Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-02:
Først takk til saksordfører Heikki Eidsvoll Holmås for et veldig godt arbeid med denne saken, som har ført den fram til to gode resultater – både reduserte grenseverdier for svevestøv i byene allerede fra 2016 og altså en henstilling til regjeringen om å komme tilbake med forslag om ytterligere senkede grenseverdier. Jeg vil også benytte anledningen til å rose statsråden for å ha svart på utfordringen og fulgt opp i hvert fall den ene delen av forslaget, slik at vi får senkede grenseverdier for svevestøv allerede fra 1. januar 2016. Det betyr at folk som bor i de store byene, i mindre grad behøver å frykte en ny vinter hvor luftforurensning ødelegger helse, tvinger barn til å holde seg inne og til og med fører til dødsfall, altså at folk i byene kan se fram mot en bedre livskvalitet, som ikke ødelegges av forurensning. Denne saken er jo også et veldig hyggelig eksempel på hvordan tyngden av forskning og tyngden av kunnskap, når den blir brukt politisk, gir framskritt for folk i hverdagen. Vi i Miljøpartiet De Grønne er selvfølgelig veldig fornøyd med at vårt forslag får dette resultatet, et forslag som ble fremmet av min vararepresentant Une Bastholm i hennes mer eller mindre debut som forslagsfremmer, så det var en usedvanlig god start! Dette er en god dag for folk som plages av dårlig luft i norske byer, men det er også en god dag for det å bruke miljøpolitikk til å fremme utvikling, for det er få ting som er så gammeldags og tragisk som å tro at det å bremse miljøtiltak er framskrittsvennlig. Og jeg må si jeg er ganske forskrekket over i hvilken grad den nåværende regjeringen gjør akkurat dette – ser det som god politikk å gjøre det lettere å gjøre inngrep i natur, ser det som god politikk å åpne eksisterende verneområder for inngrep, ser det som god politikk å slippe løs motorisert ferdsel i natur, og altså ser det som god politikk å bremse på helt opplagte og faglig anbefalte grenseverdier for forurensning som skader folks helse. Forholdet er jo det stikk motsatte: Det er ved å ta i bruk kunnskap og ta i bruk nye tiltak at man fremmer ikke bare livskvalitet og miljø og leverer på sine egne miljøløfter, men det er også på den måten man legger til rette for at – i dette tilfellet – byene kan ta i bruk de virkemidlene som både oppfyller luftkvalitetskrav og fremmer et bedre bymiljø, en bedre byplanlegging og bedre teknologi på alle mulige andre områder. Det er dette som er vår mulighet her i Stortinget til ved relativt enkle grep å legge rammene for noe som bypolitikerne kan bruke til store framskritt på mange områder. Det er slik man må forstå denne typen kunnskap og denne typen tiltak som vi diskuterer i dag. Og dette er jo også et eksempel på noe som vil føre til at vi vil måtte sette enda større spørsmålstegn ved forestillingen om at byer skal baseres på biler, enda større spørsmålstegn ved forestillingen om at byer skal være asfaltørkener og ikke grønne lunger, og enda større spørsmålstegn ved forestillingen om at gammeldagse former for teknologi skal overleve bare fordi vi er vant til dem. Men vi er glad for den støtten som et stort mindretall på Stortinget også gir for å endre grenseverdiene i 2020, og vi forventer nå at med det politiske signalet – som er så sterkt og tydelig – og de antydningene, i hvert fall, som kommer fra regjeringen, så får vi også i regjeringens varslede gjennomgang av kunnskapsgrunnlaget for 2018 faktisk senket grenseverdiene til trygge nivåer i 2020. Og får vi det, så legger vi altså opp til en politikk hvor vi forholder oss, på forskudd, til forventet forskning og dermed kan drive politikken framover, istedenfor å bremse framdriften.