trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2020-04-24:
Bakgrunnen for dette representantforslaget fra medlemmer av Arbeiderpartiet er et resultat av Granavolden-plattformen, hvor regjeringspartiene og Fremskrittspartiet fikk på plass en enighet om at det skal innføres reelt fritt skolevalg for elever i alle fylker. To forskjellige typer modeller ble sendt på høring fra regjeringen den 22. august 2019, og som et resultat av dette har Arbeiderpartiet fremmet forslag om at det skal være fylkene selv som skal ha mulighet til å velge opptaksmodeller. Jeg tenker at jeg skal la de forskjellige partiene selv redegjøre for sine argumenter og konklusjoner, men jeg vil bare si at det har vært grundige høringer, både skriftlig høring om det som regjeringen la fram, og så hadde vi også en egen muntlig høring i komiteen. I Fremskrittspartiet har vi lenge vært tilhenger av fritt skolevalg. Vi har som mål å flytte makt og avgjørelser nærmest mulig den som skal måtte leve med konsekvensene av en avgjørelse. Skoletiden er av stor betydning for hvordan vi har det senere i livet. Derfor mener vi det burde være en selvfølge at man får velge sin egen skole, og at elevenes rett til selv å bestemme hvilken videregående skole de vil gå på, er viktigere enn fylkespolitikernes rett til å bestemme opptaksmodell. Elever er forskjellige, har ulike utgangspunkt, målsettinger og kvaliteter, og det finnes et mangfold av skoler med ulike profiler, ulik beliggenhet og organisering. Vi mener det er et viktig prinsipp at elevene selv bør kunne få velge den skolen som passer dem best. Det er typisk fra spesielt venstresiden å kjøre ideologisk formynderi i spørsmålet om fritt valg, det har de gjort konsekvent opp gjennom tidene, enten det har dreid seg om å la innbyggerne få lov til å velge noe annet enn statlige radio- og tv-kanaler, sykehjemsplasser eller telefonselskaper. De er mer opptatt av at myndighetene skal styre folks valg. Etter Fremskrittspartiets mening er folk fullt i stand til å ta flere valg selv. Fritt skolevalg må baseres på noe. Her mener vi i Fremskrittspartiet at det mest naturlige og rettferdige er at man konkurrerer ut fra karakterer. Da blir det reell konkurranse som alle får ta del i. Karakterer brukes allerede i dag når man velger linjer på skolene. Fremskrittspartiet erkjenner at fritt skolevalg nok ikke er perfekt, men at det er den klart mest rettferdige løsningen. Jeg tar derfor opp vårt forslag. Jeg må avslutningsvis si at jeg er veldig skuffet over at regjeringspartiene ikke støtter det forslaget som vi fremmer i dag. Det er nærmest en blåkopi av det som regjeringen selv sendte på høring i august. Vi vil bare ha det konkret nå, tydelig, at vi ønsker at elever skal ha reelt fritt skolevalg høsten 2021. Regjeringspartiene velger nå å lytte til Kristelig Folkeparti, som ønsker omkamp om dette. Det har vært velkjent at Kristelig Folkeparti har tatt til orde for omkamp fordi de er misfornøyd med dette punktet i regjeringsplattformen. Nå er frykten min at dette ikke blir innført høsten 2021, og jeg håper at representanter for regjeringspartiene kan si at det ikke er tilfellet, at selvfølgelig skal dette komme på plass høsten 2021.
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2020-04-24:
Jeg er glad for at statsråden fortsatt sier at det er et mål å få på plass fritt skolevalg. Så hører jeg at det ikke bare er fylkespolitikerne som snakker om retten til å bestemme over elevene. Jeg hører også at representanten fra Kristelig Folkeparti snakker varmt om at fylkespolitikerne må ha den muligheten med regionreformen, og han nevnte tydelig at det fortsatt er behov for flere utredninger. Det nevnte for så vidt også statsråden selv, og da lurer jeg på: Kan statsråden garantere at fritt skolevalg er på plass for alle elever høsten 2021, eller blir det ytterligere forsinkelser?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Fremskrittspartiet har nå gått ut av regjering og er et opposisjonsparti, sammen med oss andre her i Stortinget. Jeg hadde kanskje forventet at Fremskrittspartiet i denne saken ville fremme egne forslag som ville synliggjort hva Fremskrittspartiet faktisk står for, i motsetning til denne meldingen og hva de har stått for i regjering tidligere. Fremskrittspartiet er med på alle forslag om kutt i økonomien til kommunene. De er med på kutt til nasjonalt Statped. De er også for karakterbasert opptak til videregående skole, noe som vil svekke de dårligste elevene. Hva er det i denne meldingen som Fremskrittspartiet vil trekke fram spesielt, som gjør at barn og unge får en tryggere oppvekst og bedre læring enn det som her fremmes?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Vi er midt i en koronakrise, der barnehager og skoler som har vært stengt siden 12. mars, skal åpnes forsiktig framover, med tilpassede åpningstider, opplæringstilbud, lek osv. Mange har mistet viktig kunnskap og undervisning i ukene som har gått, kanskje spesielt barn og unge som har behov for et tett oppfølgingsopplegg knyttet til undervisning m.m. For Arbeiderpartiet er det avgjørende at vi har barnehager, skoler og SFO som gir et pedagogisk tilbud som inkluderer absolutt alle som går der, uavhengig av sosial bakgrunn. Det å bli verdsatt handler om å bli sett, det handler om å bli hørt, og det handler om å bli forstått. Framtidig vekst ligger i oppveksten, og da er tidlig innsats avgjørende for at alle skal lykkes og føle at de er en del av samfunnet. Skal vi endre praksis, er vi avhengig av at regjeringen i kommende statsbudsjett og i revidert statsbudsjett setter av nok ressurser til det denne meldingen handler om – tidlig innsats og tettere oppfølging. Da må kommuner og fylkeskommuner, som har det reelle ansvaret som skoleeiere, ha budsjett og økonomi til å kunne gjøre de prioriteringene som det her pekes på. Det er ikke nok å legge fram en stortingsmelding med fagre ord, det må følge midler med som gjør at disse prioriteringene kan følges opp. En av de viktigste prioriteringene er å styrke kommunenes økonomi framover. Arbeiderpartiet har 35 forslag til å bedre denne stortingsmeldingen i dag, forslag som gir en betydelig bedre prioritering. Jeg skal ikke nevne alle de 35 forslagene, men jeg vil trekke fram ett forslag som Arbeiderpartiet står bak alene, og det er forslag nr. 35 d, som er viktigere enn noen gang: «en styrking av studentenes, lærerutdanningenes og praksisskolenes kompetanse i bruk av digitale verktøy og digitale læringsmetoder». Tiden vi er inne i nå, viser at det virkelig er behov for å styrke både kompetanse og ressurser, å styrke dette arbeidet. Arbeiderpartiet vil ha styrking av tidlig innsats, slik at alle som går i barnehage og skole, får en god oppfølging, uavhengig av sosial, språklig og kulturell bakgrunn, av kjønn og kognitive og fysiske ferdigheter. På den måten styrker vi de aller svakeste i samfunnet.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Det å presse fylkeskommunene til å innføre karakterbasert opptak er direkte udemokratisk, sett i lys av at det er fylkeskommunene som både skal bygge og drive videregående skoler. Det er de som tar opp elever på videregående skoler, det er de som har ansvaret for finansieringen, og det er de som har ansvaret for dimensjoneringen, i tett samarbeid med kommuner, vertskommuner og næringsliv. Karakterbasert opptak truer den desentraliserte skolestrukturen i fylkene våre. I Trøndelag har vi 32 videregående skoler. Et eksempel kan være Selbu videregående skole. Der er det lavt elevgrunnlag. Nærmeste konkurrent er Ole Vig videregående skole i Stjørdal, og hvis mange elever søker seg dit ut fra et karakterbasert opptak, vil det true Selbu videregående skole. Det vil si at alle elever, ungdommer, som bor i Fjellregionen, må reise veldig langt. Denne skolestrukturen er bygd opp i tett samarbeid med vertskommuner og næringsliv, ut fra arbeidsplasser som etterspørres rundt omkring. I et åpent demokrati er høringsinstituttet viktig, slik at regjeringen og Stortinget kan få viktige innspill og korrigeringer på saker som skal behandles. I denne saken kom det inn veldig mange forslag, både i den skriftlige høringen og ikke minst i høringsrunden her i Stortinget, fra høringsinstanser som har stor betydning for utviklingen av skolen. Statsråden sa nettopp i replikkordskiftet at hun har tro på høringer, og at det utgjør demokratiet vårt, og nå skal statsråden reise rundt for å få litt mer svar. Men jeg tror hun slipper å reise. Det er bare å gå inn i høringsdokumentene og se på hva elevorganisasjoner, hva Helsedirektoratet, KS, Utdanningsforbundet, Statped og Folkehelseinstituttet sier. Alle advarer regjeringen mot å ha et karakterbasert opptak. Vi kan bare se for oss en situasjon under denne koronakrisen hvor regjeringen skulle ha gått imot Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet og alle nasjonale råd, og at statsråden hadde stått her og sagt: Nei, vi ønsker ikke dette, for vi har mer tro på våre egne vurderinger! Det hadde vi aldri kunnet akseptere. Og her sier et samlet Norge, på alle nivåer i utdanningsbiten, at dette må vi ikke gjøre. Da vil jeg si til statsråden: Følg de høringsinnspillene som har kommet, og legg dette bort. La fylkeskommunene, som eiere og drivere av videregående opplæring, og som kjenner det lokale markedet, ta dette ansvaret – ikke på vegne av, men sammen med elevene.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
Vi mener at den omorganiseringen som regjeringen og flertallet tar til orde for her, er et typisk eksempel på det som denne regjeringen har pleid å gjøre, nemlig en halvveis omorganisering der man påstår at man gjør en stor omorganisering – men man gjør ingenting, man gjør det ikke skikkelig verken i den ene eller den andre enden. Det er typisk her også; man skal omorganisere Stadped, og så plukker man vekk 200 mill. kr fra Statped. Skal man overføre det til kommunene, er det under 1 mill. kr til hver kommune. Så sier man at kommunene skal overta ansvaret, uten ressurser. Det er slik at ting henger sammen. Det blir ikke bedre tiltak for såkalt kompetanse hvis man ikke også faktisk bidrar med de ressursene som trengs for å gjennomføre en omorganisering, og det ligger ikke i bunnen her.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
Jo, Senterpartiet har sjølsagt et alternativ. Vi hadde 2,5 mrd. kr mer i frie midler til kommunene i fjorårets statsbudsjett sammenlignet med det regjeringen hadde. Det er klart at det ville ha betydd en vesentlig forskjell også i dette. Men jeg synes samtidig at man skal legge litt vekt på det som høringsinstansene har sagt her. Barneombudet har vært helt klar – dette handler ikke om kompetanse, det er ikke det som løser problemene her. Dette handler om ressurser, og man får ikke gjennomført en slik omorganisering uten å legge ved tilstrekkelige ressurser, og det velger regjeringen som vanlig ikke å gjøre. Det gjorde de heller ikke da de skulle innføre bemanningsnormen i barnehagene. Det rammet små private barnehager. Det gjør de heller ikke her, og Senterpartiet vil ikke være med på den type halvveis-løsninger som ikke fungerer.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
For det første kan vi lytte til Barneombudet når det gjelder omorganisering, hvis regjeringen lytter til Barneombudet når det gjelder ressurser. Men det er jo det vanlige med denne regjeringen – en foreslår omorganiseringer uten å tilføre de tilstrekkelige ressursene. Jeg mener at det er mange muligheter for å styrke oppfølgingen rundt de enkelte elevene. Jeg tror ikke at denne lærerspesialistordningen eller denne oppfølgingen av ekstra svake kommuner er veien å gå. Det å dele inn Skole-Norge i de som lykkes bra, og de som lykkes dårlig, og så skal staten komme og vise de som er dårlige, hvordan de skal gjøre det bedre – jeg tror rett og slett ikke på den type holdning. Jeg tror at mer krefter, mer ressurser, mer kvalifiserte lærere i alle kommuner er bra. Det store problemet i Norge i dag er ikke at vi mangler lærerspesialister, men at vi i mange fylker rett og slett mangler kvalifiserte lærerkrefter, at elevene undervises av folk som ikke har lærerkompetanse i det hele tatt. Det må vi gjøre noe med.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
Senterpartiet er kritisk til å innføre en ny rigid plikt til å vurdere alle barns norskkunnskaper før skolestart. Det er sjølsagt viktig at de ungene som har store utfordringer med språkutviklingen, får tett oppfølging, men å innføre en obligatorisk vurdering av alle barn synes vi er et unødvendig pålegg og en unødvendig ressursbruk. UNICEF uttaler om dette at kartleggingsverktøy bygger på forestillingen om en normalutvikling knyttet til alder som har en rekke milepæler. Rammene for hva som blir normalt, er ofte for trange. Det kan føre til uheldig fokus på utfordringene framfor å bygge på barns styrker og mestringsfølelse. I tillegg til obligatorisk språktesting har Venstre i regjering fått være med på at regjeringen skal innføre en fleksibel skolestart. Kombinasjonen av disse to tiltakene kan være bekymringsfull. Så la meg spørre statsråden: Er det de ungene som scorer lavest på språktest i barnehagene, som også skal fratas muligheten til å begynne på skolen sammen med vennene sine?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
La meg få lov til å rette det til at det er en obligatorisk vurdering, og så tror jeg nok at de ulike partiene som står bak det kravet om språktesting, vil ha litt ulike måter å uttrykke det på. Det er etter Senterpartiets mening en unødvendig rigid holdning til det, en skal ha en oppfølging av det enkelte barn også når det gjelder språkutvikling. Men jeg må spørre: Ser statsråden overhodet ingen mulighet for at denne kombinasjonen av språktesting, eller språkvurdering, og utsatt skolestart kan føre til en uheldig utvikling der en risikerer å skape stigmatisering av enkelte barn – altså at de barna som scorer lavt i vurderingen av språk i barnehagen, også er de som lettest får utsatt skolestart, og ikke får lov til å begynne sammen med sine venner, og at det kan være en stigmatisering som kan være uheldig? Ser statsråden i det hele tatt det faremomentet, eller er det noe som regjeringen og statsråden overhodet ikke ser på som en problemstilling?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-04-24:
Denne debatten åpner seg jo litt opp. Nå kan ikke statsråden garantere at dette skjer i 2021. Staten skal reise rundt og snakke med fylkene, elevene og skolene, det skal være videre utredninger, og det er uklarhet om hvorvidt det er lovhjemmel. Men det som er felles, er at nå er det staten som er svaret, ikke fylkeskommunene. Denne debatten om karakterbasert opptak er jo i realiteten en bydebatt. I mitt valgdistrikt, Nord-Trøndelag, er dette i veldig liten grad en problemstilling. Representanten Kristensen kom med noen eksempler, og jeg kan også ta et eksempel. I dag har man fritt skolevalg med nærskolepoeng i Nord-Trøndelag. Det er åtte mil fra Grong videregående skole til Steinkjer videregående skole. Hvis en fjerner nærskolepoeng, og en elev ikke kommer inn på nærskolen sin i Grong, vil statsråden da anbefale at en bruker valgfriheten sin til å pendle åtte mil?
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Representanten Arnstad sier hun er bekymret over at kompetansen til PPT ikke kommer nærmere barna i klasserommet med denne meldingen. Men Senterpartiet går også imot de fleste forslagene i denne meldingen som kanskje kan føre til fundamentale endringer i systemet. Senterpartiet, som ellers er veldig opptatt av å flytte kompetansen og tydeliggjøre ansvaret til kommunene, er nå imot at man endrer mandatet til Statped og har et varig omfattende kompetanseløft i kommunene. De er også imot en utvidelse av oppfølgingsordningen, som nettopp skal følge opp de kommunene som har særlige utfordringer i det spesialpedagogiske støttesystemet. Det oppleves som litt merkelig at man kritiserer regjeringen for ikke å gjøre noe, mens man er imot det som gjøres. Arbeiderpartiet ønsket tidligere i dag å bruke taletiden sin til å kritisere regjeringen, og ønsker ikke å ramse opp sine konkrete tiltak. Men kan representanten fra Senterpartiet kanskje nevne to konkrete tiltak som ikke ligger i denne meldingen – helt konkret – som hun mener vil være tilstrekkelige til å flytte kompetansen inn i klasserommet?
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Jeg vil minne representanten om at over en tiårsperiode er det snakk om 1,5–2 mrd. kr som skal overføres til kommunene, slik at de i større grad kan ta det ansvaret i klasserommet og følge opp. I det man hørte fra representanten, var det ikke et eneste konkret forslag – hva som er Senterpartiets alternativ. Har Senterpartiet 1,5–2 mrd. kr ekstra som de har tenkt å bruke på toppen av dette? Det ligger ikke i deres alternative budsjett overhodet, snarere tvert imot. Så er da spørsmålet: Hva skal man konkret gjøre fra Senterpartiets side for å flytte kompetansen inn i klasserommet? Vi kan ikke bare lappe på det systemet vi har. Alle rapportene viser at vi må endre holdninger, vi må endre struktur, og vi må også endre kompetanse. Det vil et varig kompetanseløft sikre.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Jeg håper representanten lytter til Barneombudet når de sier at det innebærer en utrolig stor risiko å fortsette slik som i dag. Systemet i dag er ikke godt nok. Det man legger opp til her, er en endring i systemet, man flytter kompetansen nedover over en lengre periode. Det er et konkret, viktig tiltak, og selvfølgelig må vi følge opp at det gjøres på en forsvarlig og trygg måte. Men igjen: Senterpartiet fremmer ikke her et eneste konkret forslag, hva deres alternativ er for å sikre bedre oppfølging av de elevene som i dag sliter. Jeg kan bare avslutte med et siste spørsmål til representanten. Vi har i dag en oppfølgingsordning som følger opp kommuner som har mange elever som sliter faglig og sosialt. Den oppfølgingsordningen er svært populær. Det offentliggjøres ikke hvem som får hjelp, men det gjør at man målretter innsatsen til de kommunene som trenger det. Det er Senterpartiet imot, også i denne saken. Kan representanten fortelle meg hvorfor man ikke skal hjelpe og veilede de kommunene som faktisk ønsker å få bistand?
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Høyres desidert viktigste hovedsak har vært tidlig innsats, og det er ikke tilfeldig. Vi vet at små kunnskapshull vokser seg store, at PP-tjenesten bruker veldig mye tid på sakkyndig arbeid, og at for mange elever med særskilte behov får oppfølging av ufaglærte assistenter, og de møtes også med for lave forventninger. Det å forvente for lite av folk er grunnleggende usosialt. Nordahl-utvalget og barneombudet er krystallklare: Skal vi klare å få kompetansen flyttet inn i klasserommene til de barna som trenger det, kan vi ikke lappe videre på dagens system, som jeg opplever at enkelte i denne salen tar til orde for. Det trengs endringer i kultur, i struktur og ikke minst i kompetanse. Med denne stortingsmeldingen er vi ikke helt i mål, og det er det heller ingen som påstår, men vi vedtar noen viktige og større grep for å endre systemet: Vi strammer inn regelverket for å sikre at flere barn får oppfølging av ansatte med spesialpedagogisk kompetanse, Statped rendyrkes som et støttesystem, samtidig som man legger opp til et varig, omfattende kompetanseløft for kommuner og fylkeskommuner. Jeg må si at jeg er ganske overrasket over at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i dag går imot noen av de viktige, mer strukturelle endringene og grepene i denne meldingen, og at særlig saksordføreren og Arbeiderpartiet legger seg på et såpass polemisk nivå fra denne talerstolen, særlig når de selv viser til en del tiltak der deres egne tiltak hovedsakelig ber regjeringen vurdere, utrede eller lage plan for å nå gode formål. Det er ikke veldig konkret det heller, snarere tvert imot. Det svarer ikke på de utfordringene som vi vet vi har i dagens skole. Jeg vil avslutte med å nevne et par tiltak som jeg er veldig glad for at vi i dag forhåpentligvis vedtar. Det ene er plikt til å vurdere – ikke kartlegge, men vurdere – alle barns språk før skolestart. Jeg har besøkt mange skoler i min egen by, Oslo, som oppdager at nesten halvparten av elevene trenger særskilt norskopplæring til tross for at veldig få av dem fikk med seg en språklig bekymringsmelding fra barnehagen. Språkarbeidet er altfor varierende, og det er veldig alvorlig når vi vet at barns språk er viktig for læring og deltakelse i lek. Det andre jeg vil nevne, er utvidelse av oppfølgingsordningen, slik at flere kommuner og fylkeskommuner som har svake resultater og trenger hjelp, kan få det også innenfor det spesialpedagogiske området. Her virker det som om Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har en ideologisk motstand mot at man overhodet kan si at noen kommuner har svake resultater og trenger veiledning. Det mener jeg er å stikke hodet i sanden. Spørsmålet bør være hvordan de kan få bistand på best mulig måte. Dette er ingen kvikkfiks, men med denne meldingen tar vi nå noen viktige skritt i riktig retning, og det er bra for barna.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Jeg skal prøve å være kort, men jeg må bare kommentere det representanten Fagerås kom med i sitt siste innlegg. Hun viste til egne erfaringer med nasjonale prøver og sa at når hun fikk dårlige resultater, visste hun at det enten var fordi de kanskje hadde feil elevsammensetting, at det var mange som trengte spesialpedagogisk hjelp, eller at det hadde vært mye utskifting av lærere. Men hele poenget med denne debatten er at det er ikke uunngåelig, hvis man har elever som trenger spesialpedagogisk hjelp, at de lærer å lese, skrive og regne og klarer å følge kompetansemålene. Man får de elevene man får, og så er det skolens oppgave å hjelpe dem best mulig og faktisk klare å løfte dem. Og for de skolene som klarer det, gjennom at man på nasjonale prøver over flere år ser at de klarer å løfte flere elever, er det et tegn på at de har jobbet godt med god kvalitetsutvikling. Det er ikke slik at man kan bortforklare resultater år etter år med alle mulige praktiske utfordringer. Til slutt handler det om hva man klarer å få til i klasserommet, hva slags støttesystem vi som politikere klarer å gi skolene, slik at de faktisk har riktig kompetanse, og at man kanskje også klarer å være kritisk til egen praksis. Jeg tror det er veldig mange skoler og lærere der ute som faktisk er ydmyke – vi prøver så godt vi kan, vi lærer av hverandre, vi endrer undervisningsformen, og vi klarer å hjelpe flere. Det er den villigheten til å være kritisk til egen praksis på hele det spesialpedagogiske feltet som kommer til å være avgjørende. Det å tenke at man har de elevene man har, at det ikke er uunngåelig at de skal kunne lære, handler om å ha høye forventninger til elevene. Jeg vil bare avslutte med det, for det som på en måte gjør mest vondt, er å snakke med de elevene som har fått vedtak om spesialundervisning, som forteller at de opplever at de ble stigmatisert, ekskludert, tatt ut av klasserommet, og at det var lave forventninger til at de kunne mestre. Ofte er det barmhjertighet i det – man ønsker ikke at noen skal oppleve at de ikke klarer noe. Problemet er at det kjenner de på allikevel, og vår oppgave er da å være tydelig på at alle elever kan lære å lese, skrive og regne. Og i de kommunene som har utfordringer med det over tid – ja, rangering er jeg ikke interessert i – må de i hvert fall få oppfølging og hjelp, for alle elever, uansett hvor de bor, skal kunne klare å mestre skolens opplæringsformål. Jeg må bare understreke det, for jeg ble nesten litt frustrert på vegne av politikere i denne debatten. Det skal ikke være slik at om man får vedtak om spesialundervisning, kan man ikke klare å mestre skolen. Tvert imot – og det er det vi skal sikre gjennom denne meldingen, som bygger på alt annet vi har gjort de siste seks årene.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2020-04-24:
Jeg synes det er klokt at regjeringen nå ser på ulike alternativer for fritt skolevalg, der man prøver å håndtere de ulike hensynene. Høyres standpunkt har vært og er at skolen er til for elevene, ikke for fylkespolitikerne. Så når representanten Arnstad sier at svaret er fylkespolitikerne og ikke staten, sier vi at svaret er elevene og ikke fylkespolitikerne. Og når representanten Asphjell sier at fylker bygger og driver de videregående skolene, er jeg enig i det, men det er elevene som går der. Dette elevsynet ligger i bunnen i denne diskusjonen. Årsaken til at jeg tok ordet, var at representanten Fagerås skrøt veldig mye av prosessen i Oslo. Oslo er kanskje et av de fylkene som har gått først med å vise at man er veldig opptatt av å diskutere hvordan man skal fordele elevene mellom skolene, og litt mindre opptatt av hvordan man skal følge opp de skolene som har store og større utfordringer. Man har nå brukt flere millioner kroner på et utvalg som nylig la fram en rapport. Den rapporten er jo et ganske stort prestisjenederlag for byrådet. For det første har man vurdert mange ulike teoretiske varianter av loddtrekning og kvotering, og så konkluderer man med at fritt skolevalg, til tross for sine svakheter, er det beste og mest rettferdige. Det eneste alternativet de ønsker å utrede nærmere, er en progresjonsbasert modell. Det er da en inntaksmodell der 13 år gamle elever skal fordeles i ulike mestringskategorier, basert på hvor gode de er i 8. klasse. Så skal de konkurrere med de andre i sin mestringskategori om å løfte seg mest gjennom ungdomstrinnet. Det betyr at en elev som får en treer i 8. klasse og en firer i 10. klasse, får velge skole foran en som har jobbet jevnt og trutt og fått firere hele veien. Årsaken til at jeg nevner denne opptaksmodellen, er at det sier noe om at man bryter med et grunnleggende rettferdighets- og rimelighetsprinsipp for elevene. Det å stimulere til at elever skal gjøre det dårligst mulig i 8. klasse, for deretter å ha en enestående forbedring i 10. klasse, er rett og slett å be om at elever skal prøve å lure systemet og ikke jobbe hardt nok, eller prestere dårligere på de prøvene man har. Fritt skolevalg har sine utfordringer, men det er verdt å nevne at veldig mange av dem som har fritt skolevalg, har hatt en enorm forbedring i gjennomføring av videregående skole. Finnmark har hatt en sterk økning, samtidig som de har hatt færre borteboere. Oslo har hatt en økning fra 65 pst. som gjennomfører, til over 80 pst. Til og med mange av de skolene som har størst utfordringer, de vi snakker om som de skolene som ingen har lyst til søke seg til, klarer mange steder å løfte flere elever enn landsgjennomsnittet. Det må vi ha i bakhodet. Jeg mener det er først og fremst elevene som bør ha større frihet til å bestemme, og så tror jeg vi kan finne en god modell for det. Det er det jeg håper vi kan gjøre framover.
Turid Kristensen (Høyre), 2020-04-24:
Det er bred enighet om at et godt SFO-tilbud kan bidra til inkludering og til å jevne ut sosiale forskjeller. SV uttaler også i merknader til denne saken at SFO er blant de viktigste fellesarenaene for barn og unge, og at dette skal være et tilbud til alle barn, uavhengig av foreldrenes økonomi. Samtidig står SV, som eneste parti, utenfor en merknad om at det også er nødvendig å se på hvordan man kan ivareta barn i friskolenes SFO-er i en formålsbestemmelse. SV ønsker heller ikke å være med på at det skal vurderes om ordningene for inntektsgradert foreldrebetaling og gratis SFO også skal gjelde for friskolenes SFO-tilbud. Friskoler utgjør en liten andel, men et viktig mangfold i norsk skole. Kan representanten Fagerås forklare hvorfor hun og SV mener at det ikke er like viktig at vi jobber for sosial utjevning, inkludering og et likeverdig SFO-tilbud for elever som går på friskoler, som for elever som går i den offentlige skolen?
Turid Kristensen (Høyre), 2020-04-24:
Jeg må innrømme at det svaret forsto jeg litt lite av. Regjeringen vil nå ordne opp, og man inviterer til å bli med på en ordning som skal sikre både et likeverdig SFO-tilbud og rimeligere SFO for barn i lavinntektsfamilier. SV er til vanlig veldig opptatt av at alle skal få like gode tilbud, ikke minst barn som lever i fattigdom eller kanskje har en mer utfordrende start på livet. Ser ikke representanten Fagerås at det å ikke ville gi barn en like god SFO eller like god tilgang på SFO, er en forskjellsbehandling som bare går ut over barna? Her inviteres SV med på å løse nettopp de utfordringene, men de tar et aktivt valg om ikke å ville være med på det. Hva skyldes det?
Turid Kristensen (Høyre), 2020-04-24:
Jeg er oppriktig glad for å høre at SV er villig til å være med og se på det. Det er samtidig underlig, når vi nå behandler en sak som kan gjøre noe med dette, at SV tar et aktivt valg om å stå utenfor. Dette handler om forskjellsbehandling av barn, en forskjellsbehandling som SV vanligvis – i sin hjertevarme – ikke vil være med på på andre arenaer. Jeg håper bare at når det kommer til å realisere dette, vil ikke SV motsette seg det, og at de også i sine alternative budsjetter vil bidra til at barn på SFO i friskoler får et like godt tilbud.
Turid Kristensen (Høyre), 2020-04-24:
Denne stortingsmeldingen inneholder mange tiltak som vil gi en bedre skole, der flere elever får mulighet til å utvikle sine evner og kunnskaper best mulig å oppleve mestring, inkludering og få en god skolehverdag, og å kunne fullføre grunnskolen på en god måte. Det stilles stadig strengere krav til formell kompetanse i arbeidslivet, og de som ikke fullfører videregående skole, står i fare for å falle utenfor. Jeg vil derfor snakke litt om betydningen av å ha et godt, likeverdig tilbud ved alle grunnskoler i hele landet, til alle elever, som en forutsetning for at vi skal klare å nå målsettingen om at flere skal klare å fullføre videregående skole. I dag begynner de aller fleste elevene på videregående skole etter ungdomsskolen, og for de fleste er det noe de ser fram til å begynne på. Likevel kan overgangen være vanskelig for noen, og derfor er det viktig at vi har gode tiltak i denne meldingen som nettopp vil kunne gjøre overgangen lettere og bedre. Det er dessverre for mange som går videre med altfor dårlige faglige ferdigheter. Tall fra SSB viser at av de elevene som har under 3 i snitt fra ungdomsskolen, står nesten halvparten i fare for å falle fra. Det er derfor behov for at flere ungdommer står bedre faglig rustet før de begynner på videregående skole. Det betyr at ikke minst en god, tilpasset og inkluderende undervisning er noe av det viktigste vi kan satse på for å bidra til det. Dessverre er det også sånn at det ved mange skoler synes å ha etablert seg en fritakskultur for mange elever, ikke minst elever med ulike funksjonsnedsettelser. Tilbakemeldinger fra flere organisasjoner, bl.a. Blindeforbundet og Unge funksjonshemmede, viser at skoler i altfor stor grad fritar for fag, og også kan utøve et press både på elever og foreldre for å godta fritak – selv om de egentlig ikke ønsker det, og selv om de mener at en godt tilpasset undervisning, som de har krav på, ville kunne ha gjort at eleven kunne ha tatt faget. Jeg er enig med representantene fra både Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV når de sier at fritak fra læreplanene også kan bety fritak fra å lære. Å frita elever fra fag på denne måten er å gjøre dem en bjørnetjeneste og gir dem et dårligere utgangspunkt. Denne stortingsmeldingen gir et godt grunnlag for at flere skal klare å fullføre videregående skole. Jeg ser likevel veldig fram til at stortingsmeldingen om videregående skole blir lagt fram våren 2021, både fordi vi kan bygge på tiltakene i denne meldingen og – ikke minst – fordi vi kan jobbe videre med enda flere tiltak som kan sørge for at flere kan fullføre. Vi må nå målet om at ni av ti skal fullføre innen 2030, og Høyres mål er at minst 5 000 flere elever skal kunne gjennomføre videregående skole hvert år innen 2025.
Turid Kristensen (Høyre), 2020-04-24:
Det er naturlig at man ønsker å få oversikt over fordeler og mulige utfordringer når man skal gjennomføre en endring. Og endringer kan skape frykt. Men hvem er det egentlig som skaper frykt i denne saken, som representanten Fagerås pekte på? Jo, det bidrar i hvert fall representanten Fagerås og en del av de andre opposisjonspolitikerne i denne salen til når de skremmer med både det ene og det andre, når det faktisk finnes både tall, statistikk og forskning som viser at den frykten er ubegrunnet. La meg ta for meg noen av disse tingene. Frykt for at man skal ødelegge en desentralisert skolestruktur: 14 av de 19 tidligere fylkene, som er det vi har tall for, har hatt en form for desentralisert skolestruktur. Og når fylker med store avstander, få innbyggere og vanskelig geografi, som f.eks. Troms, Finnmark og Sogn og Fjordane, har klart å bevare en desentralisert skolestruktur etter å ha hatt denne ordningen i mange år, har jeg ganske stor tro på at man skal klare å finne løsninger også for de andre fylkene. Færre vil få innvilget førstevalget, sies det. I Buskerud, hvor nærskoleprinsippet gjelder, får 83 pst. av søkerne innfridd førstevalget. I Finnmark og Aust-Agder, som har fritt skolevalg, er tallet 91 pst. Det blir dårligere gjennomføring, og vi skyver elevene ut av videregående skole, sies det, men det er heller ingenting som tilsier at fritt skolevalg gir lavere gjennomføring. I Sogn og Fjordane, som har fritt skolevalg, og i Akershus, som har hatt fritt skolevalg innenfor fastsatte inntaksområder, gjennomfører over 89 pst. Østfold, som fulgte nærskoleprinsippet, har dessverre størst frafall. Bare 73 pst. gjennomfører. Det blir flere borteboere, sies det. Men i Finnmark – etter at Arbeiderpartiet innførte fritt skolevalg i 2012 – har det ikke blitt flere borteboere. Tallene tyder på at det faktisk har blitt en del færre. Og vi har forskning som viser til at det gir bedre resultater, og at det ikke er noe som tilsier dårligere gjennomføring osv., bl.a. fra Sandsør ved NIFU. Det er fare for lang reisevei, sies det. Vel, det finnes også måter for å sørge for at det ikke blir det. I Viken og Akershus har man f.eks. satt av en viss andel plasser for å sørge for at ingen får det. Karakterbasert opptak er urettferdig, sies det. Jeg vil bare minne representanten Asphjell på at også nærskoleprinsippet er karakterbasert når det er flere søkere enn det er plasser til. Så til nesten det viktigste: Det skulle bare mangle at ikke fylkeskommunene skulle ha rett til å velge innretning, sa representanten Hove. For oss i SV står fylkeskommunens rett til å bestemme dette sterkt, sa representanten Fagerås. Der er vi tilbake til ulikhetene i elevsyn. Jeg mener virkelig at det skulle bare mangle at det ikke er elevene som skal ha rett til å velge videregående skole. Men dersom man mener at det er viktigere å sikre fylkespolitikernes rettigheter enn å sikre elevenes rettigheter, skjønner jeg at noen mener at det er akseptabelt med de uheldige konsekvensene vi har sett, men jeg forstår bare ikke at det går an å gå inn for det.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-04-24:
Venstre vil at elever skal ha stor valgfrihet i videregående skole. Vi er opptatt av at vi samtidig må sikre at modellene for hvordan dette gjennomføres, ikke gir elever urimelig lang reisevei eller gjør at flere ungdommer må flytte på hybel for å kunne gå på videregående skole. Dette er det mulig å kombinere. Ulike fylker har gjennom mange år hatt ulike former for fritt skolevalg, som det har vært bred oppslutning om, og som har fungert godt. Det kan være mange grunner til at elever ønsker å gå på en annen skole enn nærskolen. Det kan være ønske om å skifte miljø, mulighet for ulike studieløp eller andre grunner. Etter regionreformen er det nå mange elever i videregående skole som får begrenset sine valgmuligheter. Det mener Venstre er svært bekymringsfullt. Dette skjer også i mitt hjemfylke, Viken, og det rammer veldig mange elever. Jeg har tillit til at regjeringen følger opp dette videre på en god måte for å sikre at elevers valgfrihet blir ivaretatt, og at man samtidig ivaretar en desentralisert skolestruktur.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-04-24:
Koronakrisen har skapt store problemer og store inntektstap for mange bedrifter. Det er veldig alvorlig, og det skaper stor usikkerhet for mange. At flest mulig har en jobb å gå til – til sommeren, til høsten, til neste år og i årene som kommer – er helt avgjørende både for økonomien og for det enkeltmennesket det gjelder. Justis- og beredskapsdepartementet har lagt fram forslag til en ny midlertidig lov om rekonstruksjon for å avhjelpe økonomiske problemer som følge av utbruddet av covid-19, der målet er å redusere risikoen for unødige konkurser i levedyktige virksomheter som er rammet av en akutt svikt i inntektene som følge av utbruddet. Effektive rekonstruksjonsregler kan bidra til at bedrifter som under normale omstendigheter vil være lønnsomme, i større grad kan reddes og arbeidsplasser og verdier sikres. Jeg er veldig glad for at det er bred enighet i komiteen i denne saken, og jeg vil takke særlig saksordfører Lene Vågslid, og også resten av komiteen, for et veldig godt samarbeid.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-04-24:
Jeg er veldig glad for å få det spørsmålet. Er det noe vi er opptatt av, er det en fysisk tilretteleggelse også av skolebygg, som gjør at de kan passe for alle grupper, også for dem med funksjonsnedsettelser. Det ligger en plan på bordet for universell utforming – det veikartet som representanten Henriksen henviser til – med tidsperiode fram til 2030. Det er viktig at nærskoleprinsippet legges til grunn, og jeg oppfatter at regjeringen og regjeringspartiene nå står samlet bak at en ønsker å ta skritt for skritt for å nærme seg målsettingen om at dette skal være en realitet innen den perioden som nå er lagt. Så må det tenkes ulike typer tiltak når det gjelder virkemidler, og det må vi komme tilbake til i de enkelte årsbudsjett.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-04-24:
Når vi er opptatt av å nå de målene vi har satt oss i den planen som er lagt, handler det om mange ting. Det handler om å tilpasse skolen den enkelte elevs behov, og det handler om å tilrettelegge for at flere skal kunne gjennomføre videregående skole. En stiller spørsmål om når dette skal skje, men det betyr ikke at det ikke skjer noe nå. Vi ser rundt omkring i kommuner og fylkeskommuner at det tas grep, at det er lagt tydelige statlige retningslinjer for hvordan nye skolebygg og utbedring av skolebygg skal gjennomføres. Vi ser at det skjer noe hvert eneste år. Så vi er i gang med det arbeidet, men vi vil komme tilbake til en ytterligere satsing på dette i budsjettet for 2021, og de neste årene.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-04-24:
Når vi har ivret for fleksibel skolestart, handler det rett og slett om at den enkelte elev har ulike forutsetninger, modenhetsnivå, for å kunne starte på skolen det året de fyller seks år. Vi er opptatt av en større grad av fleksibilitet, større muligheter for at foreldrene selv kan være med i den vurderingen. Den praksisen som har vært til nå, har vært veldig rigid. Det har vært slik at det nesten måtte ligge en sakkyndig vurdering til grunn for å kunne få gjort noe med skolestarten. Vi ønsker som sagt å løse opp på det. Vi har også et mindretall i Stoltenberg-utvalget, som Camilla Stoltenberg representerer, som nettopp pekte på den løsningen med tanke på spesielt gutter som sliter med hensyn til modenhet når de fyller seks år det året de skal begynne på skole. Så vi mener at vi bør ha mer erfaring på dette. Vi har lite erfaring. Nå er det noen kommuner som søker, og så får vi evaluere de erfaringene etter at det har gått en viss tid.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Ett av målene med denne meldinga var jo å hjelpe de barna som trenger hjelpen mest. En gruppe det gjelder, er barn med funksjonsnedsettelser. Noe av det første Solberg-regjeringa gjorde etter 2013, var å utsette Stoltenberg-regjeringas veikart for universell utforming med flere år. Det satte arbeidet med universell utforming også av skolebygg tilbake med flere år. Derfor var det stor forventning fra vår side da denne meldinga kom, om at man skulle følge opp veikartet, for å sørge for at barn får delta på lik linje på skolen. Skuffelsen var stor da det ikke ble fulgt opp med konkrete midler eller virkemidler. Arbeiderpartiet er med på et forslag i denne saken om at alle barn skal kunne gå på nærskole innen 2030, og at veikartet følges opp med konkrete virkemidler og midler fra statsbudsjettet for 2021. Mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti som regjeringsparti er: Når vil regjeringa ta dette så alvorlig at man følger opp med midler, ikke bare med ord?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Det at veikartet for universell utforming ble utsatt i så mange år, har gjort at vi har mistet verdifull tid, bl.a. for å hjelpe de barna med funksjonsnedsettelse som møter barrierer i skolen. De funksjonshemmedes organisasjoner sier at opp mot 80 pst. av grunnskolene har dårlig tilgjengelighet. Nå er det ikke Kristelig Folkeparti som har skylden for at Solberg-regjeringa valgte å utsette veikartet i sin tid. Planen kom, og det er en grunn til at opposisjonen har fremmet så pass mange forslag for å få konkrete endringer. Spørsmålet er: Når kan vi forvente at man følger opp med konkrete virkemidler og ikke bare overordnede mål? Kan vi forvente at man starter det viktige arbeidet fra statsbudsjettet i 2021, eller skal man da bare gjenta målformuleringen?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Det vil jeg veldig gjerne.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Det som er interessant i debatten i dag, er at vi nå hører en litt annen tone fra regjeringspartiene enn tidligere, etter at høringene, både i Utdanningsdirektoratet og i utdannings- og forskningskomiteen, viste massiv motstand mot regjeringas forslag. De to modellene som regjeringa har lagt fram, har jo vist seg å være helt urealistiske. Enten må man ha to utdanningsprogram i hver såkalte inntaksregion, noe man kanskje verken har elever eller økonomi til, og da må man veldig ofte gå over til den andre, som er fritt skolevalg i hele fylket, med de konsekvensene det har med nedleggelser i distriktene, for vi vet at da vil flere elever søke seg til byene. Konsekvensen av de modellene regjeringa først la fram, var at resultatet for veldig mange elever da ikke ville ha vært at man hadde hatt to utdanningsprogram tilgjengelig, men null, på grunn av nedlegginger. Det er litt rart at regjeringa først legger fram et forslag – og så etterpå oppdager at det er helt urealistisk. Mitt spørsmål til statsråden er om regjeringa planlegger å fortsatt stå fast på det ene hovedforslaget om fritt skolevalg i hele fylket som en hovedregel.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Jeg synes det er veldig bra at statsråden sier at man skal lytte. Det fører jo bl.a. til at man kanskje unngår de aller mest urealistiske og virkelighetsfjerne modellene, som aldri burde vært lagt fram i utgangspunktet. Man trenger ikke nødvendigvis å lytte til fylkespolitikerne. Man kan jo begynne med å lytte til elevene og Elevorganisasjonen. Jeg hørte at statsråden fastholdt målet om såkalt fritt skolevalg i hele landet. Den hovedmodellen som regjeringa ønsket, var jo fritt skolevalg i hele fylket. Jeg lurer på hvor mange i denne salen som har kjørt fra den ene til den andre enden av det nye storfylket Troms og Finnmark. Det har jeg gjort. Jeg har kjørt fra Harstad til Tana og Kirkenes. Den korteste veien er gjennom to andre land og tar mellom 12 og 13 timer, gjennom to andre land. Det er helt urealistisk å tro at man skal gjennomføre dette enkelt i et sånt fylke, med én inntaksregion og fritt skolevalg i hele fylket. Er det sånn at regjeringa fortsatt står fast på at det skal være hovedmodellen i fritt skolevalg-modellen de legger fram?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Finnmark har hatt fritt skolevalg, Troms har hatt inntaksregioner, og fylkespolitikerne i Finnmark signaliserte før lokalvalget i fjor at de ønsket å utrede en annen modell enn det frie skolevalget de har hatt der. Det kan jo hende at regjeringas forslag nå setter foten ned for det. Utfordringen nå er at regjeringa har skapt stor usikkerhet ute i fylkene blant elevene om hva som skal komme, og vi vet ennå ikke hva som kommer. Det eneste vi vet, ut fra den debatten vi har hatt i salen i dag, er at det ser ut som det viktigste for regjeringa er at fylkene ikke skal få bestemme dette selv, selv om det er de som er nærmest behovene, ønskene og situasjonen lokalt. I forrige debatt var statsråden opptatt av å stole på kommunene. Nå virker det som at staten er svaret. Kan statsråden gi oss noen antydninger om hva regjeringa nå ser for seg, sånn at de som sitter der ute og skal planlegge de neste skoleårene, faktisk har noe å forholde seg til?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-04-24:
Jeg mener denne debatten har vist at det var et urealistisk og virkelighetsfjernt forslag regjeringa kom med, som de nå trekker seg fra. Det er godt, men de holder fast på den ideologiske overbevisningen, som ikke passer godt ute i resten av landet. Det ble sagt her i debatten fra Høyre at dette handler om ulikt elevsyn. Hva slags elevsyn er det å la være å lytte til elevenes tydelige ønsker? Jeg vil sitere det Elevorganisasjonen sa på utdannings- og forskningskomiteens høring i denne saken: «Det eneste rette å gjøre er å la dette bli bestemt lokalt med innspill fra elevene selv.» – Det eneste rette å gjøre, bestemt lokalt med innspill fra elevene selv. Elevorganisasjonen sa også at de opplever å bli hørt ute i fylkene. Konsekvensene for elevene ved et rent karakterbasert opptak i distriktsfylker er, som vi vet av erfaring, at da går søknadene inn til byene, og linjer i distriktene står i fare for å bli lagt ned. Mange elever vil kunne få lengre reisevei, og det er altså forskjell på Norge. I Oslo eller andre steder er kanskje den nærmeste videregående skolen en trikketur unna. I Troms, Finnmark, Nordland, Hordaland og i en del andre fylker er det kanskje to–tre–fire timer med buss. En kan ikke lage en A4-løsning som passer for alle, og tvinge de elevene som kanskje har mest behov for å være på hjemstedet sitt og beholde nettverket sitt, til å ha en mye lengre reisevei. Jeg mener det er et godt poeng å ta opp de elevene som kanskje trenger å bytte skole, som trenger å komme til et nytt miljø. Alle fylkene har i dag særskilte opptak dersom det trengs. Mange har egne kvoter og muligheter til å søke andre steder, og de systemene kan vi kanskje benytte. Men i det systemet vi har i dag, er det mulig å bruke hodet. Spørsmålet er om det er bedre at det hodet sitter ute i fylket nærmere elevene enn i regjeringskvartalet i Oslo. Det ble sagt at dette er en bydebatt. Ja, for Høyre virker det som om det er nettopp det, en bydebatt, noe representanten Mathilde Tybring-Gjedde bekreftet. Hun gikk rett inn i debatten om opptakssystemet i Oslo. Min oppfordring til Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti er: Ta den debatten ute i fylkene om hva som passer best ute i fylkene. Ikke tving en A4-løsning på samtlige fylker i Norge. Jeg står igjen med ett spørsmål, og det er: Er det sånn at det er fritt skolevalg som må til for å få bedre gjennomføring og bedre resultater i videregående? Svaret på det er åpenbart nei. De fylkene og skolene som skal gjøre jobben, får ikke én ny lærerstilling, ikke én ny krone på budsjettet fra denne regjeringen. Det eneste de får, er at de får tredd ned over hodet en eller to A4-løsninger som ikke passer for dem.
Guri Melby (Venstre), 2020-04-24:
Takk for at jeg får anledning til å presisere akkurat dette, for dette er et av de viktigste grepene som tas i meldingen. Det har vært veldig tydelig, i alt fra Nordahl-utvalgets rapport til en mengde andre rapporter, at det støttesystemet vi har i dag, ikke fungerer godt nok. Vi ser f.eks. at de kommunene som har størst kompetanse selv, er de som bruker Statped mest, fordi de vet hva det betyr av hjelp. Vi ser også at det er svært mange elever som kommunene burde hatt kompetanse til å hjelpe selv – elever med helt vanlige diagnoser, som f.eks. lese- og skrivevansker, dysleksi, ADHD – som ikke får hjelp. Det vi gjør nå, er å tydeliggjøre det ansvaret kommunene allerede har. Det er kommunene som har ansvaret for å sørge for at alle elever får den hjelpen de trenger. Statped skal være en ressurs i tillegg til det. Statped skal fortsatt ha oppgaven med de elevene som vi ikke kan forvente at alle kommuner har kompetanse for. Kuttet i Statped skal selvsagt gå til å styrke kommunenes arbeid med kompetanse. Så det at vi nå slanker og spisser Statped, gir oss en anledning til å foreta en massiv overføring til kompetanseheving i kommunene.