Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-31:
I årene 1980 – 1987 var det gjennomsnittlig 13 domfellelser for uaktsomt drap i året. I perioden 1989 – 1994 ble gjennomsnittlig 41 personer hvert år dømt for uaktsomt drap. Trolig dreide over 90 pst. av sakene seg om uaktsomt drap i trafikken. Antallet domfellelser for uaktsomme drap ble altså tredoblet etter 1988. Derfor vil jeg starte med et tilbakeblikk på rettstilstanden før og etter 1988. Før 1988 var vi i Norge svært tilbakeholdne med å dømme for uaktsomt drap. Det var flere eksempler på at retten dømte for overtredelse av vegtrafikkloven § 3 om uaktsom kjøring, men frifant for uaktsomt drap, til tross for at kjøringen hadde ført til dødsulykke. Bakgrunnen var nok at saker om uaktsomt drap ble behandlet med jury. Juryen vek trolig tilbake for å dømme for uaktsomt drap når uaktsomheten var av en art som de fleste bilførere gjør seg skyldig i fra tid til annen. Fordi juryen ikke begrunner sin avgjørelse, kunne frifinnelse vanskelig overprøves. For å unngå en omstendelig lagmannsrettsbehandling unnlot påtalemyndigheten etter hvert i en del saker å ta ut tiltale for uaktsomt drap og nøyde seg med en tiltale for uaktsom kjøring. Daværende Eidsivating statsadvokatembeter beskrev, med riksadvokatens tilslutning, situasjonen slik: «Ved Eidsivating statsadvokatembeter har det gjennom års praksis bygget seg opp et solid erfaringsgrunnlag for hvilke omstendigheter som må foreligge før lagretten svarer ja på skyldspørsmålet om uaktsomt drap ved bruk av motorkjøretøy. Det er to forhold som synes å måtte foreligge i kombinasjon, nemlig kjøring i påvirket tilstand og høy hastighet, eller annen grov uforsvarlig kjøring. Selv om begge disse forhold foreligger, hender det ikke rent sjelden at lagretten svarer nei på skyldspørsmål etter § 239 selv om vilkårene for straffellelse foreligger. I tilfelle hvor føreren ikke er påvirket av alkohol er erfaringen at lagretten har svært lett for å svare nei selv om det foreligger virkelig farlig og grov uaktsom kjøring.På denne bakgrunn har det nok utviklet seg en håndhevelsespraksis hvoretter det ikke tas ut tiltale etter § 239 selv om vilkårene egentlig er tilstede.» Norge stod i en særstilling når det gjaldt antall domfellelser for uaktsomt drap. I 1960 førte hvert sjuende bildrap til domfellelse for uaktsomt drap i Danmark, i Sverige og Finland rundt hvert fjerde. I Norge var det tilsvarende tallet én domfellelse på 46 ulykker. Tallet på domfellelser økte noe etter 1960. Men Justisdepartementet la i 1988 til grunn at den nevnte praksis ikke var vesentlig endret, selv i de senere år. Departementet mente at denne praksis var lite tilfredsstillende, og at det var behov for å skjerpe bilføreres aktsomhet i trafikken. Det foreslo derfor i 1988 en tilføyelse i straffeloven § 239 om uaktsomt drap, som fikk Stortingets tilslutning. Det sies nå uttrykkelig i § 239 at også uaktsomt drap ved bruk av motorvogn rammes. En tilsvarende endring ble gjort i § 238 om uaktsom grov legemsbeskadigelse. Samtidig skulle saker om uaktsomt drap ikke lenger behandles med jury. Lovendringen hadde ingen direkte juridisk betydning. Bildrapene var omfattet av §§ 238 og 239 også før lovendringen. Formålet var å gi et klart signal om at dødsulykker i trafikken oftere enn før skulle lede til tiltale og domfellelse for uaktsomt drap, og at straffen i slike saker skulle skjerpes. Tredoblingen i antall domfellelser tyder på at strafferettsapparatet tok disse signalene. Mange mente at praksis ble for streng. Det skulle ofte nesten ingenting til for å domfelle. En avgjørelse – Retstidende 1990, s. 1021 – kan tjene som et eksempel: En bilist hadde gjort seg skyldig i en kortvarig feilfordeling av oppmerksomheten. Mens han kjørte i kø i en fart av 70-80 km/t, festet han oppmerksomheten på en motorsyklist som kom i høy hastighet inn fra høyre. Bilisten ble derfor for sent klar over at køen bremset. Han kjørt inn i bilen foran. En passasjer ble drept. Bilisten ble dømt for uaktsomt drap. Professor dr. juris Johs. Andenæs skriver om dommen i sin bok «Straffen som problem», på sidene 90-91: «Selv om føreren gjorde seg skyldig i en feil, har jeg»…«vanskelig for å se at det kan rettes noen subjektiv bebreidelse mot ham. Grunnen til den feilaktige kjøringen og dødsulykken var rett og slett at han ikke var en god nok sjåfør.» I St. meld. nr. 23 for 1991-92 Om bekjempelse av kriminalitet uttalte den daværende regjering på side 121 at lovendringen i 1988 muligens hadde ført til at pendelen er «svinget noe langt i disse sakene, slik at selv den minste uoppmerksomhet fra en bilfører kan føre til påtale og dom for uaktsomt drap». Det het videre at det i første rekke vil «være opp til Riksadvokaten å treffe avgjørelse om en slik justering». Disse synspunktene fikk tilslutning fra justiskomiteen. I brev til departementet i juli 1996 gav riksadvokaten uttrykk for at påtalemyndigheten ikke burde ta ansvar for og styre en slik kursendring. I brev av 2. mars 1998 til riksadvokaten uttalte departementet at det kan synes som praksis var i ferd med å justere seg. Departementet viste særlig til en høyesterettsdom fra 1997 – Retstidende 1997, s. 1764 – hvor Høyesterett opphevet en lagmannsrettsdom som gikk ut på domfellelse for uaktsomt drap i en trafikksak. Ulykken skjedde i et veikryss hvor den domfelte hadde vikeplikt etter høyreregelen. Han oppfattet feilaktig den andre bilførerens opptreden slik at han oppgav sin forkjørsrett. Høyesterett har tidligere uttalt at vikeplikten er absolutt – Retstidende 1963, s. 890 – men mente i den foreliggende saken at det kan tenkes unntak. Domsgrunnene var ikke tilstrekkelige til å ta standpunkt til lovanvendelsen. Men Høyesterett uttalte: «Domfellelse for uaktsomt drap representerer en alvorlig karakteristikk av handlingen fra samfunnets side. Det må derfor gis en grundig beskrivelse av de faktiske forhold domfellelsen er basert på slik at ankedomstolen har et forsvarlig grunnlag for å overprøve lovanvendelsen.» Departementet uttalte i brevet til riksadvokaten at sammenlignet med tidligere praksis – bl.a. Retstidende 1990, s. 1021 – om mannen som var for oppmerksom på motorsyklisten som kom fra høyre, kan det synes som Høyesterett er i ferd med å justere sin praksis. Etter departementets syn burde man derfor se an Høyesteretts videre praksis før det eventuelt vurderes å sette i verk tiltak med sikte på lovendring. I mars 1998 sendte riksadvokaten et brev om uaktsomt drap i trafikksaker til samtlige statsadvokatembeter. Der omtales bl.a. dommen fra 1997 og brev fra departementet. Riksadvokaten ber statsadvokatene også i fremtiden vise rettsutviklingen på dette området særlig oppmerksomhet. Når vi så skal se på situasjonen i dag, etter at jeg har gjort rede for denne historiske bakgrunnen om utviklingen og de foreliggende dokumenter, vil jeg si følgende: Etter mitt syn er det i utgangspunktet ikke ønskelig å angi kriterier i loven for når retten skal dømme for uaktsomt drap i trafikken. Spørsmålet om hvor grensen bør gå, er utpreget skjønnsmessig. Grunnlaget for avgjørelsen vil som oftest være best hvis retten fritt kan trekke inn alle relevante momenter, uten å være bundet av for skarpe retningslinjer i loven. En nærmere lovregulering bør derfor bare skje hvis det er absolutt nødvendig. Strafferettsapparatet må gi klare signaler om det store ansvar som påhviler bilførere. Men jeg er enig med dem som har hevdet at praksis etter lovendringen i 1988 var for streng. Det er ikke rimelig at selv den minste uaktsomhet skal føre til domfellelse for uaktsomt drap. Både Høyesterett og riksadvokaten har gitt signaler som kan tyde på at praksis er i ferd med å bli justert, slik at det skal mer til for å domfelle for uaktsomt drap nå enn i årene etter lovendringen i 1988. Dette er en riktig utvikling. På denne bakgrunn mener jeg at det ikke nå bør foretas noen lovendringer med sikte på å justere praksis ytterligere. Men departementet vil holde spørsmålet under oppsikt, og vil gjøre det også på bakgrunn av den debatten som vi har i dag. Hvis det skulle vise seg at praksis likevel ikke finner det rette balansepunkt, vil jeg komme tilbake til spørsmålet om lovendring etter at jeg har vurdert det på nytt.