trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-04-27:
Som jeg sa, har Regjeringen fått gjennomslag for denne politikken i Stortinget. Det er riktig at vi har som et krav at det skal være nullutslipp. Jeg tror de ulike selskapene bestreber seg veldig sterkt for å kunne klare å bidra til at man ikke har utslipp i Barentshavet. Det er også slik at SFT og ikke minst Petroleumstilsynet nå har en gjennomgang av de uhellsutslippene som har vært, og vil komme tilbake innen kort tid med en redegjørelse til myndighetene om hva som faktisk har skjedd. Når det gjelder det siste uhellet for Statoil som har funnet sted, er boringen stoppet inntil man har fått en orientering fra SFT og Petroleumstilsynet om det videre arbeidet framover.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-04-27:
Regjeringens politikk står fast, også når det gjelder krav om nullutslipp i Barentshavet. Jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på det som står i den stortingsmeldingen som ble fremmet våren 2004. Som vilkår for petroleumsvirksomheten står det følgende: «For helårig petroleumsvirksomhet i området har Regjeringen satt som en forutsetning at det ikke skal være utslipp til sjø av produsert vann, borekaks eller boreslam ved normal drift. Med normal drift menes all planlagt virksomhet, inkludert letevirksomhet; «alt unntatt utilsiktede utslipp».» Utslippet av hydraulikkolje – som er nevnt av flere av spørrerne tidligere i dag – fra Eirik Raude den 12. april 2005 var et slikt utilsiktet utslipp. Kravet om nullutslipp i Barentshavet står fast. Men som jeg sa, vi kan ikke garantere at det ikke kan skje uhell, og det som har skjedd i Barentshavet, er et sånt utilsiktet utslipp. Regjeringen tar selvfølgelig disse utslippene svært alvorlig, og det er også igangsatt gransking, både i forhold til Statoil og i forhold til Ocean Rig. Disse granskingene må bli ferdige før konklusjonene kan trekkes, om man skal tillate Statoil å fortsette denne boringen. Som jeg også sa tidligere: Det er altså Petroleumstilsynet, og også SFT, som er ansvarlige for dette, og som rapporterer til myndighetene, henholdsvis Miljøverndepartementet og Arbeids- og sosialdepartementet.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-04-27:
Det er ikke sånn at statsråden kan behandle søknader om utslipp. Det er heller ikke mitt konstitusjonelle ansvarsområde; SFT sorterer altså under miljøvernministerens område. Men på generelt grunnlag må jeg si at kravet fra Regjeringen står fast når det gjelder nullutslippsmålene i Barentshavet. Det er et krav at man ved normal drift ikke skal ha utslipp til sjø – som det ble presisert her – av produsert vann, borevæske eller borekaks. Jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på dette, for det kan jo høres ut som om selskapene ikke tar det alvorlig. Men SFT sa i september i fjor: «Petroleumsvirksomheten er på vei til å nå målet om null miljøfarlige utslipp til sjø innen utgangen av 2005.» Det er tross alt en positiv utvikling på gang, og det tror jeg også vi skal ta med oss.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-04-27:
Som jeg prøvde å si til forrige spørrer, og som jeg kan understreke nå, så står kravet fast. Regjeringen har ikke endret noen politikk på dette feltet. Vi forventer at de vedtakene som Regjeringen har fattet, og som også har en stor forankring i Stortinget, skal følges opp. Jeg vil ikke og kan ikke ta stilling til de søknadene som ligger der, bortsett fra å si at det ikke vil bli innvilget unntak for noen søkere med tanke på utslipp. Reglene skal følges, og jeg forutsetter at myndighetene – selv om det er en annen statsråds konstitusjonelle ansvarsområde – følger opp når det gjelder de kravene man har satt til normal drift: Det skal ikke være utslipp til sjø av produsert vann, borevæske eller borekaks.
Thorhild Widvey (Høyre), 2005-04-27:
Jeg har referert til hva Regjeringens krav om nullutslipp innebærer. Dette har en bred forankring i Stortinget. Jeg siterte hva som stod i stortingsmeldingen, hva dette betydde. Jeg tillater meg å sitere siste del av det igjen: «Med normal drift menes all planlagt virksomhet, inkludert letevirksomhet; «alt unntatt utilsiktede utslipp».» Jeg tror også representanten er enig med meg i at det er umulig for noen, selv med meget stor politisk vilje – og ønske – å si at man kan gi noen garantier for at det aldri skal bli noen uhell. Det tror jeg det er viktig å understreke, og at man har en policy på at man skal ha et meget strengt krav. Jeg forventer at selskapene etterlever det, men jeg kan ikke gi noen garantier for at det ikke kan komme til å skje noen uhell i så henseende også i framtiden.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-27:
SV har fleire gonger fått stortingsfleirtalet med seg på å fokusera meir på CO2-injeksjon lenger sør på norsk sokkel nettopp for å unngå større aktivitet i nordområda. I går blei det lagt fram ein rapport om dette – statsråden var til stades og hørte på – som var relativt negativ, synest eg, i forhold til å få til dette. Her ser me altså ei regjering som driv opp tempoet i nord, men ein er ikkje villig til å gjera noko for å auka utvinningsgraden i sør, trass i at ein har mandat frå Stortinget til å gjera noko aktivt, bl.a. for å redusera klimagassutsleppa, for å få auka utvinningsgrad og for å få Noreg opp i front når det gjeld miljøteknologi på dette området. Kan ikkje statsråden snart tenkja seg det som SV er inne på, og som SV vil driva fram i ei ny raud-grøn regjering, nemleg å delta i ei eller anna form for spleiselag for å sørgja for at det er eit felt som bruker CO2 som trykkstøtte i Nordsjøen, f.eks. Gullfaks?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Petroleumsvirksomheten på norsk sokkel er underlagt verdens strengeste krav til helse, miljø og sikkerhet. Det er med andre ord ikke regelverket det er noe i veien med, men man ser av og til at etterlevelsen av det er så som så. Jeg forutsetter derfor at Regjeringen har fullt fokus på dette og følger opp, slik at det blir brakt i orden. Nå ser vi imidlertid at på russisk side i Barentshavet legges det opp til betydelig petroleumsvirksomhet, og de har ikke på langt nær de samme kravene til helse, miljø og sikkerhet som vi har på norsk side. Er statsråden enig med meg i at petroleumsvirksomhet på norsk side i Barentshavet kan være med og bidra til økt miljøfokus også på russisk side, og har Regjeringen kontakt med russiske myndigheter med hensyn til å få påvirket miljøkravene også der?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-27:
Jeg har et tilleggsspørsmål. Det er riktig at Stortinget sluttet seg til Regjeringens politikk for åpning av det sørlige Barentshavet. Vi har nå opplevd et uhell med en oljerigg. En av grunnene til at Stortinget sluttet seg til, var jo prinsippet om nullutslipp. Da er mitt spørsmål: Går det en øvre grense for Regjeringens politikk på dette området? Vil man revurdere tillatelsen til oljeriggen i det sørlige Barentshavet, når det har vært et utslipp på 1 600 liter hydraulikkolje? Hvor går den øvre grensen?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-27:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Det har i den siste tiden vært flere tilfeller der innsatte har dødd etter overdose. Narkotikaproblemet er svært komplekst, men når man ikke makter å redusere, for ikke å snakke om hindre, omsetning av narkotika i fengslene, hvilke tiltak skal da til i det sivile samfunnet for å hindre omsetning? Hvordan ser statsråden på dette problemet, og vil det bli satt i gang forsterkede tiltak for i alle fall å redusere dette problemet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-27:
Jeg takker for svaret. Det har vært antydet at advokater og annet personell innen rettspleien har medvirket til omsetning av narkotika i fengslene. Videre har det blitt hevdet at det er et problem at advokater og andre innen rettspleien og fengselsvesenet blir presset eller truet til slik medvirkning. Dødsstraff er, som kjent, ikke tillatt i Norge. Hvordan ser statsråden på dette problemet, og hva vil bli gjort for å hindre at trusler skal skremme personer innen rettspleien?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-27:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har et tilleggsspørsmål: Flere har tatt til orde for at man får etablert besøksrom med fysiske hindre mellom de innsatte og gjester. Det er også foreslått at hvert fengsel får sin egen narkotikahund. Hvordan ser statsråden på dette forslaget, og vil det bli etablert spesielle fysiske ordninger som hindrer direkte kontakt mellom innsatte og personer utenfor fengslet som møter de innsatte?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Jeg har et spørsmål til justisministeren. Når vi ferdes langs strandkanten, ser vi at båteierne nå får sine fritidsbåter på vannet. Det betyr at det nærmer seg sommeren og en aktiv tid på sjøen. I februar diskuterte Stortinget et forslag om å innføre obligatorisk båtføreropplæring. Bakgrunnen var de signaler vi hadde fått fra politiet, Redningsselskapet og frivillige organisasjoner, bl.a. Norsk Folkehjelp, om mye uvettig ferdsel på sjøen og tydelige mangler på sjømannskunnskap. Regjeringspartiene i Stortinget støttet ikke forslaget, men mente at holdningskampanjer og mer politi på sjøen ville løse problemet med manglende kunnskap. Imidlertid synes jeg at justisministeren hadde et noe nyansert syn. Han sa også at han trodde man ville komme tilbake til debatten om obligatorisk båtføreropplæring ved en senere anledning. Blant annet sa han at han ville følge nøye utviklingen og vurdere synspunktene han ville få fra politiet. Nå har jeg via pressen fått vite at Sjøfartsdirektoratet har lagt til side utredningen om båtføreropplæringen. Hva er statsrådens synspunkter på det?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Regjeringspartiene sa at mer politi og holdningskampanjer ville løse problemene. Hvilke tiltak er satt inn i dette arbeidet nå før sommeren for å følge opp det regjeringspartiene sa?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Jeg er glad for at statsråden er såpass engasjert i et så alvorlig spørsmål som villmannskjøringen til sjøs. Da vi behandlet forslaget om obligatorisk båtføreropplæring, var hele Stortinget enig i at det måtte gjøres noe med den uvettige kjøringen vi har til sjøs. Men flertallet gikk imot obligatorisk båtføreropplæring og mente at dette måtte bekjempes med holdningsskapende arbeid og mer politi på sjøen. Evalueringen av politireformen har jo vist at politiet er blitt flinkere til å bekjempe organisert kriminalitet, men samtidig viser den at politiet ikke har blitt bedre med hensyn til å være tilgjengelig blant publikum, verken til lands eller til vanns. Min utfordring og mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden nå sørge for at vi får et politi også til sjøs i de konsentrasjonene av store befolkningsgrupper vi har langs kysten vår om sommeren, og at politiet både bidrar holdningsskapende og sørger for å bekjempe den villmarkskjøringen vi har til sjøs?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
I dagens VG står det å lese at hundrevis av befal må slutte som følge av fjorårets milliardsmell. Dette er en uttalelse fra en av de hovedtillitsvalgte i Norges Offisersforbund som peker på at dette er befal med høy kompetanse, som blir betegnet som grunnfjellet i den norske hær. Er det slik at det allerede er tatt høyde for at merforbruket i 2004 skal spares inn i 2005? Det er begrunnet med at det er kommet direktiver fra høyere hold i Forsvaret. Samtidig vet vi at til høsten skal det implementeres nytt befal i Forsvaret. Er det riktig ressursbruk å si opp godt befal med god kompetanse og samtidig implementere nye?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Det er godt og betryggende å høre at det ikke er gjort noen tiltak allerede for å spare inn penger på 2005-budsjettet for å dekke merforbruket i 2004. Det er fint at statsråden bekrefter dette. Nå skriver hun riktignok i det samme brevet som hun refererte til, at hun har bedt forsvarssjefen allerede nå om å ta høyde for at det kan komme til å skje. Hvis så skjer, at Stortinget beslutter at overforbruket i 2004 skal dekkes inn på budsjettet i 2005, vet nok statsråden godt hva Fremskrittspartiet mener om det. Hvis så skjer, må Forsvaret dekke inn 1 milliard kr i annet halvår av 2005. Da må jeg spørre: Hva vil da skje med Forsvaret? Vil det bli lagt til kai igjen? Vil all aktivitet stoppe opp?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Det er mange av oss som ser med uro på det som står i avisen i dag om at såpass mange befal skal slutte, bl.a. for å dekke opp den milliardoverskridelsen vi har hatt. Det mange av oss da tenker på, er hva som skal skje med den tjenesten Forsvaret er pålagt av Stortinget å gjøre. Med et mindre antall befal skulle man kanskje tro at det ville være vanskelig å utføre den tjenesten som Forsvaret skal gjøre, både hjemme og ute. Jeg tenker da på utenlandsoperasjoner. Jeg tenker òg på dem som er ansatt i Forsvaret, og den usikkerhet de føler for sin jobb, for den grad og for det de tilhører. Hva tenker statsråden om dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Nok en gang har det vært innbrudd i Forsvarets våpenlagre. Dette er alvorlig, da våpen og utstyr i feil hender bl.a. kan redusere Norges sikkerhet. Hvordan ser statsråden på dette, og hva vil hun bidra med for at militært utstyr blir lagret på en slik måte at muligheter for innbrudd blir redusert til et minimum?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg takker statsråden for svaret, som for så vidt var et greit svar. Det er ikke første gang det skjer våpentyveri eller tyveri generelt fra Forsvarets eiendom, og jeg tror dessverre det vil skje også i framtiden. Det vi må gjøre, er selvfølgelig å redusere mulighetene til våpentyveri og andre tyveri fra Forsvaret til et minimum. Det kan vel være greit å stille spørsmål til statsråden om dette kan ha en forbindelse med den omorganiseringen som Forsvaret holder på med nå, at man legger ned militære installasjoner, og så blir våpenlagre på en måte «glemt», og man tar ikke med seg våpen og utstyr til det nye stedet. Da blir kanskje lagre liggende igjen, noe usentralt og noe bortgjemt, slik at mulighetene for innbrudd, slik vi nå så, er forholdsvis gode for dem som ønsker å bryte seg inn ved nattetid uten at andre ser det.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det er mulig jeg uttrykte meg litt feil, for ønsket mitt er selvfølgelig også at militære lagre, uansett hva man skal oppbevare, ligger på så få steder som mulig og såpass sentralt at den som prøver å gjøre noe ulovlig, blir oppdaget før man får mulighet til å ta ting ut fra lageret. Når det gjelder de siste lagertyveriene, var det innbrudd først den ene dagen og så den andre, og da kan man jo lure lite grann på om rutinene ble fulgt. Man kan også lure på om den type depoter eller lagre er bygd på riktig måte. Vi har brede vegger og tak, men hvis du kjøper en vinkelsliper til 99 kr på en eller annen slags butikk og går dit og skjærer over slåa på døra, så er du inne. Så det er mulig at vi i denne fasen også må se på hvordan vi skal sikre det vi har i lagrene. Det er ikke nok med gode vegger og tak, men døra, som kanskje er det viktigste, må sikres på en mye bedre måte. Jeg tror nok vi må ta med oss dette også. Ellers tror jeg både statsråden og Fremskrittspartiet har den samme intensjonen: færrest mulig tyverier, selvfølgelig.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
For Arbeidarpartiet sin del er det viktig at me får sett i verk ordninga med avdelingsbefal. Me ser fram til at den prosessen held fram slik som han er planlagd. I samband med det vil eg gjerne spørja statsråden om det ikkje er naturleg at det kontraktsbefalet som me har i dag, vert vurdert i den samanhengen for å kunna førast vidare. Det er jo personell som har fått opplæring, og som det er føremålstenleg å bruka. Eg går ut frå at det ikkje er fullt grunnlag for den uroa som vert bringa til torgs i VG i dag. Så har eg eit lite spørsmål knytt til den innstillinga som vart behandla i Stortinget, at organisasjonane til dei tilsette skal vera med i dei prosessane som skal føra fram til kven det er som skal fortsetja som avdelingsbefal, og kva slags retningslinjer som skal gjelda for dei som skal ha desse jobbane.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-04-27:
Mitt spørsmål går til statsråd Widvey. Jeg vil følge opp debatten om det sårbare Barentshavet og nullutslipp. Statsråden gjorde seg litt morsom på Senterpartiets bekostning etter landsmøtet vårt, da vi vedtok at det skulle kreves nullutslipp til sjø i forbindelse med oljevirksomhet i Barentshavet. Det er lov. Vi har allerede nullutslipp i Barentshavet. Man kan ikke komme lenger ned enn null, sa statsråden. Men det var før den 12. april, den dagen 1,6 tonn hydraulikkolje rant ut i Barentshavet. Senterpartiet mener at denne diskusjonen er viktig, men ikke enkel. Spørsmålet er om nullutslipp til sjø bare skal være en hyggelig visjon, eller om det skal være en realitet som vi faktisk skal forholde oss til. Etter det vi kjenner til, har oljeselskapet Eni nå til behandling en søknad om boring på Goliat-feltet i Barentshavet Sør. Her søker de om å få slippe ut store mengder borekaks til sjø. Og mitt spørsmål blir da: Medfører dette riktighet? Er slike utslipp i tråd med Regjeringas visjon om nullutslipp?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-04-27:
Statsråden var opptatt av det som gjaldt planlagt virksomhet, og jeg forstår for så vidt den forskjellen. Min oppfølging blir da: Eni søker, så vidt vi er kjent med, om å slippe ut til sammen 950 tonn borekaks fra Goliat. De ber med andre ord om å få slippe ut 72 pst. av all borekaks som produseres i forbindelse med den boringa. Dette er da planlagt virksomhet. Med unntak av topphullet på oljebrønnene er det i dag fullt mulig å fjerne utslipp av borekaks. Dersom det skal oppnås, kan en ikke først gi tillatelser til store kaksutslipp for å nå målet om nullutslipp – hvis det skal stå fast. Det Eni i realiteten gjør, er å definere opp til to tredjedeler av brønnen som topphull, og så sier de at dette blir det vanskelig å fjerne. Synes statsråden at en slik definisjon er rimelig? Vil Regjeringen tillate et slikt utslipp?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «Produksjonsdelen av ortopedisk fottøy er satt ut på anbud. Dette har ført til at ortopediske sko nå hovedsakelig skal produseres i Litauen. Det hersker stor usikkerhet om den antatte besparelsen i dette. Hvordan skal statsråden kunne ivareta behovet for nærhet til brukerne og den kompetansen som er nødvendig?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Jeg takker for svaret, men er selvfølgelig ikke beroliget. De som har behov for ortopedisk skotøy, må av og til, ifølge TV-programmet «Brennpunkt» den 19. april, prøve skotøyet en syv–åtte ganger. Dette er folk som har problemer med å gå. Det er millimeternøyaktighet som kreves her. Jeg er veldig glad for at statsråden nå bekrefter at det er brukernes beste som skal stå i fokus, men det henger nøye sammen med den kompetansen som finnes, bl.a. på ortopedisk produksjonsverksted på Hamar. Der er det 14 ansatte som har denne kompetansen, og som utfører tjenester til det aller beste for brukerne. Jeg må igjen få lov til å spørre om ikke statsråden mener at det er for dårlig dokumentert innsparing på dette anbudet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-04-27:
Det er godt mulig at jeg burde være det, men jeg er det selvsagt ikke. Etter min oppfatning må den beste løsningen være å avvikle hele anbudsordningen og innlemme ortopedisk fottøy som et komplett ortopedisk hjelpemiddel i de eksisterende forhandlingene på linje med øvrige ortopediske hjelpemidler. Vi har jo proteser og ortroser som også folk er avhengige av å få tilmålt, og da kreves det nærhet til brukerne. Man kan nok garantere leveranser innenfor avtalt tid, men fottøy skal altså produseres med millimeter nøyaktighet. Det er folk avhengige av, og Lymfødemforeningen har også uttalt hvor nøyaktig fottøyet trenger å være. Derfor spør jeg: Er det ikke bedre at denne produksjonen er i Norge, hvor det finnes kompetanse, og hvor det er en reell nærhet til brukerne?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
Det er ingen indikasjoner på at de avtalte innsparinger ikke vil være reelle. Det som er avgjørende for meg, er at den måten vi organiserer dette oppraget på, ikke skal få negative virkninger for brukerne i den forstand at tilbudet ikke blir forsvarlig. Derfor har jeg forsikret meg om at Rikstrygdeverket nøye vil følge opp de kvalitetskrav som ligger i avtalen, at de vil følge opp gjennom en oppsummering og en brukerundersøkelse – for å sjekke om dette faktisk er tilfellet. Jeg vil også be Helsetilsynet, som uavhengig tilsyn, om å følge med og vurdere dette tilbudet, slik at det er forsvarlig for brukerne. Dermed mener jeg at representanten Faldet burde være beroliget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
Som jeg opplyste, er det inngått avtaler med fire produsenter, hvorav én har en underleverandør i Litauen. Det vil si at det er produksjon i Norge, og vi har over 20 ortopediske verksteder over hele landet. Det er ved disse ortopediske verkstedene at tilpasningen foregår. Kontakt med produsent vil bli ivaretatt gjennom de ortopediske verkstedene som er spredt over hele landet, og om nødvendig også ved at representanter reiser ut og møter brukerne. Det som må være avgjørende både for representanten Faldet og meg, bør være at det er et godt og forsvarlig tilbud til brukerne – ikke hvor produksjonen er, eller hvilke arbeidsplasser det dreier seg om, men at det er et godt og forsvarlig tilbud. Det vil Rikstrygdeverket følge nøye opp, og for ytterligere å forsikre meg om det vil jeg gå til det skritt å be Helsetilsynet, som uavhengig tilsyn, om å vurdere forsvarligheten. Og da mener jeg at dette bør være betryggende.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
Alkoholloven angir en klar oppgavefordeling mellom Arbeids- og sosialdepartementet, kommunene og Vinmonopolet når det gjelder lokaliseringsspørsmål. Alkoholloven gir departementet myndighet til å fastsette høyeste antall bevillinger for Vinmonopolet på landsbasis og en regional fordeling av utsalgene. Etter alkohollovens system er det imidlertid Vinmonopolet som konkret vurderer i hvilke kommuner det skal søkes om bevilling, og det er kommunestyret som avgjør om bevilling skal gis. Det ligger ikke under mitt myndighetsområde etter alkoholloven å gå inn i konkrete saker om lokalisering av nye utsalg. I Ot.prp. nr. 86 for 2003-2004 om lov om endringer i alkoholloven ble det foreslått at departementets praksis med å utarbeide en fireårig landsplan avvikles. Sosialkomiteen støttet forslaget, og understreket samtidig at det fortsatt skal utøves kontroll med utbyggingstakten og den regionale fordelingen. Flertallet pekte videre på betydningen av at kommunene skal ha mulighet til å uttale seg om butikketableringer, og at departementet må sikre at Vinmonopolet etablerer en høringspraksis. Jeg forutsetter at Vinmonopolet på en god måte vil balansere ulike ønsker og interesser innenfor alkohollovens rammer, og jeg vil sørge for fortsatt kontroll med utbyggingstakt og regional fordeling slik loven forutsetter. Jeg kan nevne at Vinmonopolet 6. april i år sendte ut et høringsbrev til alle landets kommuner, hvor det redegjøres for rammer og kriterier for etablering av utsalg for perioden 2005–2007. Vinmonopolet ber i dette brevet om at kommuner som mener å oppfylle etableringskriteriene, sender skriftlig redegjørelse til Vinmonopolet innen 10. juli i år. Hvaler kommune kan på denne bakgrunn vurdere kriteriene og uttale seg til Vinmonopolet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
Jeg har ikke gått inn og vurdert Hvaler kommune spesielt ut fra Vinmonopolets kriterier. Jeg tror heller ikke det er riktig at jeg gjør det, men ut fra det representanten Hedstrøm nå sier, er jeg helt overbevist om at Hvaler kommune vil være i stand til å dokumentere hvordan de står i forhold til Vinmonopolets kriterier, og dermed legge det beste grunnlaget for den beslutning som Vinmonopolet er satt til å ta.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
Bemerkningen foranlediger ikke ytterligere kommentarer fra min side.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede arbeids- og sosialminister: «Hvaler kommune skal søke om å få etablert et polutsalg i kommunen og håper det kan åpnes innen 2006. Et utsalg vil bidra til å redusere handelslekkasjen, gi ringvirkninger til handelsnæringen og bedre tilgjengeligheten for lovlig omsetning av alkoholholdige varer. Er det mulig at Hvaler kommune kan komme i betraktning når tildeling av nye polutsalg planlegges?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Slik vi ser det, er det positivt at denne landsplanen for fylkesvis fordeling av nye polbutikker nå er brakt til veis ende, at kommunene individuelt får større innflytelse når det gjelder mulighetene for å uttale seg, at lokaliseringen sammenfaller mer med alkoholpolitikken i den enkelte kommune, og at kommunen selvfølgelig forestår via kommunale vedtak den konkrete lokaliseringen. I forkant av en eventuell etablering må det selvfølgelig foretas en markedsvurdering, hvor man, slik jeg ser det, baserer seg på driftsøkonomiske kriterier hvis man skal etablere et nytt utsalg. Hvaler har i sommerhalvåret besøk av svært mange turister, og det er mange hytteeiere som frekventerer området. Så selv om det er Vinmonopolet som har den endelige avgjørelsen, er mitt oppfølgingsspørsmål: Hvis en markedsvurdering slår positivt ut, kommunens ønske er en lokalisering og man tilfredsstiller eller oppfyller de kriteriene som er satt – jeg henviser til det brevet av 6. april som statsråden nevnte – vil ikke det da styrke kommunens posisjon og ha sterkere innflytelse på de vurderingene som gjøres av Vinmonopolet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg har bare en tilleggskommentar. Østfold har spesielle problemer når det gjelder illegal spritimport, spritsmugling, og vi har også en betydelig grensehandelslekkasje. Det er veldig kort vei fra Hvaler til Strømstad båtveien, og det er klart at en lokalisering på Hvaler vil kunne redusere grensehandelslekkasjen av alkoholholdige varer og kanskje også bidra til å redusere spritsmuglingen. Jeg håper da at Vinmonopolet kan ta hensyn til Østfolds spesielle situasjon i det henseende.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-27:
Jeg har følgende spørsmål: «Bare et fåtall av de norske filmene som vil ha premiere i 2005, har kvinnelige filmskapere bak seg. Dette er et demokrati- og rettferdighetsproblem, men det betyr også at kvinners ressurser ikke på en god nok måte blir tatt i bruk i norsk film. Flere kvinnelige filmskapere vil sikre et større mangfold av filmfortellinger. Den svenske kulturministeren foreslår en målsetting om 40 pst. av midlene til kvinnelige filmskapere innen 5 år. Hvordan vil statsråden sikre at flere kvinner får lage film i Norge?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-27:
Jeg takker for svaret, og jeg synes det er veldig bra at kulturministeren er opptatt av denne problemstillingen. Det er ikke slik at menn har flere kunstneriske gener enn kvinner, så det må være noe strukturelt som gjør at det er forholdsvis få kvinnelige filmskapere i Norge. Aktørene sjøl snakker om både glasstak og glassvegger. Det kvinnenettverket som nettopp er startet opp her i Norge, etterlyser en offensiv holdning fra det politiske miljøet, og det gjør også andre. Jeg synes nok at vi i det politiske liv skal vise en offensiv holdning. Derfor spør jeg om Regjeringa vil gjøre som den svenske regjeringa og foreslå 40 pst. av midlene til kvinnelige manusforfattere, produsenter og regissører innen fem år, og dermed sørge for at likestillingsloven også kan gjelde i filmbransjen, som på andre samfunnsområder.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-27:
Jeg takker for svaret. Jeg mener nok at det politiske miljøet må være noe mer offensivt, men jeg registrerer svaret. Statsråden har vist til AFI-rapporten, som jeg skjønner hun har lest godt, og hun har de samme inntrykkene som jeg har. Det viser jo også disse uformelle nettverkene. En annen ting er at når det gjelder de ulike historiene som menn og kvinner forteller, viser det seg at menns historier selger bedre. Derfor mener jeg det burde være et krav til filmbransjen om rapportering om bruk av midlene også i et kjønnsperspektiv. I den rapporten som statsråden viste til, er det også forslag om at en skal undersøke behovet for å skape synliggjøringsarenaer for kvinnelige filmskapere. Det er i det hele tatt en hel masse forslag i rapporten. Det jeg vil oppfordre statsråden, eller Regjeringa, til, er å gå inn og se på hva som kommer ut av de prosjektene som nå er i gang, og så lage en handlingsplan, slik at det politiske miljøet kan spille på lag med bransjen.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-27:
Kulturministeren er helt enig i at dette er en viktig problemstilling. Det vil klart være et tap for den norske filmen hvis det er slik at det er menn som dominerer de filmene publikum får se. Det har blitt nedsatt en styringsgruppe kalt «Kjønn i bevegelse – en utrednings- og tiltaksplan for kjønnsbalanse i filmbransjen». En samlet filmbransje, inkludert de offentlige filmvirksomhetene, står bak dette prosjektet. Målsettingen for dette arbeidet er at man i løpet av fem år skal ha minst 40 pst. kvinner i alle ledd i bransjen, og at norsk film skal speile bredden og mangfoldet i samfunnet både alders- og kjønnsmessig. Som et ledd i dette arbeidet ble det i oktober 2004 holdt en filmpolitisk konferanse kalt «Spiller kjønn en rolle?» arrangert av Norsk filminstitutt og bransjeorganisasjonene. Konferansen var ett av en rekke tiltak som forhåpentligvis skal føre til en jevnere kjønnsfordeling både foran og bak kameraet i norske filmer. Videre fikk Arbeidsforskningsinstituttet i november 2003 i oppdrag av Norsk filmfond, Norsk filminstitutt, Den norske Filmskolen og Norsk filmutvikling å se på karrieremuligheter og karrierevalg innenfor norsk filmbransje. I oktober 2004 kom AFI med rapporten «Når menn velger menn og kvinner velger menn … – Synspunkter på bruk av kvinnelige ressurser i norsk filmbransje – rapport fra et forprosjekt». Dette er et forprosjekt som danner grunnlaget for hovedprosjektet på området, en større undersøkelse der en foretar en analyse av pengestrømmene i et kjønnsperspektiv. Kulturministeren er positiv til at bransjen selv har satt søkelyset på denne problemstillingen, og vil følge deres arbeid nøye. Skulle det vise seg at bransjens eget arbeid på området ikke fører til flere kvinner i norsk film, vil kulturministeren vurdere om det er nødvendig å sette inn egne tiltak
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-27:
Nei, det er ikke noen grunn til å tro at kvinner er mindre kreative eller skulle ha færre ideer eller mindre kunnskaper om film. Det er jo gjort en undersøkelse, som jeg viste til, og den peker bl.a. på at det er fordommer, usynlige mekanismer, uformelle nettverk og faktisk også – litt overraskende kanskje – en gammeldags og lukket kultur som gjør at kvinner ikke når frem på samme måte. Slik jeg nå forstår dette, er målsettingen i Sverige og Norge den samme. Forskjellen er at i Sverige inngår 40-pst.-målet i den svenske filmavtalen. Partene er der forpliktet til å jobbe aktivt for å bedre likestillingen mellom kjønnene og nå 40 pst.-målet, mens i Norge har partene selv forpliktet seg ved at det gjennomføres tiltak i bransjen selv. Slik jeg forstår kulturministeren, vil hun avvente resultatene her noen tid før hun vurderer om det bør settes inn andre tiltak. Jeg ser det i grunnen slik at man har samme mål, og at utviklingen i Norge i og for seg kan være vel så positiv ved at man selv ønsker å forplikte seg og ikke bare venter på et direktiv så å si fra oven.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-27:
Jeg er enig i at dette med synliggjøring er viktig, og jeg kan nevne ytterligere et tiltak som bransjen nettopp har satt i gang, nemlig et prosjekt som heter WIFT Norge – Women in Film and Television – som er et profesjonelt nettverk som har som formål å synliggjøre og styrke yrkesaktive kvinner i alle funksjoner innenfor film, TV og multimedia, og også dette å delta i et internasjonalt nettverk. Det er veldig positivt. Jeg har fra kulturministeren fått forsikringer om at man ikke bare vil overlate det helt passivt til bransjen, men at man vil overvåke og følge utviklingen meget nøye. Hvilke rapporteringsmekanismer man bruker, er jeg ikke helt kjent med, men man vil følge utviklingen nøye. Jeg skal ikke her ta sjansen på å forplikte kulturministeren utover det, men jeg skal ta med til henne ideen om en mulig handlingsplan, for, som jeg sier, hun er i hvert fall opptatt av å vurdere egne tiltak dersom de tiltakene som nå er igangsatt, ikke skulle virke.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Spørsmålet lyder slik: «Kapasiteten på Haukeland Universitetssykehus er sprengt. Samtidig står sykehuset overfor en forventet sterk vekst i sykdomsgrupper som er knyttet til at folk lever lenger. Helseforetakene har svært begrensede muligheter til å dekke investeringsbehov innenfor egne løpende budsjettrammer. I tillegg har foretakene begrensninger på låneopptak. For Helse Vest og for Helse Bergen er økonomien i tillegg svært presset. Hva er statsrådens plan for å sikre nødvendig sykehuskapasitet med god standard i Helse Vest/Helse Bergen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er slik at det Helse Vest peker på, er et betydelig større totalprosjekt enn det som dekkes av uttrykket «oppgradering». Her snakker man om betydelige investeringer i en femårsperiode, fra 2005 til 2010, på nesten 3 milliarder kr. I beste fall er det vel slik at det som gjennom årlige driftsutgifter settes av til vedlikehold og avskrivninger, kan ta vare på eksisterende anlegg på en rimelig god måte. Det er vanskelig å se for seg at en så omfattende oppbygging og utbygging som det her er snakk om, kan dekkes innenfor de årlige budsjettrammer. Det er også slik at sykehusbygging i andre regioner, f.eks. St. Olavs Hospital og det tidligere Sentralsykehuset i Akershus, har fått betydelige ekstramidler fra staten. Vil vi også kunne få et eget utbyggingsprogram med tilhørende statlig finansiering for Haukeland Sykehus?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-04-27:
Det er nettopp det som er poenget her, at i et femårsperspektiv er utbyggingsomfanget betydelig. Vi snakker om 3 milliarder kr. Etter mitt syn er det en tydelig fremvisning av at det trengs en ekstraordinær statlig innsats for at en slik nødvendig utbygging, for å sikre god pasientbehandling, faktisk kan gjennomføres. Det kan umulig være pengemangel hos staten som gjør at man ikke også i denne regionen kan gå inn og gi en statlig pakke. La meg til slutt spørre: Er det mulig for helseforetakene å etablere egne selskaper som på egen hånd står for utbygging, og som så eventuelt leier tilbake igjen anlegg? Er det en problemstilling som helseforetakene kan bli tvunget til å vurdere? Er det etter hensikten med tanke på staten som eier av sykehusene?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Jeg er tidligere gjort kjent med at det planlegges investeringsprosjekter i Helse Bergen. Jeg vil understreke at det regionale helseforetaket Helse Vest i tråd med intensjonene i sykehusreformen har et ansvar for å gi et best mulig tilbud til dem som bor i hele helseregionen, innenfor tilgjengelige budsjettrammer. Dette gjelder også oppgradering av bygnings- og utstyrsmassen for å møte fremtidig behov for tjenester i regionene. Representanten Sortevik viser til at kapasiteten på Haukeland Universitetssykehus er sprengt. Samtidig vet vi at endringer i det faglige tilbudet også fører til endringer i liggetid, og til at pasienter ikke trenger innleggelse for behandlinger som tidligere krevde opphold i flere døgn. Dette påvirker bruken av sykehussenger og dermed beregningene i forhold til fremtidig behov for senger. Behovet for og ønsket om nye prosjekter ved dette sykehuset må vurderes av Helse Vest RHF i et regionalt perspektiv, ut fra det ansvaret som Helse Vest har. Det var og er Stortingets forutsetning at nye investeringer skal og må ivaretas innenfor ordinære budsjetter og prioriteringer. Gjennom Helse Vest RHFs basisbevilgning gis årlig om lag 650 mill. kr for å dekke det regionale helseforetakets kostnader til avskrivninger. Det er i vår styring av de regionale helseforetakene lagt til grunn at likviditeten som denne inntektsstrømmen medfører, må styres sentralt i regionalt helseforetak til prioriterte prosjekter i hele regionen. Utover nevnte midler gis det lån i statskassen til investeringer for å sikre de regionale helseforetakene en finansiell fleksibilitet til å gjennomføre prosjekter. Helse- og omsorgsdepartementet administrerer og fordeler årlige lånerammer, og for inneværende år utgjør lånerammen i Helse Vest 350 mill. kr. Det må påpekes at departementets fordeling av låneramme gjøres med bakgrunn i en samlet vurdering av alle regionale helseforetaks vedtatte planer på investeringsområdet, investeringsplaner som fra regionalt nivås side skal være vurdert og prioritert innenfor en helhetlig faglig og økonomisk ramme. Dagens låneramme til Helse Vest RHF reflekterer det investeringsnivået som nå gjennomføres i denne regionen. Det er Stortinget som i de årlige statsbudsjetter fastsetter låneramme til de regionale helseforetak. Et eventuelt vedtak i Helse Vest om en oppgradering og utbygging ved Haukeland Sykehus vil måtte hensyntas ved departementets fordeling av fremtidige lånerammer.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
For det første er jeg godt kjent med at det er en spesiell statlig medfinansiering når det gjelder St. Olavs Hospital og Ahus. Det har sin bakgrunn i at staten overtok eierskapet for sykehus i en situasjon der det ved Ahus og St. Olavs Hospital foregikk store utbygginger. Staten måtte nødvendigvis overta både debet og kredit i forbindelse med den overdragningen. Det var og er intensjonen med den sykehusreformen som daværende arbeiderpartiregjering inngikk forlik med Fremskrittspartiet om, at den kontantstrømmen som årlig går til helseforetakene, skal være det som skal brukes til å vedlikeholde eksisterende bygg, og den skal være tilstrekkelig til å dekke de avskrivninger og de kapitalkostnader som oppstår ved nyinvesteringer. Det betyr ikke at det i fremtiden ikke kan dukke opp prosjekter som er av en slik art at det må til en mulig statlig medfinansiering, men det er på ingen måte utgangspunktet slik denne reformen er innrettet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Regionale helseforetak har både en juridisk og en økonomisk ramme som de skal holde seg innenfor. Innenfor den kan de utøve den kreativiteten de måtte ha kapasitet til, men det blir ikke billigere for driftsbudsjettet om man leier tilbake et bygg fra et datterselskap enn om man har det i hovedselskapet. Den kvadratmeterprisen som årlig skal belastes et driftsregnskap, blir i realiteten nøyaktig den samme. Kreativitet for å få én krone til å bli to tror jeg ikke engang Helse Vest greier. Men skulle de komme opp med et slikt forslag, skal jeg selvfølgelig se meget interessert på det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Jeg vil først medgi at Helsetilsynets tilstandsrapport om saken som kom frem i juni i fjor, peker på alvorlige forhold innenfor helse- og sosialtjenesten i Bodø. Mennesker med behov for sosial- og helsetjenester skal ikke risikere å dø av underernæring i Norge i dag – selvfølgelig ikke. Det er Bodø kommune som er ansvarlig for å yte nødvendige sosial- og helsetjenester til dem som oppholder seg i kommunen. Kommunen er nærmest brukeren og derfor nærmest til å vurdere behovet for den pleietrengende. Kommunen skal sørge for at tjenestene er forsvarlige, og utforme tjenestetilbudet i samarbeid med brukeren. Statens helsetilsyn fører faglig tilsyn med at kommunene fremmer helsetjenestenes formål på en forsvarlig og hensiktsmessig måte. Helsetilsynet i Nordland har nylig mottatt den siste saken det vises til som klagesak, og behandler nå denne. Regjeringen har satt i verk en rekke tiltak for å styrke innholdet i tjenestene til den enkelte på et generelt grunnlag. Fra 2003 er det i forskrift stilt krav til kvalitet innenfor den kommunale pleie- og omsorgssektoren. Forskriften tydeliggjør for kommuner og brukere hvilke krav som stilles til innholdet i tjenestene. Forskriften pålegger kommunene å utarbeide prosedyrer som tar sikte på å sikre at brukerne får dekket sine grunnleggende behov på en god måte. Forskriften omfatter alle pleie- og omsorgstjenester gitt med hjemmel i kommunehelsetjenesteloven og sosialtjenesteloven, uavhengig av årsaken til den enkelte brukers behov for tjenester, og uavhengig av om vedkommende bor i institusjon eller i eget hjem. Jeg vil også vise til at Sosial- og helsedirektoratet har utarbeidet en veileder til forskrift om kvalitet i pleie- og omsorgssektoren. Kommunene er fra 2003 også pliktige til å utarbeide internkontrollrutiner, hvor kommunenes prosedyrer som skal sikre forsvarlige tjenester, klart fremgår. Internkontrollplikten skal sammen med kvalitetsforskriften sørge for at kommunen har rutiner som sikrer brukerne forsvarlige tjenester til enhver tid. Statens helsetilsyn i fylket skal føre tilsyn med at kommunenes rutiner er tilstrekkelige. Tilsynsrapportene danner også en bakgrunn og et grunnlag for kommunenes evaluering og utbedring av egen tjeneste. Den enkeltsaken som er omtalt i spørsmålet, gjelder en situasjon der både sykehus og kommune er involvert. Bedre samhandling mellom spesialisthelsetjenesten og den enkelte kommune er et område Helse- og omsorgsdepartementet prioriterer sterkt, og det ble nylig lagt fram en utredning som behandlet denne problemstillingen. Regjeringen vil følge opp den utredningen med konkrete forslag til strengere krav til samarbeid mellom disse aktørene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
For det første er jeg selvfølgelig helt enig i at denne saken, slik den er fremstilt i den lokale pressen – og jeg har ikke noen grunn til å betvile at det er riktig – fremstår som helt uakseptabel. Det er helt uakseptabelt at slike situasjoner skal oppstå. Jeg tror representanten Svendsen kan ha rett i at det ofte er snakk om lokale prioriteringer når ting blir som de blir. Når det gjelder denne konkrete saken og oppfølging i forhold til Bodø kommune, er det altså min underliggende etat, Helsetilsynet, som nå foretar den nødvendige kontroll, og som også iverksetter de nødvendige tiltak og eventuelle reaksjoner overfor Bodø kommune. Jeg har i møte med Statens helsetilsyns direktør, Lars E. Hansen, sagt at vi må på ingen måte ha silkehansker på oss når vi ser på situasjonen til de eldre, enten de bor i institusjon eller i egne hjem, hva gjelder det tilbudet de kvalitativt får, og at vi må sørge for at kommunene gjør de prioriteringene som er nødvendige.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Her er vi i et farvann hvor man også skal tenke seg godt om – hvilke krav man skal etterkomme hva gjelder innsyn fra pårørende. Det individet det gjelder, har jo sine rettigheter. Vi opplever ikke så sjelden at pårørende påberoper seg tilsvarende rettighet, men så lenge folk er myndige, over 18 år, og fremdeles bestemmer over seg selv, kan selv ikke pårørende ivareta rettigheten uten at det er i forståelse med den angjeldende. Når det gjelder denne konkrete saken og innsyn, kjenner jeg ikke til det forholdet. Det høres for meg kanskje litt spesielt ut hvis ikke den angjeldende skulle ha det innsynet som etterspørres. Det må man jo kunne for å ha sin egen vurdering av det tilsynet som er utført. Jeg noterer meg det, og skal sjekke det ut og melde tilbake.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Det korte svaret på dette spørsmålet er: Ja, selvfølgelig skal det skje. Jeg skal likevel gi et mer utfyllende svar. Pasienter med Parkinsons sykdom får som kjent primært medikamentell behandling, men det er også aktuelt for dem med størst plager å sette inn implantater, som det her er snakk om. Disse sender ut elektriske signaler som demper symptomene, og gis dels i tillegg til og dels til erstatning for medikamenter. I Norge var Rikshospitalet først ute med denne type operasjoner. Disse gjøres nå også andre steder. Det blir i år utført om lag 40 inngrep av denne karakter ved Rikshospitalet. Ifølge Helse Sør har sykehuset som mål å øke antallet operasjoner for denne pasientgruppen. Det gjøres flere tiltak som vil bidra til å øke kapasiteten. For det første arbeider vi med en endring av finansieringen av høykostmedisin generelt, noe vi vil komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett. For det andre har vi som kjent i gang en såkalt Oslo-prosess, der bedret koordinering av tjenester mellom sykehusene er et viktig mål. Dette gjelder også for nevrokirurgi, som er det aktuelle fagområdet her, der en samordning må ha som mål å øke aktiviteten betydelig. Som følge av endringene i pasientrettighetsloven fra 1. september 2004 blir de pasientene som har mest behov for helsehjelp, tildelt en rett til nødvendig helsehjelp. Dette innebærer at det ut fra en konkret medisinsk vurdering gis en frist for når den enkelte pasient senest skal få behandling. Rikstrygdeverket vil kreve et behandlingstilbud med én gang, enten ved et annet sykehus i Norge eller i utlandet, hvis ikke denne fristen holdes. Det er med andre ord pasientens behov og ikke helsetjenestens kapasitet som skal avgjøre ventetiden for nødvendig behandling. Retten til nødvendig helsehjelp skal sikre at de pasientene som ut fra en medisinsk vurdering trenger behandling mest, blir behandlet først. Alle pasienter som er i kontakt med spesialisthelsetjenesten, skal for øvrig også underrettes om resultatet av den vurderingen som gjøres, om de har rett til nødvendig helsehjelp, og om det er fastsatt en frist for å yte denne. Det spørsmålet som er reist, gjelder et fagområde som er under oppbygging, og der kapasiteten nå gradvis økes. Dersom kapasiteten ikke er tilfredsstillende i Norge, kan det være aktuelt å kjøpe behandlingskapasitet i utlandet. Videre arbeider vi med konkrete tiltak i forhold til finansiering av denne type behandling, og den pågående Oslo-prosessen vil få betydning også for den samlede kapasiteten for nevrokirurgiske inngrep. Det kan også være aktuelt med tiltak for styrking av kapasiteten i andre landsdeler, særlig dersom ventetiden ikke viser seg å bli redusert.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Det er helt åpenbart, slik jeg har fått presentert behovet, at kapasiteten ikke er tilstrekkelig slik den er i dag. Med den pasientrettighetslovgivningen vi nå har, har pasientene rett til å få behandling, enten kapasiteten er til stede eller ikke, i egen helseregion eller i en annen helseregion. Det betyr at dette må løses enten ved at vi utvider kapasiteten, eller ved at vi i det minste inntil videre kjøper kapasitet i utlandet. Når representanten Alvheim spør om de som nå er utredet og klare og altså har fått denne garantien, skal få tilbudet innen utgangen av 2005, må svaret på det ganske enkelt være at det har de nå et juridisk krav på. Det må følgelig oppfølges.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-27:
Det ble mange spørsmål etter hvert, men de summerer seg opp til det jeg vil kalle for en godt begrunnet påpekning av områder som fordrer å bli løst, enten det er ved Rikshospitalet eller andre steder. Jeg vil likevel, siden Rikshospitalet nevnes spesielt, si at innenfor sykehusets totalbudsjett på 5–6 milliarder kr er det, selv om det er en økonomisk beskrankning, tross alt et visst handlingsrom. Jeg vil også påpeke at for dette spesielle området, som inngår i ISF-ordningen, og som representanten sier bare får en tredel dekket gjennom ISF-ordningen, er det likevel slik at det øvrige tross alt finansieres av en grunnbevilgning. Det er jo ikke bare ISF-andelen som utgjør den totale godtgjørelsen som sykehuset får.