trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-25:
Det finnes ganske mye midler tilgjengelig når det gjelder forskning osv., og klimaet er et av de områdene der man prioriterer forskning også innenfor landbrukssektoren. Det er bra at man finner løsninger lokalt, der man går sammen og samarbeider. Så er det selvfølgelig noe vi kan se på – om vi har midler til den type forsøk når vi skal gå gjennom hvilke tiltak som må gjøres innenfor landbrukssektoren, både for å få opp forskningen og for å bidra til å få ned utslippene på sikt.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-25:
Det vi skal gjøre, er å bygge opp et stort og godt forskningsinstitutt som blir landets tredje største, som skal drive med landbruksforskning, der vi slår sammen Bioforsk, Skog og landskap og NILF. Bakgrunnen er altså at vi skal skape et forskningsinstitutt, Norsk institutt for bioøkonomi, som skal være et fyrtårn innenfor forskningen på dette området. Så er det behov for å se på strukturen, og det foregår nå ved at interimsstyret for det sammenslåtte instituttet i disse dager jobber med det. De skal komme med et vedtak 9. april, for så å sende den saken videre til regjeringen. Det viktigste er jo ikke hvor dette skjer, men hvordan vi skal komme fram til de gode løsningene som sikrer Norge en tetposisjon i det som har med forskning å gjøre innenfor landbrukssektoren, for der trengs det virkelig å gjøres enda mer.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2015-03-25:
Regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti ble i fjor enige om en rekke pilarer i landbrukspolitikken som skal legge føringer for årets oppgjør. En av de pilarene som oftest blir trukket fram i komiteens innstilling fra i fjor, er variert bruksstruktur, altså små, mellomstore og store bruk i hele landet. Hvis vi skal nå målet om økt selvforsyning, må vi ha en matproduksjon som overstiger befolkningsveksten, altså mer enn 1 pst. økning i matproduksjonen hvert år. Da er det helt avgjørende at vi tar hele landet i bruk, og at det er lønnsomt med gårdsdrift også på små og mellomstore bruk. Fjorårets tilbud la premissene for en omfattende strukturering fra små og mellomstore til store bruk gjennom å gi hoveddelen av veksten i overføringene til de største. Stortingets svar var å reversere de største endringene og på den måten legge føringer for årets oppgjør. Mitt spørsmål blir da: Hvordan vil statsråden sikre at Stortingets ønske om å sikre god lønnsomhet også for de små og mellomstore brukene blir ivaretatt i årets jordbruksoppgjør?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2015-03-25:
Både statsministeren og finansministeren har gjentatte ganger sagt at det er behov for i større grad å legge til rette for en overgang til alternative energikilder og produkter som ikke er petroleumsbasert, både for å gjøre norsk økonomi mindre petroleumsavhengig og for å sikre framtidig verdiskaping når oljeutvinning ikke lenger er mulig eller lønnsom. Norge har store naturressurser knyttet til bl.a. landbruk, skogbruk, fiskeri og havbruk. Kristelig Folkeparti mener at det i større grad bør legges til rette for økt utnyttelse av disse ressursene, med sikte på å utvikle lønnsomme og bærekraftige biobaserte petroleumserstatninger. En samlet næringskomité ba i forbindelse med statsbudsjettet om at det skulle utarbeides en bioøkonomistrategi. Kan statsråden gi en status på når Stortinget kan forvente å se en slik strategi?
Pål Farstad (Venstre), 2015-03-25:
Mitt spørsmål går til landbruks- og matministeren. Norge skal gjennom et grønt skifte. Dette vil gjelde alle næringer, også landbruket. Landbruket vil alltid slippe ut klimagasser, siden det dreier seg om biologiske prosesser og levende organismer. Med økt kunnskap og ved å gjøre ting annerledes er det mulig å redusere klimagassutslippene fra jordbruket. Blant annet har Klimakur 2020 fått Bioforsk til å utarbeide tre rapporter som tar for seg forskjellige aktuelle temaer rundt behandlingen av gjødsel og jord. Disse rapportene om tiltak innen jordbruket har kommet fram til at det er mulig å redusere utslippene fra jordbruket med til sammen 1,2 millioner tonn CO2-ekvivalenter innen 2020. For at tiltakene skal rekke å ha full effekt innen 2020, må innfasingen begynne raskt. Det framkom også av komitémerknadene til jordbruksoppgjøret 2014 at klimaforliket skal styrkes, og at klimagassreduserende tiltak i landbruket skal følges opp. Spørsmålet er: Hvordan vil statsråden følge opp dette?
Pål Farstad (Venstre), 2015-03-25:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for det hun sier knyttet til FoU og til forskning spesielt. Jeg er glad for at det utvalget omsider er nedsatt, men jeg vil følge opp med et mer detaljert spørsmål. Vi vet at det spres i Norge 40 000 tonn nitrogen og mellom 7 000 og 8 000 tonn fosfor på åker og eng gjennom bruk av husdyrgjødsel. Hvordan dette spres, har stor betydning for hvor store utslipp det blir av klimagasser og næringsstoffer. I flere år har det vært gjennomført en prøveordning i utvalgte områder av Buskerud, Hedmark, Rogaland, Sogn og Fjordane og Nord-Trøndelag når det gjelder miljøvennlig spredning av husdyrgjødsel. Ser statsråden for seg at dette snart blir en ordning for hele landet?
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-25:
FNs klimapanel ga nylig ut en rapport som viser at konsekvensene av klimaendringene ventes å bli større enn tidligere antatt, særlig for verdens matproduksjon. Forskere fra flere institutt har sammenfattet ekstern kunnskap som viser at betydelige deler av klimagassutslippene kommer fra landbruket. Ca. 90 pst. av klimagassene fra norsk landbruk kommer fra fôr- og husdyrproduksjonen. Hvilke tiltak tenker statsråden er viktige på kort sikt for at landbruket skal kunne delta i det kuttet vi må gjennomføre i Norge for å ivareta våre forpliktelser med hensyn til klimagassutslipp?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-03-25:
Landbruket har sin andel av klimautfordringene, og det blir ofte fokusert på de utfordringene og de problemene som er knyttet til det. Men de har også mange klimamuligheter og et positivt potensial som kan utnyttes. En av de løsningene som ble presentert i Aftenposten for en tid tilbake, var nye tiltak knyttet til veksthus. Drivhussektoren er jo et område som har store CO2-utslipp. Det var et nytt forsøk med et nytt system når det gjaldt veksthus, som bidro til ganske fantastiske resultater på Mære Landbruksskole i Nord-Trøndelag: 99 pst. reduksjon i CO2, 80 pst. reduksjon i energibruk, og det er et veldig viktig og godt samarbeid lokalt mellom gründere, skoleledelsen og fylkeskommunen. Den type tiltak må det bli mer av. Hvordan vil statsråden bidra til at den type løsninger blir støttet, og også dermed kan tas i bruk på en bredere basis?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-25:
Skal vi redusere utsleppa frå landbruket, er det ein veldig viktig ting vi kan gjere: Vi kan gå over til meir økologisk landbruk. Økologisk landbruk gjev lågare utslepp fordi det er mindre ressursintensivt. Men skal vi ta den store utfordringa med å auke matproduksjonen og samtidig ikkje gjere det sånn at det øydelegg både miljø og klima, må vi kunne meir om dette. Vi må rett og slett kunne meir om dei lokale forholda rundt omkring i landet. Landbruksministeren har da, i den situasjonen, kutta forsking på landbruk. Og no i det siste har Bioforsk på grunn av krav om kutt i deira budsjett sett seg nøydd til å foreslå at Bioforsk-stasjonane Holt i Tromsø, Furuneset i Sogn og Fjordane, Løken i Oppland, Tingvoll i Møre og Romsdal og Svanhovd i Finnmark blir bygde ned eller lagde ned. Halvparten av dei ligg i Nord-Noreg. Korleis får ministeren dette til å hengje saman med ei satsing på utsleppskutt?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-25:
Da har vi bringa på det reine at regjeringa ikkje har tenkt å jobbe for forbod, men dei har ein visjon om eit forbod mot atomvåpen. Det er eit veldig interessant standpunkt. Samtidig har det blitt fremja forslag i denne salen. Tre parti har gått saman om eit forslag om eit forbod, og to parti har signalisert støtte til å arbeide for eit forbod. Det betyr – raskt rekna i hovudet – at det får fleirtal viss det blir avstemming i denne saka. Vil regjeringa, dersom dette får fleirtal, arbeide for eit forbod?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-03-25:
Jeg er barn av 1980-tallet. Var det noe barn på 1980-tallet var redde for, var det atomvåpen. Det vakte mye av den politiske oppvåkningen i meg, og jeg må innrømme at nå føler jeg som nasjonal politiker at spørsmålet er ekstremt aktuelt igjen. Venstre er veldig for NATO. Vi mener det skaper norsk sikkerhet, og vi mener det er en samarbeidsstruktur som er god for Norge. Men NATOs strategiske konsept inneholder også at man skal kunne jobbe for en verden uten atomvåpen. Det er nettopp en god grunn til å være medlem av NATO, fordi man sammen kan jobbe for å bygge ned disse våpnene. Vi ser også at Norge har hatt en egen politikk når det gjelder utplassering og lagring i Norge, der vi ikke har ønsket å lagre atomvåpen – en diskusjon også da jeg var liten. Og Frankrike ønsker en helt egen atomvåpenpolitikk sjøl om de er medlem av NATO. Jeg forstår ikke hvorfor dette kommer i konflikt med medlemskap.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-03-25:
I VG den 13. mars kunne vi lese om at IS drives ut av Tikrit, og at sjiamuslimske militser entrer byen på jakt etter hevn. Det rapporteres om at 30 000 krigere deltok i operasjonen med å drive ut IS fra byen. Denne gruppen krigere består av den irakiske hæren i allianse med en rekke sjiamuslimske militsgrupper. Det rapporteres også om – riktignok ubekreftede rapporter – at den irakiske hæren har bombet sivile områder i Tikrit. Norge skal på sikt sende 80 soldater til Irak – 50 militære instruktører og 30 støttepersonell og stabsoffiserer. Mitt spørsmål til forsvarsministeren er: Endrer den siste månedens hendelser i Irak det norske oppdraget, og hva blir gjort med den endrede situasjonen på den militære siden i Irak?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-25:
Det er de kurdiske peshmerga-styrkene og ymse iranskrettede sjiamilitser som har vært, ser det ut til, mest effektive i kampen mot ISIL. Som mange allerede har påpekt, og som forsvarsministeren også har kommentert, er det mange meldinger om at både styrkene fra Bagdad og sjiamilitser er involvert i overgrep. Så spørsmålet blir: Hvordan vil den norske regjeringen spesifikt arbeide for at et norsk instruktørbidrag vil bli rettet mot de aktørene som for det første er mest effektive, og for det andre har mest legitimitet i de sunnimuslimske områdene hvor kampen mot ISIL foregår?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-25:
Spørsmålet lyder: «Konkurransetilsynet vedtok nylig å godkjenne Coops kjøp av ICA Norge mot at 90 av deres ca. 550 butikker ble solgt til Bunnpris og NorgesGruppen. Dette innebærer at det kun er 3 aktører i innkjøpsmarkedet for dagligvarer i Norge. Disse kontrollerer adgangen til hele dagligvaremarkedet, store deler av servicemarkedet med bensinstasjoner og kiosker, og store deler av storhusholdningsmarkedet. Mener statsråden det er god nok konkurranse i innkjøpsmarkedet for dagligvarer i Norge?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-25:
Jeg takker for svaret og setter pris på at det varsles en lov om god handelsskikk, selv om statsråden gjorde en god del for å redusere forventningene til hva den loven kan komme til å innebære. Men jeg er opptatt av – og norske forbrukere er opptatt av, eller burde være opptatt av – kvalitet på matvarer. Situasjonen er den at i 2013 brukte norske forbrukere ca. 234 mrd. kr på mat og drikkevarer. Det utgjør, selv om summen er enorm, bare snaue 12 pst. av forbruksutgiftene våre. Samtidig er det omtrent halvparten så mange varer som tilbys norske forbrukere i norske butikker som i tilsvarende svenske butikker. Det er veldig lett å se sammenhengen mellom det og det faktum at vi altså har en så enorm konsentrasjon i innkjøpsleddet. Spørsmålet er da: Hva vil regjeringen foreta seg for å fremme en konkurranse som gir norske forbrukere større valgmuligheter og setter mer fokus på kvalitet på varene vi kan kjøpe?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-03-25:
NorgesGruppen har nå nesten 40 pst. markedsandel i dagligvaremarkedet og står for 70 pst. av grossistsalget til storhusholdningene. Sammen med Rema 1000 står de for omtrent 85 pst. av salget til kiosker og bensinstasjoner. I tillegg til å kontrollere hylleplass tar denne sektoren mer og mer over distribusjon og eierskap i matindustrien. Kan statsråden si noe mer om hvordan et forslag om lov om god handelsskikk vil ta tak i disse spørsmålene?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2015-03-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og moderniseringsministeren: «Fylkeskommunenes inntektssystem ble endret i kommuneproposisjonen for 2014. Nordland fylkeskommune er et av fylkene som får sterkt reduserte bevilgninger. Nordland har store utfordringer knyttet til å løse hurtigbåt- og ferjedrift på en tilfredsstillende måte for kystsamfunnene. Endringer i inntektssystemet, selv med tapskompensasjon og økte kostnader knyttet til anbud, gjør dette særlig vanskelig. Vil statsråden særskilt se på, og styrke, økonomien til fylkeskommuner med høye transportkostnader?»
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2015-03-25:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Næringslivet i Nordland omsatte for 137 mrd. kr i fjor. Eksporten økte med 23 pst. Indeks Nordland viste at veksten i næringslivet i Nordland var beregnet før endringen til å være den nest høyeste i landet de neste ti år. Denne veksten – og fortsatt bidrag til Norges økonomi i et vidt spekter – forutsetter at fylkeskommunen settes i stand til å foreta helt nødvendig oppgradering og vedlikehold av samferdselsnettet. Fra og med 2019 vil Nordland fylke, som eksempel – for det er jo andre fylker også – tape 226 mill. kr etter tapskompensasjonsordningen. Og ut fra det svaret som statsråden har gitt, må jeg trekke den konklusjonen at regjeringen mener Nordland har fått og får for mye penger. Medfører det da ikke riktighet at regjeringen faktisk ønsker å se på dette?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2015-03-25:
Jeg kan ikke se at det er relevant at inntektsnøklene nødvendigvis har vært gamle. Det er riktig som statsråden påpeker her, at den forrige regjeringen hadde inntektsnøklene på sitt bord, men man valgte å legge det bort nettopp på grunn av de store utslagene man så. Basert på de siste erfaringene fra Nordland kan man forvente en kostnadsvekst på mellom 40 og 50 pst. i de kommende utlysningene for ferge- og båtdrift. Kostnadsøkningen for Nordland alene er på mellom 100 og 200 mill. kr. Jeg viser til mitt forrige innlegg der jeg nevnte at tapet er på 226 mill. kr. Da forstår alle at det skaper utfordringer for samferdsel. Blant annet Høyres stortingsrepresentanter har etterlatt et tydelig inntrykk blant flere ordførere langs kysten av at en skal ordne opp i de skjevhetene som oppsto da en vedtok nye inntektsnøkler for kommuner og fylkeskommuner – senest i møte med nordlandsbenken i februar. Jeg spør da statsråden: Er dette riktig, eller er det slik at statsrådens partifeller farer med tomme ord?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Inntektssystemet til fylkeskommunene har lenge vært modent for oppdatering. Endringer har vært varslet i flere år. Da denne regjeringen oppdaterte inntektssystemet i kommuneproposisjonen for 20l5, hadde inntektssystemet vært mer eller mindre uforandret siden 1990-tallet. I tillegg skulle midlene fylkeskommunene fikk i forbindelse med forvaltningsreformen i 2010, fordeles etter kriteriene i kostnadsnøkkelen. Når det går så lang tid mellom hver gang systemet oppdateres, blir det en del omfordelingsvirkninger. Regjeringen har forståelse for at en brå omlegging av inntektssystemet kan være vanskelig for de fylkeskommunene som taper på omleggingen. Derfor har vi laget en egen overgangsordning, som sørger for at tap – og gevinst – gradvis fases inn over fem år. I tillegg til dette er det bevilget 185 mill. kr i kompensasjon til de fylkeskommunene som kommer dårligst ut av omleggingen. Av disse midlene får Nordland hele 54,7 mill. kr i 2015. Nord-Norge-tilskuddet ble videreført for Nordland, Troms og Finnmark i det nye inntektssystemet. For Nordland utgjør tilskuddet i overkant av 276 mill. kr i 2015, eller i overkant av 1 100 kr per innbygger. Nordland fylkeskommune har i 2015, basert på tall fra saldert budsjett, en vekst i frie inntekter på 3,5 pst., og nivået på de frie inntektene per innbygger er på 19 000 kr. Det er nest høyest i landet og over 7 000 kr mer per innbygger enn landsgjennomsnittet. Selv om dette også har sammenheng med et høyt utgiftsnivå, er dette et betydelig beløp. 7 000 kr per innbygger for Nordland er i sum 1,7 mrd. kr. Jeg viser videre til at Nordland fylkeskommune har en solid økonomi. Netto driftsresultat er på 4,7 pst. i 2014, mens det er på 3 pst. for landet for øvrig, med unntak av Oslo. Fylket har også en lavere gjeld enn landsgjennomsnittet. Til tross for omleggingen av inntektssystemet vil Nordland fremdeles ha et høyt inntektsnivå, et inntektsnivå som ligger betydelig over landsgjennomsnittet. Regjeringen er opptatt av hele kommunesektoren, også fylkeskommuner med høye transportkostnader. Når det gjelder det økonomiske opplegget for fylkeskommunene i 2016, må vi selvsagt komme tilbake til det i kommuneproposisjonen i mai. Her vil vi også gjøre en ny vurdering av delkostnadsnøkkelen for båt og ferge.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Det er et flertall i Stortinget som har vedtatt det nye inntektssystemet, og det var en jobb vi måtte gjøre fordi Senterpartiet og de andre rød-grønne partiene i regjering ikke tok tak i denne saken. De varslet det gjennom flere år, men man våget aldri å gjennomføre det. Konsekvensen av å vente så mange år er at omfordelingsvirkningene blir større. Når man har inntektsnøkler som ble laget på 1990-tallet, må selv Senterpartiet erkjenne at mye har skjedd siden den gang. Dette var overmodent. Det var nødvendig. Vi sikrer at Nordland fortsatt får tilskudd som gjør at man ligger langt over landsgjennomsnittet, 7 000 kr per innbygger. Det gir Nordland fylkeskommune et godt grunnlag for å sørge for god infrastruktur og gode tilbud til både innbyggere og næringsliv.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Statsrådens partifeller har alltid kloke ord å formidle både til sine kolleger og til næringslivet, men jeg må innrømme at jeg stusser veldig over at representanten sier det er irrelevant at det var kostnadsnøkler fra 1990. Da må jeg nesten spørre om representanten vet hva kostnadsnøklene er, og hva det innebærer, for dette er hele grunnlaget for inntektssystemet. Man må erkjenne, uavhengig av politisk ståsted, at samfunnet har endret seg i løpet av disse 20 årene. Og når samfunnet endrer seg, må også kostnadsnøklene oppdateres. Jeg forstår at det er krevende for en fylkeskommune når man får overført litt mindre, selv om man får veldig mye mer enn landsgjennomsnittet, men man må også erkjenne at for fylkeskommuner som over mange år har fått for lite, er det også krevende. Det har noe med likeverdighet i tjenestene å gjøre. Vi skal sørge for at dette systemet oppdateres også i årene som kommer. Vi kommer ikke til å vente i 15 år til neste gang.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Konkurransesituasjonen i den norske verdikjeden for mat er utfordrende. Markedet er sterkt konsentrert, med tre dagligvarekjeder som er fullt integrert på grossist- og detaljistleddet. I leverandørleddet har vi også mange sterkt konsentrerte markeder. Konkurranse i dagligvarebransjen er viktig både for regjeringen og for forbrukerne. Næringsministeren, som har ansvaret for konkurransesaker, er opptatt av at det legges til rette for god og effektiv konkurranse i hele verdikjeden. Representanten Hansson spør spesielt om konkurransen i innkjøpsmarkedet er god nok. Dagligvarekjedene har over tid styrket sin posisjon i forhold til leverandørleddet. Dette behøver ikke å være negativt for forbrukerne. Sterke kjeder som presser leverandørene på priser, kan bidra til at forbrukerne får rimelige varer. Flere av strukturendringene og konsolideringene som har skjedd i verdikjeden for mat, har vært viktige og riktige. Disse har realisert betydelige effektivitetsgevinster. For at effektivitetsgevinster og lavere innkjøpspriser skal komme frem til forbrukerne, må det imidlertid være god konkurranse mellom dagligvarekjedene. Det er forhold i markedet som tyder på at dagligvarekjedene konkurrerer mot hverandre. Det har skjedd endringer i aktørenes markedsandeler. ICA har gått tilbake, mens Rema 1000 har vokst vesentlig de siste årene. Likevel kan en så sterk konsentrasjon i markedene, både på kjede- og leverandørnivå, stå i veien for effektiv ressursbruk, rimelige priser, tilgjengelighet og produktmangfold. Det har kommet flere innspill vedrørende verdikjeden for mat de siste årene, bl.a. fra Matkjedeutvalget og Dagligvarelovutvalget. Regjeringen vurderer nå ulike tiltak for å bedre effektiviteten og øke konkurransen i verdikjeden for mat. Lov om god handelsskikk er ett av flere tiltak vi vurderer. I tillegg vurderes det endringer i konkurranselovgivningen som kan gjøre det lettere å gripe inn i lokale markeder. Jeg vil også nevne det offentlige utvalget som nå foretar en gjennomgang av markedsordningene under Landbruks- og matdepartementet. Vi vil komme tilbake til Stortinget med en vurdering av disse spørsmålene, i tråd med innstillingen fra næringskomiteen og behandlingen i Stortinget i februar. Formålet med forslaget til lov om god handelsskikk er å regulere forholdet mellom leverandører og dagligvarekjeder for å legge til rette for mer effektive forhandlinger. Loven skal ikke regulere resultatet av forhandlingene. Da vil heller ikke maktforholdet mellom leverandører og dagligvarekjeder bli påvirket, ut over det som måtte følge av redusert bruk av «uakseptabel» handelsskikk. Loven vil heller ikke ha tilbakevirkende kraft med tanke på dagens situasjon.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Jeg mener at representanten Hansson nå nettopp illustrerer at dette er et komplekst spørsmål. I hovedspørsmålet var oppmerksomheten rettet mot konkurranse i innkjøpsmarkedet for dagligvarer, mens representanten nå tar frem et annet viktig perspektiv, nemlig kvalitet og mangfold for forbrukerne. Jeg tror vi må erkjenne at dette er komplekst, og det henger også sammen med hva vi som forbrukere etterspør. Vi som forbrukere har stor makt i markedet. Hvis vi etterspør et større mangfold i tilbudet, må også dagligvarebutikkene levere dette. Vi følger nå opp i tråd med de vedtak som er gjort i Stortinget. Stortinget har jo bedt regjeringen fremme forslag til virkemidler for å bedre konkurransen og effektiviteten i dagligvaremarkedet. Det gjør vi, og vi følger også opp på de øvrige områdene som jeg pekte på i mitt første svar.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-03-25:
Det er ikke naturlig at jeg svarer på det spørsmålet i denne spørretimen. Dette er et spørsmål som ligger under næringsministerens ansvarsområde, og siden jeg svarer på næringsministerens vegne, er det ikke naturlig for min del å gå mer inn i de problemstillingene. Men jeg vet at dette er et spørsmål som engasjerer representanten. Det er et spørsmål som engasjerer også andre partier på Stortinget, og det er et spørsmål som engasjerer norske forbrukere. Det betyr at her vil det være gode debatter i tiden fremover, og jeg er helt sikker på at vi vil komme frem til gode løsninger som kan få bred forankring i Stortinget.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-25:
Jeg vil først forsikre om at jeg deler representanten Elvestuens bekymring for laksebestandene i Tanavassdraget og for den nåværende forhandlingssituasjonen. Det er bred enighet om at den nåværende avtalen har ført til en forvaltning som er i strid med kravene til et bærekraftig laksefiske i Tana. Lokalbefolkningens interesser og rettigheter har heller ikke blitt ivaretatt på en god nok måte. Det er derfor sterkt beklagelig at vi ikke har lyktes med å oppnå enighet om en ny avtale. Den opprinnelige planen var å få på plass en ny avtale fra og med 2015, men dette ble senere – etter initiativ fra Finland – utsatt til 2016. Det er imidlertid oppnådd mye gjennom forhandlingene så langt, og det bør være fullt mulig å bli enig om en ny avtale med virkning fra 2017. Jeg mener at Norge ikke kan være med på å ta ansvar for den nåværende forvaltningen av laksebestandene i Tana særlig lenger. I den forbindelse vil jeg vise til at den norske forhandlingsdelegasjonen har anbefalt at det utredes om en nasjonal forvaltning av den norske delen av vassdraget bedre kan ivareta hensynet til villaksen og lokalbefolkningen. Denne utredningen pågår nå i regi av mitt departement og Miljødirektoratet, og den vil bli ferdigstilt om kort tid. Utredningen skal legges til grunn for å vurdere om Norge skal si opp avtalen og erstatte denne med en nasjonal forvaltning fra og med 2017. Jeg vil også vise til at den lokale fiskeforvaltningen – Tanavassdragets fiskeforvaltning – har anmodet om at den nåværende avtalen sies opp. Sametinget og kommunene Tana og Karasjok har gitt tilsvarende signaler. Vårt primære mål er selvsagt å få på plass en ny avtale fra og med 2017. Det er derfor jevnlig og nær kontakt mellom forhandlingslederne. Jeg vil også ta initiativ til kontakt på politisk nivå når den nevnte utredningen om nasjonal forvaltning er ferdigstilt og vurdert.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-25:
Som jeg sa i mitt første svar: Nå foretar vi den vurderingen om nasjonal forvaltning. Forhandlingslederne holder kontakt og vil også vurdere om det er behov for å ta opp spørsmålet på politisk nivå. Nå synes jeg vi har gode prosesser både med å se på nasjonal forvaltning og når det gjelder kontakten mellom forhandlingsledere, så jeg avventer videre signaler for når det er behov for å ta det opp på politisk nivå. Men at vi nå må komme videre i denne saken, tror jeg representanten Elvestuen og statsråden er helt enig i.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-25:
Stortinget vedtok i forbindelse med budsjettet for 2015 noen ekstra millioner til forvaltning av villaksen, som ivaretas av senteret i Namsos, men som også følger opp ekstra rundt laksebestanden i Tanavassdraget. Så det kjører sitt løp. Vi driver nå og utreder nasjonal forvaltning. Vi fortsetter forhandlingene. Men som jeg sa i mitt andre svar: Vi må snart vurdere om vi må ta politisk kontakt også med Finland, for at det er behov for å gjøre noe med forvaltningen av Tanavassdraget for å kunne ivareta villaksen der, er vi helt enige om. Nå er det ulike prosesser på gang som går sitt løp, og dette følges nøye opp også politisk.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne-, likestillings- og inkluderingsministeren: «På grunn av konflikter og andre forhold i hjemmene havner noen unge i akutte boligproblemer hvor de sover på sofaen hos en venn, i en moské, utendørs sommerstid e.l. Dette fører ofte til at de ikke følger opp skolen, og blir drop-outs fra videregående. Bare én bydel i Oslo jobbet nylig med ca. femti slike tilfeller. De samarbeider nært med skolen, men etterlyser bedre virkemidler i saker som ikke handler om omsorgssvikt under barnevernet. Vil statsråden vurdere om vi trenger nye tiltak for unge i akutt boligkrise?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-25:
Jeg takker statsråden for svaret, som var interessant, givende og opplysende. Jeg vil gjerne komme med et tilleggsspørsmål og litt fakta. Jeg har hatt møte med videregående skoler og folk fra bydeler i Oslo som jobber med dette, som er SaLTo-koordinatorer, som det heter. De jobber med botiltak, og de forteller at det handler om eksempelvis ungdom med innvandrerbakgrunn som havner i kulturkonflikt med hjemmet. Det kan være knyttet til ting som bruk av alkohol, som at man får kjæreste med annen bakgrunn – til og med opp mot arrangerte ekteskap. Men det kan også handle om skilsmisser innenfor mer etnisk norske familier, hvor det oppstår konflikter som gjør at ungdommen kastes ut eller velger å flytte. Det jeg vil fram til, er at dette handler om «der-og-da-plasser». De fleste botiltakene vi har for unge i Oslo, er mer ting som må tilrettelegges over lang tid, altså Ungbo og den typen tiltak. Dette handler om plasser man trenger å sette inn der og da. Så tilleggsspørsmålet er: Ser statsråden at det foreligger et særlig behov her?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-25:
Jeg takker også for et bra tilleggssvar. I en undersøkelse ved den store videregående skolen jeg besøkte, var det 8 pst. av elevene som oppga at de hadde denne typen boproblemer. Jeg ble opplyst om at dette var en faktor de pekte på som viktig i forhold til drop-out fra videregående – at elevene får mye fravær, lite søvn, ikke konsentrerer seg om skolen og etter hvert står i stor fare for å falle ut. Det jeg vil følge opp med å spørre om, er: I den boligsosiale strategien som regjeringen jobber med fram mot 2020, har jeg forstått det sånn at man skal komme med flere konkrete prosjekter i 2016. Vil statsråden bidra til at regjeringen – jeg er klar over at dette berører flere statsråder – ser på denne spesifikke problemstillingen, som altså angår «der-og-da-plasser» og ikke permanent ny bolig, for det kan godt hende at disse ungdommene skal tilbake til familien senere?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-03-25:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg har også innhentet innspill fra kommunalministeren, fordi dette ligger i skjæringspunktet mellom flere departementer. Konsekvensene av å bo dårlig er store. Derfor skal vi møte utfordringene offensivt. Regjeringen vil forsterke arbeidet overfor vanskeligstilte på boligmarkedet, inkludert ungdom. I 2014 la regjeringen fram en nasjonal strategi om boligsosialt arbeid, Bolig for velferd. Denne nasjonale strategien skal være et verktøy for å samle og målrette innsatsen overfor vanskeligstilte på boligmarkedet. Strategien favner om hele det boligsosiale arbeidet og varer til 2020. Boligen og nærområdet utgjør en viktig ramme for barn og unges oppvekst. I strategiperioden skal derfor innsatsen overfor barn og unge som ikke bor bra, forsterkes. Det er kommunenes ansvar å hjelpe vanskeligstilte på boligmarkedet. Men staten må bidra. En mer samstemt og koordinert stat styrker også kommunenes evne til å arbeide helhetlig. I 2014 lanserte Husbanken heftet Ikke bare bolig, som er en eksempelsamling for kommuner og andre som jobber med vanskeligstilt ungdom. Denne viser gode tiltak og verktøy som først og fremst er rettet mot ungdom som trenger mer enn bare bolig. 22B er et botilbud i Trondheim hvor risikoutsatt ungdom får et botilbud i bofellesskap med studenter. Tiltaket får bl.a. støtte fra nasjonal tilskuddsordning mot barnefattigdom. I Bergen og i Bodø finnes det DUE-prosjekter, hvor utsatt ungdom får et helhetlig, koordinert og individuelt tilpasset tilbud om tett oppfølging i eget nærmiljø. I Bodø er også prosjektet en del av Bodø Foyer, som er et boligtilbud til ungdom fra 16 til 25 år, hvor målsettingen med tiltaket er at ungdom innen tre år med bo- og livsmestring skal ha egen bolig og være i jobb, være i lærlingavtale eller i et utdanningsløp. Det finnes mange gode eksempler fra hele Norge, og det er ingen tvil om at både jeg og kollegaene mine står sammen om den boligsosiale strategien, og vi tar derfor utfordringer knyttet til bosituasjonen for ungdom på alvor. Jeg har lyst til å understreke at dette innsatsområdet også må ses i sammenheng med regjeringens innsats for utsatte barn og unge. Vi vet at særlig innsats knyttet til frafall i videregående skole og arbeidet med familier med høyt konfliktnivå også er viktig i arbeidet opp mot ungdom. Familievernet skal bistå både familier og ungdom ved konflikter i familiene. Representanten Bøhler påpeker i sitt spørsmål at det ikke nødvendigvis er snakk om omsorgssvikt når ungdom ikke kan eller vil bo hjemme. Det er riktig. Men det er sånn at en egen bolig i noen tilfeller ikke er nok. Derfor er det viktig at berørte instanser møter disse ungdommene og tar den enkelte ungdoms livssituasjon på alvor.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-03-25:
Jeg er veldig glad for det spørsmålet som representanten tar opp her. Det viser også at dette er ganske komplekst, og det er viktig at kommunene i sitt arbeid ser den enkelte ungdom i en helhet. Det er mange gode prosjekter ute i kommunene, som også representanten var inne på, men vi ser at vi ikke har vært flinke nok til å jobbe sammen – alt det som går på videregående opplæring, det som går på familievern, det som går på Husbanken, det som går på Nav. Alle instansene må jobbe sammen. Det tror jeg strategien i mye tydeligere grad klarer å vise overfor kommunene. Så tar representanten opp minoritetsungdom. Kanskje skal vi være så ærlige å si at de er en mer utsatt gruppe enn andre. Derfor er det viktig at minoritetsungdommene har den samme støtten og den samme oppmerksomheten om sin situasjon som annen ungdom. Vi har også styrket bo- og støttetilbudet til dem som er tvangsgiftet – det gjorde vi i budsjettet. Det er viktig at vi fortsetter det arbeidet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-03-25:
Den strategien som regjeringen la fram i 2014, skal vare fram til 2020. Nå har den vart i litt for kort tid til å ta de store lærdommene av den. Jeg tror likevel det er viktig at vi går inn og ser på hva det er som er utfordringene der ute, og så blir det et satsingsområde som regjeringen må komme tilbake til i de enkelte budsjettproposisjonene. Men det som jeg kan love representanten, er at dette er et tema som jeg og mine kollegaer står sammen om. Det er første gang det er laget en sånn strategi som flere statsråder står bak. Bare det i seg selv er positivt. Så har jeg lyst til å trekke fram: Når vi skal se disse ungdommene, må vi se på helheten. Foruten familievernet gjelder det rådgiverne i videregående skole, det gjelder oppfølgingstjenesten, det gjelder dem som arbeider ute i felten for den enkelte ungdom, og også ansatte i både Nav og barnevernet. De må se ungdommen og se hvilket tilbud det er til ungdommen ute i den enkelte kommune.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Arbeiderpartiet er særdeles positiv til at regjeringen nå tar grep for å redusere helsebyråkratiet. Det er litt spesielt å konstatere, spesielt når Fremskrittspartiet er kommet inn i regjering, at vi har sett at helsebyråkratiet dessverre har est ut. Så dette er vi særdeles positive til – ikke minst til at vi nå samlokaliserer så pass mange deler av det faglige. Samtidig er vi bekymret for at det skal gå på bekostning av den faglige utviklingen. Og vi har fått en del innspill fra ulike organer som er redde og bekymret for den uavhengigheten som de har hatt fram til nå, og for at de ikke lenger vil kunne opprettholde den. Vi kommer til å følge tett på i de ulike miljøene, for helse betyr så mye, det skjer så hurtig utvikling innenfor dette området, at vi er nødt til å få gode premisser med tanke på de valgene vi som sitter i denne salen, skal gjøre. Vi er også positive til at klageorganene samordnes. Jeg må jo si at det har skjedd en veldig bra utvikling på mange områder, ikke minst med bruk av IKT for å effektivisere klagebehandlingen. Samtidig er kanskje det aller viktigste med klager at de som klager, opplever en uavhengighet rundt selve instituttet, og da betyr det med geografisk avstand også noe når det gjelder den legitimitet man har til et klageinstitutt. Vi er positive til at man flytter klageorganet ut fra Oslo, men også til det at man tar hele landet i bruk for å bygge opp kompetanse på dette området. Men så har Arbeiderpartiet vært kritisk, som også saksordføreren var inne på, til selve prosessen. Vi tror at dette er en så pass god sak at vi hadde tålt en åpenhet her i stortingssalen om hvordan kvaliteten skulle sikres videre på den faglige utviklingen, men også med tanke på effektiviseringsgevinster og hvordan vi skulle hente inn gevinstene i den samordningen som skjer. Jeg har nå iallfall erfart fra min tidligere politiske karriere at ofte vedtar vi ting som skal ha en positiv effekt også på ressursutnyttelse, og så viser det seg at vi ikke klarer å hente ut gevinsten i neste omgang. Det samme gjelder kostnadene – hvilke kostnader det innebærer – og det tror vi også vil være bedre for samtlige parter som er involvert. For vi har respekt for dem som er ansatt på disse stedene i dag – det å miste arbeidsplassen eller å bli utsatt for forandringer betyr mye for alle og enhver. Vi forventer at det blir gode prosesser for de ansatte med omorganiseringen som nå skal gjennomføres, med fokus på dem som geografisk kanskje må være innstilt på å flytte på seg, men ikke minst på det å opprettholde den faglige kvaliteten. Vi har erfart, i hvert fall jeg som kommer fra Bergen, at det å få Konkurransetilsynet lagt til Bergen, har hatt positive effekter på utviklingen på det området, bl.a. ved å løfte opp konkurranserett som et mye sterkere fag innenfor universitetet enn det var tidligere. Så min erfaring er i hvert fall det at det har vært særdeles positive effekter av det. Det ser kanskje ikke sånn ut fra Oslo, men løfter en perspektivet, er jeg i hvert fall ikke bekymret for å bygge opp kompetansemiljøer også utenfor Oslo.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-07:
Venstre støtter alle de endringene som er foreslått her. Det stammer bl.a. fra en mer prinsipiell holdning til klageorgan og ombud som vi mener det er riktig at har en armlengdes avstand fra besluttende myndighet, og er noe av det som staten først bør gå gjennom for å flytte ut av Oslo når vi snakker om utflytting av statlige arbeidsplasser. Det er en virksomhet som ikke er nødt til å sitte i samme gate som Stortinget, og tvert imot har godt av å være litt unna den daglige politiske debatten. Så er vi klar over en viss uro som har vært knyttet til prosessen, særlig Pasientskadenemnda som faglig sett kan sies å være et ungt fagområde særlig knyttet til jussen, og der det sikkert er mulig å finne praktiske løsninger underveis sånn at vi forstår at det er ikke nødvendigvis mulig å erstatte den kompetansen i Bergen fra dag én, og at en finner fleksible løsninger for å beholde det særlig viktige kompetansemiljøet der. Det har også vært en debatt knyttet til den faglige rollen og friheten til SIRIUS, men vi mener i sum at det er viktig å styrke det helhetlige fagmiljøet i folkehelsa. Så er vi veldig positive til etableringen av et e-helsedirektorat. Bioteknologirådet har jo for så vidt vært gjennom både en navneendring og en uavhengighetsavklaring, og vi er godt fornøyd med at de nå eksisterer som et råd.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-07:
Det var en rekke ting i denne replikken som ikke er riktig, f.eks. at det statlige byråkratiet har økt som følge av privatisering. Det er ikke korrekt. Det er heller ikke sånn at dette har vært noen dårlig prosess, tvert imot. Dette har vært en prosess der en har hatt et grundig arbeid for å gjennomføre virksomhetsendringene, og en har også inngått omstillingsavtaler med tjenestemannsorganisasjonene i de berørte virksomhetene. Etatene har lagt godt til rette for å involvere og informere de ansatte gjennom hele prosessen, bl.a. gjennom at de tillitsvalgte er representert i de sentrale koordineringsgrupper for organisasjonsendringene. Tilbakemeldingene fra de tillitsvalgte er at de i all hovedsak er positive når det gjelder de prosessene som er gjennomført. Når det gjelder organiseringen av den sentrale helseforvaltningen, er det regjeringens ansvar. Det er derfor riktig at regjeringen her tar beslutninger om hvordan forvaltningen skal være organisert, og det er ikke et spørsmål som det er Stortinget som beslutter.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Arbeiderpartiet er veldig positiv til at man gjennomgår organisering, at man foretar effektivisering og avbyråkratisering av statlig virksomhet, som f.eks. er tilfellet nå, ikke minst fordi byråkratiet har vokst som det har gjort under denne regjeringa, bl.a. som følge av privatisering og kommersialisering som skaper mye byråkrati, som man vet. Arbeiderpartiet er også veldig enig i at man etablerer virksomhet utenfor hovedstaden, som f.eks. nå i Bergen, til gode kompetansemiljøer som man også finner i mange andre landsdeler. Men vi er kritiske til den prosessen som har foregått, og vi er enig med de mange som synes at dette ikke er grundig og skikkelig utredet. Mitt spørsmål er: Kan statsråden love at prosessen blir bedre ved neste korsvei, slik at Stortinget har et bedre grunnlag for å ta beslutning?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Eg registrerer at representanten Wiborg bruker innlegget sitt til å skryte av statsråden si handlekraft, og det er greitt. Det er likevel mykje som tyder på at det er noko som har gått litt fort i svingane her når ein ser kor sterk kritikk regjeringa har fått frå NHO og arbeidsgjevarsida og den relativt kraftige modereringa av forslaget her i Stortinget. Mitt spørsmål er då: Meiner statsråden framleis at regjeringa sitt opphavelege forslag var det beste? Eller ser han no, kanskje i etterpåklokskapens namn, at han burde teke ein runde med partane i arbeidslivet før han føreslo ein så høg kompensasjon?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Takk for svaret. Det er jo som fleire, og òg statsråden, har vore inne på, ei litt krevjande sak å skulle behandle som lovgjevar. Avgjerdsgrunnlaget til Stortinget er i denne saka litt svakt, for vi manglar statistikk, og vi manglar forsking. No skal departementet gjere ein jobb for å prøve å få tak i den typen statistikk. Vi forventar i Stortinget at disse lovendringane blir ordentleg og kontinuerleg evaluerte. Men det er framleis ein del usvara spørsmål, særleg når det gjeld standardkontraktar. Veit vi om dette vil føre til mindre standardkontraktar? Nokre meiner jo endåtil at det at vi no legg dette til i arbeidsmiljølova vil gjere det meir synleg og tilgjengeleg og kanskje til og med auke bruken av konkurranseklausular. Så her er det ein del usvara spørsmål. Det eg lurer på, er: Vil statsråden kome tilbake til Stortinget etter ei stund, når vi har ei evaluering klar, og vurdere å foreslå nye og kraftigare tiltak for å få bukt med konkurranseklausular der det ikkje er nødvendig?
Arve Kambe (Høyre), 2015-12-07:
For regjeringen er det viktig å ha god dialog med partene i arbeidslivet. Sist gang partene i arbeidslivet samlet seg om et standpunkt om permitteringsregelverket, var da LO og NHO sendte et felles brev til statsminister Erna Solberg om at det var behov for endringer i permitteringsregelverket. Statsministeren var så rask at jeg tror nesten det var samme kvelden hun sendte et brev tilbake til partene i arbeidslivet og sa: Innvilget. Etter det har vi gjort endringer i permitteringsregelverket når det gjelder utdanning, og vi har styrket bedriftsintern opplæring sammen med partene i arbeidslivet. Vi ser at Arbeiderpartiet i sommer fokuserte på flere tiltaksplasser, og som Rotevatn sier, doblet regjeringen uken etter antallet tiltaksplasser utover det som Arbeiderpartiet hadde tenkt på. Så kom Arbeiderpartiet med en tiltakspakke som var «peanuts» i forhold til hva regjeringen kom med i statsbudsjettet. Arbeiderpartiet kommer stort sett med altfor lite for fort, og så glemmer de at regjeringen faktisk er svært ambisiøs, med et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Over 95 pst. av folket er i arbeid. De aller fleste som blir arbeidsledige i dag, er i jobb etter tre måneder. Og av dem som er arbeidsledige i tre–seks måneder, er ytterligere flere i jobb. Det viser at vi har et arbeidsmarked og et næringsliv som er under omstilling. Regjeringen styrker tiltak for gründere, og vi styrker forskning og utvikling. Det er aldri før blitt bygd mer vei enn under denne regjeringen, og det har aldri før vært mer satsing på samferdsel, infrastruktur og jernbane. Det genererer arbeidsplasser. Det som skjer med flyktningsituasjonen rundt omkring i hele Norge i 2016, vil ha en merkbar effekt på sysselsettingen. Diskusjonen her kan tyde på at noen er for og noen er imot permittering, men faktum er at vi ønsker permittering, og vi bruker permittering. Vi har sågar utvidet permitteringen til 30 uker, og vi synes det er bra med permitteringer. Problemet er at det eneste Arbeiderpartiet har av tiltak for å møte en økende arbeidsledighet, er Nav-tiltak og permitteringer. Hva betyr permittering? Jo, det betyr dagpenger, på samme måte som man får det når man er arbeidsledig på helt vanlig måte. Dagpengeperioden er maksimalt 104 uker. Vi er bekymret for at noen av dem som nå får permitteringsvarsel, dessverre ender opp med å bli oppsagt når permitteringen er over, og dermed går glipp av et halvt år, 30 uker eller i verste fall ett år med aktiv jobbsøking. Det er ikke oppskriften på arbeid, aktivitet og omstilling.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Fremskrittspartiet har som utgangspunkt at arbeids-, lønns- og ansettelsesavtaler fungerer best dersom de oppnås ved enighet mellom arbeidstaker og arbeidsgiver i de enkelte bedriftene. Vi tror at frie markeder også for arbeidskraft er til det beste for begge parter, og at frie markeder er til det beste for samfunnet. Derfor er kanskje den første tanken som slår en liberalist som meg, at regulering av konkurranseklausuler er i strid med frie markeder, men så enkelt er det ikke. Gjennom mange år har vi hatt en situasjon med en uklar praksis og arbeidstakere som ikke har kunnet benytte sin arbeidskraft uten å få dette riktig kompensert. Som komitélederen også var inne på, er dette en sak som i utgangspunktet burde vært landet for flere år siden, for det har vært flere utredninger og vurderinger, men først nå, takket være handlekraft fra arbeidsminister Robert Eriksson, får vi endelig sluttført denne saken, i tett samarbeid med komiteen, der det har vært en god og grundig behandling. Det er også derfor vi har kommet frem til det kompromisset vi behandler her i dag. Jeg vil også takke enkelte arbeidstakerorganisasjoner, som har vært meget konstruktive i behandlingen av denne saken, og de har også en stor del av æren for at vi i dag har fått et bredt forlik. Men underveis i denne prosessen har jeg stusset over NHO og spesielt LO, som har ønsket ytterligere utsettelser i en sak som har vært overmoden for behandling. Men heldigvis har komiteen klart å samle seg og bidratt til at vi nå får klare regler, og ikke minst at ansatte som får konkurranseklausul, nå får en rettferdig og riktig kompensasjon, noe som i utgangspunktet bare skulle mangle. Vi mener at kontrakter forutsetter at begge parter går inn i det med fri vilje, uten at den ene parten står i et skjevt avhengighetsforhold til den andre, slik det også er med arbeidskontrakter. En av de viktigste premissene i arbeidskontrakter er at de kun skal inneholde begrensninger, plikter, rettigheter og slikt som er relevant for arbeidsforholdet. Da oppstår det et spørsmål om hvilke konkurransebegrensende klausuler som er relevante for arbeidsforholdet. Det blir et spørsmål om å balansere de ulike hensynene opp mot hverandre – både arbeidsgivers og arbeidstakers behov – for å få en best mulig balanse for den enkelte bedrift, den enkelte arbeidstaker og samfunnet for øvrig. Underveis i behandlingen av denne saken har jeg kommet til to viktige konklusjoner: Det første er at det ikke er noe utfall av behandlingen som vil gjøre alle som har uttalt seg, fornøyde. Det andre er at det forslaget til vedtak som ligger på bordet i dag, er det mest balanserte vedtaket vi kan gjøre, der vi ivaretar de nødvendige hensyn. Avslutningsvis vil jeg takke komiteen – ikke minst saksordfører Holen Bjørdal – for godt arbeid. I tillegg vil jeg takke komitéleder Arve Kambe, som også har bidratt på en særdeles konstruktiv og god måte, noe som har gjort at komiteen i dag samler seg om et godt resultat, som burde vært på plass for mange år siden, men det viktigste er at vi i dag får et bredt flertall bak dette vedtaket.