Jan Petersen (Høyre), 2005-04-26:
Avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen, NPT-avtalen, har i 35 år vært et effektivt instrument for å hindre spredning av slike våpen. Dessverre opplever vi nå at avtalen og ikkespredningsregimet er under økende press. Det skyldes i all hovedsak tre forhold. For det første forsøker enkelte land å tilegne seg kjernevåpen. For det andre viser rapporter at terroristorganisasjoner forsøker å skaffe seg tilgang på materiale for fremstilling av kjernevåpen, og for det tredje er det i dag en utbredt oppfatning at gjennomføringen av NPT-avtalens nedrustningsforpliktelser går for sakte. Når det gjelder den første alvorlige utfordringen, er det maktpåliggende å hindre at nye land skaffer seg kjernevåpen. Spesielt er utviklingen i Nord-Korea svært urovekkende. Det er tydeligvis landets intensjon å tilegne seg og produsere kjernevåpen. Dette representerer en alvorlig trussel mot global sikkerhet, mot regional stabilitet, og det er med på å undergrave ikkespredningsregimet. Statssekretær Vidar Helgesen har denne uken vært i Nord-Korea for å skaffe seg førstehånds inntrykk av landet og for å føre samtaler med myndighetene. Spørsmålet om landets utvikling av kjernevåpen har stått sentralt under møtene, og et budskap om at Nord-Korea må gå tilbake til Ikkespredningsavtalen og til sekspartsforhandlingene er fremført tydelig. Fra norsk side anser vi at Nord-Korea fortsatt er bundet av sine forpliktelser til NPT-avtalen. Det vil ha prioritet fra min side å få dette signalet klart og entydig frem på tilsynskonferansen i New York i neste uke. Også situasjonen i Iran er urovekkende. Det internasjonale atomenergibyrået, IAEA, har slått fast at Iran gjennom flere år har ført det internasjonale samfunnet bak lyset om innholdet i sitt atomprogram. Det er i Irans interesse å samarbeide fullt ut med Atomenergibyrået uten å stille noen form for vilkår. Norge støtter EUs arbeid med å finne en diplomatisk løsning, og vi vil aktivt følge opp dette spørsmålet når vi kommer inn i byråets styre til høsten. Svekkelse av NPT-avtalen er en alvorlig utfordring mot global sikkerhet og fred. Dette er også bakgrunnen for FNs sikkerhetsråds resolusjon 1540, mot spredning av masseødeleggelsesvåpen, som pålegger medlemslandene å treffe tiltak mot spredning av slike våpen. Det gjelder spesielt tiltak mot ikke-statlige aktører. Også vårt engasjement i ikkespredningsinitiativet PSI og vårt betydelige engasjement og store bevilgninger til atomsikkerhetsarbeidet i Nordvest-Russland er viktig i bidraget til det internasjonale ikkespredningsarbeidet. Et annet sentralt virkemiddel for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen er en styrking av de globale ikkesprednings- og nedrustningsavtalene. Her står avtalen om ikke-spredning av kjernevåpen helt sentralt. De 188 land som i dag har sluttet seg til NPT-avtalen, vil møtes i New York i neste uke for å gjennomgå avtalens viktigste bestemmelser og for å drøfte hvordan avtalen best kan styrkes. Jeg vil selv lede den norske delegasjonen, og jeg skal holde det norske hovedinnlegget den 3. mai. Norge har gjennom lang tid hatt et sterkt engasjement for å sikre at denne konferansen blir så vellykket som mulig. Vi ønsker å holde en høy profil. La meg derfor trekke frem våre viktigste initiativer og virkemidler i denne sammenheng. I mars, tre måneder før tilsynskonferansen, samlet vi 25 sentrale land til et NPT-møte her i Oslo for å stake ut kursen for en vellykket konferanse. Dette møtet kartla de viktigste problemområdene med hensyn til hvordan vi best kunne bygge bro mellom de ulike nasjonale posisjoner. Særlig gjelder dette de land som i første rekke er opptatt av NPT-avtalens ikkespredningsaspekter, og den gruppe land som primært er opptatt av ytterligere kjernefysisk nedrustning. Under dette møtet i Oslo fikk vi i stand en god dialog, og vi skisserte noen elementer som vil kunne inngå i et samlende sluttdokument fra tilsynskonferansen. Dette engasjement vil vi naturligvis følge opp under selve konferansen. I forkant av tilsynskonferansen vil Norge distribuere et posisjonspapir med våre politiske prioriteringer for arbeidet som skal gjøres. Dette vil forhåpentligvis også bli nedfelt i et sluttdokument. Blant annet er det spesielt viktig å oppnå nye nedskjæringer i de kjernefysiske arsenalene. Moskva-avtalen, som USA og Russland inngikk i 2002, representerer et sentralt bidrag i så måte. Avtalen legger opp til betydelige reduksjoner i de to landenes strategiske kjernevåpenstyrker. Til tross for de fremskritt som er gjort, er vi opptatt av å få til ytterligere kutt. Samtidig er det viktig at fremtidige reduksjoner også omfatter taktiske kjernevåpen. Fra norsk side vil vi gjenta tidligere krav om at kuttene gjøres ugjenkallelige og i åpenhet. Videre vil vi ta til orde for å styrke Atomenergibyråets muligheter til å kontrollere at sivile kjernevåpenprogrammer ikke blir brukt til militære formål. Dette kan vi bl.a. oppnå ved å gjøre IAEAs såkalte tilleggsprotokoll, som gir IAEA langt bedre innsyn i landenes sivile atomprogrammer, obligatorisk for alle NPT-land. Dette arbeidet har prioritet fra min side. Vi er dessuten opptatt av å finne mekanismer som vil hindre at nye land utvikler evne og kapasitet til å anrike uran og foredle plutonium. Dette er naturligvis viktig for å forebygge fremtidige spenningstrusler. Det finnes den diskusjonen i internasjonale fora om å få utviklet en regulering av den kjernefysiske brenselssyklusen. Dette feltet er noe Regjeringen ønsker å følge opp både i NPT-sammenheng og i IAEA fremover. I tillegg vil vi fremheve betydningen av effektiv eksportkontroll. Dette er en integrert og viktig del i kampen mot spredning av kjernevåpen og andre masseødeleggelsesvåpen. Her vil Norge til sommeren overta lederskapet i gruppen for eksportkontroll av kjernefysisk materiale og relevante flerbruksvarer, dvs. den såkalte Nuclear Supplier’s Group, NSG. Innenfor dette feltet arbeider vi for at land som ikke er med i NSG, følger de retningslinjer som ligger til grunn for samarbeidet. Vi går også inn for å styrke retningslinjene ytterligere. Av andre tiltak og virkemidler vil vi fortsette arbeidet med å igangsette snarlige forhandlinger om en internasjonal avtale som forbyr produksjon av spaltbart materiale for våpenformål. En slik avtale er viktig for å hindre et nytt våpenkappløp. Det er derfor beklagelig at nedrustningskonferansen i Genève, såkalt CD, ikke har kommet i gang med disse forhandlingene, til tross for at Norge og mange andre land har gått inn for dette. En annen prioritert oppgave er å støtte en tidligere ikrafttredelse av traktaten om totalforbud av kjernefysiske prøver. Denne traktaten er bl.a. nødvendig for å hindre utviklingen av en ny generasjon kjernevåpen. Norge spiller her en sentral rolle i å utvikle traktatens verifikasjonsordninger. Jeg vil nevne at som ledd i forberedelsene til tilsynskonferansen har vi her hjemme etablert en kontaktgruppe for NPT-spørsmål hvor flere sentrale norske forskningsinstitusjoner, fagmiljøer og frivillige organisasjoner er representert. Dette har vært svært nyttig for utarbeidelse av norske prioriteringer og holdninger. Internasjonalt har Norge over flere år samarbeidet nært med likesinnede NATO-land, som Nederland, Belgia, Canada og Tyskland, med det for øye å verne om og ytterligere styrke NPT-avtalens troverdighet. Sammen med denne gruppen land stemte Norge for resolusjonen om kjernefysisk nedrustning under fjorårets generalsforsamling i FN. Den samlende ordlyden i denne resolusjonen har etter min mening bidratt til å skape et bedre samarbeidsklima nå forut for tilsynskonferansen. Regjeringen ser det som svært viktig at tilsynskonferansen får et positivt og balansert utfall. Dette forutsetter et konstruktivt engasjement overfor kjernevåpenstatene, så vel som overfor landene i den alliansefrie bevegelsen. De reaksjoner vi har mottatt på de initiativer vi allerede har tatt, som jeg har omtalt i dette innlegget, har vist at Norge står godt rustet til å fylle en slik aktiv rolle.