Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-01-13:
Først vil jeg takke interpellanten for å holde fokus på denne viktige problemstillingen. Det er ingen tvil om at det har skjedd store forandringer i helsesektoren i løpet av de siste tiårene, hvor god økonomistyring har hatt et vesentlig fokus med det for øye å få mer helsetjeneste ut av hver krone. Vi vet at i Norge foretar offentlig sektor innkjøp av varer, tjenester, bygge- og anleggsarbeider for rundt 330 mrd. kr i året. Vi har lov om offentlige anskaffelser, forskrift om offentlige anskaffelser, forsyningsforskrift, EUs innkjøpsregelverk med tilhørende direktiver, og vi har EUs terskelverdier, for å nevne noe av det som regulerer de offentlige innkjøpene. Det er også etablert en egen database for offentlige innkjøp – Doffin – som skal gi oppdragsgivere og oppdragssøkere muligheter til å komme i kontakt med hverandre. Og vi har fått klagenemnd for offentlige anskaffelser – KOFA – som fungerer som et rådgivende klageorgan med sanksjonsmuligheter i forhold til brudd på anskaffelsesregelverket. Grunnen til at dette systemet er etablert, er nettopp troen på markedet og markedskreftene. Det er understreket at offentlige anskaffelser så langt som mulig skal basere seg på konkurranse, fordi konkurranse anses som et egnet virkemiddel for å sikre effektiv ressursbruk i det offentlige og til å bidra til økt verdiskaping i samfunnet. Regelverket for offentlige anskaffelser skal sikre at midlene det offentlige bruker, utnyttes best mulig gjennom kostnadseffektive og samfunnstjenlige innkjøp. Det er også understreket viktigheten av at offentlig sektor gjennom sine innkjøp bidrar til å utvikle et konkurransedyktig næringsliv. På Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementets Internett-sider kan vi lese følgende: «Konkurranse bidrar til at bedriftene blir mer effektive og dermed holder priser og kostnader nede. Når bedriftene må konkurrere seg i mellom, stimuleres innovasjon og forbrukerrettet produktutvikling. Det gjør norsk næringsliv mer konkurransedyktig. Regjeringen vil derfor føre en politikk som fremmer konkurransen.» Helsesektoren består av en rekke aktører og leverandører av helse- og omsorgstjenester. Det er offentlige kommunale, interkommunale, fylkeskommunale og statlige, og vi har private ideelle organisasjoner, private kommersielle og frivillige. Fremskrittspartiet mener at vi er avhengige av å ha et mangfoldig tilbud og ulike aktører nettopp for å kunne oppfylle intensjonene om å få mest mulig helsetjenester av god kvalitet ut av de helsekronene vi bruker. Vi har blitt oppriktig bekymret over regjeringens politikk og retorikk, som har bidratt til å sette de private leverandørene under et voldsomt press, og som har ført til at flere av dem har måttet kaste inn håndkleet. Vi fikk varselsignaler om at private ideelle leverandører av helsetjenester sto i fare for å være historie i løpet av fem–ti år hvis det ikke ble tatt viktige grep. Derfor fremmet Fremskrittspartiet forslaget om å få utarbeidet en samfunnskontrakt slik mange EU-land har gjort. Vi har pekt på den svenske modellen, som vi mener kunne danne grunnlag for en norsk variant. Sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti ba vi om at regjeringen opprettet et utvalg hvor myndigheter, brukerorganisasjoner og et bredt utvalg av ideelle og private leverandører av helsetjenester var representert. Hovedhensikten var selvsagt å sikre at ideelle leverandører fortsatt kunne være liv laga, men vi ønsket også å trekke med private kommersielle, nettopp fordi vi ønsket en omforent forståelse og for å unngå konkurransevridning. Dessverre ville ikke regjeringspartiene høre på oss. Jeg merket meg at fornyingsministeren på mandag hadde et møte med noen av de ideelle aktørene, og det er positivt. Jeg frykter imidlertid at det blir et for snevert forum og grunnlag til å kunne sikre mangfoldet og større forutsigbarhet for leverandørene. Anbud og konkurranse er sunne virkemidler for å stimulere til innovasjon, nytenkning, effektivitet og kvalitetsutvikling. Dessverre er vel offentlig sektor i mange tilfeller ikke dyktig nok som bestiller, og private ideelle og kommersielle leverandører har i mange tilfeller et vesentlig forbedringspotensial når det gjelder kunnskap om regelverket for offentlige innkjøp. Men uansett trenger vi et marked for at konkurranse skal være mulig. Da må vi ha flere ulike aktører. Vi trenger en helt annen bevissthet i forhold til kvalitet på tjenestene, slik at ikke pris blir det viktigste og eneste kriterium. Jeg er heller ikke overbevist om at offentlig sektor har tatt hensyn til alle faktorer som overheadkostnader og alternative kostnader når de selv bygger opp tilbud i egen regi for å konkurrere ut et velfungerende tilbud f.eks. fra en ideell leverandør. Vi må ikke komme dit at ideologien og retorikken blir viktigere enn hensynet til den sektoren egentlig er til for, nemlig den enkelte bruker eller pasient. Derfor er det viktig at vi legger opp til et mangfold, det er viktig at vi satser på kvalitet, og det er viktig at vi tar vare på valgfriheten.