trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg viser til innleggene til representantene Nybakk og Foss som dekker mitt syn i denne saken. Jeg tar ordet på slutten av denne debatten fordi representanten Anundsen ikke forstår at hans argumentasjon karakteriseres som «oppsiktsvekkende». Da er det vel nødvendig å forklare det, hvorfor vi mener den er oppsiktsvekkende. Det ene er knyttet til prinsippene rundt Riksrevisjonens arbeid og forholdet til Stortinget, og dets initiativrett i alle saker. Men det er jo en logisk brist i det Anundsen sier, fordi han bedyrer at dette ikke er omkamp om realiteter. Hvis vi tror ham på det, synes jeg ikke det er noen grunn til at Fremskrittspartiet skulle mene at vi nå skal revidere og gå gjennom den prosessen som har ført fram til dette. Jeg forstår ikke det, jeg forstår ikke logikken i den tenkningen. Jeg har fulgt debatten tidligere i dag, og det er ingen av Fremskrittspartiets representanter – ingen andre heller, men heller ingen fra Fremskrittspartiet – som har tatt opp denne problemstillingen som Anundsen nå framfører i salen, nemlig behovet for at man skal sette selve prosessen under ny granskning. Hvis det var logikk i det, måtte man jo utsette vedtaket om kjøpet, hvis det skulle være noen vits i å gjennomføre en slik prosess. Det er en veldig betydelig brist som det er nødvendig å få presisert. Dermed er det selvfølgelig også grunn til å stille spørsmålet: Hva er tanken bak det hele? Er det igjen å gjøre et angrep på regjeringen med tanke på å mistenkeliggjøre at her er det skjedd noe som ikke burde skjedd? Men når det ikke er det, som Anundsen sier – og vi får tro han på det – så er logikken klar: Det er nemlig slik at dette forslaget burde Fremskrittspartiet frafalle i denne saken, for det er ikke noen logikk i det i forhold til hva som skal skje i Stortinget senere i dag.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg valgte i mitt første innlegg å ikke bruke mye tid på Civita-rapporten, men sier nå at jeg slutter meg til det som representanten Anundsen har sagt, og den kommentaren han har gitt til denne rapporten her fra talerstolen. Når jeg tok ordet på nytt nå, var det fordi det er et aspekt ved det som jeg ikke tok opp i innlegget mitt, men som jeg har lyst til å framføre her. Det tror jeg at jeg kan si er på vegne av hele komiteen. Selvsagt er det slik at jeg aksepterer fullt ut at framtredende representanter for forvaltningen står fram i offentligheten og kritiserer Riksrevisjonen. Det må de bare gjøre. Jeg noterer meg at i Aftenpostens oppslag er det avgåtte, framtredende representanter for forvaltningen som står fram. De gjorde det altså ikke mens de var i posisjon. Det jeg har lyst til å si, er at hvis det er slik at framtredende representanter for forvaltningen, departementsråder eller andre, som sitter i de helt ansvarlige stillingene i vårt embetsverk, mener at den revisjonen vi har av den virksomheten som drives – som vi her i Stortinget også i dag sier er bra – er så gal som det framkommer der, har de en plikt til å sørge for at det kommer oss for øre på en ordentlig måte. Det har ikke skjedd i hvert fall i løpet av den tiden jeg har vært her på Stortinget. Nå er ikke det lenge, men tross alt så lenge at jeg har grunnlag for å si det. Så vil jeg si en ting til som jeg tror er et ønske fra hele komiteen. Det som jeg merker i det alminnelige «snakket» – for å bruke det uttrykket, det er et litt uhøytidelig uttrykk, men jeg tror alle forstår hva jeg sier – om Riksrevisjonens arbeid, er at det er for liten vilje til læring. Jeg mener faktisk at vi har et godt potensial til å kunne gå videre, med bakgrunn i Riksrevisjonens arbeid, til å lære å gjøre oss bedre. Det blir fort mye motstand og for lite læring. Det er eksempler på – som vi har sett i komiteen – høringer og andre ting, hvor det blir et godt samspill mellom komiteen, statsråden og forvaltningen, hvor det blir ikke negative konklusjoner, men veldig positive konklusjoner, altså at vi flytter merkesteiner i vårt arbeid. Det har sikkert med kommunikasjon mellom Riksrevisjonen, forvaltningen og Stortinget å gjøre, og det er et område hvor jeg fortsatt mener at vi har ganske mye å gå på, som det heter. Vi har fortsatt ganske mye å lære, og vi har fortsatt muligheten til å bruke Riksrevisjonens arbeid til å gjøre forvaltningen bedre. Da må kommunikasjonen mellom forvaltningen og Riksrevisjonen være god. Det må ikke være en innebygd motsetning mellom Riksrevisjonen og forvaltningen, for da blir det en motsetning og ikke et samarbeid.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
La meg først si at for Arbeiderpartiets del og for Arbeiderpartiets stortingsgruppes del er man prinsipielt veldig betenkt ved å innføre en slik ordning som dette forslaget indikerer. Vi støtter allikevel forslaget om utredning fordi det, som saksordføreren sa, er et veldig omfattende og viktig spørsmål som dette forslaget tar opp. Det har også en historie som jeg synes det er riktig at man nevner i denne sammenhengen. Det forslaget som ligger her, har tråder tilbake til Valglovutvalget, som la til grunn den siste gjennomarbeidelsen av hele vår valglovgivning. Valglovutvalget foreslo at man også skulle innføre en ordning der velgerne hadde mulighet til å påvirke sammensetningen av Stortinget, altså på personnivå. Man hadde jo allerede ordninger knyttet til kommunevalg, og også til fylkestingsvalg, men Stortinget avviste å gjøre det når det gjaldt stortingsvalg. Når Valglovutvalget kom fram til den konklusjonen at dette også burde gjelde ved stortingsvalg, hadde det en begrunnelse som strakte seg utover det som knyttet seg direkte til spørsmålet om velgerne skulle få denne innflytelsen, som er det viktigste. Det hadde en annen begrunnelse, og det var at før man fikk den siste valgordningen, var det jo slik at nå fikk partiene rett til å nominere som de selv bestemte. Sånn var ikke ordningen tidligere. Motvekten mot det var jo nettopp det at velgerne skulle få innflytelse på listene. Det var en balanse i de to forholdene. Den balansen finnes ikke der nå. Det er en av grunnene til at Arbeiderpartiet også støtter konklusjonen i dette forslaget, nemlig nødvendigheten av å få dette utredet. Så får regjeringen gå gjennom disse problemstillingene på nytt, og så får vi komme tilbake til den saken som forslagets intensjon omhandler, nemlig velgernes mulighet til påvirkning på listene. Det er klart at det er et viktig prinsipielt spørsmål å ta standpunkt til.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Tidligere i debatten sa representanten Flåtten i anklagende ordelag at statsråden skremte bøndene landet over med Høyres og Fremskrittspartiets politikk. Jeg må virkelig si – og det er fra mitt ståsted en selvfølgelig ting, men likevel – at i dag er jeg veldig glad for at det er rød-grønt flertall i denne salen. Bare tenkt hva det hadde representert for Norge, om Høyres og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk hadde blitt vedtatt her i kveld. Jeg tror ikke vi overskuer hva det ville bety for bosetting og muligheten til å ta hele landet i bruk. Men høyrepartienes, og særlig Fremskrittspartiets, systematiske, politiske korstog mot at staten skal spille en vesentlig rolle også i forhold til landbruket, er historisk. Det har foregått helt systematisk, og vi ser eksempler på det her. Hadde den politikken vært ført over flere tiår, hadde norsk landbruk vært et helt annet enn det er i dag. Hvorfor kan de ikke si rett ut at det er et markedsstyrt landbruk de vil ha? Det er selvfølgelig et enormt stort politisk og pedagogisk paradoks at representantene, jeg vil si særlig fra Fremskrittspartiet, som Trældal og Bredvold, men til dels også fra Høyre, anklager regjeringen for inntektsutviklingen og arbeidsforholdene i landbruket, mens de selv vil kutte betydelig i den. Dette må jo avsløres, og det må sies sånn som jeg sier det nå, for de skal erstatte det med et markedsstyrt landbruk, som jo vil smadre muligheten til bosetting over hele landet og de små og effektive, gode bruk. Man vil slippe bonden fri, sier de. Ja, fri til markedet. Hvordan vil det forholde seg med tanke på matvaresikkerhet og norsk matvareproduksjon og bosetting? Vi vet hvordan det vil bli. Det vil bli en betydelig sentralisering. Derfor er dette en helt avgjørende politisk debatt. Det er veldig bra at det er et flertall i denne salen som ser en helt annen utvikling som nødvendig for landbruket og for Norge. Velgerne over hele landet, spesielt i det som kalles distriktene, må virkelig se dette, for i løpet av kort tid vil dette selvfølgelig smadre landbruket sånn som vi kjenner det i dag.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Representanten Flåtten sa at jeg omga meg med patos i innlegget mitt. Det var jo pent sagt – men neppe særlig pent ment. Han hevdet igjen at vi driver med skremsler. Nei, representanten Flåtten og president, vi driver ikke med skremsler, men vi tar fram noe som er veldig realistisk og viktig å få fram i denne debatten. Spørsmålet er: Hvorfor skal vi ha forhandlinger langs de linjer som vi har i dag? Jo, det handler om noe som har en dimensjon utover dette, og som denne salen etter min mening virkelig burde ta inn over seg. Det handler for det første om en anerkjennelse av landbrukets organisasjoner i det norske samfunn, som har bidratt til både landbruksproduksjon og stabilitet i samfunnet, og som betyr veldig mye for den videre utviklingen av norsk landbruk. Det å starte et forhandlingsregime som henviser til statsbudsjettet, er en annen type forhandling. Hvorfor har det norske systemet, slik det har utviklet seg gjennom tiår, vært så vellykket? Jo, det er fordi man har forvaltet dette som en nasjonal ressurs. Landbruksproduksjonen skal selvfølgelig være lønnsom. Selvfølgelig skal den være produktiv. Selvfølgelig skal den være effektiv. Men hvis vi i det hele tatt skal ha noe i dette lille landet som kalles Norge, med så grisgrendte muligheter for landbruksproduksjon, må staten spille en viktig rolle. Det er dette mønsteret høyrepartiene vil bryte. Det er dette som er det alvorlige i denne diskusjonen. På litt sikt vil det brytes ned. Markedet vil ikke bare bli et supplement, som de snakker om – de snakker om dette nærmest som om markedet skulle bli et supplement. Nei, markedet vil overta styringen. Man vil få en sentralisering av landbruket som kanskje imøtekommer representanten Flåttens ønske om produktivitet og effektivitet – men for de få, ikke for de mange. Jeg må si at jeg ikke forstår at representanter, i hvert fall for Høyre, som representerer det vi kaller – med strek under «kaller» – distriktsfylker, tør å stå for en slik politikk, f.eks. representanter for Sogn og Fjordane, slik vi hører dem nå. Det er et fylke jeg kjenner godt. Jeg begriper ikke hvordan de tør å komme hjem og forsøke å argumentere for det, fordi det rett og slett ikke vil gå – selvfølgelig. Den aller siste setningen er at de forsøker å påberope seg vårens demonstrasjoner til inntekt for høyresidens politikk. Det er en fundamental misforståelse, selvfølgelig. Landbruksorganisasjonene står bak den rød-grønne politikken når alt kommer til alt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Representanten Kielland Asmyhr sa at det er markedet som skal ta dette, og spurte: Hva er galt med markedet? Til det vil jeg rent prinsipielt på vegne av Det norske Arbeiderparti si at det er ikke noe galt med markedet. Norsk økonomi har vært bygd opp på markedet, styrt av Det norske Arbeiderparti gjennom mange generasjoner. Men det har vært regulert. Når representanten Kielland Asmyhr tar en sammenligning mellom landbruk og industri, er det bare det å si: Norsk industri er bygd opp på det samme prinsippet som norsk landbruk. Han snakker mot seg selv uten kanskje å være helt klar over det. Så vil jeg bare si helt til slutt at representanten Røbekk Nørve fra Møre og Romsdal hadde mange gode eksempler på drift i sitt fylke. Ja, innenfor dagens regime er det etablert, og det er eksempler på at det ikke er stivt og byråkratisk – det er tvert imot nødvendig fleksibelt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Ein samla komité er veldig fornøgd med «vår mann», dvs. Sivilombodsmannen. Eg vil starta med å retta ein stor takk til han for hans arbeid og hans tilsette sin flotte innsats. Komiteen er òg fornøgd med den årlege meldinga som no har blitt litt annleis og har eit omfang som me meiner er fornuftig. Det er denne reiskapen me treng for å følgja verksemda til Sivilombodsmannen. Dersom det er noko spesielt, får me sjølvsagt òg vita det. Klagemengda er på 2010-nivå. Halvparten er avvist. 163 saker er avslutta med kritikk og oppmoding til forvaltninga om å sjå på saka på nytt. Det er sjølvsagt nokre gamle kjenningar. Den eine er Nav, som også denne gongen får mange klager, ca. 600. Det er klart at der er det eit stort forbetringspotensial. Eg ser f.eks. i Stavanger Aftenblad i dag at unge funksjonshemma klagar på Nav fordi dei ikkje får den hjelpa dei skal ha for å koma i jobb. Gjer dei noko med systemet sitt, kan det vera at me får ned klagemengda. Det har eg tru på at dei gjer noko med, og det har me òg hatt i eigne meldingar knytte opp mot Nav. Andre syndarar er Fylkesmannen og kommunal forvaltning. Der er òg klagemengda stor. Fylkesmannen får meir kritikk, altså 6,5 pst., av Sivilombodsmannen, mens Nav ikkje får meir enn 3 pst. 90 pst. av klagene fører likevel ikkje til nokon kritikk. Det er derfor me må tenkja oss om. Reint faktisk funkar norsk forvaltning og det systemet som Sivilombodsmannen følgjer opp og får klager på, ganske bra, når me snakkar om at 10 pst av klagene får kritikk. Nokre utfordringar til slutt. Publikum veit ikkje nok om Sivilombodsmannen. Sivilombodsmannen må bli betre kjend. Sjølvsagt er det nokre som veit om han, i og med at det er så mange som klagar, men han bør bli betre kjend. Kva grep me frå Stortingets side kan gjera, er eg usikker på, men kanskje skal me leggja opp til at forvaltninga uansett skal informera om Sivilombodsmannen og den moglegheita når kommunane og fylkesmennene saksbehandlar innanfor eit saksområde. Det trur eg er lurt. Så kan det vera at Kristin Halvorsen, kunnskapsministeren, òg kan vera ein person å snakka med for å få opp kunnskapsnivået i Noreg knytt opp til at me har denne unike Sivilombodsmannen. Det som er spennande når me ser framover og saksordførar Per-Kristian Foss legg fram innstillinga i samband med Lønning-utvalet, er: Kva vil det bety for Sivilombodsmannen når me får menneskerettane inn i lovverket? Betyr det at klagemengda vil auka? Det blir spennande å sjå framover kva som skjer med det i forhold til Sivilombodsmannen. Då trur eg at eg nok ein gong skal seia at det er fint at det no er snart 50 tilsette på sivilombodsmannkontoret. Eg forstår på Sivilombodsmannen at han no ser på organiseringa, sånn at organiseringa om mogleg kan bli endå meir effektiv. Det trur eg er lurt. Men, som sagt, ein samla komité er, sånn som eg oppfattar det, svært fornøgd med Sivilombodsmannens jobb og ber han stå på vidare.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Det er litt merkeleg kor forskjellig ein oppfattar denne saka. Etter å ha høyrt på representanten Per-Kristian Foss må eg seia at eg blei litt overraska, for eg har ikkje oppfatta det slik at det har vore nokon politisk kamp om dette i det heile. Det har vore eit forslag frå Høgre om ein prosentdel som viste seg ikkje å funka som dei hadde tenkt – i Sverige. Derfor har mange av oss venta på at Høgre skulle koma opp med eit forslag som verkar. Det har dei ikkje gjort. Då synest eg det blir veldig spesielt at ein påstår at saka er blitt trenert. For min – og for SVs – del: Me hadde denne saka oppe på gruppemøte i 2010, trur eg det var, etter at ho var lagd fram. Me sa at me ville gå inn for dette, men at ein måtte justera prosenten dersom me skulle støtta det. Men det har jo ikkje forslagsstillarane gjort. Dei fremmar eit forslag som kan føra til meir veljarinnflytelse, men som ikkje førte til det i Sverige. Svenskane gjekk ned til 5 pst. Viss ein ville dette så sterkt som det høyrdest ut som på Politisk kvarter i dag, der nestleiaren i partiet sa at saka var trenert, er det underleg at ein ikkje fremmar eit forslag som i alle fall nokre av dei andre partia var villige til å stemma for. Då hadde ein faktisk gjort det som gav den meirinnflytelsen som var intensjonen då forslaget blei sett fram. Så eg hadde berre behov for å seia dette. SV er veldig innstilt på å vera med og laga ei ordning som gjer at veljarane får større innflytelse. Det trur me er bra for demokratiet. På den måten kan demokratiet utviklast og gi den enkelte veljaren endå større innflytelse enn det ein har i dag.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Et kort innlegg om en viktig sak: Det er viktig å ha en god valgordning som har legitimitet i befolkningen, og som er lett og enkel å forstå for velgerne. Jeg er derfor glad for at komiteen i innstillingen peker på at en valgordning som sikrer at velgerne får gjennomslag for sine preferanser når det gjelder både politikk og personer, er en forutsetning for et velfungerende demokrati. Spørsmålet om hva slags personvalgordning vi bør ha ved stortingsvalg, er imidlertid komplekst – som det også er understreket – og reiser mange problemstillinger der ulike faktorer må veies mot hverandre. En utfordring er å få en god balanse mellom å gi velgerne mulighet til å påvirke hvem som skal representere dem, og å sikre at også partiene har god innflytelse over hvem som skal velges. Kommunal- og regionaldepartementet har tidligere varslet at vi vurderer å ta opp spørsmålet om det bør gjøres endringer i dagens ordning. Reglene for stortingsvalg har vært uendret siden 1921, og tiden er vel moden nå for å diskutere endringer. Vi har skaffet oss mye kunnskap og erfaring i tiden som er gått siden Valglovutvalget la fram sitt arbeid i 2001. Dette er viktig dersom en skal vurdere endringer. Vi kan ikke anbefale at det gjøres endringer med virkning allerede fra stortingsvalget i 2013. Her er det viktig å minne om at partiene begynner sitt arbeid med nominasjonene i høst. Det er ikke tid til å få på plass de nødvendige endringer innen den tid.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Tilbudet på 13 000 per årsverk var et utgangspunkt som ville blitt forbedret dersom det hadde blitt ført forhandlinger, men jeg har sagt mange ganger at jeg er lei meg for at vi ikke greide å få i gang forhandlinger og på det viset synliggjøre det rommet som vi hadde i forhandlingene. Det var mer enn de 13 000. I det ville det selvsagt også ha ligget muligheter for samdriftene til å få mer, slik det også var mulighet til for andre grupper. La meg bare understreke: Jeg er opptatt av at vi skal ha god politikk for det grasbaserte husdyrholdet. Det har vi vist gjennom de siste årene, og det har vi vist hvert eneste år jeg har hatt ansvaret for jordbruksavtaleforhandlingene, for da har det vært prioritert. Det må vi også gjøre framover. I år hadde vi også andre utfordringer. Det var kornsektoren, det var storfekjøtt osv., som vi har reflektert til. Jeg mener at det tilbudet som vi ga, var et anslag som fulgte opp landbruks- og matmeldingen, og som forhåpentligvis kunne gitt et bedre resultat for bøndene dersom vi hadde fått til forhandlingene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Det som er viktig å understreke i forbindelse med spørsmålet fra representanten Bredvold, er at det er særdeles komplisert å drive en ordinær vareproduksjon i et høykostland. Det har vi sett i andre næringer. Det er enorm konkurranse om arbeidskraften, og det er kostbart å sikre inntektsutviklingen. På 1970-tallet, da vi hadde opptrappingsvedtaket, var inntekten i Sverige 30 pst. høyere enn i Norge, og norske ungdommer reiste dit for å jobbe. I dag er det akkurat motsatt. Nå er inntektsnivået i Norge 30 pst. høyere, og nå reiser svenske ungdommer hit i hopetall. Det viser litt av utfordringen som vi har løst gjennom at vi faktisk har økt inntektene med 120 000 kr per årsverk i de årene vi har vært i regjering, fram til vi fikk brudd nå, og det er en kvalitet ved de tiltakene og ved de oppgjørene vi har hatt tidligere. Så vi har levert – vi greide ikke det i år.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Jo, resultatet av eventuelle forhandlinger blir en post på statsbudsjettet, det er riktig. Og det er riktig, som jeg også understreket, at Høyre har utfordret forhandlingsinstituttet gjennom sine merknader, både i landbruks- og matmeldingen og gjennom det som her er reflektert i forbindelse med jordbruksoppgjøret. Det som er poenget, synes jeg, er at vi har i dag et system som næringen selv er opptatt av å forsvare. Næringen er opptatt av å forsvare det, og da spør jeg meg: Hvorfor i all verden vil Høyre utfordre det systemet som det ikke finnes noe eksempel på ellers i verden, som gir bøndene en betydelig innflytelse over sine egne inntektsmuligheter, og som gir dem mulighet til å bestemme hvordan vi skal bruke pengene, ikke minst? Det er utfordringer Høyre bør tenke over når de foreslår endringer, eller utfordrer forhandlingssystemet, som jeg har uttalt.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Jeg oppfatter at representanten Flåtten snakker ned sine egne vedtak, og jeg må bare innrømme at jeg ikke skjønner hva Høyre mener når de på den ene siden sier at vi skal gjøre om forhandlingsinstituttet på tvers av det næringen ønsker, og på den andre siden fortsatt drive forhandlinger. Det henger ikke i hop, og dermed må vi kunne stille de spørsmålene som her stilles. Det som er poenget med forhandlingsinstituttet, den norske matmodellen, importvernet, markedsreguleringssystemet, er jo at det gir næringen betydelig innflytelse over sine egne framtidsmuligheter. Så forhandles det, og dessverre greide vi ikke å få til avtale i år, men likevel har vi da vist før at vi har fått til avtaler alle de seks årene vi har vært i regjering. Det er en enorm kvalitet ved det norske samfunnet, ved den norske modellen, at vi greier å ha det gode samarbeidet med næringsorganisasjonene som det systemet gir oss. Det er utfordringen Høyre bør svare på.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
La meg først slå fast at det er Stortinget som er suverent med hensyn til å bestemme hva en skal gjøre i en slik situasjon. Men vi har en hovedavtale, vi har et forhandlingsinstitutt, og vi har også en sedvane – la meg si det slik – med tanke på hvordan vi skal behandle slike saker. Jeg er veldig opptatt av at vi skal forsvare dette forhandlingsinstituttet. Da må vi også følge sedvanen. Det betyr at vi, som vi har gjort i år, har sendt over tilbudet til Stortinget for behandling, og det blir nå vedtatt slik det er foreslått. Så det er litt av utfordringen i diskusjonen vi har. Til det første, om at jeg setter spørsmålstegn ved om Kristelig Folkeparti vil få realisert sine ambisjoner gjennom et samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet – et eventuelt samarbeid, jeg vil understreke det – er det det å si at vi i alle fall må få lov til å stille spørsmålet. Det synes jeg det er viktig for oss å få avklart videre framover. Når det gjelder de resultatene vi har oppnådd, er jeg svært fornøyd med at vi har fått til avtaler de siste seks årene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
La meg starte med å si at det som gleder meg mest i forbindelse med denne debatten om jordbruksoppgjøret, er at landbruks- og matmeldingen, som nylig ble vedtatt, har stor tilslutning, ikke minst i næringen selv. Det er ingen tvil om at den nye landbruks- og matmeldingen er ambisiøs. Det er derfor den også er viktig for næringen, og det er derfor den også er viktig for Senterpartiet. Målene støttes av en samlet næring, det viste seg da man nylig hadde høring om jordbruksoppgjøret i forbindelse med behandlingen i komiteen. Det var ingen i høringen som kritiserte målene og retningen, men man kritiserer doseringen – hvor mye midler som brukes. Det er på sett og vis en ærlig uenighet, synes jeg. Jeg tar til etterretning at vi ikke har klart å få det til denne gangen. Målsettingene som er nedfelt, er bl.a. at vi skal øke produksjonen – så langt som mulig basert på norske ressurser. Vi skal ha en matproduksjon i hele landet. Faktum er at vi aldri har produsert mer mat, riktignok med færre aktører og med færre hender, men det har i alle fall vært en voldsom produktivitetsforbedring i det norske landbruket. Så kan vi snakke om det som et stort problem, men det er også en positiv side ved det at man har greid å utnytte ressursene i endringstider. Årsaken til at det er endringstider, er at folk ønsker å ta i bruk ny teknologi og ha nye arbeidsformer – og på det viset utnytter vi ressursene enda bedre. Det er klart at vi ser at på mange områder blir en del av produksjonsmiljøene for uttynnet. Det er derfor vi ønsker å bruke budsjettmidler for å sikre distriktsaspektet i landbrukspolitikken. Det som er faktum, er at vi i de seks årene vi har fått på plass en avtale, før årets brudd, har vi økt budsjettmidlene med om lag 3 mrd. kr. Cirka 800 mill. kr er en forhandlingsgevinst i forbindelse med de avtaleforhandlingene som har blitt ført. Det som her er viktig, og som er viktig i forbindelse med de store skillelinjene i den politiske diskusjonen, er at Høyre og Fremskrittspartiet vil ta bort de fordelingsmekanismene som vi bruker budsjettpengene til i dag. De ønsker ikke å sikre at vi skal ha produksjon i hele landet. De vil fjerne kvoter, og de vil slippe landbruket mer fritt. Det er en politikk som ikke jeg ønsker.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Representanten Reiten gjentar spørsmålet i forbindelse med økonomien til en bonde som har levert resultatene sine til ham. Jeg har bare lyst til å påpeke at når det gjelder inntektsmålinger, er det mange ulike målinger i næringen. Vi har et felles referanseverk i Budsjettnemndas tall. Når Budsjettnemnda beregner inntektsmulighetene per årsverk med basis i totalkalkylen, er kostnadene dekket først. Så når vi har et resultat på 120 000 kr per årsverk i løpet av seks år, er det inklusiv skattefordel, og da skal kostnadene være dekket. Men det er riktig som Reiten også understreker, og som flere sier, at det ikke er lett å kjenne seg igjen i den type gjennomsnittstall, og her har vi også effektivitetsutviklingen som påvirker tallmaterialet. Det som er viktig å ha med seg når det gjelder at det er ulike resultater, er at vi snakker om selvstendig næringsdrivende. Det er ulike kunnskaper, ulike ressurser, det er ulike arbeidsformer, ulik timebruk, og man er på ulike investeringstidspunkt. Alt dette påvirker bunnlinjen til den selvstendig næringsdrivende. Jordbruksfradraget beregnes i skatteregnskapet, etter at regnskapet er lagt fram. Det er mange eksempler som understreker at det er vanskelig for meg å kommentere det enkeltresultatet Reiten her la fram for meg. Men jeg skal se på det, og vi skal analysere det. Det som er poenget, er at det er veldig ulike resultater rundt omkring, og det som må være den politiske ambisjonen, er at vi må jobbe videre for å forbedre inntektene. Når det gjelder grasbasert husdyrhold, har vi prioritert det de siste årene. Men vi har ikke kommet langt nok – jeg har aldri sagt at vi har kommet langt nok. Vi skal videre. Vi er nødt til å jobbe enda mer for å forbedre inntektsmulighetene i framtiden, men ingen kan sitte her og med hånden på hjertet si at vi løser alt bare gjennom økonomiske overføringer i jordbruksavtalen. Det har også noe med hvor dyktig den enkelte er i sin daglige drift. Det er konsekvensen av at vi har avtaler for selvstendig næringsdrivende. Ambisjonen er uansett at vi skal legge rammer som gjør det mulig å drive godt og leve godt med basis i et årsverks innsats. Mange spør om hvorfor vi har produksjonstak, hvorfor vi har kvoteordninger når det gjelder melk. Representanten Røbekk Nørve var en av dem som tok opp det. Jo, det er fordi vi har et fordelingsbehov. Taket på 400 tonn – 750 tonn for samdrift – er satt fordi vi har behov for å fordele for å sikre landbruk i hele landet. Jeg har sagt at vi skal se på mulighetene for å øke produksjonen, men hvis vi skal gjøre endringer, må vi gjøre det sammen med næringen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Jeg skal ikke bruke lang tid av taletiden her nå, jeg skal bare prøve å svare på representanten Kielland Asmyhrs spørsmål: Hva er de rød-grønne partienes svar? Jo, de rød-grønne partienes svar er å jobbe videre sammen med næringsorganisasjonene. Sammen med næringsorganisasjonene skal vi skape ytterligere muligheter, og vi skal få på plass jordbruksavtaler i framtiden. Det tror jeg er den store forskjellen på de rød-grønne og opposisjonen, for det er ingen i næringen som ønsker de svarene Fremskrittspartiet og Høyre gir i merknadene til landbruks- og matmeldingen, eller i merknader til jordbruksoppgjøret her.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Konklusjonen fra Riksrevisjonen om at målet om økologisk bærekraft ikke er nådd, er riktig. I noen områder er slaktevektene urovekkende, og noen steder er situasjonen bekymringsfull med tanke på beitene, spesielt i deler av Finnmark. Derfor er det arbeidet – som vi har diskutert i denne sal mange ganger – som gjøres for å få ned reintallet, så viktig å få sluttført. Riksrevisjonen har tatt for seg både økologisk, økonomisk og kulturell bærekraft. Målet om økologisk bærekraft er selve fundamentet for økonomisk og kulturell bærekraft. Dette må på plass først. Stortinget har også gitt klare føringer om at økologisk bærekraft skal brukes. Denne undersøkelsen ble avsluttet rett før implementeringen av ny reindriftslov ble fullført rundt årsskiftet. Den siste fasen som vi nå jobber med, handler om akkurat de reduksjonsforpliktelsene og de reduksjonsplanene som skal gjennomføres, med frister for når reduksjon skal skje. Så vi er i gang med denne reduksjonen – det har tatt lang tid, men vi er i gang.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
For det første vil jeg si meg veldig enig med representanten Bakke-Jensen i at det er en fantastisk næring, som har muligheter hvis vi greier å omstille den, hvis vi greier å få den til å jobbe på en måte som gjør at det blir bærekraftig, at reintallet blir tilpasset beitegrunnlaget. Så der tror jeg jeg og representanten Bakke-Jensen er svært enige. Så vil jeg understreke at det arbeidet som er gjort de siste årene, har gitt resultater. Nå er vi kommet dit at vi skal sette i gang arbeidet for å få ned reintallet i de ulike distriktene. Der ligger ansvaret til næringen selv, til utøverne, i henhold til lovgivningen, men vi skal bruke de virkemidlene vi har, økonomiske og andre virkemidler, for å sørge for å følge det opp så godt som overhodet mulig. Når det gjelder spørsmålet om vinterbeite, og det som utgangspunkt, er jeg nødt til å se på det – jeg har fått de merknadene fra Riksrevisjonen i dag, og det er vanskelig for meg å kommentere dem direkte foreløpig.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Jeg vil slutte meg til at det er viktig å få orden på det systemet, og at vi skal ha erstatningsregler som gir erstatning for reelle tap. Men det som var utgangspunktet for kommentaren min i innlegget, er at vi skal passe oss for å beskylde noen for å jukse. Jeg opplever at næringen her sliter veldig med rovdyrtap, de sliter veldig med den situasjonen som er, og det må vi gi dem respons på, slik at de også har mulighet til å jobbe videre med det. Så med det utgangspunktet skal vi jobbe videre sammen med Miljøverndepartementet, sammen med Direktoratet for naturforvaltning, som også har en god del av tallmaterialet i bunnen som går på erstatninger ved rovdyrtap.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-06-14:
Jeg skjønner representantenes utålmodighet, fordi det er viktig at vi får rammene rundt norsk reindrift bedre på stell enn de har vært på mange år. Den jobben har vi startet på, som representanten Bakke-Jensen også understreket. La meg påpeke at bruksreglene, med et øvre reintall, ble ferdiglagt nå i desember. Nå arbeides det med oppfølging av bruksreglene, og det forventes at vi i den kommende slaktesesongen greier å overholde det regelverket, slik at vi får ned reintallet. Det er en dispensasjonsmulighet, og jeg skal ikke si noe annet enn at det får vi vurdere etter hvert. Reindriftsforvaltningen har i alle fall det klare ansvaret for å følge opp regelverket, og vi skal bruke både økonomiske og andre virkemidler i den sammenhengen. Når det gjelder det jeg oppfatter som en antydning om at det skal gjennomføres tvangsslakting av tamrein på Finnmarksvidda for å unngå store dyrelidelser, som det er formulert i en merknad, ville det være ganske spesielt om regjeringen skulle sørge for at det direkte igangsettes tvangsslakting, hvis det er det som er ment fra dem som står bak merknaden, og dermed hoppe bukk over prosesser som er nedfelt i norsk lovgivning, reindriftsloven og gitte forvaltningsrettslige prinsipper og regler. Poenget med å nevne det er at det ligger rammer rundt norsk reindrift som vi er nødt til å følge opp skikkelig. Det ligger rammer som jeg har ansvaret for å følge opp, og som jeg, sammen med forvaltningen, jobber beinhardt med. Det ligger rammer som næringen selv har ansvaret for, i henhold til lovverket. Vi må sørge for at det følges opp, og dermed oppnår den bærekraften som er nødvendig.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg vil være forsiktig med å gå inn i landbruksforhandlingene for neste år allerede nå. Men det som regjeringspartiene her vil gå for, er den retningen vi har trukket opp både i landbruksmeldingen og i dette jordbruksoppgjøret, nemlig at vi – i motsetning til Fremskrittspartiet og Høyres politikk – vil satse på landbruk over hele landet. Dette er kanskje det overordnet viktigste for å nå de målsettingene som vi har satt oss.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet vil at de som har mulighet til å øke produksjonen sin, skal kunne gjøre det innenfor de kvotereguleringene som finnes. Så forutsetter jeg at det blir drøftinger mellom avtalepartene, slik at en finner en løsning på hvordan dette skal gjøres på en optimal måte. Vi er veldig opptatt av å følge opp målsettingene i landbruksmeldingen om å øke matproduksjonen – å øke produksjonen av kjøtt og melk.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Representanten Trældal slo om seg med store tall i innledningen av innlegget sitt, og jeg hadde litt problemer med å henge med, jeg må bare innrømme det. Men jeg merket meg at partiet verken i landbruksmeldingen eller i innstillingen har stått sammen med flertallet i understrekingen av målsettingen om landbruk over hele landet – tvert imot. Man snakker om deregulering og effektivisering av de beste områdene i landet for jordbruk. Så synes jeg det er fair at Fremskrittspartiet og Høyre nå går ut og varsler kutt i størrelsesorden 4 mrd. kr hvis de kommer til makten. Fremskrittspartiet forstår jeg vil kutte mer – opp mot 7 mrd. kr – slik de har stemt de senere årene. Hvilket budskap har representanten Trældal til den delen av landbruksbefolkningen ute i Distrikts-Norge som dette går ut over? Skal de flytte til byen?
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Høyre og Fremskrittspartiet har en merknad som jeg har bitt meg merke i, der det står at årets lønnsvekst for folk flest i stor grad blir spist opp av de økte målprisene som kommer gjennom dette oppgjøret. Jeg mener at den påstanden med respekt å melde ikke er i samsvar med de faktiske forhold. Det er 2,5 millioner sysselsatte i Norge som får rundt 17 000 kr i lønnsøkning. Det blir 40 mrd. kr. Det betyr at målprisøkningene i dette oppgjøret spiser opp 1 pst. av lønnsveksten. Man kan med andre ord gjennomføre slike lønnsoppgjør i 100 år før det spiser opp årets lønnsvekst for folk flest. Er representanten Flåtten enig i at Høyre og Fremskrittspartiet her har kommet i skade for å skrive noe som er uriktig i innstillingen?
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Jeg er glad for at det ble enighet om reindriftsavtalen for 2012–2013. Rammen er på 104,5 mill. kr, og det er en økning på 2,5 mill. kr. Vi i regjeringspartiene er opptatt av å sikre en reindrift basert på økonomisk, økologisk og kulturell bærekraft. Vi er veldig opptatt av at all reindrift skal være godt forankret i disse stolpene. Det er ikke slik i dag, fullt ut. Men jeg vil understreke at det i reindriftsnæringen er massevis av kompetente yrkesutøvere i hele det området av landet som har reindrift. Til jul i fjor var Reindriftsstyret ferdig med arbeidet sitt med å godkjenne bruksregler og øvre reintall i alle sidaer og områder. Myndighetene har nå et bedre grunnlag for å ha en detaljert oversikt over situasjonen. Jeg vil gi honnør til Reindriftsstyret for godt utført arbeid. Enkelte har nå mulighet til å øke sine reintall hvis de finner det aktuelt, mens det er klart at mange må redusere beitetrykket i sine områder, og det er viktig å få fortgang i dette. Vi er derfor tilfreds med at det i reindriftsavtalen legges hovedvekt på å stimulere til markedsrettet produksjon og verdiskaping, rettet mot utøvere med reindrift som hovednæring, og tiltak som bidrar til rask oppfølging av landbruks- og matmeldingen. Fortsatt er det ikke en løsning på plass når det gjelder den grenseoverskridende beitingen av svensk rein på norsk grunn. Dette er særlig problematisk i Troms, og det er meget viktig at statsråden kommer reindriftsutøverne i Troms til unnsetning og gir arbeidet med å få på plass avtalen mellom våre to land høy prioritet. Jeg merker meg også at Riksrevisjonen i en rapport som ble lagt fram i dag, peker på at bruksreglene ikke har bidratt til å avklare beitebruk og øvre reintall i vinterbeitedistriktene, og at departementet derfor bes om å ferdigstille det arbeidet, slik at alle årstidsbeitene legges til grunn ved fastsettelsen av øvre reintall og beitebruk. Jeg er tilfreds med at statsråden slutter seg til det, og ser det som avgjørende å få gjennomført pågående prosesser for å få redusert reintallet i deler av Finnmark raskt. Avslutningsvis vil jeg minne om at i deler av næringen er også rovdyrtapene en stor utfordring. Jeg mener at rovdyrforliket i Stortinget fra i fjor bør gi forhåpning om at den situasjonen kan bedre seg etter hvert, og at uttak av skadedyr samt erstatningsutbetalinger fra staten effektiviseres.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-06-14:
Det er tverrpolitisk enighet om å ha som mål å øke matproduksjonen i Norge, og det finnes ulike måter å nå dette målet på. I avisen Vårt Land kan vi i dag lese om et kystbruk i Møre og Romsdal, der far og datter Harnes har foretatt store investeringer. De driver et moderne landbruk på Harøya, ute i havgapet mellom Molde og Ålesund, og de står klare til å trappe opp matproduksjonen. Som melkeprodusenter har de samdrift, noe som gir gode produksjonsmuligheter dersom regjeringen gir dem lov til opptrapping. I Nationen 6. juni kunne vi lese om faren for melkemangel, at TINE trenger 30 millioner liter melk. Økt produksjon må til. Hvem mener egentlig Arbeiderpartiet skal få lov til å øke produksjonen sin, og hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet tillate at alle gode krefter kan bidra til å øke matproduksjonen?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-06-14:
Statsråd Brekk, sammen med flere her i salen i dag, har omtrent trommet og slått på at Høyre ikke vil ha landbruk i hele landet. Jeg skjønner ikke hvor de har det fra. I alt vi foretar oss når det gjelder landbrukspolitikk – det står i alle våre dokument – sier vi veldig klart at vi vil ha landbruk i hele landet. Så la det være helt klart. Jeg syns det som har vært sagt her, er å skremme, og det er påstander som jeg mener ikke holder vann. Jeg var veldig klar i mitt innlegg og sa at vi ønsket en reguleringsendring som bidrar til at både bønder som ønsker å drive i mindre skala, og de som ønsker samlet drift i større fjøs, skal få bedre rammevilkår. Vi må kunne klare å ha mer enn én eller to tanker i hodet samtidig. Alt må ikke være så smått som det Senterpartiet syns å ønske. Representanten Bremer fra Arbeiderpartiet snakket om små bruk i den innerste lille bygd. Ja, jeg er helt enig: Vi må også ta vare på dem. Jeg var veldig klar på at satsing på lokal produksjon av mat og drikke vil være avgjørende for fremtidens landbruk, reiselivsnæringen og ikke minst for levende og aktive bygdesamfunn i hele landet. Hadde han lyttet, hadde han hørt hva jeg sa tidligere i dag. Jeg syns det er veldig fortvilt å stå her og høre på sånt. Det var også et skremselsbilde her om at vi som kommer fra distriktene, tør å drive en sånn politikk – det var det vel Kolberg som sa. I dagens Vårt Land er det et stort oppslag om en bonde, en samdriftsbonde. Gården ligger på en forblåst øy midt mellom Ålesund og Molde. Man har gjort en fantastisk innsats, investert masse penger. Far, datter og sønn er medeiere. Jeg har vært og besøkt bedriften. Det var utrolig å få lov til å være der og se på hvordan alt var styrt teknologisk – helt fantastisk. Men de sliter – ja. Dette er en bonde, eller en samdrift, som ønsker å drive stort, som ønsker å leve av å drive landbruk. I tillegg har vi mange små bruk i Møre og Romsdal fordi vi har så mange fjorder og fjell, og fordi vi ønsker et mangfold. Men de som har muligheten til å satse, de som vil det, bør få lov til det, vær så snill.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Framstegspartiet skriv i sine merknader: «For å oppnå dette er det nødvendig med en strukturrasjonalisering av landbruket slik at enhetskostnadene går ned.» Er den målsetjinga i tråd med målsetjinga om eit landbruk over heile landet?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Også Høgre skriv i sine merknader at ein ønskjer ei strukturrasjonalisering i landbruket for å få ned prisen på varene frå bonden. Meiner representanten Flåtten at det er i tråd med deira ambisjon om å ha eit landbruk i heile landet, og at også landbruket i distrikta vil ha nytte av ei strukturrasjonalisering som fører til at prisen på varene deira går ned?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Eg er absolutt ikkje bekymra for det. Sjølv om vi snakkar opp éi vare, er det ikkje noko snakk om at vi snakkar ned ei anna vare. Det er heilt vanleg i all marknadsføring – i alle samanhengar – at vi argumenterer for noko som vi meiner er bra. Det er absolutt ikkje det same som ei negativ marknadsføring av det som ikkje er med i den marknadsføringa. Elles viser det seg no at ein del av dei offentlege institusjonane i eiga interesse begynner å satse på økologiske matvarer. Eg las nettopp i media at bl.a. Forsvaret, som har vore sterkt representert her tidlegare i dag, var ute etter å få kjøpt økologiske matvarer.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Det er når ein sit i regjering at ein viser kva ein får til. Eg har nettopp fått fram tal som viser at under Bondevik II-regjeringa var det null auke i realinntekta til bonden, trass i at det var ganske jamn og god realinntekt for resten av samfunnet. Når vi koplar dei negative resultata som Bondevik II-regjeringa hadde når det galdt prisutviklinga i landbruket, med at ein vil opne for å ha med Framstegspartiet i sitt eventuelle nye regjeringssamarbeid, ser eg mørkt på at det i det heile kan bli noka prisutvikling for landbruket.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Representanten var inne på det same spørsmålet ein gong før i dag. Det er vel ganske rimeleg at svaret ikkje blir så veldig forskjellig. Dei tiltaka vi skal gjere for å styrkje landbruket, skal vi gjere i nær dialog med næringa. Det er – som det er blitt sagt tidlegare – tre grunnleggjande pilarar for den norske landbrukspolitikken: forhandlingsinstituttet, importvernet og landbrukssamvirket. Det siste har eg forstått at Framstegspartiet ikkje er så spesielt glad i.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Eg står her med ein interessant tabell, og den tabellen viser at sist Kristeleg Folkeparti var i regjering, og dei til og med hadde statsministeren, var den gjennomsnittlege reallønsveksten og realinntektsveksten 0,0 pst. Har Kristeleg Folkeparti frimod til å meine at vi skal tru at dei, i ei ny regjering med dei same partia pluss Framstegspartiet, skal gjere det noko betre?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Representanten var ærleg nok til å seie at ho syntest at ambisjonane i landbruksmeldinga var for høge. Sist Venstre hadde landbruksministeren, i Bondevik II-regjeringa, var inntektsutviklinga 0,0 pst. Er det det Venstre reknar som eit fornuftig ambisjonsnivå?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Eg har nokre kommentarar til nokre av dei tema som har vore oppe i debatten. Eit tema som har vore oppe, er at enkelte synest å lage ei motsetning mellom å satse på ein sterkare distriktsprofil og det å auke matvareproduksjonen i Noreg. Det vil eg seie er fullstendig feil slutning. Det viktigaste grunnlaget for å auke matvareproduksjonen, og for å ha ein stor matproduksjon i Noreg, er å oppretthalde det dyrka arealet. Det er slik med topografien i Noreg at viss vi skal oppretthalde det dyrka arealet, må vi også ta vare på dei små og mellomstore bruka – som ofte er kombinasjonsbruk. Det er relativt store delar av det dyrka arealet, både i det fylket eg representerer, og i ein del andre fylke, som vil forsvinne viss vi ikkje tek vare på distriktsprofilen i landbruket. Så det å leggje til rette berre for dei store, effektive bruka vil føre til en heilskapleg reduksjon i matvareproduksjonen i Noreg. Det som skal til for å oppfylle målsetjinga om auka matvareproduksjon i Noreg, er dermed å satse på ein sterk distriktsprofil. Alternativet er ein auka matvareproduksjon i enkelte sentrale strøk og at summen totalt sett for Noreg vil gå ned. Så har eg nokre kommentarar til Framstegspartiet: Vi kan kanskje – med godvilje – seie at dei har utvikla ein retorikk om landbruk, men å seie at dei har ein politikk om landbruk er å ta hardt i. I den grad dei har ein politikk, går han ut på å sleppe laus marknaden, slik at dei flyttar all landbruksproduksjon til nokre få sentrale strøk i landet. Til slutt vil eg berre seie litt om dei som prøver å gjere eit nummer ut av at det har vore brot under den raud-grøne regjeringa, men ikkje under andre regjeringar. Det kan nok ha meir med forventingane å gjere. Der trur eg Venstre har rett – dei borgerlege partia har klart å skru forventningane så høgt at bøndene gir opp.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-14:
Eg har ein kommentar til representanten Gunnar Gundersen, som heilt riktig sa at landbruket og bonden har vore veldig flinke og fått til ein god produktivitetsauke. Konklusjonen hans var at då må nokon ut av landbruket. I enkelte tilfelle kan det vere riktig, men det han gløymer, er at veldig mange plassar i landet er ikkje topografien slik at det går an å slå saman mange nok bruk til at du får eit bruk som er stort nok til å passe til Høgres politikk. Veldig mange plassar er det slik at produktivitet må takast ut i form av at vi får kombinasjonsbruk. Det som er den store feilen med Høgres politikk, er at dei ikkje har ein politikk for kombinasjonsbruk av dei små og mellomstore bruka i distrikta.