trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Jeg mener at kvotemarkedet er en veldig, veldig viktig oppfinnelse for å få til kostnadseffektive og raske omstillinger av næringslivet og reduksjoner. Uten det er det ingen utsikter til at vi kan klare klimakuttene. Jeg ser ingen problemer med at Norge, som alle andre, handler på det kvotemarkedet. Men kvotemarkedet har dog en avgrensning – det er muligens det Skovholt Gitmark ønsker å ta opp – og det er at kvoter og kostnadseffektivitet er bra i den forstand at man får gjort det billigste og enkleste først. Det er mest effektivt, og det er fornuftig. Men det kostnadseffektive bringer ikke raskt nok fram den nye teknologien som vi er avhengige av for å løse de globale klimaendringene. Uten drastisk forbedring av teknologien kan vi ikke få til det. Den nye teknologien kan vi bare få enten ved subsidiering av ny teknologi eller ved regulering av de mest avanserte markedene i Europa, Nord-Amerika, Japan og andre steder. Så jeg tror vi både må gå til ny teknologi og utnytte alle mulighetene i kvotemarkedet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
De høye utslippene i 2007 skyldtes jo – som spørreren selvsagt veldig godt vet – alle de beslutningene som ble tatt under Bondevik-regjeringen, og som la grunnlaget for hvilket nivå man var på i 2007. Jeg synes den typen partipolitisk krangel blir nokså meningsløs, men det var grunnlaget for de utslippene vi hadde i 2007. Grunnlaget for hvilke utslipp vi har noen år inn i framtiden, legges ved de beslutningene som gjøres nå. Det er ikke riktig at Regjeringen ikke er i stand til å kjøpe kvoter, men vi er veldig opptatt av å kjøpe gode og riktig kvoter, og den debatten er kommet altfor kort. Den grønne utviklingsmekanismen er et lite barn i sin aller første spede begynnelse – det er langt fra noe perfekt system, og det må forbedres – og Norge bør kjøpe de riktige kvotene. Hvordan vi nå kan se på finanskrisen som en mulighet for å få både de riktige kortsiktige investeringene i miljøriktige tiltak og den nødvendige langsiktige omleggingen av økonomien i en grønnere retning, er et kjempetema og utrolig viktig. Jeg er veldig glad for at spørreren tok opp det i sitt hovedinnlegg, og håper å få rik anledning til å komme tilbake og diskutere det i Stortinget i tiden framover.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Mitt spørsmål til de andre opposisjonspartiene var ikke om de kunne tenke seg å sitte i regjering sammen med Fremskrittspartiet – for det har vi i hvert fall for Venstres og Kristelig Folkepartis vedkommende fått et veldig klart svar på – men om det var slik at det var klart at Fremskrittspartiet ikke skulle ha innflytelse på klima- og miljøpolitikken, og hvordan man som et parlamentarisk grunnlag kan ha et parti som er veldig mye større enn en selv, og gå inn i den prosessen med den forutsetning at dette partiet ikke skal ha noen innflytelse på et viktig politisk område. Det er den utfordringen jeg har kommet med, og som jeg ønsker å få besvart. Jeg var heller ikke opptatt av hvilket regjeringsalternativ som er grønnest, for det er jo til de grader ettertrykkelig bevist i praksis. Det budsjettet vi legger fram i dag, er milevidt over noe budsjett på miljøområdet som Bondevik-regjeringen stod for. Under Bondevik-regjeringen var det fullstendig stillstand på miljøbudsjettene i fire år. Nå har vi fått til et vesentlig hopp oppover. Så hvis praksis er målestokken på hvem som får det til, taler det veldig klart i én retning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Det andre har jeg besvart før.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Vår oppfatning, som vi har lagt fram i opptil flere brev til komiteen, er at vi vil få et godt beslutningsgrunnlag gjennom det materialet som blir utviklet, bl.a. av MAREANO. Hvis det ikke skulle være tilfellet, er vi selvfølgelig til enhver tid beredt til å se på dette, se på om vi kan få et styrket og bedre beslutningsgrunnlag. Politikken står aldri stille sånn, men det vi har fått opplyst på nåværende tidspunkt, er at vi vil få det tilstrekkelige grunnlaget på denne basis. Artsvern snakker jeg gjerne om i det vide og det brede. Hvis jeg blir invitert til å holde et lengre innlegg i Stortinget om det, er det få ting som ville glede meg mer. Igjen: Et av de områdene hvor artsvern er viktig, og hvor vi har felles engasjement, er villaksen. Jeg har til hensikt å skrive et brev til representanten Lien om de spørsmålene som ble stilt tidligere, bl.a. om laksesperre i Driva, som det ser ut til at vi kan få til i 2009. Det vil være et eksempel på et område der vi kan samarbeide på tross av betydelig meningsforskjeller på andre områder.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet på slutten av møtet, men jeg klarer ikke med min beste vilje å la være, når man i et parti som mener seg seriøst, blir så sur og fornærmet over at noen tar partiets egen politikk på alvor. Her har Inga Marte Thorkildsen lest opp fra Fremskrittspartiets eget program, hvor alt brukes ikke på å mobilisere verden og Norge til å ta et krafttak for å gjøre noe med de drastiske klimaendringene, men på å så tvil. Jeg har dokumentert at Fremskrittspartiets nestleder, Per Sandberg, reiser land og strand rundt og skryter av at han skal vinne stemmer – igjen, ikke på å mobilisere for et krafttak mot trusselen mot kloden, men på å så tvil. På onsdag er det ett år siden Al Gore og FNs klimapanel fikk nobelprisen og bidrog dramatisk til å sette dette på den globale dagsordenen. Hvor jeg enn kommer, får jeg skryt for noe jeg ikke hadde noe fnugg av innflytelse på, nemlig at Norge – som de sier – gav fredsprisen til Al Gore og Pachauri. Det hadde stor betydning for klimakampen internasjonalt. Det er det man sier overalt. Da det skjedde, kom Fremskrittspartiet med et vell av ironi over disse grønne apostlene, som sikkert var SV-ere og alt sammen, av typen Al Gore og Pachauri. Siv Jensen – som ellers på mange andre områder har den fordelen som politiker at hun snakker klart – når det kommer til klima, bruker den sleipeste form for politikerspråk for å vri seg unna, uten å gi noen form for klarhet i svaret på: Er det, eller er det ikke, grunn til å tro at vi har menneskeskapte klimaendringer, at det er et stort problem for menneskeheten, og at vi må mobilisere mot det? Når resten av partiene på Stortinget ikke inviterte Fremskrittspartiet med på klimaforliket, var det ikke fordi vi ikke er beredt til å samarbeide med Fremskrittspartiet om mange spørsmål, men det er av samme grunn: Man vil ikke invitere et parti inn i et forlik om eldreomsorgen, hvis det partiet hver dag sådde tvil om hvorvidt man trengte en bedre eldreomsorg. Ingen ville invitert et parti inn i et pensjonsforlik, hvis det partiet hver dag argumenterte for å redusere pensjonene i Norge. Av akkurat den grunn fant vi ingen grunn til å invitere Fremskrittspartiet med i dette forliket. Fremskrittspartiet må endre sin politikk på dette området for å bli tatt alvorlig av resten av Stortinget.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Jeg er helt enig i at forskning innenfor petroleumsvirksomheten er viktig. Så skal ikke jeg undervurdere noen titalls millioner kroner til forskningsaktivitet innenfor statlige budsjetter. Jeg skal heller ikke underkommunisere at vi har foretatt et valg i Regjeringa og blant de rød-grønne partiene på Stortinget med hensyn til å prioritere forskning på fornybar energi, gjennom det budsjettforslaget som nå ser ut til å bli vedtatt her i Stortinget i dag. Vi har da i tillegg en bevilgning og en satsing innenfor karbonfangst og -lagring som er historisk høy. Så det er en prioritering som ligger til grunn for det. Jeg mener at det er helt feil å trekke den konklusjonen at det betyr at det ikke er styring, ikke plan, ikke ambisjon i norsk petroleumsforvaltning. Vi har lagt ut den 20. konsesjonsrunden. Vi har fått mye respons. Mange selskaper har vist interesse. Det er vel ansett i petroleumsmiljøene at norsk sektor er et interessant sted å være framover, og min åpenbare ambisjon er at det også skal være situasjonen videre framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Jeg vil anta at representanten Kristiansen innerst inne både vet og tror at det å ta en diskusjon i Stortinget i dag om hvilke konkrete tiltak Regjeringa kommer til å presentere om noen uker, ikke er særlig aktuelt. Nå er vi inne i en fase hvor vi vurderer hvilke tiltak som vil ha høyest effekt på sysselsettinga, hvilke tiltak som er raskt gjennomførbare. Det skal vi gjøre først, før vi begynner å konkretisere hvilke tiltak det er som svarer til de forutsetningene. Så er jeg helt enig med representanten Kristiansen i at det å se på mulighetene for å få fram den nye kraften, den nye energien, få fram prosjekter innenfor grønn sektor når det gjelder energi, men også andre koblinger, er riktig og positivt og noe som vi bør forsøke å få til. Men å gå inn på konkrete prosjekter nå vil jeg ikke gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Det er jo hyggelig at de svar som gis, faktisk blir mottatt i replikkordvekslinga her i Stortinget. Når jeg likevel kommenterer vindkraft, er det fordi det er på det området at forskjellen har vært størst i forhold til ambisjoner og kostnader knyttet til å få prosjektene i gang. Når det gjelder de andre områdene, har Enova – fordi situasjonen må være sånn – i større grad selv mulighet for, innenfor de rammene de har, å gi støtte som gjør prosjektene lønnsomme. Derfor ser vi også at Enova har en stor portefølje med søknader liggende hos seg. De har flere prosjekter enn de har midler til å bruke, og sånn bør det være. Enova kan gjøre en vurdering knyttet til å få fram de mest lønnsomme prosjektene fortest. Jeg registrerer at representanten Holten Hjemdal ikke vil høre ordet «vindkraft» i denne sammenheng, men det er en grunn til at det er blitt nevnt tidligere – fordi det var der vi endret taket på støtte.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Den aktuelle saken som representanten Kvassheim her nevner, og som jeg regner med at det er forståelse for at jeg ikke ønsker å gå veldig konkret inn i, aktualiserer selvsagt spørsmålet om retningslinjer, armlengdes avstand osv. Jeg vil bare veldig kort si at når denne saken har blitt kjent, handler det om et ønske om ikke å ha noen kobling. Det er ikke basert på at det foreligger enkeltsaker som vi er kjent med pr. i dag som gjør det nødvendig. Men til spørsmålet: Jeg tror det viktigste her er generelle rutiner og vekt på retningslinjer. Jeg har derfor satt i gang et arbeid på dette området. Så svaret på spørsmålet fra representanten er ja, jeg vil gå gjennom dette og sørge for at omverdenen skal være trygg på at vi har skikkelige rutiner, og at det ikke er noen rolleblanding.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Siden jeg i juni skiftet fra å være landbruksminister til å bli olje- og energiminister, har jeg en viss formening om at dette spørsmålet bør besvares av ham som har tatt over den jobben jeg tidligere hadde, selv om interessen min for fagområdet er stort. Jeg mener at vi skal kunne få fram mer bioenergi. Vi ser i dag at potensialet ikke blir realisert, og at det er for liten avvirkning i forhold til den tilveksten som vi ser i norske skoger. Så vi har mye å gå på. Jeg synes vi skal ta ut det potensialet som vi ser er der, før vi begynner å problematisere rundt hvordan vi eventuelt møter nye barrierer. Vi har også et potensial i forhold til halm og avfall i landbruket for øvrig som er uutnyttet. Per i dag mener jeg vi bør ha fokus på det motsatte av det representanten Lien har, og det er å utnytte det potensialet som faktisk er der, og som er uutnyttet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Det siste er iallfall et uttrykk som vi som har vokst opp på bygda, skjønner. Et par refleksjoner rundt representanten Fostervolds betydelige engasjement opp mot Skanled og gassrør til Grenland som gjorde at jeg følte behov for å komme med noen kommentarer. For det første har det vært en refleksjon i forhold til hva representanten Fostervold og Fremskrittspartiet definerer som statlig involvering, statlig engasjement. Jeg ser nok at i den politiske debatten i Norge, framstår det mer og mer som å bruke penger – det jeg tror Fremskrittspartiet i gamle dager definerte som venstreorientert politikk, altså å bruke statlige penger helt konkret, for å gå inn. For meg er også statlig engasjement i forhold Skanled at Gassco nå jobber med betydelige ressurser for å fasilitere, legge til rette, prosjektet. Jeg kan ikke med min beste vilje forstå hva som er problemet med at det er private investorer inne når det gjelder dette rørprosjektet, at vi gjennom prosessen klarer å få fram investeringsvilje fra private aktører til å realisere prosjektet. Når det gjelder Skanled som sådan, jobber Gassco og departementet etter den planen som er regissert, den planen som er kommunisert med Stortinget. Det betyr at det er et statlig engasjement, en statlig involvering, akkurat som representant Aasland refererte til. Min ambisjon er å komme til Stortinget med en proposisjon om dette i løpet av vårparten. Det blir harselert over at begrepet «likvide markeder» i det hele tatt blir brukt rundt dette spørsmålet, for staten er likvid, blir det sagt. Det er nok en noe annen problemstilling som ligger til grunn for det. Begrepet «likvide markeder» handler her om hvilke muligheter det er til å fordele gassen på ulike kjøpere i enden av røret. Med respekt å melde tror jeg at den norske stats mulighet til å influere Polen, Danmark og Sverige her er noe begrenset.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-12-08:
Veldig kort: Jeg mener oppriktig at representanten Bård Hoksrud bagatelliserer prosessene når det gjelder gassrør til Grenland. Senest for 14 dager siden fikk vi beskjed fra den største private aktøren om at de har endret prosjektet ut fra de vurderingene som de har gjort knyttet til separasjonsanlegget og de markedsmessige behovene. Det viser at dette er ikke et prosjekt som vi bare vedtar, og så gjør det. Det er et prosjekt som faktisk er ganske komplisert, som trenger en prosess. Den prosessen er vi midt oppe i. Og som jeg sa før representanten Hoksrud deltok i debatten, vil jeg komme tilbake til Stortinget med en proposisjon om dette, basert på den forutsetningen at det er grunnlag for å realisere prosjektet, hvilket jeg jobber for, og virkelig håper og tror at vi skal få til.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-12-08:
Det har i lang tid vært kjent at kraftforsyningen til Værøy, Røst og Træna har stor mangel på kapasitet. Her er det ikke krakket i verdensøkonomien som gjør at dagens arbeidsplasser står i fare, men strømkabler som for lenge siden er gått ut på dato. Kapasiteten til Træna er så dårlig at all utvikling i den driftige øykommunen er i ferd med å stoppe opp. Hjørnesteinsbedriften Modolv Sjøset Pelagic har ved flere anledninger måttet stanse bedriften på grunn av strømmangel. Når bedriften står i toppsesongen, er tapet anslått til 100 000 kr pr. dag. Bedriften trenger nytt fryselager, men når en allerede i dag er avhengig av tre dieselaggregat på bedriftens regning for å holde produksjonen i gang, forstår også en stortingsrepresentant at fryselageret må vente. Et planlagt nytt svømmebasseng kan ikke bygges, og et ferdig boligfelt med 20 tomter kan ikke tas i bruk på grunn av strømmangel. Nye kabler til alle tre øyene er samfunnsøkonomisk svært lønnsomt, men skal industrien dekke ordinært anleggsbidrag til nødvendig nettkapasitet, vil kostnadene bli bedriftsøkonomisk svært ulønnsomme. Dette skulle dagens regjeringspartier ordne opp i allerede i 2005. De bad den gang Regjeringen sørge for at det fra og med 2006 skulle kunne gis anleggsbidrag for framføring av elektrisk kraft til lokalsamfunnene Værøy, Røst og Træna. På senere spørsmål fra representanten Gunnar Kvassheim svarer den daværende olje- og energiminister at hun tar sikte på politisk avklaring til høstens budsjettbehandling. Men «the answer is blowing i the wind», eller hvor det nå befinner seg hen. Skal disse kreative lokalsamfunnene få en løsning på sitt kraftbehov, må det til et spleiselag mellom kraftverket, fylkeskommunen og staten. Den skisserte løsningen som posisjonspartiene foreslo i 2005, og som opposisjonen har purret på flere ganger i ettertid, må nå komme på plass. Regjeringen flagger tidenes nordområdesatsing. For Nordlands vedkommende kan det ikke engang regnes som knapper og glansbilder det som er kommet til nå. Derfor er dette en gyllen anledning for de rød-grønne til å vise til nordområdesatsingen og legge inn midler der, slik at disse tre kystkommunene kan øyne et håp om at strømforsyningen skal komme på plass. Det er trist at det etter åtte år med forsyningsproblem ennå ikke er funnet en løsning. Til slutt vil jeg be om at løsningen på de utfordringene Værøy, Røst og Træna har, kommer som en del av den bebudede tiltakspakken mot økt arbeidsledighet, som er lovet tidlig på nyåret.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2008-12-08:
Nasjonalparksenteret på Skinnarbu er en telemarksreise verd, der det ligger høyt og fritt og med strålende utsikt over vakre Hardangervidda. Siden Norge er det eneste landet i Europa som har intakte høyfjellsøkosystem med villrein, blir ansvaret for å forvalte villreinen vår stor. Det er derfor bra at det er enighet om fortsatt å satse på Hardangervidda villreinsenter. Jeg skulle imidlertid ønske at det også hadde vært enighet om størrelsen på det beløpet som bevilges. Mens regjeringspartiene avsetter 5,5 mill. kr til en villreinutstilling, strekker Høyre seg til 6 mill. kr. Utstillingen, som vil bli av internasjonalt format og formidle sentral kunnskap og viktige holdninger i miljøspørsmål, har en total kostnad på 24 mill. kr. Ifølge Regjeringens utsagn er reiseliv en av fem satsingsnæringer, og det norske natur- og kulturlandskapet er den viktigste kilden til opplevelser. Det burde tilsi at Regjeringen bevilger mer fra statens side. For Tinn kommune er en attraktiv villreinutstilling på nasjonalparksenteret svært viktig. Formidling av opplevelser og kunnskap om villreinen, økologi og miljøutfordringer vil være viktig for å utvikle og å satse på økt turisme. Det trenger Tinn, og det vet Regjeringen svært godt. Regjeringen er godt kjent med at Rjukan og Tinn kommune befinner seg i en ytterst vanskelig situasjon, med en befolkningsnedgang som truer grunnlaget for velferdstilbud og infrastruktur. Dette skyldes Hydros nedleggelser på 1960-, 1970- og 1980-tallet. Så sent som i 2006 ble det sagt fra departementets side at man skulle ta i bruk alle de verktøy som var mulig for å styrke Tinn-samfunnet. Det har imidlertid ikke skjedd stort, etter snart fire år med rød-grønn regjering. 5,5 mill. kr til villreinsenteret og -utstillingen er et skritt på veien, men er en altfor liten satsing i den store sammenhengen. Her må Regjeringen ta tak.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-12-08:
Kraftsituasjonen i Midt-Norge har påkalt komiteens oppmerksomhet, og det med rette. Under en egen overskrift har alle partier uttalt seg i merknader. Det er derfor med stor undring jeg registrerer at de rød-grønne partiene kun er opptatt av å sikre overføringskapasiteten og eventuelt gjeninnføring av prisområde i Midt-Norge for å bedre denne situasjonen. Ingen er uenig i at det er nødvendig å gjøre noe med overføringskapasiteten, både til og innen regionen, men det er slik at ting tar tid. Full sikring med hensyn til importkapasitet har man ikke før tidligst i 2012. Men selv da vil områder med betydelig og viktig kraftkrevende industri ha kraftunderskudd. Det haster derfor framfor alt med å stimulere utbygging av ny kraftproduksjon i området, og dette bør skje i form av fornybar energi. Det er forstemmende at Regjeringen ikke makter å bryte den onde sirkel som gjør seg gjeldende i forhold til å få fart på utviklingen av fornybar kraftproduksjon. Det er kommet klare uttalelser, bl.a. fra NVE og Regjeringen, om at Midt-Norge er nødt til å lene seg tungt på vindkraft dersom ny kraftproduksjon skal bygges ut. Subsidiering av gasskraft i Midt-Norge er ikke lenger aktuelt, og statsstyrte industrikraftkontrakter er også utelukket. Kraft fra fornybare kilder er det eneste som kan sikre området konkurransedyktige kraftpriser. NVE har signalisert prioritet for Midt-Norge med hensyn til konsesjonsbehandling. Det er derfor beklagelig at Regjeringen ikke har medvirket til å sikre en forutsigbar støtteordning for fornybar kraftproduksjon. Vindkraftproduksjoner som har fått konsesjon, må imidlertid gjennom et nytt nåløye hos Enova, og er ikke garantert støtte. Et kvalifikasjonskrav hos Enova er nettilknytning. Flere viktige vindkraftprosjekter i Midt-Norge mangler slik nettilknytning. Statnett har signalisert at utbygging av nett dersom konsesjonene blir gitt, allikevel ikke er sikret, hvis det ikke er garantert at det bygges ut tilstrekkelig vindkraft. Utbygging kan altså ikke garanteres uten støtte. I tillegg pålegges kanskje også utbyggerne å bære kostnadene for nettutbygging. Dette gjør at utbyggere er klemt mellom to statlige aktører, som ikke er koordinert. Dette er den onde sirkel, som gjør at utbyggerne ikke kommer videre. Denne sirkelen må brytes. Norge har de mest optimale naturgitte betingelser for å kunne etablere fornybar kraftproduksjon. Kristelig Folkeparti, med støtte fra Venstre, har pekt på dette i sin merknad, og jeg viser til denne merknaden, der vi har samlet tre hovedpunkter, som kan leses i innstillingen. Jeg vil bare til slutt understreke at vi nå er på overtid med hensyn til å komme i gang med fornybar kraftproduksjon. Hver kilowattime fornybar kraft som ikke blir produsert, medfører klimagassutslipp. Så lenge vi somler med å gjøre dette, fører det til unødige utslipp av millioner tonn CO2. Framtidige generasjoner vil bebreide oss om vi ikke handler.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Rovdyrpolitikk handler både om hvor mange rovdyr vi skal ha, om hvor de skal være, og, ikke minst, om hva vi kan gjøre i form av avbøtende tiltak. I tillegg handler det om livskvalitet for dem som bor ute i distriktene, som får tredd f.eks. en rovdyrsone ned over hodet på seg. Det å bo og leve i pakt med naturen og så få denne så dramatisk forvandlet, kan ikke erstattes med penger. Fra å kunne høste av og leve med naturens muligheter, f.eks. i form av å holde bufe og/eller gå på jakt, til å få dette helt ødelagt eller sterkt redusert, er noe som er vanskelig å erstatte. Det å ha rovdyr, som f.eks. ulv og bjørn, gående utenfor barnehagen, slik det er f.eks. enkelte steder i Hedmark, skaper ikke tilflytting, noe vi sårt trenger. Jeg er forbauset over at distriktspartiet Senterpartiet ikke kan støtte Fremskrittspartiets forslag her i dag, når de i valgkamp etter valgkamp støtter innbyggerne og sier nei til rovdyr. Det ser man lite av i denne debatten.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Jeg tenkte å ta ordet om et tema som nesten ikke har vært omhandlet i denne debatten, og det overrasker meg ganske stort, fordi det har vært et stort engasjement for prosjektet gassrør til Grenland tidligere. Jeg la også merke til at representanten Aasland kommenterte forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti om en statlig garanti til separasjonsanlegget, med at ingen har bedt om det. Det syntes jeg fortjente en kommentar, for min erfaring på det området er nettopp at det er det. Mange aktører etterlyser handling fra Regjeringen i denne saken. Jeg kan jo minne om at det store engasjementet som Brustad og Arbeiderpartiet viste allerede i 2003, da man ønsket å gå inn med 3 milliarder kr til prosjektet, altså er endt ut i masse prat over lang tid og ingen avklaring. Jeg kan også ta fram et oppslag i Telemarksavisa den 9. oktober 2006 der nettopp representanten Aasland krever «øyeblikkelig gassrørhandling». La meg sitere: «Vi trenger å finne ut av eierstrukturen i løpet av året, og regjeringen må varsle statlig deltagelse, sier Lien Aasland.» Det var i 2006. I mellomtiden har det vært utredet og utredet og utredet, men det er altså ikke inngått noe forpliktende når det gjelder gassrøret. Det kan være at det er én aktør som mangler i det prosjektet, nemlig staten. Det kan være at vi med statlig deltakelse kan få på plass avtaler i Sverige, i Polen og i Danmark. Det kan være at vi med statlig deltakelse også kan sørge for å få på plass finansiering til det nødvendige separasjonsanlegget. Det kan være at vi med statlig deltakelse kan forkorte den prosessen som nå pågår, som er planlegging, planlegging, planlegging. Jeg undrer meg over at i prosjekter som er dømt til å gå i minus, som er dømt til å tape penger i milliardklassen, er Regjeringen med, men når det er snakk om prosjekter som vil være lønnsomme, men som trenger den ene utløsende faktoren, er Regjeringen passiv. Jeg skulle ønske det var mer handling fra denne regjeringens side. Og jeg synes i hvert fall regjeringspartiene skal holde seg for gode til å latterliggjøre forslag fra opposisjonen, som faktisk ønsker å gjøre noe, som faktisk ønsker å bygge ut infrastruktur for gass, og som faktisk også ønsker å bruke 10 pst. av naturgassen til verdiskaping innenlands.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Jeg måtte opp på talerstolen for å kommentere innlegget fra representanten Aasland, som sier at det er et samlet storting som står bak gassrøret. Det er da rart at den eneste aktøren i det prosjektet som ikke har vist sitt engasjement, vist kortene, er staten, det er Stortinget. Vi ønsker å gjøre noe med det fordi vi mener at den utløsende faktoren for det prosjektet vil være statens rolle i dette. Så viste Terje Aasland i sitt første innlegg til at StatoilHydro har uttalt at det ikke er likvide partnere i den enden av gassrøret. Men det understreker jo hvor viktig statens engasjement er, for ingen kan så tvil om at staten er likvid. Jeg sier ikke at staten skal kjøpe gass, men jeg sier at staten skal delta. Det er på tide at staten viser sine kort og ikke bare sitter på gjerdet og venter på at dette skal løse seg helt av seg selv – av kommersielle grunner og av alle andre grunner som er nevnt i denne sal. Prosjektet har forandret seg, sies det. Ja, det har forandret seg. Men hvis vi skal sitte og vente til alle land som kan tenke seg å gå inn på dette gassrørprosjektet, har bestemt seg, er i hvert fall ikke de partnerne som er i Telemark, til stede lenger når de andre endelig har besluttet å gjøre det. Det trengs handling nå. Det har vært etterlyst fra mange parter, ikke bare fra Fremskrittspartiet, ikke bare fra Høyre, men også fra LO, fra industrien, fra NHO – mange har sagt at nå må staten komme på banen. Derfor etterlyser vi det. Det beste hadde vært om vi hadde gjort dette til et OPS-prosjekt, et samarbeid mellom private aktører og staten. Så hadde man gått den stien opp til man hadde fått røret på plass. For det er lønnsomt, det er påpekt mange ganger i denne salen: Prosjektet er lønnsomt. Men usikkerheten er stor, og med finanskrisen blir det ikke noe bedre. Dette er historien om høna og egget. Men med Regjeringens håndtering av denne saken opptrer vi mer i rollen som en fugl med fugleinfluensa.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2008-12-08:
Det er ingen tvil om at Senterpartiet og Fremskrittspartiet har noen felles standpunkter i rovdyrpolitikken, og at vi også er enig i forslagene fra Fremskrittspartiet i innstillingen. Men i motsetning til Fremskrittspartiet er vi opptatt av å få gjennomslag for politikk. Da vi for tre år siden gikk i regjering med Arbeiderpartiet og SV, fikk vi i hvert fall et flertall for å gjøre forbedringer i rovdyrpolitikken. I forrige periode, da Fremskrittspartiet var et av regjeringens støttepartier, gikk rovdyrpolitikken utelukkende én vei – feil vei. I denne perioden har vi i hvert fall klart å øke bevilgningene til forebyggende tiltak, fra 30 mill. kr til over 90 mill. kr, for å hjelpe folk i deres livssituasjon. Det hjelper ikke å være ren og rank og pen hvis en ikke tar folks situasjon på alvor, og prøver å hjelpe til. Det er det vi har prøvd, og vi har fått med oss Arbeiderpartiet og SV på i hvert fall å se på hvilke utfordringer folk har. Dessverre er det inntil videre bare Senterpartiet og Fremskrittspartiet som har et annet – og klart – synspunkt i rovdyrpolitikken. Da er det i hvert fall viktig at vi, som de partiene som er opptatt av folks ve og vel, bidrar så godt vi kan. Så er det jo veldig rørende å høre på representanten Bredvold, som snakker om beitebruk og bufe – den typen næringer – når vi ser at Fremskrittspartiet i næringskomiteen foreslår å kutte bevilgningene til landbruk med 6,5 milliarder kr. Hvilken næring vil bli sterkest berørt? Jo, det er nettopp utmarksnæringen, som er særdeles avhengig av støtte. Det ville så klart være veldig konfliktdempende, for man ville kuttet ut beitedyra. Slik sett ville konflikten være borte. Men det er ikke troverdig i det hele tatt når representanten Bredvold står her og er så bekymret for en næring som han under behandlingen av forrige budsjett var med og stemte ned.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2008-12-08:
Representanten Lien ble tydelig provosert over at jeg hadde et innlegg om noen fakta i norsk rovdyrpolitikk. Det er jo et faktum at det har vært en kjempestor kampsak i bygder rundt i hele Norge at man skulle få kompensert for å være med i et skadefellingslag. Det ble det ikke midler til i forrige periode, selv da Fremskrittspartiet var budsjettpartner. Men det ble midler til det i denne perioden. Så kan en si at ordningen er god, at den er dårlig, eller at den kunne vært bedre – det kan vi diskutere mye – men prinsippet om at du skal få kompensert for de kostnadene du har når du stiller opp på dugnad i forhold til en statlig vedtatt politikk, er i hvert fall på plass. Og det er en forbedring som har skjedd, takket være at Senterpartiet samarbeider med Arbeiderpartiet og SV. Fremskrittspartiet fikk det ikke til da de samarbeidet med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre i forrige periode. Så er det et faktum at nødvergebestemmelsen går i riktig retning. Selvfølgelig hadde vi ønsket at den skulle gå lenger. Men det må jo være bedre å få gjennomslag for noe enn ikke å få gjennomslag for noe, noe jeg tror Tord Lien kan underskrive på og har god erfaring med. Så er det dette med gjerding. Jeg er ikke for gjerding i utgangspunktet. Vi i Senterpartiet er ikke noe glad i den politikken. Men så er det om å gjøre å gjøre hverdagen for folk best mulig og å redusere konfliktene mest mulig. Da er det vel bedre at en får tilbud om gjerding enn at en bare skal stå der helt maktesløs. Da må en finne noen praktiske og pragmatiske løsninger, og derfor har vi støttet dette. Når det gjelder disse over 90 mill. kr til forebyggende tiltak, går de til en hel rekke tiltak, også slik at folk som ikke kan føre sin produksjon videre på grunn av rovdyrtrykk, kan få lagt ned produksjonen. Det må jo utelukkende være positivt. Så går man også til angrep på jordbrukspolitikken. Hvis en ser på lønnsomheten, økte den med over 20 pst. i 2007. Produksjonen har aldri vært høyere i norsk landbruk enn den er nå i 2008. Det er masse positivt som skjer. Vi ønsker ikke å ha det landbruket vi hadde for fire år siden. Landbruket skal hele tiden utvikle seg. Det skal produseres mer, det skal produseres nytt, og vi ønsker å få lønnsomheten opp for dem som jobber der. Da er det utrolig at Fremskrittspartiets representant, som fra talerstolen later som om han er så bekymret for dette, har bevilget 6,5 milliarder kr mindre til landbruket. Tror man det blir mer lønnsomhet av det? Tror man det blir mer produksjon av det? Tror man det blir flere bønder og mer levende lokalsamfunn av det? Svaret er nei. Og svaret når det gjelder rovdyrpolitikk, er at den bekymringen ikke står til troende. Det er bare en taktisk manøver.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Statsråd Erik Solheims siste innlegg – han er jo tidligere fredsmegler – var i hvert fall ingen invitt til fred. Jeg synes at det har vært en interessant debatt. Når det gjelder diskusjonen om gassrør til Grenland, registrerte jeg at statsråden var her oppe og sa at det var et stort statlig engasjement for å forsøke å få til nettopp det prosjektet. Jeg opplever i hvert fall at det er et rimelig sent trøkk, og at vi har en regjering som ikke er veldig aktiv for å få dette på plass. I tillegg vet vi at den tidligere energipolitiske talsmannen for Arbeiderpartiet i 2003 faktisk garanterte at staten ville bruke 3 milliarder kr for å få på plass dette gassrøret, og man har også i etterkant sagt at det er viktig å få på plass dette, at det er viktig å ha trøkket oppe. En av representantene i energi- og miljøkomiteen, Terje Aasland, sa i 2006 at dersom det blir forsinkelser, står industrielle investeringer i Grenland i fare til fordel for utlandet, og at det ville være et brudd med intensjonene i Soria Moria-erklæringen. Nå må man snart få dette på plass. Jeg registrerer at statsråden sier at han har tenkt å legge fram noe i februar eller mars måned til neste år. Jeg er derfor spent på hva som faktisk kommer, og om det er et engasjement for å få på plass dette gassrøret som man lenge har ventet på, men som man fortsatt opplever at Regjeringen ikke har hatt vilje til å sørge for å delfinansiere fra statlig side.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Jeg takker statsråden for svaret, som var skuffende og ikke særlig overraskende. Både Fremskrittspartiet og jeg er klar over at vi er i en prosess med å lage ny Nasjonal transportplan for et nytt tiår. Det er et viktig dokument, det er helt klart. Vi er redd for at en rekke viktige forhold av prinsipiell og strukturell karakter drukner i prosjekter og beløp nok en gang når vi behandler ny Nasjonal transportplan. Derfor mener vi det faktisk er svært viktig at vi får drøftelser av bl.a. viktige ting som andre og nye finansielle verktøy parallelt med, og i tillegg til og ved siden av prosessen omkring ny Nasjonal transportplan. La meg kort få sitere Matz Sandman, som skulle være kjent i dette hus: «NTP i sin nåværende form er bare en tiårig plan over hva man håper å få gjort. Vi er gode på planer i Norge, men vi er også gode på ineffektiv framdrift. Prosessene er ofte uendelige. En betydelig økning av rammene i NTP er nødvendig, men samtidig et utilstrekkelig svar på de oppgaver landet nå må gjennomføre for å rette opp forfall og utbyggingsbehov. Uten systemendringer er vi ikke kommet særlig langt.» La meg også trekke forbindelsen til årets finansdebatt i Stortinget, torsdag den 27. november, hvor statsråden sa om Fremskrittspartiets budsjett: «Framstegspartiet opererer i sitt alternative statsbudsjett som vanleg i ei anna økonomisk verd». Men både næringslivet og folk flest kjører og transporterer i den verden som Fremskrittspartiet beskriver, og det er slik at de reseptene vi har, det verktøyet som er nevnt, og som statsråden i svært liten grad berørte, er etterspurt av næringsliv og folk flest. Så til statlige lån. – Lånefinansiering med statlige lån er etterspurt. Omgjøring av statlige etater til selskaper som kan opptre i det finansielle marked og få langsiktig og avklart finansiering, er etterspurt, og offentlige utbyggingsselskaper, som vi har brukt i Norge tidligere, er etterspurt, både av næringsliv og av folk flest. Vi mener at vi må ha en diskusjon om dette parallelt med Nasjonal transportplan, som har en beklagelig tendens til å bli en stor mannjevning om mange prosjekter og prioritering av mange prosjekter. Vi må ha nytt finansielt verktøy som kobler den rikdommen Norge har, til statlig finansiering.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-12-08:
Hvis det er noen som kaster bort skattebetalernes penger, så er det jammen både denne regjeringen og tidligere regjeringer, som bruker bompengefinansiering for alt det er verdt. Jeg nevnte at fra 1990 til 2007 har bilistene betalt 46 milliarder kr, men 15 milliarder kr har gått til helt andre ting enn veier. Det har gått til å betale kostnadene ved å bygge vei på avbetaling. Dette er en viktig debatt, og den bør etter Fremskrittspartiets syn skje i tillegg til og parallelt med at vi nå får en ny nasjonal transportplan. Det er en for viktig debatt til å ha inne i selve planbehandlingen. Dette er en viktig debatt om viktige verktøy, og Fremskrittspartiet er opptatt av å bruke verktøy som gjør at vi kobler statlige penger til statlige oppgaver. Det er en statlig oppgave å bygge vei, og det er ikke minst en statlig oppgave å finansiere veibygging. Derfor avviser vi det som er hovedpilaren for denne regjering, i tillegg til de løpende budsjettene, nemlig å hente pengene hos bilistene. Det har vært tre innlegg fra regjeringspartiet Arbeiderpartiet. Jeg vil anbefale disse representantene å ta seg en prat med Matz Sandman fra Arbeiderpartiet, som jeg tror også har hatt fremtredende verv for Arbeiderpartiet. Han har en helt annen oppfatning av det verktøyet som jeg har omtalt her i dag, enn de tre representantene. Det er også slik at det verktøyet som jeg har omtalt, og som faktisk også er Fremskrittspartiets finansieringsverktøy, er ganske likt den anbefalingen som er gitt i en rapport til Østlandssamarbeidet, som består av åtte fylkeskommuner på Østlandet, og som disse åtte fylkeskommunene har stilt seg bak – jeg tror faktisk også at representanten Gullvågs egen kommune har stilt seg bak de anbefalingene – som er anbefalinger som nevnte Matz Sandman markedsfører og fremhever på en utmerket måte, og som Fremskrittspartiet er helt enig i. Det er viktig at debatten om verktøy fortsetter. Det er også viktig å minne om at her er det egentlig mindre nytt, det er faktisk mer snakk om å bruke verktøy som allerede er i bruk. Jeg tror neppe vi ville bygget flyplassen vår på Gardermoen med bompenger. Den er bygget gjennom et eget selskap som fikk egen finansiering. Det samme gjelder for flytoget. Vi kjenner statlige selskaper, som jeg sa innledningsvis i interpellasjonen, innenfor samferdselssektoren, bl.a. selskapet Avinor, og vi kjenner også ordningen med statlige lån, riktignok fra andre sektorer, men som brukes i dag. Så dette er kjent. Men det er jo frustrerende, spesielt for bilistene, som da får stor ekstraregninger, at denne regjeringen ikke vil bruke dem innenfor samferdselssektoren.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-12-08:
Det manglar ikkje på kreative forslag til korleis me skal auke aktiviteten på samferdsleområdet. Men, som eg sa i stad, det er ikkje mogleg å kome forbi at om ein skal auke aktiviteten, har det ein pris, og den prisen må ein betale anten ein vel den eine eller den andre kreative måten å løyse det på. Framstegspartiet har kome med mange kreative forslag. Det har vore fondsløysingar, utanlandsbudsjett, OPS, statlege lån samt omgjering av transportetatane til statlege føretak som kan ta opp lån. Det er jo freistande å sitere slagordet til butikkjeda REMA 1000: «Det enkle er ofte det beste.» Regjeringa har sidan me starta arbeidet vårt, føreslege ein kraftig auke i løyvingane til både veg og jernbane. Det er ingen tvil om at det er både den beste og den billigaste måten å styrkje innsatsen på samferdsle på. Denne statsråden er ikkje prinsipiell motstandar av OPS eller andre løysingar, men det må jo vere lov å stille spørsmål ved opposisjonspartia si framstilling av fordelane ved OPS. Når særleg Høgre og Framstegspartiet snakkar varmt om OPS, kan ein jo få inntrykk av at private selskap både skal byggje og drifte vegar utan at det kostar staten og skattebetalarane ei einaste krone. Det er faktisk slik mange oppfattar det ute. Når eg snakkar med folk rundt om i landet, har dei oppfatta det slik at OPS kostar ingen ting. Det er på ein måte sjølvfinansierande. Det er sjølvsagt ikkje tilfellet. Skattebetalarane må betale det same anten rekninga går over statsbudsjettet eller gjennom bompengar. Som alt anna kredittkjøp har dette ein pris. Kjøp på avbetaling er ikkje gratis. Me vil kome tilbake til dette spørsmålet i Nasjonal transportplan. Det reknar eg med at òg representanten Sortevik visste at eg kom til å svare, så eg går ut frå at debatten her i dag handlar meir om å ta ein ny runde, som me hatt mange av før. Det gjer me gjerne. Då får eg fortelje om alt det gode som denne regjeringa har gjort for å auke aktiviteten på veg og jernbane, og representanten Sortevik får seie kor frykteleg han synest utviklinga er. Men når eg er rundt om i landet og snakkar med folk, har dei ikkje den bastante motstanden mot bompengar som Framstegspartiet gir inntrykk av. Det er faktisk slik at folk er glade for dei prosjekta som har sett dagens lys, og dei fleste innser at mange av dei prosjekta hadde dei måtta vente veldig lenge på viss ikkje bompengar hadde vore nytta. Det tek folk inn over seg, og dei synest det er bra at det er stor aktivitet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-12-08:
Det er alltid spennande med interpellasjonsdebattar, sjølv om temaet som er teke opp i dag, ikkje er spesielt spennande. Kanskje var det òg årsaka til at det ikkje var så stort engasjement i utgangspunktet frå regjeringspartia. For dette temaet har me diskutert mange gonger før, og eg har problem med å høyre eitt einaste nytt argument i dag som ikkje har vore oppe i denne salen veldig mange gonger før. Representanten Sahl frå Kristeleg Folkeparti har store ambisjonar om satsing på samferdsle. Ja, me er einige om det, Jan Sahl og eg, men i fire år kunne Kristeleg Folkeparti gjort dette. I fire år kunne Kristeleg Folkeparti, Høgre og Venstre satsa stort, dei kunne gjort Statens vegvesen om til statsaksjeselskap, dei kunne faktisk gjort kva dei ville, og lagt det fram, men me såg berre ingenting til det. Det vart med tanken. Det vart med omorganiseringa, som ein gjentek gong etter gong har gitt svære innsparingar. Eg utfordra Statens vegvesen i fleire omgangar på å få dokumentert dei innsparingane, men det er ingen som greier å finne dokumentasjon og leggje fram kvar innsparingane er. Eg ville så gjerne hatt dei pengane ut på vegen og sagt at her er faktisk nesten 1 milliard kr meir til vedlikehald, men det er ingen som kan seie at dei er der. Derimot har funksjonskontraktane vorte ei mare fordi dei kostar veldig mykje, og folk rundt omkring klagar og klagar og klagar på at vedlikehaldet har vorte mykje dårlegare. Då er det eitt eller anna som ikkje stemmer i argumentasjonen til opposisjonspartia, som er så høge og mørke på dette kvar gong vi møtest her i salen. Eg sit med resultatet. Derfor brukar eg meir pengar. Eg kom inn i regjering på eit tidspunkt då dei svære prosjekta på jernbanen mellom Lysaker og Sandvika var i ferd med å stanse opp – og dei hadde vorte stansa opp med dei løyvingane som vart lagde fram av førre regjering. Det er eit godt stykke derfrå og til å skryte av at ein har all verdas verktøy, då fekk ein i så fall ha brukt dei. Og testen er ikkje dei nye verktøya, testen er at prosjekta vert gjennomførte. Testen er at folk får eit betre veg- og jernbanenett. Kva er det som er moderne? Det hadde ikkje vore spesielt moderne å stanse utbygginga av Lysaker–Sandvika, det tviler eg på hadde vore oppfatta som nyskapande iallfall. Det kan godt hende at ein vil sjå på statsråden og regjeringspartia som ikkje så moderne når det gjeld verktøybruk, men me skaper resultat med dei verktøya me har. Eg er stolt av å vere i ei regjering som til dei grader har levert det ho har lova, det som andre kallar luftpengar. Vel, dei pengane eg har utfordra Statens vegvesen til å finne etter omorganiseringa, finn ein altså ikkje – kanskje var det luftpengar?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-12-08:
Jeg er i og for seg ikke spesielt overrasket over at interpellanten og representanter fra hans parti ynder å ta spørsmål ut av sin helhetlige sammenheng. Det er vi etter hvert blitt ganske vant med. Men jeg går ut fra at det aldri har streifet interpellanten at de oppmagasinerte behovene for investeringer, for drift og for vedlikehold av vår infrastruktur også har sin bakgrunn i vedtak som han selv og hans parti er ansvarlig for. Det er f.eks. en nær sammenheng mellom stortingsflertallets beslutning om å legge ned Vegvesenets produksjonsavdeling i år 2003, den videre byråkratiseringen av veiforvaltningen, kostnadsøkningen og forringelsen av standarden på veivedlikeholdet. Det har også en nær sammenheng med det lave investeringsnivået under Bondevik-regjeringens tid – en regjering som interpellanten gjerne ville beholde. La meg derfor minne interpellanten om at det altså var et forlik som han selv var med på, som gjorde at vi i denne perioden fikk hevet henholdsvis vei- og jernbaneinvesteringene med 1 milliard kr årlig – et forlik som hans parti senere har hatt stor hast med å løpe bort fra. Forskjellen på da og nå er at vi har fått en regjering som oppfyller transportplanens forutsetninger, og som dermed gjør transportplanen til et reelt verktøy for infrastrukturplanlegging og planlegging av framtidas vedlikehold. Jeg er fullt ut enig med statsråden i at det blir ikke mer penger av at man forsøker å finne på alternative løsninger for vei- og jernbanefinansiering. Jeg har selv vært opptatt av det, men da ut fra en helt annen innfallsvinkel. Jeg har vært opptatt av at finansieringsløsningene også har betydning for effektiviteten i utbyggingen av vei og jernbane, at man får mer vei og mer jernbane for pengene dersom man har forutsigbare finansieringsvilkår. Hvordan er det så med Fremskrittspartiets forhold til dette? Jo, interpellanten avsverger den formen for finansiering som kanskje gir mest forutsigbare investeringsvilkår, nemlig bompengene. Dermed avsverger han også 5 milliarder kr årlig som brukes til investeringer, men for et parti som ikke har noen grenser for sin egen pengebruk – verken i gode eller nær sagt onde dager – er det selvfølgelig lite problemfylt å avsverge et slikt beløp. Derfor kommer Fremskrittspartiet aldri i nærheten av regjeringskontorene. Hvis de mot formodning skulle komme til å gjøre det, må de, som alle oss andre, akseptere brukerfinansiering av infrastruktur. Jeg vil bare minne om at dersom interpellanten og hans parti hadde hatt styringen med veiutviklingen i løpet av de siste årene, ville vi fortsatt hatt tofelts vei fra Oslo til Tønsberg på grunn av dette partiets frenetiske motstand mot bompengefinansiering. Så må jeg til slutt bare få lov til å minne om at vi har en historie også i Tønsberg, der interpellantens parti fortalte folket at vi skulle få vei uten bom. Resultatet kjenner vi alle: Vi fikk bom, men ikke vei.