Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
I og med at komiteen har fått slått sammen sine områder til én debatt, må jeg prøve å ta det litt i rekkefølge, så jeg begynner med rammeområde 1. Fremskrittspartiet mener at det må være et sentralt politisk mål for alle partiene å redusere offentlig byråkrati for å gjøre myndighetene mer oversiktlige for den enkelte innbygger, øke den enkelte innbyggers innflytelse og redusere de offentlige utgiftene. Fremskrittspartiet ønsker derfor en igangsettelse av en rasjonalisering ved at man pålegger alle etater i og under Arbeids- og administrasjonsdepartementet en generell effektivisering. Departementet må se på sine kostnader og arbeidsoppgaver og nøye vurdere hvordan det kan spares inn, og kritisk vurdere hva slags arbeidsoppgaver som skal prioriteres. Fremskrittspartiet er derfor glad for at Regjeringen i sin budsjettinnstilling har påpekt at de også ønsker en effektivisering av offentlig sektor, men en må jo gi uttrykk for litt skuffelse når Regjeringen samtidig øker tilskuddene til disse rammeområdene. Ved stadig å øke overføringene til departementene forsinker en selvsagt og vanskeliggjør ytterligere den sårt tiltrengte effektiviseringsprosessen innen det offentlige. Videre vil jeg også påpeke at Fremskrittspartiet er sterkt imot særordninger for ansatte i offentlig sektor. Innføring av slike særordninger for ansatte som finansieres gjennom offentlig midler, som igjen er tatt inn ved skatter og avgifter, betyr indirekte at ordningene finansieres av arbeidstakere utenfor offentlig sektor som ikke får tilgang til ordningene. Fremskrittspartiet har også sett at det innenfor den offentlige forvaltning er store budsjettoverskridelser, også i inneværende år. Dette ser vi på som et resultat av ansvarsfraskrivelse hos lederne i den offentlige forvaltning. Vi vil i hvert fall i vårt parti jobbe for en større ansvarsfordeling innenfor statsforvaltningen, og vi mener absolutt at det også bør være en oppgave for alle de andre partiene. Så til rammeområde 2. Dette er undertegnedes fjerde budsjett, og nok en gang har vi lagt et år bak oss hvor forskjellige mangler innenfor det norske samfunnet har dukket opp i debatten. Mye kan tyde på at den familiepolitikken som har vært ført, og som dessverre blir videreført, ikke er til det bedre. Vi får stadig oppsiktsvekkende tilbakemeldinger om at flere og flere barn lever i fattigdom, flere og flere barn har behov for psykologisk hjelp, flere og flere barn tyr til narkotiske midler, flere og flere barn blir involvert i kriminalitet, flere og flere barn opplever samlivsbrudd og skilsmisse, og flere og flere barn blir puttet inn under barnevernstjenesten. Dette burde etter min mening spore til nytenking hos ansvarlige politiske partier, i hvert fall de som har stått for denne utviklingen. Men dessverre er ikke det tilfellet. Svaret fra alle partier, foruten Fremskrittspartiet, er en videreføring av en politikk som i størst mulig grad sørger for at familien splittes, som i størst mulig grad skiller barn og foreldre. Budsjettet for 2001 bekrefter dessverre også at sentrum og Kristelig Folkeparti faller inn i Arbeiderpartiets familiefiendtlige politikk. Svaret fra budsjettkameratene er som før: barnehage, barnehage, barnehage, likestilling, likestilling, likestilling, særordninger, særordninger, særordninger for friske oppegående intelligente mennesker, og til slutt: mer og mer ressurser til de profesjonene som har sitt daglige virke i å reparere de konsekvensene Arbeiderpartiets familiepolitikk har medført. Jeg er fristet til å si at den nye vekstnæringen i Norge i dag faktisk er de profesjonene som skal jobbe med de forskjellige ødelagte barnesinnene. Og jeg syns det er veldig trist at folkevalgte er så opptatt av kontroll, styring og regulering av det private hjem at de aksepterer prisen i form av de negative konsekvenser som jeg tidligere har referert til. Fremskrittspartiet og til dels Høyre ser nå ut til å være de eneste partiene som vil gjøre noen grep for å snu disse samfunnstrendene. Fremskrittspartiet styrker familiebudsjettet med over 1 milliard kr i sitt alternative budsjett. Vi vil ikke være med på å redusere barnetrygden, slik budsjettkameratene gjør. Vi styrker den med 225 mill. kr. Fremskrittspartiet øker overføringene til barnehagene med 184 mill. kr. Vi reduserer ikke overføringene til barnehagene, der familieministeren og statsminister Stoltenberg i flere sammenhenger – jeg er fristet til å si det så sterkt – har lurt og løyet for det norske folket. Fremskrittspartiet er sammen Høyre de eneste som virkelig ønsker å hjelpe private barnehager. De andre partiene bare tror de gjør det. Fremskrittspartiet ønsker videre å utvide kontantstøtten til å omfatte 3-åringer. Uavhengig av Arbeiderpartiet og familieministerens avsky for denne ordningen mener Fremskrittspartiet fortsatt at kontantstøtten medfører valgfrihet og rettferdighet. Det er beklagelig at ikke flere partier ønsker denne utvidelsen. Alt dette, sammen med alle andre grep Fremskrittspartiet gjør i sitt alternative budsjett, vil gi alle familier mye bedre vilkår – vilkår som vil medføre betraktelig bedre betalingsevne, og derigjennom større muligheter til å ivareta familiens behov og ikke minst ivareta ungenes beste. Fremskrittspartiets alternative budsjett vil altså styrke familieøkonomien totalt og derigjennom gi familiene større mulighet til å prioritere hjem og familie. Så til rammeområde 3. Jeg skal ikke si så mange ord om det, for representanten Bredvold vil litt senere komme med et innlegg om det. Men la meg si at for Fremskrittspartiet er kultur et åpent begrep som uttrykker de verdiene og kvalitetene hvert enkelt menneske tillegger høy egenverdi. Dette syns jeg er svært mangelfullt i de andre partienes kulturpolitikk. Vårt syn er også gjengitt i vårt budsjett, da det etter vårt syn er feil at staten skal ha monopol på hva slags kultur som skal dekkes av fellesskapet, og hva det skal være opp til den enkelte å dekke. Ved å overføre kulturmidlene til hver enkelt innbygger gjennom skattelettelser, vil alle innbyggerne på et selvstendig grunnlag kunne velge den kulturelle opplevelsen som de verdsetter høyest. Fremskrittspartiet vil ellers påpeke at vi ser at enkelte oppgaver innenfor kulturområdet er så viktige at det offentlige må stå for finansieringsansvaret, noe vi også har gitt klart uttrykk for i vårt budsjettforslag. Til slutt vil jeg bare fremme Fremskrittspartiets forslag til alle de tre rammeområdene.