Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-22:
Jeg vil takke for den støtten som Stortinget bredt gir til de norske soldatenes oppdrag i Afghanistan. Det betyr mye for dem som er ute. Jeg skal kommentere noen av de innleggene som er kommet. Det er mange som sier at de er tilfreds med de tiltakene som er gjort på kort sikt. På lengre sikt vil jeg spesielt vise til den avtalen som tidligere er inngått mellom Forsvaret og Ullevål universitetssykehus, og som nå også skal utvides til å gjelde flere andre sykehus, i første omgang Universitetssykehuset Nord-Norge. Forhåpentligvis skal vi få de samme kontraktene med andre sykehus rundt i landet. Vi er godt i gang med det arbeidet, og jeg har tro på at det skal gi effekt. Så til dialogen med Den norske legeforening og andre foreninger som organiserer akademisk befal, om ordningen for vernepliktig akademisk befal. Her er det også inngått samarbeid for å gjøre denne tjenesten mer attraktiv, for derved å kunne rekruttere flere leger til videre tjeneste i Forsvaret. Når det gjelder det internasjonale sporet, som flere har vært inne på, har vi et veldig godt samarbeid med Serbia – vil jeg si – og vi hadde i lang tid veldig stor tro på at det skulle gi oss effekt. Men det ble stoppet av formelle grunner – ikke i Norge, men i Serbia. Det har vært spørsmål om helikoptrene, og når de kommer på plass. Helikoptrene vil komme på plass i mars/april. De helikoptrene Norge har, er noe annerledes enn helikoptrene som Tyskland har. Tyskland har store helikoptre, som nærmest er flygende hospital for evakuering. Tyskland har også et veldig godt sykehus i Mazar-e-Sharif, som støtter våre styrker og har det som oppgave. Det er svært viktig for oss. Dette hospitalet var det jo tidligere Norge som hadde ansvaret for. Nå er det Tyskland som har det. Vi sier veldig klart at dersom vi ikke har medisinsk kapasitet tilgjengelig før en operasjon, vil vi begrense den operative aktiviteten. Det er det den lokale sjef som avgjør. Den begrensningen i aktivitet har ikke hatt noen konsekvenser for våre allierte, for spesielt i Faryab-provinsen er det slik at det bare er Norge som opererer, gjennom denne stabiliseringsstyrken og MOT-teamene som opererer i provinsen. Når det gjelder Mazar-e-Sharif, har det vært begrensninger også der på om man overhodet kunne operere, men der har man hatt større tilgang på leger, spesielt fra Tyskland. Jeg er blitt spurt: Hvorfor har ikke dette skjedd før? Jeg må si at jeg forstår spørsmålet. Jeg skulle egentlig ønsket at dette hadde løst seg tidligere, for det har blitt iverksatt en rekke tiltak, som jeg nå har prøvd å understreke. Dessverre har de av ulike grunner ikke gitt de resultatene som vi hadde håpet på. Det var derfor helt nødvendig for meg å gripe saken an på en annen måte. Representanten Trine Skei Grande ber meg forsikre at trykket blir holdt oppe. Det skal det bli. Når det gjelder de riktige flyene, eller helikoptrene, er det klart at vi har de helikoptrene Norge har, i Forsvaret – det er ikke andre slike kapasiteter tilgjengelig. Men de helikoptrene som vi vil bruke i Afghanistan, har også en ambulansekapasitet, selv om den er noe mer begrenset enn det Tyskland har. Likevel ser vi dette som en forbedring med hensyn til tid. For øvrig skal jeg forsikre om at jeg skal holde trykket høyt på denne saken.