Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-27:
Politikken under den sittende regjering går tydelig i retning av økt maktkonsentrasjon rundt sentrale instanser i Oslo, noe siste taler også var inne på, da han nevnte at Finnmark fikk lite uttelling når det gjaldt kulturmidler. Det vi ser, er at Norsk kulturråd stadig blir tilført nye oppgaver og blir sterkere og sterkere. Fremskrittspartiet har mange ganger påpekt det betenkelige i dette, og faren for utvikling av en bastant smaksretning og sentralisering er helt klart til stede. Fremskrittspartiet mener at statens tildelingspolitikk, også gjennom Norsk kulturråd, bør gjøres til gjenstand for en kritisk gjennomgang, og at en ny politisk kurs kan være nødvendig. Jeg mener at maktspredning og større mangfold som utgangspunkt for et dynamisk kulturliv er viktig. Alternativet til dagens kulturpolitikk må handle om å fremme norsk kulturliv gjennom å spre beslutningene geografisk og organisatorisk rundt omkring i landet. Aldri har det vært bevilget mer penger til kulturen, men tilbakemeldingene vi får, senest i dag, er at de kommunale bibliotekene og kulturskolen har sett lite til den store potten som bevilges. Køene øker i kulturskolen, og talentene rundt omkring i kommunene ser lite til pengene. I tillegg bør skattefordeler og et målrettet arbeid for å mobilisere private midler bidra til å skaffe kulturen flere finansieringskilder. En bred gjennomgang av statens kanaler for tildeling av midler til kulturlivet er nødvendig med sikte på tydeligere rendyrking av oppgaver og spredning av funksjoner ut til kommunene. Jeg vil påpeke viktigheten av ikke å bidra til byråkratisering og ineffektiv bruk av midler. Norsk kulturråd forvalter Norsk kulturfond og andre støtteordninger på kulturområdet. Rådet har over 100 ansatte og har det administrative ansvaret for Norsk kulturfond. Rådet er oppnevnt av Kulturdepartementet og utnevner selv tilhørende fagutvalg. Norsk kulturråd har også sekretariatsansvar for statens kunstnerstipend, Fond for lyd og bilde og Den kulturelle skolesekken. Alle skjønner at her er det mye makt samlet i Oslo, langt fra der talentene utvikles. En sammenligning med våre naboland viser at Sverige finansierer kulturen gjennom et samarbeid mellom landsting, kommuner og staten. Det kan være en modell som også Norge bør se på. I Danmark er det stat og kommune som har ansvar for å bidra til de offentlige kulturbevilgningene. Hovedprinsippet for oppgavefordelingen mellom stat og kommune er at staten har ansvaret for det som stiller særlige krav om en nasjonal innsats, mens kommunene tar seg av de kulturelle oppgavene som berører det lokale kulturtilbudet og det lokale engasjementet. Også der har Danmark funnet en modell som tar vare på talentene ute i kommunene. Finland har en ordning der kommunenes og statens ansvar er fordelt 50/50. Når det gjelder konsentrert kulturmakt, er konsekvensen av de senere års endringer at en stadig større andel av statens midler forvaltes av en håndfull personer, som i tillegg har svært nære bånd til enkelte deler av norsk kulturliv og plukkes ut av departementet. Det er grunn til å stille spørsmål ved det demokratiske aspektet i den utviklingen som Kulturrådet har hatt. Dette inntrykket forsterkes gjennom manglende åpenhet med hensyn til de innvilgninger og avslag som gis av rådet. Dette er noe vi stadig vekk får tilbakemeldinger om. Det vil derfor være i kulturens interesse å foreta grep som sørger for at det blir mindre makt både ressursmessig og definisjonsmessig til Kulturrådet og Kulturdepartementet. Det vi ønsker å oppnå med vårt forslag, er at kulturmidlene skal komme alle kommuner til gode. Vi ønsker at midlene skal komme ut av Oslo – ikke fordeles av Kulturrådet eller departementet. Det er viktig at man vet at talentene skapes i en kommune. Jeg tror det er få kulturtalenter som er skapt i departementet eller i Kulturrådet.