trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg tar ordet først og fremst på bakgrunn av innlegget fra representanten Per Sandberg her tidligere. Som representant for det partiet som framfor noe har hatt som sitt politiske fundament å beskrive elendigheten i norske kommuner, ikke minst i eldreomsorgen, presterer altså representanten Sandberg nå å beskylde de andre opposisjonspartiene for å drive med svartmaling og pessimisme. Er det nå slik at Fremskrittspartiet ikke lenger er så bekymret over tilstanden i norsk eldreomsorg? I så fall er det helt nye toner fra Fremskrittspartiet. Sandberg sa videre at «rammene til kommunene er store nok», norske kommuner har gode rammevilkår. Han sa videre at den lille økningen som ligger i det forliket som Fremskrittspartiet har inngått med Regjeringa om kommuneproposisjonen, egentlig skjer mot Fremskrittspartiets vilje. Men hvis det er slik at det fortsatt er behov for økt innsats, bedre kvalitet og flere ansatte i eldreomsorgen og pleie- og omsorgssektoren i kommunene, hvorfor hamrer og hamrer Fremskrittspartiet da på sine løsninger om en statlig stykkprisfinansiering, som automatisk skal løse alle problemer i eldreomsorgen? Det ble nå gjentatt på nytt av representanten Andersen. SV mener at det er en overforenkling av verden, men la nå det ligge i denne omgang. Det som blir spørsmålet til Fremskrittspartiet, er: Når skal Fremskrittspartiet trekke hodet opp av sanden og innse at det er et solid flertall i denne salen som vil at pleie og omsorg skal være et kommunalt ansvar, som skal finansieres gjennom de kommunale økonomiske rammene. Det Fremskrittspartiet nå gjør ved å nekte å innse at verden er slik den er, er å ramme ikke først og fremst rådmenn, ordførere og kommunepolitikere. Nei, det rammer de svakeste – de eldre, de funksjonshemmede og de pleietrengende. Når har Fremskrittspartiet tenkt å innse det? Om dette ikke er hykleri, så er det i alle fall – slik jeg ser det – et svik mot de funksjonshemmede, de eldre og de pleietrengende.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-06-20:
Jeg må få lov til å kommentere litt det siste taler nå sa, og de innleggene han har holdt i dag på vegne av sitt parti Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet driver med et dobbelspill. Innenfor helse, omsorg og pleie er det Fremskrittspartiet som ønsker å fremstille seg som den store redningsengel. Men tidligere var tonen den at man med harmdirrende pekefinger påpekte og kritiserte manglende tjenesteopplegg innenfor offentlig sektor. Nå sier Fremskrittspartiets representant Sandberg at vi som påpeker problemene og manglene i offentlig sektor, svartmaler. Fremskrittspartiet prøver med denne svartmalingsteknikken og -taktikken å dekke over at de ikke er villige til å legge inn ressurser og virkemidler slik at bl.a. gamle og syke får sine behov ivaretatt, og det tror jeg folk etter hvert vil komme til å oppdage. Jeg kommer fra Engerdal kommune, og der har formannskapet nettopp behandlet en plan for å kunne avhjelpe den økonomiske situasjonen som kommunen er i. Blant annet skal ordføreren gå ned til 10 pst. stilling, formannskapet skal avvikle møter kun annenhver måned, og det innføres tilsettings- og investeringsstopp, noe som betyr bl.a. at bygging av omsorgsboliger og planlagte ungdomsboliger ikke blir igangsatt. Det er også slik at tjenestetilbudet innenfor helse- og omsorgstjenesten må reduseres. Det siste vil jeg si er meget alvorlig, for det kan gå ut over liv og helse, og det vet vi i andre sammenhenger ikke skal aksepteres. Jeg mener at stortingsflertallet ikke tar situasjonen i kommunene innover seg og ser alvoret. Jeg er enig med dem som har sagt at kommuneøkonomien har vært stram i lang tid. Unntaksårene på slutten av 1990-tallet kjenner vi alle, og alle på Stortinget var enige om at dette var år med unntaksbudsjettering, slik at det var lite til kommunene også den tiden. Men nå er situasjonen en annen, og de forhold som vi har innenfor pensjonsområdet, innenfor lønnsutvikling osv., gjør at dårlig oppfølging av kommuneøkonomien nå gir langt verre utslag. Regjeringens opplegg innebærer at problemene bare vil skyves framover i tid og bli enda større neste år. Det er mulig at det er en høyrepolitikk, med Høyre og Fremskrittspartiet i spissen, som er en ønsket og villet politikk. Men hvor er Kristelig Folkeparti? Hva mener de? Jeg mener at vi kan plassere dem i dag – de har tatt skrittet over på den andre siden og befinner seg nå på den høyrepolitiske arenaen. Denne utviklingen som er villet, fører til kommunesammenslåing – vi fikk meldinger på nyhetene i dag om at det var så lønnsomt, men de har riktignok blitt tilbakevist noe i løpet av dagen – og vi får en sentralisering. Men hva blir det da igjen av den sosiale velferden og trivselen? Den blir i hvert fall ikke bedre, men vil sterkt forverre seg når vi får en påtvunget folkevandring der distriktene utarmes og forslummes og pressområdene oversvømmes og forslummes.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Med hensyn til det som statsråden sa om brannsjefstillingen som særlovsstilling, er det slik at et flertall i komiteen har gitt uttrykk for at det vil beholde det som vi har i dag på det området. Da vil jeg gjerne spørre statsråden om han vil ta hensyn til de flertallsmerknader som er i innstillingen, og som Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står bak. Det synes jeg absolutt han burde gjøre. Det har jo vært snakk om en kompetent ledelse, og det har vært snakk om at det lokale selvstyret er viktig. Men Oppebøen Hansen redegjorde for en del av det synet som vi har på det området, og spørsmålet er om statsråden vil ta hensyn – og det bør han gjøre – til det som flertallet gir uttrykk for i sin merknad i forhold til akkurat dette med brannsjefstillingen som særlovsstilling.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-05-07:
Sakens ordfører, Torbjørn Andersen, redegjorde greit for komiteens innstilling, og siden det er en stort sett samlet komite som står bak denne saken, skal jeg kun orientere om et par momenter der Høyre og Kristelig Folkeparti har egne merknader. Det ene punktet er brann i forhold til omsorgsboliger. Der vil Høyre og Kristelig Folkeparti presisere at revisjonen av forskriftene i 1997 i seg selv ikke medførte endringer i bestemmelsene om omsorgsboliger. Det sies i veiledningen til forskriftene: «Når det gjelder omsorgsboliger, hvor det forutsettes å bo sterkt pleietrengende personer, kan det være nødvendig å plassere disse i risikoklasse 6.» Det stilles altså i dag bygningsmessige krav på linje med kravene til pleieinstitusjoner. Brannvesenet har i dag både rett og plikt til å gi pålegg om avhjelpende brannsikringstiltak, slik at boligene blir brannsikkerhetsmessig forsvarlige. Det synes på denne bakgrunn litt forunderlig at et flertall i komiteen vil fjerne skjønnet og dermed pålegge kommunene økte utgifter. Det andre punktet jeg vil trekke fram, gjelder brannsjefstillingene. Når det gjelder brannsjefstillingen som særlovsstilling, har dette med lokalt selvstyre å gjøre. Kommuneloven legger i stor grad opp til at det skal være opp til kommunen selv å avgjøre kommunens organisering og hvem som skal inneha de forskjellige stillingene i kommunen. Disse føringene er lagt til grunn for retningslinjer for statlig regelverk som er rettet mot kommunene. Når det gjelder området brann- og eksplosjonsvern, bør vi avveie kommunelovens prinsipper mot behovet for å legge statlige føringer som sikrer innbyggerne et visst minstenivå av sikkerhet og beredskap i tilfelle brann. Det synes ikke riktig å fjerne kravene til kvalifikasjoner når det gjelder leder av brannvesenet og innsatspersonellet, men vi ser det som unødvendig at brannsjefstillingen som særlovsstilling blir videreført. Kommunene må uavhengig av om det er en brannsjef eller kvalifisert leder av brannvesenet, delegere myndighet til vedkommende. Loven stiller krav til kommunenes dokumentasjonsplikt i forbindelse med tilsyn, og delegering av tilstrekkelig myndighet er et vesentlig punkt i et slikt tilsyn. Det synes heller ikke logisk å tillate private brannvern, men likevel kreve at kommunen skal ha brannsjef i tradisjonell forstand. Vi vil åpne for private brannvern, og vi vil fristille kommunene. Høyre synes nok i denne saken at komiteens flertall på disse punktene overkjører kommunene med statlig detaljstyring.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-05-07:
Det brenn mykje i Noreg, altfor mykje. Den nye loven om vern mot brann, eksplosjon og ulykker med farleg stoff er derfor viktig. I petroleumsindustrien i Nordsjøen, som Stortinget har diskutert tidlegare i dag, er nullfilosofi den rådande tanken – tanken er altså at ulykker skjer ikkje, dei vert valda. Eg håpar at samordninga og forenklinga som vert eit resultat av denne saka, vil vera eit steg i riktig retning slik at skadar og tragediar kan reduserast. Regjeringa får – som normalt – fleirtal for sine prioriteringar, men litt er det å seia. Komiteen ber Regjeringa syta for at pålagt ansvar og regelverk i arbeidsmiljøloven ikkje må vera innbyrdes motstridande. Norsk Brannbefals Forbund meiner nemleg at nødretten kjem i konflikt med ulike vernereglar. Eg vil understreka at nødverje er nødverje, og då gjer ein det ein kan, oftast meir heldigvis, og slik må det framleis vera. Men at ein fjernar slike motsetningar, er viktig. Loven legg opp til at det skal utarbeidast risikoanalysar, og det er viktig at desse vert bygde opp over ein felles og riktig mal, slik at ein oppnår lik risikovurdering i landet. Brann betyr ofte både ein økonomisk og ein kjenslemessig katastrofe. Derfor er det som det skal vera når kvar og ein er pliktig til å yta assistanse når det er påkravd. Heile komiteen påpeikar – rett nok i to forskjellige merknader – at omsorgsbustader der det bur pleietrengande, må ha tilfredsstillande brannsikring. Lik risikovurdering er ganske viktig i så måte òg, slik at det faktisk vert vist eit sant bilete av det som skjer ute. Men eg trur at brannvesenet har dei nødvendige reiskapane og tek på alvor at dei har ansvar for at bustader skal vera tilfredsstillande tryggingsmessig, spesielt når det bur folk som ikkje har full evne til å bevega seg i desse bustadene. Komiteen er samla i synet på at levande dyr skal ha brannsikkerheit minst på linje med dyr som slakt. Eigentleg er det ein merkeleg mangel i lovverket som her vert avdekt, og det skal det verta retta på. Eit fleirtal i Stortinget støttar forslaget om å opna for at Direktoratet for brann- og elsikkerhet kan nytta eit uavhengig tredjepartsorgan til å føra tilsyn på sine vegner. Strenge krav til kompetanse og habilitet skal det sjølvsagt vera. Men det gjeld uansett om tilsynet er privat eller offentleg. Til sist: Det er ein samla komite som seier nei til ytterlegare gebyr og avgifter no. Det er liksom ikkje klima for fleire avgifter for tida, og det synest eg er bra.
Victor Norman (Høyre), 2002-05-07:
Uten å ha spesielt lang erfaring på området tror jeg jeg vil understreke at jeg alltid har oppfattet det slik at klare meningsytringer fra et flertall i Stortinget er det fornuftig for både statsråder og regjeringer å ta hensyn til. På den annen side er det vel også slik at inntil Stortinget har gitt uttrykk for en klar mening, er det god skikk for statsråder å gi uttrykk for sitt syn på saker i debattene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Dokument nr. 8:70 fra stortingsrepresentant Jan Simonsen om å be Regjeringen sørge for at norske kommuner ikke mot sin vilje pålegges å motta asylsøkere, er begrunnet med at representanten mener at norsk asylpolitikk innebærer et vesentlig inngrep i det kommunale selvstyret. Komiteen viser til at det er staten som har ansvaret for mottak og midlertidig innkvartering av asylsøkere, og at det er et nasjonalt bosettingsutvalg der kommunesektoren er representert, som tar seg av disse sakene. Komiteen viser også til at kommunene ikke har noen direkte innsigelsesrett når det gjelder slike etableringer. Komiteen kan imidlertid forstå at enkelte kommuner føler seg overkjørt når det etableres mottak. Det har kommet fram enkelte eksempler som viser at kommunene på en måte føler seg frustrert, og der det kanskje kan vises til at det har vært en dårlig dialog mellom statlige og kommunale myndigheter. Ingen i komiteen unntatt Fremskrittspartiet vil endre nåværende ordning, og man bifaller derfor ikke forslaget. Fremskrittspartiet mener det er viktig å se de konfliktene som oppstår i kommunesektoren, og vil se hele mottakssystemet i sammenheng. Fremskrittspartiet foreslår derfor at man ber Regjeringen sørge for at norske kommuner ikke mot sin vilje pålegges å motta asylsøkere. Fremskrittspartiet foreslår i tillegg at Stortinget ber Regjeringen fjerne 15-månedersregelen for opphold på humanitært grunnlag, uten unntak. Når det gjelder Dokument nr. 8:83, overlapper jo det det foregående forslaget, men her peker flertallet i komiteen på at det er iverksatt en hel mengde tiltak allerede. Komiteen er her veldig opptatt av de økonomiske belastninger som kommunene får ved etablering av asylmottak, og peker på at staten skal stå økonomisk ansvarlig for de økonomiske belastningene kommunene eventuelt måtte få. Komiteen er også enig i at prosessene mellom UDI og kommunene bør forbedres, og støtter derfor forslagsstillerens forslag. Fremskrittspartiet går her litt lenger enn komiteen. Vi peker på at variasjonene i behovet for mottaksplasser er store. Det gjør for øvrig også komiteen i sin helhet, men Fremskrittspartiet mener at disse variasjonene kan unngås gjennom at en får en bedre styring med selve asylinnvandringen. Siden Bondevik I inntok regjeringskontorene i 1997 har det vært en dramatisk økning i asylinnvandringen til Norge. Det peker også en samlet komite på. Derfor er Fremskrittspartiet opptatt av at vi søker å finne løsninger slik at asyltilstrømningen til Norge reduseres betraktelig. Fremskrittspartiet foreslår å be Regjeringen vurdere å la kommunene få det endelige godkjenningsansvaret for etablering av asylmottak. I tillegg til å få en bedre dialog med kommunene bør det være mulig å få til et system der kommunene i hvert fall på en bedre måte kan styre denne formen for etablering. Til slutt vil jeg fremme de forslag som står i innstillingen. Jeg vil i tillegg fremme forslag nr. 4 på vegne av Lodve Solholm, Harald T. Nesvik og meg selv om at «Stortinget ber Regjeringen stanse etableringen av asylmottak i Sæbø».
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Det er akkurat slike tilfeller som representanten Solholm tok opp i sitt innlegg nå, som skaper konflikter. Derfor er det litt forunderlig at vi på en måte ikke har mer tillit til at kommunene selv greier den type beslutninger. Når det gjelder flyktninger, har kommunene beslutningsrett. Jeg er ikke redd for – men det virker som om de andre partiene er det – at hvis vi lar kommunene få beslutningsrett her, vil det si det samme som at alle kommuner i hele landet sier nei til asylmottak. Jeg tror ikke noe på det. Jeg tror faktisk at kommunene vil vurdere det på samme måte som når de vurderer det å ta imot flyktninger. Men det vil bety at i de kommunene hvor det er små ressurser fra før, lite kompetanse, ikke er noe arbeidskraft, og hvor det ikke er mulig å etablere noe arbeidskraft, blir det en belastning for kommunene. Da tror jeg faktisk at SV kanskje ville få oppfylt sin drøm om paratkommuner. Da ville vi ha blitt nødt til å etablere det, og det tror jeg enkelte kommuner er parate til å gjøre. Til Kristelig Folkeparti: Dette handler ikke om å bryte menneskerettigheter eller konvensjoner. Det handler rett og slett om å ha det samme systemet for asylmottak som vi har for flyktninger. Vi kan ikke påstå at vi bryter noen menneskerettigheter eller konvensjoner fordi om kommunene har beslutningsrett når det gjelder å ta imot flyktninger. Det er jo det Kristelig Folkeparti indirekte sier. Så til det som Høyres representant var inne på. Jeg skjønner godt at vi på en måte må ha mer tvang i forhold til å etablere asylmottak, hvis det er riktig og hvis jeg forstår representanten fra Høyre rett, at de baserer framtiden på at vi skal ta imot 15 000 til 20 000 asylsøkere i året. For det er det representanten fra Høyre sier når hun innleder med å si at vi har stor asylinnvandring nå, men det er kanskje lite i forhold til det vi kan forvente oss i framtiden. Da skjønner jeg at vi kan ha behov for å bruke tvang overfor kommunene for å etablere flere og flere asylmottak. Men Fremskrittspartiet har en intensjon om at i hvert fall Regjeringen følger opp det den selv sier i forhold til å stramme inn på asylinnvandringen. Selv om de ikke slutter seg til Fremskrittspartiets forslag, sies det i hvert fall indirekte fra Regjeringen – og statsråden sier selv – at de skal stramme inn slik at den økningen vi nå ser, ikke skal være så stor i framtiden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Det er mulig jeg var litt uklar i min kommentar til Høyres representant. Vi er jo alle sammen klar over at det antallet som får opphold, varierer fra 35 pst. til 50 pst. Men når representanten fra Høyre på en måte fremstiller det som at det bare var 6 000 som fikk opphold i 2001, vil jeg gjerne kort referere fra UDIs rapport: I fjor var det 5 906 personer som fikk beskyttelse, 18 486 personer fikk arbeidstillatelse, og 12 095 personer fikk oppholdstillatelse på bakgrunn av familiegjenforening. Så tallet fra i fjor på dem som fikk bosetting i Norge, er nærmere 20 000. Og det er klart at hvis vi ser av prognosen for i år at asyltilstrømningen er på 18 000 – i media i dag ble det sagt 20 000 – og hvis en skal regne at 40 pst. av disse får opphold hvert år, er det raskt å regne ut hvor mange som etter hvert får opphold i Norge. Poenget mitt er at jeg ser at det blir store konflikter rundt omkring i kommunene når man skal etablere mottak og boliger til alle disse som får opphold. Det må vel alle sammen innse, at jo flere som skal bosettes i kommunene, jo større ressurser og bedre kompetanse trenger kommunene – det må være en logisk forklaring. Det er vel ingen som kan være motstander av å innse det. Det var det som var poenget mitt. Så er det klart, som jeg sa i mitt forrige innlegg, at etter at Bondevik I tok over i 1997, kom det i underkant av 3 000 asylsøkere til Norge. Siden den gang har kurven gått rett til værs. Det var fordi den første erklæringen Bondevik I hadde i sin tid, i 1997, gikk ut på at dørene skulle åpnes, og at innvandringspolitikken skulle liberaliseres. Det er jo det vi ser resultatet av nå, den reklamen som Bondevik I den gangen hadde, og som den nye regjeringen, med Høyre i spissen, nå viderefører. Det er en logisk forklaring på at vi har den store asyltilstrømningen til Norge, samtidig med at de andre landene rundt omkring oss strammer inn, selvfølgelig. Og så har Schengen bidratt til en stor del av dette også, men jeg tror ikke det er hele forklaringen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Det gjelder forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet. Etter en orientering fra kommunalministeren underveis er jeg blitt gjort oppmerksom på at hvis Stortinget skulle slutte seg til dette forslaget slik at det ble vedtatt, hadde vi stilt oss i en slik situasjon at statsråden eventuelt hadde måttet bryte norsk lov for å få gjennomført det tiltaket som ligger der. Det er fordi Stortinget i 2001 foretok en lovendring der man delegerte alt som har med Dublinkonvensjonen å gjøre, til UDI og Utlendingsnemnda. Derfor må Fremskrittspartiet og undertegnede trekke forslaget, men vi forventer selvfølgelig at Regjeringen kommer med nye lovendringer for å oppfylle de internasjonale forpliktelsene i Dublinkonvensjonen, som er ratifisert av Stortinget.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
President, er det mulig å gå tilbake til voteringen i sak nr. 2? Det gikk litt fort i svingene når det gjaldt votering over forslag nr. 5 under sak nr. 2. Jeg tror det var en liten misforståelse i forbindelse med stemmeforklaringen fra Høyre som kom før voteringen i sak nr. 1.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Det har kommet svært mange asylsøkere hit til landet i de første månedene dette året. Selv om det nå ser ut til at det kommer noen færre, er det et meget stort behov for å opprette nye asylmottak rundt omkring i landet. Arbeiderpartiet har forståelse for at mange kommuner ikke ønsker at nye mottak skal opprettes nettopp i deres kommune. Det er likevel vanskelig å kunne gi kommunene en generell vetorett i den situasjonen vi er i for tiden. Norge har internasjonale forpliktelser i forhold til mottak og midlertidig innkvartering av asylsøkere. Når det er sagt, mener Arbeiderpartiet at det er nødvendig at den prosessen som skal og må foregå før et mottak etableres i en kommune, skjer i samarbeid med den aktuelle kommune. UDI må ikke overkjøre kommunene slik at kommunene ikke har noe å si ved en slik etablering. Det er tross alt mange oppgaver som den enkelte kommune som får etablert et nytt mottak, blir satt til å løse. Jeg vil komme med ett eksempel på etablering av mottak som Arbeiderpartiet mener kan være uheldig. Det gjelder ei lita bygd på Sunnmøre som heter Sæbø. Der bor det bare 90 mennesker, for det meste eldre. Det er 2,7 mil til nærmeste nabo, som er Ørsta. I disse dager har en privatperson kjøpt det gamle sykehjemmet og ønsker å etablere asylmottak der, et mottak som skal romme 100 personer, altså flere enn de som bor fast i bygda. Jeg skjønner at folk i bygda reagerer – for det har de gjort til gagns. Å presse gjennom et mottak i denne vesle bygda mot kommunens og de fleste innbyggernes ønske, er kanskje ikke veien å gå, selv om UDI har retten på sin side. Men å vedta at man skal ha unntak for noen, som det er spesifikke forslag om i Stortinget, tror jeg heller ikke er veien å gå. Arbeiderpartiet forventer også at UDI nå har kapasitet til å håndtere de mange asylsakene mye raskere enn tidligere, slik at alle de som ikke får oppholdstillatelse, blir sendt ut igjen og ikke opptar plass i mottak. At hurtigdomstolen er på plass og utsendelse kommer i gang, er viktig. Det var urovekkende å høre statsråd Dørum i Stortinget i går, der han bekreftet at det nå er ca. 4 000 som venter på å bli sendt ut. Da er det ikke rart at det er behov for mange nye mottak. Dette må Regjeringen ordne opp i umiddelbart. Senterpartiet foreslår i sitt forslag at kommunene skal sikres full kompensasjon for merkostnader ved etablering av mottak. Overgangsordninger som sikrer kompensasjon den første tiden etter en eventuell nedlegging, skal også medregnes. Arbeiderpartiet er redd det kan bli vanskelig å avgrense hva en slik kompensasjon skal inneholde. Vi har registrert at enkelte kommuner har uttrykt misnøye med de utgifter som er påløpt i kommunen i forbindelse med de statlige mottakene. Dersom det viser seg at de satsene som nå gjelder, ikke dekker de utgiftene kommunene har, må man vurdere å heve satsene. Det kan også skje ved at staten kjøper de aktuelle tjenestene i kommunen eller privat, slik at ingen kommuner blir utsatt for uforutsette utgifter ved å være vertskommune for et asylmottak.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg ber om at Arbeiderpartiets representanter stemmer for forslag nr. 3, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Det ser ut til å være nødvendig å ta en liten runde på en kommentar som kom fra Per Sandberg i forhold til at jeg hadde nevnt tallet 15 000 i mitt innlegg. De 15 000 refererte seg til det antallet som kom hit i 2001. Det jeg ikke sa noe om, var at derav er 40 pst. asylsøkere med åpenbart grunnløse asylsøknader, og de skal raskt sendes ut. Utover det er det også et visst antall asylsøkere med grunnløse søknader som antakeligvis får avslag etter hvert, og som også må returnere. Vi er da antakeligvis nede i 7 000–8 000 asylsøkere som skal bosettes. Det er mange, og det medfører store utfordringer fortsatt. Dagens situasjon er utfordrende, og det ser ikke ut til å bli noen øyeblikkelig løsning på det. Når vi mener at dette da får være statens ansvar, og at det ikke skal være frivillig for kommunene, er det fordi det er så viktig å få asylsøkerne bosatt i kommunene, slik at man raskt blir integrert. Det dreier seg om opplæring. Nå har vi i hele dag snakket om hvor viktig det er å få norskkunnskaper og samfunnskunnskap, om hvor viktig det er å komme ut i arbeidslivet, være blant kolleger og lære norsk på den måten, få ungene ut i barnehage og skole, slik at de lever i et inkluderende miljø, og det å få både voksne og barn med på kulturelle aktiviteter i lokalmiljøet. Disse forutsetningene blir best ivaretatt ved at staten fortsatt tar denne jobben. Og det er ikke noe i verdenssituasjonen i dag som tilsier at vi kommer til å stå overfor et mindre antall asylsøkere, så langt jeg kan se. Jeg har god tro på at med den jobbingen vår regjering gjør på dette feltet, med den strammere organiseringen og de forbedrede rutinene, med kontakten og tiltak i forhold til utenriksstasjoner og politi, klarer vi etter hvert å håndtere dette bedre.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Jeg skal få lov til å komme med en liten stemmeforklaring. Først til sak nr. 1. Her har Arbeiderpartiet framsatt en god del forslag. Veldig mange av forslagene er nokså identiske med det Regjeringen jobber med, noen gjennomfører sågar Regjeringen nå. Vi henstiller til Arbeiderpartiet å gjøre noen av disse forslagene om til oversendelsesforslag. Det gjelder forslagene nr. 2, 3, 4, 5, 6 og 9. Det er ikke noe motsetningsforhold mellom oss og Arbeiderpartiet når det gjelder disse forslagene, men i og med at dette er et forhold under Regjeringen, ville vi sette pris på om Arbeiderpartiet kunne oversende dem. Når det gjelder komiteens tilråding i samme sak, vil jeg anbefale regjeringspartiene å stemme for I i forslaget til vedtak, mot II og for III. Når det gjelder de andre sakene, vil jeg anbefale regjeringspartiene å gå inn for komiteens tilråding. Når det gjelder de enkeltforslagene som har blitt fremmet i løpet av dagen, stemmer vi mot alle disse, med unntak av forslag nr. 5, fra Per Sandberg på vegne av Per Roar Bredvold og seg selv, altså forslaget om at man ber Regjeringen vurdere å bruke Forsvarets ressurser for uttransportering av asylsøkere. Dette forslaget stemmer vi for.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Enkeltforslagene stemmer vi mot, med unntak av forslag nr. 5, fra representanten Per Sandberg.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-04-18:
Det gjelder sak nr. 2.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg trodde faktisk jeg hadde fått tegnet meg før, så jeg bad derfor om ordet. Jeg bad om ordet av tre grunner. For det første vil jeg kommentere dette med kvalitet som ble tatt opp av Lodve Solholm. Vi hadde en merknad i komiteen knyttet til kvalitet – ved å styrke tilsynet med asylmottakene sørger man nettopp for at de asylmottak som drives, har god kvalitet. Og det er viktig, både i forbindelse med hele anbudsordningen og det er ikke minst viktig for de menneskene som skal bo i asylmottaket. Det var ikke Fremskrittspartiet med på. Det syntes de ikke var viktig da, men vi synes det er flott at de synes det er viktig nå. Det andre jeg ville påpeke, gjelder anbud. I forbindelse med meldingen og det store arbeidet med omstilling av offentlig sektor er det én ting statsråd Norman har hatt som sitt mantra, og det er dette med totalkostnadsvurderinger. Hele poenget med en totalkostnadsvurdering er at man skal se på de samlede kostnadene ved en omorganisering. Når man omorganiserer staten dit hen at man sier ok, greit, nå skal vi gå vekk fra en tilbudsordning til kommunene når det gjelder f.eks. asylmottak, og se på hvor mye dette anbudet egentlig koster staten – hvor mye koster dette anbudet vi nå får inn, for UDI egentlig? – må man selvfølgelig også regne med de kostnadene som påløper kommunen. Noen steder der det kan være billig å drive selve mottaket, kan det være steindyrt for kommunen å skaffe et skikkelig helsevesen, barnehage, tolketjenester og alt dette andre som Meltveit Kleppa tok opp tidligere, mens det andre steder, der det kan være litt dyrere å drive og man ikke når opp i en anbudskonkurranse, kan man likevel ha en besparelse for samfunnet som helhet, og for det offentlige som helhet, fordi de andre tjenestene er billigere. Jeg vil derfor spørre: Har statsråden fått til et skikkelig totalkostnadsopplegg som sørger for at vi får gode beslutninger i forhold til disse anbudene? Helt til slutt vil jeg bare si én ting, for jeg er helt enig i det statsråden sa om at det er ting som skjer i resten av verden, som teller. Nå er det altså sånn at den største økningen i antall asylsøkere som faktisk fikk opphold i Norge etter Bondevik I-regjeringen, kom som følge av krigen i Kosovo, og den kan neppe skyldes Kjell Magne Bondevik.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg stemte feil. Jeg stemte for og skulle stemt imot.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Stortingsrepresentant Jan Simonsens Dokument nr. 8-forslag bifalles ikke av flertallet i komiteen. For Kristelig Folkeparti er det to viktige prinsipper som har vært lagt til grunn når vi har kommet til den konklusjonen. For det første: Norge er forpliktet av Flyktningkonvensjonen. Som nasjon må vi ta imot og behandle søknader om asyl. For Kristelig Folkeparti er nettopp spørsmålet om menneskerettigheter, menneskesyn og menneskeverd avgjørende i slike spørsmål. For det andre: Dette er en nasjonal og ingen kommunal forpliktelse. Det må altså være et statlig ansvar. Det er derfor ikke mulig å innvilge kommunene vetorett i disse spørsmålene. Når vi skal motta asylsøkere, er det viktig at prosessen er god. Statsråden har da også i brev til komiteen redegjort for hvordan prosessen nå gjennomføres. Det er viktig at UDI varsler når man tenker å etablere virksomhet et sted – i forkant av at slik virksomhet blir etablert. Det er viktig å informere befolkningen i lokalpressen der etablering skal finne sted. Men det er galt hvis dette er den informasjonen kommunene får, og de må lese sine egne lokalmedier for å bli informert. Når anbud leveres, er det viktig at den forpliktelse man har til å informere kommunen, følges opp. Hvis kommunen søker, er den selvfølgelig klar over situasjonen. Det er viktig at det blir varslet når vedtak blir fattet. Dette dreier seg i stor grad om forbedringspotensial når det gjelder dialogen, og når det gjelder nært samarbeid. Både i Dokument nr. 8:70 og i Dokument nr. 8:83 er det pekt på dårlige eksempler. Det er pekt på at man i Kommune-Norge opplever å bli overkjørt, og det er klart at dette er uheldig. I Dokument nr. 8:83, fra representantene Meltveit Kleppa og Skjælaaen, om å bedre prosessene ved etablering av asylmottak, er det nettopp dette de tar opp. Det er altså flere eksempler på dårlige prosesser som er trukket fram i begge disse Dokument nr. 8-forslagene. KS mener ifølge dokumentet at flere kommuner har hatt samme erfaring som Sokndal kommune. Selv kjenner jeg til erfaringer fra en kommune sør for min hjemkommune, Harstad, hvor man hadde tilrettelagt med bolig og utstyr, og så var det plutselig ikke bruk for de plassene likevel. Kommunen hadde gjort jobben sin, men plassene ble ikke brukt. Dette er selvfølgelig uheldig. Flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, sier seg i Dokument nr. 8:83 tilfreds med at dagens bosettingsordning er utformet slik at staten ikke kan pålegge kommunene å bosette flyktninger. Dette skjer altså frivillig. Frivilligheten var et sentralt tema i en tidligere debatt i dag. Flertallet innser at staten ved UDI har ansvaret for at det til enhver tid er et tilstrekkelig antall mottaksplasser for asylsøkere, og flertallet understreker det jeg har vært inne på, nemlig den gode dialog. For Kristelig Folkeparti er det derfor naturlig å slutte opp om representantene Meltveit Kleppa og Skjælaaens forslag: «Stortinget ber Regjeringa gjennomgå etablert praksis for etablering av flyktningmottak med sikte på betre førebuande prosessar mellom Utlendingsdirektoratet(UDI) og aktuelle kommunar.» (UDI)
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Det er innlysande at det er avgjerande viktig at einslege mindreårige asylsøkjarar får ein god start og ei god oppfølging i Noreg. Mange av dei har traumatiske hendingar bak seg, det er opplevingar som ein skal gjennomarbeida, dei er så åleine som det går an å vera. Når flyktningmeldinga vart behandla i fjor, vart søkjelyset sett på situasjonen for nettopp denne gruppa. I St.meld. nr. 17 for 2000-2001 var det fleirtal for ei rekkje tiltak, både ei betre vergeordning, større grad av bruk av fosterheimar framfor asylmottak, og det skulle opprettast eigne mottaksavdelingar med styrkt bemanning som betre kunne handtera mange av dei problema barn og unge slit med. Nokon av oss meinte at kvar mindreårig asylsøkjar burde vera ei bekymringssak for barnevernet. Eg er styrkt i trua på akkurat det, og alle asylmottak som har einslege mindreårige asylsøkjarar, skulle ha hatt status som barnevernsinstitusjon, for dermed automatisk å sikra ei betre oppfølging. Det kan sjå ut som om ein ved innføring av anbodsmodellen har søkjelyset så einsidig på kostnader at denne gruppa i staden for å få det betre faktisk har fått dårlegare oppfølging. Eg er overraska når eg høyrer om – seinast i går – eksempel som fortel om 15-åringar som får utbetalt pengar i handa. Dei må syta for mat og klede. Dei får ikkje oppfølging og gjennomarbeiding som dei har bruk for både i forhold til det å læra å bu, i forhold til å takla skule og fritid og i forhold til gjennomarbeiding av opplevingar. Så kom denne rapporten i dag frå FNs barnekomite, og den forsterkar behovet for strakstiltak. Det kan godt vera at noko av det som er innhenta der, er forbetra. Lat oss håpa det! Men i alle fall er det ut frå dei enkelteksempla som fleire av oss får rapporter om, behov for iverksetjing av strakstiltak. Og eg vil så innstendig eg kan, be Stortinget slutta seg til det forslaget, slik at statsråden kan følgja opp dette raskt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
I eit brev frå KS til statsråden vart det i januar skreve at etablering av asylmottak er eit arbeid der ein bør vera varsam med konkurranseutsetjing. Dei viser til at alle oppgåvene blir pålagde kommunane, og dei seier då at dei bør få moglegheiter sjølve til å driva asylmottaket. Det vil òg kunne bli ei meir effektiv utnytting av ressursane. Om kommunane ikkje sjølve ynskjer å stå for drifta, må det sikrast eit betre samarbeid mellom UDI som driftsoperatør og kommunane, og kommunane må garanterast full dekning av utgiftene til bebuarane i asylmottaket. No gjev Stortinget i dag si støtte til betre prosessar. Stortinget seier òg at staten i utgangspunktet skal bera alle kostnadene. Eg vil oppfordra statsråden til å sjå på sjølve konkurranseutsetjinga, altså anbodsprinsippet, for å sikra betre prosessar.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Bare to korte merknader, den ene til representanten Per Sandberg. Det er ofte fristende å lete etter innenlandske forklaringer på hvorfor ting skjer. Jeg har lyst til å si at hvis det var sånn at det var de norske reglene og den norske politiske debatten som var grunnlaget for den store tilstrømmingen vi hadde i akkurat den perioden, kunne man kanskje kontrollere det litt mot hva som har skjedd i andre land. Jeg nevnte tidligere i dag at i Frankrike har antallet asylsøkere i samme perioden økt fra litt over 10 000 til 100 000. Og det er ikke fordi de behandler dem pent eller at de har veldig gode ordninger eller sånt. Det er også en stor bevegelse av folk, og de har lang saksbehandlingstid. Så selv om man skal lete etter norsk politikks forklaringer på ting, er det kanskje av og til en del av de store bevegelsene som gjør at vi får den store tilstrømmingen. Jeg håper at det blir mindre uro i våre nærområder fremover. Det vil være det største bidraget til at vi får ned asylantankomstene til Norge, og at vi samtidig får sendt det klare signalet til alle dem som ikke har en grunn for å rømme fra landet sitt, at det å bo i Norge på et asylmottak ikke er noe man kan gjøre et år eller to for så å komme tilbake igjen til hjemlandet sitt, og man har hatt det ganske bra i denne perioden og har egentlig bare reist for turens skyld. Jeg tror at vi kanskje skal være litt mer åpne for at ting har sine forklaringer utenfor vår lille andedam, og ikke minst utenfor vår lille politikkdiskusjon på disse områdene, mer enn i forhold til de ulike spillene mellom partiene. Det andre punktet er forholdet til anbudsregelverket. Jeg mener at det er riktig at vi setter etablering av mottak ut på anbud. Jeg tror det er viktig at vi jobber med å videreutvikle regelverket og rammene rundt det, at vi får erfaring f. eks. med hensyn til kravene til hvilken kontakt vi skal ha med kommunene. Men jeg tror at vi hadde fått akkurat samme kjeften fra kommunene hvis vi ikke hadde brukt anbud, men brukt det gamle tilbudssystemet som var tidligere. Det var faktisk sånn at i de forrige rundene hvor man også etablerte asylmottak, fikk de daværende kommunalministrene kritikk fordi ting gikk for raskt. Kommunene fikk ikke være med på prosessene. Så dette er en kjent problemstilling fra hver gang man har bygd opp mottak. En annen kjent problemstilling er at hver gang man bygger dem ned, kommer det kritikk fra de samme stedene for at man bygger dem ned, for da mister man arbeidsplasser som har vært sårt tiltrengt en del steder. Jeg tror dette har noe med tempo og prosess mer enn det har med anbudssystemet å gjøre. Og tempo og prosess kommer av at når det først kommer en strøm av asylsøkere, så skal de bo et sted. Det er ikke noen andre områder i dette landet som ikke er en kommune, enn de utenlandske ambassadene. All jord ellers i Norge er en del av en kommune. Og det betyr at asylmottak må ligge i en norsk kommune. Jeg skjønner ikke helt hvor jeg skulle plassert dem hvis jeg skulle vente på at kommunene sa ja.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Jeg vil bare svare på spørsmålet om totalkostnadsvurdering. Vi har ikke gjort noen spesiell vurdering av totalkostnadene knyttet til anbudsspørsmålet. Vi må huske på at vi går fra et system hvor det var tilbud også fra private tilbydere. Det er en god stund siden kommunene drev. Det var i forbindelse med krigen i Bosnia at mange kommuner drev en del asylmottak, og så ble de bygd ned. I neste ombyggingsfase har det enten vært kommersielle aktører eller frivillige organisasjoner, altså store organisasjoner, som har drevet mottak i Norge. Man har gått fra en situasjon hvor man hadde en mulighet til å gi et tilbud, men ikke spesifiserte anbud. Det som var viktig for stortingsflertallet i fjor, var faktisk at det skulle være anbud med et transaksjonssystem knyttet til det, det skulle ikke bare være slik at man kunne få tilbud fra ulike aktører. Kommunene har aldri hatt vetorett når det gjelder kommunale kostnader. I 2000 hadde man en gjennomgang av gjennomsnittskostnadene for å etablere og drive et mottak i løpet av ett år. Kostnadsnivået var da lagt i forhold til de tekniske beregningene. Det er det beregningssystemet vi har nå i forhold til hva man får dekket. Det må vi ved jevne mellomrom justere for, men det kan være enkeltkommuner som har større problemer når det gjelder dette, det ser jeg.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
La meg først takke komiteen for at den har behandlet forslaget mitt på en skikkelig, seriøs og grundig måte. Jeg har merket meg at en samlet komite viser forståelse for problemstillingen. De skriver: «Komiteen kan derfor forstå at enkelte kommuner føler seg overkjørt når det etableres asylmottak som i noen tilfeller medfører forholdsvis mange asylsøkere i enkelte kommuner». Komiteen innrømmer også at den ser det problematisk med etablering av mottak der kommunene motsetter seg dette. Men flertallet i komiteen mener tydeligvis at det ikke er noen vei utenom – det kan bli nødvendig. Selv er jeg overbevist om at vi ikke vil komme i en situasjon der så mange kommuner er negative at de gjør det umulig å oppfylle våre nasjonale forpliktelser. Inntil en slik situasjon eventuelt oppstår, bør man i det minste unngå å dytte asylmottak på kommuner som er negative. De forslagene som jeg har lagt fram tidligere i dag om en innstramming av asylpolitikken, med enklere og raskere saksbehandling av opplagte saker, vil redusere antall asylsøkere til Norge kraftig, og dermed redusere problemet med å finne egnede steder for å plassere asylsøkerne. Jeg har registrert at Fremskrittspartiet har tatt opp mitt forslag i komiteen og i salen, og jeg er selvfølgelig glad for det.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Det er dessverre mange kommunar som føler seg overkøyrde, og det er mange små bygdesamfunn som også føler seg overkøyrde, når ein går til oppretting av asylmottak. Ein av desse kommunane er Ørsta kommune på Sunnmøre, der den vesle bygda Sæbø, med ca. 80 fastbuande, no kanskje får eit asylmottak med 100 asylsøkjarar. Det er ein aldersheim som skal brukast, ein aldersheim som i si tid var oppretta for 30–40 bebuarar, og no skal ein plassere 100 personar der. Det vil seie at bygningen ikkje er eigna. Representanten Heikki Holmås snakka om anbod. Eg vil anta at når ein legg dette ut på anbod, er det noko som heiter anbodsdokument, og at det i desse anbodsdokumenta ikkje berre er pris. Det må jo vere krav om standard, krav om ein del tenester, skule f.eks., som kan vere aktuelt, og det må bli stilt krav om lokale. Derfor må eg seie at eg er veldig forundra over UDI. Kommunen har sagt nei, dei ønskjer ikkje noko mottak på Sæbø, men kommunen har ikkje sagt nei til at det blir lagt eit mottak i Ørsta kommune. Når dei, så vidt eg veit, ikkje har sagt nei til det, synest eg at dette blir å overkøyre og skape unødige konfliktar. Derfor vil eg be statsråden, og det er jo det som er tanken bak det forslaget som eg er medforslagsstillar til, om ho kan gå inn og sjå på dette på nytt og få UDI til å innsjå at det er – unnskyld uttrykket – galskap å plassere eit asylmottak i denne vesle bygda. Og eg reknar med at statsråden i og med at ho har familiære band til Sunnmøre, også kjenner plassen Sæbø, slik at ho veit godt kva slags bygd vi snakkar om. Det ville vere synd både for kommunen og for asylsøkjarane dersom dei skulle bli på ein slik liten plass, og det ville kanskje bli konfliktfylt. Så eg vil be statsråden om eventuelt å gå inn og sjå på dette. Då vil vi kunne vurdere om vi skal gjere dette forslaget vårt om til eit oversendingsforslag.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Eg synest statsråden på mange måtar gav eit positivt svar, og det gav meg eit håp om at vi kanskje kan ta til fornuft. Eg ser at statsråden har eit poeng når det gjeld anbod og eventuelt erstatningsansvar. Men eg er overtydd om at når statsråden seier at ho er villig til å sjå på saka på nytt, ta ein ny samtale med UDI, og at ein då tek litt omsyn til både bygdefolket og kva kommunen har sagt, så har eg god tru på det. Dessutan registrerte eg òg at Arbeidarpartiet har støtta intensjonen i forslaget om at det ikkje bør etablerast eit asylmottak på Sæbø. Dermed er det i alle fall så langt eit stort mindretal som ønskjer at statsråden skal sjå på dette. Og, som sagt, eg tek det så positivt at vi gjer vårt forslag nr. 4 om til oversendingsforslag.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg skulle så veldig gjerne ønske at vi hadde et ideelt samfunn der mor og far var snille mot barna sine, at kvinner fikk en reell valgfrihet, og at foreldrene kunne gi den gode omsorg som barn har krav på. Det skulle vi alle ønske oss. Det er ikke slik, faktisk. Det er ikke alle barn som har det godt og som har foreldre som reelt tar seg av dem. Jeg vil be statsråden si litt om hvorvidt hun er bekymret for disse barna, som trenger trygghet og som ikke kan få det hjemme, men som faktisk skulle trenge noen voksne til å ta seg av dem. Det er dessverre slik at veldig mange av disse barna har foreldre som mottar kontantstøtte i stedet for å la barna få trygghet i en barnehage. Statsråden sa at det var reell valgfrihet først når det var blitt full barnehagedekning, og at Regjeringen jobber aktivt for dette. Det er jeg glad for å høre, for det er jo trist å registrere at utbyggingen av barnehagene fikk en bråstopp da vi innførte kontantstøtten. Jeg lurer på hvordan statsråden tenker seg at vi skal nå full barnehagedekning innen den tid som Stortinget faktisk har bestemt. Så er det slik at det høres forlokkende ut. Jeg hadde et eksempel på halvannen time mer i uken. Det gir altså en tid sammen med barna på nesten 13 minutter pr. dag. Statsråden hadde to og en halv time. Det gir nesten 22 minutter. Er statsråden fornøyd med det?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Jeg var i mitt innlegg inne på at en av de negative konsekvensene var at f.eks. kvinner i omsorgsyrker, som vi trenger i eldreomsorg osv., taper 6 500 kr på å jobbe og å ha barnet sitt i barnehage istedenfor å være hjemme og ta imot kontantstøtte. Mener statsråden at dette er rettferdig? Mange av disse kvinnene trenger faktisk å jobbe fordi vi har et boligmarked som er såpass kostbart at de 3 000–4 000 kr de har igjen netto, trenger de for å få økonomien til å gå i hop. Jeg kan ikke skjønne at dette kan være valgfrihet. Jeg kan heller ikke skjønne hvordan man kan forsvare å ikke senke barnehageprisene, slik at det er muligheter for disse familiene til å velge. En annen ting: Hvordan vil man se på rekrutteringsbiten til en del av de viktige yrkene, som f.eks. barnepassere og assistenter i barnehager, som tjener under 200 000 kr?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-04-18:
Evalueringa av kontantstøtta viser at kontantstøtta stort sett har fungert etter den intensjonen som vi hadde ved innføringa av ordninga. Foreldre har blitt ein viktigare del av tilsynet for eitt- og toåringane i 1999 enn året før. For Senterpartiet er det viktig at kontantstøtta er målretta, slik at det blir ei reell moglegheit for småbarnsforeldre å få meir tid saman med barna sine. Men det er også viktig at småbarnsforeldra har ei reell moglegheit til å velje om dei ønskjer ein barnehageplass til barnet, eller om dei vil prioritere meir tid saman med barnet. Etter mi meining har ikkje dagens småbarnsforeldre ei reell valmoglegheit så lenge det ikkje er full behovsdekning innanfor barnehagesektoren. Og det er særleg småbarnsplassar det er stor mangel på. Det kan også synast som om det er ein samanheng mellom tilbod eller rettare sagt mangel på tilbod på ein barnehageplass og bruk av kontantstøtte. Statistikk viser at dei fylka som har den lågaste barnehagedekninga for barn mellom eitt og tre år, også har den største bruken av kontantstøtte. Som eit eksempel kan det visast til at dei tre fylka som har under 30 pst. barnehagetilbod til barn i gruppa 1–2 år, også toppar bruken av kontantstøtte. For meg er dette ein tankevekkjar, og det er urovekkjande når vi snakkar om valfridom for småbarnsforeldre. Etter Senterpartiet sitt syn er den viktigaste oppgåva no å sørgje for full behovsdekning innanfor barnehagesektoren. Først då kan vi snakke om full valfridom for småbarnsforeldre når det gjeld val av omsorgsform. Eit fleksibelt barnehagetilbod er svært viktig, både for barna og for foreldra. At departementet no legg opp til ei betre tilpassing av kontantstøtta til bruk av deltidsplass i barnehagen, er positivt, og det vil kome brukarane til gode. Eg vil samstundes understreke betydninga som opne barnehagar kan ha for t.d. familiar med innvandrarbakgrunn, med tanke på norsktrening. Senterpartiet støttar ei stimulering av denne typen barnehagar. Likeså støttar vi at regelverket ikkje må bidra til at minoritetskvinner avsluttar norskopplæringskurs av økonomiske årsaker. Eg har tiltru til at departementet her vil finne ordningar som vil hindre dette. Senterpartiet bidrog til at dagens kontantstøttemodell vart innført. Men eg vil også understreke at skal ein ha ein reell valfridom, må ein ha reell valmoglegheit. Og det har ein neppe så lenge ein manglar fleire tusen barnehageplassar. Difor vil eg åtvare mot ei opptrapping av kontantstøtta. Full behovsdekning når det gjeld barnehageutbygging, må nå vere jobb nr.1!