Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
For å replisere tilbake til det siste innlegget vil jeg si at jeg tror det vil være veldig mange kommuner som har hørt et løfte fra Regjeringen om at skattøren – ikke skatteinntektene, men skattøren – skulle øke, og at det skulle være en varig økning, slik at fordelingen mellom rammeoverføring og skatt skulle opprettholdes på noenlunde samme nivå som det var før man fjernet selskapsskatten. Høyres opplegg til kommuneøkonomi er beskrevet i innstillingen fra finanskomiteen. Jeg har lyst til å gjennomgå noen av hovedprinsippene og begrunnelsen for dem. Vi har sett at utviklingen etter gjennomføringen av Rattsø har medført at det ikke er slik at Rattsø-vinnerne har fått en bedret økonomi. Det skyldes to ting: Det skyldes at det ikke har vært særlig økning i de frie inntektene, slik at den potten som skulle vært brukt til fordeling av rammeoverføringer, ikke har blitt økt særlig. Det skyldes forholdet mellom øremerkede tilskudd og frie inntekter. For det andre skyldes det at vi har fått innbakt en tapskompensasjonsordning i systemet som likevel hadde gjort at stort sett alle vinnerne ikke ville fått mer enn halvparten av det de skulle få etter det nye kriteriesystemet – en tapskompensasjonsordning som ulogisk nok medfører at de som før fikk urimelig mye, fremdeles skal få urimelig mye i forhold til de objektive kriteriene som ligger til grunn. Høyre har tatt opp dette forholdet flere ganger, og jeg glad for at vi i vår i allfall fikk gjennomslag for at man i kommuneøkonomiproposisjonen til neste år skal få en gjennomgang av den videre fremtiden til tapskompensasjonsordningen. Man må huske at basisen for tapskompensasjonsordningen først og fremst var Arbeiderpartiets prinsipp om at ingen skulle tape på omleggingen i den forstand at ingen skulle få mindre penger. Når man da ikke får mer penger i frie inntekter, gjør det at situasjonen blir spesielt vanskelig for de kommunene som hadde forventet å få høyere inntekter gjennom inntektssystemet. Vi har i tillegg oppdaget at fordelingen av skjønnsrammene som fylkene skal videreføre ut til kommunene, baserer seg på såkalte historiske prinsipper og særskilte skjønnsrammer. Det gjør i praksis at de fylkene som før fikk mer av de gamle skjønnsrammene, fortsatt får mer, og at den del av de kommunene som har problemer fordi de tidligere også hadde lite skjønnsrammer å hente hos fylkesmannen, fremdeles får problemer fordi fylkesmannen har små rammer. Vi er glade for at vi både får satt dette i fokus i kommuneøkonomiproposisjonen, og at vi får en gjennomgang av Rattsø. Vi synes det er dumt at man ikke kan legge noen prinsipper til grunn for utviklingen, men vi aksepterer at et steg på veien i alle fall er å få tallene og utviklingen på bordet, så får vi gå videre i ettertid. Et annet spørsmål som vi fra komiteens side synes er viktig, er at dette friforsøket som nå skal gjennomføre, blir gjort som et reelt forsøk som vi kan lære noe av. Dessverre – som også komiteens leder sa – virker det ikke som om premissene foreløpig gjør at det er særlig mye nytt som kommer til å komme ut av dette forsøket hvis man ikke gjør noe mer radikalt enn det Regjeringen har lagt opp til. For vårt vedkommende har vi altså sammen med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV påpekt at det mer radikale kan være at biter av det forsøket som komiteen ønsket gjennomført i forbindelse med fjorårets budsjettinnstilling, nemlig et forsøk med frihet fra statlig sektorregelverk, integreres i dette friforsøket. Så selv om vi er konservative, ønsker vi altså at statsråden nå gjør noe radikalt på dette området, og at ambisjonene og prøvelysten må være større enn at alle sektorinteressene får lov å bestemme hvilke rammer som skal legges for dette. Vårt prinsipale forslag på dette budsjettområdet hadde innebåret at vi hadde hatt en lavere ramme til disposisjon enn det vi faktisk har fått. Vi har valgt ikke å lage et «lekebudsjett» der vi viste til kjempestore prioriteringer på områder som integrering eller boligpolitikk som vi ikke hadde hatt rom for i vårt eget prinsipale budsjett. Det ville vi synes var å lage et «lekebudsjett», som ikke hadde hatt noen hensikt. Vi har derfor valgt å legge hovedtrekkene i budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og mellompartiene til grunn, selv om vi er uenig i bevilgningene på noen av disse punktene, men når vi først må bruke opp alle pengene i forbindelse med et forslag, syns vi ikke at vi skal late som vi ville hatt penger til andre områder – med unntak av to vesentlige biter når det gjelder bostøtte. Den ene biten er integrert i vårt prinsipale forslag til budsjett og dreier seg om at vi synes det er en for radikal og for rask nedfasing av den kompensasjonen som ble gitt for endringen i minstepensjonen ved samordningen av de to bostøtteordningene, som det var ganske mye ståhei knyttet til, våren 1997. Med samordningen av de to, som Høyre for øvrig var imot, la flertallet grunnlaget for at en rekke pensjonister som er på minstepensjonsnivå, pluss 30 pst. av en minstepensjon, ville fått en radikalt forverret personlig økonomi fordi de hadde fått fra begge ordningene. Etter at man ble klar over de uheldige konsekvensene, vedtok Stortinget at man skulle lage en kompensasjonsordning. Så valgte man da å lage en nedtrapping over flere år. I fjor var vi med på en litt hurtigere nedfasing. Den gangen ble vi sterkt kritisert av Arbeiderpartiet for det. Men Regjeringen legger i dette budsjettopplegget opp til både et kutt nedenfra og et kutt i kompensasjonsgraden, og vi har sagt at vi er enig i at man kan fase ut de som får utbetalt mindre enn 3 000 kr pr. år. Men for dem som altså har hatt en ekstra bostøtte på mer enn 3 000 kr i året, som tross alt er en gruppe med inntekter på maksimalt 100 000 kr, og som stort sett bor i leide boliger i et vanskelig boligmarked, syns vi det er for sterkt å kutte dette til det halve. Og det har vi gått imot. Så til den andre biten i bostøtteordningen der vi syns vi må gjøre endringer. Vi syns det er urimelig overfor pensjonistene at elavgiftsøkningen ikke blir tatt hensyn til i den sjablonen som er lagt for strøm. Vi har foreslått den lagt inn. Vi har videre sagt at når departementet nå begynner å legge inn nye prinsipper, nemlig energiøkonomisering, også i forhold til gamle mennesker som tross alt ikke har så store muligheter til å endre sin boform, bl.a. på grunn av vanskeligheter med å ta opp lån, syns vi at det er urimelig at ikke de reelle utgiftene til strøm legges til grunn – når Regjeringen mener at man skal underjustere sjablonen av energiøkonomiserende hensyn. Vi er enig i og glad for at det nå er bedt om en ny gjennomgang av hele asyl- og integreringspolitikken. Det er åpenbare flaskehalser i søknadsbehandlingen, som problemene med bosetting og signalene fra UDI overfor kommunene om å tvangsbosette. Alle disse tingene krever at vi tar en runde i Stortinget både på hvordan vi kan gjøre det offentlige apparatet i form av statens apparat bedre, men også hvordan vi kan se på kompensasjonsformene for bosetting. Men jeg har lyst til å si at midt oppi at vi holdt på å avgi innstillingen, kom det en liten gladmelding på Nettavisen om den lille kommunen som hadde fått penger på bok fordi de hadde hatt en vellykket integrering, de hadde fått alle flyktningene sine i jobb, og derfor tjente de også penger på integreringstilskuddet, og satt nå faktisk med et par millioner kr i overskudd. Det betyr at hvis man får til integreringen, er det godt mulig at de tilskuddene som er, er gode nok. Problemet er at når man ikke får til integreringen, og flyktninger og asylsøkere blir gående som sosialklienter, får ikke kommunene dekket utgiftene. Da må vi også ta en diskusjon om vi skal gi en total blankofullmakt når det gjelder slike utgifter, eller om vi må vurdere strengere krav til de integreringsopplegg som skal gjennomføres. Komiteen har også som ansvar å gjennomgå og styre distriktspolitikken. På det området har Høyre helt andre prioriteringer, som vil fremgå av vårt primære budsjett. Vi har likevel valgt å gå inn og ha meninger om enkelte prioriteringer innenfor de distriktspolitiske virkemidlene. Blant annet er vi ikke uenig f.eks. i innføringen av såkalte inkubatorer, men fordi vi hadde prioritert å gi 260 mill. kr mer til såkornfondene, fant vi ut at det var vårt virkemiddel overfor omtrent samme gruppe. Når man først innfører f.eks. inkubatorer og næringsparker, må det etter vår mening ses på som tiltak for å bedre hele Fastlands-Norges vekstbasis fremover, og man må ikke innsnevre dette til kun å være knyttet til virkeområder for distriktspolitikken. Jeg tar opp Høyres forslag, som er referert i innstillingen.