Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
La meg starte med å gi full honnør til de stortingsrepresentantene fra Høyre som har fremmet dette forslaget. Jeg anser uenigheten om hvorvidt vi skal ha en handlingsplan eller et handlingsprogram, for nærmest å være av semantisk karakter, og uansett skal vi gjøre noe skikkelig på dette området. Men det er likevel viktig at et slikt spørsmål bringes opp i den levende politiske debatt. Og det er gjort på en effektiv måte. Det er kommet opp i Stortinget, og det bidrar på en konstruktiv måte. Det gjelder også Sonja Irene Sjølis varme ord om Mjøsa, for å si det. Det er min barndoms sjø, som jeg har passert en million ganger på vei til Gudbrandsdalen. Jeg har hatt mange gode kamerater som mente at man kunne bo overalt i hele verden, bare man kunne se Mjøsa. Så den kjærligheten som representanten Sjøli uttrykte til Mjøsa, tror jeg vi alle deler. At situasjonen er et godt eksempel på at vi ikke har vært føre var på et tidlig tidspunkt, at vi har tillatt ulike former for forurensing fra det lokale og det globale å spille inn i Mjøsa, er det jo heller ingen som helst tvil om. Det er all grunn til den bekymring som fremmes. Det er for høye nivåer på miljøgifter i fisk. Det er bromerte flammehemmere, PCB, kvikksølv og andre svært skadelige stoffer. Når det er sagt, må det også sies at vannkvaliteten i Mjøsa er akseptabel. Mjøsa er en god drikkevannskilde, men det betyr ikke at vi kan akseptere at vi ikke får gjort nok. Vi må fortsette et hardt arbeid for å rydde opp i de skadelige stoffene som er tilført Mjøsa. Jeg er glad for at det er bred enighet her om dette. Det handlingsprogrammet som er i gang, er et samarbeid mellom Statens forurensningstilsyn, Fylkesmannsembetene i Hedmark og Oppland, Mattilsynet, Nasjonalt folkehelseinstitutt og Vassdragsforbundet for Mjøsa med tilløpselver. Handlingsprogrammet går ut på å finne kilder til all forurensningen i Mjøsa, undersøke årsaken og dermed også finne ut hvordan man kan få stoppet de tilløpene som er. Det er en kombinasjon av lokale og internasjonale forurensninger vi ser i Mjøsa. Det viktigste er trolig utslipp fra industri, avfallsdeponier og tilførsler fra kommunale avløpsanlegg og fra elver. I tillegg kommer altså langtransportert forurensing. Når vi forsøker å rydde opp, er det veldig viktig å gjøre tingene i riktig rekkefølge. Det betyr å være sikker på hva som er årsakene, og å ha god kontroll over kilder og utslipp før man eventuelt gjennomfører opprydding i de forurensede delene av Mjøsa, for ellers kan oppryddingen i forurensede deponier føre til at man bare sprer forurensningen ytterligere utover, framfor å redusere problemet. Det har vært gjort en rekke tiltak for å stanse tilførsler. Tidligere i debatten ble det nevnt at man har fjernet forurenset slam i kanalen ved Strandtorget på Lillehammer, noe som har hindret videre spredning av dette til Mjøsa. Man har stoppet eller redusert avløpsslam fra Gjøvik og Lillehammer som viste seg å være forurenset med bromerte flammehemmere. Det brukes ikke lenger til jordbruksformål, og dermed hindres avrenning til Mjøsa. Det avgjørende er å finne de mulige kildene og avdekke både lovlige og ulovlige utslipp, stoppe de ulovlige og redusere det som eventuelt måtte være av lovlige utslipp. SFT avdekket f.eks. i 2005 en Gjøvik-bedrift som hadde ulovlige utslipp av slam og vann som innehold bromerte flammehemmere og tungmetaller. Disse ulovlige utslippene hadde pågått fra 2001 til 2004. Økokrim har gitt denne bedriften et forelegg for de ulovlige utslippene. Det arbeides også med en mer systematisk miljøovervåking av Mjøsa for å få best mulig oversikt over tilstanden i innsjøen. Trass i grundig oppfølging kan det selvfølgelig ta lang tid før tilstanden vil kunne sies å være helt ut tilfredsstillende. De miljøgiftene som er tilført historisk, brytes langsomt ned og kan ikke på en enkel måte fjernes over natten. Men som sagt: Drikkevannet i Mjøsa er av god kvalitet. Dette vurderes av Mattilsynet. Miljøgifter som bromerte flammehemmere og PCB er svært lite vannløselige. De tas opp i fisk og binder seg til dyr fordi de tas opp i fett, men siden de er veldig lite vannløselige, er det minimale konsentrasjoner i vannet. Langtransporterte forurensninger er også en del av problembildet i Mjøsa, og det er derfor selvfølgelig viktig, som også Sonja Sjøli antydet, at vi tar tak i alle de internasjonale miljøproblemene, der vi også har et nedslag i Norge. Regjeringen vil følge arbeidet med Mjøsa videre, komme med nye tiltak og selvfølgelig gjøre det som overhodet er i vår makt for å stoppe de tilførslene som fortsatt pågår, og gradvis rydde opp i alle problemene i Mjøsa. Takk for at spørsmålet er tatt opp.