Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2000-10-19:
Som nevnt tidligere, er det ikke første gang forslaget om å forby offentliggjøring av skattelister blir fremmet. Men jeg synes tiden bare blir mer og mer moden etter hvert som årene går, for listen blir brukt mye mer kommersielt nå enn før. Det kan sikkert hevdes at denne offentliggjøringen er et spørsmål om åpenhet og ytringsfrihet. Men da synes jeg motspørsmålet må bli: ytringsfrihet og åpenhet for hvem? De som det i utgangspunktet gjelder, altså skattyterne, har jo ikke noen mulighet til å sette seg imot dette. De har ingen ting de skulle ha sagt. Det kaller jeg ikke ytringsfrihet eller åpenhet. Det kaller jeg krenking av enkeltmenneskets privatliv. I innstillingen fra finanskomiteen har komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og SV bemerket at de kan forstå at det er problematisk for dem som står øverst på denne listen, å bli fremstilt i avisene. Men jeg tror faktisk at offentliggjøring av skattelistene kan føles mye verre for dem som står lenger nede på listen. Det er faktisk slik i dag at det ikke bare er opplysninger om kjendiser og de som er veldig rike, som blir offentliggjort. Det gjelder alle oss som har inntekt. For vanlige lønnsmottakere er det ikke så greit å vite at naboen og venner, og kanskje de som er litt mindre venner, kan lese seg fram til svært personlige opplysninger. De opplysningene som kommer fram her, er bare sånn høvelig korrekte ettersom det er nettotallene som presenteres. Og de trenger ikke være en indikasjon på hva som er korrekt formue eller inntekt. Derfor tror jeg det kan være svært vanskelig også for dem. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet mener det er opplagt at pressen skal ha tilgang til de opplysningene som legges fram, samtidig som de mener at det er vanskelig å kontrollere hva skattelistene brukes til. Da er man inne på saken, nemlig: Hva brukes disse skattelistene til? De brukes av pressen og media til å brette ut svært personlige ting om enkeltpersoner i lokalsamfunnene. I enkelte kommuner, f.eks. i Rana kommune, får en kjøpt skattelisten for fem kommuner for 25 kr. Det kaller jeg kommersielt brukt av disse listene. Det er et grovt overtramp i forhold til personvernet. Og man kan vel ikke engang for å være grei påstå at dette er godt journalistisk arbeid. En del likninger blir også endret undervegs. I f.eks. likningsåret 1995 ble det foretatt over 200 000 endringer i likningsfastsettelsen, og 1995 er et gjennomsnittsår, ikke noe toppår. I en av merknadene fra komiteens medlemmer fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre føler jeg på en måte at de møter seg selv i døra. De viser til hensynet til offentlighet, samtidig som de påpeker at hensynet til personvernet må ivaretas i presentasjonen av disse listene. Jeg lurer på hvordan det henger i hop. Enten kan man offentliggjøre disse listene, eller så gjør man det ikke. Jeg tror innerst inne at disse representantene er enige med oss når vi sier at opplysninger om inntekt, formue og skatteforhold som hovedregel ikke skal offentliggjøres uten skattyters samtykke. Det betyr selvfølgelig at de som har bruk for opplysningene, skal få dem, men det går an å spørre om lov først. Et forbud mot offentliggjøring vil i første rekke gjelde all uautorisert og kommersiell utnyttelse av opplysningene samt hel eller delvis gjengivelse i aviser, tidsskrifter, utlegging på Internett o.l. I 1994 satte Justisdepartementet ned en arbeidsgruppe som skulle vurdere forholdene omkring dette. Datatilsynets representant i denne gruppen, Guro Slettemark, stiller i en særmerknad spørsmål ved om denne distribusjonen av skatteopplysninger til ulike og ikke definerte formål bryter med en folkerettslig bindende konvensjon. Hun sier også at dersom man fremdeles skal sette likhetstegn mellom offentlighet og massedistribusjon av skattelistene, bør disse skatteopplysningene unntas fra offentligheten slik tradisjonen er i veldig mange andre land som vi sammenlikner oss med. Datatilsynet fastholdt det samme da de kommenterte den samme saken som vi behandler i dag, i 1997, altså at hvis man skal opprettholde dette likhetstegnet, må skatteopplysningene unndras fra offentligheten. Det er et annet argument som også har vært brukt i denne debatten, og det er tradisjon. Finansdepartementet viser bl.a. til at vi har hatt denne tradisjonen i hvert fall tilbake til 1863. Men vi har faktisk en annen og en litt bedre tradisjon i dette landet. Det er den tradisjonen som går ut på at de lover og regler som ikke lenger har sin rett, som ikke har fotfeste i samfunnet, endrer eller fjerner vi. Vi har hatt en mengde lover og regler i dette landet helt tilbake til 1800-tallet som var direkte umenneskelige, så dette argumentet med at man ikke kan fjerne en lov på grunn av at den har en lang tradisjon, kjøper ikke jeg. Min konklusjon er i hvert fall at allmenn offentliggjøring av skattelister må forbys, fordi ulempene for enkeltmennesket er større enn fordelene for allmennheten, og fordi denne typen offentliggjøring krenker enkeltmenneskets privatliv og personvern.