Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-21:
Regjeringen får ved denne behandlingen flertall for hovedlinjene i budsjettpolitikken og den økonomiske politikken. Det var ikke mange som trodde at vi skulle få til en avtale innenfor ansvarlige økonomiske rammer. Regjeringen er derfor godt fornøyd med å ha fått til en helhetlig avtale om det reviderte budsjettet med Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har vært en tøff, men konstruktiv forhandlingspartner. Det er naturlig at Regjeringen også til høsten, etter fremleggelsen av statsbudsjettet for 2003, henvender seg til Fremskrittspartiet i håp om å komme frem til en forhandlingsløsning. Norge har en stor petroleumsformue. Det synes alle å være enige om. Spørsmålet er ikke om inntektene fra denne formuen skal brukes, men når og hvor raskt. Når vi bruker oljeinntekter, vil det oppstå behov for omstilling i økonomien. Handlingsregelen for budsjettpolitikken angir en jevn bane for bruken av oljeinntektene over flere år. En slik jevn innfasing vil bidra til at omstillingene skjer gradvis. Regjeringen har gitt lettelser i skatter og avgifter høy prioritet. Det gjør at man i mindre grad må overføre ressurser fra konkurranseutsatt næringsliv til offentlig sektor. Omstillingen skjer ved at kostnadsnivået i Norge blir høyere enn det ellers ville blitt. Vi får derfor en svekkelse av den kostnadsmessige konkurranseevnen. Dette vil kunne skje enten gjennom høyere pris- og kostnadsvekst enn andre land eller en sterkere valutakurs eller ved en kombinasjon av disse faktorene. Finansdepartement anslår imidlertid omstillingsbehovet og den derav følgende svekkelse av den kostnadsmessige konkurranseevnen som forholdsvis moderat så lenge handlingsregelen for bruken av oljeinntekter følges. Vi har i dag et inflasjonsmål for pengepolitikken, som gjør at pris- og kostnadsveksten i Norge normalt vil ligge noe høyere enn hos våre handelspartnere. I tillegg har kronekursen styrket seg markert den siste tiden. Samlet sett har dette gitt en sterk svekkelse av den kostnadsmessige konkurranseevnen. Styrkingen av kronekursen går lenger enn det Finansdepartementet mener kan knyttes opp mot realøkonomiske forhold og handlingsregelen. Jeg vil ikke begi meg ut på å si noe om utviklingen i valutamarkedet fremover. Jeg observerer imidlertid at markedsaktører, og også nå Statistisk sentralbyrå i sin siste analyse, forventer at kronekursen vil svekke seg noe i tiden fremover. I debatten tidligere i dag har jeg vært kritisert for både å si for meget og for lite. Det passer ikke meg akkurat å bli kritisert for å være for sterkt «tilbaketrukket», som representanten Hill-Marta Solberg formulerte det tidligere i formiddag. Jeg skal prøve å oppfylle hennes forventninger om å være noe mindre tilbaketrukket, ved å komme med et par betraktninger om det opplegg som ikke blir vedtatt i dag, Arbeiderpartiets opplegg. Det er riktig at det innebærer en reduksjon av det strukturelle underskuddet på om lag 0,05 prosentpoeng, og følgelig en tilsvarende svakere impuls målt ved den tradisjonelle budsjettindikatoren. Budsjettindikatoren i vårt opplegg er 0,5 pst. I Arbeiderpartiets opplegg er den altså 0,45 pst. Vi opererer normalt i budsjetter med en avrunding, som gjør at disse forskjellene ikke vil fremgå. I en vurdering av virkningene av norsk økonomi må en også ta hensyn til sammensetning av budsjettforslagene. I denne sammenheng er det også et poeng at innsparingen i Arbeiderpartiets budsjettforslag i hovedsak skjer ved å skyve på om lag 1 milliard kr i investeringsutgifter i Forsvaret. Dette er utgifter med høy importandel. I en samlet vurdering av ekspansiviteten i Arbeiderpartiets forslag bør en også ta hensyn til forslagene om å etablere en låne- eller fondsordning for kommunene for å dekke økningen i pensjonskostnader, samt å øke utlånsrammen i Husbanken med 2 milliarder kr. Dette er tiltak som eksplisitt har til hensikt å stimulere aktiviteten i byggenæringene og i kommunen. Det er mindre skatte- og avgiftslettelser både i forhold til vårt forslag, Regjeringens forslag, og det omforente forslag i Stortinget. Utgiftsveksten er også høyere og trekker i samme retning. Samlet sett er det dermed ikke grunnlag for å hevde at Arbeiderpartiets opplegg skulle ha noen betydning for Norges Banks rentesetting fremover, snarere tvert om. Det er faktisk slik at Arbeiderpartiet ved sin opptreden også har bidratt til å heve forventningene om ytterligere utgiftsvekst neste år. Når Arbeiderpartiet går inn i brede avtaler med partier om et såkalt barnehageforlik hvor man ikke er enige om inndekningen, kan dette skape problemer. Den inndekning som er foreslått for inneværende år, har bestått i at man har gitt Regjeringen alle fullmakter til å fordele det innenfor visse rammer, men rammene er ganske romslige. Det er slik sett en fullmakt vi skal håndtere, men det vil selvfølgelig gå ut over virksomhet når vi kutter i virksomhetsområder. Det er også reist betydelige forventninger om at man skal komme med betydelige skattelettelser neste år. Jeg registrerte at Arbeiderpartiets hovedtalskvinne tidligere i dagens debatt ikke svarte på spørsmål i tilknytning til de 9 milliarder kr i avgiftslettelser, som er lovet av Arbeiderpartiets talsmann i avgiftssaker, om de 8 milliarder kr Arbeiderpartiet allerede har lovet for neste år, er inkludert i de 9, eller om de kommer i tillegg. Slike klargjøringer ville sikkert også virke dempende, og markedet ville sikkert også observere det. Det blir altså ikke strammere i økonomien, dvs. mindre etterspørselspress, ved å øke etterspørselen gjennom økte utlånsrammer, slik Arbeiderpartiet gjør. Det kan ikke mange innlegg klare å bortforklare. Det har også vært en viss debatt om historien. Nå er ikke jeg sikker på hvor veldig interessant det er for folk flest som skal betale renten i år, og eventuelt neste år. Men for ordens skyld: I den perioden Karl Eirik Schjøtt-Pedersen var finansminister, fra 17. mars 2000 til 19. oktober 2001, satte Norges Bank opp styringsrenten fra 5,5 til 7 pst. Det hører med til den sanne historiebeskrivelsen.