Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Det er vel neppe noen overraskelse at Fremskrittspartiet ønsker en stykkprisfinansiering av barnehagene. Dette har vi ønsket oss helt fra begynnelsen i 2002. Slik gikk det ikke. Når man inngår kompromisser, må man gi noe og ta noe. Men dessverre ser vi at konsekvensene av den finurlige finansieringen vi la opp til for å få til et forlik, ser ut til å ha kommet helt ut av kontroll. Det er vel en kjensgjerning at det er svært få som faktisk har oversikten over dette kompliserte regnestykket, som pr. i dag har økt fra 6 milliarder kr i 2003 til 21 milliarder kr for 2008. Jeg er slett ikke sikker på at alle disse resursene har gått til barnehager. Grunnen til dette er vel at finansieringen nå er fordelt mellom rammen til kommunen og staten. En av forutsetningene i 2002/2003 var at kommunene skulle økonomisk likebehandle offentlige og private barnehager, og at kommunene ikke skulle bruke de friske midlene de fikk til barnehagene, til å finansiere andre ting. Nå vet vi i dag at flere kommuner har fått påpekt at de nettopp har gjort dette, i tillegg til at private og offentlige barnehager fremdeles forskjellsbehandles. Ingen kan komme bort fra at uten de private barnehagene hadde det aldri skjedd noen barnehagereform i landet. Kommunene ønsker at private skal ta investeringen med å bygge barnehager, men de ønsker ikke å sikre en skikkelig finansiering av disse. Fremskrittspartiet er svært kritisk til denne uoversiktlige finansieringsformen, og til forskjellsbehandlingen. Vi er kjent med at det nå er ute på høring forslag til endringer i barnehageloven, hvor en av endringene er at man overfører hele barnehagefinansieringen til rammen i kommunen uten å øremerke. Dette skremmer oss, særlig fordi det i dette forslaget til endringer også legges opp til at kommunene skal utøve skjønn, og at kommunene ikke plikter å finansiere nye private barnehageplasser. Dette betyr en ytterligere forverring av rammebetingelsene til de private barnehagene og en grov forskjellsbehandling. Ikke minst er det også et klart brudd på det brede barnehageforliket som var i Stortinget. I realiteten fjerner man seg så langt fra forliket at Fremskrittspartiet nå vurderer om det fortsatt forplikter oss som parti. Dette er og har riktignok vært vår egen pålagte forpliktelse, men nå begynner vi virkelig å lure på om det fortsatt er verdt strevet. Det som burde bekymre regjeringspartiene, er at hvis man velger å stikke kjepper i hjulene for privat barnehageutbygging og privat barnehagefinansiering, får man heller aldri gjennomført full barnehagedekning – noe som i sin tur legger lokk på makspris, trinn to. Hva skal man så med en rettighet til en barnehageplass, hvis det ikke finnes barnehager å ha barna i? Vi ser et ønske fra regjeringspartiene om en dreining fra private til offentlige barnehager. Dette er, etter Fremskrittspartiets syn, svært leit. Vi ønsker oss mangfold i alle sektorer. Men det er åpenbart at det sosialistiske prosjekt er på vei inn i Norge, det som både Russland og Tsjekkia kvittet seg med på slutten av 1980-årene. Skulle Regjeringen vinne fram med denne forskjellsbehandlingen av private og offentlige barnehager, har ikke foreldrene lenger et reelt valg for sine barn. Da har staten gjort valget for dem. Jeg tar med dette opp forslaget.