Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Så langt ut i debatten vert det neppe høve til å koma med dei heilt revolusjonerande, nye innspela, men det får no så vera. Godt eigarskap i næringslivet er fyrst og fremst prega av langsiktig engasjement, anten det gjeld statleg eller privat eigarskap. Næringslivet er avhengig av langsiktige rammevilkår som gjer at det er råd å rekna seg til på førehand kva vilkår som gjeld. Staten si rolle som eigar i næringslivet har vore prega av nett slike verdiar, dvs. fram til dei siste åra. Staten kan ikkje ha heilt andre krav til si eiga rolle som eigar enn dei ynskjemåla og normene som vert uttalte i høve til private eigarar, ikkje minst gjeld dette sjølve rolla som profesjonell eigar. Den statlege eigarskapen er ikkje eit mål i seg sjølv, men har vakse fram i det omfanget me kjenner i dag, som fylgje av mangel på risikovillig kapital samt at Noreg er eit land med rike naturressursar, som det er naturleg at staten styrer til felles beste for oss alle. Dette fritek ikkje staten frå å stilla strenge krav til forvaltninga av eigarskapen. Det er rimeleg at staten utviklar sin eigarskap med same krav til utbytte som private verksemder. Staten bør nytta same prinsipp for fastsetjing av utbytte som det private næringslivet. Arbeidarpartiet sluttar seg difor til at det vert fastsett generelle krav til avkastning og utbyttepolitikk. Det må likevel understrekast at utbyttepolitikken bør utformast slik at han er råd å rekna seg til på førehand, og at han ligg fast for ein periode på fleire år. Det må vera endringar i dei ulike selskapa sin situasjon som fører til endringar i utbyttepolitikken. Det er her det har gått heilt over styr i dei siste budsjettrundane her i huset. Både Telenor og Statoil har fått merka kva lagnad det kan vera å vera 100 pst. statseigd når stortingsfleirtalet samlar seg om å sjå bort frå at staten må oppføra seg like profesjonelt som private eigarar. Når det langsiktige perspektivet lyt vika for salderingsbehov i ein budsjettinnspurt, er det ikkje vanskeleg å forstå at ei ansvarleg bedriftsleiing ynskjer seg ei delprivatisering, slik det har vore signalisert i media ved fleire høve. Særleg gjeld dette for dei verksemdene som er i ein konkurransesituasjon som krev profesjonell avgjersledugleik til kvar tid. Dette kan sjåast som eit nederlag eller som at målet er nådd, alt etter kva som var det eigentlege siktemålet. Med til ei profesjonell handtering av eigarskapen høyrer ein langsiktig plan om reinvestering av frigjevne ressursar. Siktemålet må vera å få til ei ny, varig verdiskaping i Noreg ved sal av statsaksjar. Særleg må det vera rett å setja inn ressursane i utdanning og forsking samt utvikling og framskaffing av teknologi som kan danna grunnlag for ny og framtidsretta aktivitet i Noreg. Det er dette som er bakgrunnen for at Arbeidarpartiet gjer framlegg om eit investeringsselskap som skal medverka til å tryggja langsiktig norsk eigarskap og dermed sysselsetjinga i Noreg. Framlegget omfattar også eit eige teknologifond som skal hjelpa småbedriftene til å verta i stand til å utvikla ny teknologi. På denne måten vil me forvalta arvesølvet på ein tillitvekkjande måte. Regjeringa Jagland presenterte i så måte ein offensiv strategi for å møta dei utfordringane framtida byr på. Investeringsfondet på 1 milliard kr skulle medverka til utvikling av ny teknologi og kompetanse i små og mellomstore verksemder i alle delar av landet. I eit slikt fond kunne bedrifter få tilgang på lån til framtidsretta investeringar. Det er ikkje kreativitet som manglar, men kapital. Det er det som må vera utfordringa vår.