Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-12-12:
Bondevik II-regjeringen startet tidlig på 2000-tallet et arbeid for å etablere et felles norsk-svensk marked for grønne sertifikater for elproduksjon. Hensikten med dette arbeidet var å få til en økt satsing på fornybar energi. I St.meld. nr. 18 for 2003–2004 varslet regjeringen oppstart av et felles marked fra 1. januar 2006. Grønne sertifikater ble imidlertid skrinlagt som virkemiddel kort tid etter at den rød-grønne regjeringen tiltrådte i 2005. Etter et mislykket forsøk på å etablere en alternativ støtteordning for fornybar energi ble det i klimaforliket enighet om at regjeringen skulle gjenoppta forhandlingene med Sverige om et felles grønt sertifikat-marked. Regjeringen har nå kommet til enighet med Sverige om oppstart av et felles marked for grønne sertifikater fra 1. januar 2012, og i dag samtykker Stortinget omsider i denne avtalen. Avtalens ikraftsettelse forutsetter imidlertid at det såkalte fornybardirektivet er på plass. EUs fornybardirektiv skal sikre at 20 pst. av energiforbruket i Norge er fornybart innen 2020. I tillegg kommer et bindende mål om 10 pst. fornybarandel i transportsektoren. Direktivet omfatter både elektrisitet, oppvarming, avkjøling og transport. For å nå målet om en fornybar energiandel på 20 pst. i EU innen 2020 har hvert EU-land blitt tildelt bindende nasjonale mål for hvor mye hvert land må øke sin fornybarandel i sluttforbruket av energi. Norge har i dag en fornybarandel på 60 pst., takket være den storstilte vannkraftutbyggingen i forrige århundre. Dette er den høyeste fornybarandelen i Europa, men dersom oljevirksomheten vår på norsk sokkel hadde vært regnet med, hadde fornybarandelen bare vært på 42 pst. EUs beregningsmetode i direktivet ville gitt Norge et krav om en økning av fornybarandelen på 14–15 prosentpoeng, dvs. en fornybarandel på mellom 64 pst. og 75 pst. Intensjonen i direktivet er nemlig at alle land må bidra mye, uavhengig av fornybarandelen de har fra før. Kristelig Folkeparti er imidlertid tilfreds med at regjeringen har kommet til enighet med EU om et samlet mål for Norges fornybarandel på 67,5 pst. innen 2020. Norge har et betydelig potensial for økt produksjon av fornybar energi, energieffektivisering og energiomlegging. I lys av dette er et mål om 67,5 pst. fornybarandel innen 2020 ikke spesielt ambisiøst, og med innfasing av elsertifikater fra 1. januar 2012 bør det være relativt enkelt å nå. Regjeringen har i klimaforliket allerede forpliktet seg til klimamål som bare kan nås ved å redusere bruken av fossil energi betydelig, noe som igjen forutsetter en økt andel fornybar energi og en mer effektiv bruk av energien. Ettersom klimaforliket ligger til grunn for regjeringens politikk og regjeringspartiene har flertall i Stortinget, forutsetter Kristelig Folkeparti at fornybardirektivet overoppfylles fra regjeringens side, noe også representanten Serigstad Valen tok til orde for tidligere i denne debatten. En økning i fornybarandelen utover EUs fornybarmål kan selges til land som ikke har like gode forutsetninger for å nå sine mål som Norge har. Fornybardirektivet stipulerer et selvstendig mål om en fornybarandel på 10 pst. i transportsektoren i Norge innen 2020. Her har Norge en lang vei å gå. Elektriske biler utgjør i dag kun 0,1 prosentpoeng, jernbane, T-bane og trikk utgjør 1 prosentpoeng, og biler som går på biodrivstoff, utgjør 3–4 prosentpoeng av samlet transport i Norge. Samlet utgjør alle disse faktorene en fornybarandel i transportsektoren på mellom 4 og 5 prosentpoeng. Dette vil si at vi innen 2020 har tatt på oss en forpliktelse til å doble denne avtalen i løpet av de neste tolv årene. Her har vi mye å strekke oss etter, og her må det være en storstilt satsing hvis det vedtaket vi i dag gjør, ikke bare skal bli et papirvedtak, men en virkelighet i folks liv.