Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
I vår var det noen som lurte på hva Arbeiderpartiet ville gjøre i regjering. Hva var visjonene? Hva var vår retning? I statsbudsjettet gir vi svar: en massiv satsing på fellesskapet, på fellesgodene. Aldri før har vi satset mer på helse enn i dette budsjettet. Aldri før har vi satset mer på omsorg for dem som trenger det. Og aldri før har vi satset mer på utdanning enn det vi skal gjøre i 2001. Velgerne mener ofte at vi politikere må være mer opptatt av handling enn av prat. Jeg er enig. Man har pratet om mer penger til skolen; vårt budsjett gir kommunene nye milliarder som vil komme skolene til gode. Man har pratet om gratis bøker i videregående skole; neste høst vil elevene spare tusenvis av kroner i bokkjøp. Man har pratet om livslang læring; budsjettet gir 50 mill. kr mer til den store kompetansereformen. Man har pratet om IKT i skolen; budsjettet gir 100 mill. kr mer til satsing bare i år 2001. Det betyr mer til nytt utstyr, mer til moderne læremidler og mer til oppbygging av lærernes kunnskaper og kompetanse. Uten dyktige lærere får vi aldri en god skole. Derfor må vi rekruttere de beste. Man har pratet om en god lærerlønn, en bedre lærerlønn; vi har sørget for at lærerne får 30 000 kr mer i lønn, noen opp mot 50 000 kr mer. Helga Hjetland sier i Dagsavisen 1. juli: «Her har Arbeiderpartiet gjort en flott jobb og fulgt opp løfter med konkret handling.» Jeg kan vanskelig si meg uenig. Det sies av og til at det ikke er noen forskjell på partiene i Norge. Men debatten om statsbudsjettet avdekker en grunnleggende forskjell, dypere enn små prosenter på noen budsjettposter. Høyrepartiene snakker ofte om enkeltmenneskets frihet. Men hva slags frihet er det de velger å ta vare på? Jo, det er friheten for de høytlønte fra å bidra mer til fellesskapet, friheten for én generasjon til å bruke opp naturverdier oppspart gjennom millioner av år, friheten for verdens rikeste land til å slippe å hjelpe verdens fattigste. Arbeiderpartiet og sentrum velger i budsjettforliket å arbeide for viktigere friheter: frihet for alle barn til å kunne gå i en skolefritidsordning uansett foreldrenes økonomi, frihet for alle til å ha råd til å være hjemme fra jobben når de er syke, frihet for mennesker i fattige land til å få vaksiner og grunnleggende utdanning. Det er våre friheter, og det er en annen type frihet enn det høyresiden snakker om. Høyresiden sier at de står for frihet for enkeltmennesket. Det er ikke det de gjør, i virkeligheten står de for frihet for enkelte mennesker. Vi vil ha en god distriktspolitikk. Høyre og Fremskrittspartiet kutter i overføringene. Vi øker hjelpen til de fattigste i verden; høyrepartiene reduserer den. Vi vil styrke fellesgodene; høyresiden svekker dem. Vi vil gi muligheter og frihet for alle, ikke bare for de få. Derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet og sentrum nok en gang har blitt enige om statsbudsjettet for Norge. For andre år på rad er det vi som utgjør flertallet, og ikke bare et flertall gjennom subsidiær stemmegivning, men gjennom en helhetlig enighet om et helhetlig budsjett. Faktisk er det slik at bare tre ganger de siste 15 årene har sentrumspartiene funnet sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Det er i samarbeid mellom Arbeiderpartiet og sentrum vi får flertall for satsing på høyere utdanning. Det er her vi skaper flertall for en sterk og aktiv folkekirke, det er her vi skaper flertall for milliarder avsatt til forskningsformål, det er her vi kan skape flertall for en satsing på fellesskolen, for et likeverdig utdanningstilbud for alle. Og det er her vi skaper det budsjettet og det flertallet uten å sende regningen til unge i etableringsfasen gjennom høyere rente, eller å ta fra de kommende generasjonene ved å spise fra oljefondet. Derfor håper jeg at dette budsjettforliket peker framover, og at vi nå bruker det flertallet vi har i denne salen, til å skape en mer rettferdig fordeling, en mer solidarisk politikk og mer framtidsrettede løsninger enn dem som høyrepartiene byr oss.