Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2013-02-14:
La meg først takke utenriksministeren for en uvanlig bred redegjørelse. Svært mange av de utfordringer han gjorde rede for, de vurderinger han gjorde gjeldende, og de føringene han la fram, samsvarer godt med Kristelig Folkepartis linje i utenrikspolitikken. Vi er f.eks. godt fornøyd med den sterke vektleggingen av menneskerettigheter generelt, og minoritetsprosjektet spesielt. Dette er noe vi har ivret for i mange år fra Kristelig Folkepartis side, ikke minst gjelder det den sentrale dimensjonen i prosjektet som går på sikring av minoriteters trosfrihet. Her har det skjedd noe i løpet av de siste årene som vi er godt tilfreds med – etter at vi har hengt på saken i mange år. Ytringsfriheten er en grunnleggende menneskerettighet, ja, den er på mange vis en forutsetning for realisering av de andre menneskerettighetene. Det kan også være verdt å minnes at historisk er det ikke minst gjennom kampen for trosfrihet, det enkelte menneskets rett til å bestemme sin tro og leve den ut i samfunnet, at retten til ytringsfrihet også på andre områder er kjempet fram. Kampen for ytrings- og trosfrihet må fortsatt gå hånd i hånd, som to sider av samme sak. Jeg er glad for at utenriksminister Barth Eide så klart fastslår at det norske minoritetsprosjektet skal ha et særskilt fokus på tros- og livssynsminoriteter. Vi kan ikke være likegyldige når millioner av medmennesker utsettes for diskriminering og forfølgelse. Det skjer i dag i en rekke av verdens land – i land med autoritære regimer og ikke minst der ekstreme islamister har makt. De siste årene har vi sett et folkeopprør mot autoritære dynastier i den arabiske verden. Flere regimer har falt. Men vi har ingen garanti for at det maktvakuum som blir skapt, blir fylt av demokrati og menneskerettigheter. Mange opplever en ny bølge av frustrasjon og fortvilelse, de frykter ny undertrykkelse eller lider under vedvarende borgerkrig. Dersom ekstreme islamister tar over makten, kan det, og vil det ofte, gå fra vondt til verre. Det har vi sett i flere land. Det verste eksemplet er Iran. Der opprøret glir over i vedvarende blodig borgerkrig, som i Syria, blir sivilbefolkningens lidelser forferdelige. Det er grunn til å advare mot naivitet. Det finnes aktører som har andre mål enn frihet. Det ser vi ikke bare i Syria, vi så det også under terroraksjonen som rammet gassanlegget In Amenas i Algerie. Vi ser det i det nordlige Mali og en rekke andre steder langs Sahel-beltet i det nordlige Afrika. I Syria må vi presse på for fred og forsoning, for humanitær tilgang og beskyttelse og for økt humanitær hjelp til dem som lider. I Mali og i Sahel forøvrig må vi ha en bred strategi. Her trengs langsiktig innsats for politiske løsninger på indre konflikter og reformer for et bedre styresett. Det trengs økonomiske reformer og utviklingstiltak for å bekjempe store gruppers fattigdom og urettferdige forskjeller og diskriminering. Landene må settes i stand til å ta vare på sin nasjonale sikkerhet og folks trygghet i hverdagen. Spesielt viktig er tiltak som skaper et bedre forhold mellom tuaregene i nord og befolkningen i resten av Mali. Det kan også sikre at vi får tuaregene med i kampen mot de Al Qaida-inspirerte islamistene som herjer i nord. Jeg vil oppfordre utenriksministeren til å ta i bruk det brede nettverk av kompetanse som finnes i Norge og i norske organisasjoner når det gjelder, ikke minst, disse utviklingsoppgavene i Mali og i Nord-Afrika. Med Frankrikes hjelp er den umiddelbare trusselen fra tungt væpnede islamistiske opprørsgrupper slått tilbake i Mali. Men for å lykkes på lengre sikt trengs en annen oppskrift – en bredere strategi, en afrikansk strategi. Utenriksministeren kom i redegjørelsen med en setning som jeg nesten vil kalle «Eides doktrine» – hvis jeg får lov til det. Han sa: «Jeg tror at de store, vestlige intervensjonenes tid er forbi etter Irak og Afghanistan». Det er klok tale. Begrunnelsen til utenriksministeren var at i land som Mali vil et langvarig og høyprofilert vestlig nærvær kunne virke mot sin hensikt. Man risikerer rett og slett å forsterke de fiendebildene som Al Qaida forsøker å bygge opp, og som de er avhengig av hele tiden å tilføre næring. Derfor må løsningene ligge i regionene. Vi er i stor grad enig i dette. Vi må trekke lærdommer fra Afghanistan. Ingen land er like, men her ligger erfaringer som vi må ta med oss. Fra Kristelig Folkepartis side deler vi regjeringens syn når den sier nei til å delta i en EU-styrke. Vi vil heller prioritere norsk støtte til en FN-styrke, hvis det blir aktuelt, både i forhold til hva som trengs, og hva vi har å bidra med. Vi avventer regjeringens eventuelle utspill og forventer at den kommer til Stortinget med eventuelle konkrete forslag. Skal det oppnås folkelig oppslutning om forsoning og fred, må fordommer og fiendebilder bygges ned. Sist søndag hadde NRK Dagsrevyen en reportasje om antisemittisme i Midtøsten med fokus på forholdet mellom palestinere og jøder. Programmet var faktabasert og dokumentert. Som vi fra Kristelig Folkepartis side har påpekt i en årrekke, sendes det fra palestinske medier – også fra selvstyremyndighetenes tv-stasjon – regelmessig programmer med rasistisk innhold, der jødene som folkegruppe stemples på en helt uakseptabel måte. Det aller verste er vel at det lages vel forberedte innslag også på barne-tv. Barn blir brukt til å framføre utenatlærte budskap av typen «Vår fiende er Sion – Satan med hale.» Jøder blir på palestinsk tv – finansiert av selvstyremyndighetene – framstilt som djevler med hale, som pengegriske, maktsyke vesener som driver en konspirasjon for verdensherredømme. Vi kjenner lusa på gangen! Dette kan ikke snakkes bort som et utslag av voksnes politiske agitasjonskamp. Dette handler ikke om politisk kamp og debatt, om okkupasjon eller sikkerhet, terror eller grensekontroller. Dette er alvorlige forhold. Men det vi snakker om, er renspikket rasisme og demonisering av en folkegruppe – antisemittisme, som tillegger jødene negative karaktertrekk som mennesker. Det er ren bløff når den palestinske programdirektøren sier at det bare skjer av og til i direktesendinger de ikke kan kontrollere, og at de korrigerer det i ettertid. Det er mot bedre vitende at det fra den palestinske ambassade her i Oslo påstås at palestinsk kultur og historie er fri for antisemittisme, og at problemet er okkupasjonen. Selv om jeg er glad for at utenriksminister Barth Eide og departementet nå resolutt tar opp problemet med palestinske myndigheter, er jeg ikke fornøyd med at antisemittismen langt på vei blir sett på som et innslag i den politiske dragkampen som vi nærmest må avfinne oss med. Dette er antisemittistisk rasisme, det er uakseptabelt, og det undergraver det Norge forsøker å oppnå i Midtøsten av forsoning, fred og utvikling. La meg da også si at vi står sammen om å kritisere både israelske og palestinske handlinger som vanskeliggjør arbeidet for en fredsløsning. Det gjelder palestinsk holdning til terror og aksept av staten Israel, og det gjelder israelsk bosettingspolitikk i sensitive områder. Men spørsmålet om jevnlig antisemittisme i palestinsk tv står i en særklasse. Det dreier seg om rasisme og bevisst indoktrinering av uskyldige barn i en tv-kanal finansiert av palestinske myndigheter. Det må vi kreve en umiddelbar slutt på. Også i vår egen verdensdel, Europa, opplever vi eksempler på rasisme. Høyreekstremisme får næring av økonomiske kriser, der mange opplever frykt for å få forverrede kår. Venstreekstremisme kan også få næring av kriser. I tillegg til disse gamle ideologiske blindgatene har vi fått islamistisk ekstremisme – jihadisme. Slike ekstreme ideologier har det til felles at de leter etter syndebukker å skylde på i stedet for å søke konstruktive løsninger. De mistror demokratiet, definerer ut grupper fra toleransens sfære og dyrker vold. Vi må motarbeide ekstremismen i alle dens former. I den hjemlige debatt om Europa har vi med en viss undring observert striden innen regjeringspartiene om EØS-avtalen skal forsvares eller angripes. Det er nærmest en rituell øvelse for kretser i Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti å kreve omkamp for å fjerne fundamentet for vår samhandel med resten av våre viktigste handelspartnere. Det var på høy tid at statsministeren satte foten ned og krevde en avklaring om dette. Nå har ledelsen i både Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti innfunnet seg med – og offentlig bekreftet – at EØS-avtalen skal ligge fast. Det ligger nå som en forutsetning for ethvert ansvarlig regjeringsalternativ i Norge. Det er vi i Kristelig Folkeparti fornøyd med å kunne fastslå her i dag. La meg avslutningsvis si at vi fra Kristelig Folkepartis side er tilfreds med det sterke og alvorlige budskap som utenriksministeren avga når det gjelder Norges samarbeid med Kina. Det er en dialog i gang, et samarbeid for å normalisere våre forbindelser. Det er forbindelser som historisk sett har vært svært gode, svært konstruktive og preget av tillit og lange linjer. Derfor har vi noe å bygge på når arbeidet for å gjenopprette og normalisere disse forbindelsene nå er inne i en viktig fase. Utenriksministeren skal vite at han har Kristelig Folkepartis fulle støtte i dette viktige arbeidet.