trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-02-03:
Her var det to spørsmål. Fyrst til kor mykje pengar eg er villig til å bruka. Lat meg seia at eg er glad for at eg har fått støtte i Stortinget for ei styrking på 1999-budsjettet til førebyggjande tiltak overfor barn og unge, for haldningsskapande arbeid og òg direkte uttrykt støtte til eit samarbeid mellom departementet og idretten og til eit internasjonalt engasjement på det området for å få til meir felles reglar i forhold til handheving av reklame på denne fronten. Så til spørsmål nr. 2, om kva ein vil gjera dersom dommen ikkje blir anka. Det er det naturleg å koma tilbake til om det skulle bli aktuelt.
Erna Solberg (Høyre), 1999-02-03:
Det budsjettforliket som er inngått mellom sentrumspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet, innebar en endring i premissene for gjennomføringen og utsettelsen av eldreomsorgen, nemlig det faktum at man la til grunn at ingen kommuner som hadde planer, ikke skulle få midler i det tempoet de hadde forventet å få det. Utgangspunktet for utsettelsen var altså de kommunene som allerede hadde rapportert at de hadde problemer. Dette ble debattert både i forbindelse med Kommunaldepartementets budsjettbehandling og i forbindelse med Sosialdepartementets budsjettbehandling her i Stortinget. Det som er lagt inn som sikkerhetsmekanisme, er at man skal komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett hvis man opplever at det ikke er stor nok bevilgning til de kommunene som ønsker å få penger, som ønsker å gjennomføre planene i det tempoet som det først var lagt opp til. Vet statsråden i dag om bevilgningen er stor nok, eller om det finnes kommuner som risikerer å få nei innenfor den gitte bevilgningen? Vil statsråden komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett for å sørge for at tempoet i eldreomsorgsreformen holdes oppe?
Erna Solberg (Høyre), 1999-02-03:
Jeg er glad for at statsråden sier at hun som kommunalminister har lært at det er behov for å ta helhetshensyn. Jeg håper at det ikke bare gjelder øremerkede tilskudd, men at det også gjelder lover og regler og andre saker vi har til behandling. Jeg synes denne debatten vi har hatt nå, virker noe forvirrende. Jeg tror at det er viktig for Stortinget å ha et skikkelig grunnlag å vurdere kommuneøkonomien på. Statsråden nevnte i sitt svar på hovedspørsmålet at hun ønsket å komme tilbake til Stortinget hvis det viser seg å være problemer med disse tilbakesendelsene fra fylkesmennene. Jeg vil be statsråden om at hun kommer tilbake til Stortinget med en gjennomgang av årsakene til alle disse tilbakesendelsene, uansett. Jeg har lyst til å understreke at det er viktig for å få en edruelig diskusjon. Faktum er at for en ikke lite berømt kommune når det gjelder kommuneøkonomi, Grue kommune, ville Arbeiderpartiets budsjettopplegg bare gitt 315 000 kr i forbedret kommuneøkonomi, og da er det viktig for oss å få denne debatten ned på det nivået som den fortjener når det gjelder fakta om kommuneøkonomien.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg må si det er noe merkverdig å høre på sosialministeren. Det er jo helt klart at det Regjeringa her har foreslått, med støtte fra høyresida, er løftebrudd overfor de eldre – det er løftebrudd overfor dem som jobber i denne sektoren, det er løftebrudd overfor dem som nå må ta en ekstra støyt på hjemmearenaen. Sannheten er at det er bevilget mindre penger til eldreomsorgen, det er bevilget mindre penger til kommuneøkonomien enn det bl.a. Arbeiderpartiet foreslo. Er ikke den egentlige sannheten i denne saken at over 2 000 eldre nå må bo lenger hjemme – lenger enn det som ville ha vært tilfellet med det forslaget som opprinnelig var vedtatt av Stortinget, og som Arbeiderpartiet har lagt inn penger til – istedenfor å få sin lenge etterlengtede omsorgsbolig eller sykehjemsplass, som Regjeringa altså ikke var villig til å gi penger til?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Hvorfor har Sosial- og helsedepartementet overprøvd Statens helsetilsyn og gitt statsstøtte til ytterliggående organisasjoner som Norsk Pro Vita, For Livsrett og Menneskeverd, og også til Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag som Helsetilsynet mener bygger på metoder som er «direkte uegnet til å bevisstgjøre ungdom på egne handlingsvalg»?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
: Jeg takker statsråden for svaret, men jeg syns ikke det var noe svar på det jeg spurte om. Jeg er selvfølgelig klar over at statsråden er i sin fulle rett til å overprøve Helsetilsynet, men spørsmålet er om det er klokt. Spørsmålet er om det er klokt å gi støtte til prosjekter under de nevnte organisasjoner som vi vet hvor står i abortkampen, som vi vet er imot abort, som er ekstreme, og som er ytterliggående. En av dem, Pro Vita, har til og med Børre Knudsen som æresmedlem. Ludvig Nessa er også medlem. Dette er meget følsomme ting, og dette er også meget ekstreme organisasjoner i en meget vanskelig abortdebatt. Dette er organisasjoner som er uenig i den abortloven vi har i dag. Og jeg er fristet til å spørre statsråden om det å gi støtte til denne type prosjekter under disse organisasjonene er å prøve å ta omkamp på den abortloven som det er et bredt flertall bak i dette stortinget, og om ikke statsråden på denne måten også er med på å legge mer stein til byrden for de jentene som fra før har det meget vanskelig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil gjerne gjenta det jeg sa i stad, at statsråden selvfølgelig er i sin fulle rett til å overprøve og ta beslutningen i forhold til den type saker, men jeg setter fortsatt spørsmålstegn ved om det er klokt. Jeg mener det er uklokt å gi støtte til den type prosjekter og til den type organisasjoner, særlig når Helsetilsynet, som er den faglige myndigheten på dette området, så klart sier at flere av disse prosjektene er direkte uegnet til å bevisstgjøre ungdom i forhold til det spørsmålet vi her prater om. De sier bl.a. om det prosjektet Livsrett og Menneskeverd søkte om: «Helsetilsynet tar imidlertid skarp avstand fra den sammenheng forebygging av uønskede svangerskap og abort presenteres i.» Jeg mener at det selvfølgelig er lov til å gi støtte til de prosjektene en måtte ønske. Jeg mener det er galt, og jeg er sterkt uenig i, at en gir støtte til den type organisasjoner. Jeg mener at det er oppsiktsvekkende at det gjøres på denne måten. Jeg føler vel også – og må få lov til å si det – at Kristelig Folkeparti i denne saken lar sin egen moralistiske og religiøse overbevisning styre mer enn hensynet til de jentene vi her prater om.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg vil få lov til å stille sosialministeren et spørsmål: Den 19. januar i år ble det avsagt dom i en sak som bryggeriene Aass og Hansa Borg hadde reist mot Sosialdepartementet for å få klarlagt om de kunne bruke firmalogo og firmanavn som draktreklame. Sosialdepartementet tapte ikke bare selve saken, men ble også dømt til å betale motpartens saksomkostninger på 227 000 kr. Vil sosialministeren nå endre loven, med forskrifter, slik at det blir tillatt for alle firmaer å nytte sin firmalogo i reklame eller sponsorvirksomhet selv om bedriftene har alkoholholdige produkter i sitt vareassortiment?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Det undrer meg at sosialministeren ennå ikke har klart å ta et standpunkt i denne saken – hvorvidt man ønsker å anke eller vil avfinne seg med den dommen som er avgitt i Oslo Byrett. Mitt neste spørsmål til sosialministeren er todelt: Hvor mye er sosialministeren beredt til å bruke av skattebetalernes penger til å kjøre denne saken videre? Det er det ene. Det andre går på det som det ikke ble svart på i stad: Dersom man velger ikke å anke dommen, at dommen blir stående, vil man da komme med endring i forskriftene slik at også andre firmaer får lov til å bruke sin firmalogo? For det man egentlig gjør, er å innføre et reklameforbud for enkelte bedrifter selv om de ikke bare produserer alkoholholdige drikker. Hoveddelen av vareassortimentet til flere av firmaene som det er snakk om, er nemlig alkoholfrie produkter.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. Kommunal Rapport har nettopp gjort en undersøkelse blant 311 kommuner som viser at hele 62 pst. av disse kommunene må redusere tjenestene sine til innbyggerne på grunn av elendig økonomi. Det gjelder skole og oppvekst. Det er med andre ord barn og unge som blir hardest rammet. Mange kommuner er i krise – de soper alle fond tomme, de søker om statstilskudd for neste år, og noen klarer ikke å få budsjettene i balanse. Fylkesmennene sender i disse dager mange budsjetter i retur uten godkjenning. Det skal nye runder til ute i kommunene, og nye nedskjæringer. Dette er situasjonen etter at Senterpartiet har styrt Kommunaldepartementet under to budsjettrunder. Det stemmer svært lite med de fagre løftene sentrumspartiene kom med før de kom i regjering. Mitt spørsmål til kommunalministeren er: Er dette Senterpartiets nye politikk overfor Kommune-Norge?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Dette er ansvarsfraskrivelse. Jeg har ikke sagt at dette gjelder alle kommunene rundt omkring i Norge. Men når nesten halvparten av kommunene nå må gå tilbake og se på sine budsjetter, og mange av disse har allerede redusert tjenestene sine, da må vi ta det på alvor. Det synes jeg også kommunalministeren burde gjøre. Arbeiderpartiet hadde mer penger til kommunene under budsjettbehandlingen. Men i tillegg – og det er svært viktig – ville vi fordele 1 milliard kr på skattøre, slik at vi ville ta noe fra de skattesterke kommunene og gi til de skattesvake. Akkurat det grepet ville ha hjulpet mange av disse kommunene som nå sliter og som må gå i gang med nye nedskjæringer. Da synes jeg ikke man skal si at det er øremerkingen fra Stortinget som har gjort at situasjonen er så alvorlig ute i kommunene som den nå er.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «En evaluering foretatt av Arbeidsforskningsinstituttet av prosjektet «Arbeid med bistand» viser at omkring halvparten av de som er inne på tiltakene, kommer over i fast arbeid, noen i full jobb og noen i kombinasjon arbeid og trygd. Arbeidsgiverne er positive til ordningen. Alternativene til disse er uføretrygd, en vernet arbeidsplass eller en institusjonsplass. Alle alternativene er dyrere enn «Arbeid med bistand». Har statsråden noen opptrappingsplan utover den beskjedne økningen som nå er vedtatt?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er selvsagt positivt at antall personer på tiltaket Arbeid med bistand øker, men det monner så lite. Når vi vet at behovet for slike tiltaksplasser er så enormt stort, blir det veldig puslete fra statsrådens side når man ender opp med en økning på et par hundre plasser på landsbasis. Det tror jeg bare er å erte opp folk og skape forventninger om aktivitet, som igjen gjør at de blir skuffet når de ikke får komme med på disse tiltakene. Jeg hadde i hvert fall forventet at statsråden hadde en skikkelig formening om dette tiltaket og en opptrappingsplan som viste at det her var et tiltak som vi vet fungerer, og som det er verdt å satse på. Da vil jeg spørre: Er det fordi vi har så få tiltaksplasser i 1999 at statsråden ikke har noen større planer?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Mitt poeng er ikke de 55 000 som kommer inn under tiltak for yrkeshemmede. Men dette tiltaket, Arbeid med bistand, går av den potten som berører vanlige arbeidsmarkedstiltak. Arbeid med bistand kan f.eks. gis til grupper som psykisk utviklingshemmede, lettere psykisk utviklingshemmede, psykiatriske pasienter, tunge rusmisbrukere, eller det kan være flyktninger som har liten skolegang eller kan dårlig norsk. Det er utrolig store grupper som kan komme inn under denne ordningen, og som etter de tre årene kan komme over i fast arbeid, noe som igjen vil lette presset når det gjelder at nye grupper går over på uføretrygd. Da må jeg spørre statsråden: Er statsråden enig i at dersom vi ikke får gitt disse gruppene et tilbud raskt, vil vi fortsatt ha en sterk økning i antallet uføretrygdede?
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg er litt forundret over vinklingen på spørsmålet fra en representant i kommunalkomiteen. For som representant i kommunalkomiteen går jeg ut fra at Signe Øye er oppmerksom på at mye av årsaken til de problemene som kommunene har nå, er den øremerkingen og den detaljstyringen som blir drevet overfor kommunesektoren, og ikke minst fra Stortingets side. Vi hadde i spørretimen tidligere nå i dag et spørsmål om oppfølging av eldreomsorgen. Det er nettopp fordi vi fra regjering og storting detaljstyrer satsingen på enkeltområder så mye, at kommunene kommer opp i en situasjon hvor de må kutte noe ut. For å klare å ta ut øremerkede midler til eldreomsorg så må de kutte ned på andre områder. Når så mange budsjetter er sendt tilbake fra fylkesmennene, så kommer det av at kommunene faktisk la statsbudsjettet til grunn da de lagde sine budsjett. Så kom sosialkomiteens merknad, som gjorde det umulig å følge opp det vi hadde forsøkt å åpne litt for av fleksibilitet, nemlig at vi skulle se på kravet til aktivitetsnivå for å få ut eldresatsingen. Det er hovedårsaken til at budsjettene nå sendes tilbake. Vi har bedt om å få en oversikt fra fylkesmennene før 1. mars, for å se hvordan dette slår ut i de enkelte kommuner. Vi har også sagt at i tilfelle det viser seg å få utilsiktede, negative virkninger i mange kommuner, må vi komme tilbake til det i revidert budsjett.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Situasjonen for kommunene er vanskelig. Det store flertall av kommuner sliter tungt økonomisk, og det har jeg aldri lagt skjul på. Årsaken til at vi måtte legge fram et så stramt statsbudsjett som vi gjorde, men likevel klarte å skjerme kommunesektoren, går jeg ut fra er kjent i denne salen. Så til det som representanten pekte på, at årsaken er det budsjettkompromisset som ble inngått her i Stortinget, og som jeg forsvarte da vi behandlet vårt budsjett. Vi mener at det er mulig å gi kommunene en større mulighet til sjøl å prioritere hvis vi fikk mindre øremerking. Det har jeg tatt opp tidligere. Jeg må minne om at vi faktisk har styrket kommunebudsjettene totalt i løpet av de årene som vi har vært i regjering. La meg også minne om en ting til, og det er at(presidenten klubber) hovedårsaken til de problemene som kommune har fått, er ifølge kommunene tre ting: lønnsoppgjøret, rentestigningen og økte pensjonsutbetalinger. (presidenten klubber)
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg beklager!
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Vi har innført et integreringstilskudd, det ble innført i 1991, som alle kommuner får de første fem årene for å bosette flyktninger og asylsøkere. Det ble justert opp fra inneværende år, og det var på høy tid. Det hadde stått stille i fire år. Vi har hatt en politikk når det gjelder dette, som det har vært bred enighet om i Stortinget, nemlig at vi bør prøve å spre bosettingen av flyktninger og asylsøkere til flest mulig kommuner. Det er den linje denne regjeringen har fulgt videre. Det som er problemet for en del kommuner her i sentrale strøk, er at flyktninger kommer hit for annengangs bosetting, og med annengangs bosetting følger det ikke integreringstilskudd. Det gjør selvfølgelig at en del sentrale strøk får en ekstra belastning. Jeg kan vanskelig se at vi kan klare å hindre flyktninger og asylsøkere i å flytte, for vi lar folk få lov å flytte og bosette seg hvor de vil i Norge.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
For det første vil jeg ta avstand fra at jeg står her og fraskriver meg ansvaret. Tvert imot. Jeg har tatt ansvaret siden jeg overtok som statsråd. Det er ingen partier i Stortinget som har kommet med forslag om å øke rammene til kommunesektoren slik at det ville hatt noen betydning for kommunenes økonomi totalt. La det være klart. Så til det som går på privatisering og anbudsutsettelse. Det er opp til den enkelte kommune sjøl å avgjøre dette. Noen kommuner har prøvd det og prøver det. Jeg tror – for å være ærlig – at det ikke bare er økonomiske årsaker til at enkelte velger anbudsutsettelse eller privatisering, som noen kaller det. Jeg tror også at politiske vurderinger er årsaken til det, altså hva man ønsker politisk.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Vi setter nå i gang en bred gjennomgang i Regjeringen for å se på hva vi kan redusere av detaljstyring både i form av detaljregler overfor kommunesektoren på ulike områder, og når det gjelder hva vi kan få redusert av øremerkede tilskudd. Det er nemlig ikke slik som representanten Fossum framstiller det, at kommunene ikke ønsker å bygge barnehager, men det er kommuner som faktisk ikke klarer å følge opp med sine egenandeler for å få tatt ut de øremerkede midlene. Det gjør at mange kommuner er i en skvissituasjon, og det er den skvissituasjonen vi ikke kan sitte rolig og se på at kommunene fortsetter å være i. Derfor må vi gå gjennom kommunesektoren, ta den og kommunene på alvor når de sier: La oss slippe så mye detaljstyring. La oss slippe at det er øremerkede tilskudd som gjør at vi må inn med egenandel for å få dem ut, for det gjør at vi ikke klarer å prioritere de områdene som vi mener er viktigst for våre innbyggere.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Aller først vil jeg beklage at jeg sa alle partier i Stortinget. Jeg glemte SV. SV hadde forslag om mye mer til kommunesektoren enn de andre partiene. Rett skal være rett. Jeg er av dem som beklager mye de problemene som kommunesektoren har kommet opp i, og som gjør at kommunene må foreta så tøffe prioriteringer som de nå gjør. Men jeg tror vi skal være klar over at situasjonen er veldig forskjellig fra kommune til kommune. Noen kommuner har bygd ut sin eldreomsorg bra og har faktisk ikke behov for å ha aktivitetsøkning. Andre kommuner trenger å bygge ut f.eks. barnehagetilbudet. Det vi får av henvendelser fra kommunene, gjelder en påpeking av at når vi detaljstyrer så mye fra statens side som vi gjør, fører det til at kommunene sjøl ikke får prioritert det de mener at de trenger å prioritere. Noen kommuner trenger å prioritere eldreomsorg og er takknemlig for det som nå skjer. Andre har allerede prioritert det og er i en annen situasjon, nemlig at de vil prioritere barnehager. Det er disse kommunene som nå får det vanskelig.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg var i Stortinget da eldrereformen ble vedtatt, og jeg stemte for den. Som stortingsrepresentant satt jeg i en fagkomite, og ble etter hvert også fagpolitiker eller sektorpolitiker. Som kommunalminister fikk jeg ansvar for hele kommunesektoren, og må se sammenhengen i hva vi gjør. Det har lært meg en lekse, nemlig at jeg tror kommunepolitikere har rett når de sier at vi detaljstyrer for mye hva kommunepolitikerne skal prioritere. Det sier alle kommunepolitikere, uansett partifarge. Jeg tror vi skal ta innover oss at vi må foreta en grensedragning mellom hva vi overlater til våre partifeller på kommuneplan å ta avgjørelser om, og hva vi fra storting og regjering skal detaljbestemme. Det gjelder i alle sektorer, ikke bare på sosialområdet.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg skal selvfølgelig følge den oppfordringen og komme med en gjennomgang av årsaken til at disse budsjettene ble tilbakesendt, slik som Erna Solberg nå ber om. Jeg vil anta at det mest aktuelle vil være å ta det i forbindelse med framleggelse av kommuneøkonomiproposisjonen for neste år, for det vil være et nyttig grunnlag å ha med seg når Stortinget skal behandle kommuneøkonomiproposisjonen for år 2000. Ellers er nok utregningen som Erna Solberg har foretatt for å vise hvor mye denne omleggingen som Arbeiderpartiet foreslo her, ville ha betydd for hver enkelt kommune, riktig.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det departementet gjør, er det samme som har blitt gjort foran hvert eneste valg, nemlig å gå ut med konkrete opplysninger om avviklingen av valget, hvordan folk skal forholde seg i forbindelse med valget, og ikke minst oppmuntre folk til å bruke stemmeretten sin, og det gjøres uten at det legges inn noen spesielle politiske føringer. Dette er ren opplysning til velgerne. Så har jeg som kommunal- og regionalminister, som også har ansvaret for integrering, oppfordret de politiske partier til å nominere folk med fremmedkulturell bakgrunn på sine lister. Jeg har også oppfordret til at de må sørge for å sikre kvinnerepresentasjon i kommunestyrene ved neste valg. Vi går også ut med opplysningsmateriell til innvandrere og flyktninger som har fått norsk statsborgerskap, og som har bodd så lenge i Norge at de har stemmerett ved kommunevalget.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
De aller fleste innvandrere som bor i Norge, har norsk statsborgerskap. Flyktninger får norsk statsborgerskap, men de må selvfølgelig bo her noen år. – Men la nå det ligge. Jeg mener det er viktig å rette alle opplysningskampanjer mot førstegangsvelgere og mot de grupper som tradisjonelt har vist å ha lav valgdeltakelse. Jeg er opptatt av at vi skal gjøre det vi kan for å få en best mulig integrering av våre nye landsmenn. Vi arbeider på et bredt spekter for å få det til. Blant annet tror jeg det er viktig at de også trekkes med i f.eks. kommunestyrer og kommunale nemnder og råd.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Formell saksbehandling etter lov om kommunal inndeling har pågått siden november 1995, da en lokal aksjonsgruppe henvendte seg til fylkesmannen i Oppland med forslag om at Kolbu overføres fra Vestre Toten kommune til Østre Toten kommune. Et mindre areal foreslås overført fra Østre Toten kommune til Vestre Toten kommune. Grenseforslaget bygger på grensene for den interkommunale barneskolen i området. Forslaget til grenseendring har vært behandlet i begge de berørte kommunene. Kommunene er uenige i spørsmålet om overføring. Kommunestyret i Vestre Toten mener at nåværende grense i hovedsak bør beholdes, mens Østre Toten kommunestyre har gitt sin prinsipielle tilslutning til at kommunegrensen endres. Fylkesmannen i Oppland har sendt saken til departementet til behandling, og departementet har foretatt befaring i området. Det har også vært avholdt møte i departementet med de to kommunene og aksjonsgruppa. Saken har således vært undergitt en grundig behandling, men er nå ferdig utredet og klar til avgjørelse. Siden vi nå er inne i et år med lokalvalg, mener jeg at grensereguleringssaker som er ferdig forberedt, bør avgjøres så vidt raskt at innbyggerne får anledning til å velge og bli valgt i den kommunen de eventuelt skal tilhøre neste valgperiode. Ut fra dette – og av hensyn til nominasjonsprosessene – har departementet orientert de berørte ordførere underhånden om sannsynlig avgjørelsesprosess. Jeg har imidlertid etter nøyere vurdering kommet til at denne saken bør forelegges Stortinget til behandling. Jeg antar at det vil bli fremmet en stortingsproposisjon om saken i løpet av februar-mars.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg kan bare bekrefte at saken vil bli lagt fram og presentert for Stortinget i tråd med det som har vært vanlig praksis.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg tror jeg må minne om at dette er en gammel sak. Den har faktisk versert i snart 100 år. Men det var først da aksjonsgruppa fra Kolbu, altså Kolbus egen befolkning, tok kontakt med departementet i 1995 og bad om at det nå måtte skje en opprydding av denne grensa, i og med at den gikk i krok og sving og førte til at folk som bodde i samme gata, bodde vekselvis i Østre og Vestre Toten, at noe ble gjort. Jeg har forstått det slik av det materialet vi har hatt til behandling i departementet, at det er et ønske fra lokalbefolkninga, altså Kolbus befolkning, å få denne oppryddinga, og at det er årsaken til at departementet fra 1995 og fram til i dag har jobbet for å finne en løsning på dette.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Representanten Husøy har rett i at Arbeidstilsynet, i likhet med andre tilsynsetater, har stramme budsjettrammer. På bakgrunn av at etaten har ansvaret for å føre tilsyn med 250 000 virksomheter, må innsatsen prioriteres strengt og rettes mot de mest utsatte bransjer og virksomheter. Hotell- og restaurantbransjen ble viet særlig oppmerksomhet gjennom en målrettet kampanje i 1992-93. Kampanjen er senere fulgt opp i et særlig samarbeid med skatteetaten for å avdekke forhold som svart arbeid, skatte- og avgiftsunndragelser og ulike former for kriminalitet i denne bransjen. Arbeiderpartiet hadde ingen merknader til Regjeringas budsjettforslag for Arbeidstilsynet for 1999. Regjeringa er nå i gang med å starte forberedelsene til statsbudsjettet for år 2000. Jeg kan derfor sjølsagt ikke gi noen signaler eller løfter om økte budsjettrammer for Arbeidstilsynet i dag.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Mitt inntrykk er at Arbeidstilsynet arbeider godt. Jeg har full tillit til de prioriteringer som Arbeidstilsynet sjøl foretar. Jeg har merket meg det som representanten sa om nødvendigheten av å samarbeide på tvers av etatsgrenser. Det tror jeg er riktig, særlig i dette tilfellet. Jeg har ikke tidligere fått greie på at taushetsplikten er et problem, men det skal jeg love å sjekke opp.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Asylsøkere og flyktninger i statlige mottak får økonomiske ytelser i henhold til et eget reglement, som skal sikre ensartede økonomiske ytelser til beboere i statlig mottak som ikke på annen måte er i stand til å dekke sine økonomiske behov. Basisbeløpene skal dekke beboernes personlige utgifter. Med personlige utgifter menes alle utgifter til husholdning, forbruksvarer, klær, utgifter til tannlege, lege, briller, medisiner, andre helseutgifter og utgifter til f.eks. fritid og utdanning Basisbeløp for personer i mottak som har selvhushold, er som følger: En enslig, voksen asylsøker får inntil 2 500 kr pr. måned, mens et ektepar eller samboere får inntil 4 200 kr i måneden. Barn i familie opp til 18 år får inntil 1 100 kr pr. måned, enslige forsørgere får et tilleggsbeløp på inntil 600 kr pr. måned. For personer som har fri kost i mottaket, er basisbeløpet for en voksen inntil 900 kr pr. måned, barn får inntil 600 kr pr. måned, og enslige forsørgere får et tilleggsbeløp på inntil 300 kr pr. måned. Mens asylsøknaden er under behandling, har asylsøkeren begrenset medlemskap i folketrygden. Dekningen omfatter bl.a. rett til legehjelp. Yrkesaktive asylsøkere har rett til ytelser knyttet til arbeidsdeltaking, eksempelvis sykepenger, dagpenger og ytelser ved yrkesskade. Trygdedekningen for asylsøkere omfatter ikke rett til alderspensjon eller ytelser til uføre, etterlatte og enslige forsørgere. Det gis heller ikke rett til engangsstønad ved fødsel. Pengereglementet gir adgang til å utbetale ekstraordinære tilleggsytelser dersom det er nødvendig for en beboers liv og helse. I slike tilfeller forutsettes det at tilbud etter lov om folketrygd og frikortordningen er benyttet fullt ut. Asylsøkere som er i statlige mottak, har ikke krav på økonomiske ytelser etter lov om sosiale tjenester. Ytelsene etter pengereglementet er betydelig lavere enn gjennomsnittlige sosialhjelpssatser. Eksempelvis utgjør ytelsene til enslige i mottak inntil 2 500 kr pr. måned. Gjennomsnittlig sosialhjelpssats for en enslig person var i 1997 3 806 kr pr. måned.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg innrømmer at svaret mitt var langt, det var også detaljert. Det er kanskje litt vanskelig å sette seg inn i med det samme en hører det, så jeg tror jeg skal la representanten få det skriftlig. Av det jeg sa i svaret, går det altså fram at asylsøkere og flyktninger må sørge for eget opphold i den forstand at de 2 500 kr de får i måneden, skal dekke mat, det skal dekke hus, det skal dekke klær, det skal dekke medisiner. De får altså ikke alt dette gratis. Tvert imot er det slik at hvis det viser seg at asylsøkere har egne penger når de kommer til landet, får de ikke utbetalt dette. Beløpene er altså til dem som ingenting har. Som jeg sa: De ytelsene som asylsøkerne får, er langt lavere enn gjennomsnitts ytelser til sosialhjelp i 1997. La meg til slutt …
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det er ikke til personlig forbruk, det er til livsopphold. Og la meg da få lov til å opplyse om at vi har et eget forskningsprosjekt, «Levekår i statlige mottak for asylsøkere og flyktninger», som har vært i gang en stund. Vi regner med at de vil legge fram sin rapport i april i år. Og på bakgrunn av resultatene som blir lagt fram i den rapporten, vil vi vurdere om det er behov for å se nærmere på pengereglementsytelsene overfor asylsøkere i mottak.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Mange kommuner i sentrale strøk av landet har fått store ekstrautgifter i forbindelse med det høye antallet asylantankomster til landet. Norsk institutt for by- og regionforskning har regnet ut at Regjeringens politikk med en spredning av asylantene over hele landet har vært mislykket. Sist fredag var statsråden på besøk i mitt eget fylke, Østfold, i Fredrikstad by, og fikk informasjon om at antall asylantankomster var over 300 pst. høyere enn det kommunen hadde planlagt – med alle de ekstrautgifter til skoler, barnehager, sosialhjelpsutbetalinger, boliger, tolketjeneste og mye, mye mer som kommunen uforutsett har fått. Vi vet jo at integreringstilskuddet forsvinner etter fem år, og dette er da kommunens økonomiske ansvar. Mener statsråden det er riktig og rettferdig at kommunene skal belastes for alle disse meromkostningene?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren på vegne av justisministeren: «Halden politikammers utlendingsseksjon, som utfører stikkprøver langs riksgrensen, herunder jernbanen, har avdekket mange forsøk på illegale innreiser, menneskesmugling og import av narkotiske stoffer. Grensekrimsakene er ressurskrevende med sine forgreninger til organiserte kriminelle miljøer i inn- og utland. Hva vil departementet bidra med for å bedre utlendingsseksjonens arbeidsbetingelser i kampen mot grenseoverskridende kriminalitet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret, men svaret var lite tilfredsstillende når det gjelder hensynet til grensekontrollen. De tallene som statsråden nevnte tidligere, hvor han trakk en sammenlikning mellom Kongsvinger og Halden, er lite relevante. Som representanten Tømmerås sa, er dette hovedinnfallsporten – med E6. Vi har også E18, vi har jernbanen over Kornsjø, vi har 12 forskjellige passeringssteder mot Sverige. Dette bør ha høyeste prioritet. Vi vet at under Golf-krisen i 1991, da det ble etablert ekstrakontroller, beslagla man alt fra avsagde hagler, finlandshetter, komplette falskneriutstyr for falske pass osv. Politidistriktet har tidligere avgitt to stillinger. Nå blir det to til, og da er det én igjen av de fem som ble tilgodesett utlendingsseksjonen i Halden. Mener statsråden dette vil være tilstrekkelig til å ha en god avskrekkingseffekt og virke mot grenseoverskridende kriminalitet og illegal innvandring til Norge i dette distriktet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Når det gjelder de forhold statsråden her trekker opp, er det ganske riktig at det er nye ressurser, men det er for å møte nye utfordringer i Europa og det samarbeid Norge skal ha med andre europeiske land innen justissektoren. Jeg vil komme litt inn på budsjettforliket. Nå sier politiets organisasjoner at man må redusere driftsbudsjettene rundt omkring. Jeg vil i den forbindelse spørre statsråden – og da kommer jeg inn på disse 100 mill. kr i budsjettforliket – om han mener at denne reduksjonen i driftsmidlene som vi nå opplever, er i tråd med budsjettforliket.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Det er litt rart å høre den enorme ansvarsfraskrivelsen fra Senterpartiet når de sitter i regjering, med hånden på rattet. Under EU-kampen var det veldig mange som ble lurt av at særlig Senterpartiet sa de skulle styre markedskreftene. Resultatet av den dårlige kommuneøkonomien utover i landet nå er bl.a. privatisering og konkurranseutsetting, og det er ofte kvinnearbeid som mobbes og legges ut på anbud. Mitt spørsmål er om kommunalministeren har en strategi for å forhindre for mange negative sider ved den konkurranseutsettingen som foregår.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Mange serveringssteder bryr seg ikke om å overholde arbeidsmiljøloven. Av 20 puber og restauranter som nylig er undersøkt i Oslo, var det bare en som ikke brøt loven. Ansatte utnyttes grovt. Arbeidstilsynet jobber på spreng og rekker bare over toppen av isfjellet. Vil statsråden sørge for at ressursene og kapasiteten for Arbeidstilsynet økes?»
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. I det spørsmålet som jeg sendte inn, snakker jeg om det tilsynet som gjelder restaurantnæringen spesielt, og ikke hele Arbeidstilsynet, selv om det nok også kunne tenke seg mer penger. Det er riktig som statsråden sier, at det har vært en del kampanjer på gang, og veldig mye bra er gjort. Men problemet er at det er altfor lite. Her er det hvitvasking av penger, det er svarte ansettelser, og det er svart omsetning. Det er nødvendig med samarbeid på tvers av etatene. Det jeg oppfatter som et problem ved et slikt samarbeid, er taushetsplikten, fordi en ikke får utvekslet nødvendig informasjon som kunne gjøre det lettere. Når kapasiteten er liten, begrenser det kontrollen, og dermed er det også mye lettere å drive kriminelt, og det legges press på den seriøse delen av næringen. Jeg ønsker bare å omdisponere penger – mer til det tilsynet som gjelder en utsatt bransje som restaurantnæringen.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret, og jeg er overbevist om at statsråden vil få bekreftet det jeg sa om taushetsplikten som et problem. Jeg hørte i Østlandssendingen for ikke så lenge siden at det var kanskje en eller to stillinger ved Arbeidstilsynet i Oslo til å jobbe med dette. Bare en eller to stillinger til hadde jo gjort veldig mye i forhold til å øke den kapasiteten som er i dag, så det er faktisk ikke store ressurser som trengs, og det er antakeligvis også muligheter for omdisponeringer.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg synes nok denne spørsmålsrunden har vist en del oppsiktsvekkende standpunkter. Statsråden er veldig redd for å detaljstyre kommunene. Men jeg antar at statsråden er like interessert som Arbeiderpartiet i at tiltak for barn og unge må videreføres i kommunene. De tiltakene som er gode for barn, er barnehager, øremerket, skolefritidsordninger, øremerket, og de som er gode for kvinner, er krisesentrene, øremerket. Dette vil altså kommunalministeren skal forsvinne. Da må hun også ta på seg ansvaret for at kommunene ikke prioriterer dette. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Når Senterpartiets politikk kolliderer så med virkeligheten at hun vil fjerne de gode tiltakene for barn og kvinner, vil hun da ta på seg dette ansvaret ved å fjerne øremerking?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-03:
Først: Det er ikke riktig det statsråden sier, at ingen partier hadde forslag om en kommuneøkonomi som hadde betydd en vesentlig forbedring. SV hadde det, 4,5 milliarder kr, og det er et verdivalg. Verdivalget vårt er annerledes enn Regjeringas. Vårt verdivalg gjør at vi har plass til både de gamle og de sjuke og til barnevernsbarna f.eks. Men vi var ikke fullt så rause mot dem med høye inntekter at vi sa det var viktigere å få null skatt for dem enn det var å få penger til sjukehjemsplasser og barnevernsbarn. I Nes kommune sitter de nå med kommunebudsjetter der barnevernet strykes med en halv million kr for å få ut pengene til eldreomsorgen. Det er riktig at en del av detaljstyringen nå har gjort det slik at eldreomsorgen har gått foran. Men syns virkelig statsråden at det er en riktig konflikt Regjeringa har stilt opp her, at konflikten skal gå mellom barnevernsbarna og de sjuke og de gamle? Skulle den ikke heller gå mellom dem som har noe å dele med, og dem som trenger fellesskapets hjelp?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-02-03:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. Samferdselsministeren har invitert til dugnad for å få ned ulykkestallene på veiene. Anliggendet er både viktig og nødvendig. Noen sier vi må sette ned fartsgrensene, men er det ikke viktigere å sørge for at de fartsgrensene som er, blir respektert? Det forebyggende er viktig også når det gjelder trafikken, og det er her mitt spørsmål egentlig kommer inn. Det er et prøveprosjekt i gang med helikopterovervåking av trafikken. Jeg kjører ofte på E18 i helgene, men jeg har til dags dato aldri sett helikopteret. Hvordan fungerer helikopterovervåkingen? Er det samordning og samband mellom helikopteret og UP? Prioriteres dette arbeidet i helgene – fredagstrafikken ut fra og søndagstrafikken inn til storbyene?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-02-03:
Det betyr kanskje at denne overvåkingen som foregår, egentlig ikke faller inn under samferdselsministeren siden han ikke kan si noe om det. Eller er det slik at det ikke er laget noen oversikt over resultatet av denne virksomheten?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-03:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. Den 20. januar gikk det ut ei pressemelding fra departementet i forbindelse med sammenslåinga av Telenor og Telia. I den heter det at det er enighet om at de to statlige eierne til sammen skal opprettholde en eierandel på minst 51 pst. ved ei delprivatisering. I dagens utgave av Dagens Næringsliv står det at det er åpent for full privatisering, og at en av statene kan selge seg ned uten at den andre eventuelt er enig, og at hvis den ene staten selger seg ned under 25,5 pst., innebærer det at hele aksjonæravtalen er borte. Det jeg lurer på, er om det medfører riktighet at det er åpning for at én stat kan selge seg ned slik at hele aksjonæravtalen forsvinner. I så fall har departementet gitt litt mangelfulle opplysninger i pressemeldinga, for da er det åpent for meget stor delprivatisering, eventuelt total nedselging, i det fusjonerte selskapet.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-03:
I realiteten har statsråden bekreftet at en av statene kan når som helst selge seg helt ned, med andre ord at intensjonsavtalen fungerer bare så lenge de to statene er enige om det. Det innebærer bl.a. at det telenettet vi har i Norge, som på en måte er ei hovedåre gjennom landet, kan bli helt privatisert. Man kan ikke tenke seg at man skal privatisere flyplassene og la SAS overta dem, man kan ikke tenke seg at private selskap overtar motorvegene i Norge eller jernbanenettet, men det viktige telenettet, det som er viktig for framtidas kommunikasjon når det gjelder tele og data, kan ligge åpent for helprivatisering. Ser ikke statsråden at dette egentlig er ei utvikling som ikke er ønskelig? Vil statsråden vurdere om vi ikke bør ha et statlig nettselskap, at man skiller infrastrukturen fra tjenestene, at man ser de statlige nettene i Statnett, i Telenor og i NSB som en enhet, hvor staten har kontroll med infrastrukturen? Det vil bety veldig mye bl.a. for å kunne ha en aktiv og god distriktspolitikk.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. Ministeren uttalte nylig i et intervju med Kommunal Rapport at departementet jobbet med særskilte tiltak for å øke valgdeltakelsen ved høstens kommune- og fylkestingsvalg. Ifølge intervjuet arbeides det på spreng med brosjyrer, plakater, valgsider på Internett samt andre informasjonstiltak, og det er for så vidt vel og bra. Det som er oppsiktsvekkende med ministerens uttalelse, er at hun har trukket fram en spesiell velgergruppe som hun ønsker å målrette tiltakene mot, nemlig innvandrere. Mener ministeren at det er prinsipielt riktig av departementet og det offentlige å trekke fram én velgergruppe og utarbeide kostbare kampanjer for å øke valgdeltakelsen i denne velgergruppen?
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Det som nå blir sagt fra ministeren, står for så vidt i motstrid til det som er gjengitt i intervjuet i Kommunal Rapport, for der blir det uttalt at ministeren skal ha sagt at en ønsker spesielt å rette kampanjer mot innvandrere for å få økt valgdeltakelsen i denne gruppen av velgere. Det har i hvert fall Fremskrittspartiet sterke betenkeligheter ved. En bør ha generelle kampanjer dersom en ønsker å øke valgdeltakelsen. De bør for så vidt kunne rettes mot førstegangsvelgere, enten de nå er nordmenn eller utlendinger. Vi har en spesiell situasjon i Norge i forhold til dette, i og med at det faktisk er en del personer som har stemmerett ved fylkestings- og kommunevalg, uten at de har norsk statsborgerskap. Ser ministeren ingen betenkeligheter ved at en nå ønsker å rette kampanjer spesielt mot innvandrergruppene, som tross alt ikke har norsk statsborgerskap?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg tillater meg å stille spørsmål til samferdselsministeren. Vi er alle enige om at gode kommunikasjoner er en forutsetning for at folk skal kunne bo i distriktene. Statsråden har selv ved mange anledninger tatt til orde for bedrede kollektivtilbud i hele landet. Nå opplever vi imidlertid at bussruter over hele landet blir lagt ned, under henvisning til at kompensasjonen for dieselavgiften for bussdrift ikke dekker de faktiske utgiftene. Dette er åpenbart i strid med Stortingets forutsetning og den tidligere innstillingen fra Regjeringen i budsjettet, der det helt klart gikk fram at bussdrift med ruteløyve skulle kompenseres fullt ut for de merkostnadene som oppheving av avgiftsfritaket medfører. Nå står busselskapene med en underdekning i forhold til drivstoffutgifter i størrelsesorden 75-80 mill. kr bare i forhold til ordinære bussruter. Hva vil statsråden gjøre med dette?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden kom inn på dette med ekspressbusser, for Stortinget har faktisk to ganger fattet vedtak om kompensasjon for drivstoffutgifter, også for ekspressbusser. Og det har, når sannheten skal fram, vært litt vegring, både fra departementet og fra Regjeringen. Det er ikke til å komme fra at Samferdselsdepartementet på en forespørsel fra finanskomiteen beregnet at behovet for kompensasjon til ekspressbusser var inntil 20 mill. kr, mens behovet faktisk tilsier 75 mill. kr. Hvordan kunne departementet regne seg fram til et så galt tall? Det er ett spørsmål. Stortinget hadde tillit til de tallene som departementet la fram, men som altså ikke helt stemmer med virkeligheten. Hva vil statsråden gjøre for at rutegående busser og ekspressbusser får den kompensasjonen som de faktisk er lovet?
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-02-03:
«Rikskonsertene har fordelt festivalstøtten for 1999. I Nord-Norge er det sterk misnøye med at støtten til landsdelen er gått ned. Mens de fleste festivaler får økt støtte, er festivaler i nord ikke tilgodesett på samme måte. Rikskonsertene påberoper seg forskriften og tar ikke distriktspolitiske hensyn selv om kvalitetskravene oppfylles. Er statsråden enig i at ikke også distriktshensyn skal tillegges vekt når festivalstøtten fordeles?»
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg er litt usikker på om statsråden egentlig svarte på spørsmålet mitt. Det jeg er opptatt av, er om Rikskonsertene i Kulturdepartementets utarbeidete forskrift har dekning for at det ikke skal tas distriktspolitiske hensyn når man fordeler festivalstøtten. Det gjelder ikke bare Nord-Norge. Men det er et faktum at når det er fordelt støtte til 38 festivaler, har 30 fått økt støtte, mens Nord-Norge totalt sett kommer dårligere ut enn det vi har gjort tidligere. Til en stor festival som Nordlysfestivalen – som nettopp er avviklet som en firedagers festival med klassisk musikk, spunnet rundt Tromsø Symfoniorkester, og med en flokk frivillige ildsjeler som har holdt på i tolv år – har man altså ikke funnet rom for økninger i støtten siden 1992. Dette er ett av mange eksempler. Og det er et matematisk faktum at landsdelen kommer dårligere ut etter at Rikskonsertene og departementet har utarbeidet en forskrift som jeg, ut fra det Rikskonsertene sier, oppfatter slik at distriktspolitikk ikke er tatt hensyn til. Er ministeren enig i det?
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg er overrasket over at kulturministeren ikke entydig klarte å si fra at man skal påse at hele landet skal komme godt ut av fordelingen, og at ikke ministeren har forståelse for at det koster mer å frakte Stavanger Symfoniorkester fra Stavanger til Tromsø enn fra Sola til Sandnes. Det er en fraktutjevning på kultursiden man egentlig burde bruke støtten til når kvalitetskriteriene oppfylles. Det har man gjort ved festivalene i nord, i og med at man har gitt støtte, men man har ikke vært villig til å prioritere avstand og avstandskostnader i de strøkene som ligger lengst unna Rikskonsertene. Jeg må be statsråden om å se på forskriften og instruere Rikskonsertene om å ta distriktspolitiske hensyn så lenge kvaliteten oppfylles. Hvis ikke, synes ikke jeg at Stortingets intensjoner om å bringe kultur ut til flest mulig i landet, blir oppfylt.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-03:
Ved fordeling av festivalstøtten for 1999 har Rikskonsertene lagt til grunn at tilskuddet skal bidra til å nå hovedmålet for den statlige musikkpolitikken ved å gjøre musikk av høy kvalitet tilgjengelig for flest mulig og stimulere til kunstnerisk fornyelse og utvikling. Jeg viser i den sammenheng til St.prp. nr. 1 for 1997-98, hvor ordningen ble presentert for Stortinget. Av 60 søknader om festivalstøtte for 1999 ble 38 innvilget. Av totalt åtte søknader fra de tre nordnorske fylkene og Svalbard er tre avslått. To av de tre avslagene er gitt på grunnlag av formelle kriterier, og det tredje avslaget er gitt etter en skjønnsmessig vurdering, fordi festivalen ikke oppfyller retningslinjenes krav til musikkfestivaler. Fem av åtte søknader om festivalstøtte fra Nord-Norge er dermed innvilget for 1999. Disse festivalene fikk også støtte i 1998. Fire av disse fem festivalene har fått opprettholdt eller økt tilskuddet i forhold til 1998. En av disse festivalene fikk i 1998 avslag på sin søknad. Etter klage omgjorde Rikskonsertene avslaget til et tilskudd på 300 000 kr på bakgrunn av Budsjett-innst. S. nr. 2 for 1997-98. Der gikk komiteen ut fra at tildelingen for 1998 ikke ville avvike betydelig fra tildeling tidligere år, uten at de aktuelle festivalene i god tid hadde fått melding om dette. Etter en samlet formell, musikkfaglig og økonomisk vurdering er denne festivalen for 1999 blitt tildelt 200 000 kr. Det har medført at støtte til festivaler i Nord-Norge har gått ned fra 1 875 000 kr til 1 805 000 kr, dvs. en nedgang på 70 000 kr. Jeg oppfatter festivalstøtten som et svært viktig virkemiddel for å styrke det lokale musikklivet. Alle musikkfestivalene er etablert etter lokalt initiativ. De er derfor spredt ut over hele Norge. I alle landets fylker, bortsett fra Nord-Trøndelag, er det en eller flere musikkfestivaler som mottar statlig tilskudd. Derfor er jeg også glad for at Regjeringen har foreslått og fått styrket musikkfestivalstøtten på årets budsjett. I utkastet til forskrifter som departementet har til behandling nå, er det også lagt til grunn at tilskuddsordningen skal sikre mangfold og i størst mulig grad komme hele landet til gode.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det er vanskelig for meg å gå inn på begrunnelsen i den konkrete saken som representanten Ludvigsen her nevner. Det er altså 60 musikkfestivaler som har søkt om støtte, og 38 som har fått. Det er nå en ny forskrift til vurdering i departementet. I den er dette med at støtten skal komme hele landet til gode, klarere understreket enn tidligere, og det er selvfølgelig i tråd med mitt syn. For øvrig er det oppslutning i Stortinget om at hovedhensikten for den statlige musikkpolitikken er å gjøre musikk av høy kvalitet tilgjengelig for flest mulig og stimulere til kunstnerisk fornyelse og utvikling. Det er også slik at de festivalene som får støtte, skal ha hatt regional støtte i tre år før de får statlig støtte.