Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-01-19:
Først vil jeg takke interpellanten for en god og interessant interpellasjonssak. Undertegnede hadde en artikkel bl.a. i avisen Nationen lørdag 14. januar i år som omhandler mye av det vi diskuterer i dag. Når forbruket av bl.a. avispapir stadig reduseres, er det kanskje ikke lenger riktig å satse på nye avispapirfabrikker. I løpet av de siste ti år har forbruket av avispapir i USA blitt redusert med 60 pst. Det samme skjer i mange andre land, f.eks. i Europa. Derfor må man tenke nytt, og muligheten er der hvis rammevilkårene legges til rette. Samtidig må vi tenke helhet, alt fra vi planter et tre, til vi høster det og videreforedler, til sluttforbrukeren får det ferdige produkt. Her må også den miljømessige siden inn, og f.eks. ISO-sertifisering blir mer og mer viktig. For å selge et produkt i både Norge og resten av verden er det flere og flere som ser nettopp på dette. Fremskrittspartiet tror på et samarbeid mellom de tre nordiske landene Sverige, Finland og Norge. Dette er tre land som på mange måter har mye felles når det gjelder skognæringen. Det er i dag allerede noe samarbeid mellom Sverige og Norge, og svenske firmaer eier en del i Norge og motsatt. Jeg tror at dette er med på å styrke og utvikle næringen til en framtidsrettet næring som våre unge tør å satse på, for det er vel kanskje her mye av problemet ligger – rekrutteringen til næringen. Derfor må vi satse mer på skogskoler og utdanning samt øke ansienniteten til de som jobber innenfor næringen. Norges tilvekst av tømmer er på drøye 25 mill. m3, men kun ca. 30 pst. av dette blir hogd og foredlet. I Sverige og Finland er utnyttelsesgraden på mellom 70 og 80 pst. Det vil si at den norske skogen stadig blir eldre og eldre. Dermed blir også noe av den rett og slett råtten og får null verdi. Det er merkelig, synes jeg, at vi importerer danske juletrær og synes de er mye bedre og penere enn dem vi har selv. Det samme synes jeg om import av ved fra land i Øst-Europa. Denne importen nærmer seg nå 10 pst. av det norske vedforbruket. Når man bor midt i skogen, burde dette være noe vi kunne produsere selv, men her kommer vi igjen tilbake til de rammevilkår som norsk næringsliv har, som gjør at det blir vanskelig å konkurrere med enkelte andre land. Det de fleste norske næringsaktører etterspør som førsteprioritet, er samferdsel. Dette gjelder både jernbane og vei, men for skognæringen gjelder kanskje det siste mest. Dagens tilbud gjør dessverre at mange får store transportutgifter, større enn våre naboland. Produkter fra skogen er tunge og store, og derfor er transportutgiftene også store. Det må satses mer på forsterkning av våre veier og broer samt at det må bygges tømmerterminaler som gjør det mulig å transportere tømmer og dets produkter videre på en økonomisk, rask og miljømessig forsvarlig måte. Samtidig må det gis muligheter til at transportnæringen, dvs. lastebilene, kan ta med seg flere tonn enn i dag, samt at maks lengde på vogntoget må bli lengre. Dette har våre naboland, og dermed får de utnyttet bilene på en bedre måte. På samme måte må jernbanens kapasitet også styrkes med bl.a. bedre og større vogner og flere møtemuligheter, dvs. krysningsspor, samt ikke minst flere tømmerterminaler. For at næringen skal kunne overleve og utvikle seg, må vi i tillegg se på alternative inntektsmuligheter. Her er jakt og friluftsopplevelser én av flere. Økt produksjon av bioenergi er en annen. Det er merkelig at mye av den biomassen vi produserer, selges og fraktes med lastebil eller tog langt inn i Sverige og blir til miljøvennlig energi der. I Sverige er dette en viktig overordnet politikk. Det burde kanskje vært slik i Norge at flere nye statlige bygg blir bygget nettopp med tanke på å bruke denne type energi. Vi kunne produsert mye energi som ville ha vært mer lønnsom og ikke minst miljøvennlig. Ellers må det stimuleres til mer bruk av tømmer og dets sluttprodukter. Vi er stolte av norske broer i heltre. Verdens største tannpirker står som en statue ved Jordans fabrikker på Flisa. Det samme gjør sannsynligvis verdens største spark som står på Tynset, også dette i Hedmark. Det trengs flere symbolbygg i tre, men det må også mye mer til. Skogen har så mange muligheter. Den sysselsetter mange personer, og den gir et greit tilskudd til statskassen, men den kan bli så mye større med de rette rammevilkår og positive signaler fra regjering og storting.