Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-06-06:
Jeg har lyst til å starte med å gi uttrykk for at innenfor norsk reiselivsnæring har vi særdeles mange og dyktige aktører, og jeg tror vi har en kvalitet som absolutt tåler sammenligning, uansett hvilke regioner eller nasjoner vi velger å dra inn. Vi har også hatt en produktutvikling innenfor norsk reiselivsindustri som har vært og er ganske imponerende, og vi har fått kvalitetsøkning som resultat. Dette gjelder særlig de regionene som har valgt å ta norsk reiselivsnæring på alvor, og som har sett den som en næring med et potensial i seg til å kunne stå for en virkelig stor verdiskaping. Det er klart at når vi registrerer at næringen står for en betydelig andel av norsk totalsysselsetting og for en verdiskaping som er større enn det primærnæringen representerer, kan vi etter min oppfatning nesten øyeblikkelig slå fast at næringen ikke har fått den status som den virkelig fortjener i norsk samfunnsliv. Om det skyldes, som statsråden var inne på, at næringen er dårlig organisert og strukturert, eller om det skyldes mangel på offentlig satsing på norsk reiselivsnæring, sitter ikke jeg inne med svaret på. Men hvis det er slik som statsråden sier, at denne næringen fremstår som dårlig organisert og strukturert, så må vi ta dette på litt større alvor enn vi har valgt å gjøre hittil. For det er en meget konkurranseutsatt næring, det er en meget distriktsorientert næring, og det er en næring som skal leve med rammebetingelser som dessverre ikke er i nærheten av det som er tilfellet i de land som geografisk virkelig er plassert i nærheten av de store befolkningsrike områdene i Europa eller i verden. Vi ligger langt unna det befolkningsrike markedet, og vi har en prisfaktor i Norge som gjør at utgangspunktet er dårlig når vi ser på mulighetene for å kunne selge produkter som kan sammenlignes med hva kundene finner ellers i verden. Men på tross av dette har vi innenlands allerede klart å få fram produkter, noen merkevarer – jeg velger å bruke ordet «merkevarer» enten vi snakker om Hurtigruta, Ski-Norge, Lofoten eller Hallingdal – som fremstår med stor suksess. Det er åpenbart at det utgangspunkt vi har i Norge, vill, vakker natur, kultur, lokale matvaretradisjoner osv., er noe som vi absolutt kan satse videre på. Som en nasjon som står utenfor EU, som ikke er EU-medlem, som ikke deltar i særlig grad i den markedsføring som finner sted innenfor EU, og som bare må være tilskuer til de gigantiske satsinger som foretas av EU i våre naboland, burde vi vært i stand til å gi denne næringen bedre rammevilkår enn det vi hittil har prestert. Jeg mener at ambisjonene er dempet i løpet av arbeidet med denne meldingen. I en næring som står for høye investeringer, har høy sysselsettingsfaktor og en kort sesong, får momsspøkelset få lov å henge i luften. Og vi har transportkostnader i dette landet som ligger på europatoppen. Hvis vi mener alvor med å snakke om virkemiddelapparatet, håper jeg at statsråden følger opp dette arbeidet på en grundig måte, og spesielt i de kommunene som ønsker å ta denne jobben på alvor. Det betyr at også kommunene må ta reiselivsnæringen på atskillig større alvor. Når vi ser at destinasjonsselskaper rundt omkring lever fra hånd til munn sammenlignet med en del andre næringer som har minusfaktoren, og hvor vi vet at sysselsettingen går ned, burde vi være bedre i stand til å forestå omstilling og satse mer på reiseliv lokalt. Det må fremtvinge et atskillig større samarbeid med bl.a. landbruksnæringen og norsk bygdeutviklingsnæring. Lykkes vi i det, kan næringen gå lyse tider i møte, men vi må også stramme oss opp hva ambisjoner angår.