Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2009-11-27:
Legemiddelområdet utgjør en omfattende og sentral del av helsetjenestens virksomhet, og feil kan innebære risiko for alvorlige pasientskader. Det er mange grupper helsepersonell som er involvert i håndteringen av legemidler. De har ulike roller og ulik kompetanse på området. Som interpellanten har påpekt, har vi gjennom studier fått se at feilmedisinering oppstår i om lag 20 pst. av alle behandlingsforløp. Det er også avdekket at opptil 10 pst. av sykehusinnleggelser på medisinsk avdeling har sin bakgrunn i feil bruk av legemidler. Det er alvorlig på mange måter. For pasientene som rammes, kan feilmedisinering føre til både unødige lidelser og redusert livskvalitet, og i sin ytterste konsekvens kan det få en dødelig utgang. Kostnadene har man beregnet kan beløpe seg til opp mot 5 milliarder kr. Dette var også bakteppet da Stortinget behandlet stortingsmeldingen om riktigere legemiddelbruk i 2005. Det er utelukkende Stoltenberg II-regjeringen som har hatt ansvaret for å følge opp alle de gode tiltakene og forslagene Stortinget pekte på for å få redusert problemene med feilmedisinering. Spørsmålet er jo i hvilken grad Regjeringen har lyktes. Det er ikke betryggende når Statens helsetilsyn avdekker omfattende feil, mangler og svikt i rutiner i forhold til håndteringen av legemidler. Allerede i 2003 fikk vi en forskrift om internkontroll i sosial- og helsetjenesten. Her ble virksomhetens ansvar definert, og en ble pålagt å etablere et internkontrollsystem i den enkelte virksomhet. Gjennom forskriften ble virksomhetene pålagt å utvikle, iverksette, kontrollere, evaluere og forbedre nødvendige prosedyrer i forhold til virksomhetens lovregulerte aktiviteter. Forskriften sier også i klartekst at det skal etableres et avvikssystem som skal bidra til kontinuerlig forbedring i virksomheten. Virksomhetsleder ble pålagt å sørge for tilstrekkelig faglig kompetanse og sørge for at de ansatte hadde god kunnskap om internkontrollsystemet. Hvor står vi så, snart syv år etter at forskriften kom? Tilsynets kontroll har etter min oppfatning avslørt at en rekke virksomheter ikke er i nærheten av å ha etablert et tilfredsstillende internkontrollsystem. Vi kan lese av rapportene at det mangler rolleavklaringer. Det er mangel på faglig kompetanse. Det er mangel på dokumentasjon og mangel på system for avvikshåndtering. Virksomhetsledere er ikke klar over sitt ansvar, og de ansatte er ikke kjent med hvem som har ansvar for hva. I 2008 fikk vi en ny forskrift for legemiddelhåndtering. Denne forskriften er langt mindre detaljert enn det vi har sett tidligere, og den er prisverdig nok også fulgt opp av en veiledningsdel. Dette er av vesentlig betydning, siden forskriften skal dekke et bredt spekter av ulike virksomheter samt klargjøre rollene til ulike grupper av helsepersonell i forhold til håndtering av legemidler. Jeg skal være den første til å understreke viktigheten av avviksmelding. Det må etableres en kultur som gjør at det å melde avvik blir sett på som positivt og som et ledd i virksomhetens kvalitetsforbedringsarbeid. Dessverre hører vi ofte at ansatte kvier seg for å melde fra om uønskede hendelser og brudd på prosedyrer. De frykter at dette kan bli brukt mot dem og danne grunnlag for straffereaksjoner. Derfor er det en forutsetning at ledelsen har en profesjonell holdning til avviksrapportering. Det er viktig at avvikene danner grunnlag for en gjennomgang av rutiner for å se om det er noe som kan forbedres. Det er også viktig at den som melder fra om avvikene, får tilbakemelding, og at avvikene på denne måten lukkes. Det som imidlertid er skremmende, er at vi i stor grad ser at avvik meldt fra offentlige tilsynsmyndigheter gjentatte ganger går på de samme forholdene. Vi ser i altfor liten grad at virksomhetene lærer av hverandre, både hva andre gjør feil, og hva som blir gjort riktig. Det er ingen kultur mellom virksomhetene for å finne fram til en slags «beste praksis». I helsevesenet har vi også en omfattende bruk av deltid, både frivillig og ufrivillig. Den minste faste stillingen jeg har sett, var på 3,56 pst. Det var en fast ansatt som hadde jobb hver sjette søndag ettermiddag. Det sier seg selv at virksomhetslederen har en meget utfordrende oppgave med å implementere et internkontrollsystem og involvere alle ansatte i en slik organisasjon. Den nye forskriften om legemiddelhåndtering understreker hvilket kompetansekrav det stilles i forhold til ulike deler av legemiddelhåndteringen. Allikevel vet vi at sviktende kommuneøkonomi har ført til at det benyttes mer og mer ufaglært arbeidskraft. Fremskrittspartiet mener dette illustrerer hvorfor rammeoverføringer er uegnet som virkemiddel hvis en har en kvalitetsutvikling for øye. Vi vil også påpeke at den stramme økonomien vi har hatt i både kommuner og helseforetak, fører til en lav grunnbemanning, som igjen fører til at rapporteringsarbeidet, utarbeidelse av prosedyrer og kvalitetsutvikling blir nedprioritert i forhold til å få dekket pasientens basale behov. Når det gjelder Samhandlingsreformen i denne sammenheng, tror jeg vi alle skal ha et åpent sinn i forhold til hva vi kan få på plass gjennom den behandlingen. En viktig forutsetning for å lykkes her er at vi kan få på plass et bredest mulig forlik. La oss slippe å se noe av den demokratioverkjøringen vi opplevde i gårsdagens finansdebatt. Tiltakene som Samhandlingsreformen skal legge opp til, skal implementeres i alle norske kommuner, virksomheter og helseforetak. En slik implementering vil ikke lykkes hvis ikke det er størst mulig grad av enighet i dette hus – og da snakker jeg om en enighet til pasientens beste.