Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Helsesektoren representerer noe av det mest kunnskapsintensive vi har. På den årlige middagen hos statsråden for to år siden ble vi presentert for en ambisiøs prosess for å skaffe Stortinget det beste grunnlag for å bestemme rammene for det framtidige Helse-Norge. Vi hadde virkelig forventninger til kunnskapsinnhentingen og så fram til et utfordrende og spennende arbeid for å kunne ta kloke grep for å møte den dynamiske utviklingen vi har innen helse, med nye behandlingsmuligheter, ny medisinsk teknologi, pasientinvolvering, prioritering av arbeidet med rus og psykisk helse, og hvordan sikre mer helhetlige helsetjenester og behandlingsforløp. Det var derfor med oppriktig skuffelse vi leste stortingsmeldingen. Det var lite nytt. Vi savnet ambisjoner for helse. Drøfting av økonomi var så å si fraværende, selv om finansieringssystemene har stor betydning for prioritering, riktig ressursbruk og ikke minst for å få til sammenhengende behandlingsforløp og investeringer. Rekruttering og tilgang på rett kompetanse er utsatt, selv om det er noen av de mest kritiske faktorene for å kunne gi god helsehjelp. Samhandling med primærhelsetjenesten blir bare overfladisk nevnt, til tross for at vi nettopp har behandlet primærhelsemeldingen og påpekt hvor viktig det er at spesialisthelsetjenesten svarer på innbyggernes behov for helhetlige helsetjenester. Det vi fikk, var en skjematisk inndeling av sykehus i fire kategorier og fem navngitte sykehus og en liste over lokalsykehus som ikke lenger burde ha akuttberedskap, fordi regjeringen mente at innbyggerne vil få et bedre tilbud dersom akuttberedskapen blir sentralisert. Arbeiderpartiet har besøkt samtlige fem sykehus pluss Odda og sett at virkeligheten er en annen enn det som ble beskrevet i meldingene. Alle de nevnte sykehus har gjennomgått en tilpasning de senere årene. Det er ingen dokumentasjon på at de ikke holder kvalitets- og aktivitetskrav. De har kompetent personell, og økonomien i Odda er grønn. De har utviklet akuttberedskapsmodeller som er faglig og økonomisk forsvarlige, med traume- og vurderingskompetanse til å vite hvordan de skal håndtere akutte tilfeller. Mye tyder på at vi i dag har en fornuftig infrastruktur på sykehus med faglig sterke universitetssykehus, regionsykehus og lokalsykehus som gjør oss i stand til å møte den økende etterspørselen etter helsetjenester og bygge sterke regioner. Det tar lang tid å bygge opp gode fagmiljøer, selv om det går fort å rive dem ned. Det vil være feil å bygge dem ned så lenge de fyller både aktivitets- og kvalitetskravene. Vi vet at etterspørselen etter helsetjenester er sterkt økende i årene som kommer. Vi må bygge på det gode vi har. Arbeiderpartiet mener at Stortinget ikke skal detaljstyre det enkelte sykehus, men vi mener å ha gitt klare føringer for at de fem sykehusene pluss Odda har utviklet lokale modeller for akuttberedskap som det bør bygges videre på. Vi deler disse sykehusenes bekymring for at det nå blir opp til helseforetakene å gjennomføre gode og åpne prosesser som er tillitvekkende. I Hordaland har vi lært mye av den prosessen som har foregått mellom Voss sjukehus og Helse Bergen. De har lyktes med en god funksjonsfordeling der man gjensidig har gjort hverandre gode. Det viktigste for å få dette til har vært åpenhet og tillit. Jeg er derfor oppriktig bekymret når Helse Fonna har valgt å sette ned to prosjektgrupper, én for Stord sjukehus og én for Odda sjukehus, uten at Haugesund sjukehus er involvert. Dette minner mer om splitt og hersk enn tillitskapende og åpne prosesser. Det er det disse sykehusene trenger nå, og ikke minst innbyggerne og Helse-Norge. Arbeiderpartiet er også bekymret for hvordan regjeringens politikk om fritt behandlingsvalg vil påvirke regionsykehusenes evne til å fylle samfunnsoppdraget med god funksjonsfordeling som sikrer likeverdig helsetilbud i hele landet. Fritt behandlingsvalg vil først og fremst føre til en ytterligere etablering av private aktører i de største byene og svekke økonomien til regionsykehusene og dermed deres evne til god funksjonsfordeling. Arbeiderpartiet er også urolig for den sterke sentraliseringen og oppbyggingen av helsebyråkrati som vi har sett de senere årene. Det gjelder både sentralt og i de regionale helseforetakene. Det samme gjelder forskningsmiljøene. Det er greit, vi trenger sterke, førende nasjonale programmer, men vi trenger også midler for å stimulere til lokale forskningsprosjekt.