Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Dette er en viktig dag, det er en viktig debatt, og jeg er glad for det arbeidet som helse- og omsorgskomiteen her har gjort, med et grundig arbeid med innstillingen. Vi merker et bredt engasjement gjennom hele innstillingen, og også i denne debatten. Det er bra. Jeg velger å se den uenigheten som er, som en sunn uenighet i et demokrati. Jeg vil i alle fall ikke at vi mistenker hverandres motiver for at vi ønsker det beste på feltet. Jeg er glad for at en samlet komité har vektlagt helheten: forebygging, behandling og ikke minst situasjonen til de pårørende. Meldingen har gitt en tydeligere vektlegging av tredjepart, særlig barn og nære familiemedlemmer. Det var vi inne på tidligere i en annen debatt i dag, om et beslektet tema, og det er betydningsfullt. Slik jeg opplever rusfeltet, er det preget av mangfold, idealisme, engasjement, paradokser og ikke alltid eksakt kunnskap. Det gjør det krevende å velge riktig medisin. Likevel må vi handle, prøve nye veier, vurdere ny kunnskap og våge å tenke nytt. For å lykkes må vi konsentrere oss om det som skjer før pasienten kommer på sykehus. Forebygging er helt avgjørende også her, som flere talere har vært inne på. Vi vet mye om rusfeltet. Vi vet at omfanget av skader og vold øker med forbruk misbruk av rusmidler innebærer en stor belastning for den enkelte bruker, familie, barn og pårørende pris og tilgjengelighet påvirker forbruket aksept og alminneliggjøring avgjør etterspørselen arbeidsliv og samfunnsliv berøres Derfor er det bra at flertallet i komiteen er enige om at hovedlinjene i rusmiddelpolitikken skal ligge fast – fordi mye virker. Denne meldingen slår veldig klart fast at alkohol er rusmiddelproblem nr. én og forårsaker flest skader og problemer. Jeg ønsker et større fokus på alkoholens skadevirkninger og tidlig forebyggende innsats. Ofte har disse debattene en tendens til i første rekke å dreie seg om andre rusmidler. La oss nå behandle det viktigste som det viktigste. Forbruket vårt øker. Bevillingssystemet, vinmonopolordningen, reklameforbudet, aldersgrenser og avgiftspolitikk har god effekt på totalforbruket. Vi må videreføre og styrke denne type tiltak. Vi må verne om rusmiddelfrie soner. Undersøkelser viser at kommunene ikke tar ut potensialet i alkoholloven. Selv om de avdekker gjentakende overskjenking på utesteder, medfører ikke det nødvendigvis inndragning av bevilling. Dette er ikke holdbart. I meldingen varsler vi flere tiltak for å få økt kontroll. Ett av dem er å utarbeide en forskrift med nasjonale krav til kommunenes reaksjoner ved brudd på alkohollovgivningen. Meldingen omhandler også doping utenfor den organiserte idretten. Her har det vært bred enighet, og regjeringen varsler tiltak om svært kort tid. Rusmiddelproblemet er mye mer enn den rusavhengige selv. Meldingen lanserer f.eks. begrepet «passiv drikking» for å skape økt oppmerksomhet om de betydelige konsekvenser rusmidler har for andre enn den som bruker dem. Barn og ektefeller er særlig berørte og påføres så vel fysiske som psykiske skader. I tillegg kommer andre berørte og betydelige kostnader for samfunnet. Trolig snakker vi om så mange som 1,5 milllioner mennesker i Norge som på en uønsket måte berøres av passiv drikking. Disse menneskene fortjener og skal vises oppmerksomhet. Brukerorganisasjoner og organisasjoner som arbeider med barn og unge med rusavhengige foreldre, skal lyttes til, og jeg vil invitere dem til dialog om muligheten for et partnerskap, slik at vi sammen kan få til en god innsats. Mellom 50 000 og 150 000 barn i Norge bor sammen med foreldre med risikofylt alkoholkonsum. Vi vet lite om hvordan alle disse barna opplever dette. Derfor er det bra at komiteen støtter gjennomføringen av en levekårsundersøkelse. Regjeringen ønsker ikke at tjenester til personer med rusproblemer skal organiseres som særomsorg. De ordinære helse- og omsorgstjenestene i kommunen må være rustet til å ivareta pasienter med rusproblemer, på lik linje med andre pasienter. De må se hele mennesket. I rusmeldingen slår vi uttrykkelig fast at Samhandlingsreformen også skal gjelde for rusfeltet og være førende for utvikling av tjenestene. Samarbeidsavtalene mellom sykehus og kommuner er viktige verktøy og skal brukes aktivt. Det skal også økonomiske virkemidler. Stortingsmeldingen varsler en gradvis innføring av økonomiske virkemidler for rusbehandling og psykisk helsevern. Regjeringen vurderer hvor raskt de ulike virkemidlene kan komme på plass, og hvilken innretning de skal ha. Dette er en opptrappingsplan. Derfor tror jeg vi er enige om mye av målet, men forslagene om en separat opptrappingsplan på alle de områdene vi er opptatt av i Helse-Norge, er jeg redd kan splitte opp arbeidet med å se det hele mennesket, å få til samhandling mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten, og å se hvordan ulike behandlinger skal spille sammen. Da vi hadde opptrappingsplanen, hadde vi øremerkede tilbud til kommunene. Opposisjonen kritiserer igjen regjeringen for å innlemme de øremerkede midlene til kommunalt rusarbeid i kommunenes frie inntekter i 2013. Så vidt jeg vet, var det et bredt flertall i Stortinget som ønsket det, og la meg understreke: Pengene er ikke borte, men inngår altså i kommunenes frie inntekter. Det er kommunene som kjenner behovet til sine innbyggere best, og er nærmest til å vurdere innretningen på tjenestetilbudet, også her. Jeg er trygg på at de er seg sitt ansvar bevisst, også overfor denne brukergruppen. Tilbudet i spesialisthelsetjenesten skal videreutvikles og gjøres mer fleksibelt. Tilbudet skal understøtte de kommunale tjenestene. Debatten om behandling i spesialisthelsetjenesten blir ofte avgrenset til ventetider eller antall plasser. Det er en viktig debatt, men jeg vil likevel si: Aldri har så mange rusavhengige fått behandling i spesialisthelsetjenesten. I 2011 fikk 25 000 mennesker behandling. Vi har doblet antall polikliniske konsultasjoner fra 2007 til 2011. Døgnkapasiteten har økt betydelig. I 2011 var det 3 700 årsverk i TSB, en økning på 7,4 pst. fra 2010. Ressursbruken til rusbehandling er økt med 50 pst. fra 2007 til 2011. Så er noen behandlingsplasser lagt ned, men andre er også kommet til. Døgnkapasiteten er større enn noen gang. Vi vil alltid kunne diskutere om det er best med langtids-, korttids- og/eller poliklinisk behandling. Svaret er at behovet vil variere fra pasient til pasient. Derfor er mangfold i tilbudet så viktig. Jeg har likevel bedt de regionale helseforetakene om å vurdere kapasiteten på langtidsbehandling i lys av det engasjementet og de innspillene som er kommet, særlig der rusfrihet er et mål. Her spiller, som vi vet, ideelle og frivillige en sentral rolle. Kapasiteten må holdes på et tilfredsstillende nivå. Samtidig skal tjenestene ha god kvalitet. Jeg tror kvalitetsspørsmålet får enda større betydning i tiden som kommer. Jeg har bedt Helsedirektoratet om en sammenligning av pris og kvalitet på tiltak drevet av det offentlige, og på tiltak drevet av ideelle organisasjoner. Dette er nyttig kunnskap. Innsatsen for mennesker med omfattende rusproblemer skal styrkes gjennom det ordinære tjenestetilbudet. Samtidig trengs noe mer. For å redusere helseskader, dødsfall og uverdige liv må vi ta i bruk livreddende tiltak. Derfor er jeg glad for at komiteen vektlegger at mennesker skal møtes med likeverd og respekt, og at vi skal ha høye ambisjoner om å hjelpe mennesker ut av avhengighet. Skadereduserende tiltak kan være veien inn i et behandlingsforløp og være avgjørende for liv og helse. Komiteen understreker at skadereduserende tiltak ikke betyr å gi slipp på målet om at flest mulig skal komme ut av rusavhengigheten. Det er jeg helt enig i. Det er en klok tilnærming. For mange dør av overdoser i Norge. Jeg er glad vi nå kommer i gang med en overdosestrategi som skal være basert på kunnskap om de beste og mest effektive tiltakene. Jeg har allerede tatt initiativ til tiltak som jeg mener kan bidra til å redusere overdosene: utredning av muligheten for å røyke heroin i sprøyterom og forsøk med Naloxon nesespray. Spørsmålet om bruk av heroin i behandling har vært grundig vurdert, bl.a. i en konsensuskonferanse. Jeg er enig i at kunnskapsgrunnlaget er for svakt til å kunne prøve dette ut i Norge nå. Vi må prioritere videre utbygging og kvalitetssikring av behandlingstilbudene, både medikamentfrie og legemiddelassisterte. Det er enighet i Norge om at personer med narkotikaproblemer fortrinnsvis skal møtes med helsehjelp og ikke straff. Narkotikaprogram med domstolskontroll og rusmestringsenheter i norske fengsler skal videreføres, og vi vurderer nye. Bruk av narkotika er forbudt, og politiet skal bidra med å redusere tilgjengeligheten. Helsetjenesten skal aktivt møte brukerne med gode lavterskeltilbud og oppsøkende tjenester. Vi ønsker ikke et samfunn der de svake blir jaget fra sted til sted på en uverdig måte. Mennesker skal møtes med respekt og et tilbud om hjelp, uavhengig av sin rusavhengighet. Regjeringen mener det er nødvendig å styrke kunnskap og kompetanse. Gjennom Kvalitetsløft rus og psykisk helse videreføres og videreutvikles kompetansetiltak fra opptrappingsplanene på feltet. Det skal etableres en egen spesialitet i rus- og avhengighetsmedisin, som vil styrke kompetansen, bedre rekrutteringen og stimulere til forskning. Så vil Helsedirektoratet i løpet av 2013 ha sluttført arbeidet med de fleste nasjonale retningslinjer for tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Retningslinjene baseres på tilgjengelig kunnskap om hva som er god rusbehandling. Rusmidler forårsaker omfattende problemer og fortjener gode løsninger. Oppslutningen om den norske rusmiddelpolitikken er stor. Det er bra, meldinger bekrefter det. I debatten og engasjementet har jeg også registrert motsetninger, og jeg synes det er til å leve med. Noen ganger får jeg inntrykk av at motsetningene blir gjort større enn de egentlig er. Dette tror jeg verken tjener debatten eller dem som sliter med rusproblemene. Mye er oppnådd. Samtidig skal vi arbeide målrettet for å løse utfordringene fremover. Vi bruker mye penger på rusbehandling. Hvert år trapper vi opp innsatsen. Diskusjonen om mer penger må suppleres med fokus på kvalitet, innhold og effekt, og hvordan vi kan forebygge bedre og reparere mindre. Se meg! – stortingsmeldingen – tar et helhetlig grep om rusmiddelpolitikken. Vi fortsetter med det som virker, og fornyer der det er påkrevd.