å få ting på plass i tide. Det er vår jobb. For vi vet at det selskapet skal drive på forretningsmessig basis, og de kommer til å bygge ut der hvor de ser at det bedriftsøkonomisk er lønnsomt. Sjølsagt gjør de det, og det har da også Tormod Hermansen sagt, noe som jeg har sitert flere ganger. De kommer ikke til å drive med distriktspolitikk. Hvorfor i all verden skulle de gjøre det? De skal ha private aksjonærer. De er nødt til å drive rein business. Derfor sier vi: Da får vi sørge for å få distriktspolitikken på plass. Jeg skulle tro at det var det enkleste for Senterpartiet å være med på, og egentlig også for Kristelig Folkeparti. Jeg er mer i tvil når det gjelder Venstre. Så egentlig burde vi hatt et solid flertall for det Arbeiderpartiet og SV foreslår i kveld.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-03:
Samtykke til endring av de to vedleggene til EØS-avtalen støttes av samlede komiteer, både utenrikskomiteen og energi- og miljøkomiteen. De foreslåtte endringene har som formål å få en mer fornuftig energiutnytting i husholdningsapparatene, i denne omgang kjøle- og fryseskap. Siden det hittil ikke er blitt stilt slike krav til energiutnyttelse for hvitevarer som brukes i husholdningene, er de forslagene som fremmes, både gledelige og nødvendige.
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 1999-06-03:
President!
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 1999-06-03:
Det gjelder forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg konstaterer at det ikke får tilslutning her i salen, men jeg har også registrert at det har fått visse sympatier. På den bakgrunn tillater jeg meg å foreslå at det oversendes Regjeringen.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg fremmer følgende forslaget: Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til en lovendring slik at den norske alkoholloven tilfredsstiller EØS-avtalens krav om likebehandling av vin og vinprodukter og øl med samme alkoholstyrke.
Jan Petersen (Høyre), 1999-11-24:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. Dessverre er det slik at det fortsatt er svært mange alvorlige internasjonale konflikter vi står overfor, ikke minst den i Tsjetsjenia. Nå skjønner jeg imidlertid at utenriksministeren er invitert til drøftelser i Moskva, og jeg føler meg helt sikker på at vår alminnelige bekymring for at russerne opptrer helt ute av proporsjon, vil bli formidlet. Jeg skal derfor i dette spørsmålet heller sette lys på en av de konfliktene som har utviklet seg uten oppmerksomhet, nettopp i ly av slike alvorlige konflikter, og det er situasjonen i Hviterussland. Det er faktisk et alvorlig demokrati- og menneskerettighetsproblem som er i ferd med å utvikle seg svært nær Norge. Dette er OSSEs ansvarsområde. Vi hører lite, og mitt spørsmål er: Hvorfor har aktiviteten fra OSSEs side vært såpass svak som den har vært?
Jan Petersen (Høyre), 1999-11-24:
Å si at opposisjonen blir arrestert, er for så vidt en forsiktig måte å uttrykke det på. Det er faktisk slik at viktige opposisjonspolitikere simpelthen er forsvunnet. Det er også slik at Hviterusslands økonomi er i fritt fall, med de konsekvenser det har for befolkningen, og presidentens mandat er faktisk utløpt, slik vi formelt ser det. Det er derfor en meget alvorlig utvikling vi her står overfor. Jeg må nok si at jeg synes OSSEs aktivitet på mange måter har vært forsiktig. Jeg vil spørre utenriksministeren om vi kan vente et økt internasjonalt press på Hviterussland, nettopp fordi dette faktisk er et problem som ligger ganske nær de norske grenser.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Når det gjelder den første delen av Jan Petersens spørsmål, er det kanskje litt sterkt å si at jeg er invitert til drøftelser i Moskva, men jeg håper å utvirke noe som likner på en invitasjon. Når det gjelder Hviterussland, er det et alvorlig problem. Men jeg håper at representanten Petersen ikke nødvendigvis behøver å sette likhetstegn mellom manglende nyhetsformidling gjennom media og OSSEs aktiviteter. Vi driver fra OSSEs side med en rekke aktiviteter som ikke påkaller medias interesse, spesielt på grunn av situasjonen i Kosovo og i Tsjetsjenia. Situasjonen i Hviterussland er et av de spørsmål som vi har fulgt veldig aktivt, både når det gjelder forholdet til myndighetene og myndighetenes etterlevelse av de regler som vi mener de skal følge. Blant annet har vi etter et ikke ubetydelig press fått et nærvær der, ikke et godt nok, men allikevel et nærvær som kan følge opp spesielle prosjekter som går på menneskerettigheter, og i tillegg til det har vi vært opptatt av opposisjonens stilling, bl.a. det faktum at opposisjonelle arresteres. Opposisjonen var invitert til å delta i Istanbul, og det var kontakt med opposisjonen der, samtidig som man i Istanbul søkte å unngå å ha kontakt med president Lukasjenko og hans folk, nettopp for å synliggjøre det synet vi har på regimet i Hviterussland. Så dette er en av de sakene som står høyt på OSSEs dagsorden, men som er en veldig vanskelig sak. Jeg har ikke noen klar løsning på den, men gjennom vårt nærvær nå har vi en mulighet til å følge opp de saker som OSSE ønsker å vektlegge.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
OSSE vil fortsette å ha oppmerksomhet rettet mot Hviterussland, og det er ingen tvil om at der er det store oppgaver som vi må ta fatt i. Noe av det som vi håper vi kan gjøre, er nettopp at vi ved å ha fått et nærvær der, kan følge opp noe. Men i tillegg til det tror jeg nok vi må se på hva vi gjør bilateralt, for det har noe å gjøre med synligheten, at OSSEs medlemsland som land må arbeide mer med Hviterussland, og det skal vi gjerne bidra til gjennom OSSE.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
For tiden er det ikke alltid like lett for den norske utenriksminister å skille sine to roller, og når det gjelder Tsjetsjenia, tror jeg nok absolutt jeg bør la være å gjøre det hvis jeg skal ha noe håp om å gjøre noe positivt i Tsjetsjenia. Men det betyr ikke at vi ikke kan presse på. Vi presser nå på for å få til et besøk til regionen. Vi var senest i går og i forgårs i kontakt med Moskva, og jeg venter en tilbakemelding fra den russiske utenriksminister senere i dag om et besøk, enten allerede denne uken eller tidlig neste uke, til Moskva. Så vil dette senere følges opp med et besøk til regionen, nettopp fordi vi er opptatt av at dette skal bli en prosess og ikke bare et enkelt besøk. I tillegg til det har jeg vært i kontakt med Ogata, FNs høykommissær for flyktninger, og også Sommaruga, som leder Den internasjonale Røde Kors-komiteen. Vi har også sagt at vi er villige til å samarbeide med dem i den grad de trenger hjelp fra oss når det gjelder å effektuere nødhjelp. Jeg er også kjent med at Europarådet tar sikte på å sende representanter til regionen. Når jeg forhåpentligvis reiser i begynnelsen av desember, vil vi ta sikte på å ha med representanter for OSSE-troikaen, slik at flere land er med. Vi vil også ta sikte på å ha med EU i denne delegasjonen, slik at også EU kan engasjere seg direkte og få et førstehåndsinntrykk. Vi vil fortsatt kreve åpning av et kontor i Nazran, som er det som er realistisk mulig akkurat nå. Og hvis vi kan få et nærvær der sammen med de andre organisasjonene, er det mitt håp at det både skal kunne være med og avhjelpe den humanitære nøden og også være et virkemiddel for å få en dialog i gang.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Det humanitære arbeidet er viktig nå. Men det politiske arbeidet vil være viktig på noe lengre sikt, og derfor hilste jeg velkommen det vedtaket vi fikk i erklæringen fra Istanbul. Jeg vil ikke si at det er noen redningsplanke, for OSSE ville fortsatt arbeidet med denne saken og sagt at dette var en sak som de hadde anledning og et mandat til å arbeide med. Men jeg synes det vedtaket som vi fikk i Istanbul, synliggjør betydningen av et internasjonalt press, og synliggjør også hvor viktig OSSE som organisasjon er. For nettopp innenfor rammene av OSSE kunne vi legge et press på Russland i denne sammenhengen. Hadde vi ikke hatt denne organisasjonen, så hadde vi ikke kunnet legge et tilsvarende press. Derfor vil vi arbeide videre med disse spørsmålene innenfor OSSE. Jeg må vel si at jeg ikke er helt fornøyd med den russiske samarbeidsviljen, men det er ikke bare Russland som er vanskelig i OSSE, så vi vil ta for oss Russland på samme måte som vi tar for oss andre medlemsland i OSSE.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Til det siste må jeg vel si at det må det være Europarådet som avgjør. Jeg forstår nå at Europarådet vil besøke Tsjetsjenia, og da går jeg ut fra at det vil komme en rapport som nettopp vil ta for seg Russlands forhold til Europarådet. Når det gjelder den første delen av representanten Godals spørsmål, er det vel slik at dessverre er det ingen grenser for hvor brutalt man kan gå frem. Hvis vi ser oss rundt omkring i verden, man kan tenke på Afrika, så har vel en del regimer dessverre også gått atskillig verre frem enn det vi ser i Tsjetsjenia i dag, selv om dette er alvorlig nok. Allikevel fortsetter de å styre sine land, så det er ikke noen objektive kriterier. Men det fratar ikke oss andre ansvaret for nettopp å rette oppmerksomheten mot dette, stille krav og si at dette er uakseptabelt. Det vil vi gjøre både fra norsk side bilateralt og også innenfor OSSE.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Dette kan lett bli synsing, og det skal man vel kanskje ikke drive altfor mye med fra Stortingets talerstoler. Men jeg ville tro at det som nå skjer med rørledningen, og det vedtaket som ble fattet i Tyrkia nylig, på mange måter mer er en konsekvens av Tsjetsjenia-konflikten enn en årsak til den, for nettopp Tsjetsjenia-konflikten viste at dette området er så ustabilt at det ikke er mulig, på kort sikt i hvert fall, å tenke seg stabile oljeleveranser. Slik sett burde det være nettopp i russernes interesse å få til en varig løsning. Vi har både fra norsk side og fra OSSEs side sagt at det bare er gjennom en politisk løsning, politisk dialog, at man kan få en varig løsning, så det burde jo snarere være et incentiv for russerne, slik at den regionen kan brukes også når det gjelder oljeleveranser. Man kan neppe si det omvendt, at oljeledningen er en årsak til russernes holdning i Tsjetsjenia.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Det er riktig at vi får fremtredende ledere for serbisk opposisjon til Norge i morgen. I første omgang er det ikke så mye spørsmål om hva jeg vil tilby dem, som hva de ønsker. Så skal jeg lytte og se hvordan jeg kan følge det opp både som norsk utenriksminister og som formann i OSSE. Ett av de områdene som vi etter min mening bør se på, er sanksjonsområdet. Men det er svært interessant at vi nettopp i forbindelse med dette besøket i morgen har fått innrapporteringer fra vår ambassade i Beograd, etter at de har hatt samtaler med en rekke opposisjonspolitikere, også noen av dem som kommer i morgen, hvor synet på sanksjoner ikke er så entydig som representanten Solheim nå gir uttrykk for. Der gis det bl.a. uttrykk for at det å løsne på – ikke bare det å oppheve – sanksjonene nå, nettopp vil spille inn i Milosevic" hender. Dette er noe vi må drøfte i morgen, for jeg synes det er veldig viktig at vi her ikke gjør noe som opposisjonen vil oppfatte som å gå imot deres ønsker. Noe av det de imidlertid peker på, som jo har vært vårt opplegg, nemlig å støtte opposisjonens byer, setter en del av dem spørsmålstegn ved. De sier at det er ikke så klart hvilke byer opposisjonen har kontroll med, og hvor Milosevic har kontroll, og at det kan utnyttes, hvis man ser det ut fra et humanitært aspekt, at her tar vi politiske hensyn. Problemet med Serbia er dessverre at situasjonen er svært diffus, svært sammensatt, og man har en svak opposisjon som ikke er enig seg imellom. Men vi skal lytte til dem, vi har satt i gang humanitære aksjoner, dem vil vi fortsette med, også oljeleveranser, og så må vi se hva vi kan gjøre for politisk å følge opp demokratiseringsprosessen.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Jeg er enig med representanten Solheim i at det er viktig å lytte til opposisjonen, og jeg tror det er en måte å fremme demokratiseringsprosessen på at de synliggjøres som aktive deltakere i en politisk prosess. Det var noe av bakgrunnen for at jeg som OSSE-formann var vert ved et møte som ble holdt i Istanbul, hvor nettopp fremtredende opposisjonspolitikere fra Serbia, og også president Djukanovic fra Montenegro, fikk en plattform for å presentere sitt syn for deltakerne på toppmøtet. Initiativet kom fra president Havel. Jeg tror det er veldig viktig at vi i de europeiske land nå engasjerer oss for å legge forholdene til rette, støtte opp om opposisjonen.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Jeg kan forsikre representanten Danielsen om at vi holder nær kontakt med våre allierte og også andre land som er aktive aktører når det gjelder spørsmålet om bruk av sanksjoner. Det har vært slik at man har trodd av hvis Norge innførte sanksjoner, falt de slemme regimene for fote, men slik har det vist seg ikke å være. Det er også av svært liten betydning om Norge, som det eneste land, skulle oppheve noen sanksjoner, det ville få svært liten virkning. Her må vi stå sammen, her må vi ha en felles holdning. Det er bare på den måten det vil ha en virkning overfor Serbia, og også som et støtteapparat overfor den serbiske opposisjonen. Det er selvsagt veldig viktig at vi hele tiden vurderer hva som kan støtte demokratiske krefter, og hva som støtter opp om Milosevic" regime, og det gjør vi i nært samarbeid med NATO, EU og FN.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Vi vil absolutt lytte til hva opposisjonen sier og i lys av det vurdere våre holdninger og våre initiativ. Nå har vi for så vidt allerede engasjert oss. De forestående oljeleveranser til i hvert fall to byer i Serbia er nettopp et slikt initiativ. Og vi har ligget i forkant i forhold til en del andre land. I forbindelse med et besøk jeg gjorde til Hellas, drøftet jeg også med den greske utenriksministeren spørsmålet om opphevelse av flyforbudet. Jeg har senere lansert det i miljøer som har større gjennomslagskraft enn vårt eget når det gjelder dette spørsmålet, fordi jeg mener at det kanskje nettopp kan være en måte å fremme kontakt på. Og så kan vi bruke visumregimet for å kontrollere hvem som skal få reise ut av Serbia, slik at vi vil aktivt se på hvordan vi kan bruke også sanksjoner for å fremme demokratiet.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Kamphandlingene i Tsjetsjenia har ført til et svært alvorlig og tiltagende humanitært problem. Over 200 000 mennesker er drevet på flukt. De fleste av dem har søkt opphold i naborepublikken Ingusjetia, hvor mange lever under svært vanskelige forhold. Det internasjonale samfunn har i lys av den alarmerende humanitære situasjonen tatt til orde for en politisk løsning med bistand fra OSSE. Russland har som kjent inntil det siste avvist dette, under henvisning til at det dreier seg om et indre russisk anliggende. Det er derfor positivt at Russland på OSSE-toppmøtet i Istanbul i forrige uke aksepterte formuleringer som understreker behovet for en politisk løsning, som anerkjenner at OSSE kan bidra til dette, og som hilser velkommen OSSEs tilbud om å bidra til innledning av en politisk dialog mellom partene. Toppmøteerklæringen må følges opp så snart som mulig. Det blir en vanskelig oppgave. Jeg tar i første omgang sikte på et møte med min russiske kollega Igor Ivanov så snart som mulig, selv om det etter de siste informasjonene jeg har fått, synes svært vanskelig. Dessuten har formannskapet hatt og vil fortsatt ha kontakter med lovlig valgte representanter for befolkningen i Tsjetsjenia. En dialog med sikte på en politisk løsning må etter OSSEs syn også involvere disse. I Istanbul aksepterte Russland som kjent også et besøk av OSSE-formannen til Nord-Kaukasus. Jeg tar sikte på – og håper fortsatt – å kunne gjennomføre dette besøket i begynnelsen av desember. Etter mitt syn er det viktig at programmet også omfatter et besøk inne på tsjetsjensk område, og jeg forutsetter at man fra russisk side vil legge til rette for dette. Et møte med min russiske kollega vil gi anledning til nærmere drøftelse av dette og andre aspekter ved besøket. Den humanitære situasjonen i Kaukasus er som nevnt alarmerende. I Istanbul var det enighet om at det må legges bedre til rette for internasjonal bistand. Jeg vil fortsatt holde nær kontakt med FNs høykommissær for flyktninger og Den internasjonale Røde Kors-komiteen i dette spørsmålet. La meg i denne forbindelse legge til at Norge til nå har satt av til sammen 10 mill. kr til humanitære tiltak i Nord-Kaukasus i forbindelse med Tsjetsjenia-konflikten. Av dette er imidlertid bare 5 mill. kr utbetalt, med 2,5 mill. kr hver til UNHCR og Røde Kors. Fordeling av ytterligere midler til humanitær bistand vil nå bli vurdert på bakgrunn av FNs nylig fremlagte behovsanalyse og ikke minst organisasjonenes mulighet til å kanalisere penger inn i området.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Selv om jeg mener at en langsiktig løsning må finnes politisk, er jeg helt enig med representanten Solheim i at vi nå må ta for oss den humanitære situasjonen. Og det var bakgrunnen for at jeg bad om at russiske myndigheter aksepterte at UNHCR og Røde Kors sammen med OSSE kunne gjøre noe, spesielt i Ingusjetia. Som en følge av dette fikk jeg beskjed tilbake fra den russiske utenriksminister om at Høykommissæren for flyktninger var invitert inn. Det har også vært kontakt med Røde Kors. Fra OSSEs side har vi sagt at vi gjerne stiller våre lokalansatte til disposisjon. Det er mulig det er visse formelle problemer med det, men jeg er helt enig med representanten Solheim i at vi må legge press på russiske myndigheter for å få en formell ramme for et internasjonalt nærvær på den humanitære siden, men i tillegg til det må vi også samordne oss, organisasjonene imellom, slik at vi kan bli så effektive som mulig, for dette er en svært alvorlig situasjon.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Jeg kan bekrefte at vi gjerne bidrar ytterligere økonomisk. Problemet har vært at organisasjonene ikke har hatt muligheter til å kanalisere dette inn. Det er riktig at det er ca. 160 000 mennesker eller kanskje enda flere som befinner seg i familier. Derfor har noe av det arbeidet som har vært gjort på den humanitære siden, nettopp vært å støtte opp om disse familiene, og en del av de pengene vi fra norsk side har stilt til disposisjon, har vært brukt til det. Sikkerheten er et alvorlig problem. Etter vårt syn og etter mitt syn ville den kunne avhjelpes noe hvis det var flere internasjonale organisasjoner som hadde et felles opplegg og oppholdt seg der sammen, men det er ingen tvil om at det må legges et ytterligere press på de russiske myndigheter for å få dem til å stille de nødvendige garantier. Og etter mine samtaler med FNs høykommisær for flyktninger, vet jeg at det er et av de spørsmålene som hun har tatt opp og fortsatt arbeider med å få russiske myndigheters hjelp til.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Eg har også eit spørsmål til utanriksministeren, og eg skal få fortsetje der Jan Petersen begynte, med Tsjetsjenia, som jo er ein tragedie i seg sjølv. Det er dessutan ein krig som går føre seg i grannelandet vårt, slik at det er ekstra nær oss. Eg spør i og for seg utanriksministeren som utanriksminister og mindre som formann for OSSE i denne samanhengen, for utanriksministeren var inne på det initiativet som vart tatt i Istanbul for å få ein delegasjon til Tsjetsjenia. Vi håpar naturlegvis at det kan bli gjennomført. Det viktigaste er å få internasjonal representasjon på plass i området, dernest sjølvsagt òg å få på plass humanitær hjelp og så få avslutta krigshandlingane. Eg vil spørje utanriksministeren om han ser andre moglegheiter for å få internasjonale observatørar på plass og humanitær hjelp inn i dette krigsområdet, utover det initiativet som vart tatt i OSSE.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Eg stiller spørsmålet på denne måten nettopp på grunn av det som utanriksministeren var inne på, den humanitære situasjonen og behovet for at organisasjonar og andre kan kome inn i området med direkte støtte til flyktningar og andre. Eg forstår utanriksministeren slik at det er ein del av det opplegget som han som OSSE-formann no har tatt initiativet til. Det vidare perspektivet her er også framtida for OSSE som organisasjon stilt overfor ein konflikt som denne, og der ein av dei sentrale medlemene har vist seg lite samarbeidsvillig i utgangspunktet. Ser utanriksministeren på resultatet frå Istanbul så å seie som ein redningsplanke for OSSE til å kome vidare, og er det gjennom dette vedtaket også etablert eit samarbeid med Russland som er tilfredsstillande for at organisasjonen kan kome vidare?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Under Kosovo-aksjonen var det viktigaste våpenet som NATO hadde, eit samhald i alliansen, at det ikkje var det minste tilløp til splitting mellom NATO-landa. Den situasjonen vi no er oppe i, er heilt annleis, og det er etter mitt syn også rom for meir debatt mellom dei forskjellige partnarane i Europa og USA om framtida på Balkan. Eg er heilt einig med utanriksministeren i at einsidige norske tiltak ikkje er aktuelt, men norske initiativ kan vere aktuelt for å endre politikken dersom ein meiner det er nødvendig. Dersom opposisjonen i Serbia, og då vil eg seie den demokratiske opposisjonen, skulle samle seg rundt ein strategi for å lyfte sanksjonane på visse område, det er jo ikkje aktuelt å fjerne sanksjonane mot Milosevic og hans folk, men dersom ein skulle samle seg om ein slik politikk, då reknar eg med at det ville vere aktuelt for den norske regjeringa å ta initiativ for ei slik retning. Eg skil då mellom den demokratiske opposisjonen og den opposisjonen i det tidlegare Jugoslavia som vi ikkje har nokon kontakt med.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-11-24:
For tredje gongen i vår levetid driv no Russland massiv massakre av sivile i Tsjetsjenia. I samband med det har eg to spørsmål til utanriksministeren. Det fyrste er: Kor brutalt kan eit regime gå fram mot delar av eiga befolkning før det misser retten til å herske over dei? Og det andre er: Korleis stiller russaranes framferd i Tsjetsjenia seg i forhold til deira forpliktingar som medlemer av Europarådet?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg har også anmeldt spørsmål om dette til den ordinære spørretimen, og jeg vil da komme tilbake til en del av de humanitære sidene, hva vi kan gjøre f.eks. med innsamlinger i regi av Røde Kors og andre tiltak. Når man nå tar den politiske siden: En av grunnene til at Vesten er forsiktig i sin kritikk av det som skjer i Tsjetsjenia – man ser det i forhold til hvor alvorlig situasjonen er der – er selvfølgelig frykten for å utløse en ny kald krig, en ny deling og en ny spenning i forhold til Russland, og at man hvis det skjer, vil bli mindre i stand til å påvirke russerne i det lange løp. Da vil jeg bringe inn et annet aspekt, for dette er fra alle de sentrale aktørene også en del av storpolitikken. I hvilken grad ser utenriksministeren en sammenheng mellom det som nå skjer, og de beslutninger som tas rundt oljerørledninger i området? Er det en fare for at beslutninger som der tas, og som gir amerikanerne veldig stor innflytelse – bl.a. ved rørledningen gjennom Tyrkia, som veldig lett i Russland kan bli oppfattet som å bli satt på sidelinjen – kan være medvirkende til det som nå skjer? Og i så fall: Hva kan Norge gjøre for å sørge for at vi ikke blir en del av et amerikansk spill som virker negativt i forhold til russerne?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Det overrasker neppe at mitt spørsmål går til utenriksministeren. I morgen kommer helt sentrale ledere i den serbiske opposisjonen til Norge, og spørsmålet er i korthet hva utenriksministeren har å tilby dem, for etter snart 10 års krig og konflikt på Balkan er ikke situasjonen spesielt lys. Ingen ser egentlig noe «grand design» som kan løse problemene, men skulle man peke ut ett element som iallfall dramatisk ville redusere konfliktene på Balkan, måtte det være en demokratisk utvikling i Serbia. Slik jeg ser det, er det selve nøkkelleddet. Dilemmaet er at det virkemidlet vi har tatt i bruk for å styrke den serbiske opposisjonen, sanksjoner mot Serbia, tror de ikke på selv, så vi hjelper dem så å si mot deres vilje. Jeg vet at Norge har satt i gang en del mindre lettelser i sanksjonsregimet, men spørsmålet er om det nå er mulig å tenke seg en langt videre åpning i dette sanksjonsregimet før vinteren setter inn. Det ville lette den humanitære situasjonen i Serbia, og slik den serbiske opposisjonen ser det, ville det også hjelpe dem.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg anser svaret i hovedsak som positivt. Situasjonen for befolkningen i Serbia har to sider. Det ene er den humanitære siden, som jo er aldeles håpløs. Det er hundretusener, jeg vet ikke nøyaktig tall, av flyktninger som er ofre for sin egen politiske ledelses politikk – fra Kroatia, Bosnia, Kosovo osv., og de trenger hjelp før vinteren. Det er et humanitært aspekt som er uavhengig av hva vi mener om Milosevic" regime. Dernest har vi det politiske, og det er ikke tvil om at man satte i gang sanksjonene uten reellt å lytte til den serbiske opposisjonen. Hvis man nå kommer inn på et spor hvor vi faktisk lytter til dem, så svake de enn måtte være, og går i en dialog med dem om utformingen av dette, slik at de i alle fall kan tro at dette bidrar til demokratiseringen av Serbia, vil det være en ny og positiv fase. Jeg vil oppfordre til at det blir lagt til grunn videre. Vi har forsøkt å boikotte en rekke land i verden, og hvis man ser på Irak, har til syvende og sist de fleste av oss kommet til den konklusjon at det snarere har styrket diktaturet enn svekket det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg skal få stille statsministeren dette spørsmålet: «Opprettelsen av et senter for studier av folkemord og holocaust i Quislings gamle førerbolig Villa Grande er et viktig nasjonalt løft. Et slikt senter kan videreføre tankene fra jødeoppgjøret og spille en viktig rolle i å advare kommende generasjoner. Vil Regjeringen medvirke til at ideen kan gjennomføres?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg skal få takke statsministeren for svaret, som jeg oppfatter som absolutt positivt. Dette er jo en historisk mulighet vi har til å ta i bruk en bygning med en enorm symbolkraft, Quislings gamle førerbolig, til noe det absolutt er et behov for, nemlig et senter for studie av noe så dagsaktuelt som folkemord, og samtidig med den klare tilknytningen til holocaust og den største forbrytelse i moderne norsk historie, nemlig at nordmenn bidrog til massakrer på nesten tusen jøder under den annen verdenskrig. Denne kombinasjonen, å legge det nettopp til Villa Grande, er noe som burde kunne få bred oppslutning i Norge, og som jeg er glad for at Regjeringen vil bidra til. Det å selge dette til Aftenposten gir også en svært dårlig bismak – la nå det være sagt. Mitt spørsmål til statsministeren er: Vil Regjeringen være villig til å bidra i en eller annen forstand finansielt for å få dette til? Og vil man sikre at grupperingen av interessenter nå får så lang tid at de faktisk kan få arbeidet dette grundig ut?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg takker igjen for svaret, som fortsatt er veldig positivt. Jeg tror nå det er en realistisk mulighet for at vi kan få dette til. Jeg tror også at da Stortinget i sin tid behandlet denne saken og la grunnlaget for hva Regjeringen har gjort, var det uten egentlig grundig å vurdere de kulturelle, historiske og andre sider ved Villa Grande. Man oppfattet det som en alminnelig bygning, og så på mulighetene for inntekter til statskassen. Det er prisverdig nok, men et land trenger også institusjoner. Jeg skal få komme med et tilleggsspørsmål. Jeg oppfatter det slik at det nå vil bli satt en rimelig tidsramme – det er veldig positivt – og at det også er en åpning for eventuelle pengebidrag. Det er også veldig positivt. Det siste som da gjenstår, er å sikre at det blir en tilstrekkelig samordning av dette. Det trengs en samordning både av offentlige og private interessenter. Det trengs en samordning av ulike departementer, i og med at mange vil være involvert i å få dette til. Jeg må bare be om at statsministeren bekrefter at en slik samordning vil finne sted.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Det skal ikke bli noen vane å ha alle spørsmålene. Mitt spørsmål til utenriksministeren er som følger: «Ser utenriksministeren mulighet for nye tiltak som kan bidra til en fredelig løsning på konflikten i Tsjetsjenia og til å avhjelpe lidelsene for krigens ofre?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Jeg har lite å bemerke til den innsats utenriksministeren yter for å forsøke å få møte Ivanov, og det presset som forsøkes lagt for å komme inn med en rolle fra OSSEs side. Det er positivt, men, som alle forstår, vanskelig. La meg gå litt videre når det gjelder den humanitære situasjonen. Slik jeg oppfatter det, er konflikten i Tsjetsjenia relativt enestående i verden ved at ingen internasjonale hjelpeorganisasjoner er inne i et område med flere hundre tusen flyktninger, overhodet ingen internasjonale hjelpeorganisasjoner er inne i Tsjetsjenia verken på russisk eller tsjetsjenskkontrollert side. I Ingusjetia, hvor det er 220 000 flyktninger, er ingen internasjonale hjelpearbeidere inne, selv om det internasjonale Røde Kors er der ved hjelp av lokalt ansatte. Dette skyldes så vidt jeg kan forstå en blanding av politiske og sikkerhetsmessige hensyn. Mitt spørsmål til utenriksministeren er om man ser måter det internasjonale samfunn kan arbeide på for å sikre, iallfall som et absolutt minimum, at internasjonale hjelpeorganisasjoner kan komme inn og assistere i den nøden som er.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Det er åpenbart at det ikke bare er politiske problemer, men også sikkerhetsproblemer – to norske kvinner ble jo drept også i Tsjetsjenia. Det er av de tingene som gjør at mange hjelpeorganisasjoner er redde for å gå inn, for de føler at de ikke kan operere uten tung militær eskorte. Et spørsmål blir i hvilken grad det er mulig å tvinge russerne til å sikre hjelpearbeidet i alle fall i Ingusjetia. Der har vi ikke de samme politiske komplikasjonene som i Tsjetsjenia. Nå er det en ufattelig innsats som ytes av privatpersoner i Ingusjetia. Etter hva jeg har fått opplyst, er 160 000 mennesker innlosjert privat i et område med 350 000 innbyggere. Det vil altså si ett menneske pr. annenhver ingusjer. Det er ganske ufattelig. Jeg vil bare spørre om det finnes noen mulighet – utenriksministeren var inne på det – for økt norsk pengebidrag? Røde Kors går så vidt jeg skjønner ut med en kampanje i dag og ber det norske folk samle inn penger, men en slik kampanje ville jo få en god start om også staten yter et bidrag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg ønsker å stille statsråd Åslaug Marie Haga et spørsmål. Fremskrittspartiet har registrert både tidligere og – ikke minst – i høst flere reportasjer om underskudd og bl.a. økonomisk rot hos en del offentlig subsidierte teatre. Det har faktisk gått så langt at departementet bad om et nytt styre i Nordland Teater. Der hadde de et underskudd på hele 3,2 mill. kr av et budsjett på 16,3 mill. kr. Hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i disse og lignende forhold? Og vil statsråden i framtiden legge sterkere premisser for tilskuddene bl.a. til våre teatre?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret og for lovnaden om opprydding, noe Fremskrittspartiet har ønsket i mange år. Synes statsråden det er riktig at det offentlige, dvs. skattebetalerne, subsidierer hver publikummer med hele 721 kr for regionteatrene i Møre og Romsdal, Nordland og Telemark? Tror ikke statsråden – i likhet med Fremskrittspartiet – at disse store pengesummene kunne ha gledet mange flere ved at f.eks. frivillige lag og organisasjoner, som sliter med en liten pott penger, men allikevel gleder og sysselsetter svært mange, spesielt barn og unge, hadde fått utrettet mye mer hvis nettopp de hadde fått disse midlene, eller i hvert fall deler av dem?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren – via kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Undertegnede har registrert med glede at Regjeringen likevel ønsker å selge Villa Grande etter først å ha trukket salget for kun et par uker siden. Synes statsråden at en slik fremgangsmåte styrker tilliten til Regjeringen når man vet at eiendomsfirmaet som har salgsoppdraget, jobbet med flere interessenter da salget ble trukket, samt at man da hadde et bud på 60 mill. kroner som nå er på 70 mill. kroner?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som var en kjent oppsummering av de faktiske hendelser i denne saken så langt. Mitt spørsmål gikk mer på den usikkerhet, kanskje vingling frem og tilbake, som har vært i denne saken. Den viser også at angjeldende departementer kanskje ikke har hatt nok kommunikasjon med hverandre i denne saken. Det synes for meg noe merkelig å trekke salget på grunn av for lavt bud når firmaet Banco Eiendom lå i forhandlinger med flere interessenter, noe som også gav som resultat et bud på 70 mill. kr. Det kan kanskje også virke som prisen muligens vil bli enda høyere. Jeg vil i dette spørsmålet ikke ta opp temaet hva eiendommen skal brukes til, men bare den usikkerhet denne saken har vært preget av. Det er heller ikke så lenge siden vi hadde en annen statlig eid eiendom, nemlig Villa Stenersen, som også skapte mye debatt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
Det er riktig, som det blir sagt, at vi har hatt betydelige problemer med Nordland Teater. Det var et helt uakseptabelt regime som ble ført i forhold til økonomihåndtering der, og departementet valgte derfor å gripe inn ved å be om en ekstraordinær generalforsamling. Den generalforsamlingen vil finne sted den 30. i denne måned. Grunnen til at vi grep så hardt inn, er at det er helt uakseptabelt at institusjonene ikke har orden på sin økonomi. Vi ønsket både å gripe fatt i denne konkrete saken for å gjøre det helt klart hvor ansvaret for økonomistyringen ligger, og vi ønsket selvsagt også med denne saken å sende et signal til andre institusjoner om at økonomisk orden i sitt hus må man ha. Vi følger opp også de andre institusjonene på veldig nært hold. Vi følger dem opp gjennom den rapporteringen som institusjonene er avkrevd i forhold til departementet, og vi er veldig obs på at det også er andre institusjoner som ikke har hatt full økonomisk orden i sitt hus. Derfor er det en prioritert sak for departementet å gå nøye inn i rapporteringene og regnskapene som vi får inn.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
Jeg er opptatt av at vi skal ha et variert kulturtilbud i hele landet. Det betyr at de ulike kulturelle uttrykksformene skal kunne komme alle til del, uansett om de bor i Oslogryta eller om de bor i mer fjerntliggende strøk. Jeg er opptatt av at også folk i distriktene skal kunne ha tilgang til profesjonelt teater, til opera og til de kulturelle uttrykksformene som mange forbinder med de sentrale strøkene og byene. Det skal ikke være noen motsetning mellom det å satse på institusjonene og det å satse på det frivillige organisasjonsarbeidet. Jeg er opptatt av at vi skal greie å ivareta begge disse hensynene i kulturpolitikken vår, og mener at det er nødvendig for at vi skal kunne gi et bredt og godt kulturtilbud til alle.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
For ordens skyld vil jeg vise til at ansvaret for sivilarbeiderordningen ligger under Justisdepartementet, men jeg oppfatter at spørsmålet har en klar kulturpolitisk vinkling. Det er ingen tvil om at en rekke av institusjonene innenfor kulturområdet vil merke det hvis man eventuelt legger ordningen med sivilarbeidere om i betydelig grad. Det har kommet en rekke bekymrede henvendelser fra ulike institusjoner og instanser om nettopp dette. Og det som den situasjonen viser, er hvor avhengig en rekke av kulturinstitusjonene faktisk har blitt av denne ordningen. Mitt ønske er derfor at man i så stor grad som mulig skal kunne gjøre bruk av sivilarbeidere innenfor kulturområdet også i framtida. Jeg håper at dette vil være mulig, og at vi, innenfor den definisjonen som blir lagt på hvilke oppgaver som kan tillegges sivilarbeiderne, vil kunne ha en rimelig stor andel av sivilarbeidere innenfor hele sektoren.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
Det vil utvilsomt være et tolkningsspørsmål hva som kan ligge innenfor begrepet «fredsarbeid». Som jeg gav uttrykk for i mitt første svar, håper jeg det vil være mulig å legge en vid definisjon av det begrepet til grunn. Hvorvidt jeg vil være i stand til å overbevise min partikollega i justiskomiteen om dette, gjenstår å se, men jeg ville ikke tro at Tor Nymo og jeg i denne saken er veldig uenige.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
Det knytter seg en rekke spørsmål til det feltet som nettopp nå ble nevnt. Jeg er selv svært opptatt av at vi må greie å finne grensene mellom idrett og næring. Jeg vil nevne et tema, som også har vært noe oppe i pressen i den senere tid, hvor jeg føler at dette skillet ikke nødvendigvis blir veldig klart, og det går på de arrangementene som er etablert mellom f.eks. Norges Idrettsforbund og SATS. Vi har jo også hatt omtale i pressen av samarbeidet som er etablert mellom Norges Bedriftsidrettsforbund og treningssenterkjeden FRISK. De problemene som nevnes av representanten, har også tilknytning til den type problemstillinger som vi møter i samarbeidet mellom idrettens organisasjoner og de kommersielle kjedene. Jeg er opptatt av at vi skal greie å holde disse linjene klare når det gjelder hva som er den frivillige idretten, og hva som er kommers. Og det er en viktig grensedragning som jeg skal gjøre i den meldingen som blir lagt fram for Stortinget om idrettspolitikken, og som vi skal presentere før jul.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-24:
Jeg kjenner ikke den konkrete saken. Jeg ønsker derfor heller ikke å kommentere den spesielle saken; den kan vi gjerne kommunisere om på annet vis når jeg får sjekket de faktiske forholdene omkring den. Men jeg gjentar det som er mitt utgangspunkt, at vi må greie å skille nøye mellom den frivillige idrettssektoren og det som er en kommersiell bit som har utviklet seg innenfor helse- og idrettsområdet, og vi må være ekstremt nøye på at vi ikke blander f.eks. midler som går til den frivillige, organiserte idretten med den kommersielle virksomheten. Det er det jeg vil si til spørsmålet. Jeg vil gjerne komme tilbake til den konkrete saken. Jeg er opptatt av problemstillingen, og ønsker å følge den opp i idrettsmeldingen.