trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-04-24:
Hvis en ser på hvordan EU fungerer i dag, er det ikke vanskelig å se at en rekke av medlemslandene har ganske klare, selvstendige synspunkter på flere internasjonale spørsmål, bl.a. forholdet til Russland - det være seg Tyskland eller Frankrike eller UK - som gjør at de har, skal vi si, nasjonale posisjoner. Men samtidig jobbes det med å utforme felles europeiske EU-posisjoner, og jeg er ikke i tvil om at en i den grad de etter hvert klarer å lage en fremgangsmåte for å utmeisle slike felles europeiske posisjoner, også vil få større gjennomslagskraft. Det er her avveiningen må ligge, i verdien av egenmarkering i forhold til verdien av å kunne være del av et felles standpunkt som gir mye større kraft og styrke. Jeg synes at de nåværende medlemmene i EU har vist at de er i stand til å balansere det, og det er jeg ikke i tvil om at Norge også ville tjene på.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-04-24:
La meg korrigere noe. Jeg sa vel ikke at EØS-avtalen er svekket. Vi har alltid ment at den ikke var den beste løsningen for Norge. Men det vi er opptatt av nå, og som jeg synes fremgår ganske tydelig av utenriksministerens redegjørelse, er for så vidt ikke at avtalen er svekket, men at den er utilpasset. Altså: Verden forandrer seg. EU forandrer seg. Nye ting kommer på bordet både saksmessig og strukturelt i EU som gjør at et tidligere utarbeidet produkt ikke helt tilsvarer dagens situasjon. Det vi da tar til orde for, er at vi kunne gjerne være med og se på en analyse av hvordan landets interesser best kunne ivaretas, sett i lys av de utfordringene som nå foreligger. Den bør være objektiv uten å være forutinntatt på noen måte av noen sluttløsning, og det synes jeg er hele poenget.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-04-24:
Det pågår en EU-debatt på Island. For første gang på lenge viste en nylig meningsmåling en klar overvekt for medlemskap. Nå kan det vel virke noe hypotetisk å fundere på hvilken innflytelse og hvilke konsekvenser det vil ha for Norge dersom det kommer en eventuell medlemskapssøknad fra Island. Imidlertid kan slike utfordringer komme brått på. Vi husker hvordan Sveriges søknad kom overraskende på Finland - de ble vel tatt litt på sengen. Spørsmålet er om Regjeringen har beredskap for en situasjon der en liknende søknad fra Island kommer like overraskende på oss?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
Representanten Bjørnstad nevnte en del dommer i EF-domstolen som griper inn mot tariffretten i disfavør av arbeiderne og fagbevegelsen. Disse dommene har vakt stor oppsikt i EU. Europeiske fagforeninger kaller dommene en invitasjon til sosial dumping, og i Sverige har flere sosialdemokrater gått ut og sagt at begeret nå er fullt, og at sosialdemokratene må si nei til Lisboa-traktaten. I Norge har Geir Høin, som er advokat i Fagforbundet, kalt dommen «et kraftig anslag mot tariffavtalesystemet(…) Dommen bekrefter(…) at der tariffavtalesystemet kommer på kant med markedsliberalismetenkningen i EU, har det vært en tendens til at domstolen velger markedsliberalismens vei». (…) (…) Daglig leder i alliansen For velferdsstaten, Asbjørn Wahl, mener at disse dommene «tyder på en hardere linje fra EU-systemet mot fagbevegelsen». Dette var ikke nevnt i utenriksministerens redegjørelse, men siden Bjørnstad var inne på det, vil jeg spørre om han deler fagforeningsrepresentantenes vurdering av disse dommene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
Med partiet SVs inntreden i regjeringskontorene har begrepet «utenrikspolitisk debatt» fått en ny dimensjon i Norge. Utenriksministeren har selv ved flere anledninger, også her i stortingssalen, lagt vekt på betydningen av den frie debatt om viktige, og også sensitive, utenrikspolitiske spørsmål. Et av de spørsmålene der det ser ut til å være en slags debattvegring i Regjeringen og i regjeringspartiene, er i spørsmålet om EUs tjenestedirektiv. Det var ikke nevnt med et ord fra representanten Lysbakkens side, til tross for at det er en sak som i høyeste grad opptar Nei-bevegelsen, som SV regner seg som en del av. En samlet opposisjon bad i fjor vinter Regjeringen om å komme med en redegjørelse her i Stortinget om konsekvensene av tjenestedirektivet for Norge. Det ble avvist under henvisning til at man hadde en høring på gang. Den høringen ble avsluttet i februar i fjor, men denne redegjørelsen er ennå ikke kommet til Stortinget. Synes representanten Lysbakken dette er et eksempel på en fri og åpen debatt, eller er det debattvegring som egentlig gjør seg gjeldende?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
Det er et stort spørsmål representanten Bjørnstad nå stiller - og det tror jeg han vet. Men la meg forsøke å svare med noen store linjer. Det er sider ved EUs oppbygging og praksis som klart strider mot viktige demokratihensyn, som folkelig deltakelse, folkelig kontroll og folkevalgt kontroll. Når det er sagt, ser jeg klart noen positive trekk i Lisboa-avtalen i så måte, men jeg stiller meg spørrende til om en del av de reformer man innfører, i praksis vil bidra særlig til å åpne for større grad av folkelig deltakelse i EUs prosesser. Det gjenstår å se. Når det gjelder EØS-avtalen, ligger mye av prinsippene for selvråderetten i det vi holder utenfor EØS-avtalen. Når det gjelder våre muligheter til å påvirke beslutningene i EU, ligger nok ikke de i Stortingets Europautvalg, men i den type forutgående prosesser som regjeringen har ansvaret for, og som jeg mener at Stortinget og parlamentarikerne i større grad bør ta ansvaret for, f.eks. gjennom det nordiske samarbeidet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
La meg bekrefte at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti i dag antakelig står nærmere hverandre i EU-saken enn på lenge, nettopp fordi Senterpartiet er med i en regjering som bygger på EØS-avtalen. Det er jeg glad for. Samtidig tror jeg at både Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og alle andre som er opptatt av å ivareta Norges interesser i Europa - og i verden for øvrig - hele tiden må være på jakt etter hvordan vi kan forbedre våre muligheter til innflytelse og våre muligheter til å føre en selvstendig politikk, men samtidig være med og påvirke EU. I den grad vi stivner i vår tilnærming til disse spørsmålene - ikke er åpne for utvidelser og forbedringer - tror jeg våre relasjoner til EU fort vil forvitre. Og det kan være en trussel med hensyn til det representanten Samuelsen og jeg er helt enige om, at vi skal beholde den frihet som ligger i å stå utenfor unionen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
La meg først si at jeg nevnte både Tyskland og Storbritannia i tillegg til Italia - en stor og tung del av EU som utgjør det samlede bildet av den miljøpolitikken som føres i dette området. Det mener jeg er relevant når man snakker om miljø i europeisk sammenheng. Når det gjelder spørsmålet om hvordan man kan spre god politikk, konstaterer jeg at Norges røykelov har spredd seg som en farsott i hele Europa. Vi har egentlig ikke løftet så mye som en finger - annet enn å sette et godt eksempel. Og det tror jeg Norge kan gjøre på flere områder. Det er faktisk slik at sør i Europa ser man nå til Norge og Norden når det gjelder alkoholpolitikken - ikke for å kopiere den, men for å gjøre mer av det vi gjør, fordi vi gjør mest av det som faktisk virker, for å få bukt med et økende rusproblem. Jeg mener avgjort at der utviklingen i EU tilsier en kursendring, bør Norge arbeide for det gjennom de muligheter vi har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-04-24:
La meg først slå fast at jeg er meget fornøyd med måten utenriksministeren svarer på når det gjelder EØS-avtalen, både dens stilling og utvikling, og også det han sa om å strukturere det nordiske samarbeidet inn mot Europa. Det vil jeg for min del, og vi for vår del, forsøke å følge opp på beste måte. Jeg har et spørsmål knyttet til Lisboa-traktaten, som var sentral i utenriksministerens redegjørelse, nemlig om han kunne reflektere litt rundt små lands innflytelse. Det er jo slik at stemmevekten for de minste landene synker til dels betydelig gjennom de endringer som skjer ved Lisboa-traktaten. Hvordan vurderer utenriksministeren samlet sett små lands innflytelse i EU etter traktatens gjennomføring? La meg også, siden andre har vært inne på det, be om å få bekreftet det jeg regner med som en selvsagt ting, at traktaten med dens vedlegg blir oversatt til norsk og gjort tilgjengelig for allmennheten, slik både Europabevegelsen og Nei til EU har bedt om.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-24:
Til representanten Olav Akselsen vil jeg si at det foregår og har foregått en livlig Europa-debatt i Fremskrittspartiet i mange år. Det er en sak vi tar på det største alvor og bruker svært mye ressurser på. Det er riktig at det er ulike synspunkter på EU i Fremskrittspartiet, fra dem som er entusiastiske tilhengere, til dem som står steilt på nei-siden. Selv tilhører jeg de mer skeptiske. Den type argumentasjon som utenrikskomiteens leder trekker opp med hensyn til arbeidsinnvandring, har aldri vært min begrunnelse for å være skeptisk, og jeg har heller ikke opplevd den type standpunkter i særlig grad i Fremskrittspartiet. Jeg tror vi er godt tjent med den frie arbeidsvandring vi har innenfor EØS-avtalen, og etter mitt syn har det tjent norske interesser på en god måte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-24:
Det er en felles oppfatning i det norske politiske landskap at EU-spørsmålet er så viktig at det til syvende og sist skal overlates til folket i en folkeavstemning. Det er ikke noe vi er alene om å mene. At Senterpartiet nå forsvarer EUs klimapolitikk, synes jeg for så vidt er greit. Det vi har vært opptatt av i disse sakene, er at vårt næringsliv skal ha likeverdige betingelser som de næringslivet i EU har, og at vi således ikke må gi dårligere rammebetingelser i Norge enn det man har i EU. Så vi har på mange måter her vært opptatt av å tilpasse oss. Samtidig registrerer jeg at det innen EU nå, ikke minst med initiativet fra Gordon Brown i forhold til en debatt om biodrivstoff, foregår en debatt om de enkelte tiltak innen EU, og det er en debatt som foregår hele tiden, slik som den foregår i Norge. Vi prøver å delta så godt vi kan i den norske debatten, og i den grad vi kan påvirke den europeiske debatten, skal vi også forsøke på det.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-24:
Det er ingen tvil om at for Norge er Europa og EU på den måten svært viktig. Det har med handel å gjøre, med hvor mennesker og arbeidskraft beveger seg, osv. Min skepsis går på konkrete forhold, ikke minst i forhold til fiskeri, byråkrati, evnen til å håndtere fremtidens utfordringer, Norges posisjon globalt, osv. Jeg mener vi ikke minst i forhold til handel blir bundet opp i en politikk som jeg mener er altfor proteksjonistisk i en EU-sammenheng. Det er noe av min skepsis. Når det gjelder Fremskrittspartiets manglende vilje til å gi råd, betyr ikke det at vi ikke har synspunkter på de ulike forhold innen EU, på det norske forholdet til EU, og vi prøver å være så aktive vi kan på de enkelte saksfelt. Så tror vi at velgerne og innbyggerne er i stand til å trekke konklusjoner basert på disse ulike forhold, hva som er best for dem ved en eventuell avstemning.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-24:
Her var det mye å gripe fatt i. Det kunne være interessant å høre om den parlamentariske lederen i Senterpartiet stiller seg bak utenriksministerens redegjørelse. Men jeg skal gå på ESA-spørsmålet. Vi må se på ressursbruken i ESA, sier representanten Brekk. For meg høres det ut til at hvis vi f.eks. ikke liker fartsgrensene i Norge, så knebler vi ressursene til Utrykningspolitiet. Handler ikke dette om troverdigheten til hele EØS-avtalen, og om at vi skal ha en forutsigbarhet, en sikkerhet for at alle etterlever det felles regelverket, selv om det fra tid til annen kanskje ikke er det optimale, sett fra norsk side - noen vinner vi, noen taper vi, noen er vi fornøyd med, osv.? Kontrollinstansen - er det det rette stedet å starte å kneble hvis vi ikke liker det som står i EØS-avtalen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-24:
Jeg er i utgangspunktet enig med utenriksministeren når han sier at «utredning av våre ulike tilknytningsformer» ikke er det vi først og fremst har behov for nå. I redegjørelsen tar utenriksministeren opp problemet med at søylestrukturen faller bort med den nye Lisboa-traktaten - og hele EØS-avtalens forhold knyttet til det. Jeg tok også noe av dette opp i mitt innlegg. Ser utenriksministeren at det kan være behov for å løfte litt på lokket når det gjelder å diskutere EØS-avtalen - slik den ble skrevet for en del år siden, slik den eksisterer i dag? Kan veien å gå være å se på justeringer og endringer, og kanskje gå så langt som å se på reforhandling? Kan utenriksministeren si litt om det?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Eg er glad for at Morten Høglund her tek til orde for ein ny Europa-debatt, og dei som treng det mest, er sannsynlegvis Framstegspartiet, som er det einaste partiet som pr. i dag ikkje har eit standpunkt i denne saka. Det er vel slik at EU har vore for kontroversiell for Framstegspartiet til å ta standpunkt til dette. Men det eg har registrert, er at det har vore ulike syn internt i Framstegspartiet, og eg har òg registrert at dei som har vore mest skeptiske, har vore det på grunn av fri bevegelse av personar, og fordi ein har vore redd for at det kunne få negativ innflytelse på Noreg. No opplever me at me har fleire hundretusen EU-borgarar i Noreg som utfører viktige jobbar innanfor byggjebransjen, innanfor serviceindustrien og innanfor helsevesenet. Spørsmålet mitt er om Høglund deler partifellane sin skepsis, eller om det er slik at desse personane faktisk bidreg positivt til Noreg.
Erling Sande (Senterpartiet), 2008-04-24:
Framstegspartiet har jo eit standpunkt til EU-saka der ein seier rett ut at dette er ei sak som er for viktig til at partiet skal ha noko klart standpunkt for eller imot. Det er i seg sjølv oppsiktsvekkjande, men i forhold til EØS har ein ei positiv haldning. No legg jo EU opp til ein ganske offensiv klimapolitikk - iallfall ein politikk som er heilt på kollisjonskurs med den politikken som Framstegspartiet ynskjer skal bli ført i forhold til klimaspørsmålet - og ein tek jo òg klimaet på alvor på ein heilt annan måte enn det Framstegspartiet har vore villig til å gjere. Korleis vil Framstegspartiet respondere på dei direktiva som kjem no framover som er EØS-relevante, og som handlar om problemstillingar knytte til klima og reduksjon av klimagassar?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Både den nåværende og den forrige regjeringen har vært og er sammensatt av politiske partier som har ulikt syn på tilknytningsform til EU. Høyre har i denne perioden, som opposisjonsparti, flagget behovet for medlemskap høyt. Også Vallersnes går i innlegget i dag svært langt i å si at EØS-avtalen og vår øvrige tilknytningsform til EU er utilstrekkelig, selv om han for så vidt avviser noen medlemskapsdebatt i dag. Spørsmålet er: Vil Høyre stille som forutsetning for deltakelse i en ny mulig borgerlig regjering - i den grad det kommer - at EU-medlemskap skal inn i regjeringserklæringen, eller vil Høyre akseptere å gå i regjeringssamarbeid med partier som enten er klare nei-partier eller ikke har tatt standpunkt, slik som Fremskrittspartiet?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-04-24:
Representanten Vallersnes gav klart uttrykk for Høyres holdning til EU-medlemskap. I den forbindelse har jeg lyst til å stille ham et spørsmål. Norges «utenforsituasjon» har gjort oss i stand til med en klar og egen stemme å presisere vårt forhold til Russland, som jeg oppfatter som meget godt. Det samme kan vi si om situasjonen når det gjelder Palestina. Der var Norge i front, og vi presenterte også en egen holdning til Palestina-problematikken. Ville det ha vært mulig å være så tydelig og klar i sin tale hvis vi hadde vært medlemmer? Hvordan vurderer Høyre det?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-04-24:
Jeg konstaterer at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti på mange felt har felles holdninger til EU og EØS-avtalen. Jeg tillater meg likevel å stille et spørsmål. La oss forsøke å se inn i glasskula. Ser representanten Dagfinn Høybråten noen skygger der som kan true den plattformen vi står på i dag, og som de aller fleste føler seg rimelig fornøyde med?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-24:
Høyres syn på EU-debatten er jo vel kjent, men det er allikevel rom for en viss forvirring i forhold til to ulike perspektiver som representanten Vallersnes trakk opp, nemlig på den ene siden en oppfatning om at EØS-avtalen var svekket, og på den andre siden at det ikke er noen grunn til å forvente at det skal komme noen åpning for at Norge skal søke om EU-medlemskap med det første. Og da merket jeg meg at representanten tok til orde for at man burde utrede hvordan EØS-avtalen virker, og hva som er alternativene til EØS-avtalen. Mitt spørsmål er, i lys av de to poengene som jeg nevnte i sted, om det er en utredning Høyre ønsker å bestille med bare to mulige svar - EØS eller medlemskap - eller om representanten Vallersnes ser for seg andre mulige konklusjoner.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-24:
Jeg tror regjeringspartiene vanskelig kan anklages for å legge lokk på debatten om tjenestedirektivet. Det er en debatt som ikke minst har fått gå i det norsk samfunnet fordi Regjeringen har valgt å ha en grundig prosess knyttet til dette og hente inn synspunkter fra ulike fagmiljøer, ulike organisasjoner osv. For oss i SV er det avgjørende at Regjeringen tar en beslutning knyttet til dette på et best mulig grunnlag, der flest mulig av de problemstillingene som berøres av tjenestedirektivet, er belyst. Nettopp fordi EU-samarbeidet er i kontinuerlig utvikling, og vi ser en tiltagende rettsliggjøring, der domstolen har økende innflytelse i viktige spørsmål, synes vi det er mange grunner til å ta oss god tid til å belyse hvilke konsekvenser tjenestedirektivet kan få. Vi har varslet at vi er bekymret med tanke på arbeidsliv, sosial dumping, forbrukerrettigheter osv., og vi er fornøyd med at Regjeringen bruker tid på å belyse dette grundig
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Når Dagfinn Høybråten gir EUs miljøpolitikk minus fordi Italia satser på kullkraftverk, kommer han vel i skade for å blande sammen det som er det enkelte lands ansvar, og det man har vært enige om i fellesskap, at hvert land får bestemme sin energibærer selv. Men det er nå så. Høybråten minnet om de initiativ han tidligere har tatt, til å bruke EU for å skape et røykfritt innemiljø i hele Europa - ikke bare i Norge - og til at alkoholavgiftene ikke blir altfor lave, med de skadevirkninger det kan ha. Det betyr at han ser på EU som et svært egnet redskap for å utøve god politikk. Og da er spørsmålet: Når det gjelder de dommene Høybråten nevnte - og som bekymrer - hva vi gjør med dem, hva er Høybråtens svar? Vil ikke svaret være å ta initiativ politisk til å endre rettsgrunnlaget, slik at man i neste sak dømmer annerledes?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2008-04-24:
Representanten Høglund setter spørsmålstegn ved om vi stiller oss bak utenriksministerens redegjørelse. Selvsagt gjør vi det. Men det som vi er opptatt av, er at vi i forbindelse med utenriksministerens redegjørelse skal ha en aktiv debatt rundt de utfordringene som ligger i EU, som ligger i EØS-avtalen, og som ligger i det ESA står for. Vi mener selvsagt at vi også må kunne sette spørsmålstegn ved noen av de utviklingstrekk vi ser. Vi har også sett at representanten Høglund og andre representanter har sagt at EU utvikler seg, vi har sett at ESA utvikler seg, og vi har sett at det fordrer nye tanker fra vår side. Når ESA utfordrer den norske folkeviljen, må det tas opp til diskusjon, og det var det som var utgangspunktet for mitt innlegg.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2008-04-24:
Over tid har det vært litt vanskelig å finne en klar tråd eller en klar retning i Venstres forhold til EU. Det preges antakelig av at partiet er svært delt når det gjelder dette forholdet. Vi vet at det var et knapt flertall som med sju stemmers overvekt på Venstres landsmøte i 2005 stemte nei til EU-medlemskap. Ifølge Venstres prinsipprogramkomite ønsker man å gå for et norsk EU-medlemskap, og Venstre-lederen, Sponheim, har vist en - kall det - glidende holdning over mot ja-sida. Tidligere har sentrumspartiene vært tre klare nei-partier sammen. Hvordan vurderer representanten Larsen Venstres framtidige standpunkt til et EU-medlemskap?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-04-24:
Takk for spørsmålet. EU-spørsmålet skal være og er gjenstand for en levende diskusjon også i Venstre. Som representanten Brekk sa, var det et knapt flertall på landsmøtet som sa nei når det gjaldt stortingsvalgprogrammet i 2005. Jeg mener at det fortsatt er en levende diskusjon i vårt parti omkring dette. Det er veldig mange som ønsker medlemskap, og det er mange som mener at tiden ikke er inne for det. Denne diskusjonen omhandler positive ting som fredsprosjekt, vi snakker om Tyrkia, og vi snakker om olje og klima. Men vi snakker også om mindre demokrati, og på områder som jordbruk og fiske er vi ikke kommet så langt. Denne diskusjonen skal vi fortsette med, og spørsmålet vil bli klargjort når vi utarbeider vårt stortingsvalgprogram for 2009.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-04-24:
Jeg vil følge opp dette med Lisboa-traktaten. I utenriksministerens redegjørelse framholdt han at Lisboa-traktaten ville medføre en svekket innflytelse for Norge i EU. Samtidig husker vi Regjeringens høye ambisjoner om en offensiv europapolitikk i St.meld. nr. 23 for 2005-2006, Om gjennomføring av europapolitikken. Vil en gjennomføring av Lisboa-traktaten medføre at Regjeringen må senke sitt ambisjonsnivå, eller vil Regjeringen sette inn mer ressurser for å gjennomføre sin ambisiøse europapolitikk?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Utgangspunktet er jo at dette er en avtale som tjener begge parter. Derfor må vi legge til grunn at vi kan ha en dialog med EU om at avtalen skal fungere etter hensikten for begge parter. EU er et dynamisk samarbeid som endrer seg, og hvor man har hatt flere traktatendringer. EØS-avtalen er slik sett mer statisk. Jeg utelukker ikke at det kommer til å være behov for å ha samtaler med EU om hvordan samarbeidet fungerer. EU og Norge er jo forpliktet av denne avtalen fra 1994 også i dag, men som sagt legger jeg til grunn at dette ikke er en avtale som er på den andres bekostning. Det er en fellesinteresseavtale. I alle mine kontakter med EU har jeg merket at det er interesse for å honorere denne avtalen og leve opp til den. Om denne søyletematikken kommer til å skape et problem når det gjelder å definere om en rettsakt er EØS-relevant, kan det åpne for en diskusjon om vi må ha bedre metoder. Det er ikke noe prinsipielt spørsmål mot hele tiden å forbedre et avtalegrunnlag, men det grunnleggende spørsmålet er hvorvidt utredning av denne avtalen er tjenlig for Norge. Det stiller jeg spørsmål ved.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Det var slik at Danmarks EU-medlemskap ikke hadde noen avgjørende betydning for hva Norge stemte i 1972. Det at Sverige og Finland gikk inn i 1995, tippet heller ikke resultatet i Norge, så jeg tror vi skal forholde oss ganske nøkternt til det. Selvfølgelig følger vi situasjonen på Island meget nøye - av to grunner. Den ene er at det er et naboland som står oss nær, og som har mange felles anliggender med Norge på viktige områder, særlig på havressursområdet. Den andre er at Island er en partner i EØS - en helt nødvendig partner. For å si det på denne måten: Et eventuelt islandsk medlemskap - jeg personlig følger nøye med på om det skulle utvikle seg dit hen, men jeg mener ikke å se at det skulle være en umiddelbar forestående hendelse - tror jeg vil ha en større konsekvens for Norge, ikke i forhold til medlemskapsspørsmålet, men i forhold til hva det vil bety for EØS-avtalen. Men begge deler er det nødvendig å følge med på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Til det siste: Vi ser grundig på det, og jeg mener det vil være naturlig at vi får til det. Når det gjelder de små land, er det et stort tema. Endringene i stemmerettsreglene reiser jo en ganske engasjert debatt også i EU. Fra et demokratiperspektiv er jeg ikke helt sikker på i hvilken retning man skal beskrive den utviklingen. Den bringer jo iallfall stemmerettstallene mer i proporsjonal retning, og det kan jo også sies å være et demokratisk prisnipp. Men det er klart at for mindre land engasjerer det også en del følelser. Men nå er man blitt enig om den avtalen med konsensus på forhandlingssiden iallfall, og nå skal den ratifiseres. Selv om det nå blir økt bruk av flertallsavgjørelser, er jo fortsatt det inntrykket jeg har, at veldig få små land opplever at de blir overkjørt fordi de er små - fordi det stort sett treffes konsensusbeslutninger gjennom lange prosesser hvor landene får anledning til å ivareta sine hensyn. Vi registrerer jo også at de fleste av de landene som nå går inn i EU, er i kategorien små land, så de blir iallfall ikke avskrekket av at de der får lite å si - de går inn for å få mer å si. De ser seg mer tjent med det enn med å stå utenfor.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Det er fremmed for meg og for denne regjeringen å skulle si at når noe blir mer krevende, så senker vi ambisjonene. Det jeg prøvde å illustrere i denne redegjørelsen ved det jeg mener var en nøktern beskrivelse, er at dette blir mer krevende. Men den grunnleggende setningen som jeg kanskje burde hatt med, er jo at jeg mener at Lisboa-traktaten kommer til å gjøre EU mer effektivt, med et mer demokratisk samarbeid og et bedre europeisk samarbeid. Det er i grunnleggende norsk interesse. Den delen av balansen kommer til å bli styrket, slik jeg vurderer det. Der er det ulike syn. Og så peker jeg på at det kommer til å kreve mer av oss, fordi vi må tilpasse måten vi jobber på. Det mener jeg vi må ta som en positiv og spennende utfordring. Hvorvidt det kommer til å kreve mer ressurser, er jeg ikke nødvendigvis sikker på, men det kommer til å kreve at vi bruker de ressursene vi har, på en måte mer tilpasset den situasjonen vi nå møter, f.eks. i Europaparlamentet. Jeg kommer til å bruke alle de anledninger jeg har, til å besøke parlamentet, møte medlemmene og takke ja til de invitasjonene vi får til å komme og holde innlegg der, f.eks.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Stortinget er ikke en debattklubb for å argumentere for individuelle syn. Det er det stedet regjering møter storting. Når jeg er her, har jeg altså redegjort på vegne av en samlet regjering. Jeg har hørt at mange, fra ulike hold, mener at denne redegjørelsen gav en belysning av mange forskjellige tema. Representanten Lundteigen mener jeg tåkelegger. Det får være hans vurdering, som jeg får ha respekt for. Forskjellen på traktat og grunnlov - tre minutter er ikke nok tid for å utdype det. Min enkle versjon vil være å si at alle EU-land har grunnlov, EU har traktat. Jeg vil også presisere at det er rett og slett ikke min jobb her å argumentere for hvordan EU har utviklet sitt samarbeid. Den rollen har Norge frasagt seg. Men det er iallfall min klare oppfatning at dette er et samarbeid drevet fram av de landene som er medlem. Det er altså ikke en myndighet utenfor de landene som definerer hvordan traktaten utvikler seg. Det er landene som kommer sammen og gjør det. Er det vanlig, det vi ser utvikle seg? Nei, det er høyst uvanlig, og det er ikke noe annet internasjonalt samarbeid som ligner på det EU gjør. Så kan vi ha ulike oppfatninger om hvilken vei dette går. Jeg vil takke for en god debatt. Jeg mener det har vært gode innlegg, og jeg vil særlig berømme at det har vært medlemmer fra forskjellige komiteer som har stilt opp. Noe av hensikten med redegjørelsen var å dekke flere felter. Et par kommentarer her: Representanten Solvik-Olsen tok opp spørsmålet om gratis kvoter. Det er vårt mål å ha størst mulig grad av parallellitet i det opplegget vi har nå. Så har vi altså færre gratiskvoter enn det som har vært normen i EU. Nå er vi knyttet opp i dette i en avtale, i et direktiv, og vi har fått forståelse for vårt perspektiv. Jeg tror vårt mål skal være størst mulig grad av parallellitet, men dette går altså fram til 2012, og vi får se hvordan det vil utvikle seg. Når det gjelder biobrensel, er dette et spørsmål som helt åpenbart kommer til å bli debattert, med ny kunnskap som nå kommer opp. Den debatten får også Norge ta aktivt del i. Representanten Aspaker var opptatt av justispolitisk samarbeid. Jeg kan jo da bare bekrefte at den justisministeren vi har i dag, er meget aktiv i å utvikle de mulighetene vi har for deltakelse i det justispolitiske samarbeidet. Han leder Schengen-samarbeidet, og vi arbeider aktivt for å sikre Norges interesser etter Prüm-samarbeidet. Så var det representanten Gullvåg, som var opptatt av nordområdene og den arktiske bioprospektering. La meg si at hele det arktiske perspektivet i forhold til Russland blir et hovedtema for meg i den utenrikspolitiske redegjørelsen 20. mai. Og så kan man gjøre seg ulike betraktninger rundt Inge Lønnings refleksjoner rundt venterom og det neste stadiet, som for ham var konsultasjonen. Det gir jo et medisinsk perspektiv på hvor vi er på vei. Jeg tror nok at grunnen til at Norge fortsatt er på venterommet, er at serveringen der er akseptabel, at folk trives der og kanskje ikke har lysten ennå til å gå inn og ta den konsultasjonen som finnes på legeværelset - dette siste var ikke seriøst ment, president.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-03-06:
På vegne av Robert Eriksson, Kari Kjønaas Kjos, Per-Willy Amundsen og meg selv vil jeg legge fram forslag om å be Regjeringen oppnevne et nytt, uavhengig og bredt sammensatt styre til å forvalte Romanifolkets/taternes fond.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-03-06:
Jeg er glad for at kunnskapsministeren er så åpen i sin tilnærming at han ser verdien av alle de turer, internasjonale prosjekter og ekskursjoner som skolen har både på grunnskolenivå og i videregående skole. Vi må ha fokus på hva slags skole vi ønsker å ha, og når vi ønsker å ha en skole som - både på grunnskolenivå og i videregående skole - er beriket av ekskursjoner, teaterbesøk, leirskoler og internasjonale elevutvekslinger, må vi være villige til å betale prisen. Og selvfølgelig, når vi vedtar et gratisprinsipp, mener vi det. Det skal ikke koste noe, verken skolemateriellet eller turene. Men så kommer vi i disse dilemmaene, for vi har utviklet en praksis der det har vært egenandeler. Altså har vi toppfinansiert en god del av skolens aktiviteter med egenbetaling, og det må vi ta på alvor. Hvis vi skal opprettholde nivået når det gjelder aktiviteter, må vi enten ha mer penger i skolene, så fylkeskommuner og kommuner må gi mer penger til skolene for å ta toppfinansieringen selv, eller så må noen betale det på toppen. Blir ikke toppfinansieringen, altså de siste utgiftene for å opprettholde det nivået vi har i dag, betalt, må en kutte i tilbudet. Jeg er glad for at kunnskapsministeren sier så tydelig at vi vil ha turer, vi vil ha ekskursjoner, vi ønsker en skole som er aktiv, vi ønsker kreative skoler som setter i gang med internasjonale solidaritetsprosjekter. Da er vi enige om hvor vi vil hen. Så får vi diskutere hvordan vi kan nå det målet. Det er min oppfordring til kunnskapsministeren at han gjør skolene trygge igjen. Jeg synes dette bidraget i dag var et skritt i rett retning ved å si at det er masse som er lov. Det er lov med innsamlingsaksjoner, det er lov å ta frivillig betaling. Alt det er jeg enig i, men vi må bli trygge på at de kan finne gode løsninger. En kan gjerne få litt hjelp også, gjennom stipendordninger, reisekasser ved skolene, for å avhjelpe, slik at ingen blir pålagt en betaling. Jeg tror skolene er flinke til å finne løsninger. Hvis en kan si at en ikke har lov til å la noen bli ekskludert på grunn av økonomi, har jeg tillit til at skolene kan løse dette. Jeg tok opp denne interpellasjonen fordi jeg føler det er en liten bit som mangler. La oss ta som eksempel en videregående skole som har hatt prosjekt om Sør-Amerika: Dersom alle er enige om en frivillig innbetaling, og bare et par hjem har problemer med å betale for en tur til Sør-Amerika - hvis det er greit med en egenbetaling på et par tusen kroner etter dugnadsinnsats og etter at alle sponsormidler er brukt opp - kunne en finne en løsning på skolen, en reisekasse, slik at de kan betale egenandelen for de elevene som ikke har råd til det. Jeg oppfordrer til å finne løsninger - en trenger ikke finne dem i dag, men vi må være åpne for å gjøre det.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-03-06:
Jeg vil takke for mange fornuftige innlegg i en veldig viktig debatt. For å ta det siste først, til representanten Lena Jensen: Jeg vil ikke at det skal være nødvendig for kommuner og skoler å lete etter løsninger der de omgår loven. Jeg vil heller ikke angripe gratisprinsippet, men slå det fast. Jeg er veldig glad for at mange av innleggene bar preg av at vi vil ha et gratisprinsipp som det går an å gjennomføre. Til statsråden vil jeg gjerne gjenta det rådet som representanten Dagrun Eriksen gav: Lytt til sunn fornuft og gode løsninger fra erfarne skolefolk. Jeg merket meg spesielt det representanten Inger S. Enger sa, oppsummert slik: Vi må få et gratisprinsipp med muligheter for frivillig egenbetaling, og finne løsninger innenfor det. Hun sa i tillegg: Det må finnes penger for å dekke resten når dugnaden ikke strekker til. Hvis vi kan klare å finne trygghet i praktiseringen på en slik måte, tror jeg at denne debatten har ført oss et skritt nærmere ro og et skritt vekk fra avlysning og kutting i gode tiltak. Punkt 1: Gratisprinsippet må ikke være en tvangstrøye. Det har denne debatten vist. Hvis sunn fornuft kan brukes, og en har tillit til det, har vi vunnet mye. Så vil jeg oppfordre statsråden til å gjøre enda mer for å skape ro. Han hadde et godt svar i dag. Det har vært noen runder der han har sagt at vi må finne gode løsninger. Jeg er glad for det, det er rett vei å gå - og jeg vil oppfordre statsråden til å holde på den linjen og i dette arbeidet lytte til det de sier, de som har skoen på. Til slutt: Jeg berørte i mitt innlegg dette med at jeg ønsker at en skal beholde skoleturer i skolens regi. Jeg ser en fare i at dette privatiseres. Jeg vil gjerne at statsråden kommenterer det, at det blir i foreldrenes regi. Elevene vil ikke da lenger komme innunder skolens eller kommunens forsikringer. En er ikke garantert at alle får være med, og lærerne får et kjempeproblem når de skal være med på dette med «penger direkte i lommen» fra en foreldrekasse fordi de egentlig kanskje er på jobb. Dette blir juridisk krevende, og jeg vil be om at statsråden kommenterer den saken. Det vi ønsker, er et gratisprinsipp, frivillige egenandeler, alle skal få være med, ingen skal ekskluderes. Det må være noen ordninger som er lov, det må finnes noen penger som gjør det mulig å betale der det mangler noen kroner for å få fullfinansiert en tur. Ingen skal pålegges å betale penger, og turene bør være i skolens regi.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-06:
Her høyrest det ut som om vi er einige om at det må vere ei målsetjing at skulen skal delta i samfunnet i størst mogleg grad, og ein måte å gjere det på, som er veldig viktig, og som mange heldigvis gjer, er å dra på ulike typar turar i inn- og utland, besøk av ulike slag. Mange av dei vert betalte av skulen, men nokre av dei krev også ei finansiering på toppen av det. Det kan skje gjennom f.eks. gåver, dugnader, frivillig innsamling av pengar, osv. Så forstår eg også at vi er einige om gratisprinsippet. Når representanten Tørresdal seier at vi er einige om gratisprinsippet, og at vi så må finne ei god praktisering, vil eg påpeike at dersom vi skal ha eit gratisprinsipp, må vi også ha ei praktisering som sørgjer for at skulen kan vere gratis. Elles har vi ikkje eit gratisprinsipp. Det er nettopp derfor eg har vore så tydeleg på, og som eg forstår vi er einige om, at det å påleggje elevar å betale for å vere med på skuleturar med eit fagleg innhald i regi av skulen og i skuletida skal ikkje vere lov. Det har Stortinget samrøystes sagt. Då må vi følgje det. Samtidig vil mi oppfordring vere at vi må la det vere kreative løysingar lokalt som sørgjer for størst mogleg aktivitet, flest mogleg skuleturar av det gode slaget, som kan vere eit positivt bidrag, men då innafor den lova som Stortinget samla har eit ansvar for, og som vi praktiserer. Då må vi sjølvsagt også sørgje for at regelverket er i tråd med det, men at det kan brukast på ein mest mogleg fornuftig måte rundt omkring på skulane i Noreg.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-06:
Først vil eg takke for det eg synest har vore ein god debatt og ein god diskusjon med interpellanten og resten av Stortinget. Debatten har vist to ting, etter mitt syn: For det første at vi står overfor to viktige omsyn som vi alle er einige i, og som vi må prøve å sameine på ein god måte. Eit døme på det er det representanten Anundsen nemnde om turar med dei kvite bussane eller andre til konsentrasjonsleirane, og fordi eg sjølv har besøkt både Auschwitz og Birkenau i noverande Polen og Sachsenhausen i Tyskland, veit eg kva for eit enormt inntrykk det kan gjere når ein er ung, og derfor kor enormt viktig det kan vere, kva for haldningar det kan skape, og kva for varige spor det kan setje. Nettopp derfor er det så viktig at viss ein skule i skulen sin regi bestemmer seg for å arrangere ein slik tur, skal det vere eit tilbod til alle. Det skal ikkje, når det er i skulen sin regi, oppstå eit klasseskilje mellom dei som har råd til det, og dei som ikkje har råd til det. Det skal vere eit tilbod til alle, det er det gratisprinsippet handlar om. Under representanten Dørums innlegg om angst prøvde eg å sjå meg rundt i salen og bruke sansane godt, men eg må innrømme at eg ikkje kjende den angsten under innlegga til representantane frå regjeringspartia. Kva veit eg - kanskje er eg meir liberal av natur, så eg toler meir før eg tolkar det som angstfylt. Tvert imot høyrde eg fire gode innlegg frå representantane frå regjeringspartia, men òg gode innlegg frå representantane frå opposisjonen, noko som eg synest har ført til ein god debatt, og som syner at det er brei einigheit om den lova vi i dag har, som òg alle partia i Stortinget står bak. Det er òg brei einigheit om praktiseringa av den lova vi i dag har. Eg trur ikkje det er nødvendig med noka kollokviegruppe. Men eg synest representanten Eriksen tok fram noko viktig som eg vil avslutte med: Vi har alle saman, og især eg, ei oppgåve i å trekkje fram dei gode lokale eksempla frå der ein faktisk praktiserer dette på ein fullt lovleg måte, og der det fungerer. Det er nemleg kommunar som har den typen pottar, skular òg, og som på den måten bidreg til at mange skular fungerer godt. Ein brukar pengar frå kommune og skule, ein har innsamlingar, dugnader og anna, og så løyser ein det på toppen med den type pottar. Det skjer rundt omkring. Det finst òg mange andre gode lokale eksempel. Eg avsluttar igjen med å takke for debatten - med håp om at vi alle kan bidra til at vi skal finne sunne, fornuftige løysingar rundt omkring innanfor lova og i tråd med gratisprinsippet.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2008-03-06:
En kan vel si at denne saken er vanskelig. Det tror jeg vi alle sammen må erkjenne. Det å finne den rette balansen, det å finne de gode løsningene, er ikke uten videre lett. Jeg tror egentlig vi er relativt enige om hvor vi vil, men det å finne de gode og riktige virkemidlene er vel det vi er litt på leit etter. Jeg vil også tilføye i forbindelse med interpellantens kommentarer at det ofte er svært dyrt, at det er et press, og at dette har vært eskalerende de siste årene, noe som gjør at en nok må bli flinkere på hver enkelt skole til å prioritere, slik at det ikke går inflasjon i dyre aktiviteter og skoleturer. Da blir det ekstra vanskelig. Diskusjonen omkring skoleturer og gratisprinsippet er viktig dersom vi ønsker at skolen skal være en arena som ikke forsterker sosiale forskjeller. Det er viktig at vi finner løsninger som ikke fører til at noen blir utelukket fra sosiale aktiviteter i skolens regi grunnet familiens økonomi. Det betyr ikke nødvendigvis at alle skoleturer og andre aktiviteter skal være gratis, men at en finner lokale løsninger som f.eks. innsamlinger, sponsing, dugnad osv., som gjør det mulig å finansiere skoleturer, slik at alle kan få delta. Vi har tro på at en innenfor dagens regelverk finner gode løsninger som gjør det mulig å få til skoleturer o.l. for alle. I den forbindelse kan jeg nevne et eksempel fra skolen der min datter går. Hver 17. mai har foreldrene til femteklasseelevene ansvaret for tilstelninger på skolen etter barnetoget. Overskuddet av arrangementet tilføres klassekassen og kan brukes til f.eks. skoleturer. Det er viktig å se hele bildet. Skolen må aldri bli et sted hvor foreldrenes lommebok blir avgjørende for om barn og ungdom kan delta i sosiale aktiviteter. Samtidig må en tilstrebe gode, lokale løsninger som gjør det mulig å finansiere slike tiltak. Mange får dette til med litt ekstra innsats. Når vi først diskuterer skoleturer o.l., er leirskoler viktig. Leirskole bør være prioritet nr. 1, slik at alle sikres en skikkelig tur i løpet av grunnskolen. Vi er kjent med at ikke alle skoleeiere finansierer leirskoler, på tross av at det var intensjonen da det tidligere øremerkete tilskuddet fra staten ble lagt inn i rammetilskuddet til kommunene. Vi håper på en større vilje fra de skoleeierne som i dag prioriterer bort leirskolen for sine elever. Avslutningsvis har jeg igjen lyst til å presisere viktigheten av en skole hvor ingen blir utelatt. Vi behandlet for en stund tilbake St.meld. nr. 16 for 2006-2007, om tidlig innsats, hvor vi var veldig tydelige og presiserte hvor viktig det er at ingen står igjen, og at skolen skal være en arena for sosial utjevning. I så måte er også denne debatten relevant.
Johanne Skjølberg (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-06:
Diskusjonen rundt gratisprinsippet er ikke av ny dato. Tidligere var det vanlig at elevene selv betalte en betydelig del av turer, ekskursjoner og leirskoler. Dette var ikke en god ordning. Den førte til at en del elever på grunn av dårlig økonomi i hjemmet ikke fikk delta i det som var en del av skolens faglige og sosiale læringsarena. I dag får kommunene egne midler til leirskoleopphold via de statlige overføringene, og det er skoleeiers plikt å sørge for at alle elever i kommunen får lik mulighet til å delta. Det er det veldig mange elever som er glad for. Skolen er samfunnets viktigste fellesarena. For å sikre at alle elever skal ha samme rett og mulighet til å være likeverdige deltakere på denne arenaen, må prinsippet om gratis grunn- og videregående skole være en grunnpilar. Prinsippet er da også lovfestet i opplæringsloven. Nå er det likevel sånn at grupper, klasser og skoler selv kan ta initiativ til å samle inn penger til aktiviteter. Mange elever gjør dette, f.eks. gjennom egne elevbedrifter, noe som er positivt. Dette kommer ikke i konflikt med gratisprinsippet så lenge alle elevene inkluderes. For det er inkludering som er nøkkelen. Jeg er veldig glad for at kunnskapsministeren gjennom sine uttalelser har slått fast at prinsippet om at alle elever skal være med, er viktig. Det er dessverre nødvendig og helt riktig av ham å minne oss om dette. For vi lever i en tid da de fleste av oss får stadig mer penger. De fleste av oss har god råd til å betale egenandeler for at våre barn skal få gode opplevelser. Gode opplevelser ønsker alle foreldre å gi sine barn. Men gapet mellom dem som har og dem som strever for å få endene til å møtes, blir større. Vi vet at i det som defineres som fattige familier, er barn i skolepliktig alder. Det er denne gruppen som faller fra når det blir snakk om egenandeler. De deltar i liten grad i kulturskolen, korps, fotballtrening og andre aktiviteter som koster penger. Det er en realitet. Det er disse barna som vil bli stående igjen på perrongen når resten av klassen drar på «spennende og lærerike aktiviteter utover det skolene er pålagt», for å bruke interpellantens ord. De vil i liten grad si sannheten om hvorfor de ikke deltar: at foreldrene ikke har råd. Det er de veldig flinke til å skjule. Det har de gjort lenge. For det er, som en elev sa til meg, flaut å innrømme at man er fattig. Gratisprinsippet er disse barnas sosiale sikkerhetsnett i skoletida, og det må vi ikke glemme. Læring skjer på mange arenaer, og det er skoleeiers ansvar å sørge for at ekskursjoner, turer, skidager og andre aktiviteter på lik linje med lærebøker får et budsjett som gjør at skolene kan bidra her. Mange kommuner, jeg vil si de fleste, har i dag forstått dette og legger inn disse pengene gjennom bevilgningene til den enkelte skole. Prinsippet om at alle skal med, ulike mennesker, men like muligheter, både faglig og ikke minst sosialt, må være en selvfølge. Hvis man ikke har dette med seg, undergraver man skolen som fellesarena, og det må være vår plikt å sørge for at skolen er en arena der alle har lik mulighet til å delta.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
SV mener at den utvidelsen av flyktningbegrepet som blir foreslått i forslaget til utlendingslov, ikke er med på å undergrave asylordningens legitimitet. Tvert imot, dette vil føre til at mennesker som har behov for og rett til beskyttelse, vil få det. Når det er sagt, vil jeg si at det er ikke slik at asylordningen i løpet av 1960- og 1970-tallet ble uthult og mistet legitimitet. Tvert imot var det slik at asylordningen systematisk ble angrepet av politiske krefter som hadde ønsker om at vi ikke skulle gi beskyttelse til mennesker på flukt. I dagens verden er over 40 millioner mennesker på flukt. Mennesker må forlate sine hjemsteder på grunn av voldelige konflikter, sult, nød og forfølgelse. Mange av dem som befinner seg på flukt, er barn. Norge er et lite land, men hva vi gjør, er utrolig viktig for de flyktningene som gis mulighet til å komme hit. Det er det denne saken handler om.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
Jeg vil vise til at Regjeringen vil oversende en stortingsmelding om arbeidsmigrasjon i løpet av våren, men jeg vil også vise til det kommunalkomiteens flertall - som både Høyre og SV er en del av - har understreket i innstillingen, nemlig at arbeidsinnvandring «fortsatt skal være regulert og behovsstyrt ». Flertallet sier også: «Behovet for arbeidskraft vil variere over tid, både med hensyn til art og omfang. Loven bør derfor utformes som et rammeverk, hvor kun hovedprinsippene for arbeidsinnvandring nedfelles direkte i loven. Den nærmere reguleringen av arbeidsinnvandringen bør skje i forskrift. » Flertallet sier videre: «Dette legger til rette for at regelverket enkelt kan justeres i takt med endringene i situasjonen på arbeidsmarkedet. » Vi vil framlegge vårt videre syn i den videre behandlingen av saken.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
SV mener at en lovfesting av barnets beste skal være et grunnleggende hensyn når det vurderes om det skal gis adgang til familiegjenforening. Vi foreslår derfor et utvidet flyktningbegrep, som betyr at flere får flyktningstatus og derved unntak for underholdskravet ved familiegjenforening. Når det gjelder tiltak mot tvangsekteskap, har regjeringspartiene ut fra en totalvurdering kommet fram til at man vil skjerpe kravet til herboendes forsørgerevne. Vi mener at strengere krav til at den som bor i Norge, er selvforsørget, vil sikre at vedkommende er økonomisk uavhengig av familien. Vi mener derfor at dette kan være et virkningsfullt tiltak i kampen mot tvangsekteskap. SV er for øvrig glad for at det er så bred enighet om barn i Stortinget, men jeg må tillate meg å spørre Kristelig Folkepartis representant: Hvilken annen regjeringskonstellasjon kunne fått til noe mer på dette området enn det vi har gjort nå?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
I 1956 invaderte sovjetiske styrkar Ungarn og knuste eit folkeopprør mot det brutale kommunistregimet. Ein kvart million ungararar vart drivne på flukt, og nokre kom til Noreg. Ordet «flyktning » var den gongen eit heidersnamn, men asylordninga vart i løpet av det neste tiåret gradvis uthola og mista både status og truverde. No vil Regjeringa omdefinere store grupper asylsøkjarar til flyktningar, og vil dermed bryte med Flyktningkonvensjonens definisjon. Ser SV at ein undergrev asylordningas legitimitet ved å definere bl.a. asylsøkjarar med lang butid som flyktningar?