Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-18:
Noen få kommentarer fra meg også i denne debatten. La meg først få si at de viktige spørsmålene som Dåvøy tar opp om bruken av DRG/ISF, må jeg få lov til å komme tilbake til. Jeg greier rett og slett ikke å svare på dem direkte. Så noen tanker om dette at vi nå velger å fremme et forslag om en tilleggsbevilgning. Til det er det for meg viktig å si at det ikke opphever uttalelsen om at vi må behandle sykehusbudsjettet én gang i året. Det tror jeg hele det politiske Norge vil være tjent med, enten man er i posisjon eller i opposisjon. I den uttalelsen ligger det også en smule selvkritikk. Vi opplevde utover høsten at vi var i en situasjon der likviditeten i særlig to av foretakene – Helse Midt-Norge og Helse Sør-Øst – var svært anstrengt. Vi har vært i en situasjon der vi faktisk har måttet vurdere veldig grundig om det var likvide midler nok til å foreta lønnsutbetalingene i desember. Vi har kommet fram til at det er det, men i utgangspunktet ville det forutsette forskyvning av en del andre regninger på en uheldig måte. Derfor var vi egentlig i en situasjon der valget var enten en bevilgning eller en utvidelse av kassakredittgrunnlaget, særlig for de to foretakene. I den situasjonen mener jeg og Regjeringen at det var riktigst å foreta denne tilleggsbevilgningen. Det er mange grunner til det, som jeg nå ikke skal gå inn på, men det er altså bakgrunnen for at man også i omgrupperingsproposisjonen kommer med en sykehusbevilgning. Ellers vil jeg si at min erfaring så langt er at det beste styringsgrunnlaget overfor sykehusene på mange måter er å styre ut fra likviditet. Der er det veldig viktig å ha oversikt og kontroll, for det er uomtvistelig sånn at når det rent faktisk holder på å bli tomt på kontoen, må det skje endringer som man ikke bare kan unngå ved å fortsette å låneoppta. Derfor er hele dette nye kredittregimet som er lagt på plass i forbindelse med det økonomiske opplegget for 2009, etter min mening veldig viktig. Så er jeg selvfølgelig enig med både Lønning og Dåvøy i at det ikke er noen nytenkning i det som skjer her. Representanten Lønning og jeg har også hatt en dialog via Stortingets talerstol om budsjettet for neste år og graden av nytenkning i det. Jeg har ingen problemer med å ta inn over meg det poenget at man i det vi gjør her, og i budsjettet for 2009 finner lite av den endringen jeg mener må skje i Helse-Norge. Det er selvfølgelig opposisjonens rett å påpeke at det arbeidet som statsråden holder på med i samhandlingsreformen, går for sakte, vi burde gjort det før, osv. Jeg kan i hvert fall forsikre om at vi nå jobber under høytrykk. Vi startet reformarbeidet i august og skal være ferdige i april 2009. Jeg tror neppe det finnes mange eksempler på et utredningsarbeid med så store tema som har gått i så høyt tempo. Jeg skjønner opposisjonen, og jeg ville selvfølgelig gjort akkurat det samme hvis jeg hadde vært i opposisjon – sagt at det går allikevel for sakte. Men i den grad man faktisk er opptatt av om det holdes tempo eller ikke, så gjøres det det. Så bare litt om dette med pensjon. Jeg er klar over at vi har et problem knyttet til de private institusjonene i 2007 som ikke er løst. Så får vi se om vi på noe tidspunkt greier det. Det viktigste for meg er tross alt at vi ikke, som representanten Lønning sa i sitt innlegg, har et problem i ett år og en løsning i ett år. Vi har ikke bare en løsning i ett år, vi har en løsning i år og i årene som kommer, ved at vi har lagt på plass et system. Men det gjenstår fortsatt en utfordring knyttet til 2007. Det siste jeg vil si, er at jeg – selv om jeg er enig i at en sånn type vekstanslag alltid er vanskelig – føler meg veldig trygg på at den veksten som er prognosert for budsjettet i 2008, vil vi nå. Og det er reelt budsjettert med en vekst på 1,5 pst., oppå den veksten på om lag 2 pst. som kommer i år, i budsjettet for 2009. Så budsjettene er reelle for det vekstgrunnlaget.