trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
La meg aller først takke forslagsstillerne for å ha fått dette forslaget fram til behandling i Stortinget. La meg så gå rett på sak. Når det gjelder regjeringspartiene, begynner jeg å bli lei av at de i enhver form for klimadiskusjon i Stortinget begynner å snakke om at de ikke kom til dekket bord. Det er altså sånn at den regjeringen som nå sitter, har lengre sammenhengende fartstid fra det siste klimaforliket, enn det den foregående regjeringen hadde, og det må være på tide at dagens regjering begynner å ta ansvar for den situasjonen Norge faktisk er i, og hvilke forslag som faktisk blir vedtatt og ikke vedtatt, når det gjelder klima. Det har også vært en kontinuerlig diskusjon om et klimataktskifte etter regjeringsskiftet. Ja, de som vedkjenner seg at det har vært et klimataktskifte, kan i hvert fall ikke basere det på dokumenter levert fra dagens regjering, for det er direkte klimafattig, det som har kommet derfra. Så til det konkrete representantforslaget. For det første er de fleste forslagene svært gode. Når det gjelder karbonfangst og -lagring, er både Yara, Norcem og Klemetsrud engasjerte miljøer for å lykkes med den teknologien. Det er tre konkrete eksempler på at det er fullt ut mulig å gjøre noe i Norge når det gjelder karbonfangst og -lagring, og også relativt sett med tanke på muligheten til å gripe tiden innen 2020. Når det gjelder forholdet til økt bruk av hydrogen og henvisningen til det, er det industrimiljøer som jobber aktivt med dette, og som trenger staten og myndighetene som partner for å utvikle enda bedre løsninger. Det samme gjelder trekull. Det er industrimiljøene som faktisk vil gjennomføre kvantesprang teknologisk for å komme i en bedre posisjon når det gjelder forholdet til klimagassutslipp. Hva er det så vi leser i innstillingen? Jo, at regjeringspartiene dekker seg bak Meld. St. 13 for 2014–2015, som vi behandlet i fjor sommer, som gjelder EUs rammeverk og vår tilslutning til det, med hensyn til klimapolitikken fram mot 2030. Den avtalen som Stortinget da inngikk, hvis en skal videreføre det som regjeringspartiene her gjør, er blitt en sovepute for aktive tiltak nå, tiltak som industrien hilser velkommen, og som industrien ber om at myndighetene støtter opp om, for at vi teknologisk sett skal kunne komme i riktig retning og komme videre ut fra det arbeidet som industrimiljøene allerede gjør. Dette handler selvfølgelig ikke om at vi setter andre rammevilkår i Norge enn i Europa, men det handler om at Norge som et land og et vertskap for industri og kompetanse kan være med og utvikle teknologien mer. Da blir jeg forundret over den passive holdningen som regjeringspartiene framviser i denne saken. Det er positive, riktige industrielle grep stortingsflertallet nå tar, og en gjør det på bekostning av regjeringspartiene, som dekker seg bak det som skjedde i fjor sommer, om at vi skal avvente avtalen med EU før en kan gå videre. Det er dessverre en realitet, og det er dessverre sånn at det kan virke uheldig at Stortinget vedtok den brede tilslutningen til EUs rammeverk for 2030, som vi ønsker å oppnå, fordi regjeringen bruker det til å skyve alle tiltak bort og ut i tid.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Aller først har jeg lyst til å gi ros til klima- og miljøministeren for et godt innlegg. Jeg er helt enig med ham: Det handler om at vi klarer å stimulere den teknologiske kompetansen i Norge til å utvikle grønn konkurransekraft i industrien. Det er særdeles viktig. Jeg er også enig i at en ikke skal detaljstyre fra Stortingets side. Derfor er de opprinnelige forslagene omskrevet, og det er generelle forslag som nå foreligger, både når det gjelder karbonfangst og -lagring, når det gjelder hydrogen og bruk av det som reduksjonsmiddel, og likeledes når det gjelder trekull og ferrolegeringsindustrien. Mitt spørsmål er: Med bakgrunn i den positive inngangen klima- og miljøministeren hadde, er det ikke litt underlig at regjeringspartiene stemmer imot slike positive, generelle anvisninger på teknologier som det er mulig å lykkes med i Norge?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Takk for svaret. Det er mye vi er enige om, og det er mange ting som må gjøres. At vi tolker dagens sak og dagens stemmegivning eventuelt som en fortsatt tilslutning, er vel kanskje litt å overdrive. Derfor spør jeg veldig tydelig, fordi årsaken til at forslagene nå blir fremmet, er at det er usikkerhet om hvorvidt en følger opp de punktene tilstrekkelig, ikke minst når det gjelder karbonfangst og -lagring. Stortinget er veldig ukjent med om en kommer i havn med et fullskala karbonfangstanlegg i Norge innen 2020. Kan statsråden nå bekrefte at regjeringen følger dette opp, og at den vil, f.eks., sikre at det blir et karbonfangstanlegg i Norge innen 2020?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Jeg tar fullt og helt ansvar for de åtte årene da den rød-grønne regjeringen styrte landet. Vi la fram to stortingsmeldinger om klima, inngikk to forlik basert på disse klimameldingene, og, som jeg sa i mitt første innlegg: Fra det siste klimaforliket ble inngått og fram til i dag, har altså dagens regjering hatt lengre fartstid med å styre landet enn den foregående regjeringen. Men så er det sånn at regjeringspartiene, og spesielt kanskje representanten Korsberg, til det kjedsommelige bruker det at denne regjeringen ikke kom til dekket bord, istedenfor å påpeke det ansvaret de nå selv har for å fremme forslag og tiltak som kan bringe klimagassutslippene i Norge ned. Så har jeg ikke sagt at vi ønsker oss bort fra den enigheten vi hadde om tilslutningen til EUs rammeverk, da vi vedtok det i fjor sommer, men jeg har sagt at det har blitt nesten en konsekvent handling fra regjeringspartiene at de bruker det som et skjold mot å gå inn i nye tiltak som vil bringe klimagassutslippene ned. Det synes jeg faktisk er uheldig. I fjor sommer fikk vi oss forelagt en antakelse om at i løpet av dette året ville mest sannsynlig avtalen med EU være ferdig. Det vi nå vet, er at denne avtalen med EU i hvert fall ikke blir ferdig framforhandlet i løpet av denne stortingsperioden. Det betyr at for dette stortinget er det ganske påkrevd at en påpeker og gjennomfører gode tiltak som vil bringe klimagassutslippene ned. Svært mange av de forslagene som Stortinget vedtar med hensyn til tiltak for å få ned klimagassutslippene, er mot regjeringspartienes vilje – eller så er det sånn at regjeringspartiene ser at her ble det plutselig et flertall, så de blir med allikevel. Det er ingen tvil om at denne stortingsperiodens kjennemerke når det gjelder klima, er at det faktisk er stortingsflertallet og ikke regjeringspartiene som gjør at vi får tiltak som er positive for klima i dette landet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Hvis representanten Korsberg har lest innstillingen, burde han ikke være så veldig forundret over det Terje Aasland skal si, for jeg kommer til å følge opp det som er Arbeiderpartiets inngang til denne saken. Men før det en liten refleksjon: Statistisk sentralbyrå er jo en institusjon som Fremskrittspartiet holder høyt. Ikke minst gjorde de det i sin opposisjonstilværelse, da de – skal vi si – kontrollerte sine budsjetter og fikk noen svar som de åpenlyst brukte. Nå har SSB kommet med en ny analyse, som viser at under Stoltenberg II-regjeringen gikk klimagassutslippene ned, under Solberg-regjeringen øker de. Det er en faktisk stadfestelse av virkeligheten og kan ikke bortforklares. Jeg kommer ikke til å ta opp EUs rammeverk, som regjeringen bruker som et skjold mot å gå inn i nye tiltak, selv om det ikke er noen begrensninger for at Norge som nasjon eller Stortinget kan vedta nye klimatiltak selv om vi ønsker å gi vår tilslutning til EUs rammeverk når det gjelder klima 2030. Så til denne saken, som i all hovedsak handler om oljeaktivitetene våre og hvordan vi skal forholde oss til dem. Der har Arbeiderpartiet vært veldig tydelig hele veien, ikke minst i fjor sommer, da vi behandlet forholdet til iskanten og 23. konsesjonsrunde. Vi mener at det som er avklart som arbeidsordning mellom storting og regjering, ligger fast. Det er en god utøvelse av oljepolitikken og en forutsetning for rammebetingelsene og forutsigbarheten knyttet til norsk sokkel. Det står Arbeiderpartiet bak. Og det er egentlig det som handler om 23. konsesjonsrunde og TFO-ene. Det er der det er slått fast, og vi har ingen endringer når det gjelder det. Derfor er det heller ikke problematisk for oss, så vi kommer ikke til å stemme imot de forslagene som er tatt opp om dette. Derfor var vi også veldig tydelige på at vi henviste til rammene for hvordan vi skal styre havområdene og ha en kombinasjon mellom ulike interesser i tilknytning til forvaltningsplanene. Vi har jo allerede, i en sak tidligere i dag, strammet opp regjeringen betydelig med tanke på hvordan de skal jobbe med forvaltningsplanene for havområdene våre i tiden framover.
Tina Bru (Høyre), 2016-05-23:
Paris-avtalen er et stort skritt i riktig retning for at verden skal lykkes med å hindre katastrofale klimaendringer. Den forplikter alle land som har satt sine signaturer på avtalen, også Norge. Norge hadde en aktiv rolle i forhandlingene og bidro til at avtalen ble så ambisiøs som den ble. Norge er en olje- og gassnasjon. Noen tar til orde for at Norge ikke lenger kan være det i fremtiden i lys av Paris-avtalen. Det er riktig at Norge ikke kan eller kommer til å være en olje- og gassnasjon i all evig fremtid. Det er godt mulig at også norske olje- og gassressurser vil bli liggende i bakken. Men det vil i så fall være på grunn av manglende lønnsomhet eller etterspørsel. Å tro at vår viktigste næring kommer til å forsvinne med det første, er feil. Gitt at vår næring lykkes med å redusere kostnader, implementere ny teknologi og fortsette arbeidet med å redusere sine utslipp, er norsk olje- og gassnæring tvert om godt rustet til å være med på å levere energi til en verden som får et stadig større behov, også innenfor et ambisiøst klimamål. Høyre er uenig i flere av forslagene som fremmes i denne saken, som f.eks. stansing av 23. konsesjonsrunde eller tildelinger gjennom TFO-ordningen. Å støtte slike forslag er kun logisk hvis du lever i en verden hvor du ønsker en avvikling av den norske olje- og gassindustrien. Uten tilgang til nye leteområder vil det ikke bli mulig for norsk petroleumsvirksomhet å opprettholde dagens produksjonsnivå. Nivået er allerede halvert sammenlignet med det det var ved starten av 2000-tallet. Jeg vil også advare mot at vi i en tid preget av usikkerhet, nedbemanning og vanskelige tider i oljebransjen, her i dag skulle signalisere at vi ønsker omfattende endringer i petroleumsskattesystemet. Noe av det aller viktigste for denne næringen er langsiktige rammevilkår og forutsigbarhet fra myndighetenes side. Norge er verdensledende på klimaeffektiv produksjon av olje og gass. En offensiv forskningsinnsats sammen med verdens strengeste miljøkrav har sørget for det. Ingen andre steder i verden har olje- og gassindustrien så store incentiver til å gjøre produksjonen mest mulig miljøvennlig. Hver dag jobber norsk industri med dette. Denne politikken har gitt vesentlig lavere CO2-utslipp, mindre bruk av kjemikalier i produksjonen og kraftige reduksjoner i sjøutslipp. Det er jeg svært stolt av. Samtidig er det et faktum at det også i fremtiden vil finnes fossil energi i verdens energimiks. Spørsmålet handler derfor ikke om hvorvidt vi skal ha innslag av fossil energi, men om hva slags fossil energi det skal være. Jeg mener at klimaeffektiv norsk olje og gass bør spille en rolle her. Petroleumssektoren er en del av EUs kvotepliktige sektor, og innenfor denne skal utslippene reduseres med 43 pst. innen 2030. Norsk olje- og gassnæring skal fortsette å jakte utslippsreduksjoner, men da med de virkemidlene vi allerede har, som incentiv. I tillegg kan Enova nå støtte prosjekter i denne sektoren, og det åpner nye muligheter for næringen. Forslagene som fremmes i denne saken, gjør ikke Norge renere, men utvilsomt fattigere og i mindre stand til å ha en offensiv klimapolitikk.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Det er ingen tvil om at skal vi klare å levere på det sporet som Paris-avtalen setter oss på, kommer vi til å være nødt til å redusere klimagassutslippene fra transportsektoren, fra landbruket og fra energisystemene globalt. Det er det ingen tvil om. Det kommer til å bety at vi trenger å produsere mer fornybar energi, og det kommer antageligvis også til å medføre at vi må bruke langt mindre fossil energi. Men fossil energi er ikke bare fossil energi. Det er ingen som helst tvil om at klimagassutslippene fra kull er den store driveren for globale klimaendringer, og vi vet også at erstatter man kraft produsert på kull med kraft produsert med gass, halverer man nærmest klimagassutslippene. Det må også være en del av dette regnestykket.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Jeg er litt usikker på hva den påpekningen kom ut fra – men like fullt! Det er ingen tvil om at skal vi nå 2-gradersmålet eller 1,5-gradersmålet, vil det bety at fossile energiressurser blir liggende. Men det er ikke slik at det er noen forskjell på de CO2-utslippene som kommer, om de kommer fra kull, olje eller gass. En betydelig del av de klimagassene som allerede er sluppet ut, kommer fra produksjon av kull eller brenning av kull, og det alt overveiende funnet av energiressurser som er igjen som ikke er produsert, er kullressurser. Så er det sikkert også slik at dersom verden lykkes med å nå dette målet og sørge for at det er så mye fornybar energi tilgjengelig, vil markedet også sørge for at olje- og gassressurser blir liggende. Men det må jo være de minst lønnsomme ressursene som blir liggende.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Jeg er klar over at det er delte meninger både i Stortinget og i forvaltningen om hvorvidt disse blokkene burde ha vært utlyst. Jeg har lyst til å minne om at vi nå i år har drevet aktiv olje- og gassproduksjon, leting etter og produksjon av olje i Norge, i 50 år. Det har vi klart innenfor rammer som har hindret at det har blitt signifikant påvirkning av naturmiljøet i norske havområder. Det er bl.a. fordi vi har stilt strenge krav til selskapene om at uansett hvor de opererer, må det skje innenfor forsvarlige rammer. Det vil bli tilfellet også for operasjonene i Barentshavet når de kommer i gang, forhåpentligvis fra neste år.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Jeg har først lyst til å si at jeg tror at representanten Elvestuen muligens forhastet seg noe da han konkluderte med at vi vil bli pålagt 50 pst. kutt i transportsektoren. Vi er enige om at vi skal jobbe for 43 pst. kutt i ikke-kvotepliktig sektor, som transport er en del av. Det betyr selvfølgelig at vi også i Norge må påregne betydelige reduksjoner i vår transportsektor. Når det gjelder spørsmålet om Paris-avtalen og norsk olje- og gassindustri, vil jeg si at vi har valgt å bruke generelle rammevilkår som kvoteplikt. Kvotene kommer til å bli dyrere i tiden framover, det har i hvert fall denne regjeringen jobbet for, med god støtte fra Venstre. Vi har en høy avgift for å slippe ut CO2, og det er klart at skulle oljemarkedet bli påvirket slik at ressurser også på norsk sokkel blir liggende, er det en del av det som vi selvfølgelig må forholde oss til, men det er selskapene som tar de kommersielle beslutningene om og hvorledes felt skal bygges ut, innenfor de rammene som vi fra myndighetenes side setter.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Jeg snakket i mitt innlegg om den store og brede enigheten som har vært i norsk oljepolitikk i mer eller mindre snart 50 år. Et av prinsippene som ligger til grunn for denne enigheten, er prinsippet om at det er det norske folk som eier olje- og gassressursene. Det er også det prinsippet som har gjort at vi har etablert et petroleumsskattesystem som gjør at det norske folk, eller staten på vegne av det norske folk, får 78 pst. av verdiskapingen som skjer på norsk sokkel direkte, pluss alle de indirekte inntektene vi henter inn både gjennom vårt direkte eierskap gjennom SDØE og gjennom vårt eierskap til to tredjedeler av den suverent største aktøren på norsk sokkel, Statoil. Jeg tror veldig på det prinsippet. Og så tror jeg at vi har et veldig godt skattesystem i Norge, vi har antakeligvis det beste skattesystemet for noen petroleumssektor noe sted i verden. Men det er selvfølgelig sånn at når finansministeren er til stede, skal man være forsiktig med å reflektere for mye om endringer i det i framtiden.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Representanten Elvestuen diskuterer Arktis. Da finner jeg grunn til å minne om at jeg er en av forholdsvis mange, både i regjering og i storting, som er født i Arktis. Vi har et Arktis i Norge hvor det bor en halv million mennesker. Ikke bare er det den suverent tettest befolkede arktiske regionen i verden, det bor faktisk omtrent like mange folk i norsk Arktis som i de fem andre vestlige arktiske nasjonene. Det er nettopp fordi klimaet i norsk Arktis er totalt forskjellig fra klimaet i arktiske regioner andre steder i verden, slik det er definert internasjonalt. Til tross for det er det drevet oljeaktivitet ikke bare i Arktis, men mer eller mindre gjennom tykk is på helårig basis i alle de vestlige landene, i tillegg til, åpenbart, Russland. Unntaket er selvfølgelig Sverige og Finland, men de driver jo, av helt naturlige årsaker, ikke olje- og gassaktivitet i Arktis. I Norge er de klimatiske forholdene helt annerledes. I den åpnete delen av Arktis har det ikke vært iskant slik den er definert i forvaltningsplanene de siste 17 årene, men det er selvfølgelig slik at i Barentshavet – på lik linje med alle andre norske havområder – vil industrien bli stilt overfor vilkår for operasjonell aktivitet som sikrer at hensynet til både biologisk mangfold og andre næringer vil bli ivaretatt. Så påstås det mye om olje og gass. Oljeforbruket er rekordhøyt. Det har aldri vært brukt så mye olje som nå. Da tenker i hvert fall jeg at også i et klimaperspektiv er det bedre at den oljen blir produsert i et land som har de strengeste rammene for det. Dessverre – eller heldigvis, avhengig av øynene som ser – har vi produsert over halvparten av oljen på norsk sokkel. Det er først og fremst gass som er igjen. Når man påstår at man skal slutte å bruke gass med det aller første, er det det stikk motsatte av det EU sier. EU sier selv i sine strategier at de skal bruke like mye gass om 15 år som i dag. Når man i tillegg vet at gassproduksjonen internt i de 28 EU-landene går kraftig ned, betyr det at det er rom for økt import av gass. Da kan man stille seg spørsmålet: Hvor er det best at den gassen kommer fra i et klimaperspektiv og i et forsyningssikkerhetsperspektiv – fra Norge, fra andre land i vårt nærområde eller lenger sør? Jeg har forsøkt å redegjøre for hva mitt svar på det spørsmålet er.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
La meg begynne med å si at mitt inntrykk er at interpellanten og jeg egentlig er ganske enige om problembeskrivelsen, og om at vi skal ta et ulikt sett av virkemidler i bruk, om nødvendig. Det var egentlig det jeg forsøkte å gå grundig gjennom i mitt hovedinnlegg, nemlig alle de undersøkelsene som vi nå fortsatt holder på med. Jeg mener at før vi konkluderer, før vi bestemmer oss for hvilke skritt vi eventuelt skal ta videre, er det faktisk vesentlig at vi kjenner alle fakta, før eventuelt nye skritt tas. Så er det selvfølgelig helt riktig, som interpellanten påpeker, at det er grunn til å stille noen spørsmål rundt typegodkjenningsreglene. De oppstiller jo bestemmelser for hvordan CO2-utslipp og avgassnivå skal måles. Målingene er da basert på laboratorietestinger som er ment å avspeile utslipp ved faktisk kjøring. Så er det grunn til å stille spørsmål ved hvor godt disse testene treffer. Det er det definitivt delte meninger om. Etter hva jeg vet, jobbes det nå ganske aktivt på europeisk nivå for å forbedre disse testene, slik at grunnlaget blir mer reelt enn det er nå. Men jeg kan i hvert fall, helt på tampen av dette innlegget, forsikre interpellanten om at dette er en sak regjeringen følger nøye med på. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, vil vi løpende vurdere hvilke eventuelle grunnlag det er for å gå videre med nye skritt i sakens anledning, på vegne, selvfølgelig, av staten, men også på vegne av dem som er blitt berørt av dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
La meg bare først få presisere at en ting er å jobbe for å få et bedre testgrunnlag. Det i seg selv er fordelaktig. Når det gjelder Volkswagen-saken, handler ikke det bare om at testene ikke er gode nok, men også om at det er regelrett juks, som man tross alt må ta høyde for i denne spesielle saken. Men la meg knytte noen kommentarer til det interpellanten sa om å nå klimamålene. Jeg er helt enig i det. Nå har vi brukt en del tid på en ny omlegging av engangsavgiften for bil nettopp for å bidra til adferdsendringer og at flere ønsker å kjøpe drivstoffgjerrige og miljøvennlige biler i større skala enn før. Det henger selvfølgelig sammen med at man på en måte må få det man betaler for, og være trygg på at de produktene man faktisk kjøper, leverer de resultatene som reklamen tilsier at de gjør. Det er jeg helt enig i. Det er en forutsetning for at vi skal nå målene. Jeg mener en veldig vesentlig del av hvordan vi skal nå de målene også for transportsektoren, er å bruke positive virkemidler. I en tid hvor veldig mange er avhengig av bilen som fremkomstmiddel, skal de også kunne ta miljøvennlige valg gjennom en positiv måte å bruke avgiftsregimet på. Men da må det være rett. Jeg kan bare avslutningsvis forsikre om at vi følger dette veldig tett, og som jeg sa i mitt hovedinnlegg, har vi ikke endelig konkludert med at det er behov for å ta nye skritt fra regjeringens side på vegne av staten, eller for så vidt på vegne av de berørte, men vi vil konkludere når vi får alle fakta på bordet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Jeg er helt enig med representanten i betydningen av åpenhet. Jeg opplever jo at det egentlig er ganske bred enighet i Stortinget både om at vi skal ligge i forkant der hvor det er riktig og naturlig for oss å gjøre det, og samtidig jobbe aktivt i internasjonale fora for å sikre bredest mulig deltakelse til denne type verktøy. Det er riktig, som jeg for så vidt også sa i mitt hovedsvar, at EU-kommisjonen nå jobber med en videre oppfølging av dette. Det er et lite stykke frem til vi vet hva de faktisk vil foreslå, men jeg tror jeg kan si, ut fra de erfaringene jeg har gjort meg i hvert fall, enten jeg har møtt på vegne av Norge i OECD eller i IMF, at dette er problemstillinger som står svært høyt på den internasjonale dagsordenen, og hvor stadig færre land ønsker å gjemme seg. Og det er prisverdig. Mye av det regelverket som nå kommer på plass, vil virke for tiden som ligger foran oss, og det vil gjøre at det vil bli svært ubehagelig å få lyset på seg som ett av få gjenværende land som eventuelt ikke har valgt å slutte seg til internasjonale utvekslingsavtaler. Stadig flere land knytter seg til dette. Det er veldig bra. Det betyr antakelig at vi nå har sett slutten på det hemmeligholdet som bl.a. har vært grunnlaget for de avsløringene som har kommet i den senere tid. Så det at det er høy bevissthet rundt dette, både i vårt storting og i andre parlament rundt omkring i verden, mener jeg bidrar til at vi løpende får forbedret regelverket. Men det er viktig at vi gjør det på en slik måte at vi sikrer at relevant informasjon deles mellom myndigheter, samtidig som vi ivaretar de selskapsbehovene som vil måtte være der. Det er også en av grunnene til at det foreløpig er et skille mellom de ulike rapporteringskriteriene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
Takk for en god debatt. Jeg tror det er grunn til å oppsummere med at det er bred enighet om både de tiltakene vi har iverksatt, og om behovet for at vi hele tiden og løpende vurderer hvilke forbedringer som kan gjøres i regelverket. Men jeg må være rask til å understreke at det hjelper veldig lite med store norske ambisjoner hvis vi ikke får gjennomslag for dem i internasjonale avtaler. Det er en helt grunnleggende forutsetning for at vi skal få til økt åpenhet og bedre informasjonsutveksling, som altså er hele forutsetningen for å ta knekken på skatteparadisene. I den anledning er det verdt å minne om noen av de resultatene vi har så langt med dette. Norge har bidratt svært aktivt i det internasjonale arbeidet og har vært en pådriver for økt bruk av åpenhet og ikke minst for utveksling av opplysninger gjennom 30 år. Dette er ikke en problemstilling som nettopp har kommet på bordet. Dette har vi jobbet med lenge, og det er mange regjeringer som har gjort det. Det har bidratt til at vi nå har et av verdens største skatteavtalenettverk. Det norske nettverket av skatteavtaler og andre internasjonale avtaler, hvor alle legger til rette for utveksling av opplysninger for skatteformål, omfatter nå rundt 140 jurisdiksjoner, herunder alle de jurisdiksjonene som ble klassifisert av OECD som skatteparadiser tilbake på 2000-tallet. Vi var også et av de første landene som inngikk avtale om automatisk informasjonsutveksling med USA, etter at USA innførte sin FATCA-lovgivning i 2010. Det var for øvrig en lovgivning som banet veien for OECDs videre arbeid med automatisk informasjonsutveksling. Så kan det være greit også å nevne at norske skattemyndigheter bruker skatteavtaler og informasjonsutvekslingsavtaler aktivt for å få tilgang til opplysninger fra utlandet. Til nå er det sendt rundt 90 anmodninger etter de særskilte informasjonsutvekslingsavtalene, og i perioden fra 2011 til 2015 økte skattegrunnlaget samlet med 81,7 mill. kr, og formuesskattegrunnlaget økte med 27 mill. kr. Så det er opplagt at disse tiltakene har effekt. Jeg vil bare legge til også at i tillegg har antallet frivillige rettinger økt kraftig siden 2007. I 2015 var det 384 personer som benyttet denne ordningen, og siden 2007 har om lag 50 mrd. kr i formue og 2 mrd. kr i inntekt blitt innrapportert under denne ordningen.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Det er veldig godt at det er så bred enighet i Stortinget om at åpenhet er ønskelig, og at åpenhet også er effektivt for både å avsløre reelle lovbrudd og å være med og rette søkelyset mot selskaper som kanskje opererer i gråsonen, og som gjennom en aggressiv tilpasning bruker skattesystemet på en måte som kanskje ikke var tenkt. De selskapene som gjør det, vil ved høyere krav til åpenhet også måtte svare for seg i offentlighetens søkelys, og for selskaper som har som sitt fundament å selge tjenester til den jevne forbruker og norsk offentlighet, er det en utfordrende spagat å stå i over tid. Nettopp derfor er også dette arbeidet så viktig. Jeg synes finansministeren svarer ut en del av utfordringene, og hun ga som svar også noen problemstillinger jeg reiste i interpellasjonen, nettopp dette med at det kanskje ikke vil være lurt å kreve full åpenhet i Norge fordi andre land da vil svare at da vil ikke vi utveksle informasjon i Norge. Mitt poeng er jo bare at det nå ser ut som om det kan være på trappene for EU å foreslå noe sånt på sikt – og hvordan vil det komme inn i OECD-regelverket? Jeg skulle også ønske at finansministeren kunne tenke litt rundt dette forslaget som er lansert av Tax Justice Network, nemlig å ha en hemmelig del av rapporteringen hvor vi garanterer for de samme tingene som er viktige i modellovforslaget, men også krever at man publiserer noen nøkkeltall om type omsetning, ansatte, hva man driver med osv., slik at det er noe mer informasjon der for offentligheten å ta tak i og måle opp mot når det gjelder hva selskapene faktisk gjør i dette landet, hva de driver de med, og hva står igjen på ligningsattesten – hvis det er offentlig i det landet, og det er det jo f.eks. i Norge. Så det hadde vært bra. Ellers håper jeg på en god debatt her hvor også flere av partiene gir til kjenne sitt brennende ønske for en progressiv og mer åpen skattelovgivning.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Det er mange alvorlige sider knyttet til hemmelighold. Representanten Meling trekker også fram hvitvasking og terrorfinansiering, og hun tar særlig opp problemene knyttet til utviklingsland. Det er for det første anslått at for hver krone vi sender til Afrika i form av bistand, går det ti kroner ut. 5 pst. av de pengene som går ut, er anslått å være via faktisk kriminell virksomhet, mens noe sånt som 35 pst. er litt mer gråsoneaktig – korrupte ledere og den type ting. Men med 60 pst. av de pengene som flyttes ut av et kontinent med mange utviklingsland, skjer det altså med noen av våre kjente, kjære, store multinasjonale selskaper. Det å få åpenhet rundt det, det å få satt søkelyset på hvordan dette foregår, tror jeg, som Meling sier, vil være i utviklingslandenes interesse, men også – og ikke minst – i Vestens og vestlige økonomiers interesse. Vi liker å si at Norge er i forkant når det gjelder finansiell åpenhet, men vi troner ikke øverst – i denne sammenheng ligger vi nederst – på Financial Secrecy Index. Det handler bl.a. om at vi ikke har så stor åpenhet rundt eierskap som vi kunne hatt. Det er fortsatt OK å bruke forvalterkonti og den type ting, som vi kunne tatt mer tak i her hjemme hvis vi virkelig ville gå foran. Så sier Meling at vi i denne omgang får nøye oss med det vi har fått i denne proposisjonen, mens jeg hørte finansministeren si at hun gjerne samarbeider med Stortinget om å få til forbedringer. Da velger jeg å forholde meg til det når Stortinget nå skal gå i gang med arbeidet med Prop. 120 L for 2015–2016. Jeg synes det er interessant å se på om det finnes noen muligheter der. Er det mulig også innenfor rammen av å følge modellovgivningen å presentere en del informasjon åpent? Det synes jeg ikke vi skal avskrive her i dag. Vi har ikke begynt arbeidet med selve saken, men jeg synes det har vært en interessant debatt, som viser interesse for å komme videre og jobbe sammen om mer finansiell åpenhet.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2016-05-23:
President, kan du registrere at jeg er for, for min stemme ble ikke registrert?
Terje Breivik (Venstre), 2016-05-23:
Det gjeld for meg òg!
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-03-17:
På vegne av representantene Frank Bakke-Jensen, Gunnar Gundersen, Øyvind Halleraker, Siri A. Meling, Anders B. Werp og meg selv har jeg den glede å fremsette forslag om utvidet ansvar for selskapers ansvar for korrupsjonshandlinger, en tilføyelse til straffeloven § 389.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
På vegne av representantene Stein Erik Lauvås, Marianne Aasen, Ruth Grung og meg selv legger jeg fram et forslag om en kompetansereform for kommunene.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
På vegne av representantene Rigmor Andersen Eide, Geir Sigbjørn Toskedal, Dag Sele og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om ny organisering av fergesamband gjennom etablering av statlig selskap.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
Hvor det skal være sykehus, og hvilket innhold de skal ha, handler om å legge til rette for likeverdige tjenester over hele landet. Innbyggerne skal sikres et tilgjengelig og kvalitativt godt sykehustilbud uavhengig av bosted. Desentraliserte sykehustilbud i Norge er nødvendig for å skape likeverdige tjenester. For å få dette til må også de små sykehusene styrkes, ikke svekkes. Det er derfor en nasjonal oppgave å sikre også de mindre sykehusene helhetlige tilbud sammen med en god og forutsigbar økonomi. Det er gode faglige belegg for å hevde at det er en viktig indre sammenheng mellom kirurgi, anestesi, radiologi, indremedisin og laboratorietjenester. Det å fjerne den akuttkirurgiske kompetansen vil påvirke helheten og gi pasienten et dårligere tilbud. Har et sykehus ikke lenger akuttkirurgisk vakt, vil mange indremedisinske pasienter heller ikke tas imot lokalt. Det er derfor forunderlig at regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, sammen med Venstre legger til rette for at akuttkirurgien ved lokale sykehus som har denne funksjonen i dag, kan fjernes selv om tjenesten har god kvalitet. I stedet snakker man fra disse tre partienes side om en akuttkirurgisk vurderingskompetanse og akuttkirurgiske tilbud som innsnevrer spesialområder. Hvis et mindre sykehus kun skal behandle en spesifikk type akuttskade, hvor er da beredskapen for innbyggerne? Mener virkelig regjeringspartiene og Venstre at det er godt nok å sikre kirurgisk beredskap på et utvalgt medisinsk område? Med majoriteten av høringsinstansene i ryggen har Kristelig Folkeparti stått støtt på kravet om å sikre akuttkirurgisk beredskap på alle sykehus som har denne funksjonen i dag. Jeg forstår godt at enkelte stortingsrepresentanter som skal forsvare flertallets syn på dette området, selv begynner å bli usikre på hva de egentlig er med på. Til avisen Agder 9. mars d.å. svarte stortingsrepresentant Ketil Kjenseth følgende på spørsmålet fra avisen om han har fått bekreftet av Høyre og Fremskrittspartiet at sykehuset i Flekkefjord fortsatt må ha akuttkirurgi: «Jeg tror ikke jeg skal gå noe mer inn i det, eller omfanget av hva kriteriene betyr(…) En slik avklaring er å forlange litt mye av meg som stortingsrepresentant. Det er helseforetakene som må gjøre jobben med å avklare hva som skal være hvor». (…) Saken er den at når en stortingsrepresentant som tilhører flertallskonstellasjonen, ikke kan avklare et så viktig spørsmål om et sykehus som har hatt akuttkirurgi så lenge det har eksistert, fortsatt skal ha denne funksjonen eller ikke, og i stedet må henvise til helseforetaket, må det være tydelig for alle og enhver at i saken om akuttkirurgi er all makt flyttet fra denne sal til helseforetaket.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Eg vil på vegner av representantane Janne Sjelmo Nordås, Jenny Klinge og meg sjølv fremja eit forslag om likeverdig tilgang til laboratorietenester etter at EUs postdirektiv er innført og laurdagspost avvikla.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Regjeringspartia, Venstre og Arbeidarpartiet er einige om at dagens lokalsjukehus, som no skal heita akuttsjukehus, ikkje treng akuttkirurgi. Slike sjukehus utan kirurgar på vakt skal likevel ha ansvar for beredskap og skal kunna handtera akutte hendingar. Dette forslaget er ikkje fagleg truverdig. I Noreg har òg alle fagprofesjonar åtvara mot forslaget om å ha akuttsjukehus utan akuttkirurgi. I Sverige har ein sett at tidlegare velfungerande, fullverdige sjukehus har fått store problem med å rekruttera faste legar, og at kvaliteten gradvis har sokke i heile verksemda når akuttkirurgien vart tatt vekk. Spørsmålet mitt er: Korleis kan Høgre, som gir inntrykk av å vera opptatt av kvalitet og kunnskap, føreslå ein nasjonal modell som er så sterkt frårådd av eit samla fagmiljø?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Vi pålegg kommunane å ha jordmorfagleg kompetanse og kompetanse til å ha eit fagleg godt barseltilbod og ei svangerskapsomsorg, medan regjeringspartia vel ein annan måte å sikra kompetansen på, nemleg å lovfesta profesjonen. Det er berre to forskjellige måtar å sikra den kompetansen i kommunane som vi begge eigentleg er opptatt av. Det som eg er veldig skuffa over, er at ikkje Høgre har følgt opp sitt eige forslag frå førre stortingsperiode om å sikra jordmødrene i kommunane ein betre og meir tilrettelagd finansieringsmåte. Det har dei spurt om i mange år, og det forslaget er no igjen utsett. Det er eit krav frå jordmødrene som eg vil fortsetja å kjempa for.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Eg kunne stilt spørsmålet rett tilbake til Framstegspartiet, men problemet er at denne planen som vert vedtatt i dag, seier ingenting om strukturen. Han gir helseføretaka all makt, meir makt enn dei hadde i førre periode. Det forundrar meg at Framstegspartiet, som var tydeleg på lokalsjukehus og innhald der, no sit i regjering og går med på det som faktisk er føreslått i planen. Senterpartiet er ikkje fornøgd med at ein på lokalsjukehus og i distrikta i Noreg skal ta til takke med eit sjukehustilbod som har ein dårlegare kvalitet enn det som folk i sentrale strok av landet skal kunna forventa å få. Difor vil vi fortsetja kampen for lokalsjukehusa.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
I motsetning til Venstre har vi ein klar definisjon av kva vi meiner må vera eit minimumskrav til sjukehus i Noreg, der vi i tillegg til indremedisin og anestesi òg har med akuttkirurgi og røntgen- og laboratorietenester. Dette skal òg gjelda i Oppland. Når det gjeld storsjukehus, har vi vore veldig tydelege. Stortingsgruppa til Senterpartiet har gjort vedtak om at vi har vore imot storsjukehuset på Gaustad. Vi fremja forslag om det, men fekk ikkje støtte frå Venstre. Vi er òg imot eit storsjukehus i Oppland og har vore tydelege på det. Men dette har Venstre for så vidt ikkje så mykje med å meina noko om, sidan Venstre no er med og gir ansvaret for vurderinga av om det skal vera storsjukehus eller ikkje, til dei regionale helseføretaka, ikkje til folkevalde i Stortinget eller i Oppland.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
I Venstres program står det: «For redelighet og forutsigbarhet mener Venstre det er viktig å definere hva et lokalsykehus skal være.» Ifølgje Venstres program skal òg lokalsjukehus minimum «ha følgende funksjoner: Akuttberedskap innen indremedisin, generell kirurgi», enklare kirurgiske inngrep, «fødselshjelp, og i tillegg røntgen og laboratorietjenester». Lokale Venstre-veljarar og tillitsvalde i Flekkefjord, Gravdal, Stord, Narvik og Volda er no svært skuffa. Lokallagsleiar Ingeborg Haughom i Flekkefjord seier at dersom Venstres vedtak fører til at akuttkirurgien i Flekkefjord blir lagd ned, er ho ikkje lenger medlem av partiet. Ho har vore medlem i 28 år. Spørsmålet mitt er om Venstre meiner det er «redelig» å gi fleirtal for ein sjukehusplan som til dei grader er stikk i strid med det Venstre gjekk til val på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Høgre og Senterpartiet har faktisk vore einige om behovet for ein nasjonal helse- og sjukehusplan, ein plan som skulle sikra politisk styring av sjukehussektoren. Eg reagerer på at statsråden i dag seier at det aldri har vore ein intensjon frå Høgre si side at ein skulle bestemma kva vesentlege oppgåver som skulle leggjast til kvart enkelt sjukehus. I Bergens Tidende den 2. september i 2013, altså like før valet, uttalte Erna Solberg følgjande: «Slik vi har en Nasjonal transportplan for samferdsel, bør vi få en nasjonal helseplan for sykehusene.» Og vidare: «(…) at den helseplanen de skal lage vil definere oppgavene til hvert enkelt sykehus, også lokalt, ut fra et nasjonalt hensyn.» (…) Mitt spørsmål er korleis Erna Solberg kunne seia noko slikt viss det var totalt langt vekke frå politikken til Høgre. Og er statsråden einig i at debatten no kjem til å gå mellom helseføretak og folkevalde og innbyggjarar ute i landet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Venstre har tatt på seg rolla som den fremste redningsmannen for helsevesenet og meiner at dette er eit ansvar der alle andre parti glepp. Dei brukar som argument for sjukehusavtalen med regjeringspartia at dei skal redda Sjukehus-Noreg frå ein avtale med Arbeidarpartiet, og dei går til frontalangrep på Kristeleg Folkeparti som avslutta forhandlingane og sette foten ned då dei ikkje fekk gjennom forpliktande formuleringar om akuttkirurgi. Venstres Trine Skei Grande sa det slik i Laagendalsposten før valet den 9. september 2015: «Lokalsykehusenes skjebne avhenger av Stortingets behandling av regjeringens forslag til nasjonal helse- og sykehusplan, som er ventet framlagt i løpet av høsten 2015. Venstre på Stortinget vil være viktig for det endelige resultatet.» Dessverre fekk Trine Skei Grande rett. Venstre er sjølve årsaka til at fleire lokalsjukehus no kan risikera å mista det akuttkirurgiske tilbodet. Venstre er òg årsaka til at privatiseringslinja til regjeringa lever vidare. Med Venstre som støtteparti krev regjeringa at offentlege sjukehus gjennom anbod må kjøpa meir pasientbehandling av kommersielle, private aktørar. Desse er ikkje etablerte i distrikta, men rundt byane. Venstre sørgjer slik sett for to ting på ein gong: både å sentralisera og å privatisera grunnleggjande sjukehustenester. Konsekvensen vil vera svikt i beredskapen, svekt kompetansemiljø og lengre reiseveg for mange. I og med at Venstre heller ikkje reagerer på at dei store sjukehusa i byane er stappfulle med korridorpasientar og har ein beleggsprosent langt over forsvarlegheitskravet og eit fødetilbod som får jordmødrer til å gå i 8. mars-tog, går sjukehuspolitikken også ut over tilbodet til dei som bur i sentrale strok. Venstre nektar å setja eit forsvarlegheitskrav til kor høgt belegg norske sjukehus skal ha, slik at nye sjukehus er for små før dei er ferdige. Venstre aksepterer òg ein sjukehusplan som ikkje seier eit einaste forpliktande ord om investeringar i bygg og utstyr eller kva slags finansieringsnivå som trengst for å sikra nødvendig pasientbehandling, beredskap eller å hindra vedlikehaldsetterslep. Venstre er òg ansvarleg for den pasientfiendtlege måten å finansiera sjukehustenester på. I dag er det 50 pst. innsatsstyrt finansiering. For nokre veker sidan sa Venstre i media at dette måtte endrast for lokalsjukehusas del, og i dag røystar dei imot dette. Det heile framstår svært lite truverdig. Historias mest innhaldslause plan for sjukehusa vert vedtatt av Høgre, Framstegspartiet og Venstre ved at dei gir all makt tilbake til helseføretaka som dei sjølve gjekk til val på å avvikla. Slik det er no, hadde faktisk alternativet med Arbeidarpartiet vore eit framsteg, dei er iallfall meir ærlege på politikken sin – i motsetnad til Venstre, som seier at dei vil verna akuttkirurgien ved å vedta at sjukehusa ikkje treng det. Til Terje Breivik: Senterpartiet fremjar eit konkret forslag om Odda, og er han opptatt av Odda, bør han røysta for det forslaget.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-03-17:
Venstre meiner at føretaksmodellen gjer det umogleg for Stortinget å vedta at det skal vera akuttkirurgi på kvart sjukehus som har akuttfunksjonar. Men heilt sidan føretaksmodellen vart innført i 2002, har det vore lovbestemt, jf. helseføretakslova § 30, at dei regionale helseføretaka ikkje har vedtakskompetanse i saker som er av vesentleg betydning og har samfunnsmessige konsekvensar. Debatten det siste året har vist at akuttkirurgi nettopp er ein slik type sak. Altså er det slik at føretakslova legg opp til det motsette av det som Venstre her seier, nemleg at føretaksstyra ikkje skal kunna ta avgjerder av ein slik karakter. Difor kan ikkje Venstre gøyma seg bak føretaksstyra i denne saka, og det er klart at Stortinget kan og bør vedta dei vesentlege endringane i sjukehussektoren i Noreg.
Pål Farstad (Venstre), 2016-03-17:
På vegne av stortingsrepresentantene Abid Q. Raja, Iselin Nybø, Terje Breivik, Sveinung Rotevatn og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om mål om nullutslipp for alle skipstyper innen 2030.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-03-17:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv vil jeg sette fram et representantforslag om å styrke norsk tegnspråk og tegnspråk i skolen.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-03-17:
Spørsmålet om akuttkirurgi har vært et betent spørsmål mange plasser, bl.a. i Flekkefjord. For Venstre er det et viktig poeng at Stortinget ikke kan være ansvarlig for kvaliteten i disse tjenestene. Å gjøre noe annet vil grense mot å oppheve foretaksmodellen, og det er en helt annen diskusjon enn den som har vært i forbindelse med sykehusplanen. Men det er Stortingets oppgave å gi noen klare signaler som statsråden må sørge for blir fulgt, og når det gjelder akuttkirurgi, har vi gjort nettopp det. For det første er det nå helt klart at ingen sykehus skal legges ned. Dette i seg selv er en viktig sikkerhet for mange av de små sykehusene. Kravet om et befolkningsgrunnlag på 60 000–80 000 er dermed fjernet. Videre slås det fast at akuttsykehus, som f.eks. Flekkefjord sykehus, skal ha akuttfunksjon i indremedisin, anestesilege i døgnvakt, planlagt kirurgi, beredskap for kirurgisk vurdering og stabilisering og håndtering av akutte hendelser. Sykehusene skal ha traumeberedskap og generelt akuttkirurgisk tilbud hvis bosettingsmønster, avstand mellom sykehus, bil-, båt- og luftambulansetjenester og værforhold gjør det nødvendig. Sykehus som har akuttkirurgiske tilbud, slik som Flekkefjord, vil fortsatt ha dette når hensynet til pasientenes behov gjør det nødvendig, og kvaliteten og pasientsikkerheten er ivaretatt. Det er ingen som kan spå om framtiden. Denne sykehusplanen skal bl.a. rulleres hvert fjerde år. I tillegg bygges det veier, og den medisinske teknologien utvikler seg til stadighet. Statsråden har i mange år vært innvalgt på Stortinget fra Rogaland og kjenner forholdene mellom Stavanger og Kristiansand svært godt. Og selv om statsråden nå har regjert sammen med Fremskrittspartiet i to og et halvt år, er det på ingen måte firefelts motorvei mellom Kristiansand og Stavanger ennå. Forholdene varierer etter årstiden, men det må påregnes i underkant av to timers kjøring både til Kristiansand og til Stavanger fra Flekkefjord. Det er helseforetakets oppgave å holde kvaliteten i tjenestene oppe, men det kan ikke være noen tvil om at det fra Stortingets side er en klar føring at sykehus som Flekkefjord sykehus skal beholde akuttfunksjonen. Dette er det statsrådens oppgave å følge opp. Noen har også skapt usikkerhet om hvem som skal avgjøre Flekkefjord sykehus’ skjebne når det kommer til akuttkirurgien. Mange er redde for at helseforetaket vil strupe tilbudet på en måte som gjør at det ikke lenger gis et helsefaglig tilbud, og at helseforetaket deretter med god samvittighet kan legge ned akuttkirurgien. Jeg har tiltro til at statsråden følger opp føringene som kommer fra Stortinget, slik at Flekkefjord beholder sine akuttfunksjoner, for en kamp mellom Stortinget og statsråden er ingen tjent med i denne saken. Jeg er også glad for at Flekkefjord sykehus utpekes til å prøve ut den nye spesialiteten i akuttmedisin. De har både fagligheten, allsidigheten og ledelsen som skal til for å lykkes med et slikt forsøk.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-03-17:
Jeg tenkte jeg skulle fortsette litt på det statsråden var inne på i slutten av sitt innlegg, nemlig spørsmålet om matkasting, for det har et enormt omfang, og det berører egentlig alle ledd i verdikjeden for mat. Det er åpenbart at de virkemidlene vi har i dag for å begrense matkastingen, er for få. Derfor er også spørsmålet om bare å ha en bransjeavtale utilstrekkelig. Nå er det slik at vi ikke kommer til å få stemt over forslaget fra et flertall av partiene i komiteen som en ønsker i dag, men vi vet at dette spørsmålet må en komme tilbake til i forbindelse med stortingsmeldingen om avfall og sirkulær økonomi, som statsråden også var inne på. Statsråden var litt unnvikende med hensyn til mål, og vi er i ferd med å komme bakpå i forhold til andre land, som allerede har satt seg klare mål. Så spørsmålet er rett og slett: Hvilket ambisjonsnivå vil regjeringen legge seg på? Og når andre land går så langt som det Frankrike f.eks. har gjort, vil også Norge kunne se det som realistisk å sette et mål om å halvere matkastingen?