Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-12-01:
Den norske mediebransjen opplever noe nær en revolusjon. Vi har alltid likt å si at nå går det fort, men nå går det virkelig fort. Den teknologiske utviklingen gjør ikke bare at mediehusene sliter med å vite hva de skal gjøre neste måned, for ikke å snakke om neste år, utviklingen gjør også at vi politikere halser bak med vår mediepolitikk og våre ordninger. For uavhengig av de ulike mediehusenes evne, vilje og gjennomføringskraft når det gjelder omstilling, henger vi lovgivere sørgelig etter. Blekket i et statsbudsjett er knapt nok tørt før nye utfordringer melder seg. Regjeringen, Kristelig Folkeparti og Venstre står sammen om støtteordningene til pressen i budsjettet for 2015. Bransjen selv har fortalt at disse ordningene er avgjørende for at de skal lykkes med sin omstilling i en turbulent tid. Det er et krysspress mange mediehus opplever når de to tradisjonelt viktigste inntektsstrømmene tørker inn. For det første: Stadig færre abonnerer på en avis. Vi er fortsatt mange som liker å tøfle ut til postkassen en lørdag morgen for å hente avisen til morgenkaffen. Men vi som liker det, er en utdøende rase. Papiravisene forsvinner, og det går fort. For det andre: Annonsørene flytter pengene sine til nye medier og andre aktører. For få år siden var det vanskelig å tenke seg at den lokale rørleggeren ville velge å bruke annonsepengene på Google i stedet for i den lokale papiravisen. Alle støtteordninger og gode intensjoner til tross: Etter alle de 19 årene vi har hatt nettaviser i Norge, er det fortsatt slik at bransjen i all hovedsak ikke har funnet fullgode løsninger for digital publisering som ivaretar nødvendig inntjening fra abonnenter og annonsører. Regjeringen har sagt at den på lang sikt ønsker å legge om og redusere pressestøtten, dette fordi vi så langt ikke har sett at konserverende modeller bidrar til innovasjon. Det er derfor en forventning fra Høyre at bransjen nå viser at dagens støttenivå virkelig oppmuntrer til innovasjon og overgang til digitale medier. Men noen viktige prinsipper kommer også etter hvert på plass, både når det gjelder den direkte og den indirekte pressestøtten, altså produksjonsstøtten og momsen. Det er enighet om at man i større grad skal likebehandle medier uavhengig av distribusjonsplattform, og det er et skritt i riktig retning. Fortsatt gjenstår en del arbeid, både med å komme til enighet om satsen på moms og om hvordan ordningen skal avgrenses. Men lav moms må ikke bli et prinsipp som en støtte til en bransje i økonomisk krise, det må være politiske grunner til å innføre en lik, lav moms. Avgrensningen for momsordningen samt størrelsen og innretningen av produksjonstilskuddet vil også i fremtiden være gjenstand for debatt. Slik må det være, for dagens løsninger løser neppe utfordringene for en bransje i så rask endring. I et mangfoldsperspektiv er det også interessant å notere at ett mediehus mottar en tredjedel av den direkte støtten – i andre sammenhenger får en slik dominans alarmklokkene til å kime. Mangfoldet i media er også interessant å diskutere med tanke på presset vi opplever fra utenlandske innholdsleverandører og mediehus. Det er derfor den kanskje mest interessante mediedebatten i kommende halvår vil handle om NRK. Det er varslet en stortingsmelding om NRK, og den skal ta for seg innhold, distribusjon, finansiering og eierskap. NRK er vårt største mediehus, og det er vårt viktigste mediehus. Det er finansiert av deg og meg gjennom lisens. Hvordan NRKs robuste økonomi og de mulighetene og musklene det gir, slår inn i et marked i ubalanse, er uvisst. Mer enn hver femte journalist og redaktør i Norge arbeider i dag i NRK. De mest sette og hørte programmene sendes i en eller flere NRK-kanaler, og NRK er en betydelig aktør også på nett og andre plattformer. Det er viktig at NRK opprettholder sin eksistensberettigelse gjennom kvalitet og den opplevelsen de gir lisensbetalerne. Det er samtidig like viktig at de ikke benytter sin robuste posisjon til å svekke andre aktører i et marked som sliter. Innenfor politikkområdet som berører mediebransjen, er det svært spennende tider vi går i møte. Vi må skape en politikk som er tilpasset tiden, en moderne mediepolitikk som ikke er gammel idet vi vedtar den, som ikke bare svarer til dagens utfordringer, men også vel så viktig at den er såpass vidt utformet at den også favner fremtiden. Mediepolitikken har i mange år vært styrt ved at vi har kikket i bakspeilet. Nå må vi se på veien fremover i stedet.