trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Som jeg sa i den forrige replikkvekslingen, tror jeg det er bred enighet i denne salen om at vi må finne løsninger, både internasjonalt og nasjonalt, men innenfor en regelverksutvikling som oppfattes som rimelig. Det kan være å skyte seg selv i foten hvis vi utvikler et nasjonalt regelverk som ikke treffer formålet. Det vil ikke føre til mer beskatning. Det vil snarere tvert imot kunne svekke forbrukerne i Norge, og det mener jeg vil være en dårlig idé. Jeg synes det er en litt dårlig sammenlikning å sammenlikne utviklingen av oljeskatteavtaler med det vi nå snakker om – store globale og digitale selskaper. Da vi utformet oljeskatteregimet i Norge, handlet det om stedbundne ressurser i form av en form for grunnrentebeskatning, som er noe ganske annet enn det vi nå står overfor, og som krever at vi finner bedre internasjonale løsninger.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Jeg er fortsatt ikke enig i at det er relevant å sammenlikne hvordan vi beskatter oljeproduksjon i Norge, med store multinasjonale selskaper som ikke er stedbundne. Jeg tror vi må finne andre svar på det. Samtidig tror jeg at vi er opptatt av å finne nettopp de gode svarene. Jeg er ikke motstander av at Stortinget fatter de vedtakene de gjør i dag. Jeg vil gjerne bli heiet på for å gjøre denne jobben så fort som mulig. Jeg har mange ganger fra denne talerstolen sagt at vi jobber med det målrettet og systematisk i Finansdepartementet. Vi kommer til å fortsette å følge det opp og vil selvfølgelig gi så gode svar til Stortinget som vi kan.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Jeg gikk ganske grundig igjennom de spørsmålene i mitt hovedinnlegg – om arbeidsdelingen mellom storting, regjering og sentralbanken og om den metodikken vi har anvendt for å informere før beslutningen ble offentlig kjent. Vi har altså valgt å bruke akkurat den samme metodikken som da inflasjonsmålet ble innført i 2001. Heller ikke da valgte Stortinget å mene noe om rentesetting, og jeg mener at det skal være en oppgave som tilligger Norges Bank.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Igjen: Jeg redegjorde i mitt hovedinnlegg for hvorfor vi orienterer Stortinget i form av en melding, basert på den forutgående prosessen som vi har hatt i dette. Jeg har valgt å bruke akkurat den samme metodikken nå som den den forrige regjeringen brukte da inflasjonsmålet ble innført, i 2001.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, har vi valgt nøyaktig den samme fremgangsmåten overfor Stortinget som den forrige regjeringen valgte da inflasjonsmålet ble innført, i 2001. Så har jeg forsøkt gjennom hovedinnlegget mitt å redegjøre for at det å senke inflasjonsmålet fra 2,5 pst. til 2 pst. for alle praktiske formål nesten ikke har noen betydning. Det har også Norges Bank gjort veldig klart. Men det vi derimot har gjort, og som jeg også oppfatter at det er bred enighet om i Stortinget, er å tilpasse forskriften til den reelle utøvelsen av pengepolitikken som Norges Bank har utviklet over tid. Jeg mener den står seg godt. Vi har en pengepolitikk med betydelig fleksibilitet, som tar flere hensyn, og jeg mener også, som jeg også redegjorde for i mitt hovedinnlegg, at det å tillegge sysselsetting såpass mye større vekt som vi har gjort i utformingen av denne forskriften, viser at vi tar dette på høyeste alvor.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Jeg mener at den måten vi har gjennomført denne endringen på, har vært helt i tråd med praksis og på den måten vi var nødt til å gjøre det på, bl.a. på grunn av at dette er markedssensitive spørsmål. Så er ikke jeg enig i påstanden om at det er så mange sentrale aktører som er uenig i det regjeringen har gjort. Jeg har registrert at det er enkeltrøster som har hatt avvikende syn som det har vært litt krevende å komme til bunns i hva de egentlig mener med, men det har vært bred enighet i fagmiljøene om at den moderniseringen av den pengepolitiske forskriften som regjeringen har gjennomført, har vært riktig. Det er også bare å se på den høringsuttalelsen Norges Bank selv har gitt, som gir bred støtte til at de endringene vi har gjennomført, handler om å modernisere forskriften i tråd med praksis.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Ei utvida land-for-land-rapportering er eitt av mange forslag som er komne inn til komiteen under handsaminga av denne saka. Det vert vist til at dette tiltaket er nesten innført, men at det er behov for å tetta hola i forskrifta for at ho skal fungere. Er statsråden einig i at det framleis er hol i forskrifta, og kva gjer statsråden for å tetta desse hola?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
La også meg få begynne med å takke sakens ordfører og komiteen for godt og konstruktivt arbeid i denne saken. Det er ikke så lenge siden Stortinget diskuterte denne problemstillingen forrige gang. Det var i forbindelse med representanten Kapurs interpellasjon til finansministeren i februar. Da uttrykte representanter fra alle partier en bekymring for denne utfordringen med tanke på at vi som nasjon må sikre at vi har et robust skattegrunnlag som står seg for framtiden, men også en bekymring for en skjev konkurranse mellom utenlandske digitale aktører og digitale aktører her hjemme med fysisk tilstedeværelse. De samme representantene uttrykte også en utålmodighet for at tempoet må skrus opp i de internasjonale fora som behandler disse spørsmålene, det være seg EU, G20, OECD eller andre. Det samme gjør vi for så vidt i dag. Det er i og for seg ingen ny problemstilling vi diskuterer. Stortinget diskuterte helt sikkert tilsvarende problemstilling den gangen postordresalg tok av i bygd og by. For problemstillingen er i prinsippet helt lik: Selskapene selger varer og tjenester i et marked med liten eller ingen fysisk tilstedeværelse. Forskjellen i dag er at omfanget er så mye større både i utbredelse i bransje og i verdi. Verdens største og mest verdifulle selskaper er ikke lenger de som selger råvarer som olje eller gull, eller ferdigvarer. Det er de som leverer tjenester online, og som har store annonseinntekter fra en rekke land uten at de nødvendigvis har noen fysisk tilstedeværelse i det landet hvor annonsekronene hentes fra. Det at dette er en global problemstilling, gjør også at det må løses i globale fora. Å tro at man løser internasjonale utfordringer med særnorske skatter og avgifter, er i beste fall en avsporing. En liten nasjons møte med store internasjonale selskaper kan ikke være isolasjon. Hadde dette vært lett å løse, hadde det mest sannsynlig vært gjort allerede, men det er kompliserte spørsmål. Det viser også den høringen komiteen hadde knyttet til denne saken. Mange aktører er opptatt av at man skal gjøre noe, men få peker på konkrete tiltak som man med sikkerhet kan si har effekt. Derfor er jeg glad for at Norge spiller en aktiv rolle i det internasjonale arbeidet. Implementeringen av BEPS-samarbeidet er i gang, og mer enn 100 land er med. Rentebegrensningsregler og land-til-land-samarbeid er andre eksempler. Disse samarbeidene ber flertallet om at skal fortsette og forsterkes, og det er jeg helt sikker på at regjeringen kommer til å følge opp.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-14:
Først vil jeg takke finansministeren for en veldig god og nyansert redegjørelse. Vi er enige om veldig mye. Da Norge i sin tid begynte å utvikle oljeskatteavtaler med det som den gangen var verdens største industri, befant staten seg i en liknende posisjon og en liknende størrelsesorden som nå. Med press fra flere aktører mot Norge var vi nødt til å vekte om vi ønsket å tilpasse oss det skattesystemet vi hadde den gangen, eller om vi ønsket å fortsette i samme retning, med fare for å miste betydelige skatteinntekter. Vi valgte den gangen å tilpasse oss. I nyere tid, bare siden november, har både England og Frankrike forhandlet fram avtaler med Amazon og Facebook, for å gjøre skatteinngangen mer rettferdig. Forhandlingene endte med at selskapene forpliktet seg til å betale. Slikt kan vi også få til i Norge, men ikke uten politisk vilje til også å gjøre noe her til lands. Har statsråden det?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-14:
Jeg mener at det er en veldig god sammenlikning, for tidsskriftet The Economist sammenliknet det som før var «big oil», med det som i dag er «big data». Det er der den store verdiskapingen skjer. Vi har i merknadene til innstillingen som vi nå diskuterer på bakgrunn av, lagt fram tolv konkrete forslag til hvordan man kan utforme den typen skatteavtaler på en veldig nyansert måte. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Når man kommer tilbake på egnet måte med en vurdering i løpet av 2019, vil vi da få en ordentlig gjennomgang av de tolv forslagene?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-14:
Jeg ba om ordet for å avslutte denne debatten med en utfordring. Først vil jeg berømme regjeringen for alt det Norge gjør i internasjonale fora for å være en aktiv bidragsyter til å få på plass disse internasjonale koordinerte løsningene. Det haster, for FN anslår at det årlig unndras over tusen milliarder dollar ved hjelp av den type skatteplanlegging. Så utfordringen er: Hvor lenge vil regjeringen og regjeringspartiene være fornøyd med at Norge er en aktiv bidragsyter til internasjonalt samarbeid? Skal vi møtes igjen om ti år og ha denne debatten på nytt, eller vil Norge prøve ut modeller som også kan få internasjonale etterfølgere, en type forbilde-effekt, før det har gått ti år? Spørsmålet er altså – igjen: Skal vi vente ti år, tjue år? Hvor lenge vil regjeringen vente på at det internasjonale kommer på plass, før man gjør noe?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-14:
Det finnes ikke lenger noe levende menneske som med egne øyne har sett hvilken rikdom naturen kunne oppvise for seks eller åtte generasjoner siden. Minnene om den nær uendelige villmarka, fugletrekk som kunne fylle hele himmelhvelvet, og fjorder som kokte av fisk, er nesten utslettet fra vår felles hukommelse og kan bare anes i spredte nedtegnelser. Bare i vår tid har rypene i fjellet, laksen i elvene og sjøfuglene langs kysten blitt så fryktelig mange færre. Denne utviklingen har også rammet torsken i Oslofjorden. Forslagsstillerne i denne saken peker på at Havforskningsinstituttet har kommet med alarmerende rapporter om kysttorskbestanden, og det er i de siste 20 årene, mens vi har levd og virket, at nedgangen av kysttorskbestanden har vært størst. Derfor gir vi i Miljøpartiet De Grønne vår fulle støtte til de forslagene som SV har fremmet her i dag. For det som står på spill, er ikke bare fortiden, men utallige framtidige generasjoners mulighet til å oppleve en rik og levende fjord og til å høste denne unike torskebestanden, som folk har gjort i tusenvis av år før oss. Vi har merket oss at flertallet i komiteen mener det er for mange prosesser i gang allerede, og at forslagene derfor bør avvises. Vi er enige med komiteen – ja, det er flere lovende vedtak og prosesser i gang, ikke minst vedtak om en restaureringsplan for Oslofjorden, etter forslag fra Venstre. Takk til Venstre for det! Samtidig oppfatter vi forslagene som supplerende til de eksisterende prosessene, suppleringer som kunne gitt mer konkret innhold i den retning, og legitimitet til de planene som allerede finnes. Vi i De Grønne mener det må åpnes for en ny front i kampen for naturen, både i Oslofjorden, i Norge og i verden, der vi må jobbe offensivt for å vinne tilbake igjen noe av det mangfoldet som vi har ødelagt. Da er det på tide å investere, ikke bare i finans, gjeld og produsert kapital, men i naturkapital. Da trenger vi mange flere slike forslag som dette i framtiden – så hjertelig takk til representanten Nævra og SV for dette forslaget.
Mudassar Kapur (Høyre), 2018-05-14:
Dette er på mange måter fortsettelsen av en debatt som det ble tatt initiativ til gjennom en interpellasjon som jeg hadde her i Stortinget. Det er ikke noen tvil om at det allerede den gang ble slått fast av både finansministeren og flere av regjeringspartiene at dette er spørsmål vi er opptatt av. Og det er ingen tvil om at hvis vi skal kunne fortsette å ha et samfunn hvor forskjellene er små, hvor vi kan gi gode velferdstjenester og sørge for at mange er i jobb, er det viktig å sikre at de som tjener penger i Norge, også er med og betaler skatt til fellesskapet. Dersom store internasjonale bedrifter kun betaler en svært liten del av det de tjener i Norge, i skatt, gjennom å drive det jeg vil kalle aggressiv skatteplanlegging, får vi også mindre ressurser til å satse på skole, eldreomsorg, politi og andre viktige fellesskapsoppgaver. Norge har lenge vært – og skal fortsette å være, la det ikke være noen tvil om det – en pådriver for å bekjempe skatteunndragelser og overskuddsflytting. Den innsatsen har ført til at vi i dag har et av verdens største nettverk, med mer enn 90 skatteavtaler, for utveksling av skatteopplysninger mellom ulike land. Norge har faktisk ledet an i arbeidet for å inngå informasjonsutvekslingsavtaler med land som tidligere var lukket for innsyn. Norge har også vært en pådriver i OECD/G20s arbeid mot uthuling av skattegrunnlaget og overskuddsflytting gjennom det såkalte BEPS-samarbeidet, som handler om å redusere muligheten for at selskaper som har tilgang til skatteregimer, kan utnytte ulikheter i beskatning mellom regimene til å redusere samlet beskatning. Nettopp derfor innførte regjeringen som første land i Europa et såkalt land-for-land-rapporteringskrav i 2014. For å sikre et bærekraftig velferdssamfunn trenger vi at alle bidrar. Derfor har regjeringen slått fast i Jeløya-plattformen at overskuddsflytting skal forebygges ved å sikre skattegrunnlaget, og at Norge fortsatt skal være en pådriver internasjonalt for langsiktige og prinsippbaserte fellesløsninger mot skatteflukt. I dag vedtar et flertall i Stortinget en ytterligere understreking av arbeidet mot skatteflukt. Jeg ser fram til regjeringens videre innsats i dette arbeidet, men jeg vil samtidig advare mot det løpet vi ser fra de såkalte utålmodige. Vi må unngå en situasjon der vi innfører skatter og avgifter som hver for seg virker veldig ålreite og gode for å løse en gitt situasjon, men som til sammen kan lage et lappeteppe av skatter og avgifter som ikke vil få oss nærmere målet, og kanskje til og med heller gi oss proteksjonisme mot nyetablering av andre virksomheter.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Jeg registrerer at statsråden i sitt innlegg her hevder at de endringene som nå foreslås, har svært liten betydning. Da er mitt spørsmål: Deler statsråden holdningen til sin finanspolitiske talsperson – at det nærmest er utidig at Stortinget har en mening om en sak som statsråden har lagt fram til behandling i Stortinget?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Jeg registrerte ikke at statsråden svarte på det jeg egentlig spurte om. Er det utidig at Stortinget har en mening når det først blir lagt fram en stortingsmelding til behandling? Kunne ikke statsråden da ha valgt f.eks. å orientere Stortinget gjennom et brev, hvis man ikke ønsket å ha en meningsutveksling med Stortinget om de faktiske forholdene i saken?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-05-14:
Sist gang Stortinget fikk på bordet en justering av inflasjonsmålet, var da det ble innført i 2001. Hvis vi ser tilbake på hvordan Stortinget da behandlet denne meldingen, skiller det seg ut fra dagens behandling av saken. I 2001 tok et stort flertall i finanskomiteen til etterretning at regjeringen hadde innført nye forskrifter for pengepolitikken. Denne gangen går flertallet imot endringen. Den gangen målet ble innført i 2001, så man utsikter til at Norge kom til å fase inn store petroleumsinntekter i norsk økonomi. Det er ikke lenger tilfellet for årene som kommer. At vi innfører et norsk inflasjonsmål som er likt nesten alle sammenlignbare lands mål, er etter mitt skjønn et riktig grep. Veien fram til den nye forskriften er gjort gjennom et åpent og bredt forankret arbeid, både i akademia og i fagmiljø i finanssektoren, herunder universitet, internasjonale eksperter og Norges Bank. Når flertallet, med Arbeiderpartiet i spissen, skriver i innstillingen at de «er ikke enige i at det foreligger tilstrekkelig tungtveiende grunner for den endring av inflasjonsmålet», blir jeg bekymret for om det er slik at Arbeiderpartiet ikke er enig i at oljepengebruken i norsk økonomi framover skal være mindre enn årene bak oss. Dette er en godt forankret endring av pengepolitikken, og selv om flertallet i komiteen presiserer at det er regjeringens oppgave å fastsette denne forskriften, er det uventet at Arbeiderpartiet og flertallet ikke vil støtte endringen. Dette er noe man har hatt et bredt flertall om, men nå går vi inn i en tid da pengepolitikken, ankerfestet i vår økonomi, ser ut til å være opp til vurdering på nytt hvis Arbeiderpartiet skulle få regjeringsmakt. Det mener jeg er uheldig. I dag har finanskomiteen avholdt høring om finansmarkedsmeldingen 2018. Sentralbanksjefen var i sitt innlegg tydelig på at Norges Bank mener at dette er et riktig grep. Selv om han også viser til at det er diskusjon internasjonalt rundt dette spørsmålet om hva målet bør være, og at dette er en gyldig debatt isolert sett, er den endringen vi her snakker om, noe annet. Det handler om hvorvidt Norges Bank har den fleksibiliteten som skal til for å føre en robust pengepolitikk, og det sier banken selv at denne forskriftsendringen gir rom for. Videre sier altså banken at den nye forskriften ikke vil føre til vesentlige endringer i utøvelsen av pengepolitikken. Den endringen vi her snakker om, er ikke så stor og skal ikke overdrives. Videre presiserer sentralbanksjefen at de har lagt til grunn stadig større vekt på produksjon og sysselsetting når renten fastsettes. Det blir løftet fram av opposisjonen at denne endringen ved for rask tilpassing kan bidra til at målet om full sysselsetting blir vanskeligere å nå. Vel, en endring med denne forskriften er nettopp at høy sysselsetting og produksjon blir framhevet. Jeg mener at det er riktig å modernisere forskriften, og vil gi min støtte til regjeringens forskriftsendring.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Norge har inngått en avtale med EU om et administrativt samarbeid om innkreving av merverdiavgift. Avtalen ble undertegnet i Sofia 6. februar 2018, og Stortinget skal i dag gi sitt samtykke til å sette avtalen i kraft. Avtalen er inngått med hjemmel i dobbeltbeskatningsavtaleloven. Formålet med avtalen som er inngått, er å bekjempe svikt i merverdiavgiftssystemet. De siste årene er det avdekket flere store kriminelle nettverk hvor det foregår omfattende bedrageri via merverdiavgiftssystemet – svindel som ofte skjer i forbindelse med internasjonal handel, for da er det vanskelig å kontrollere om merverdiavgift blir betalt. Det har synliggjort nødvendigheten av et godt samarbeid mellom ulike lands skatteadministrasjoner for å etablere gode systemer for informasjonsutveksling og innkreving av avgifter. Avtalen om samarbeid på merverdiavgiftsområdet bestemmer at Norge vil delta i Eurofisc. I Eurofisc utveksles det informasjon gjennom egne ekspertgrupper innenfor særskilte risikoområder. Det har vist seg som et nyttig verktøy for EU-landenes skattemyndigheter, og regjeringen har derfor lagt vekt på at avtalen skulle medføre at Norge skulle delta i Eurofisc. Avtalen gir ikke rett til gjensidig direkte tilgang til nasjonale databaser, noe som er en innskrenkning i forhold til hva som gjelder mellom EU-landene. Det skyldes ulikheter i rapporteringsordningene for de næringsdrivende. Avtalen innebærer ikke overføring av suverenitet.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2018-05-14:
La meg først innledningsvis få korrigere en opplysning som ble gitt fra talerstolen av representanten Nævra. Det har vært høring, men den har vært skriftlig. Det er ikke slik at verken naturverninteresser eller kommersielle interesser har hatt anledning til å sende inn innspill til komiteen. Det har de gjort, og de har vært lest og tatt hensyn til i innstillingen fra komiteen. Slik sett kan det nesten høres ut akkurat nå som om noen av oss ikke vil gjennomføre tiltak fordi vi vil vente på mer forskning. Det er ikke riktig. Jeg vil bare understreke det med tanke på den flertallsinnstillingen som ligger her. Det som er riktig, er at tiltakene er i ferd med å bli satt i verk gjennom en prosess i Fiskeridirektoratet, og vi ønsker ikke å stikke kjepper i hjulene for den prosessen, fordi vi tror det i verste instans kan føre til at det tar lengre tid å gjennomføre de tiltakene som vi ønsker. Det som imidlertid bekymrer meg i forhold til effekten av noen av disse tiltakene, er – som fiskeriministeren sier – at torsken ved Tvedestrand blir eldre. Flere av dem overlever, og de blir selvfølgelig større etter hvert som de vokser, men det blir ikke flere torskebarn av det. Dermed vil det over lang tid ikke nødvendigvis ha den effekten som vi tror. Derfor er det viktig i en sånn sak at vi følger utredningsforskriften, og at vi gjør en skikkelig utredning på faglig nivå av de tingene vi skal gjennomføre, slik at de er proporsjonale, og at de faktisk virker, og at det vi forsøker, er vi klar over konsekvensene av. Dette innebærer bl.a. at vi skal skyte skarv, dvs. vi skal drepe en art for å få en annen art til å overleve. Slike tiltak har tidligere vist seg å ha uante konsekvenser. Derfor er det viktig at vi trår varsomt i dette. Så er det i hvert fall i min bok slik at vi har noen demokratiske spilleregler. Det er bl.a. at vi hører befolkningen og interessene først, og så vedtar vi i Stortinget etterpå – ikke omvendt. Her har det vært forslag om først å vedta regelverket og så høre etterpå, i realiteten. Det synes ikke jeg er en praksis som er særlig bra – dvs. det er egentlig foreslått å vedta regelverket og ikke ha høring etterpå i det forslaget som ligger der. Det synes ikke jeg er en god forvaltningsmessig praksis, fordi det kan komme ny kunnskap fra interessene, og de har en demokratisk rett til å bli hørt i utformingen av et sånt regelverk, både av naturvernhensyn, fra fiskere og fra befolkningen. Så er det ett forslag som SV ikke foreslår å innføre, nemlig en registrering av fritidsfiskerne ved Oslofjorden. Det er også en side – det skal også utredes før vi sier nei til det, uten at jeg er så veldig begeistret for akkurat det tiltaket.
Kari-Anne Opsal (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Ifølge Havforskningsinstituttet er bestanden av kysttorsken på et historisk lavt nivå. Arten har gått tilbake langs store deler av kysten i Sør-Norge. Verst er tilstanden i østlige deler av Skagerrak. Fra Arbeiderpartiets side støtter vi derfor at det må iverksettes tiltak for å få torsken tilbake i Oslofjorden, og vi vil understreke at det er viktig med raske og relevante tiltak. Heldigvis skjer det noe. Noen tiltak er allerede iverksatt, mens flere er på trappene. Havforskningsinstituttets rapport fra 2016, som gir kunnskapsstatus for kysttorsk i sør, kom også med en rekke forslag. Både Fiskeridirektoratet og andre er i gang med å følge opp rapporten og noen av de anbefalte tiltakene. Verneområdet ved Tvedestrand er videreført, og det er varslet at Fiskeridirektoratet i løpet av forsommeren skal sende sak på høring med forslag om vern av faglig prioriterte gyteområder fra Stadt til svenskegrensen. Samtidig vurderes det ytterligere redskapsbegrensinger for fritidsfiske, og om ekstraordinære tiltak skal foreslås for området Telemark–Østfold. Økt kunnskap om effekt av tiltakene er også påkrevd. Et konkret prosjekt som kan bidra til det, er Krafttak for kysttorsken, som er et samarbeid mellom Havforskningsinstituttet, Færder nasjonalpark, Ytre Hvaler nasjonalpark, de aktuelle fylkeskommunene, Fiskeridirektoratet, Miljødirektoratet, Fiskarlaget og Småfisker'n. For Arbeiderpartiet er det viktig at vi også i framtiden skal ha både yrkes- og fritidsfiskere i Oslofjorden. Fritidsfisket er viktig som rekreasjon for de mange som bor her, mens yrkesfisket representerer arbeidsplasser og er en viktig kulturbærer. Det er bra at begge typene organisasjoner er aktive medvirkere i prosessen som nå pågår, og vi håper at det blir videreført når regjeringen nå går i gang med å utarbeide en helhetlig forvaltningsplan for Oslofjorden. Etter at SV fremmet sitt forslag, har det vært stor uro blant fiskerne i Oslofjorden. I møte med oss i Arbeiderpartiet har Fiskerlaget Sør bekreftet at de frykter at SVs forslag vil ramme fiskerinæringen i Oslofjorden unødig hardt dersom de blir gjennomført. At flere av forslagene til SV i denne saken heller ikke er basert på faglige råd, er også en utfordring. Arbeiderpartiet er derfor en del av flertallet i komiteen som i innstillingen understreker at denne type inngripende tiltak må utredes grundig før de blir vurdert innført, herunder at effekten av tiltakene blir vurdert. I likhet med resten av flertallet ønsker vi derfor ikke å gå nærmere inn på tiltakene som Havforskningsinstituttet ikke har anbefalt, før det foreligger en kvalitetssikret anbefaling og vurdering av dem. Det er bra at SV setter denne saken på dagsordenen, og vi har forståelse for utålmodigheten. Likevel kan ikke Arbeiderpartiet støtte forslagene i sin nåværende form.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
Jeg var ganske klar på at det var 5 minutter taletid, så jeg må prøve å hoppe over annenhver setning, så får vi se hvordan det går. Det var en gang at Oslofjorden var full av torsk. Jeg har sett gamle bilder – 100 år gamle. Det var faktisk slik at det nesten var mulig å forestille seg sekvenser som kunne minne om Lofoten. En samlet komité og statsråden er enige om virkelighetsbeskrivelsen – også siste taler – eller elendighetsbeskrivelsen for kysttorsken i Oslofjorden. Havforskningsinstituttet har ropt et varsku mange ganger, ikke bare i 2016. De har fremmet konkrete forslag, senest i 2016. Ikke bare miljøet rundt Flødevigen – Havforskningsinstituttet – andre miljøer har også ropt ut. Så sent som på fredag var to NMBU-forskere i Aftenposten og støttet alle punktene til SVs Dokument 8-forslag. Bakgrunnen for dette er selvfølgelig at torsken er ute å kjøre. Det er noe som må gjøres nå, det må skje veldig fort slik at ikke noen av bestandene av kysttorsk – det er faktisk flere lokale bestander – kan bli borte. Det har vært ting vi ikke er herre over. Det kan være klimaendringer, det kan være forurensninger, det kan være andre faktorer i Oslofjorden. Det må vi være obs på, men Havforskningsinstituttets tall er uomtvistelig. Det har vært et kolossalt overfiske av kysttorsken i årevis uten at noe har blitt gjort. Både komitéflertallet og statsråden viser til den helhetlige planen for Oslofjorden, som ble vedtatt her i salen for bare noen uker siden. Den planen er bra, det vil si at forslaget er bra – så får vi se hvordan planen blir. Men planer som er så omfattende, vil ta tid. Det vil ta tid før vi får et forslag på bordet som i hvert fall konkret omhandler torsken. Det gjelder flere departementer, det vil være flere departementer involvert i en slik plan. Det vi i SV da måtte tenke på, var strakstiltak for torsken. Vi tok utgangspunkt i Havforskningsinstituttets forslag og la til et par strakstiltak for indre fjord. Rettferdighet var SVs utgangspunkt, alle fiskegrupper måtte bidra i dette vi kunne kalle et femårsmoratorium mot å fiske torsk i indre fjord. Alle skulle bidra: de med fast redskap, de med fiskestang, de som fanget torsk som bifangst osv. Det ble sagt at flere forslag ikke er utredet. Næringskomiteen ba heller ikke om en høring i saken, og mange av problemstillingene har vært kjent i mange år. Men jeg skal la de forslagene som går utover Havforskningsinstituttets anbefalinger, ligge. Hvorfor kan ikke Stortingets flertall da støtte forslagets del én? Jeg vil komme tilbake til andre punkter litt senere, men jeg vil ta opp SVs forslag.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
Jeg er glad for at statsråden deler min bekymring for Oslofjorden. Jeg tror vi begge to ser på torsken som en signalart på mange måter – hvis torsken har det bra, har hele økosystemet det bra. Men mener statsråden at politisk ledelse i departementet har fulgt havforskningen tett og sett på forskningsresultatene deres de siste årene? Mener statsråden også at han har registrert de advarslene som havforskningen for så vidt har kommet med? Til sist: Hva slags tiltak kan statsråden vise til som har hjulpet kysttorskbestanden i Oslofjorden fram til nå?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
Jeg takker for svaret. Jeg kan være enig i deler av forklaringen til statsråden. Han henviser til Tvedestrandsfjorden, men han kunne også henvist til fredningssoner, som åpenbart har hjulpet andre arter, f.eks. hummer. Vi har også sett områder der torsken er blitt mindre beskattet, Skagerrak f.eks., som har gitt veldig gode resultater. Jeg er redd for at mens vi bærer vannet til kua, kan det hende at den dør. Det går veldig fort tilbake med denne kysttorsken. Har statsråden reflektert over tidshorisonten her, hvor lang tid det kan ta før det kommer konkrete tiltak, politiske vedtak, som kan avhjelpe situasjonen for kysttorsken – i lys av f.eks. departementets arbeid, men også i lys av det siste forslaget fra Venstre, som nå er til behandling?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
Det blir fortsatt henvist til mangel på kunnskap. Jeg hører også at statsråden kan tenke seg enda mer kunnskap – at det utredes mer. Man har forsket i årevis. Det har stadig vært forsket, men så fort man er i tvil om hva man skal gjøre med forvaltningen, roper man på forskning igjen. Jeg har sett dette fra sidelinja, faktisk også ganske tett på det, og jeg skal love statsråden at jeg har vært med på rekebåten, vært med og fisket, dykket i Oslofjorden. Jeg kjenner ganske godt til det, og jeg har en biologisk bakgrunn selv. Jeg har også hatt nær kontakt med forskningsmiljøet i denne saken, og det er vel ikke noen stor hemmelighet at jeg er ganske delaktig i forslaget. Jeg er veldig bekymret, må jeg si til statsråden. Spørsmålet er da: Hvorfor mener statsråden at vi trenger mer forskning? Har ikke statsråden tillit til de sterke, klare konklusjonene som havforskerne allerede har lagt fram?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
Det er vel ganske åpenbart at jeg er skuffet over det regjeringen har gjort hittil i denne saken. Det har gått mange år, det har vært mange advarsler. Det er leit, ikke minst må jeg si det på vegne av kysttorskbestanden vår i Oslofjorden. Jeg er også skuffet, som man også skjønner, over opposisjonen i dag. Man kunne ha plukket ut vedtak her – punkter i forslagene – som vi kunne enes om hvis man tok denne saken alvorlig, punkter som var relativt lite konfliktfylte, og som heller ikke ville kreve en stor utredningsperiode. Man henviste til at man kunne støttet forslagets del 1, hvis man ville, altså det som var Havforskningsinstituttets anbefalinger. Og hva med f.eks. å støtte forslaget om påbud av rist i reketrål? Nei, man kunne ikke det heller. Det som skjer, er på et vis å skyve problemene foran seg enda ett år eller to – eller hvor mange år blir det? Det tør jeg ikke si. Som sagt: Man roper på litt mer forskning, og så kan altså det skje at en del av bestandene kommer under et kritisk nivå som gjør at den genetiske poolen, den lokale genetiske poolen, blir borte. Hvis man tenker dette i stor sammenheng og på de store bestandene vi har hatt i Nordsjøen – vi kan tenke på silda, vi kan tenke på torsken også i Newfoundland – kom de under en bestand som gjorde at det var helt kritisk. Det var med nød og neppe dette kom opp igjen. Newfoundland sliter ennå. Da kan man si at i mindre målestokk kan hver av disse kystbestandene vurderes litt i samme lys. Det betyr at jeg bare må, slik jeg ser at sitsen er i komiteen og i salen, henvise til en merknad på side 2 i innstillingen, der det står: «Komiteen vil understreke viktigheten av å iverksette tiltak og ber om at Stortinget orienteres om framdriften på en egnet måte. Komiteen understreker viktigheten av at disse prosessene raskt fører frem til tiltak for å bedre forholdene for kysttorsken.» Jeg ber om at statsråden også merker seg dette ved sin påvirkning av den store prosessen som skjer rundt forslaget om Oslofjorden, og at statsråden bruker sin innflytelse til også å ta med seg disse merknadene videre inn i den prosessen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Det er bred enighet om at det ikke står bra til med torsken i Oslofjorden. Derfor deler jeg forslagsstillernes bekymring, sammen med mange andre, og jeg tror det er helt riktig at denne saken settes på dagsordenen fra Stortingets side, selv om saken ikke har vært på dagsordenen – det viser mitt svar til komiteen senest i april – fordi det er mange prosesser på gang for å gjøre noe med dette. Fiskeridirektoratet vil også, som flere har vært inne på, innen kort tid sende ut flere forslag på høring. Høringen vil bl.a. inneholde forslag om vern av gyteområder for torsk, særskilte vernetiltak for området fra Telemark til svenskegrensen og redskapsregulering i rekefisket. Jeg er glad for at komiteens flertall er enig med meg i at vi må følge de ordinære prosessene for utredning og høring og tiltak, også når det gjelder denne saken. Tiltakene må være basert på best mulig kunnskap, og jeg mener at i denne type saker er det viktig at alle berørte parter blir hørt. Jeg tror vi alle sammen er enige om at tiltak må være basert på kunnskap, og at dem som tiltakene gjelder for, må få anledning til å sette seg inn i og uttale seg om forslagene til tiltak. Denne framgangsmåten gir oss grunnlag for å være nærmest innenfor, for å fastsette de rette tiltakene. Det kan ikke være slik at man først bestemmer seg, og deretter gjennomfører en proforma høringsprosess. Selv om det haster med å få på plass effektive tiltak, må jeg følge demokratiske prosesser, som nødvendigvis tar noe tid, og som kanskje kan være irriterende for mange politikere, som er veldig utålmodige. Slik som jeg registrerer det, er mange utålmodige i denne saken. Representanten Knag Fylkesnes foreslår også et forbud mot bruk av lys ved fiske etter brisling i Oslofjorden. Havforskningsinstituttet og Fiskeridirektoratet har undersøkt effekter av lysfiske etter sild og brisling, men de finner ingen vesentlige skadevirkninger for andre arter. Når det gjelder lysfiske, må vi også der basere oss på kunnskap, og tiltak må treffe. Representanten Knag Fylkesnes etterlyser også informasjon til fritidsfiskere på flere språk. Dette er tilgjengelig på engelsk og norsk, og det er ulike regler for turister fra utlandet og personer bosatt i Norge. Informasjon om turistfiske finnes på engelsk, tysk, polsk og russisk, og en rekke kanaler brukes for å nå ut med denne informasjonen. Kanskje kan man allikevel spre den informasjonen enda bredere, og kanskje på andre språk som treffer bedre? Det er noe jeg selvfølgelig vil se på, sammen med direktoratet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Det var mange spørsmål. Alle vet at det er krevende å få effekt av reguleringstiltak, særlig når man ser på helheten i økosystemet. Jeg kan vise bl.a. til Tvedestrandsfjorden, der det har vært forsket på effekten av strengere fiskerireguleringer over lengre tid, inkludert et nullfiskeområde, siden 2012. Forskningen har vist at både overlevelse og størrelse har økt som følge av disse reguleringstiltakene. I nullfiskeområdet er overlevelsen for torsk faktisk doblet. Men det denne typen tiltak også viser, er at rekrutteringen ikke blir noe større. Derfor mangler vi noe kunnskap. Det trenger ikke bety at man i Oslofjorden treffer 100 pst. når det gjelder å få overlevelsesgraden opp. Men man trenger ikke å få en større rekruttering, og det er jo rekruttering vi ønsker oss i større grad. Derfor har jeg, når det gjelder Tvedestrandsfjorden, utvidet og latt forskningen gå ytterligere fem år, fordi det krever noe tid å få treffsikre tiltak. Det gjelder også Oslofjorden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
En reguleringsplan tar jo, som vi alle sammen vet, noe tid. Tiltakene fra Havforskningsinstituttet skal nå ut på høring. Dem regner jeg med kommer i løpet av kort tid. Så har vi en høringsprosess derfra. Når alle partene er hørt, skal jeg selvfølgelig utarbeide de nødvendige forslagene som vi ser er mest treffsikre med tanke på hva Havforskningsinstituttet måtte få til svar i høringsprosessene. Hvis man skal måle effekten over lang tid og få treffsikre tiltak, snakker vi om 10 år, 20 år, 30 år for å få tilbake en viss rekruttering for å bygge opp bestanden, men det betyr ikke at vi politikere ikke kan forebygge, være litt føre var og legge på plass tiltak. Det gjør vi i en rekke sammenhenger, både med nasjonalparker, verning osv. Kanskje kan det være større områder som kan vernes for å få en større effekt på rekrutteringen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-14:
Det er litt overraskende å høre fra SV at man ikke trenger mer kunnskap, at vi ikke trenger mer forskning. Jeg tolker representanten riktig – selvfølgelig gjør jeg det – jeg fikk bare lyst til å kommentere det på denne måten. Jeg mener det fortsatt er noen kunnskapshull som må tettes, og det sier også Havforskningsinstituttet. Selv om man nå har fått sterke advarsler på grunn av kysttorskbestanden, særlig i Oslofjorden, men også langs resten av kysten, betyr ikke det at man sitter på nøkkelen og løsningen for å få opp rekrutteringen og få opp bestanden. Der trengs det nok mer forskning. For som jeg viser til, har man undersøkelser som viser at man får opp bestanden og overlevelsesgraden for torsken gjennom å verne, med mindre fiske, osv., men man får ikke økt rekrutteringen, og det er denne koden som må knekkes hvis man faktisk ønsker å øke torskebestanden i Oslofjorden og andre deler av kysten.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-05-14:
Situasjonen knyttet til beredskapen, særlig i Nord-Norge, er prekær. Vi i Arbeiderpartiet støtter likevel at forslaget går til behandling i helse- og omsorgskomiteen, og understreker at komiteen er suveren til å legge opp til en veldig rask behandling.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-05-14:
Det er ein veldig alvorleg situasjon vi har med krisa i luftambulansen. Det er klart at Stortinget må ta stilling og ha ei sak om dette. Vi har tatt opp dette mange gonger før. Vi fremja òg eit forslag på torsdag om ei langsiktig behandling av ei sak om dette. Vi ser at saka kan verta betre behandla med ei hastebehandling i komiteen, der vi raskt får laga ei innstilling, der vi kan få fleirtal for dei gode forslaga. Vi støttar difor – som presidentskapet har innstilt på – at saka skal sendast til komiteen, men då skal vi sørgja for at det vert ei rask behandling, slik at vi får det tilbake til Stortinget snarast mogeleg.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-05-14:
Jeg vil anbefale Kristelig Folkepartis gruppe å stemme for presidentskapets forslag, med den begrunnelse at dette er en så tung sak – det å ha god beredskap der sykehusene ikke ligger tett som hagl, der vi trenger god beredskap. Vi må behandle dette skikkelig, og vi ønsker å ta en hurtig behandling av det i komiteen.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-14:
For hver dag som går, mister vi veldig viktig kompetanse i nord, og beredskapen er under enhver kritikk. Vi har ikke tid til å vente på denne saken. Derfor støtter SV en behandling etter § 39 annet ledd bokstav c og støtter sekundært behandling i komiteen, men vil da be om at det går så raskt som overhodet mulig.
Kristian Torve (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg vil på vegne av representantene Kari Henriksen, Rigmor Aasrud, Nina Sandberg, Arild Grande og meg selv fremme et representantforslag om bedre tilrettelegging for toppidrettsutøvere og utdanning.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-06-05:
Tenk at noen barn og kvinner i verden må gå med burka, et heldekkende kroppsplagg som ikke bare dekker kroppen, men også ansiktet, som dekker øynene med et gitter, slik at man kan se, men ikke bli sett. Dette er en ekstrem form for undertrykking av kvinner som vi aldri må akseptere i Norge. I Norge skal kvinner leve frie og selvstendige liv, ha bevegelsesfrihet og mulighet til å delta aktivt i samfunnslivet. Derfor ønsker Fremskrittspartiet et totalforbud mot burka og nikab i det offentlige rom. Alle som velger å bosette seg i Norge, må tilpasse seg vårt samfunn. Vi aksepterer ikke at kvinner skal bære burka og nikab, for Norge er et åpent samfunn, og vi skal kunne se hverandres ansikt. Jeg er derfor glad for at vi nå innfører et forbud mot burka i undervisningssituasjoner, og at Fremskrittspartiet med det har trukket det politiske landskapet i Norge langt i vår retning. Vi får nå et forbud i Norge, som det første landet i Norden. Fremskrittspartiet foreslo et totalforbud mot burka og nikab allerede i 2003. Den gangen var det ingen andre partier som støttet oss. I 2013, da Siv Jensen, bl.a., fremmet et tilsvarende forslag, fikk vi bare støtte fra Fremskrittspartiets egne stemmer og én stemme fra SV. Det er nå viktig å få på plass et nasjonalt grunnprinsipp, og det får vi. Men så får vi altså kritikk fra Arbeiderpartiet for at vi ikke går langt nok. Men vil Arbeiderpartiet egentlig gå lenger? Jeg har fortsatt ikke fått forståelsen av at Arbeiderpartiet ønsker et totalforbud mot burka og nikab i det offentlige rom. Det de derimot problematiserer, er at vi ønsker et totalforbud mot burka på barn og babyer, en problemstilling som ikke er reell i det hele tatt. Heller ikke i Saudi-Arabia, som er det landet i verden som går lengst i å undertrykke kvinner, bruker man burka og nikab på barn og babyer. Jeg har ikke fått forståelsen for hvorfor Arbeiderpartiet ønsker å bruke akkurat det som et poeng i denne debatten. Det viser kanskje at Arbeiderpartiet ikke forstår den reelle problemstillingen med kvinner som må gå med burka i det norske samfunnet, som ikke får muligheten til å bevege seg og delta aktivt i samfunnslivet, til å få seg jobb, til å få seg utdanning, til å leve det frie livet vi norske kvinner tar for gitt. Det viser at Arbeiderpartiet ikke forstår den problemstillingen i det hele tatt, og det synes jeg er beklagelig. Arbeiderpartiet ønsker også å kritisere oss for ikke å innføre et forbud i det offentlige rom knyttet til undervisningssituasjoner. Samtidig vil ikke Arbeiderpartiet ha et totalforbud mot burka og nikab i det offentlige rom. De biter seg selv litt i halen. Jeg vil oppfordre Arbeiderpartiet til å tenke litt over hva de egentlig mener i denne saken. Jeg kommer til å bli glad den dagen vi ser et arbeiderparti som faktisk ønsker et totalforbud mot burka og nikab i det offentlige rom. Jeg foreslår at de tar kontakt med oss da, og at de støtter opp om det forslaget som Fremskrittspartiet og regjeringen nå legger fram, der vi endelig får på plass et forbud mot burka og nikab i undervisningssituasjoner.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-06-05:
Som jeg har nevnt i tidligere innlegg, har Fremskrittspartiet ved flere anledninger fremmet forslag om totalforbud mot burka og nikab i det offentlige rom. Vi gjorde det første gang i 2003, da fikk vi kun Fremskrittspartiets stemmer. Vi gjorde det sist gang i 2013, da fikk vi kun Fremskrittspartiets stemmer og én stemme fra SV. Det er derfor ingen grunn for oss til å fremme et forslag om totalforbud i denne salen, for det politiske landskapet har ikke beveget seg fullt så langt. Nå har vi altså fått flertall for et forbud mot burka og nikab for elever, studenter og lærere ved barnehager, barneskoler, ungdomsskoler, videregående skoler, universiteter, folkehøyskoler, høyskoler og introduksjonsprogram for flyktninger, ved opplæring av nyankomne innvandrere i kommunene og for lærlinger og lærekandidater. Da mener jeg faktisk at Fremskrittspartiet har trukket det politiske landskapet langt i vår retning, og det er vi fornøyd med. Ingen kvinner i Norge skal bruke burka og nikab. Det forbudet dette stortinget vedtar i dag, vil sende et viktig signal til alle som ønsker å bosette seg her i Norge, om at vi ikke aksepterer kvinneundertrykkende plagg i Norge. I Norge skal vi se ansiktene til hverandre. Vi har startet dette forbudet nettopp i undervisningssituasjoner, for ikke bare er det undertrykkende, det er også til hinder for god kommunikasjon og godt læringsutbytte i skolene, og det er det vi får flertall for i dag. Jeg ser fram til at denne debatten kommer til å fortsette. Fremskrittspartiet har tro på at det politiske landskapet vil trekkes lenger i vår retning når tiden er moden for det. Når flere partier ønsker å signalisere at de vil støtte et sånt primærstandpunkt, kommer Fremskrittspartiet til å ta det opp igjen. Når Arbeiderpartiet nå problematiserer en helt annen del av denne saken, nemlig at vi ikke klarer å få til et nasjonalt forbud i friområdene, handler det på mange måter om praktiske utfordringer. Vi har presisert tidligere når det gjelder Oslo kommune, som har universiteter spredt over hele kommunen, at det vil være umulig for universitetene å håndheve et forbud i friområdene, når friområdene til universitetene er hele Oslo kommune. Derfor er det viktig at institusjonene bestemmer dette selv. Det er heller ikke alle kommuner i Norge som har utfordringer med bruk av burka, derfor er det egentlig ikke nødvendig med et nasjonalt forbud i friområder i uteområdene i hele Norge. Men det som er kjempeviktig å presisere, er at de kommunene som har store utfordringer med burkabruk, skal få muligheten til å ta dette forbudet lenger. Jeg vil oppfordre Arbeiderpartiets representanter til å løfte dette sammen med oss i de kommunene som har store utfordringer med det. Jeg er glad for at vi får et bredt flertall om et nasjonalt grunnprinsipp og et forbud mot burka og nikab i undervisningssituasjoner, selv om Fremskrittspartiet skulle ønske at vi hadde hatt et totalforbud.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
I Dagsrevyen 23. mars i år sa statsråden at «det er viktig for oss at barnehagene, skolene og utdanningsinstitusjonene skal være møteplasser hvor barn, elever og lærere kan møte hverandre ansikt til ansikt» – altså møteplasser hvor barn, elever og lærere kan møte hverandre ansikt til ansikt. Man kan vanskelig definere skolegården og korridoren ut av «møteplasser». Betyr det at statsråden egentlig ser at spørsmålet om å se hverandres ansikter handler om mer enn bare inne i klasserommet? Definerer statsråden møteplasser på skolen som bare inne i klasserommet?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg takker for svaret. Jeg tror ikke seerne av Dagsrevyen oppfattet at statsråden med møteplasser mente at det ikke var skolens korridorer eller skolegården, som er møteplassene på skolen. Jeg så at representanten Guri Melby i Dagbladet i går sa at det var takket være Venstre man hadde fått Høyre og Fremskrittspartiet med på et moderert forslag i forhold til det som ble sendt ut på høring i fjor, som Arbeiderpartiet var helt enig i. Er det en riktig framstilling at dette egentlig ikke er statsrådens mening eller Høyre og Fremskrittspartiets mening i regjering, men at det er Venstre som parti som her har fått regjeringen til å flytte seg fra det man foreslo i fjor, da man nettopp sendte ut på høring at det skulle gjelde i friminutter, på universitetsområdene, i pauser, osv.?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-06-05:
Jeg siterte statsråden når jeg snakket om møteplasser; det var det statsråden sa i Dagsrevyen. Jeg har snakket om skolegårder og skolens korridorer og tilsvarende skille mellom auditorier og lokaler på universitetene. Det jeg vil spørre statsråden om, er: Når statsråden selv var med på å sende på høring i fjor et forslag som gjaldt i friminuttene, på universitetenes og utdanningsinstitusjonenes områder, var det i hvert fall åpenbart seriøst ment og i tråd med det Stortinget la opp til i den enstemmige innstillingen da Stortinget ba om at man skulle utarbeide forslag om dette. Er statsråden enig i at det blir feil å framstille dette som symbolpolitikk når vi tar opp at det faktisk er en reell problemstilling hvis nikaben eller burkaen skal henge utenfor klasserommet, og man skal ta den av og på når man går inn og ut av klasserommet på skolen? Jeg har fått mange brev fra lærere som ikke forstår at man kan mene dette. Er statsråden enig med meg i at det blir feil å kalle det symbolpolitikk – at det er et reelt politisk spørsmål?