Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Opprettingen av det statlige oljeselskapet Statoil, som skjedde i 1972, var en historisk beslutning. Det var på mange måter innledningen til en ny industriepoke i Norge. Og det var framsynte politikere som fattet vedtaket den gang. En av grunnpilarene var at her skulle man ha en sterk statlig deltakelse på norsk sokkel, både gjennom det statlig eide Statoil, gjennom Hydro, som også skulle være tungt inne, og fra statens side. Det er få land som kan vise til en så god forvaltning av sine naturressurser som nettopp Norge. Olje- og gassnæringen har vært med på å utvikle en ny og framtidsrettet industri som har ført til sysselsetting, vekst og velstand over det ganske land. Dette kan vi være stolt av! Forslaget som vi har til behandling i dag om en sammenslåing av Statoil og Hydros petroleumsvirksomhet, har et betydelig industrielt perspektiv, både nasjonalt og internasjonalt. Det foreslått sammenslåtte selskapet StatoilHydro blir en meget sterk aktør i en global verden. Den internasjonale konkurransen er knallhard. Det kreves derfor muskler i form av både størrelse og menneskelige kunnskaper for å matche det internasjonale markedet og bransjen. Med de grepene vi nå gjør, vil StatoilHydro etter vår oppfatning være godt rustet til å møte denne konkurransen. Det nye selskapet vil også stå godt rustet finansielt, teknologisk og organisasjonsmessig – med andre ord langt bedre rustet enn da de stod alene. Vi snakker her om det som nå vil bli verdens største offshoreselskap. Vår kompetanse på dette området er helt i verdenstoppen. Det betyr ikke at vi ikke skal prioritere norsk sokkel. Fortsatt innenlandsk satsing er en hovedprioritet, og den internasjonale biten vil komme i tillegg og gi selskapet en ny, spennende tilleggsdimensjon. Norge har gjennom tiår opparbeidet seg stor kunnskap og innsikt når det gjelder utvinning av olje og gass. Særskilt stor er vår kunnskap når det gjelder å operere på store havdyp i krevende farvann. Vi bidrar med dette vedtaket til å sikre og videreutvikle norsk kompetanse og kunnskap, og vi sikrer disse verdiene en framtid utover norsk sokkel. Dette er på mange måter et historisk vedtak nettopp for framtiden. Derfor er jeg glad for at en enstemmig komite nå innstiller på hovedpunktet, nemlig ja til fusjon. Jeg med mitt ståsted i Rogaland er selvsagt glad for at Stortinget så ettertrykkelig slår fast at det sammenslåtte selskapet skal videreutvikles nettopp fra Stavanger. Hovedkontoret til StatoilHydro skal ligge i Stavanger, og det sikrer Stavanger som europeisk oljehovedstad også for framtiden. Samtidig sikrer det framtiden for selskapet og vår felles oljekompetanse. Stavanger har landets fremste oljemiljø, og et framtidig utgangspunkt i dette miljøet vil være med på å sikre framtidig verdiskaping og videreutvikling for denne viktige næringen. Dette er også i tråd med det Stortinget sa i 1972. Vi er opptatt av å videreutvikle det norske oljemiljøet. Derfor legger vi i innstillingen til grunn at satsingen på forskning og utvikling minst må være på høyde med den selskapene har i dag. Det er knyttet særlig spenning og forventning til framtidig aktivitet i nordområdene. Vi kommer senere i debatten tilbake til hvor viktig det er at det som skjer i nordområdene, vil få konsekvenser i form av sysselsetting, organisasjonsoppbygging, verdiskaping og utvikling på land. Det er store utfordringer knyttet til fusjonen – selvfølgelig er det det på norsk sokkel. StatoilHydro blir en stor aktør innenlands. En grunnleggende forutsetning for å iverksette fusjoner i Norge av en slik størrelse som den vi tar stilling til i dag, er at vi må ivareta et bredt samfunnshensyn. Særlig må vi se på om fusjonen fører til økt markedsmakt og tap av mangfold. Av den grunn vil vi følge nært hva som vil skje i framtiden, utviklingen innenfor de ulike konkurranseflatene innenlands, utviklingen innenfor leverandørindustrien, og sist, men ikke minst hvordan de ulike tilsynsmyndighetene fra statens side fungerer og skal fungere framover på dette området. Jeg understreker at med tilsynsmyndighetene – andre talere vil komme tilbake til det – mener jeg både Olje- og energidepartementet, Oljedirektoratet, Petoro, Petroleumstilsynet, osv. Konkurransen mellom Statoil og Hydro har vært en meget viktig kilde til informasjon for styresmaktene. Sammenslåingen kan nå føre til at noe av det informasjonsgrunnlaget blir redusert. Jeg vil minne om at en i Regjeringens framlegg til revidert nasjonalbudsjett foreslo å oppheve taket på 60 ansatte i Petoro. Det er et signal om å styrke nettopp disse områdene, og vi vil komme tilbake til det videre i prosessen. Når det gjelder leverandørindustrien, vil jeg minne om at jeg ikke ser så mørkt på det som enkelte framstiller det. Dette er også en givende mulighet til ytterligere å bli «løftet» ut i verden av det nye store selskapet. Det vil bety nye utfordringer for norsk leverandørindustri, men jeg tror det vil ha spesielt positive ringvirkninger når det gjelder å komme ut. Jeg vil også understreke et viktig punkt, nemlig at det nye selskapet, som det står i proposisjonen og som de har gitt uttrykk for selv, nå skal satse innenfor fornybar energi. Det har de allerede gjort, men de skal videreutvikle det. Det er vanskelig å ta for seg disse utfordringene knyttet til fusjonen uten samtidig å knytte noen kommentarer til opposisjonens forslag i denne saken. At Høyre og Fremskrittspartiet går inn for en massiv privatisering og utsalg av fellesskapets naturressurser, undrer meg ikke. Det har vært en politikk de har ført hele tiden. Der i gården er jo dette velkjent politikk. Men at Kristelig Folkeparti er med på denne ferden, er litt merkelig. Jeg tror at Kristelig Folkeparti er blitt litt villedet i denne sammenhengen. Jeg konstaterer med stor tilfredshet at Kristelig Folkeparti slutter seg til at vi kjøper oss opp til 67 pst. i selskapet over tid. Jeg vil minne om at Kristelig Folkeparti tidligere har stått sterkt på og har tradisjon for at naturressursene tilhører fellesskapet. La oss se nærmere på noen av konsekvensene av opposisjonens framlegg. Det innebærer en storstilt overføring av ressurser på norsk sokkel fra StaoilHydro, som i stor grad er eid av alle, til private, en overføring som skal gå for seg for å svekke selskapet som vi gjennom tiår har vært med på å bygge opp, alt for såkalt å redusere fellesskapets makt over norsk sokkel. Jeg vil understreke at makten ligger her, den ligger i Stortinget og i norsk oljepolitikk. Slik har det vært, og slik skal det også bli i framtiden. Derfor er vi nå nøye både i proposisjonen og i innstillingen på at vi skal følge med og iverksette nødvendige tiltak, ut fra det jeg tidligere har sagt bl.a. om tilsynsmyndighetene. Da skal vi også sette inn nødvendige tiltak. Derfor fremmer vi heller ikke forslag i dag, eller er med på forslag som ikke er tuftet på realiteter og fakta, men mer på kortsiktig populisme. At makten i norsk energipolitikk skal være i det norske storting, er hovedgrunnen til at vi nå sørger for at staten nettopp øker sin eierandel fra 62 pst. til 67 pst. Det er i tråd med Regjeringens eierskapsmelding. Vi vil ha 2/3 statlig eierskap i det nye selskapet. Dette er også i tråd med vår historie og våre tradisjoner innenfor denne sektoren. Våre naturressurser skal tilhøre hele folket og ikke bare noen private aktører.