Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2008-03-14:
Skatter, og kanskje spesielt avgifter, har i Norge alltid hatt en spesiell klang i den politiske debatten. Selv om vi har et skattesystem som folk flest etter min mening i hvert fall slutter opp om - det viser velferdsstatens framvekst gjennom mange tiår - er det ikke noen tvil om at enkelte skatter og avgifter skaper mer debatt enn andre. Arveavgiften er en slik. I dag behandler vi forslaget fra Jan Tore Sanner, Ingebrigt S. Sørfonn og Lars Sponheim om betinget fritak for arveavgift ved generasjonsskifte i familieeide bedrifter og forslag fra Jan Tore Sanner og Lars Sponheim om betinget fritak for arveavgift ved arv av familieeiendommer. Først til forslaget om betinget fritak for arveavgift ved generasjonsskifte i familieeide bedrifter: Intensjonen bak forslaget er det ingenting å si på. Forslagsstillerne ønsker bedre rammevilkår for familieeide bedrifter i Norge. Men la meg først understreke et par ting. Det er godt å være bedriftseier i Norge. Det å drive butikk eller det å drive bedrift i Norge er godt fordi vi har et stabilt demokrati, og vi har tilgang på god og høyt utdannet arbeidskraft. Ja, en god del av den høyt utdannede arbeidskraften er også ganske billig i forhold til andre steder i verden. I tillegg har både den nåværende regjering og andre regjeringer prøvd å gjøre sitt til å føre en økonomisk ansvarlig politikk for å holde prisstigning og renter under kontroll. Det er tross alt de viktigste rammebetingelsene vi kan gi det norske næringslivet - også familieeide bedrifter. Når det gjelder det konkrete forslaget om generasjonsskifte i familieeide bedrifter, har Regjeringen og stortingsflertallet allerede foretatt seg noe konkret. I 2006 ble det innført en rentefri avdragsordning over sju år for arveavgift ved nettopp generasjonsskifter i familieeide bedrifter. Her gjør jeg oppmerksom på at det ved en inkurie står i andre avsnitt av flertallsmerknadene «fradragsordning» istedenfor «avdragsordning». Det riktige er altså «avdragsordning» - slik at vi får rettet det. Men samtidig som vi ønsker å ta vare på og utvikle næringslivet vårt, må vi ha med en annen dimensjon. Vi snakker da om skatter og avgifter i Norge. Disse skal nemlig skaffe inntekter til fellesskapet og bidra til omfordeling i tillegg. Arveavgiften bidrar til fellesskapet og har i tillegg en omfordelende effekt ved at de som arver større verdier, betaler mer enn de som arver lite eller ingenting. Jeg har forståelse for at det kan skape utfordringer i forbindelse med generasjonsskifter i enkelte familieeide bedrifter, og forstår at det er ønskelig at bedriften skal bestå på familiens hender. Men vi kan likevel ikke underslå at det nettopp i disse familiene og de selskapene er store verdier. Og i Norge mener vi at de som har mer enn andre, skal bidra til fellesskapet. På samme måte kan vi argumentere når det gjelder forslaget om betinget fritak for arveavgift ved arv av familieeiendommer. Begrunnelsen for arveavgiften - la meg minne om den - er prinsippet om skatt etter evne. Uavhengig av hvem som arver, må man kunne hevde at det å arve en eiendom - et hus eller en hytte - er et gode. Ikke alle arver, og de harde fakta er kanskje dessverre at de som har mye, også arver mye. Likevel er det forskjell på å arve f.eks. en familiehytte til 500 000 kr og en familiehytte som er verdt 20 mill. kr - for å ta noen ytterpunkter. Her ligger en av mine hovedinnvendinger mot forslaget. Prinsippet om skatt etter evne blir ikke ivaretatt når eiendom som vanlige folk har råd til, blir skattlagt på nøyaktig samme måte som hytter og hus i titallsmillionerklassen. Det er viktig i det norske samfunnet at ulike skatter og avgifter, herunder også arveavgiften, har høy legitimitet. Arveavgiften har mange svake sider, det tror jeg vi skal være så ærlige at vi sier. Det har vi også sagt tidligere. Ikke minst er verdsettelsen av ulike såkalte arveobjekter veldig ulik, og satsene er høye. Derfor har Regjeringen varslet at den kommer med en full gjennomgang av hele arveavgiften i forbindelse med neste års budsjett. Her vil hele bildet når det gjelder arveavgiften, bli gjennomgått. Flertallet i komiteen synes derfor det blir noe unaturlig å gå løs på enkeltheter i arveavgiftsspørsmålet før vi har det fulle bildet på plass. Men jeg vil understreke at stortingsflertallets og Regjeringens mål med gjennomgangen ikke er gjennomgangen i seg selv, som det går fram av enkelte mindretallsmerknader, og som det sikkert blir tatt til orde for her i dag. Det er ikke gjennomgangen i seg selv som er poenget, men at gjennomgangen skal sørge for at vi får en bedre og mer rettferdig ordning når det gjelder arveavgift, enn den vi har i dag. Uansett er vår grunnholdning å få på plass et system som i større grad enn i dag bidrar til omfordeling. Da må vi legge til grunn den holdning at folk som arver store verdier, må bidra mer for å skape rom for lavere eller ingen arveavgift for vanlige folk i landet vårt. Avslutningsvis: Det er skatter og avgifter i Norge som nok har høyere legitimitet enn arveavgiften - det må vi være så ærlige at vi kan si. Men samtidig er det ikke noe stortingsflertallet, eller de rød-grønne partiene, har funnet på for å plage folk. Hvis man leser rapportene fra bl.a. Skauge-utvalget eller Zimmer-utvalget, som har gått gjennom arveavgiften, vil man se at det faglig slås fast at den har omfordelende virkning. Og uansett hvordan man vrir og vender på det, vil man, når man går løs på en avgift, måtte kompensere for bortfall av inntekter til fellesskapet, hvis man ønsker at velferdsstaten skal bestå over tid.