Kristin Clemet (Høyre), 2003-02-06:
Jeg er enig med representanten Lyngstad i at det viktigste målet for norsk skole er å sikre opplæring av god kvalitet, og at alle barn og unge skal ha likeverdige muligheter til å utvikle kunnskaper, verdier og holdninger. Det er allmenn enighet om at norske skoler har mange kvaliteter. Skolen har store ressurser, også i internasjonal sammenheng. Det er mange kompetente og engasjerte lærere og skoleledere. Samtidig er det mange indikasjoner på at skolen bør og kan bli bedre. Internasjonale undersøkelser gir oss informasjon om norske elevers kunnskaper og ferdigheter på viktige områder, og de gir grunnlag for å sammenligne oss med andre land. PISA-undersøkelsen har bidratt til å avdekke svakheter ved vårt skolesystem og har vakt stor debatt både hos oss og internasjonalt. Undersøkelsen viser bl.a. at det i Norge er middels resultater både i lesing, matematikk og naturfag, stor spredning innenfor den enkelte skole, spesielt i lesing, stor forskjell mellom jenter og gutter i lesing, dårlig læringsstrategi og lav motivasjon til å lese på fritiden, mye uro i skolen og tydelig sammenheng mellom hjemmebakgrunn og resultater. Det er rimelig å tolke resultatene slik at Norge skiller seg positivt ut i forhold til andre land ved at det er små forskjeller mellom elever med ulik økonomisk bakgrunn og ulikheter i foreldrenes utdanning. Andre mål på ressurser i hjemmet, uttrykt som kulturell kapital, ser imidlertid ut til å ha større betydning. Norske forskningsresultater viser at elevenes familiebakgrunn har stor betydning for elevenes prestasjoner og faglige utvikling. Andre land ser ut til å greie å kombinere likhet og kvalitet på en bedre måte enn Norge. Det er bred enighet om at leseferdigheter og forståelse er grunnleggende for elevenes videre læring, arbeid og livskvalitet. Jeg ser derfor svært alvorlig på at en så stor andel av norske elever er svake lesere. Jeg vil ikke på grunnlag av disse resultatene alene generelt hevde at den norske skolen vedlikeholder forskjeller mellom elevene. Resultatene gir imidlertid klare indikasjoner på at hjemmebakgrunn har større betydning enn i andre land og større betydning enn vi liker å tro, og at skolen ikke lykkes i å motvirke effekten av sosiale og kulturelle forskjeller. Internasjonale undersøkelser kan ikke gi oss ferdige løsninger på våre utfordringer. Men de viser hva andre land har greid å få til, og gir dermed viktig kunnskap og retning for vårt arbeid med å forbedre kvaliteten i opplæringen. OECD trekker i sine analyser av PISA-resultatene frem følgende hovedpunkter som viktige lærdommer: kvalitet og likeverd er ikke gjensidig utelukkenderessurser er viktig for å sikre kvalitet i utdanningen, men ressurser alene er ikke tilstrekkelig for å sikre kvalitetenmotivasjon og interesse for skolearbeid generelt og for lesing spesielt er viktig for å heve elevenes prestasjoner og kan kompensere for familiebakgrunnelevene gjør det bedre på skoler der det stilles krav til dem, der det er et positivt klima for læring, god disiplin og godt forhold mellom lærer og elevland der det er sterkt fokus på resultater, kombinert med selvstendighet for skolene, tenderer til å ha gode resultater Disse analysene er et viktig grunnlag for forbedring av kvaliteten i grunnopplæringen. For å utjevne forskjeller mellom elever må skolene gis større frihet. Det er skolen selv som vet best hvordan man skal møte hver enkelt elevs ulike behov. Skoleledelse og lærere må vises større tillit og gis mer ansvar. Staten bør i større grad nøye seg med å fastsette mål og rammebetingelser og ta ansvar for et system for å måle i hvilken grad mål nås, og for å veilede og støtte når de ikke nås. Det er derfor etter min mening behov for å gi større lokal handlefrihet gjennom å forenkle lov- og regelverk, utvikle et nasjonalt system for kvalitetsvurdering som gir oss mer kunnskap om hva som gir gode resultater, og utvikle et godt apparat for veiledning, støtte og erfaringsspredning som grunnlag for forbedring. Jeg mener at bestemmelser som i unødig grad binder organiseringen og gjennomføringen av opplæringen, enten bør oppheves eller endres. Forslaget til endringer i opplæringsloven er på høring, som vi vet, og endringsforslag vil bli fremmet for Stortinget i vårsesjonen. Sammen med bestemmelsen om hvor mange timer elevene skal ha i hvert fag, og lærernes leseplikt binder klassedelingsreglene skolens organisering sterkt. Etter min oppfatning er det den enkelte skole selv som er best i stand til å vurdere hva som er den mest hensiktsmessige organiseringen av opplæringen, ikke departementet. Et av forslagene som nå høres, er derfor å erstatte dagens klassedelingsregler med et krav om pedagogisk forsvarlig undervisning, samtidig som vi også vil høre høringsinstansenes syn på spørsmålet om veiledende ressursnorm. Også arbeidstidsavtalen påvirker organiseringen av arbeidet i skolen og dermed muligheten for individuelt tilpasset opplæring. Det er interessant å merke seg de gode erfaringene med de mange forsøk med avvik fra arbeidstidsavtalen som nå gjennomføres. Ved å organisere elever og lærere mer fleksibelt oppnår man også å nå målet om tilpasset opplæring på en bedre måte. Det rapporterer både lærere og elever. I tillegg til økt handlingsrom er det behov for mer systematisk kunnskap om kvaliteten på skoletilbudet både nasjonalt og lokalt. Stortinget har sluttet seg til at det skal utvikles et nasjonalt system for kvalitetsvurdering. Det er viktig at informasjon om skolens ressurser, kvaliteten på læringsmiljøet og elevenes resultater er tilgjengelige for alle interesserte og ansvarlige så fremt det ikke strider mot personvernet. Hensikten med kvalitetsvurdering og synliggjøring av resultater er å legge grunnlaget for forbedring på alle nivåer. Høsten 2003 vil den nasjonale nettbaserte kvalitetsportalen inneholde informasjon om eksamensresultater, ressurssituasjon og verktøy for å kunne kartlegge elevenes læringsmiljø. Arbeidet med å utvikle nasjonale prøver i morsmål, matematikk og engelsk er startet, og målsettingen er å gjennomføre disse prøvene skoleåret 2003–2004. For å oppmuntre til innsats for å øke kvaliteten i opplæringen innførte vi 2002 også en prøveordning med belønning av skoler som utmerker seg. Dette vil bli videreført. Demonstrasjonsskolene forplikter seg til å bidra aktivt til kvalitetsutvikling ved andre skoler i en periode på to år. I samarbeid med Kommunenes Sentralforbund innfører vi fra og med 2003 også en kvalitetspris for skoleeiere. Formålet med prisen, foruten å gi heder og ære til kommuner og fylkeskommuner som utmerker seg positivt, er å stimulere skoleeiere til systematisk kvalitetsutvikling. Skoleeiere har ansvar for at personalet på den enkelte skole har kompetanse som samsvarer med behovene, og må ha hånd om virkemidlene for å rekruttere og beholde dyktige skoleledere og lærere. Forhandlingsansvaret for lærere er derfor overført til kommunene med virkning fra 1. mai 2004. Jeg er overbevist om at det kan bidra til at vi både får bedre eiere og arbeidsgivere i skolen. Skoleeiere har også ansvar for at personalet i skolen kan fornye og oppgradere sin kompetanse. Statens oppgave er å sørge for at man har utviklet gode og relevante etter- og videreutdanningstilbud og støtte kompetanseutvikling på områder som er viktige for å nå nasjonale utdanningspolitiske mål. I arbeidet med å ansvarliggjøre alle ledd i skolesystemet er utvikling og styrking av ledelse i skolen som kunnskapsorganisasjon viktig. Regjeringen har derfor tatt initiativ til utvikling av nye etter- og videreutdanningstilbud i skoleledelse og egne mastergrader. Det er viktig at lærere fremstår som tydelige voksne og ledere. Regjeringen har sammen med Barneombudet, Foreldreutvalget for Grunnskolen, KS og Utdanningsforbundet derfor undertegnet et manifest hvor alle forplikter seg til å arbeide mot mobbing. Alle kommuner får tilbud om å delta i tiltaksprogram mot mobbing og antisosial atferd i 2003. Vi har vedtatt en ny lærerutdanning. Men lærere må også oppdatere seg, og de fortjener å få muligheten til å bli oppdatert. Departementet støtter derfor utvikling og gjennomføring av kurs som gir grunnleggende opplæring i pedagogisk bruk av IKT. I tillegg gis det støtte til utvikling av etter- og videreutdanningstilbud i norsk med vekt på lesing og skriving, matematikk, engelsk, naturfag og annet fremmedspråk der IKT er vektlagt i opplæringen i fagene. Fra høsten kan lærere søke om inntil 100 000 kr i stipend for å ta videreutdanning i matematikk, norsk med vekt på lesing og skriving og samisk. For å øke elevenes grunnleggende lese- og skriveferdigheter har vi dessuten økt timetallet i norsk på småskoletrinnet med virkning fra skoleåret 2002–2003. Læringssenteret har fått i oppdrag å utarbeide en plan for styrking av leseferdigheter og leselyst, og det er bevilget 20 mill. kr til styrking av skolenes kompetanse i bruk av skolebibliotek. Kultur- og kirkedepartementet vil som ledd i samarbeidet om den kulturelle skolesekken bidra til formidling av litteratur. Realfagene er en særlig utfordring. For å snu den negative utviklingen her er det utarbeidet en strategi for styrking av realfagene for perioden 2002–2007. Målet er å øke kvaliteten på realfagutdanningen i alle ledd, dyrke frem mer positive holdninger til realfag og bedre rekrutteringen til studier og yrker. Kvalitetsutvalget, som ser på struktur og innhold i hele grunnopplæringen, avgir sin innstilling i begynnelsen av juni. I lys av de politiske beslutninger som fattes i regjering og storting etter det, vil det være naturlig å utvikle nye læreplaner. Mitt mål er at de skal være enklere og ha klarere mål og legge mindre vekt på metoder og aktiviteter som det i større grad vil være opp til læreren og skolen selv å bestemme ut fra lokale ønsker og behov. Jeg mener at vi må ha ambisiøse målsettinger for alle elever i norsk skole. Staten må sette klare mål, som tydelig viser hva som forventes, og det må rettes mer oppmerksomhet mot elevenes læringsresultater. Skolene må samtidig ha stor frihet i valg av virkemidler for å nå målene. Samtidig må vi erkjenne at skolen alene ikke kan stå for all læring. Det som skjer i hjemmet, har også stor betydning. Et godt hjem-skole-samarbeid behøver derfor ikke bare dreie seg om praktiske ting, men også om betydningen av f.eks. å lese hjemme. Jeg synes ordet «læringskultur», som representanten Lyngstad brukte, var meget godt. Statens bidrag må etter min oppfatning særlig konsentreres om å gi skoleeiere og skoler det nødvendige handlingsrom, sørge for at det etableres et system for kvalitetsvurdering og målrette veilednings- og utviklingsmidler mot det som er de dokumenterte utfordringene i norsk skole.