Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Det er gledelige ting som har skjedd med formuesskatten i denne regjeringsperioden. Vi har totalt sett fått reduserte inntekter fra formuesskatten gjennom en omfordeling av formuesskatten, gjennom endring i verdsettingsgrunnlaget og en kraftig økning i bunnfradraget. Nå er bunnfradraget per skattyter 750 000 kr. For to skattytere vil det si 1,5 mill. kr. En må eksempelvis ha en betydelig boligformue for å komme opp i et sånt beløp. Det er en endring som har gledet de mange. Samtidig er dagens formuesskatteregler slik at de likevel skaper undring hos en del. Det er svært mange med høy skattbar inntekt over mange år som ikke har formue. Den vanligste måten å komme i en slik posisjon på er å investere i boliger og hytter – boliger og hytter, ikke bolig og hytte. Verdsettingsreglene har, i ly av den norske modellen, hvor det var viktig å legge til rette for at den enkelte skulle ha mulighet til å eie sin egen bolig, blitt utnyttet, misbrukt, på en slik måte at det nå er en altfor gunstig verdsetting av investeringer i boliger og hytter. Det er opplagt et område som en bør se på, for å få bedre samsvar mellom det som var intensjonen, og det som er realitet i dag. Når det så gjelder formuesskattens formål, har jeg sagt mange ganger fra denne talerstolen og vil gjenta: Formuesskattens formål var en ekstra skatt på arbeidsfrie inntekter utover en viss størrelse. Det var det komplementære evneprinsippet til den progressive inntektsskatten. Alle er enige om at inntektsskatt er den mest rettferdige skatten. Det gis her inntrykk av at alle partier er for progressiv inntektsskatt. Men det er de jo ikke når det kommer til stykket, når f.eks. de rød-grønne ønsker å skjerpe progressiviteten når det gjelder dem som har store inntekter. Når det gjelder innholdet i formuesskatten knyttet til begrepet «arbeidende kapital», er det rett at det er avgrensningsproblemer. Men avgrensningsproblemene er, etter Senterpartiets vurdering, løsbare. Sjølsagt er de løsbare, men det er klart at enhver avgrensning har sine utfordringer. Det som er diskusjonen her, er at spesielt partiet Høyre har veldig interesse av å angripe formuesskatten. De internasjonale høyrepartiene er klare på alternativet til formuesskatten. Det er eiendomsskatt, en eiendomsskatt som er uavhengig av inntekt og uavhengig av gjeld. Den er bare styrt av markedsverdiene på formuesskatteobjektet. Som saksordfører for boligtakseringsspørsmålet i 1996 erfarte jeg at er det noe den norske befolkningen er skeptisk til – for å si det diplomatisk – er det innføring av eiendomsskatter basert på markedsverdier. Det er i hvert fall det en kan foreslå, og da vil en sette store grupper i harnisk. Konflikten i spørsmålet om formuesskatt går på forholdet til finanskapitalen, i sin grunnleggende enhet. Finanskapitalen vil ha vekk formuesskatten og få inn eiendomsskatten. Finansnæringens Hovedorganisasjon sier det ganske tydelig. NHOs ledelse har også sagt det. Jeg blir ikke overrasket over at Torger Reve sier at det ikke er debatt i akademiske miljøer om formuesskatt. Men de akademiske miljøene er i hvert fall ærlige og sier at deres alternativ er eiendomsskatt. Det er mer enn høyrepartiene tør å si. Det er viktig nå å få en diskusjon om innholdet i formuesskatten. Regjeringa har gjort en god jobb. Betydelige ting kan også gjøres videre. Prinsippet er: Du skal ikke pålegge formuesskatt på inntekter som det ikke er dekning for.