Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Jeg vil starte med å takke statsråden for hans redegjørelse, men jeg vil også rette en takk til Stortingets faggruppe for EU- og EØS-informasjon for god dybdeinformasjon i forbindelse med redegjørelsen. I statsrådens redegjørelse understreket han betydningen av at vi må engasjere oss så tidlig som mulig. Vi må være til stede, sa statsråden, når fløyta går – for å bruke fotballspråk. Det er en intensjon som jeg støtter fullt ut, og med dette utgangspunktet vil jeg ta fram en sak hvor dagens regjering etter manges mening har gjort en altfor dårlig jobb, nemlig regionalt differensiert arbeidsgiveravgift. Det er et kroneksempel på at vi ennå har et godt stykke vei å gå før vi har oppnådd ambisjonen om å være på «alerten» fra dag 1 når viktige saker behandles i EU. Vi har ennå et stort potensial i vårt arbeid mot EU. Som finnmarking er jeg svært skuffet over at vi ikke har klart å videreføre ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift. Om alle steiner er snudd, vet bare regjeringen, og selv om statsråden sier at alt er spikret, har jeg et lite håp om at det ligger noe under den siste steinen. Når EU tvinger Norge til å innføre full arbeidsgiveravgift for noen sektorer i tiltakssonen, snakker vi om en ekstra kostnad som kan måles i milliardbeløp. Det er en stor katastrofe for de delene av næringslivet i nord som blir rammet av dette, og deretter settes også viktige distriktsarbeidsplasser i spill. Skulle det vise seg at det ikke er mulig å få snudd EU, håper jeg at regjeringen vil kompensere ekstrakostnadene krone for krone. Men heller ikke der er jeg optimist. Til det er for mange regionale virkemidler fjernet eller redusert i nord, basert på interne politiske prioriteringer i Solberg-regjeringen. Flere representanter har kommentert EU-valget i sine innlegg. Som menig stortingsrepresentant og fortsatt svært positiv til EU, er jeg, som mange andre, bekymret over at fløypartiene – hovedsakelig på ytterste høyre fløy – fikk en tilslutning i nesten alle land. At da valgdeltakelsen i tillegg er svært lav, bidrar dessverre til å svekke fellesskapet, solidariteten og tilliten til EU. Et protestvalg, er tilbakemeldingen fra de fleste. Ja, det kan vi være enige om. At velgerne protesterer, er forståelig, det er jo en del av demokratiet, men jeg har vanskelig for å forstå at det var nødvendig å bli så sint og så frustrert på sittende politikere at en stemte inn politikere som jeg vil påstå vil gjøre det enda verre for en ved å være seg selv nok. Fra Frankrike og Le Pens folk hører vi budskapet om «Frankrike for franskmenn», og om ikke like tydelig, så ligger det samme budskapet hos de fleste høyreekstreme partiene i Europa. Ser vi til Ungarn, så marsjerer representanter for partiet Jobbik ute i gatene, og et av mange ekstrembudskap fra dem er at ingen jøder skal sitte i det ungarske parlamentet. Vi har hørt dette budskapet fra de høyreekstreme partiene før, i Tyskland i 1930-årene, og det gikk heller dårlig for Europa og verden, og vi skal ikke kimse av slike utsagn som de vi i dag registrerer. Krisen i Ukraina utfordrer Europa på mange måter, og Europa og Norge er samstemt i sine reaksjoner overfor Russland når det gjelder det som foregår på Krim og i den østlige delen av Ukraina. Jeg er veldig enig med statsråden i at vi skal reagere overfor russiske myndigheter, men ikke overfor det russiske folk. Til det er folk-til-folk-samarbeidet i nord for viktig. Hvordan krisen ender, er det ikke lett å si i dag, men vi får alle forsøke å bidra til at krisen i hvert fall ikke eskalerer. Jeg har bare lyst til å trekke fram to innslag fra Kveldsnytt i går. På det ene innslaget så vi at det ble forhandlet om energiforsyninger mellom EU, Ukraina og Gazprom. På det neste innslaget så vi scener fra byen Donetsk, der 30 mennesker mistet livet i borgerkrigen og det som foregår i de østlige delene av Ukraina. Dette er en særdeles vanskelig utfordring for den regionen vi tilhører. Jeg er enig med det statsråden sa om at naboskapspolitikk skal bidra til økonomisk, politisk og sosial utvikling sør for vår felles Schengen-grense, og det skulle bare mangle, men jeg vil i denne sammenhengen utfordre både statsråden og regjeringen når det gjelder vår Schengen-grense mot Russland. Nå har vi på langt nær de samme utfordringene som vi opplever mot sør, men det er utfordringer, og det handler mest om at de fysiske kapasitetene ved vår grense mot Russland er sprengt. Det kan gå på sikkerheten løs. Forleden dag kunne vi lese at politiet ved grenseoverganger frykter at russere tar seg over grensen til Norge uten å bli kontrollert. Statsråd: Slike tilstander kan vi ikke være bekjent av ved vår eneste Schengen-grense. Det må skje en kapasitetsutbygging snarest.