André N. Skjelstad (Venstre), 2008-04-04:
Det er et mangfold her - fra ytterpunktet, som er ønsket om en statliggjøring, og til det de fleste mener, at dette på mange måter kanskje handler om et samspill. Venstre har i mange år hatt en visjon om borgerlønn i form av en garantert minsteinntekt - uten vilkår om arbeid eller i forhold til økonomisk behov. Mange er tilhengere av dette. Garantert minsteinntekt er gjennomført i Brasil med virkning fra 2005, med de aller fattigste som den første målgruppen. Den samme diskusjonen har foregått i bl.a. Sør-Afrika, Irak og staten Alaska, som har gjennomført en variant. Når det gjelder de nordiske landene, er diskusjonen mer eller mindre fraværende i Norge og Sverige, men i Finland og Danmark har det vært diskutert. Å innføre en garantert minsteinntekt for langtidsmottakere av sosialhjelp på 2,5 G, som skal regnes som skattbar inntekt, og som vil bety 10 000 kr i måneden etter skatt, tror vi ville vært en god ordning, finansiert som et spleiselag mellom stat og kommune. Konsekvensen av dette ville i praksis være en standardisering av sosialhjelpssatsene for hele landet - som interpellanten nettopp etterspør - uten en statliggjøring. Men ved å holde bostøtten utenom ville det vært opp til den enkelte kommune å tilpasse kostnader ved det å bo. Det vil åpenbart være billigere å bo i en landkommune enn eksempelvis i hovedstaden. Borgerlønn vil selvfølgelig ikke være egnet for alle sosialhjelpsmottakere. Blant annet vil det være vanskelig å se for seg at en utbetaling på 10 000 kr i måneden til en tung sprøytenarkoman hadde vært det rette. En økning i inntektene til sosialhjelpsmottakere vil gi verdighet til en gruppe mennesker som i dag altfor ofte er passive klienter. Det er tid- og ressurskrevende å gå fra kontor til kontor og hele tiden redegjøre for sine behov. En økning i denne gruppens inntekter vil gi mange mulighet til å bruke tiden annerledes, og det i seg selv vil ha positive effekter som vanskelig lar seg måle i kroner og øre. Her er det muligheter for innsparinger innenfor helse- og sosialsektoren på sikt. Venstre er en sterk tilhenger av at kommunene skal finne gode løsninger for sine innbyggere, men på sikt må dagens sosialhjelp erstattes av en borgerlønn, som er vår visjon. En slik borgerlønn skal være for mennesker som av ulike årsaker faller utenfor det ordinære arbeidsliv og trygdesystem og dermed ikke kan forsørge seg selv. Det må selvfølgelig være en individuell plan som skal være forpliktende både for brukeren og det offentlige, for å sikre en mer stabil tilværelse for brukeren. Hovedutfordringen er uansett å rive ned de usynlige murene som finnes mellom etater og institusjoner. Det hjelper ikke med en statlig veiledende norm for sosialhjelpssatser dersom en ikke får hjelp med rus- eller psykiatriproblemer. Det hjelper heller ikke med generelle rettighetslover om utdanning og arbeid når en har mer enn nok med å finne et sted å sove om natten. I Norge er det ikke lenger viktig å gi mer til alle, men å gi mer til dem som faktisk trenger det mest. Fattigdom i Norge er ikke et klasseproblem lenger, men et problem som rammer enkeltmennesker - ofte svært tilfeldig og uventet. Derfor ønsker vi å gi en trygghet i bunn i form av det vi kaller en borgerlønn, en garantert minsteinntekt, supplert med individuelle løsninger som kan hjelpe den enkelte ut av fattigdom og til et verdig liv. Økonomisk sosialhjelp er en individuell, behovsprøvd kortvarig ytelse som skal bidra til at mottakerne blir i stand til å klare seg uten sosialhjelp. Dermed må sosialhjelpens størrelse regnes ut etter skjønn, og det er gitt noen veiledende retningslinjer i et rundskriv. Det er korrekt det som Karin Andersen påpeker i debatten, at her er det ulikheter. Da må man kanskje gå igjennom retningslinjene i stedet for å ha en statliggjøring av dette. Jeg merket meg hva statsråden sa om statlig tilsyn og kontroll. Jeg håper, i likhet med flere, at vi ikke glir over i en statliggjøring av sosialhjelpen, men at det er en veiledning til kommunene om i større grad å følge de veiledende satsene. Som flere har påpekt, følger faktisk de aller fleste kommuner - åtte av ti - de satsene som er.