Bent Høie (Høyre), 2015-05-26:
Jeg oppfattet at representanten Kolberg etterlyste et svar på spørsmålet om hva vi kan lære av denne saken, og hva jeg har lært av saken. Det var jeg også inne på i høringen i komiteen. Representanten Grøvan har i sitt innlegg i dag gjengitt og beskrevet hva jeg sa der, men jeg kan gjerne gjenta det. Jeg mener det er grunn til å si at det sannsynligvis hadde vært fornuftig å ha en annen framdrift på beslutningene. Jeg har forklart bakgrunnen for hvorfor det ble sånn, men jeg har også vært tydelig på at det hadde vært fornuftig å ha det annerledes. Det er en politisk begrunnelse. Så er det noen som prøver å trekke dette over til en mer formell diskusjon om bl.a. forvaltningsloven og forsvarlige beslutninger. Det er en argumentasjon mot den beslutningsrekkefølgen som jeg er uenig i. For det er ikke sånn at jeg som foretaksmøte blir kjent med grunnlaget for beslutningen på det tidspunktet Helse Midt-Norge har tatt sin beslutning. Dette er en prosess som både jeg og departementet har fulgt over lang tid. Det samme beslutningsgrunnlaget som de to styrene hadde, var tilgjengelig nøyaktig samtidig for oss. Jeg har vært på befaring på de ulike tomtene, snakket med ordførerne i de ulike kommunene osv. Det eneste jeg hadde behov for å vite før jeg tok den endelige beslutningen, var hva styret mente om de to alternativene. Og det er ikke noe en trenger lang tid på å sette seg inn i; en har et godt grunnlag for å ta beslutningen. Men politisk er jeg enig i at det – i ettertidens lys – hadde vært fornuftig å ha lengre tid mellom beslutningene, nettopp for å berede grunnen og legitimiteten til beslutningen i befolkningen. Det andre som jeg mener en lærer av denne saken, er at det burde vært mye tydeligere, både overfor befolkningen og Helse Møre og Romsdal, at dette var en beslutning som ikke lå til styret i Helse Møre og Romsdal å ta, men at det laveste nivået var Helse Midt-Norge, og at beslutningen skulle tas i foretaksmøtet. For det var nok kanskje skapt et inntrykk av at det som Helse Møre og Romsdal mente i denne saken, var det som ble konklusjonen. Dette burde vært kommunisert tydeligere over lengre tid. Det bringer meg over til dette klimaskiftet, som flere har vært inne på, i forbindelse med en ny ledelse i Helse Midt-Norge. Der er det to forhold, som også kom fram i høringen, som ikke er berørt. Det ene er at dette klimaskiftet skyldtes at en gikk over i en ny fase i beslutningen, nemlig fasen fra utredning til at en skulle trekke en konklusjon. Jeg er overbevist om at det hadde ført til en helt annen kontakt, uavhengig av hvem som hadde sittet i ledelsen i Helse Midt-Norge. Det andre forholdet, som også er ganske vesentlig, og som også styreleder Kinserdal ga uttrykk for i høringen, er at han over lengre tid hadde etterlyst større engasjement fra Helse Midt-Norge i denne saken – styrelederen i Helse Møre og Romsdal hadde etterlyst større engasjement fra Helse Midt-Norge i denne saken. Det framstilles også som om Eidsvik trakk seg etter press fra Helse Midt-Norge alene. Det er da viktig å gå til høringen. Der ser man at mye av begrunnelsen som Eidsvik ga, var at hun opplevde at hun ikke hadde styrelederens støtte i denne saken. Og det er styret i Helse Møre og Romsdal som er beslutningsnivå i denne saken. Noen liker kanskje å framstille det som om presset kom fra Midt-Norge, at det tjener saken, men Eidsviks begrunnelse i høringen var at hun opplevde at hun hadde et press fra styreleder, og at styreleder ikke hadde støtte for sin konklusjon. Det er faktisk noe en administrerende direktør må kunne forholde seg til, og det er faktisk styret som tar beslutninger i denne typen saker, ikke administrerende direktør. Så til forholdet mellom Helse Midt-Norge og Helse Møre og Romsdal – og oppfølgingen. Det er helt riktig at styrene på de to nivåene har et selvstendig ansvar for å ta en selvstendig beslutning. Hvis de opplever at de får instrukser eller på annen måte føler seg overstyrt, har de all mulighet til å si at vår beslutning er denne, og eventuelt si at en overprøving av det må tas på et nivå over. Det er imidlertid ikke til hinder for at det er tett kontakt mellom de to styrenivåene, og at disse styrene jobber for å se på om det går an å finne fram til felles løsninger. Det er helt riktig som saksordføreren sa i sitt innlegg, nemlig at loven er veldig fleksibel nettopp på dette punktet. Det er også godt beskrevet i flere innlegg i debatten. Loven er fleksibel på den måten at en kan ha tett oppfølging mellom eier og helseregion. Det er også slik at den samme regelen som gjelder mellom helseministeren som foretaksmøte og helseregion, gjelder mellom helseregion og det lokale helseforetaket. Så helseregionene kan velge å ha en tett oppfølging mot helseforetakene, eller de kan velge å ha stor avstand. Det vil sannsynligvis variere over tid, og ikke minst variere i faser i en beslutning og etter vanskelighetsgrad i sakene. Det er også det som loven legger opp til. Det var også en del av disse møtene som ble holdt, som også Helse Midt-Norge har tatt kritikk på, knyttet til f.eks. åpenhetslovgivningen. Så er det igjen blitt stilt en rekke spørsmål knyttet til § 36. Vi var veldig tydelige på det. Min oppfatning er den samme som flere har gitt uttrykk for her. Det kommer også til å være føringen og holdningen til den loven videre, nemlig at det er styret som har ansvaret for både å ansette og avsette ledelsen, og at det ikke er noe som foretaksmøtet kan flytte opp til seg. Men det betyr ikke at jeg er enig i den beskrivelsen som enkeltrepresentanter her har hatt av den faktiske saken, som en her har vært inne på, og der vil jeg vise til medlemmer av komiteen som på en god måte har beskrevet fra talerstolen hvordan det spørsmålet har vært håndtert av komiteen. Derfor er det ikke grunnlag for konkret å gå videre inn på det nå.