Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-06-16:
Dette har vært en interessant sak å følge, hele veien, og den har blitt ganske grundig belyst. Jeg tror det er sjelden man finner en så klar frifinnelse av statsråden, og det har jeg i grunnen aldri vært i tvil om at man ville komme til. Jeg har fulgt med på hvordan hun har håndtert saken hele veien, og det er ingen tvil om at hun har vist seg både komiteens og Stortingets tillit verdig. Dette er, som saksordføreren sa, en svært alvorlig sak. Korrupsjon er en kreftsvulst i enhver økonomi, både internasjonalt og i de enkelte land, så det at Norge skal bidra til å bekjempe korrupsjon, er en helt åpenbar forventning til de statlige selskapene. Jeg var selv saksordfører for den eierskapsmeldingen det blir henvist til, og derfor hadde jeg lyst til å engasjere meg litt i debatten. Jeg mener at de eierskapsprinsippene vi har, er særdeles viktige. Det er da jeg har lyst til å reise en liten pekefinger mot kontroll- og konstitusjonskomiteen, for jeg har aldri vært i tvil om at dette kom til å bli en sak i Stortinget, også i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det er åpenbart når et selskap har måttet vedta en bot av den størrelsen som VimpelCom har, at det kommer til å få et etterspill. Men komiteen sier selv i innstillingen at man skal granske i hvilken grad Nærings- og fiskeridepartementet har fulgt opp eierskapsmeldingen, og så henviser man til den eierskapsmeldingen som kom i 2013–2014. Den var knapt nok vedtatt i Stortinget da denne saken eksploderte. Saken har jo aner helt tilbake til 2007, så det er de eierskapsmeldingene som ligger foran i tid, som er minst like relevante. Korrupsjonen er strammet opp, og det har skjedd en betydelig utvikling i hvilke forventninger vi har til selskapene. I næringskomiteen fokuserer vi veldig mye på dette. Vi har jevnlig gjennomganger med statsråden. Nå er det jo mange selskaper som dessverre har kommet i situasjoner der man har fått korrupsjonsanklager mot seg, så det er betydelig og sterk oppmerksomhet rundt hvordan vi skal både løse dette og få strammet opp håndteringen. Men jeg noterer meg også at statsråden har sagt at komiteens engasjement har vært viktig og riktig. Hva annet kunne en statsråd si? Hun mener det sikkert også, men statsråden er underlagt Stortinget, og når Stortinget spør, får man jo svar som man roper i skogen. At man åpner sak, synes jeg er helt naturlig – det hadde kommet til å bli sak – men jeg må si at man løper om kapp med etterforskningen hos politiet. Det sier jo også komiteen i sitt brev: at de driver ikke etterforskning. Det at man gjennomførte høringer, og at hele saken har løpt samtidig med at statsråden har hatt sin fulle hyre med å rydde opp i hva som har skjedd, er det som har forundret meg gjennom behandlingen. Eierskapsprinsippene og eierskapsmeldingen er særdeles sentralt i dette, og jeg synes komiteen i sin innstilling snur litt på utfordringen. Det er Stortinget som vedtar eierskapsmeldingen. Der gir vi klart uttrykk for våre forventninger til hvordan selskapene skal oppføre seg. Det gir vi til medeiere – vi er ikke eneeiere i disse selskapene – vi gir det til ansatte, vi gir det til långivere og alle som har noe med selskapene å gjøre. Derfor blir jo eierskapsmeldingen helt sentral. Statsråden har fått kontroll- og konstitusjonskomiteens fulle tilslutning til at eierskapsmeldingen er fulgt opp. Men videre styrer vi jo selskapene gjennom at vi har generalforsamlinger, og at vi velger styrer som er fullt ut ansvarlig – som er personlig ansvarlig, de er ikke representanter for enkelteiere inn i styret, de er personlig ansvarlig for å utvikle selskapene best mulig. Tillit har vært et sentralt begrep her. Det var det som ble så tydelig, at den tilliten ble brutt. Til det at Abid Q. Raja sier at offentligheten brakte saken fram: Jeg er helt sikker på at statsråden gjennom eierskapsdialog og dialog med Telenor hadde fått seg forelagt at her var det tilbakeholdt informasjon, slik at saken hadde fått nøyaktig samme konsekvens. Det er klart at når man får tillit, har man også ansvar, og det må få en konsekvens når tilliten brytes. Det var det som det ble gitt uttrykk for da. Det er beklagelig at det statlige eierskapet har kommet opp i denne typen situasjoner. Jeg synes vi også skal koste på oss å sende en takk til de internasjonale aktørene. Det er særlig amerikanerne som har drevet igjennom denne saken, og som virkelig har satt VimpelCom opp på det internasjonale kartet og fått selskapet til å akseptere en slik bot. Det viser at det er et helt, internasjonalt system som begynner å fungere i anti-korrupsjonsarbeidet. Det er særdeles viktig hvis vi skal få bukt med dette. For som saksordføreren sa innledningsvis: Man løser jo ikke problemet ved at norske selskaper avstår fra å investere i andre land, også i land der vi kan bli utsatt for korrupsjon, men vi må vite at vi har systemer og oppfølging og selskaper som tar på alvor at vi ikke ønsker å bli innblandet i denne typen saker. Og jeg har egentlig ganske stor tillit – til hele det norske næringsliv – til at man ikke ønsker det. Ser man på konsekvensene for både Telenor og de andre selskapene som har havnet i denne typen saker, så tror jeg avskrekkingseffekten er særdeles tydelig.