trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Når vi er med på å finansiere leteutvikling, vil det – punkt 1 – alltid være en risiko for at man ikke finner noe, og – punkt 2 – for at det man finner, ikke vil være lønnsomt å utvinne. Det betyr at det alltid vil være en tapsside ved at man er med på å finansiere det. Men det at vi har et system som vi har i dag for letevirksomhet, har gjort at vi har fått flere aktører inn, nye metoder å jobbe etter, og det bidro bl.a. til at nye aktører fant Sverdrup-feltet og dermed også den fjerde største forekomsten av olje som vi har hatt i Norge, som betyr et stort felt og en stor verdiskaping fremover. Olje- og gassnæringen og leverandørindustrien har vist en enorm evne til å ta inn over seg et annet, fremtidig prisbilde. Det betyr at kostnadene knyttet til utbygging er betydelig lavere i dag enn før. Det vil bidra positivt til det. Men hovedtanken vår er altså at det skal være private med i alle utbyggingselskap, og de må også gjøre en klimarisikovurdering, på samme måte som Statoil skal gjøre det.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Hvis valget står mellom ikke å jobbe og å jobbe deltid, er det absolutt en fordel at folk jobber deltid. Det er en fordel at folk kan ha tilknytning til arbeidsmarkedet i hele sitt liv, både for oppdatering og for kunnskap, for det er vanskelig å komme tilbake igjen etter et langt fravær fra arbeidsmarkedet, og da er deltid bedre enn ikke å jobbe. Men som samfunn må vi motivere til en heltidskultur. Det er utrolig viktig i vårt samfunn at vi tar ut det potensialet som ligger i arbeidet vårt. Som jeg sa på NHO-konferansen: Verdien av arbeid er velferd. Det er velferd for den enkelte ved at man deltar i arbeidsmarkedet – det store, viktige arbeidsmarkedet der en jobb er for den enkelte. Men det er også velferd for samfunnet vårt som helhet, fordi vi trenger skattepengene og inntektene for å kunne finansiere også fremtidige velferdsordninger. Så er det etter hvert et paradoks at mange tror det er småbarnsmødre som jobber mest deltid. Det er det jo ikke. Det er faktisk mer voksne damer som jobber mest deltid. Det kan skyldes ulike ting. Det kan skyldes at de ikke får heltidsstillinger, og det må vi bekjempe. Det betyr at vi er nødt til å jobbe aktivt både i kommuner og i staten. Heldigvis ser vi at antallet som jobber heltid, øker i Norge, men det er noe med turnusordninger og måten å organisere det på, at det ikke utlyses for små brøker, og at man finner måter som gjør det attraktivt. Det andre er selvfølgelig også, som representanten Hareide påpeker, belastninger man har knyttet til at man blir pårørende i en ny generasjon, at man har ektefelle eller foreldre som begynner å trenge hjelp. Der har vi et arbeid gående nå med en såkalt pårørendestrategi, og det er en viktig del av stortingsmeldingene og reformen «Leve hele livet» for eldrepolitikken å se på hvordan vi sørger for at vi ikke overbelaster, men sørger for at alle pårørende kan bidra.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
– i min alder, faktisk!
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Jeg mener at å karakterisere folks valg eller folks livssituasjon ikke er noe lurt uansett. Jeg tror at noen velger å gå ned i arbeidstid fordi den andre ektefellen kanskje er blitt pensjonert, og derfor ønsker å ha mer fritid. Det er også et valg den enkelte gjør, og det skal man ha respekt for. Samtidig er jeg opptatt av at de valgene har noen konsekvenser for de kvinnene som gjør det. Det betyr dårligere pensjonsgrunnlag. Det betyr at man er fattigere som pensjonist i fremtiden. Så man er også nødt til å gjøre bevisste valg når man gjør det, og vite hvilke konsekvenser det har på lang sikt. Så er det ingen tvil om at kvinner på min alder og litt eldre enn det gjør mye ulønnet arbeid for egne foreldre og ikke minst også for ektefeller som er litt eldre, og som trenger hjelp. Vi trenger å finne gode avlastningsordninger for dem. Men folk skal ha respekt for den typen valg. Det er noe med å oppleve at en selv skal bidra til å hjelpe til, fordi foreldre har hjulpet en selv i oppveksten.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Dette er noe av det som f.eks. innenfor spesialisthelsetjenesten og sykehusene følges opp i den dialogen som finner sted, om at man ønsker flere heltidsstillinger. Der øker antallet heltidsstillinger betydelig. Vi har en større utfordring knyttet til omsorgssektoren i kommunene, hvor det er flere som jobber deltid. Dette dreier seg også mye om å få til en god turnusplanlegging, som gjør at man klarer å bygge heltidsstillinger. Det dreier seg om å ha et godt forhold mellom fagforeningene og lokal ledelse, slik at man klarer å utnytte det at man kan flytte mellom to avdelinger på et sykehjem og ikke opplever det som en barriere. Det er mye praktisk arbeid som skal til for å gjøre det. Jeg har vært flere ganger på Vea sykehjem utenfor Haugesund, som har klart å få til å ha stort sett bare heltidsstillinger, men de jobber en helt annen turnus. Det var svaret de kom til da de gikk igjennom og laget analyser: De jobber langturnus, for da får de både mer ro og fulle stillinger.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Det er mange som jobber videre i en mindre stilling når de har blitt delvis uføre. Det ser ut til at arbeidslivet vårt ikke er så dårlig til å håndtere at folk går ned i stilling, men det er ganske dårlig til å ansette folk som er delvis uføre, i en ny stilling. Det er én av grunnene til at vi, fra regjeringens side, har sagt at vi må ha en inkluderingsdugnad. Vi må ha mye tettere oppfølging av arbeidsgiverne. Staten må bli bedre på å ansette folk – enten det er på heltid eller deltid – med funksjonshemninger eller nedsatt arbeidsevne, med de virkemidlene som finnes, i form av lønnstilskudd og andre ordninger, for å kunne mestre det. Men vi trenger å oppleve noe annet nå når vi endelig har fått bukt med de høye ledighetstallene og ser en mye mer normalisert situasjon på arbeidsmarkedet – det er faktisk mangel på arbeidskraft i mange fylker. Vi må benytte dette rommet til å få flere ut av den situasjonen. Det er mange som har mistet jobben sin, som er delvis uføre, og som opplever at det er veldig vanskelig å få den typen jobber. Det er en målsetting, og så får vi komme tilbake til virkemidlene.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Jeg har lyst til å understreke at vi ikke sitter og venter på internasjonale regler på miljø og klima e.l. CO 2 -prissetting ble først gjennomført av en Høyre-ledet regjering, i 1990, så vi var foran veldig mange land, og det var faktisk under ledelse av en borgerlig regjering det skjedde. Så til spørsmålet som etter min mening er helt betimelig, og en utfordring som jeg opplever er tema for samtlige land i den industrialiserte delen av verden: Hvordan sikrer vi at de store nye plattformene, de store nye selskapene, som er globale, må betale skatt, og hvordan lager vi regler for det? Av konkurransehensyn er det viktig at vi faktisk sikrer at det er et globalt regelverk. Som et lite land er det vanskelig å sette spillereglene bare for vårt vedkommende. Da vil kanskje aktiviteten forsvinne. Da vil det kanskje skje på andre måter. Men vi er opptatt av og vi jobber sterkt med dette, både i OECD og i andre internasjonale organer, for å få til åpenhet, utveksling av opplysninger og se på ulike typer skattesystemer. Hemmelighold av bankopplysninger er i dag langt på vei historie, så vi er kommet langt i noe av dette, men det vi nå må ha, er beskatningsmodeller. Og noe av det EU gjør nå bl.a. ved å pålegge både Luxembourg og Irland at selskaper som er der, skal betale skatt, betyr at de også løfter plattformen for hva som er mulig å gjøre fremover. Men hovedbiten vår er å finne frem til løsninger i samarbeid med andre land, innenfor OECD, for å få gode modeller for å gjøre dette. Men vi jobber også – som det sto i skattemeldingen vi la frem for to år siden, som er grunnlaget for skattereformen – med de områdene hvor det er mulig innenfor dagens system å gjøre endringer. Et av dem er rentebegrensningsregelen for selskaper som flytter på aktivitet. Så vi ser jo på dette nettopp fordi vi mener at det er viktig at disse selskapene betaler skatt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Vi jobber aktivt for å få til et internasjonalt regelverk knyttet til disse spørsmålene. På nasjonalt plan har vi jobbet bl.a. med det som dreier seg om åpenhet, land-til-land-rapportering på regnskaps- og verdipapirlovgivningen, som altså ble innført fra regnskapsåret 2014. Vi har gått foran i disse sakene. Vi jobber altså med åpenhet, vi jobber med nye skatteregler, men det å innføre en egen skatt i Norge helt uavhengig av hva som skjer i andre land, eller i grupper av land, vil også kunne ha noen negative konsekvenser for aktivitet. For eksempel har det fra Stortinget vært tydelig at det er et sterkt ønske at vi skal være et land hvor vi har datasentraler. Vi har senket elavgiften for disse datasentralene, og vi har sørget for – og det har også nå flertall på Stortinget – å ta ned maskinskatten, og det bidrar også til å bruke dette. Men hvis vi lager særlige regler knyttet til digital beskatning i Norge, kan vi si nei takk til en del av den næringsvirksomheten som det har vært et stort ønske om skal være i Norge. Så vi må se to ting på én gang. Derfor er det viktig at vi har globale fellesregler, iallfall regionale fellesregler for Europa.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Jeg gjorde til et av mine viktigste poeng da jeg var medleder for World Economic Forum for 14 dager siden, kampen mot korrupsjon, for åpenhet og for at folk betaler skatt. Det er en del av det som er viktig for at bærekraftsmålene fungerer globalt, fordi vi ser at veldig mye av ressursene i utviklingsland er blitt beholdt i de utviklingslandene og har kunnet bidra til å løfte utviklingen, og egenfinansieringen er ekstremt viktig. Derfor er dette et høyt profilert og prioritert område. Derfor bidro vi og deltok på antikorrupsjonskonferansen som ble avholdt i London for to år siden. Og derfor har jeg også takket ja til å bidra på OECDs møter om dette, nettopp for å sørge for at det er et høyt trykk på dette, for dette er en del av det å nå bærekraftsmålene. Jeg tror at de som har sett meg på den internasjonale arena, vet at både Google, Facebook og andre har fått høre akkurat dette fra meg, at de er nødt til å betale skatt, og at vi kommer til å jobbe for initiativer som gjør at de betaler skatt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Det er en utfordring at det EØS-regelverket vi har, gjør det vanskeligere – ikke umulig, men vanskeligere – å forskjellsbehandle ideelle og kommersielle, eller, som jeg ville sagt, privatinitierte aktiviteter innenfor noen av disse omsorgssektorområdene, som f.eks. barnehager. Det betyr også, og det synes jeg er en viktig lærepenge å huske for Stortinget, at det er ikke politikerne som bærer kostnaden ved at man blir dømt for å ha gitt ulovlige subsidieringer og ulovlige regler. Det er det faktisk den som har fått subsidier, som gjør. Så risikoprosjekt hvor vi ikke føler vi er på rett side når det gjelder dette regelverket, kan faktisk bidra til at ideelle oppleves å ha fått en konkurransefordel, som det er de som eventuelt må betale tilbake på det tidspunktet. Derfor er vi veldig opptatt av ikke å utsette de ideelle for gråsoner i lovverket som gjør at det er de som sitter igjen med ansvaret etterpå. Det er en viktig rammebetingelse, og derfor er det viktig for oss å tenke igjennom om det vi gjør, vil komme i strid med regelverket eller ikke. Så har jeg lyst til å si at denne aggresjonen mot private tiltak, aggresjonen mot private barnehager, den kjenner ikke jeg eller – tror jeg – det norske folk seg igjen i. Nylig kom en tydelig vurdering av forholdet til private barnehager, foreldrenes vurdering, der private barnehager skåret betydelig bedre enn offentlige og andre barnehager. Det burde vi være glad for, for det betyr at vi har et godt tilbud til barna. Barnehager er der for barnas del, og jeg tror på at private barnehager bidrar til at offentlige barnehager har blitt mer innovative, har tenkt annerledes, gjør det på andre måter. Vi får et bredere tilbud. Vi som foreldre kan velge mellom friluftsbarnehager, håndverksorienterte barnehager, idrettsbarnehager – et stort mangfold. Derfor er det viktig, etter min mening, at vi ikke legger bånd på det, men lar foreldrene få mest mulig valgfrihet.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Jeg ville aldri ha undervurdert Jan Tore Sanners evner, iallfall ikke med hjelp av en god stuntmann, på veien til å gjøre et eller annet. En av de tingene han er god på, er å sørge for at vi har et godt regelverk. Vi har sagt at vi skal gå gjennom regelverket knyttet til tildelinger til private, konkurranse, offentlige anskaffelser m.m., for å sikre at markedene fungerer – nettopp fordi det ikke bør være superprofitt. Det kan godt tenkes at det er noen steder hvor det er blitt superprofitt ut av dette, fordi man i reguleringen og iveren etter utbygging av barnehager ikke tenkte så mye gjennom hvor det er verdiene sitter til slutt. Jeg tror at dagens situasjon er en helt annen. Det er ikke lett å tjene så mye penger som noen av dem som fikk gratis tomt på et tidligere tidspunkt, uten at man hadde gjort reguleringsarbeidet godt nok, nå fremover. Men i sum må vi ikke hive ut barnet med badevannet her, og det handler om at flere tilbud med større valgfrihet for foreldrene er bra. Barnehagetilbudet blir bedre, og det ser vi også av foreldres egen vurdering. Barnehager i privat regi får god score.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Skole er et obligatorisk tilbud hvor innholdet er tydelig og klart regulert, og som er en del av den store kunnskapssatsingen. Barnehager er et frivillig tilbud. Heldigvis går de fleste barn i barnehage. Det er et stort offentlig tilskudd, men det er også en historie bak som må huskes på. Da man hadde et bredt forlik for å få flere barnehager, inviterte man private til å delta. Mange kommuner ga gratis tomter, de bidro med store verdier for å få løst utfordringen med barnehager. Mange folk startet opp gjennom å pantsette hus og annet for å kunne lage en barnehage og bidra til at dette ble realisert. Så har det vært en konsolidering og mer profesjonalisering innen den private sektoren. Sett i ettertid er det godt mulig at man ikke burde ha vært så velvillig til å dele ut gratis ting til noe som ble privat i etterkant, men det er vi på en måte ferdig med. I dag mener jeg at vi ikke har den samme muligheten. Så går vi gjennom hvordan man kan sørge for at disse markedene fungerer bra. Men det som er Rødts korstog, er et korstog for mindre valgfrihet, lavere kvalitet, og at de som faktisk har bevist at det er dem foreldre er mest fornøyd med, skal få dårligere arbeidsvilkår. Og da får barna et dårligere tilbud.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Det er flere årsaker til at antallet ufaglærte øker i norsk skole. Én av dem er at vi har mange på etter- og videreutdanning, som er et kortsiktig løft vi må ta for å løfte lærere opp til et høyere kompetansenivå i de fagene de skal undervise i, og som gjør at vi kan nå de målene vi har om at alle skal møte lærere som er kompetente i kjernefagene i fremtiden. En viktig del av det er å sørge for at respekten for læreryrket øker, som også vil bidra til at rekrutteringen til læreryrket øker. Det tar sin tid. Den andre grunnen er at vi har vært gjennom to utvidelser av lærerårene. Den første utvidelsen vi hadde, var fra tre år til fire år, som gjorde at et årskull kom senere ut. Så har vi nå en utvidelse som vil bety at når flere tar femårig utdanning – og det er jo en vridning fra ordinær lærerutdanning over til lektorløpene som har vart i flere år nå – gjør det at noen færre kommer ut ferdig med én gang, men om noen år kommer det flere ut på samme tid. Dette er ulike grunner til det. Vi er opptatt av at vi skal gjøre læreryrket til et attraktivt yrke. I motsetning til Arbeiderpartiet betyr det ikke å senke kravene. Det er jo ikke noe parti som har hatt en mer vaklende strategi knyttet til lærerspørsmål. De har snakket om etter- og videreutdanning, men ikke gjort noe da de hadde makten. De har vært imot når vi har økt kravene, og så har de vært for, og nå er de imot igjen. Det er en interessant mangel på strategi som jeg ikke tror bidrar til at vi langsiktig løfter respekten for læreryrket. Jeg mener vi ikke kan møte situasjonen nå ved å senke kravene vi har satt oss for fremtiden. Tvert imot må vi holde fast ved dem, og så må vi jobbe med andre tiltak for å rekruttere enda flere. En av de viktigste tingene vi må gjøre, er å sørge for at vi får flere som går igjennom, ikke bare søker, men som faktisk går ut av en lærerutdanning med en utdanning.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Vi skal fullfinansiere lærernormen slik den er. Dette er en avtale vi har, og det ligger penger i budsjettet til det. Vi har også gradvis bygget opp til å kunne innføre en lærernorm gjennom de tiltakene som vi er blitt enige om på Stortinget – de fire partiene – i forrige periode, hvor det har blitt en økning i antallet lærerårsverk i kommunesektoren. Vi kommer til å fortsette å jobbe med det. Det er riktig at det er litt for få som har søkt seg til lærerutdanningene nå. Vi er nå nede på rød-grønt nivå. Det synes ikke jeg er tilfredsstillende. Jeg mener vi skal opp igjen på et høyt nivå fremover. Men det vi ser, er at vi har fått en betydelig økning særlig på lektorstudiene på universitetene. Og når vi nå får en femårig lærerutdanning, håper vi også at det løfter attraktiviteten til de mer tradisjonelle lærerutdanningene.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Vi er opptatt av helheten i skolepolitikken. Det har vært en kraftsatsing på lærerløftet de siste årene. Det har ikke vært en så stor satsing på etter- og videreutdanning noen gang. Det lå flatt i åtte år med rød-grønn politikk. Man snakket om det, men man gjorde det ikke. Vi har innført femårig lærerutdanning, som gjør at vi får en litt større mangel på lærere i en periode, fordi de som skal nyutdannes, går ett år lenger på skole, men de kommer ut mer kvalifiserte. Vi har innført spesialistordninger i skolen. Vi har innført krav til bedre kompetanse. Alt dette er i sum en stor satsing på nettopp kunnskap og kompetanse. Som jeg sa på slutten av mitt første svar: Utfordringen er ikke bare hvem som kommer, men også hvor mange som går ut. Det er en utfordring for lærerutdanningsinstitusjonene at det er nesten bare 60 pst. som fullfører lærerutdanningen. En av grunnene til at man slutter, er at man stryker i matte. Det må jo være litt bedre å kunne litt mer matte før man begynner, i stedet for å gå to år og så avslutte og ikke kunne gå videre. Derfor synes jeg det er lurt å ha en langsiktig strategi for dette, og det har vi innenfor satsingen på lærerne.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Jeg mener det er helt uakseptabelt at drosjeselskaper ikke oppfyller de avtalene de har inngått med helseforetakene om transport av pasienter. Når man ikke oppfyller avtaler, bør avtalene gjennomgås og eventuelt sies opp, og så får man finne andre løsninger. Det er det enkle og greie budskapet knyttet til spørsmålet. Det må man være klar og tydelig på. Så hender det ved inngåelse av nye avtaler at det av og til tar litt tid før man er helt i gang med det nye, men det er helt uakseptabelt det vi ser i dag. Dette betyr at helseforetakene må ta opp med dem at brudd på avtalen kan få som ytterste konsekvens terminering av avtalen og ny anbudsrunde. Jeg vet også at Oslo universitetssykehus vurderer om de kan etablere en egen transporttjeneste som kan sikre hjemtransport for de sykeste pasientene. Det vil også gi en avlastning knyttet til dette. Det har de ikke kommet opp til departementet med ennå. Jeg er først og fremst opptatt av at pasienter skal få et godt transporttilbud uansett hvor de er. Det er et sørge-for-ansvar for de regionale helseforetakene når det gjelder transport til undersøkelse og behandling. Det følger av spesialisthelsetjenesteloven. Det betyr at det er et klart plassert ansvar. Det er ikke uavklart. I loven er det et sørge-for-ansvar. Det betyr at helseforetaket må gripe inn og sikre at man leverer på de gode tjenestene hvis ikke dette gjøres. Når det gjelder regelverket for anskaffelser, er både pris og kvalitet viktige kriterier ved vurderingen av anbud. Man må også ta kvalitetskriteriene opp og ikke bare prisspørsmålet. Så er dette også svart ut overfor Stortinget fra helse- og omsorgsministeren, eller helseministeren nå, i mer detaljerte svar.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Det er sånn at beskjeden med spørsmål om å etablere en egen transporttjeneste, som Oslo universitetssykehus har vurdert for de sykeste pasientene, ikke har kommet opp. Spørsmålet knyttet til dette er tydelig og klart: Det er et sørge-for-ansvar for helseforetaket at dette skal leveres, og det er sånn at man skal levere på sine sørge-for-ansvar-områder. Det betyr at det må løses av Helse Sør-Øst raskt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-02-07:
Vi tar ansvar for helseforetakene fra regjeringens side, men vi er også veldig tydelige på at når vi har vedtatt en helseforetaksmodell, skal ansvaret og styringen skje ikke ved at man behandler enkeltsaker, men ved at man er tydelig på hovedlinjene i styringen. Det er Stortinget som har vedtatt at det skal være en helseforetaksmodell for sykehusene. Det betyr også å ta et ansvar for hvordan styringen skjer. Enkeltsaksbehandling kan da ikke være verken statsministerens eller statsrådens ansvar, men hvis det viser seg at man systematisk leverer dårlige tjenester, er man nødt til ta opp de spørsmålene overfor helseforetakene. Og det er altså sånn at pasientreiser er et sørge-for-ansvar som foretakene har. Det er det grunnleggende ansvaret de har for å levere gode tjenester. Det er en del av pasientens helsetjeneste.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-02-07:
Det er åpenbart at de manglende svarene fra statsministeren når det gjelder sosial dumping, skyldes at regjeringen ikke har noen politikk for å bekjempe sosial dumping. Man kan være enig om mye med hensyn til behovet for større innsats mot arbeidslivskriminalitet, men når det gjelder sosial dumping, sier ikke regjeringen et eneste ord i regjeringserklæringen om hvordan man vil bekjempe det. En av årsakene til at det er lett å utnytte arbeidsfolk, slik Hadia Tajik beskriver det i sine eksempler, er at flere har en løsere tilknytning til arbeidslivet i dag enn tidligere. I regjeringsplattformen skriver regjeringen at den vil «tilpasse lovverket» nettopp til dette, og til at «mange har andre tilknytningsformer til arbeidslivet enn det som har vært vanlig». Samtidig sier regjeringen at den er opptatt av høy organisasjonsgrad, og at faste ansettelser skal være hovedregelen. Hvordan har statsministeren tenkt å sørge for at det faktisk skjer?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2018-02-07:
Vi hører mange fine formuleringer fra statsministeren her og i Jeløya-plattformen om hva man vil gjøre for et organisert arbeidsliv, faste ansettelser og den type ting. Men i handling gjør regjeringen det stikk motsatte. Vi fremmet 30 forslag i fjor for å bekjempe sosial dumping – nedstemt av regjeringspartiene. Vi har fremmet mange forslag i budsjettet, senest for 2018 – nedstemt av regjeringspartiene. Regjeringen kutter i fagforeningsfradraget, som er et hardt angrep mot organisasjonsgraden, og nå ligger det an til at regjeringspartiene stemmer imot vårt forslag om å begrense bruken av midlertidige, begrense bruken av innleid arbeidskraft og sikre at Arbeidstilsynet får flere hjemler til å stanse ulovlig innleie. I handling ser vi altså at regjeringen gjør det stikk motsatte av det den sier. Men det er fine formuleringer i regjeringsplattformen. Har regjeringen tenkt å begynne å gjøre det den sier at den skal gjøre, eller har den tenkt å fortsette å gjøre det stikk motsatte?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
Store delar av arbeidslivet og samfunnet vårt slit no med alvorleg arbeidslivskriminalitet. Dette svindlar fellesskapet vårt for store inntekter. Om ein vert teken for å driva ulovleg på denne måten, risikerer ein mest sannsynleg eit lovbrotsgebyr som ikkje er høgare enn det det ville ha kosta å driva etter reglar og forskrifter. I juni i fjor fremja SV tre forslag om strengare straffer på dette området. Regjeringspartia stemde imot. No seier regjeringserklæringa at tøffare straffer skal vurderast. Meiner statsministeren at alvorleg arbeidslivskriminalitet straffar seg nok?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-02-07:
Viktige deler av norsk energipolitikk ble holdt utenfor EØS-avtalen i 1992, og det var det gode grunner til. Vår rolle som energiprodusent av både olje, gass og fornybar energi gjør oss ganske ulik EU-landene i energipolitikken. De norske fornybare energiressursene må disponeres til beste for det norske samfunnet. Det har Senterpartiet og et flertall i Norge ment helt siden konsesjonslovene ble vedtatt i 1917. Mye viktig i norsk industri er bygd på konsesjonslovene og hjemfallsretten. Mange arbeidsplasser er skapt, og det har tilført samfunnet vårt store verdier. I tillegg har vi bygd opp en kraftbransje som bidrar til stor verdiskaping. Med andre ord: Vi har bygd viktige næringer på en god forvaltning av våre energiressurser, og vi har også klart – og det er viktig – å balansere interessene til kraftbransjen og norsk industri. Dette har skjedd som resultat av en strategisk og modig tenkning om forvaltning til det beste for det norske samfunnet. Samtidig har vi hatt et ryddig og godt forhold til våre naboland, og vi har utviklet både et gassrørledningssystem og en kraftutveksling som fungerer godt. Når nasjonal og samfunnsmessig kontroll er så viktig for forvaltningen av norske energiressurser, hvorfor vil regjeringen da gjøre oss til en del av EUs energiunion?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-02-07:
Det er riktig at vi bestandig har hatt et godt kraftsamarbeid med våre nære naboland, og kraftutveksling, og vi har også over tiår bygd opp en viktig gasseksport til Europa. Vi må gjerne eksportere, men vi må ikke være naive. Det vi nå diskuterer, er å overlate styringen av viktige sider av vår energipolitikk til EU, og det er historieløst. Som stor kraftprodusent er våre interesser, vår regulering og vår styring av kraftsystemet ganske annerledes enn i EU. Våre nasjonale interesser kan ofte stå i motsetning til EUs. Høyres og Fremskrittspartiets historikk på dette området er dessverre ikke så veldig oppmuntrende. Hadde Høyre fått gjennomslag for 20–30 år siden, ville vel hjemfallsretten ha vært borte nå, og hadde Fremskrittspartiet fått flertall i 1975, hadde vel store deler av oljerettighetene vært solgt ut. Hvordan skal vi tro at de to høyrepartiene i Norge med sin historikk vil være gode nok til å ivareta norske interesser i møte med EUs energiunion?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-02-07:
Jeg kan faktisk ikke høre at statsministeren her snakker om hva som er de norske interessene. Jeg hører statsministeren snakke om at vi av hensyn til framtidig regulering av markedet i EU skal slutte oss til EUs energiunion. Jeg hører statsministeren si at vi av hensyn til Storbritannia skal slutte oss til EUs energiunion. Men hvor er hensynet til norske interesser? Vi har en finstemt balanse i Norge mellom det å bruke kraft til industrien, slik at den får utviklet seg, og det å ta hensyn til norsk kraftbransje. Vi har en finstemt balanse der vi ikke har overgitt styringen av kraftregulering og kraftsystem til noen andre, fordi det er så viktig for oss som stor produsent – i motsetning til EU, som er en stor importør. Så mitt spørsmål står faktisk stadig ganske stødig: Hvilke norske interesser vil statsministeren ivareta gjennom EUs energiunion? Eller er det hensynet til Storbritannia og EU sjøl som gjør at vi skal gå inn i unionen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-02-07:
I vinter har vi opplevd at pasienter har stått i timevis ute i kulda og ventet på hjemreise fra sykehus eller legebehandling, uten at noen transport kommer. Det er helt uforståelig, og det er ganske uverdig, men det er et problem som vi også kjenner fra andre deler av landet. Samtidig virker det som om ingen tar ansvar for den situasjonen som oppstår – vi skal gå i dialog, vi beklager at vi har så mange avvik, vi skal se på om det er brist i vårt system, vi har understreket alvoret. Den typen uttalelser går igjen, mens hele denne uverdige situasjonen fortsetter. Min påstand er at dette er typisk for en offentlig sektor der man organiserer vekk ansvar. Først organiserer man sykehusene som foretak, og så lager man et eget pasientreiseforetak, og deretter går ting ut på anbud. Resultatet er at ingen tar ansvaret for å løse en situasjon som den vi nå er oppe i. Regjeringen tar ikke ansvar, statsråden viser til helseforetakene, sykehusene viser til pasientreiseforetaket, og pasientreiseforetaket sier at vi skal prøve å få lukket avvikene, som det så fint heter. Helsebehandling og transport til og fra sykehus er et offentlig ansvar. Det er et lovfestet ansvar. Det er et politisk ansvar. Hvilket ansvar vil statsministeren ta for denne situasjonen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-02-07:
Jeg hører at statsministeren ønsker at dette er en situasjon som skal løses, men den er jo ikke løst. Dette har pågått i Oslo siden lenge før jul. Over 1 200 taxiturer er bare kansellert, og pasientene står og venter. Dette er et problem vi også kjenner igjen fra andre deler av landet, fra Finnmark, fra Nordland, fra Valdres – overalt. Og så sier da statsministeren i nokså strenge ordelag at vi må løse det. Hvordan skal det løses? Vil regjeringen nå gi beskjed direkte til helseforetakene om å få det gjort, istedenfor å sitte og vente på at beskjeder skal komme oppover i systemet? For statsministeren sa her at beskjeden har ikke kommet opp i systemet ennå. En trenger ikke å sitte og vente på det. Regjeringen kan sjølsagt bestemme seg for at nå må det gjøres noe med denne situasjonen: Vi gir beskjed utover med en gang, dette skal ikke fortsette, denne saken må løses.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-02-07:
Som nevnt tidligere har vi hatt en lang historie med kraftutveksling med utlandet, men samtidig har vi hatt full styring med kraftressursene. Når det gjelder kabler, har tanken vært at de er en naturlig forlengelse av det norske kraftnettet, og at det derfor bør være Statnett som bygger ut og koordinerer slike kabler. Nå har regjeringspartiene vedtatt at dette skal privatiseres. Hvem som helst skal i prinsippet kunne søke om å bygge utenlandskabler. Dersom mange nok gjør det, vil det gi økte kostnader for norske forbrukere, både fordi de må betale for nettforsterkningen for nettet i Norge når mer kraft eksporteres, og fordi vi vil importere og adoptere samme priser som f.eks. i Skottland. Synes denne regjeringen at det er riktig å organisere kraftsystemet slik at prisene øker, både for norske forbrukere og for norsk industri?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-02-07:
Det mest alvorlige det norske storting kan gjøre, er å gi fra seg suverenitet, og det er et faktum at verken norske myndigheter, Stortinget eller regjeringen kan gå inn og styre den nye reguleringsmyndigheten. Den kan bare styres fra EU, som vi heldigvis ikke er medlem i. Juridiske eksperter, professorene Holmøyvik og Haukeland, og Stortingets fremste rådgiver i grunnlovsspørsmål, Eivind Smith, sier veldig tydelig at grunngivingen til Lovavdelingen er påfallende kort. Jeg kan ikke skjønne at standpunktet er riktig, at man kan behandle dette spørsmålet uten å behandle det etter Grunnloven § 115. Mitt spørsmål til statsministeren er som følger: Er statsministeren helt trygg på at man ikke skal behandle dette etter Grunnloven § 115, og tar professor Eivind Smith feil?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-02-07:
Den opplysningen kommer nå fra statsminister Erna Solberg, og den kom til Stortinget tidligere i dag, om at man selv vurderer at den vurderingen man har gitt til Stortinget, har vært for tynn. Derfor sier Ine M. Eriksen Søreide det, og man må se nærmere på det grunnlovsmessige. Er det da forsvarlig å ha en slik hastebehandling gjennom Stortinget som det nå er lagt opp til – at den skal behandles i mars, når utenriksministeren i dag tidlig har varslet Stortinget om at dette kan være utfordrende for Grunnloven, og når statsminister Erna Solberg nå i Stortinget, i fullt plenum, sier at det kan være sider ved denne saken som ikke er grundig nok utredet, og at den kan være utfordrende når det gjelder Grunnloven § 115? Det mest alvorlige en regjering og et storting gjør, er å gi fra seg makt til organer de selv ikke har makt over – å gi fra seg suverenitet. Vil statsminister Erna Solberg synes det er fornuftig å bruke lengre tid og få en grundigere behandling av denne saken?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-02-07:
«NRK har etter nyttår lagt om distriktsnyhetssendingene sine på tv fra én 15-minutters sending før Dagsrevyen til tre korte nyhetsoppdateringer som sendes tre ganger i løpet av kvelden. Sendingene byr på færre saker og mye mindre innhold enn det tilbudet NRK hadde før omleggingen. Mener statsråden at denne omleggingen ivaretar NRKs allmennkringkastingsoppdrag, og hvordan vil statsråden sikre at NRK kan tilby nok nyhetssaker fra hele landet på tv?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-02-07:
I NRK-plakaten er det ganske tydelig at NRK skal reflektere det geografiske mangfoldet i Norge og ha et godt lokalt tilbud. Så står det videre at NRK skal være til stede i alle landets fylker – nå blir det færre fylker på grunn av en uklok regionreform. Vil man da oppleve at det blir en sentralisering i NRK, eller vil NRK reflektere det geografiske mangfoldet og kunne være til stede i det som har vært alle landets 19 fylker?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-02-07:
Da NRK-plakaten og NRKs samfunnsformål ble diskutert, og man da også skulle ha med alle landets fylker, var det 19 fylker. Da var det en politisk behandling av det. Nå blir antall fylker redusert – de blir sammenslått og sentralisert. Derfor er det en endring. Derfor er det en politisk beslutning som må tas hvis man skal redusere fra 19 til f.eks. 10 regionale enheter innenfor NRK, for premissene er annerledes. Hva mener statsråden er rett? Mener statsråden at man fortsatt skal ha en struktur der man er til stede i alle landets 19 fylker, og vil statsråden eventuelt komme til Stortinget med en egen sak der man diskuterer den geografiske strukturen på NRK framover, nå når regionene er blitt endret?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-02-07:
Jeg deler statsministerens vurdering av at Norge har klare offensive interesser i at det markedet vi uansett skal eksportere til, er regulert på en måte vi har oversikt over, og at vi deltar i de nødvendige organene. Men jeg tror det er noen spørsmål som det ville være gunstig å få litt tydeligere belyst. Ett av dem var oppe nå. Det som, så vidt jeg skjønner, er helt avklart fra lovavdelingens side, går på ACER. Men reguleringsmyndigheten for energi er det fortsatt noen spørsmål til, og der vil jeg oppfordre regjeringen til å be lovavdelingen om en rask og tydelig avklaring også av de spørsmålene, som ble nevnt. Mine to spørsmål til statsministeren er: For det første: Kan statsministeren bekrefte at beslutninger om nye utenlandskabler fortsatt vil bli tatt i Norge gjennom norsk konsesjon? For det andre: Ville det ikke være fornuftig om man sørget for at det var Statnett som opererte disse utenlandskablene, slik at man visste hvor inntektene fra disse gikk, og man hadde en viss nasjonal kontroll på det? Jeg tror mange av de som er positivt innstilt, ville bli mer overbevist om disse spørsmålene ble avklart raskt.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-02-07:
Jeg takker statsministeren for svaret. Jeg vil bruke anledningen til å markere at vi fra Arbeiderpartiets side kommer til å legge stor vekt på dette siste aspektet, altså eierskapet til nye kabler. Jeg er glad for avklaringen om at Norge tar beslutningen om nye kabler. Jeg tror også at diskusjonen om prisvirkningen av nye kabler ikke er helt forstått i det offentlige ordskiftet. Nå bygges det ut mye rimelig fornybar energi i våre nærområder, så det kan være slik at man store deler av tiden importerer enda rimeligere vindkraft, f.eks. fra Nord-Tyskland og Danmark. Men spørsmålet om eierskap til kabler er viktig for oss, og den dialogen kommer vi til å ha. Jeg er saksordfører for saken og ser fram til et godt samarbeid om dette i komiteen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
Noreg har alltid vore ein havnasjon. Heilt frå dei første busetjarane etablerte seg i Noreg for 10 000–11 000 år sidan og fram til i dag, har det rike havet vore grunnlaget for liv, vekst, velstand og velferd. Nokre av dei aller viktigaste vegvala vi står overfor som nasjon i dag, utspelar seg også i havet. Kven skal eige havets marine ressursar, kven skal dei kome til gode? Skal vi fortsetje med å bruke dei store milliardane frå fellesskapet til å halde liv i petroleumsnæringa – som er negativ for klima og miljø – eller satse på framtidsretta næringar? Gjer vi nok for at havet skal vere rikt også i framtida? Kort sagt: Korleis skal vi sørgje for at havet kjem fellesskapet og miljøet til gode? Problemet er at denne regjeringa legg opp til det motsette. Ho fører ein fiskeripolitikk der ungdomen blir prisa ut, der kystsamfunna ikkje lenger har råd til å delta i fisket, der konfliktane rundt oppdrett og miljø og lokale næringsinteresser aukar i omfang. Fellesskapet taper på regjeringas fiskeripolitikk. I ei tid med låge oljeprisar og der alle land må omstille til lågutslepp, fører regjeringa ein næringspolitikk der utbygging av nye oljefelt massivt blir subsidiert, og det blir brukt milliardar på petroleumsprosjekt det knapt finst lønsemd i. Det er ein politikk for å vere avhengig av petroleum, ikkje for eit grønt skifte. Samla sett fører regjeringas politikk til favorisering av dei få, ikkje dei mange. Spørsmålet mitt til statsministeren er difor om ho i alle fall kan nemne tre tiltak frå regjeringa som faktisk fører til betre fordeling og betre miljø med omsyn til bruken av havet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
Statsministeren var einig i den første setninga om at Noreg er ein havnasjon, men den neste setninga om kva tid dei første busetjarane kom til landet, er ho altså ueinig i. Det er kanskje illustrerande for hennar omgang med fakta. Det er eit faktum at prisane for det å etablere seg som fiskar har gått i vêret. Dei har auka med fleire hundre prosent berre for å få det enkle løyvet til å fiske – for ungdom i dag. No må ungdom ut med rundt 4 mill. kr for det som tidlegare ikkje kosta nokon ting. Det er ansvaret til denne regjeringa. Dei har sørgt for at ungdom ikkje har moglegheit for å koma inn i fiske. Dei har til og med sørgt for at kystsamfunn har problem med å stable nok kroner på bordet for å delta i prisgaloppen denne regjeringa fører. Det er eit system som er rigga for dei få, og dei som taper, er kystsamfunn – ungdom langs kysten. Ser statsministeren at dette er eit problem, eller fortset det berre som før?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
Dette er ei beskriving som eg trur det berre er folk på Statsministerens kontor og i nokre delar av Fiskeridepartementet som trur på. Det som skjer i dag, er at stadig meir av verdiskapinga går bort frå fiskarane – dei som faktisk gjer arbeidet – og bort frå kystsamfunna. Ikkje minst slit ungdomen med å kome inn. Ein stadig større del av verdiskapinga blir flytt over til dei som sit på pengesekken. Dette har vi mange rapportar om, det er faktum som ein sikkert kan nekte for, men det er like fullt faktum. Korleis klarer statsministeren å vrengje dette over til at det er framtidsretta? Da tenkjer eg at det må hengje saman med at det for statsministeren er framtidsretta å flytte eigarskapen til ressursen til nokre få, flytte han frå kystsamfunn og nekte ungdom å kome inn i fiskeria – rett og slett å flytte eigarskapen til nokre få reiarar langs kysten. Det grunnleggjande spørsmålet er: Ser statsministeren at dette kan vere problematisk, at dette kan vere …(presidenten avbryter) (presidenten avbryter)
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
Siden Høyre og Fremskrittspartiet overtok regjeringsmakten, har de ikke lyttet til en eneste advarsel mot å gi oljeindustrien tillatelse til oljeboring i sårbare havområder. Dette er helt nytt og har aldri skjedd før. Oljeindustrien gis forrang foran alt annet, foran fisk, fiskere, miljø og fornybare næringer. Senest 16. januar, to dager etter at Jeløya-plattformen ble lagt fram, tilbød olje- og energiministeren oljeselskapene å bore etter olje i sårbare kystområder mot Miljødirektoratets klare advarsler. Et av områdene er 10 km fra land og er viktig for fisk, fiskere og sjøfugl. Den 29. januar uttalte olje- og energiministeren seg om Jeløya-plattformen. Han sa at regjeringen alltid legger vekt på miljøfaglige råd. Spørsmålet er: Betyr olje- og energiministerens uttalelse om at man alltid legger vekt på miljøfaglige råd, at vi også framover kan forvente oss en konsekvent overkjøring av absolutt alle miljøfaglige advarsler mot oljeboring i sårbare områder?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-07:
En annen side av dette er klimaet. For å oppfylle klimaavtalen fra Paris må utslippene kuttes kraftig. Etterspørselen etter olje og gass vil falle. Miljødirektoratet har derfor advart mot å åpne for oljeinvesteringer i 24. konsesjonsrunde som ikke blir lønnsomme over sin levetid. Staten tar en stor del av den økonomiske risikoen ved letevirksomheten. Det heter i Miljødirektoratets vurdering: «I lys av dette mener Miljødirektoratet at det bør gjøres en grundig forhåndsvurdering av potensialet for lønnsomhet av eventuell lete- og utbyggingsvirksomhet i Barentshavet før blokker lyses ut. Spesielt mener vi dette bør gjøres for den nordlige delen av havområdet, hvor det er all grunn til å tro at utbygging vil være enda mer krevende enn det er i det sørlige Barentshavet(…) (…) Hvordan sikrer regjeringen seg mot at staten ikke er med på å finansiere letevirksomhet med stor risiko for tap for det norske fellesskapet?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-02-07:
Mange av oss hadde gleda av å høyre statsminister Erna Solberg på NHOs årskonferanse, som handla om verdien av arbeid. På spørsmål om kva det vil krevje om me skal kunne arbeide så mykje at velferdssamfunnet blir berekraftig, svarte ho bl.a. at me må jobbe heiltid. På Politisk kvarter i går høyrde me Høgres ordførar i Kristiansand og Arbeidarpartiets ordførar i Bodø, og dei høyrdest ut til å tale med akkurat same tunge på spørsmålet om heiltid og deltid. Før har me stått saman med Høgre om at me vil den ufrivillige deltida til livs, men no kan det høyrast ut som om det er deltida ein vil til livs. Kristeleg Folkepartis posisjon er ein annan. Me er for heiltid for dei som kan og vil arbeide heiltid, og me er for at det offentlege tar eit større ansvar for nettopp å realisere dette. Men me er òg for familiar sin fleksibilitet og valfridom. Det er mange gode grunnar til å velje deltid. Me veit at kvar sjette i arbeidsfør alder gjer eit ulønt omsorgsarbeid for sjuke, for eldre og for funksjonshemma. For mange som jobbar deltid, er ikkje nødvendigvis svaret heller heiltid. Alternativet til deltid kan vere å vere utanfor arbeidslivet. Så mitt spørsmål til statsministeren er: Kva er hennar syn når det gjeld folks moglegheiter til å kunne få lov til å velje sjølve om dei vil jobbe heiltid eller deltid, og ser statsministeren nokre fordelar ved at folk vel å arbeide deltid?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-02-07:
Eg takkar for svaret. Når statsministeren peiker på bl.a. at det er mange kvinner – eldre kvinner, eller innan den eldre arbeidsføre befolkninga –
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-02-07:
– som arbeider deltid, veit me òg at det er den delen av befolkninga som gjer det meste ulønte omsorgsarbeidet, bl.a. for sjuke foreldre. Eg trur òg det er viktig at me anerkjenner dei som jobbar deltid, for den viktige delen dei gjer der. Det har kome utsegner bl.a. frå Anne-Kari Bratten, som er leiar for Spekter, som seier at dei «vil heller gå og shoppe på CC Vest enn å jobbe». Mitt spørsmål er: Ser statsministeren det negative ved å kome med den typen utsegner når me veit kor viktig det er å anerkjenne heile befolkningas arbeidsinnsats, òg dei som jobbar deltid med veldig god grunn nettopp for å jobbe deltid?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-02-07:
I helse- og omsorgssektoren er det spesielt mange som jobber ufrivillig deltid. Mange får kun tilbud om små og svært små stillingsstørrelser. Dette går spesielt ut over pasientene og brukerne. Mange av dem får utrolig mange folk å forholde seg til nettopp av den grunn. I tillegg er det vanskelig for sektoren selv å få til gode rutiner og god kvalitet og å bygge god kompetanse når man har så mange ansatte i ufrivillige deltidsstillinger. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvilke konkrete tiltak har statsministeren for å sikre en helhetskultur i helse- og omsorgssektoren?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-02-07:
Det er mange i norsk arbeidsliv som jobber deltid, og som ikke kan gjøre noe annet enn å jobbe deltid. Statsministeren sa selv at det er bedre å jobbe deltid enn ikke å delta. Mange har en funksjonsnedsettelse eller en helse som gjør at en faktisk ikke har noe valg: enten deltid eller ingenting. Hva vil statsministeren gjøre for å sikre at flere har den muligheten til å jobbe deltid, få være en del av det norske arbeidslivet og få det fellesskapet som er viktig for alle andre, for å kunne delta i det norske arbeidslivet?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-07:
Globale selskaper med digitale inntektsmodeller betaler ofte svært lite skatt, kanskje ned i 0,1 pst. De er verdensmestere i avansert og digital skattetilpasning. Høyres standardsvar på klimatiltak og på såkalt Google-skatt synes å være ganske likt: Vi må vente på at de internasjonale løsningene kommer på plass, og så peker man på OECD i dette tilfellet. Det blir litt som å vente på Godot. Vi har innen klima ventet i over 30 år på en global CO 2 -pris, men i EU ser vi nå to spor – ett spor for raske land og ett spor for de som ønsker å gå i et saktere tempo. Tyskland og Frankrike leder an i vilje og handlingskraft til å skattlegge de nye digitale plattformene, slik som f.eks. den nye avtalen mellom Amazon og Frankrike illustrerer. Mitt spørsmål er: Er regjeringens primære mål når det gjelder digital skatteunndragelse å sitte og vente på en internasjonal harmonisert løsning, eller jobber regjeringen for å ligge i teten i dette sammen med land som Tyskland, Frankrike eller våre nordiske naboland?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-07:
Ja, da fikk vi høre igjen at vi peker på OECD. Statsministeren trekker fram konkurransehensynet, men problemet er at de internasjonale globale selskapene ikke betaler skatt, mens de norske digitale selskapene faktisk gjør det. Så det er en stor konkurranseulempe for de norske selskapene at vi har dagens ordning. Og det er signaler nå som tyder på at Tyskland og Frankrike velger å gå foran med nasjonale løsninger. Det er jo ikke optimalt, men å sitte og vente kan føre til en redusert velferdsstat og svekket konkurransekraft for norsk næringsliv. Så hva vil statsministeren konkret gjøre for at Norge skal ligge i teten og implementere nye løsninger, sammen med f.eks. Tyskland og Frankrike, og ikke bare peke på OECD eller vente på de internasjonale avtalene?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-07:
Det er flott at regjeringen jobber for åpenhet. Her er noen flere konkrete ideer, og jeg er nysgjerrig på om statsministeren har lyst til å iverksette noen av dem, f.eks. krav til å publisere hva selskapene betaler i skatt i hvert land hvor de har omsetning når de opererer i Norge, eller å bruke oljefondet til å stille krav om skatteåpenhet til selskap som vi har investert i, og nye krav til hva «driftssted» innebærer. Så kan en også ta initiativ til en FN-konferanse om skatt og finansiell åpenhet. Hva med å ta initiativ til forhandlinger om Norges tilslutning til det som heter Common Consolidated Corporate Tax Base, som er et pågående arbeid i EU? Og til slutt: å utrede og igangsette forhandlinger om enhetlig skattlegging inn i de multinasjonale skatteavtalene, som f.eks. den nordiske.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-07:
«I januar sendte regjeringen forslag om 103 leteblokker ut på høring. I tillegg ble det tildelt 75 utvinningstillatelser, det største antallet på norsk sokkel noensinne. Statsråd Elvestuen har så vidt vi forstår, bekreftet at dette ikke er i strid med regjeringsplattformen. Dette betyr at den nye regjeringen vil videreføre den rød-grønne og den blå-blå regjeringens oljepolitikk og fortsette å øse norsk kapital og kompetanse inn i fossilindustrien. Mener statsråden at regjeringens oljepolitikk er i tråd med Paris-avtalen?»