Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-12-15:
Denne høsten har vært ganske lik høsten i fjor og høsten før der igjen. Når statsbudsjettet blir lagt fram, kommer høylytte rop fra opposisjonen og opposisjonens allierte ute i kommunene. Arbeiderparti- og senterpartiordførere står fram i tur og orden, marsjerer til Stortinget og bedyrer sin store kommunenød. De ser kun for seg nedskjæringer. Spørsmålet er bare om man skal bruke ostehøvel eller øks. Jeg slutter aldri å forundre meg over enkeltes mangel på mulighetstenkning og mangel på vilje til initiativ og prioriteringer. FN har kåret Norge til verdens beste land å bo i. I mediene framstår vi likevel som innbyggere i en evig jammerdal. Jamringen blir fulgt godt opp av opposisjonspartiene. Det er nesten fascinerende igjen å høre representanter fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet legge ut om tilstandene i dagens Norge, slik vi har gjort her i dag. Kommunene stiller i samme klasse. Etter siste kommunevalg ble nesten hele Telemark sosialistisk styrt. Jeg har derfor med interesse og nysgjerrighet fulgt telemarksavisene denne høsten. Ropene mot Regjeringen har vært mange, og de har vært høye. Men det har vært en tilsvarende liten vilje til å se på egne muligheter og egne løsninger på de utfordringene kommunene har. På Notodden har Arbeiderpartiets ordfører bøyd seg for partipisken og gått imot en privat overtakelse av et sykehjem som rådmannen foreslo å nedlegge. I Skien har man vedtatt store investeringer, men uten å ville endre nevneverdig på egen organisasjon. I stedet har Arbeiderpartiets ordfører og flertallet omtaksert og hevet eiendomsskatten betydelig – og kaller det folkedugnad. Det er et stygt misbruk av dugnadsbegrepet, etter min mening. Høyre er klar over at kommunesektoren sliter, og at det er ubalanse i kommuneøkonomien. Selv om kommunenes frie inntekter har økt med så mye som over 7 milliarder kr bare i 2004 og 2005, og effekten av lav rente er positiv, har enkelte kommuner et etterslep å ta igjen fra tidligere år og tidligere regjeringer. Dette kan være tyngende. I tillegg har enkelte kommuner kommet negativt ut av endringene i inntektssystemet. Noen har hatt en reell nedgang i frie inntekter fra 2004 til 2005. Dette tar vi på alvor. Vi har respekt for at når det foretas endringer i inntektssystemet, slår dette ulikt ut overfor enkeltkommuner. Dette er en av grunnene til at Regjeringen har bedt Inntektssystemutvalget om å se på mekanismer som kan skape større forutsigbarhet for kommunenes inntekter, slik at det blir lettere å planlegge omstillingstiltak når dette er nødvendig. Det må uansett kunne forventes at kommunene selv er villige til å se med kritiske øyne på egen situasjon, gjøre nødvendige endringer og prioritere oppgaver. Mange gjør da også nettopp det. I Drammen har f.eks. Høyres ordfører snudd trenden fra å være negativ til å være positiv. Oslo har vilje til endring og handler deretter. Samfunnet er i stadig endring, og tilpasninger er hele tiden nødvendig. På ett område har vi mange eksempler: Begrepet «det flerkulturelle Norge» gir uttrykk for at befolkningssammensetningen og samfunnet er i endring. Det framtidige Norge vil bli stadig mer mangfoldig, og politikken må tilpasses de utfordringene økt innvandring medfører. Kommunalministeren har gjort en formidabel innsats på innvandringsområdet. Her har svært mye skjedd de årene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har sittet i regjering. Asylinstituttet er gjennomgått og betydelig forbedret. En rekke tiltak er med hell iverksatt for å få ned antallet ubegrunnede asylsøknader. Presset på saksbehandlingen er mindre, og behandlingstiden er kortere. Bosettingsfrekvensen har økt. Det er satt av midler til etablering av mottak som skal kunne gi personer med spesielle behov bedre og tettere oppfølging. Fortsatt gjenstår imidlertid mye arbeid på disse områdene. Det er arbeid vi kontinuerlig vil jobbe videre med. For Høyre er det viktig å understreke betydningen av en aktiv integreringspolitikk, der bosetting, språkopplæring, samfunnskunnskap, arbeidstrening og utdanning utgjør vesentlige elementer. Obligatorisk introduksjonsprogram og rett og plikt til norskopplæring er to viktige tiltak. Økonomisk har vi lagt forholdene til rette for kommunene. Jeg ser at tiden renner ut. Avslutningsvis vil jeg bare si at i Høyre slutter vi oss til den prioriteringen FNs høykommissær for flyktninger har når det gjelder å løse problemene for verdens flyktninger. Det viktigste må være å få til en tilbakevending til hjemlandet, dernest en integrering i det første asyllandet, og det tredje alternativet er bosetting i et annet land.