Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-04-23:
Debatten i dag dreier seg mye om behov og grupper som en kunne ønske bedre løsninger for. Det ligger en tung prosess bak oss: først Pensjonskommisjonens arbeid, så den forrige regjeringens pensjonsmelding og Stortingets behandling av den i 2005 og nå behandlingen av stortingsmeldingen fra den rød-grønne regjeringen. Det kan være behov for å løfte blikket og se litt på hvilket grunnlag som er gitt gjennom stortingsvedtaket i 2005. Da satte forlikspartnerne opp noen grunnstolper som den framtidige folketrygden skulle sikre. Prinsippet om at det skal lønne seg å arbeide, og at det må være sammenheng mellom arbeidsinnsatsen gjennom hele livet og pensjonsytelsene, står sentralt. Videre skal personer med lave inntekter gjennom et langt yrkesliv ikke ha lavere pensjon enn med dagens folketrygd. Pensjonsopptjening for ulønnet omsorgsarbeid for barn og ved pleie av eldre, syke og funksjonshemmede og for vernepliktige er også nedfelt som forutsetninger. Det brede flertallet som står bak innstillingen fra arbeids- og sosialkomiteen, lever opp til disse forutsetningene. Vi får også tilbake en ordning med skattestimulert individuell pensjonssparing, som kommer i tillegg til det som er innført i mellomtiden: den obligatoriske tjenestepensjonen og de tilpasninger av denne som er innført for selvstendig næringsdrivende. Komiteen har under sin arbeidsperiode fått anledning til også å orientere seg om hvordan andre land som strever med å skaffe sine innbyggere troverdige og levedyktige pensjonsordninger, opererer. Både i Danmark og i England har vi registrert hvor stor vekt det har vært lagt på å få til brede kompromisser for å utvikle et pensjonssystem som kan virke over tid. Vi har gjort det samme, og lyktes. Det er ikke bare her på huset vi har grunn til å være fornøyd med det. Skal folketrygden være den hovedpilar i velferdssystemet som vi forutsetter, må folk kunne stole på at de endringer som gjøres, vil virke over tid. Det er 40 år siden folketrygden ble etablert. Det må være tilsvarende perspektiv framover på hovedelementene i de justeringer som gjøres gjennom dagens vedtak. I Senterpartiet er vi altså glade for å ha kunnet bidra til en pensjonsreform, og vi mener å ha fått ivaretatt viktige verdier for oss selv, selv om det også vil være slik at vi kunne ønsket noen elementer litt annerledes. Den pensjonsavtalen vi nå får, gir en bedre sosial profil enn Pensjonskommisjonens innstilling. Særlig arbeidstakere med lave til midlere inntekter kommer bedre ut. Dermed vil også kvinner generelt sett komme bedre ut enn i dag. Dette har vært viktig for Senterpartiet. Det er som representanten Woie Duesund sa i sitt svar på replikken fra Fremskrittspartiet: Det er ikke slik at kvinner i lavtlønnsyrker ville tjent på besteårsregelen. De tjener på den løsning som ligger i dette forslaget. Vi er blitt kritisert for at taket for pensjonsopptjening er satt for lavt. Ikke alle har vært villige til å gå inn på hvordan de eventuelt mener at økningen av taket skulle dekkes inn. De som har fremmet inndekningsforslag, har vist til tiltak som direkte rammer grupper med lavere og midlere inntekter. Rådet har vært å gå bort fra de forutsetningene om dette som ble lagt inn i pensjonsforliket av 2005, hvor hensynet til disse gruppene er svært konkret formulert. Det har vi fra Senterpartiets side ikke kunnet støtte, og vi er glade for at en nå har kunnet oppnå enighet som ivaretar forutsetningene i pensjonsforliket fra 2005. Senterpartiet har vært opptatt av at også selvstendig næringsdrivende må sikres mulighet til supplerende tjenestepensjon. Mange i denne gruppen har store inntektssvingninger gjennom sin yrkeskarriere og kan derfor bli stående igjen med lav pensjonsopptjening i folketrygden. Gjennom at Stortinget tidligere har utvidet denne gruppens adgang til pensjonssparing i OTP-like ordninger, og nå i tillegg har gitt tilbake anledning til skattestimulert individuell pensjonssparing, er selvstendig næringsdrivende bedre ivaretatt enn tidligere. Senterpartiet har vært opptatt av å få på plass gode og rettferdige løsninger for opptjening av pensjon for personer som påtar seg ulønnet omsorgsarbeid for barn og pleietrengende. Omsorgsopptjeningen for barn er nå blitt god. Barnehageutbygging og økt yrkesdeltakelse fra begge foreldre vil antakelig redusere antallet personer som benytter hele spekteret i den ordningen. I stortingsmeldingen og i avtalen mellom forlikspartiene er det understreket at Regjeringen vil komme tilbake til en nærmere vurdering av å gi omsorgsopptjening tilbakevirkende kraft. I denne vurderingen er det viktig at forslagene som fremmes, ikke bare tar utgangspunkt i kostnadene som vil følge, men også tar opp i seg den verdi samfunnet bør sette på innsatsen som er gjort fra en stor gruppe som trolig har beskjedne pensjonsrettigheter i bunnen. Men det skal vi komme tilbake til. Pensjonsopptjening ved pleie av eldre, syke og funksjonshemmede er også en svært viktig del av ordningen med omsorgsopptjening. Denne ordningen videreføres i den nye folketrygden. Det skal dokumenteres en arbeidsinnsats på 22 timer pr. uke i minst seks måneder. Det vil være en del som ikke kommer innunder dette. Vi vet at ulønnet omsorgsarbeid for sterkt pleietrengende familiemedlemmer er langt mer omfattende enn det som kanskje fanges opp i dagens ordninger. Innsatsen som gjøres, sparer samfunnet for store kostnader, men påfører dem som yter den, både i tap av inntekter og kanskje i mistede muligheter i arbeidslivet på lang sikt, problemer. Det kan derfor være behov for å se på om disse grensene er gode nok slik de er nedfelt i dagens system. Endret folketrygd gir den enkelte gevinst ved å stå lenger i arbeid, men sikrer også retten til å ta ut tidligpensjon fra 62 år. Det er positivt. Forutsetningene om at det ikke kan tas ut en pensjon som er lavere enn minstepensjon, gir imidlertid begrensninger for 62-åringene. Når vi får rammene for framtidige AFP-ordninger til behandling, bør også de begrensninger som ligger i pensjonsuttak for denne gruppen, ses nærmere på – om de virker rettferdige, og om vi får den måloppnåelsen som vi er opptatt av. Innstillingen fra arbeids- og sosialkomiteen viser at det vil bli et bredt flertall bak de vedtak som gjøres i dag. Fremskrittspartiet har valgt å stå alene, men det er interessant å merke seg at de vil stemme for forslag som står langt nærmere modellen for revidert folketrygd enn deres eget program. Det er faktisk en del av dagens realiteter som vi får understreket gjennom denne debatten. De viktigste forskjellene mellom flertallet og Fremskrittspartiet er Fremskrittspartiets ønske om å bevare besteårsregelen og gjennom det svekke sammenhengen mellom livsløpsinntekt og opptjente pensjonsrettigheter, og at Fremskrittspartiet ønsker å fjerne dagens ordninger som sikrer enslige minstepensjonister en noe høyere inntekt enn gifte minstepensjonister. Jeg var inne på det i et replikkordskifte. Jeg oppfatter at Fremskrittspartiet her ikke har fanget den situasjonen som faktisk er i samfunnet. Det er slik at det er enslige minstepensjonister som er de virkelig fattige. Det er de som sliter med lave inntekter. Dette er i all hovedsak enslige kvinner. Nå vil Fremskrittspartiet gi mer til gifte minstepensjonister enn de vil gi til enslige minstepensjonister. Det er riktig – for all del – at de løfter begge, men det har altså en vridningseffekt for dem som sliter tyngst, og som er de absolutte taperne i dagens system. Jeg synes det er synd, og mener det er grunn til å se nærmere på begrunnelsene for den type tiltak.