Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-10:
Mange talere har i dag vært oppe og snakket om langtidsplanen til Forsvaret, om hvem som ikke har fulgt opp denne og hvem som har fulgt opp denne mv. Det som er interessant, er jo følgende perspektiv: Av alt det Stortinget bedriver, er det Forsvaret som skal kunne ha en forpliktende fireårs plan som skal unndras årlig budsjettrevisjon. Man skal kunne ha forutsigbarhet i fire år fordi Forsvaret er så uendelig viktig. Den tankegangen appellerer selvfølgelig også til meg. Jeg forstår godt at Forsvaret gjerne skulle sett at det var slik. Men tenk dere ærede medrepresentanter: Hvorfor er det ikke slik når det gjelder barnehagene, hvorfor er det ikke slik når det gjelder kommunene, hvorfor er det ikke slik når det gjelder NSB, eller hvorfor er det ikke slik når det gjelder alle de andre viktige oppgavene som Stortinget til enhver tid fatter vedtak om? Stortinget har en rekke ganger f.eks. sagt at barnehagetakstene skal ned. Dette skal skje over år, og dette skal Stortinget sørge for. Men det har ikke skjedd noe som helst. Poenget er at Forsvaret altså er det eneste området som Stortinget noensinne har hatt et ønske om skal kunne ha en langtidsplan som forplikter, som er unndratt årlig budsjettbehandling, og på den måten sørger for at man har forutsigbarhet. Dette er åpenbart så uendelig viktig for Forsvaret, men ikke så viktig for barnehagene, for kommunene, eller for hva det måtte være av det vi ellers holder på med fra Stortingets side. Dette er for meg et tankekors når virkeligheten er, og det er vel det denne krangelen mellom de ulike partiene viser, at man rett og slett har Forsvaret som en del av den årlige budsjettbehandling. Det er viktig, og det er riktig. Det betyr at Stortinget til enhver tid selvfølgelig bør prioritere det Stortinget mener er det viktigste. Det kan ikke være slik at noen sektor er unndratt for årlig budsjettrevisjon. I så fall ville SV gjerne at det var mange sektorer i det norske samfunn som heller kunne fått en fireårs forpliktende plan, enn nettopp Forsvaret. Når man akkurat har kommet fra Nobels fredspris-utdeling, er det kanskje naturlig å knytte noen kommentarer til det, også når det gjelder denne debatten. Kofi Annan og FN er en meget verdig prismottaker, og vi i SV er ualminnelig tilfredse med at denne prisen går til FN, ikke minst for deres viktige arbeid for fred. Og la meg få lov til å sitere noe av det Annan sa i sin tale i Oslo rådhus for få timer tilbake. Han presiserte at FN har tre hovedmål for det neste århundret: «eliminere fattigdommen, forebygge konflikter og fremme demokratiet. Først når verden har kvittet seg med fattigdom, kan alle menn og kvinner utnytte sine evner til fulle». Det er jo dette som er den store trusselen mot vår planet, mot vårt land, mot vår verdensdel og mot menneskene på denne jorden. Det betyr at veldig mye av det som diskuteres i denne sal knyttet til forsvarsbudsjettet, ikke dypest sett er knyttet til det som er det store trusselbildet for vår verden. Det er det perspektivet Kofi Annan her trekker opp: Først når vi har eliminert fattigdommen, først når vi har greid å forebygge konflikter, og først når vi har greid å fremme demokratiet, er det grunn til å se mer optimistisk på framtiden. Det er dette perspektivet SV har prøvd å bringe inn i forsvarsdebatten, nemlig med å se på hva som er truslene i dag, ikke hva som var det gamle trusselbildet som norsk forsvarspolitikk har vært ledet av gjennom mange, mange tiår. Det er også det denne langtidsplanen tar opp i seg, nemlig det gamle forsvaret, og ikke hvordan man greier å bygge et forsvar for det som er den moderne tids «trusselbilde». For Norges del har SV prøvd å trekke opp en del av disse perspektivene. Det betyr at vi f.eks bruker mer penger på u-hjelp og mer penger til å investere i de fattigste land, simpelthen fordi det også for oss er en garanti mot at det oppstår etnisk uro, at det oppstår folkeforflytninger, og at det oppstår elendighet. Dette er selvfølgelig også for de menneskene det angår, uendelig viktig – det er demokratifremmende, demokratibyggende, og det er sivilisasjonsfremmende. Når SV sier at miljøvern er en viktig del av forsvarsdebatten, er det rett og slett fordi det er sånn – for det er ikke fregattene i Norskehavet som kan eliminere skipsforlis, eliminere trussel mot en oljeplattform, forhindre at en supertanker går på fjæresteinene, med store oljeutslipp som resultat. Dette er også en del av det som er – skal vi si – det moderne trusselbildet, som vi må posisjonere oss i forhold til. Det betyr at vi ønsker å satse på Kystvakta, for det er Kystvakta som i større grad enn fregatter kan overvåke våre havområder, sørge for at tjuvfiskerne blir tatt, og sørge for at de som trenger seg inn i våre farvann og ikke har noe der å gjøre, kan drives ut igjen. Kløften mellom de rike og fattige, sier Kofi Annan, er en av de viktigste utfordringene i det nye århundret, og det er også en del av denne debatten. For det er åpenbart at å eliminere denne, eller i hvert fall å sørge for at de fattigste løftes opp, er det beste tiltak for å eliminere konflikter. Det betyr at dette er en del av det trusselbildet som SV ser for seg, og som vi gjennom vårt budsjett har prøvd å gjøre noe med. Vi skal være meget varsom med å ta Kofi Annan til inntekt for det vi gjør, men allikevel har SV og FN her en del felles påpekninger om hva som er fremtidens trusler, og vi ønsker å møte dette på en annen måte enn mer av det gamle.