Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-16:
Igjen takk for en god debatt. Det kom noen spørsmål etter mitt innlegg som jeg ønsker å kommentere kort. Først til representanten Ingalill Olsen, som var opptatt av situasjonen i nordområdet på miljøsiden. Hun var også opptatt av situasjonen i Russland. Når det brenner i en ubåt, er vi urolige. Det er ekstra grunn til å være urolig etter det vi har hørt de siste dagene fra offisielle russiske talsmenn, at det kan ha vært våpen om bord i den ubåten, mens det tidligere hardnakket ble hevdet at det ikke var det. Jeg har derfor i dag instruert den norske ambassaden i Moskva om å rette en konkret forespørsel til russiske myndigheter for å få svar på dette, slik at vi følger opp det som vi mener er den helt klare forpliktelsen i varslingsavtalen mellom Norge og Russland av 1993, om å ha full åpenhet om slike saker når det skjer en krise. Så vil jeg takke for debatten om situasjonen i Myanmar, Burma. Jeg vil også takke representanten Håbrekke, som er leder av Burma-komiteen her i Stortinget, og som jeg har hatt nyttig kontakt med underveis. De to representantene Skovholt Gitmark og Håbrekke påpekte mange av de utfordringene vi står overfor når det gjelder utviklingen videre. Men det begge så, og som jeg tror vi alle ser, er at noe er satt i gang. Vi må prøve det som jeg hører mine kolleger nå sier, å låse inne det framskrittet, slik at det ikke blir tilbakeskritt. Og så er listen lang over hvor Myanmar kan trå feil innenfor demokrati, kapasitetsbygging, gjennomføring, implementering av lovverket som nå er vedtatt, og håndteringen av de veldig dramatiske etniske konfliktene. Men det jeg tror vi observerer, er at det kan knapt bli verre enn det var, slik at vi er på en eller annen riktig kurs. Da er spørsmålet: Har vi noe ansvar for å medvirke til den kursen? Så kan vi godt bruke begreper som «pisk» og «gulrot» – gjerne for meg. Jeg tror vi skjønner hva vi mener, men det handler jo om å gi oppmuntringer om den riktige utviklingen og gi frarådninger om den gale utviklingen. Vi ser fram til tett kontakt med Stortinget om det. Så lyttet jeg til representanten Syversen, som fremførte synspunkter som jeg mener er legitime. Mye av kritikken av uttalelser er jeg enig i. Det har jeg sagt tidligere. Men hvis det var et uttrykk for å vise hvordan man skal ha en balansert tilnærming – det var kanskje ikke hensikten med innlegget – var det en ren ensidig gjennomgang av én side av saken. Greit nok! Det var Norges holdning at de palestinske selvstyremyndighetene burde ha gått med sin resolusjon til FNs generalforsamling, ikke til FNs sikkerhetsråd – det har jeg vært åpen på – i fjor høst. Det var også vårt råd at de burde forfølge saken i FN i New York og ikke ta den til særorganisasjonene. Det var det statsråd Halvorsen sa på vegne av Norge da hun uttalte seg i UNESCO. Når de allikevel gikk til UNESCO, ville ikke vi frasi dem retten til å gjøre det. Det er verdt å si at et stort flertall av UNESCOs medlemsland, meget stort, stemte for det medlemskapet – et flertall i verden, et flertall i Europa og et flertall i Norden stemte for. Så det var det selskapet Norge var med i. Og når UNESCO nå har økonomiske problemer, vil jeg ta avstand fra påstanden om at de ligger med «brukket rygg» og er en «ødelagt» organisasjon. Og gi nå for all del ikke palestinerne ansvaret for det, for det er på grunn av noe representanten ikke påpekte, nemlig amerikansk lovgivning om å kutte støtten til UNESCO som følge av at et land blir opptatt av flertallet av medlemmene der. Det kunne også være grunn til å stille enkelte kritiske spørsmål til det. 23 pst. av budsjettet blir altså kuttet, og det er selvfølgelig dramatisk for en organisasjon. Men jeg mener vi ikke skal spille det opp ved å si at de ligger med «brukket rygg». Palestinerne er ønsket velkommen av flertallet av UNESCOs medlemsland, og så må man finne en måte å utvikle det samarbeidet på. Til representanten Nesvik: Jeg mener han påpekte noe veldig interessant når det gjelder besøket i Indonesia. Jeg har hørt andre representanter som deltok i det besøket, si det samme, nemlig at de oppdaget omfanget av forholdet til det veldig viktige landet i Asia. Representanten Bård Vegar Solhjell var opptatt av at vi nå også må få større forståelse i den regionen, og hva det betyr at Norge får flere kontakter den veien. Frihandelsavtalen skal jo på mange måter regulere forhold som er ganske standard i frihandelsavtaler, enten det er avtaler med Colombia, Indonesia, eller dem vi har nevnt i salen i dag. Det er ikke usannsynlig at frihandelsavtalene kommer til å endre sin karakter hva gjelder innhold, men jeg tror de kommer til å ha et ganske standard WTO-inspirert regelverk i det bilaterale. Men det er helt riktig at vi nå har et omfang i vårt samarbeid med Indonesia, fra skogsatsing til frihandel til omfattende politisk dialog, bl.a. en menneskerettighetsdialog som er svært interessant, som gjør det aktuelt å se på det samlede avtaleverket for hvordan vi samarbeider med dette veldig viktige landet i denne regionen, ikke minst med tanke på spørsmål som knytter seg til Myanmar, hvor jo Indonesia er en viktig stat i ASEAN, og hvor Myanmar skal ha formannskapet i 2014.