trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Jeg kan forsikre representanten om at jeg er like bekymret som henne for alle de 5 400 som nå sitter i mottak og venter på en kommune å bo i. Over 900 av dem er barn som har sittet lenge. Det denne regjeringen har gjort, er å sende brev til alle kommuner, til og med de minste kommunene, om at de må hjelpe oss med å få bosatt de flyktningene som har fått opphold. Det er gledelig å se at fra november til desember har det blitt en økning i kommunenes mottak av mindreårige flyktninger. De mindreårige asylsøkerne skal ikke sitte i mottak i mer enn tre måneder. En del av det blir overholdt. Jeg er opptatt av at kommunene skal få dekket mer av utgiftene sine. Det har vi gjort ved å øke integreringstilskuddet. Det å ha samme sats for å ta imot et barn som å ta imot en voksen er et viktig grep i forbindelse med forenkling inn mot integreringstilskuddet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-05:
«Det finnes pr. i dag ikke nasjonal statistikk som belyser hvor mange pasienter som benytter seg av fritt sykehusvalg. Heller ikke helseforetakene har oversikt over dette. Pasienter kan bli behandlet på ulike sykehus innenfor ett regionalt helseforetak, uten at man vet om det er pasientens eget valg eller en konsekvens av en funksjonsfordeling mellom sykehus. Hva vil statsråden gjøre for å legge bedre til rette for reelt fritt sykehusvalg, og gi Stortinget bedre grunnlag for å vurdere kvaliteten på ordningen?»
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-05:
Jeg takker for svaret. Når det gjelder den kartleggingen som Riksrevisjonen gjorde i 2011, vil jeg gå litt nærmere inn på den, for den viste – som du sier – at ca. 15 pst. av pasientene benytter ordningen med fritt sykehusvalg. Man kan si at det er en god start, men potensialet er jo betydelig større. Det som bekymrer, er at det er Riksrevisjonen som foretar en slik undersøkelse på vegne av pasientene, at helsemyndighetene ser ut til å mangle en kontinuerlig informasjon om ordningen fritt sykehusvalg, og at det er betydelige mangler i statistikkføringen også fra helsemyndighetens side, ikke bare fra sykehusenes side. Så jeg har et oppfølgingsspørsmål: Er statsråden tilfreds med at det er Riksrevisjonen og ikke helsemyndighetene som tar de brukerstyrte valgene mest på alvor?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-02-05:
Jeg takker for det svaret. Organiseringen av fritt sykehusvalg er et tema, for slik det er i dag, er de underlagt Helsedirektoratet og har egentlig veldig få virkemidler for å bidra til økt informasjon. Også det å hente inn ventetider viste seg å være ganske krevende, og i mange tilfeller påstår pasientene at det er feil ventetider som ligger ute. Venstre ønsker å gjøre fritt sykehusvalg til et eget helseforetak, både for å styrke pasientenes posisjon og valgmulighet og for å bidra til å utnytte kapasiteten i helsevesenet bedre. Jeg ønsker å stille statsråden et spørsmål om organiseringen av fritt sykehusvalg. Har han noen tanker om forbedringer knyttet til det?
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Retten til fritt sykehusvalg er en viktig pasientrettighet som det ble lagt til rette for av Bondevik I-regjeringen etter en budsjettavtale med bl.a. Høyre. Dette har vært en viktig rettighet som mange pasienter har benyttet seg av. Ordningen ble utvidet til å omfatte private sykehus under Bondeviks andre regjering, og senere er ordningen utvidet til å gjelde også rus og psykisk helse. Pasientene kan velge behandlingssted, men ikke behandlingsnivå. Helseforetakenes funksjonsfordeling kan altså påvirke hvilke institusjoner innenfor helseforetaket pasienten kan velge mellom. Det er riktig at vi ikke har en nasjonal statistikk som belyser hvor mange pasienter det er som benytter seg av fritt sykehusvalg. En SINTEF-undersøkelse viser at ordningen i 2003 ble benyttet ved 47 000 sykehuskontakter, dvs. rundt 1,6 pst. av alle planlagte sykehuskontakter. Riksrevisjonen gjennomførte i 2011 en utvalgsundersøkelse i forbindelse med en gjennomgang av ordningen fritt sykehusvalg. Undersøkelsen avdekket at ca. 15 pst. av utvalgspasientene benyttet fritt sykehusvalg. Behandlingstypene som er valgt til undersøkelsen, tilsier at andelen brukere er blitt noe høyere enn om behandlingstypene ble tilfeldig valgt. Riksrevisjonen gjorde en bred gjennomgang av ordningen med fritt sykehusvalg, som ble diskutert i Stortinget i 2012. Sykehus og fastlege har plikt til å informere pasientene om ordningen. Bruken av informasjonstjenesten Fritt sykehusvalg har økt de siste årene. I 2013 ble innholdet på nettsidene oppdatert og utvidet. Antall behandlinger og undersøkelser på sidene er økt, og ventetidene er blitt mer presise. Volumtall publiseres for ca. 100 undersøkelser. Denne regjeringen har som mål å gjennomføre flere kvalitetsmålinger. Ett mål er at dette skal gi pasientene enda bedre mulighet til å velge sykehus ikke bare ut fra ventetid, men også ut fra kvalitet. Fritt sykehusvalg er en viktig pasientrettighet som har potensial til å brukes enda mer. Det viktigste tiltaket for å øke bruken av ordningen er at pasienten får god informasjon om ordningen og om hva de kan velge. Informasjonstjenesten for fritt sykehusvalg har gjort viktige grep for å forbedre dette i 2013, og ordningen er i stadig utvikling.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Jeg er nok ikke helt enig i beskrivelsen av at det er Riksrevisjonen og ikke helsetjenesten som tar denne rettigheten mest på alvor. Jeg tror at det viktigste for pasientene for å bruke denne ordningen, og dette er en pasientrettighet, er at ordningen blir best mulig kjent, at fastlegene følger opp den plikten de har til å informere om ordningen, og ikke minst at nettsiden frittsykehusvalg.no er mest mulig oppdatert på informasjon om ventetid, men også etter hvert suppleres med mer informasjon om kvalitet, som er relevant for pasientene. Så vet vi av erfaringene i helsetjenesten at pasientene i mange tilfeller er oppmerksom på denne rettigheten. For eksempel var det slik i Helse Nord at når de ikke hadde da Vinci-robot for prostataoperasjoner, økte pasientstrømmen fra Helse Nord til andre helseforetak. Så dette er noe både pasienter og fastleger er bevisst på.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Det som regjeringen er i gang med, er å innføre en ytterligere forsterkning av pasientrettighetene gjennom å etablere ordningen «fritt behandlingsvalg», som jo også er en del av oppfølgingsavtalen og samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre. Da vil pasientens mulighet til å velge behandling bli utvidet – også utover de begrensningene som i dag er i «fritt sykehusvalg», og utover de begrensningene som i dag er knyttet til at en må oppleve fristbrudd for å kunne velge andre enn de som er innenfor det omfanget av avtaler som en har, og de som har avtaler som går inn under ordningen «fritt sykehusvalg». Fra 1. januar er også røntgentjenester inne i ordningen, og en jobber også med sikte på å få etablert rehabiliteringstjenester inn i ordningen.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Representantens spørsmål er rettet til justis- og beredskapsministeren, men vil bli besvart av meg. Kjønnslemlestelse av jenter er forbudt i Norge. Rituell omskjæring av gutter er ikke særskilt regulert, og er dermed tillatt med mindre inngrepet skjer i strid med straffelovgivningen. Det omskjæres omtrent 2 000 muslimske og jødiske gutter hvert år. Representanten går i sitt spørsmål langt i å likestille rituell omskjæring av gutter med kjønnslemlestelse av jenter. Jeg synes det er veldig uheldig. Dette er to inngrep som ikke bør likestilles. Kjønnslemlestelse av jenter har ingen religiøs begrunnelse og representerer et alvorlig og fysisk ødeleggende overgrep mot jenter. Overgrepet kan i betydelig grad medføre komplikasjoner som infeksjoner, sterilitet og fødselskomplikasjoner. Verdens helseorganisasjon omtaler inngrepet som en krenkelse av menneskerettighetene, og nasjonalt og internasjonalt arbeides det hardt mot denne tradisjonen. Omskjæring av gutter har vært praktisert i religiøs sammenheng i flere tusen år, og er en tradisjon med dype religiøse motiv for den jødiske og den muslimske befolkningen i store deler av verden. Den praktiseres også utenom en religiøs kontekst – f.eks. omskjæres om lag halvparten av guttene i USA, uten at det nødvendigvis har tilknytning til en religion. Det er ikke naturlig å tro at et forbud mot rituell omskjæring i Norge vil medføre at muslimske og jødiske foreldre slutter å omskjære guttene sine. Det er heller ikke innført forbud mot rituell omskjæring av gutter i noen andre land, så vidt jeg kjenner til. De senere årene har sykehusene sluttet å tilby inngrepet, og situasjonen i dag er at 2 000 gutter omskjæres årlig uten at vi vet hvordan eller hvor dette gjøres. Det er derfor nødvendig å endre dagens situasjon. Det er i alles interesse at rituell omskjæring utføres slik at guttene ikke blir utsatt for smerte og risiko for skade. Det er ikke ønskelig med et forbud mot omskjæring av gutter, men en lovregulering kan legge til rette for at inngrepet utføres forsvarlig. Regulering kan skape klarhet i ansvarsforhold, gi regler om samtykke og informasjon og sikre tilstrekkelig smertelindring og oppfølging etter inngrepet. Det vil også bli enklere å sanksjonere dersom omskjæringen skjer i strid med reguleringen. Jeg tar derfor sikte på å fremme en lovproposisjon for Stortinget før påske, der jeg vil foreslå en regulering av rituell omskjæring av gutter.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Jeg reagerer fortsatt på at representanten konsekvent omtaler kjønnslemlestelse av jenter som omskjæring, og dermed skaper et inntrykk av at dette handler om to likeverdige forhold. Det gjør det ikke. Kjønnslemlestelse av jenter er eksplisitt forbudt i Norge og har helt andre konsekvenser for dem som utsettes for dette, enn det omskjæring av gutter har. Det er en internasjonal bred enighet om å bekjempe kjønnslemlestelse av jenter, men så vidt jeg kjenner til, er det ingen land som har et forbud mot omskjæring av gutter. Jeg mener at representanten bør være varsom med å prøve å skape det bildet som hun nå gjør, gjennom den måten å framstille dette på. Jeg mener det viktige er å sikre at de guttene som omskjæres, får det gjort på en god og forsvarlig måte, og tar derfor sikte på å fremme et lovforslag før påske som regulerer det forholdet.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-05:
Rituell omskjæring av gutter er som sagt ikke forbudt i Norge, og så vidt jeg vet, heller ikke i noe annet land. I konkrete tilfeller kan imidlertid omskjæring av gutter rammes av de alminnelige bestemmelsene i straffeloven. Hvilket straffenivå som i så fall kan være aktuelt, vil bl.a. avhenge av om det foreligger gyldig samtykke fra foreldrene, og om inngrepet har påført gutten skade, betydelig skade eller død. I høringsnotatet fra 2011 er det foreslått en straffebestemmelse for overtredelse av loven. Det ble her foreslått en strafferamme tilsvarende den som i dag er for overtredelse av helsepersonelloven, altså bøter eller fengsel i inntil tre måneder. Dette forslaget har nå vært ute på høring. Vi arbeider med å konkludere og fremme en proposisjon om dette spørsmålet for Stortinget. Da vil dette temaet bli regulert, og spørsmålet om straffebestemmelser vil da være et tema som tas opp i proposisjonen.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-02-05:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål: «Omskjering av jenter er ulovleg, medan rituell omskjering av gutar er lovleg, også om det skjer utanfor helsevesenet. Meiner statsråden at jenter og gutar bør få same rettsvern og gå inn for å forby omskjering også av smågutar, og viss regjeringa arbeider med eit framlegg om å regulere praksisen, vil statsråden ta kontakt med helse- og omsorgsministeren for å sørgje for at rettssikkerheita til gutar ved skade eller død som følgje av rituell omskjering blir lik jenters rettssikkerheit?»
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-02-05:
Eg takkar for svaret, sjølv om eg meiner det ikkje er godt nok. Det er openbert slik at det generelt ikkje er like konsekvensar ved omskjering av gutar som det er ved omskjering av jenter. Det siste er ein horribel praksis, som i dei aller fleste tilfella medfører store skadar, uansett. Men ein skal samtidig ikkje bagatellisere skadar på gutar. Når ein gut først blir alvorleg skadd eller døyr av eit unødvendig medisinsk inngrep, er livet til den guten like mykje verdt som livet til ei jente. Dei nordiske barneomboda har som oppgåve å ta vare på barns rettar, og dei har påpeikt dei sidene ved omskjering av gutar som er ille, og går inn for eit forbod. Meiner helseministeren at barneomboda ikkje tar omsyn til barns beste når dei går inn for eit forbod?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2014-02-05:
Helseministeren kan gjerne setje seg inn i debatten som er i andre europeiske land, og også finne ut at organisasjonar beståande av karar som har vore omskore, går inn for å forby praksisen. Ved eit asylmottak i Sunndal i 2008 var det ein 67-årig legeutdanna kar som vart tiltalt for å ha klipt forhuda av to mindreårige gutar med saks, med påfølgjande skadar. Etter etterforsking og tiltale vart mannen frikjend i Nordmøre tingrett. Tingretten viste til at foreldra hadde teke initiativ til og samtykt til inngrepet, og at omskjering av gutar jo er tillaten. Og ein to veker gamal gut døydde i Oslo i 2012. Vil slike tilfelle vidare ikkje medføre korkje konsekvensar eller straff – heller ikkje etter at regjeringa regulerer praksisen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
En av de viktigste jobbene til olje- og energiministeren er å bidra til en sikker energiforsyning som nå og i framtiden kan gi grunnlag for økt velferd og verdiskaping i mange tiår framover. Norge har rikelig tilgang på fornybare energiressurser. Denne regjeringen har slått fast at vi ønsker å øke den fornybare energiproduksjonen, kraftproduksjonen, i Norge. På den måten ønsker regjeringen å legge til rette for fortsatt industriutvikling, eksport av aluminium og silisium og andre industriprodukter fra kraftforedlende industri, men også for økt kraftutveksling med andre land, land som i dag får sin energiforsyning fra kullfyring. Vi ønsker også å erstatte deler av det fossile energiforbruket i Norge med fornybar elektrisk kraft. Det norske kraftforbruket kan nå være inne i en god, positiv utvikling. Vi ser i deler av industrien tegn på at kraftforbruket kommer til å øke. Elkem Solar har allerede startet opp igjen silisiumproduksjonen på Sørlandet og vil etter hvert komme opp i full produksjon. Det går jeg ut fra er en gledelig nyhet ikke bare for olje- og energiministeren, men også for Miljøpartiet De Grønne, som er opptatt av solcelleprodusert energi. Vi forventer også at petroleumsindustrien vil kreve mer kraft i årene som kommer, både i allerede vedtatte prosjekter og nye prosjekter. Så vet vi også at befolkningsveksten vil gi oss en underliggende vekst i kraftbehovet i årene som kommer. Den gode tilgangen på fornybare energiressurser gjør det lett å glemme hvor sårbart det norske kraftsystemet er for variasjoner i temperaturer og i tilsig. Det er ikke mange år siden, vil jeg minne om, at frykt for manglende kraftutbygging og et stort kraftunderskudd dominerte den offentlige debatten. Senest vinteren 2010–2011 hadde Norge en kraftsituasjon som Statnett vurderte som anstrengt – og til dels svært anstrengt i deler av landet. I løpet av 2010 var det lite tilsig i magasinene, og det kalde været den vinteren sammen med økt aktivitet i industrien ga et rekordhøyt forbruk. Regjeringen prioriterer sikker energiforsyning i alle landsdeler. Det er en av grunnene til at vi ønsker å bygge ut mer fornybar energi i Norge.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har sittet med makten i overkant av 100 dager, så vi kan neppe ta ansvaret for de store linjene i det arbeidet som er gjort. Vi og Sverige har en felles ambisjon om at vi skal øke produksjonen av fornybar energi i Norge og Sverige med 26,4 TWh. Det er et rimelig klart og tydelig mål innen 2020. Så har vi et mål i Norge om å redusere forbruket av kraft med 6 ¼ TWh. Når det gjelder de avveiningene som jeg mener det er helt betimelig at representanten Rasmus Hansson etterspør, vil det bli en sentral del av jobben med energimeldingen som regjeringen vil legge fram i løpet av 2015.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Der tror jeg vel representanten Hansson var litt kreativ. Jeg prøvde å være ganske tydelig på at regjeringen har en ambisjon og et ønske om å legge fram den meldingen i løpet av 2015. Våre forgjengere satt i åtte år uten å klare å legge den fram. Jeg setter pris på at opposisjonen i Stortinget er utålmodig. Jeg kunne ha lagt fram en melding på kort tid, men jeg har lyst til å bruke nødvendig tid for å skaffe nødvendig forankring ute blant dem som jobber med dette, slik at vi klarer å få en melding som står. Det er lange ledetider i norsk energibransje. Det fordrer at vi som myndigheter sammen med Stortinget gjør jobben vår på en måte som gjør at vi skaffer energibransjen den forutsigbarheten som den bransjen må ha, med de lange ledetidene og de lange produksjonstidene som er på de anleggene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Som spørreren er inne på, er sertifikatsystemet et felles norsk-svensk samarbeid, der rammene er regulert i en traktat mellom landene og i en egen lov om elsertifikater. Samlet mål for fornybar elektrisitetsproduksjon i det felles elsertifikatmarkedet er 26,4 TWh, normal årsproduksjon i 2020. Gjennom kontrollstasjonen som skal gjennomføres i løpet av neste år, vil norske og svenske myndigheter i fellesskap bl.a. se nærmere på behovet for endring i regelverket om elsertifikater for å nå målet. Jeg er svært opptatt av at rammen for kraftutbygging er så klar som mulig, sånn at investorene kan fatte beslutninger på trygt grunnlag. Det er mange faktorer som er med på å avgjøre hvor investeringene vil komme. Allerede til uka vil NVE og den svenske energimyndigheten overlevere grunnlagsmaterialet for kontrollstasjonen til sine respektive ministre. Materialet vil umiddelbart bli sendt ut på høring. Samlet vil dette danne grunnlaget for de drøftelsene vi skal ha med svenske myndigheter om nødvendige endringer i sertifikatsystemet. Stortinget vil deretter så raskt som mulig få endringsforslagene til behandling. Denne prosessen vil bidra til at investorer kan få et så sikkert grunnlag som mulig for sine beslutninger om utbygging av alle de anlegg som allerede har konsesjon, eller de anlegg som i de nærmeste år vil få det. Som konsesjonsmyndighet vil jeg sørge for fortsatt effektiv konsesjonsbehandling og nettutbygging, slik at vi får fram de beste prosjektene i tide, innen 31. desember 2020. Jeg vil imidlertid påpeke at det er opp til investorene å bestemme hva slags anlegg som blir bygd ut her til lands.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Jeg noterer meg at da elsertifikatordningen ble behandlet i Stortinget, var det bred politisk enighet om en del ting. Det ene er det faktum at skatte- og avgiftspolitikken skulle være unntatt fra avtalen – det var det bred politisk enighet om. Det andre var at ordningen skulle være teknologinøytral som sådan. Og dette handler ikke bare om vind, men også om vannkraft. For å kunne bygge ut både vannkraft og vindkraft og andre ting er det en del ting man trenger. Man trenger å ha konsesjon, man trenger å ha mulighet til å eksportere den kraften som produseres, til et marked, altså nettilgang. Og man trenger å ha lønnsomhet. Det er ikke sånn at det er noen grunn til å tro at det ikke er svært mange anlegg der ute i Norge som med dagens rammevilkår vil være bedriftsøkonomisk lønnsomme å bygge ut.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Jeg har lyst til å være tydelig på at begge partiene i regjeringen – både Høyre og Fremskrittspartiet – har støttet innføringen av elsertifikatsystemet. Det er en ordning som etter mitt skjønn fungerer veldig bra. Den kommer norske private konsumenter til nytte, den kommer norsk industri til nytte, og den kommer norske kraftprodusenter til nytte. Så er det helt rett som Pollestad sier, at når det gjelder skattepolitikk, som han helt åpenbart er ute etter å ha meg til å snakke om, er det et felt som tilligger en annen statsråd, finansminister Siv Jensen. Men som sagt: Jeg mener at det allerede innenfor dagens regime er mange prosjekter som det bør være mulig å bygge ut. Vi skal også utvide eksportkapasiteten til Europa. Det vil også styrke lønnsomheten i mange prosjekter.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Kraft fra land vurderes og utredes ved alle nye utbygginger og større ombygginger på norsk sokkel. Feltene Troll, Valhall, Ormen Lange, Snøhvit og Gjøa drives i dag med kraft fra land. I tillegg vil feltene Goliat og Martin Linge få tilført kraft fra land når disse feltene settes i produksjon. Om lag 40 pst. av norsk gassproduksjon er knyttet til felt drevet med kraft fra land. En løsning med kraft fra land forutsetter at det samtidig sikrer utbygging av tilstrekkelig ny kraft, eller at det framføres tilstrekkelig nytt nett, sånn at det ikke oppstår regionale ubalanser på utbyggingstidspunktet. Hensynet til tiltakskostnadene og naturmangfoldet på fastlandet må også ivaretas. Kraft fra land til Utsirahøyden har vært utredet av alle rettighetshavere i Sverdrup-funnet og de tre feltene Edvard Grieg, Ivar Aasen og Gina Krog siden 2011. Kostnadene knyttet til dette arbeidet er delt mellom rettighetshaverne i tråd med vilkårene satt ved godkjenning av utbyggingsplanene for Grieg, Aasen og Krog. Departementet har fulgt opp de pågående utredningene og hatt som mål at Utsirahøyden skal forsynes med kraft fra land. Regjeringen vil bl.a. på bakgrunn av de pågående analysene fra rettighetshaverne ta endelig stilling til om en slik løsning bør etableres ved behandlingen av de enkelte utbyggingene. Dette løpet er i samsvar med det som den forrige regjeringen foreslo i klimameldingen, og som Stortinget sluttet seg til ved behandlingen av den. Petroleumssektoren er underlagt streng virkemiddelbruk. Hovedvirkemidlet for å begrense CO2-utslippene fra sokkelen er den høye utslippskostnaden selskapene står overfor gjennom det europeiske kvotesystemet og CO2-avgiften, samlet på om lag 450 kr per tonn CO2. Dette gir selskapene sterk egeninteresse av å begrense utslippene. Rettighetshaverne i Sverdrup skal ta beslutning om konseptvalg tidlig i 2014. Investeringsbeslutning og innlevering av plan for utbygging og drift er planlagt tidlig i 2015. Sverdrup-utbyggingen vil bli forelagt Stortinget. Selskapenes tidsplan er rettet inn mot å få utbyggingen behandlet i Stortinget vårsesjonen 2015. Produksjonsstart er estimert til slutten av 2019. Operatøren og de øvrige rettighetshaverne drøfter, utreder, vurderer og kvalitetssikrer en rekke forhold i forkant av en viktig milepæl som et konseptvalg er. Denne prosessen pågår nå blant rettighetshaverne i Sverdrup. Når det gjelder feltene Grieg, Aasen og Krog, vil disse bli klargjort for å kunne ta imot kraft fra land, og dette følges opp av rettighetshaverne i de pågående utbyggingene. I tillegg er det satt tydelige vilkår om at disse feltene skal knytte seg til en samordnet løsning til Utsirahøyden dersom denne realiseres, med mindre departementet av særskilte grunner bestemmer noe annet. Dette har Stortinget sluttet seg til ved behandlingen av utbyggingsplanene for de tre feltene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Jeg kjenner meg ikke igjen i representantens antydning om at selskapene i denne saken ikke har kommittert seg til å finne gode løsninger på kraftforsyningen på hele feltet. Så har det også vært bred enighet i Stortinget om virkemiddelbruken for å realisere elektrifisering på norsk sokkel. Stortinget har ikke vedtatt, som det blir hevdet her, at Utsirahøyden skal ha kraft fra land. Det Stortinget har sluttet seg til, er at departementet skal følge opp utredningen og ha som mål at den sørlige delen av Utsirahøyden forsynes med kraft fra land. Det har Olje- og energidepartementet fulgt opp, og vil ta endelig stilling til spørsmålet om bruk av kraft fra land ved behandlingen av utbyggingen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-05:
Nå framsettes det mange utsagn her – jeg tror ikke jeg skal kalle det noe annet enn utsagn. En ting som må være helt klart, er at både Edvard Grieg-, Ivar Aasen- og Gina Krog-feltene er forberedt for elektrifisering. Det har selvfølgelig også hatt en kostnad. Jeg er ikke kjent med at operatørene, partnerne, i lisensen jobber med noen annen løsning for kraftforsyningen til Sverdrup-feltet enn elektrifisering fra dag én. Det er sånn at disse aktørene på norsk sokkel betaler 80 pst. skatt, og Stortinget har hele tiden når dette har vært behandlet – også da herværende representant var statsråd – vært krystallklar på at dette skal man ha et øye på. Det er spørsmål om tiltakskostnad, og tiltakskostnaden som har vært nevnt, er 450 kr per tonn CO2.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-05:
«Stortinget satte betingelser da PUD-ene til Gina Krog og Edvard Grieg på Utsirahøyden i Nordsjøen ble gitt, om at installasjonene skulle klargjøres for strøm fra land, og om at operatørene skulle ta sin forholdsmessige andel av kostnadene. I ettertid omtales det i media at operatørene på feltene motarbeider elektrifisering bl.a. ved å velge løsninger som fordyrer og vanskeliggjør en slik omlegging. Ser statsråden at det vil se ut som om oljeselskap kan presse staten til å droppe miljøkrav dersom krav om full elektrifisering frafalles?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-05:
Jeg merker meg at statsråden ikke svarte på spørsmålet, og vil gi ham en ny mulighet til å gjøre det. For øvrig vil jeg si at alle forstår at når Lundin og DNO, som er operatører for Gina Krog og Edvard Grieg, velger å bygge ut uten strøm fra land, som de har gjort, men med egen forsyning, har de ingen økonomiske incentiver til i ettertid å påta seg nye kostnader ved å medfinansiere strøm fra land. Derfor har Olje- og energidepartementet og statsråden en svært viktig rolle for å sikre oppfølgingen av Stortingets vedtak. Stortinget var tydelig. Det er avgjørende at statsråden og departementet er tydelige i sin kontakt med oljeselskapene. OD har fagansvaret med representanter fra OED til stede og blir løpende orientert om framdrift i forkant av konseptvalget. Kan statsråden forsikre Stortinget om at det hele tiden er blitt kommunisert et klart krav fra departementets side om at Johan Sverdrup skal fullelektrifiseres, og at hele Utsira-området skal fullelektrifiseres?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-05:
Dette er litt underlig. Elementær økonomisk forståelse tilsier at hvis du allerede har bygd ut noe fra selskapene Lundins og DNOs side, er du ikke interessert i å være med på å finansiere enda mer. Det er derfor jeg sier at de økonomiske incentivene for å sørge for en elektrifiseringsløsning ikke er til stede for den sørlige delen av Utsira, for Gina Krog og for Edvard Grieg. Men derfor er jo rollen til det offentlige og til olje- og energiministeren særlig viktig. Da blir spørsmålet mitt til statsråden: Siden statsråden skiller mellom Stortingets mål og Stortingets krav, kan statsråden forsikre Stortinget om at det hele tiden er blitt kommunisert et klart mål fra departementets side om at Johan Sverdrup skal fullelektrifiseres, og at hele Utsira-området skal fullelektrifiseres?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-05:
«Barne-, likestillings- og inkluderingsministeren har rost satsinga på gratis kjernetid i Groruddalen, som er et viktig tiltak for at barn med innvandrerbakgrunn skal lære norsk. I år skal byrådet i Oslo konkurranseutsette flere barnehager i det samme området med den konsekvens at bemanningsnormen fjernes, de ansattes pensjonsvilkår svekkes, og erfarne ansatte trolig vil forsvinne. Hva er statsrådens syn på at konkurranseutsetting vil ha åpenbare negative konsekvenser for kvaliteten i barnehager med høy minoritetsandel?»
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-05:
Det er bred enighet i dag om at tidlig innsats og barnehage er utrolig viktig for barnas læring senere i livet. Det har også kunnskapsministeren slått fast. Han har sagt: «Vi er ferdige med det store kapasitetsløftet. Det store prosjektet nå er innhold og kvalitet i barnehagen.» Det er veldig høylytte protester fra foreldrene i de barnehagene som nå skal konkurranseutsettes, bl.a. med en fakkeldemonstrasjon foran Oslo rådhus i ettermiddag. Hva er kunnskapsministerens budskap til de foreldrene og de barna som rammes av konkurranseutsettingen, som fører til at erfarne ansatte forsvinner, at pedagogene ser ut til å rømme fra de barnehagene som rammes, og at bemanningsnormen fjernes fra barnehager som i dag er veldrevne offentlige barnehager, og som skal konkurranseutsettes?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-05:
Derfor har jo også Arbeiderpartiet i Oslo protestert mot konkurranseutsettingen av de sju barnehagene. Det som er interessant, er at Høyre i denne saken snakker med minst to tunger. Kunnskapsministeren snakker om betydningen av innhold og kvalitet, men her er det en åpenbar konflikt med det det Høyre- og Fremskrittsparti-byrådet i Oslo gjør. De konkurranseutsetter med den åpenbare konsekvens at det går ut over kvaliteten og tryggheten i de barnehagene som rammes. Carl I. Hagen har i forbindelse med denne saken sagt: «Hvis Oslo kommune fikk en idé om å begynne med dagligvarebutikker eller skobutikker, ville alle le. Hvorfor skal man drive med barnehager når private gjør det bedre og billigere?» Mener kunnskapsministeren at det er en prinsipiell forskjell på å drive skobutikk og det å drive barnehage?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg svarer da på spørsmålet fra representanten Pedersen til barne-, likestillings- og inkluderingsministeren, fordi det er nær knyttet til mitt område. Det er i dag omtrent like mange kommunale som private barnehager. Tilgjengelige undersøkelser viser at foreldre er svært fornøyd med tilbudet barna deres får i private barnehager. Det er generelt ikke grunnlag for å påstå at kvaliteten i private barnehager er dårligere enn i kommunale barnehager. Landets kommuner står fritt til selv å organisere sitt barnehagetilbud. Så lenge det tilbudet er innenfor rammene som følger av gjeldende regelverk, kan barnehagene være eid av kommunen selv, eller private. Sånn har det – så vidt meg bekjent i hvert fall – vært ganske lenge, og sånn mener jeg det fortsatt må være. Jeg har heller ikke registrert noen forslag fra f.eks. Arbeiderpartiet om at det skal bli en slutt på det. Private barnehager var viktig for å få oppfylt løftet om full barnehagedekning for alle, og de er viktige for kapasiteten og mangfoldigheten i privat sektor. Private barnehager er ikke bundet av bemanningsnormene som er vedtatt av kommunene, men likevel må private barnehager ha en bemanning som er tilstrekkelig til at personalet kan drive en tilfredsstillende pedagogisk virksomhet, i tråd med barnehagelovens krav. Jeg har ikke sett, og kan ikke se, at det er noe grunnlag for den påstanden som ligger i spørsmålet, om at konkurranseutsetting generelt er negativt for kvaliteten i barnehagene, og jeg understreker igjen at det er landets kommuner som velger løsninger for barnehagene lokalt som de mener er til det beste for innbyggerne i kommunen. Hvis innbyggerne i kommunen ikke er enig i det, har de mulighet til å stemme på noen andre ved valget. Jeg har for øvrig – igjen – heller ikke hørt noen forslag fra Arbeiderpartiet om at man skal statliggjøre hele barnehagesektoren.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Mitt budskap til de foreldrene er to ting. Det første er at denne regjeringen satser på barnehage. Vi bruker 170 mill. kr på kompetanse- og kvalitetstiltak, og nå er det ikke bare pengene som er viktige, men hvordan vi bruker dem. Vi bruker dem på å investere i de ansatte. Vi har faktisk aldri brukt mer penger på kvalitet og kompetanse i barnehagene enn under denne regjeringen. Det er viktig. Vi har startet opptrappingen mot likebehandling av offentlige og private barnehager. Det er også viktig, for det kan ha noe å gjøre med at man da får likt tilskudd og dermed ikke får forskjeller i finansieringen av barna. Så det er det ene budskapet. Det andre budskapet mitt er at lokaldemokratiet er viktig. Det betyr at det som skjer i Oslo kommune, er det Arbeiderpartiets og Høyres kommunestyrerepresentanter i Oslo, valgt av folket i Oslo, som må bestemme – ikke Stortinget. Og så sant Arbeiderpartiet ikke har et forslag om at dette skal bli nasjonal politikk styrt av storting eller regjering, er vi enige om det i utgangspunktet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Det mener kunnskapsministeren absolutt, for det er en stor forskjell på barn og sko. Hvis man ikke ser det, har man dårlig greie både på barn og på sko. Men spørsmålet tilbake til Arbeiderpartiet og representanten Pedersen må være: Det er helt greit at Arbeiderpartiets representanter i Oslo protesterer – for dette er en sak som Oslo kommune har ansvar for – men hvilket forslag har Arbeiderpartiet kommet med etter åtte år i regjering, som skulle tilsi at dette var nasjonal politikk? Og så sant Arbeiderpartiet er enige om at dette er et kommunalt anliggende, hvorfor etterspør man da en kunnskapsminister som griper inn? Det er i beste fall inkonsekvent etter at man har sittet åtte år i regjering og ført akkurat den samme politikken, eller så betyr det at Arbeiderpartiet nå har endret politikk og mener at man skal statliggjøre barnehagesektoren. I så fall må man komme klart frem og si fra om det til velgerne.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg setter pris på spørsmålet, for jeg er opptatt av elevrådsarbeid og elevrådsdemokrati. Det er skoleleders ansvar at elevene blir tatt med i skolemiljøarbeidet. Elevrådet skal fremme fellesinteressene til elevene på skolen og arbeide for å skape et godt skolemiljø. Jeg er helt enig med representanten Asheim i at det er viktig at de som sitter i elevrådet, har tilstrekkelig med kunnskaper og informasjon til å kunne gjøre en god jobb på vegne av medelevene. Dette spørsmålet har gitt en anledning til å se litt på hva som er situasjonen for dem som driver elevrådsarbeid, og heldigvis – må jeg nesten si – er det ikke sånn at det ikke har kommet nytt veiledningsmateriale på området siden 1999. I 2012 laget Utdanningsdirektoratet, i samarbeid med Elevorganisasjonen, en veiledningsressurs som så ble lagt ut på Utdanningsdirektoratets hjemmesider. Veiledningsmaterialet består bl.a. av en nettressurs om elevmedvirkning, en elevrådshåndbok, guide for elevrådskontakter og for oppstart av elevråd, og ofte stilte spørsmål om elevmedvirkning. Det er også laget en veileder for dem som er med i skolemiljøutvalgene. Det er også selvfølgelig viktig at disse veilederne og dette informasjonsmaterialet blir kjent. Der kan det hende at vi har en jobb å gjøre. Det er viktig at det ikke bare fokuseres på elevrådsarbeidet, men at alle elever i norsk skole også skal delta i beslutninger som gjelder deres egen læring og deres egen hverdag. Elevene skal delta aktivt i vurderingen av eget arbeid, egen kompetanse og egen faglig og sosial utvikling, og elevene skal også få en mulighet til på en systematisk og skikkelig måte å si noe om undervisningen og skolen de går på, og det er et arbeid som regjeringen har tenkt å jobbe videre med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Nå tror jeg det er fornuftig at det er en viss variasjon i hvordan man organiserer detaljene i elevrådsarbeidet. Men der det ikke kan være noen variasjon, er i elevenes helt grunnleggende rett til å være med og bestemme, vurdere og ha en stemme på skolen. Dette er en veldig god påminnelse til regjeringen om at det ikke holder å bevilge en pott med penger, lage materiell eller anta at noe er gjort, hvis man ikke får distribuert det ut. Så jeg synes dette er en nyttig påminnelse om at – for det første – det er bra at det er materiell tilgjengelig, men at det materiellet også må ut, og det skal jeg ta en runde for å se om vi kan bli bedre på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg har tre poeng. Jeg takker for spørsmålet, og det var ikke det første poenget – det skulle jeg gjøre før jeg kom til poengene. Jeg har tre poeng, og det første er: Siden dette spørsmålet – i en serie av spørsmål – ble levert inn, har det jo skjedd ting i Sandefjord, og det er verdt å reflektere over: Hvorfor skjer det ting i Sandefjord mens det ligger spørsmål inne hos regjeringen? Jo, nettopp fordi dette er en sak i Sandefjord kommune og ikke en sak i Stortinget, eller i regjeringen. Jeg har som statsråd sagt veldig tydelig ifra om at dette ikke er aktuell politikk å tvinge igjennom eller gjennomføre fra statens side i alle norske kommuner, og det er noe som alle partier som er opptatt av lokalt selvstyre og lokalt folkestyre, burde bite seg merke i. Det er det ene poenget. Det andre poenget er hva som faktisk ligger i forskrift til opplæringsloven, den såkalte vurderingsforskriften, angående viktige prinsipper for underveisvurdering. Og der står det – jeg leser opp: «Alle elever helt fra 1. trinn har rett til: – å få vite hva som er målene for opplæringen, både kompetansemålene i læreplanene og læringsmål som er utviklet på den enkelte skole – å få vite hva det blir lagt vekt på i vurderingen – å få vurdert kompetansen sin i fag, orden og oppførsel – å få begrunnet informasjon om sin kompetanse i fag og hvordan de ligger an i orden og oppførsel – å få informasjon om hva de må mestre for å bli bedre i faget – å vurdere egen kompetanse, eget arbeid og egen faglig utvikling – en samtale med sin kontaktlærer om faglig utvikling minst en gang hvert halvår – dialog med lærer om sin ikke-faglige utvikling – å få halvårsvurdering uten karakter der lærer beskriver elevens kompetanse i fagene og som gir veiledning om hvordan de kan øke kompetansen sin – å få halvårsvurdering uten karakter i orden og oppførsel.» Grunnen til at jeg sier dette, er at det er viktig å ha klart for seg at det er ganske mye en elev har rett til i skolen når det gjelder tilbakemeldinger. Dette regelverket legger altså likevel ikke føringer for hvordan kompetansemålet skal bli nådd, eller for hvordan den enkelte skoles vurderingssystem skal utformes. Det er et profesjonelt ansvar for skoleeier og skoler, og det løses ulikt fra sted til sted. Det er punkt to. Punkt tre: Et premiss i spørsmålet er at dette på en eller annen måte skal være forbudt fordi man omgår forbudet mot karakterer på barnetrinnet. Til det er det å si, for det første, at dette ble innført i Sandefjord kommune i 2012. Da var det en annen regjering, og jeg kan ikke se at den foregående regjeringen mente at dette var forbudt. Det andre er at det er altså ikke statsråden som vurderer om noe er forbudt eller ikke; det er fylkesmannen som behandler eventuelle klager. Til slutt har jeg lyst til å si at det som har skjedd i Sandefjord nå, er at kommunen har sagt at de skal revurdere dette systemet. Jeg kan avsløre såpass mye uten å gripe inn i det lokale selvstyret, at det synes jeg høres klokt ut.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Igjen vil jeg minne om at vi har lokalt selvstyre i Norge. Vi har lokale folkevalgte – politikere som folk kan møte i butikken, på barnas fotballtrening, på speideren – som er ansvarlige for disse delene av politikken i kommunen. Det er et prinsipp som jeg vet at Senterpartiet normalt er opptatt av. Men jeg har lyst til å komme med et par generelle poenger, og det første er at det alltid er viktig å lytte til lærernes innspill. Lærerne er fagpersoner, og det er viktig å lytte til lærernes innspill. Det andre er at målstyring er et virkemiddel som må brukes med omhu. Mitt inntrykk er at det har – kanskje særlig de siste åtte årene – vokst frem et målstyringsregime som kombinerer det verste av to verdener, nemlig målstyring og en sosialdemokratisk trang til å regulere og styre i detalj. Det blir det etter regjeringens mening en ganske dårlig målstyring av, og derfor har vi satt i gang et forenklingsarbeid innen flere sektorer når det gjelder målstyringen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
For det første er jeg grunnleggende uenig i språkbruken til representanten når han sier at man etablerer en lokal domstol. Her har du altså et administrasjonsutvalg i kommunen, og så vidt jeg husker, er det de som har behandlet denne saken nå, og som også har sagt at disse lærerne skal få beholde jobben. Man har også sagt at man skal gå igjennom systemet, og jeg må igjen si at jeg synes det er en klok tilnærming. Men at dét skal kalles en slags «domstol», at folkevalgte og et lokalt folkevalgt organ skal oppfattes som noe annet enn det, det er jeg grunnleggende uenig i. Jeg mener vi har noen klare grenser å forholde oss til. Vi har en grense som sier at man ikke skal få karakterer i barnetrinnet. Den grensen kommer ikke til å bli flyttet med denne regjeringen, den kommer til å bestå, og det må man forholde seg til. Hvis det er sånn at representanten, eller andre, mener at dette er en snikinnføring av karakterer, må man jo gjøre det på en skikkelig måte – da må man ha en god og grundig saksbehandling, og da må man eventuelt klage det inn til fylkesmannen, som så er rette instans for å avgjøre det. Hvis man ønsker å være seriøs som statsråd, så sitter man ikke og feller den type dommer i en spørretime.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Her virker det som det er en viss tematisk likhet i de forskjellige spørsmålene fra opposisjonen, og det er jo greit. Jeg sier takk for spørsmålet. Jeg har selvfølgelig sett saken som har vært i Sandefjord. Jeg så at de to lærerne fikk varsel om oppsigelse, men jeg så også den videre utviklingen, som vi fikk beskjed om via mediene i går, om at det ikke blir noen oppsigelse. Jeg gjentar igjen at jeg tror det er en veldig klok tilnærming; jeg tror kommunen også gjør klokt i å høre på innspillene som har kommet fra foreldre og lærere, og se på dette systemet en gang til. Når det er sagt, så er det ikke riktig for meg som statsråd å kommentere kommunale personalsaker, og jeg har heller ingen beslutningsmyndighet i kommunale ansettelsesforhold. Jeg har heller ikke registrert at Senterpartiet, Arbeiderpartiet eller SV ønsker at staten skal gå inn og ha beslutningsmyndighet i kommunale ansettelsesforhold. Dette er og skal være en sak mellom arbeidstaker og arbeidsgiver innenfor gjeldende arbeidsrettslige regler og avtaler. Så har jeg sagt noe om de politiske sidene – nasjonalt – av saken, og da gjentar jeg: Det er ikke aktuelt for oss å gjøre dette til nasjonal politikk som vi skal påtvinge kommunene. Nei, vi kommer til å videreføre de mulighetene som ligger i dagens regelverk, som legger til rette for et visst lokalt skjønn for hvordan man skal gjennomføre målene i læreplanen, og det er de samme reglene som også den foregående regjering mente var fornuftige.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg må nesten – med fare for å være kjedelig – gjenta meg selv: Representanten spør ikke nå om min personlige mening; representanten spør om min mening som statsråd, som representant for regjeringen, og vi har ikke, offisielt, myndighet eller mulighet til å gå inn og detaljstyre hvordan skolene skal oppnå denne typen kompetansemål, og det mener jeg heller ikke er ønskelig. Når det er sagt, så gjentar jeg gjerne det jeg har sagt flere ganger, at jeg tror man har kommet et godt stykke på vei i Sandefjord. Jeg tror alltid det er klokt å høre på lærerne og høre på innspill fra foreldre. Det er en av grunnene til at jeg bruker mye tid både ute på skoler og sammen med lærernes organisasjoner for å få gode innspill. Jeg tror også det er klokt at man har et målstyringssystem som ikke er for omfattende, altså som rett og slett har noen klare og tydelige overordnede mål, men som ikke er for detaljert. Men dette er altså et generelt poeng.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg mener ikke at vi trenger en gjennomgang. Nå er det på tide å gjøre noe. I 2009 ble det etablert at det er for mange tidstyver i skolen. Lærerne rapporterer om at det har blitt en økende byråkratisering. Det har blitt for mye som tar tiden vekk fra det som er viktigst for læreren, nemlig tid med elevene og tid til å være lærer. Vi har nå satt i gang en stor kartleggingsrunde. Vi må bare finne ut hvilke deler av rapporteringen vi skal angripe for å gjøre dette enklere. Men det er ikke slik at vi blir kvitt all byråkratisering eller all rapportering i skolen. Jeg er f.eks. sterk tilhenger av at vi skal ha nasjonale prøver, slik at vi har en mulighet til å sjekke hvordan kunnskapsnivået er på forskjellige skoler. Det kan være et viktig virkemiddel for lærerne. Men denne regjeringen er helt tydelig på at vi ønsker færre tidstyver i skolen. Det behøver vi ikke å dvele noe mer ved. Det arbeidet er satt i gang for flere måneder siden.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Jeg vil takke for spørsmålet. Jeg gjentar igjen at jeg mener den løsningen som man har kommet frem til i Sandefjord nå, virker å være klok. Jeg er en tilhenger av lokalt selvstyre. Det mener jeg er et viktig prinsipp. Jeg mener også at målstyring må brukes med omhu. Den generelle veksten man har sett, ikke bare i overordnete målkrav, men også i ekstremt detaljerte og til dels motstridende målstyring som har vokst frem særlig de siste åtte årene, mener jeg har vært negativ. Det er et mål at man skal ha klare og tydelige styringslinjer. Målstyring kan være fornuftig på mange områder, men da må det være moderat målstyring. Jeg gjentar igjen det som ble sagt i svaret på det forrige spørsmålet, nemlig at i rapporten fra Tidsbruksutvalget som kom i 2009, rapporterer lærerne om at de bruker for mye tid på oppgaver som ikke er direkte relatert til undervisning. De mener altså at det har blitt mer byråkratisering i skolen. Noe av det har staten ansvar for. Noe av det har kommunene ansvar for. Noe av det kan ha opphav i skolen selv. Denne regjeringen holder nå på med å kartlegge og finne ut hvilke tidstyver vi kan ta bort, og det er et soleklart mål at lærerne skal få mindre byråkrati å forholde seg til, og at de skal få mer tid til elevene. Jeg kan ikke love at det ikke blir noen mål, noen skjemaer å fylle eller noen kontroll, men jeg kan si at arbeidet med å få ned antallet tidstyver er vi godt i gang med, lenge før denne spørretimen også.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Takk for spørsmålet. Det vi konkret gjør nå, er at vi har satt ned en arbeidsgruppe som skal jobbe hurtig. De skal komme med endelig rapport innen desember 2014. Vi håper også å kunne få noen resultater derfra før det som skal identifisere tidstyver. Vi kommer også til å be kommunesektoren, skolene og lærerne om innspill til hvilke tidstyver som kan tas bort. Vi kommer til å gå kritisk gjennom rapporteringsrutiner som er der fra statens side, for å se om vi ber om noen ting flere ganger. At dette er mulig, har jo helseminister Bent Høie vist til fulle da han – på samme måte og med samme innstilling som denne regjeringen har, nemlig om at vi skal ha en fornuftig målstyring, men ikke unødig byråkratisering – gikk gjennom målstyringen av helsesektoren og fant ut at der kunne antallet mål reduseres kraftig ved å få tydeligere og bedre mål. Én av tingene man gjorde, var bl.a. at staten sluttet å be om de samme tingene flere ganger. Det er ambisjonen også i denne sektoren.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-05:
Det er det absolutt. Samtidig vil jeg understreke at jeg ikke synes vi skal lage en nasjonal mal for f.eks. hvordan man skal oppfylle i detalj alle de rettighetene som elever har til å få tilbakemelding. Der mener jeg det er fornuftig at man har lokal variasjon og lokal mulighet på skolene til å gjøre dette på forskjellige måter. Man kan jo bare tenke seg: Noen mindre skoler vil kanskje i større grad kunne gjøre dette muntlig, for det passer bedre i én kommune. Mens en større skole i en større kommune vil kanskje ha større behov for å skriftliggjøre deler av dette. Igjen: Man må naturligvis lytte på råd fra lærere og foreldre, og så må man finne gode og fornuftige måter å gjøre dette på, og det mener jeg mange kommuner i dag gjør. Jeg har ingen planer om å endre regelverket, verken for å påtvinge dem én bestemt måte å gjøre det på eller for å redusere den lokale handlefriheten som finnes i dag.