trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2004-02-10:
Vi har for første gong fått ei storbymelding som drøftar storbypolitikken i si fulle breidd og legg til rette for ein heilskapleg storbypolitikk som skal gi alle likeverdige høve til å ha eit godt liv i storbyen. Storbypolitikken byggjer på samarbeid og dialog mellom storbyane og staten. Kristeleg Folkeparti ønskjer handlefridom for storbyane og for dei andre kommunane. Styrking av lokaldemokratiet og auka kommunal handlefridom er overordna målsetjingar for Kristeleg Folkeparti. Sentrale politikarar skal ikkje detaljstyra, men leggja til rette gjennom gode rammevilkår for at politikarane i storbyane skal kunna ta ansvar for eigen by og eiga utvikling av byen. I motsetning til det som talarar frå Arbeidarpartiet har sagt tidlegare i dag, vil vi i Kristeleg Folkeparti leggja tilhøva til rette slik at lokalpolitikarane kan ta dei endelege avgjerdene. Vi vil gi storbyane større ansvar og større fridom. Vi trur at lokalpolitikarane er best eigna til å vurdera omfanget av problema og prioritera naudsynte tiltak. Vi trur at utfordringane krev ulike løysingar, avhengig av lokale tilhøve. Storbyane må ta ansvar og skapa visjonar for eiga utvikling. Staten skal medverka til realisering, ikkje til detaljstyring. Difor skal storbymeldinga ikkje i detalj leggja føringar for lokalpolitikken. Det er overlag viktig å sikra balansen mellom storbyen og regionen rundt. Det er inga motsetning mellom god storbypolitikk og god distriktspolitikk. Storbypolitikarane står overfor ei spanande framtid dersom dei tek utfordringane og ansvaret som no blir gitt gjennom fleire oppgåver og mindre detaljert regelverk. Men storbyen må ikkje vera seg sjølv nok. Eit tett og konstruktivt samarbeid både med omliggjande kommunar og ikkje minst med fylkeskommunen er naudsynt for å lukkast i arbeidet med å utvikla ein sterk by i ein sterk region. Det er store forskjellar byane imellom. Det er difor svært oppsiktsvekkjande når Arbeidarpartiet gjer framlegg om detaljerte fellesløysingar for alle storbyane. Dette er ei sentral detaljstyring vi ikkje vil vera med på. Kristeleg Folkeparti viser til at lokalpolitikarane skal ha fokus på infrastruktur, miljøriktig byutvikling, næringsutvikling, oppvekstvilkår, tilbod til eldre og til funksjonshemma og kulturtilbod. Sentrale politikarar har ansvar for å forenkla lovverk og gi økonomiske rammeoverføringar tilpassa lokale tilhøve. Fattigdom er eit storbyfenomen. Det er mange menneske med rusproblem og psykiatriske problem i dei store byane. Difor er det viktig at vi tek eit ekstra tak for dei, slik denne regjeringa har gjort framlegg om, og gjennom behandlinga av storbymeldinga får vi verktøy til å påverka og få ei riktig utvikling i storbyane.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2004-02-10:
I tillegg til de sosiale problemene som er spesifikke for byene, er også en bys utfordringer historien om arealkonflikter. Hvorledes boligfunksjoner, arbeidsfunksjoner og fritidsfunksjoner blir plassert rent geografisk i forhold til hverandre, vil innvirke på om vi greier å skape det bysamfunn som alle vi som bor i byen, drømmer om. Ikke minst vil konfliktene med transport være helt vesentlige. Her er jeg glad for at vi har hatt en regjering som helt i pakt med at den er den beste miljøregjering noensinne, har satset på hovedstadens kollektivnett. Det er helt umulig å greie veksten i transport og transportbehov uten en sterkere satsing på kollektivtransport. Det er også i den sammenheng meget interessant å se at stadig flere i næringslivet betoner viktigheten av at storbyene har et godt transportnett, av den enkle grunn at skal næringslivet ha plass på veiene til sine transporter, må vi ha flere arbeidsreiser over på kollektivtransport. Det er viktig, og det er helt nødvendig. Så er det ingen tvil om at det å løse byenes problemer i noen grad henger sammen med hvilke overføringer vi i praksis får. Og her er det et stort problem for hovedstaden at vi får mye mindre overføringer enn det man gjør utenfor hovedstadsregionen. Tallene er omtrent slik at hvis man bor utenfor hovedstadsregionen, Oslo og Akershus, får man omtrent 50 pst. mer pr. innbygger enn det man får i hovedstadsregionen. Og alle er vi enige om at vi kan ikke ha et ett-til-ett-forhold i denne sammenhengen. Norge består ikke av 19 forskjellige land, men det må være en grense for hvor vanskelig det skal være for hovedstaden å få beholde mer av den verdi som den vitterlig aggregerer. Transport har vært helt vesentlig for hvorledes hovedstaden skal utvikle seg. Den er også et nav for resten av landet. Siden Schjøtt-Pedersen syntes at meldingen fra Regjeringen manglet handlekraft og bare hadde en god analyse, inviterer jeg Stortinget i forbindelse med budsjettarbeidet senere i år til å vise handlekraft. Og da er lakmustesten prosjektet Bjørvika. Oslo har ønsket å prioritere på topp av sine samferdselsprosjekter å bygge en tunnel i Bjørvika for å frigjøre det potensialet som finnes når det gjelder byutvikling og kulturutvikling på dette stedet. I motsetning til det som gjelder for alle andre fylker, setter man spørsmålstegn ved om Oslo skal få lov til å prioritere det som sitt eget prosjekt, og det til tross for at dette er et prosjekt som ikke beløper seg til mer enn ca. 2/3 av det Oslo-bilister alene legger igjen i drivstoffavgifter og kjøretøyavgifter i løpet av ett år.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-02-10:
Det er gledelig at en samlet komité ber Regjeringen om å legge fram en egen hovedstadsmelding. Det er et stort behov for en slik melding som kan sette hovedstadens særlige behov på dagsordenen, og jeg er glad for at tanken om en samlet framstilling av Oslos spesielle utfordringer og muligheter har vunnet så bred oppslutning. Oslo står for en betydelig del av verdiskapingen i Norge, og det er behov for en drøfting av hvordan forholdene kan legges enda bedre til rette for en økonomisk vekst i hovedstaden som kan løfte hele regionen og gi høyere sysselsetting. La meg bare nevne ett forhold. Med tanke på skipsfartsnæringen og næringsvirksomhet tilknyttet denne, som utgjør 5 pst. av sysselsettingen i Oslo, får vi sjansen til å gjøre noe konkret når skipsfartsmeldingen legges fram for Stortinget. I en globalisert verden går kapitalen dit kapitalen føler det er best å være, og for de maritime næringer står mye på spill. Oslo har ikke råd til å miste flere arbeidsplasser, og jeg ser derfor fram til at Regjeringen i en egen hovedstadsmelding kan gi en samlet framstilling av hvordan vi kan sikre sysselsettingen best for framtiden,. Vi opplever nå at arbeidsplasser forsvinner, og miljøene der vi har særlige konkurransefortrinn fra naturens side, svekkes kraftig, mens offentlig sektor og skjermet næring øker. Oslo har tapt tusenvis av industriarbeidsplasser de siste år. Vi har også sett at stadig flere norske rederier selges til utlandet. Det er viktig at vi nå gjennom en framtidsrettet politikk tar vare på de miljøer og den kompetanse som er bygd opp over generasjoner når det gjelder finans-, megler- og rederivirksomhet. Oslo må fortsatt være en av verdens fremste shipping-byer. Oslo har halvparten av landets rusmisbrukere og også en klar overvekt av personer med psykiske problemer. Dette skaper helt spesielle problemer, som også må løses på en ekstraordinær måte. Av storbymeldingen framgår det at det innad i Oslo er flere som har symptomer på psykiske problemer i Oslo indre øst enn i de andre bydelene. Man har i denne omgang etter min mening ikke funnet en tilfredsstillende løsning på de overveldende utfordringene som vi står overfor når det gjelder rus og psykiatri. Det framgår også av meldingen at av de vel 200 000 ikke-vestlige innvandrerne som nå bor i Norge, befinner hovedtyngden seg i Oslo-regionen. De flerkulturelle utfordringene dette medfører, spesielt for Oslo, er et annet forhold som tilsier at det er behov for en egen hovedstadsmelding. La meg bare nevne ett annet eksempel. I enkelte bydeler er det store kostnader knyttet til å følge opp enkelte barn og unge som er kommet hit som flyktninger fra områder preget av militære konflikter. På Søndre Nordstrand, f.eks., har jeg fått opplyst at flere enkeltpersoner koster opp til 2 mill. og 3 mill. kr pr. person. Samme bydel måtte i fjor kutte leksehjelp med 150 000 kr, noe som gav tilbud til flere hundre barn. Staten burde dekke kostnader over en viss sum, f.eks. 500 000 kr. Alle disse forhold tilsier at vi nå får en egen hovedstadsmelding, slik at disse problemene kan drøftes nærmere.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2004-02-10:
I Dokument nr. 8:1 for 2003-2004 foreslår representantene Marit Arnstad og Åslaug Haga å opprette et uavhengig distriktsombud som skal arbeide for samordning og utvikling av innsats rettet mot distriktene. En samlet komite viser til at det er bred politisk enighet om behovet for samordning i distriktene, og viser også til kommunal- og regionalministerens brev av 15. desember 2003 til Stortinget. Komiteens flertall, alle unntatt Senterpartiet, er av den oppfatning at svaret på disse utfordringene ikke ligger i å opprette et distriktsombud. Flertallet bifaller ikke dokumentets forslag om å opprette et distriktsombud. Vekslende flertall peker på forskjellige argumenter som taler mot opprettelsen av et slikt ombud. Det er dels Kommunal- og regionaldepartementet, dels fylkeskommunene som ivaretar de funksjoner som det pekes på fra forslagsstillerne. Kommunal- og regionaldepartementet har et samordningsansvar. Fylkeskommunen har en viktig rolle som utviklingsaktør og bør bidra til regional samordning. Det pekes på behovet for å trekke fram de gode eksemplene på livskraftige lokalsamfunn i regionalmeldingene som legges fram for Stortinget hvert fjerde år. Dette er tema i meldingen. Videre understreker et flertall betydningen av Effektutvalgets og Distriktskommisjonens arbeid. Dette flertallet trekker også fram utredningsinstruksen når det gjelder behovet for å synliggjøre konsekvensene av statlig politikk for distriktene. Behandlingen av Dokument nr. 8:1 må også ses i sammenheng med behandlingen av Dokument nr. 8:2 og Dokument nr. 8:4, som vi skal behandle i neste sak. Når vi nå vil få oppnevnt en kommisjon til å vurdere lokaldemokratiets vilkår og utvikling, har selvfølgelig ikke de partier som i dag ikke bifaller opprettelse av et distriktsombud, frasagt seg muligheten til på ny å vurdere dette dersom kommisjonen mot formodning skulle foreslå noe slikt. Jeg regner med at Senterpartiet vil argumentere for å opprettholde forslaget om å opprette et distriktsombud. Jeg anbefaler komiteens innstilling.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-10:
Senterpartiet ønsker at en skulle få prøvd ut en ordning med et uavhengig distriktsombud, som løpende kunne ha vurdert konsekvensene for distriktene av de nasjonale beslutninger som tas på ulike politiske områder, og også bidratt til å få en bredere debatt omkring distriktspolitikken og dens konsekvenser. Jeg er nok enig med dem som sier at Effektutvalget på en måte har gitt oss en forsmak på dette. Det er interessant at en del av konklusjonene der også er veldig tydelig på både hvilket handlingsrom en har som en kunne ha utnyttet, og også at politiske beslutninger har hatt konkrete virkninger i negativ retning. På en måte ser Senterpartiet på et distriktsombud som en mulighet for å ha et stående effektutvalg, som løpende kan vurdere de samlede konsekvensene. Det ville nok gitt oss et bedre og mer uavhengig kunnskapsgrunnlag for å kunne vurdere distriktspolitikken i sin helhet. Senterpartiet kan dessverre ikke være med på å si at Kommunal- og regionaldepartementet gjør det i dag. Det er klart at Regjeringen – og uttalelser fra statsråden bekrefter jo det og etterlater liten tvil om det – har sin egen agenda i distriktspolitikken. En del av de kommentarer og også uttalelser som vil falle, vil jo være preget av den politiske agendaen en faktisk har. Det er ikke noe galt i det, men det tilsier kanskje nettopp at en kunne trenge et uavhengig organ som kunne vurdere de løpende konsekvensene. Dessuten tror jeg vi gjennom dagens system, på tross av den koordinerende rollen som Kommunal- og regionaldepartementet skal ha, mangler evnen til å se virkningene av beslutningene i andre sektorer. Jeg vil peke på de rasjonaliseringer og omstillinger en har sett innenfor den statlige sektor og deres virkninger på en del utkantområder. Særlig en del administrasjonssentra i utkantene er typiske eksempler på at vi ikke helt klarer å beregne virkningene som avgjørelser har på utkantområder og distrikter. Senterpartiet ser ikke på dette som et ombud i den forstand at det skal være noen form for klagemur. Det kunne sikkert ha vært mulig å finne et mer treffende navn på det. Vi ønsker oss et organ som skal fungere på samme måte som Glesbygdsverket i Sverige. Og det er ikke noen klagemur i dag. Det angir konsekvenser av hvordan nasjonal politikk virker på en rekke felt for distriktene og for landsbygda – det er det som her er poenget. Senterpartiet er redd for at en engangsutredning som den fra Effektutvalget vil bli fortiet dersom det ikke kommer til passende konklusjoner i politisk forstand. Et bestående ombud ville ikke blitt fortiet på samme måte, men kunne hatt en sterkere rolle i denne sammenhengen. Vi i Senterpartiet har imidlertid et håp om at en lokaldemokratikommisjon, i en viss tidsperiode i alle fall, vil kunne fylle en type funksjon, og at også at Distriktskommisjonen vil kunne ivareta en del av funksjonene. Likevel ønsker Senterpartiet at en skulle ha opprettet et slikt uavhengig ombud. Jeg vil med dette ta opp Senterpartiets forslag, som vi mener det er nødvendig å få realitetsbehandlet i salen her i dag. For øvrig tror jeg dette er et spørsmål en også vil komme tilbake til ved senere korsveier.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-10:
Jeg kan ikke la innlegget fra Venstres representant her stå ubesvart. For det første: Hvis det er slik at det er ombudsnavnet som er problemet for Venstre, og ikke innholdet i det Senterpartiet foreslår angående et uavhengig organ som kan vurdere konsekvensene av distriktspolitikken, synes jeg nok at Venstre i Stortinget burde ha sluttet seg til forslaget, og heller da søkt å finne fram til et annet navn på det. Som sagt, og det framgår også av forslaget, dette er ikke ment å være noen klagemur i form av et ombud på den måten. Det er ment å være en parallell til det svenske Glesbygdsverket, som på uavhengig basis vurderer konsekvensene av nasjonale, politiske beslutninger i forhold til landsbygda. Når det gjelder at Venstre ikke har abdisert i distriktspolitikken: Ja, jeg vet ikke, jeg! Jeg er ikke så sikker når jeg ser denne regjeringens linje i distriktspolitikken, på hvor Venstres distriktspolitiske sjel finnes. Det er ikke mye godt å spore og ikke mye offensivitet tiltak å spore fra Regjeringen når det gjelder distriktspolitikken om dagen. Nei da, dette er ikke et ønske fra Senterpartiet om å overta svensk distriktspolitikk! Dette er et ønske fra Senterpartiet om å overta en svensk institusjon som fungerer godt nettopp som det uavhengige utredningsorganet det er.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-10:
Jeg tror ikke Inge Lønning kan ha lest begrunnelsen for det forslaget som Senterpartiet her har lagt fram. Da ville han ha skjønt at å prøve å gjøre dette til en debatt om bruk av begrepet «ombud» eller ikke er helt meningsløst. Det er klart at det som står i vårt forslag om å utarbeide analyser og synliggjøre konsekvenser knyttet til utvikling av distriktene, er å løfte fram gode eksempler og bidra med bakgrunnsinformasjon. Man kan godt si at det er en form for forskervirksomhet, og på den måten si at det også bør være uavhengig. Vårt uavhengighetsbegrep er iallfall knyttet til å være uavhengig av alle partipolitiske føringer for hvilken politisk utvikling man legger opp til, og skal i størst mulig grad gi en solid dokumentasjon på hvilke konsekvenser og virkninger ulike vedtak får. Så kan man kalle det en forskeroppgave hvis man vil. Det kan godt være slik at det her ville ha sittet 10 eller 15 forskere og utarbeidet analysene. Jeg kan ikke se at det hadde vært noe negativt – tvert imot. Det ville kanskje ha gitt et enda bedre grunnlag enn om såkalte byråkrater hadde gjort det, selv om jeg heller ikke har noe imot verken statlige eller kommunale byråkrater. De gjør jobben sin, som alle andre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-02-10:
Venstre deler Senterpartiets mål i forhold til å sette distriktspolitikk på dagsordenen. Det er en kontinuerlig kamp og en kontinuerlig diskusjon også her. Vi har en veldig spennende distriktskommisjon, syns jeg, som medlem av den, der det skjer mange spennende diskusjoner i forhold til akkurat dette. Det jeg reagerer på, er begrepet «ombud». Det holder nå på å gå inflasjon i begrepet «ombud». Jeg mener at i et demokrati er det de folkevalgte som til enhver tid er ombud. Jeg mener at strengt tatt burde vi bare hatt ett ombud, Barneombudet, for barn har ikke stemmerett. Det at Senterpartiet nå legger fram et forslag om å bruke et ombud på distriktspolitikk, må bety at Senterpartiet har abdisert eller gitt opp kampen for sin egen distriktspolitikk, gitt opp at de selv skal være pådrivere for distriktspolitikken. Det har ikke Venstre gjort. Vi ønsker ikke å abdisere som pådrivere i distriktspolitikken. Derfor ønsker vi heller ikke å sette den bort til noe annet organ utenfor det folkevalgte som skal påvirke den. Så til slutt: Når man drar fram svensk distriktspolitikk som idealet, må jeg si at vi har klart oss betraktelig bedre med vår distriktspolitikk, enn svenskene har gjort med de virkemidlene de har hatt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-02-10:
Venstre er glad for at Effektutvalget nå har lagt fram sin innstilling, som gir mange gode innspill både til den politiske debatten og til Distriktskommisjonen. Denne regjeringa satte ned Distriktskommisjonen, og den skal forhåpentligvis snart sette ned en lokaldemokratikommisjon. Dette er politiske kommisjoner som har som formål å få til en bred politisk enighet om de store grepene. Det har denne regjeringa gjort. Det har vi vært med på å initiere. Det siste tiltaket, lokaldemokratikommisjonen, tror jeg nok også at Venstre må ha litt av æren for. Det betyr at vi ikke fraskriver oss ansvaret for dette. Vi ønsker ikke å plassere det noe annet sted. Vi ønsker å plassere det her. Vi ønsker å plassere det hos de politiske partiene, og vi ønsker en felles holdning i de politiske partiene til de store grepene her. Hvis dette er noe som virker så veldig godt i Sverige, lurer jeg på hvorfor det ikke har påvirket distriktspolitikken bedre.
Inge Lønning (Høyre), 2004-02-10:
Det synes klart etter dette ordskiftet at Senterpartiet selv har erkjent at begrepet «ombudsmann» ikke passer særlig godt til det man har i tankene. Det synes jeg er en prisverdig oppklaring, for vi sliter vel noe med det problemet at begrepet «ombudsmann» er et av de få ord som det norske språket har beriket verdensspråkene med. Det har kanskje ført til at man har trodd at løsningen på alle tenkelige samfunnsproblemer er å opprette en ny ombudsmannsordning. Vi har et barneombud. Mange har lenge argumentert for et eldreombud. Hvis det blir flertall for det, vil man trenge et middelaldrendeombud. Noen vil ha et ensligeombud. Noen vil ha et familieombud. Hvis man fortsetter den tankegangen, oppløser det i virkeligheten demokratiet som styreform. Det er en annen side ved saken som opptar meg kanskje like mye, og det er ordsammenstillingen «uavhengig distriktsombud» – uavhengig av hva? Oppstår det uavhengighet av det politiske system ved at man oppretter et statlig byråkrati à la det svenske Glesbygdsverket, som, så vidt jeg vet, sysselsetter mellom 35 og 40 byråkrater? Jeg tror rett og slett at dette er forferdelig dårlig gjennomtenkt. I den utstrekning man har behov for ekspertvurderinger av distriktspolitiske spørsmål, har vi i dette landet rikelig med forskningsmiljøer som har den nødvendige kompetanse, og hvor man kan innhente de vurderingene. Svaret på det behovet for uavhengighet som ligger i forskningstilnærmingen, foreligger allerede. Svaret er under ingen omstendighet å opprette et nytt statlig byråkrati. Jeg tror det er en fordel at man holder styr på språkbruken, og at man benytter honnørordet «uavhengig» – hvis det er et honnørord – der hvor det hører hjemme i vårt styresett, nemlig i domstolene og i forskningsinstitusjonene. Uavhengighet er ikke et begrep som bør knyttes sammen med nye statlige byråkratier.
Inge Lønning (Høyre), 2004-02-10:
Det skal bli, hr. president! Jeg trodde det fremgikk av mitt innlegg at jeg ikke var interessert i språkbruken i og for seg, men at jeg var interessert i den sak som ligger i Senterpartiets forslag. Det har jeg lest ganske grundig. Jeg er ikke i stand til å skjønne at svaret på det man er på jakt etter, er en analogi til det svenske Glesbygdsverket. Den eneste konkretisering som har kommet fra Senterpartiets side, er henvisningen til det svenske forbildet. Som det har vært påpekt i debatten, har ikke akkurat opprettelsen av et statlig byråkrati bidratt særlig mye til å legge grunnlaget for en fremtidsrettet distriktspolitikk i Sverige. Min påpekning av at forskningskompetansen finnes, var nettopp ment som en opplysning om at vi faktisk har relevante forskningsmiljøer, både ved flere av våre vitenskapelige høyskoler, ved våre distriktshøyskoler og ved våre universiteter. Det finnes ingen som helst grunn til å etablere noe nytt sentralt byråkrati for å fremskaffe en kompetanse som allerede finnes. Det eneste man kan oppnå på den måten, er å sløse med statlige midler.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-04:
Det er altså slik i 2004 at norske kommuner, selv med en beregnet skattesvikt, kommer til å sette rekord i vekst i kommuneøkonomien, både i totaløkonomien og i frie inntekter. Det innebærer at man har 4–4,5 milliarder kr mer å rutte med i frie inntekter i 2004 enn det man hadde i 2003, og det er faktisk rekordartet. Det har altså aldri vært noen regjering eller noe storting som over året har bevilget mer penger enn det man har gjort i 2004. Derfor synes jeg det er litt utrolig at de samme replikkene om kommuneøkonomien kommer hvert eneste år, til tross for at vi får bedre bevilgninger, at veksten øker. Jeg underslår ikke at det er vanskelig i kommunesektoren, og at vi har omlegginger som også er vanskelige å foreta, men det er faktisk slik at av og til må vi ta innover oss at vi i år har en formidabel vekst, en vekst som ingen tidligere har sett maken til innenfor de frie inntektene.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-04:
For å sørge for at man kan finansiere det norske velferdssamfunnet i årene fremover, er det helt grunnleggende at vi er nødt til å være flere som er i arbeid i Norge. Regjeringen har den strategien at vi jobber på alle mulige måter som kan få flere til å komme i arbeid på, f.eks. gjennom modernisering av offentlig sektor slik at vi bruker mindre penger på administrasjon og mer penger på tjenester. Eldreomsorgen er den offentlige sektor som fremover etterspør arbeidskraft mest. Det dreier seg om en pensjonsreform, som også er nevnt i trontalen, at vi har en strategi for at flere skal stå lenger i arbeid. Vi har altså en strategi for det at vi sannsynligvis også må hente flere mennesker, både fra EØS-land og utenfor EØS-land, til å jobbe i Norge. Arbeidsinnvandring er bare én del av strategien for å få flere i arbeid slik at vi kan finansiere velferdssamfunnet vårt fremover. Men det er ikke slik at vi, uansett hvor sterke endringer vi gjør i vårt samfunn, kommer til å klare – særlig på kort sikt – å dekke opp alt dette med de reservene som finnes. Vi må huske på én ting: Det norske samfunnet har den høyeste yrkesaktiviteten av alle de europeiske samfunnene, og vi har forbrukt mer av våre reserver allerede. Da må vi også regne med noe mer arbeidsinnvandring.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-04:
Norge har hatt en fagbevegelse som på veldig mange områder har vært et positivt bidrag til den økonomiske utviklingen i Norge. Jeg tror ikke jeg vil gi den æren for norsk skolepolitikk. Jeg tror nok det er å trekke det langt. Jeg tror faktisk jeg vil gi noen lærere som har vært aktive i Venstre og andre partier tidligere, og mitt eget parti, mer av æren for en god skolepolitikk enn akkurat fagbevegelsen. Jeg tror samtidig at man må være klar over at det foregår et skifte i norsk fagbevegelse hvor de som er imot omstilling, er blitt mer dominerende i de største delene av fagbevegelsen. De som har vært opptatt av omstilling for å bevare konkurranseevnen til norsk næringsliv, synes å få mindre og mindre stemme, mens omstillingsnegative holdninger innenfor fagbevegelsen dominerer mer og mer. Det synes jeg er en utfordring, ikke minst i et samfunn som kommer til å måtte kreve mer omstilling i årene fremover, kreve andre arbeidsformer. Ikke minst offentlig sektor må jobbe på andre måter. Hvis fagbevegelsen er med på det, synes jeg fortsatt de er et positivt bidrag. Sier de nei til det, vil de altså fragmentere.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-04:
Det er åpenbart at Arbeiderpartiet særlig føler ubehag ved å skulle gå inn i den diskusjonen de selv har satt på dagsordenen, som Jens Stoltenberg satte på dagsordenen da han sa at de skulle gjøre det historiske grepet sitt, nemlig å gå inn i en flertallsregjering med to andre partier. Det har Jens Stoltenberg nå snakket til og fra om i over et år, men han vil ikke gå lenger enn til å snakke om «flertallsregjering» og om hvor fint det er ikke å måtte gjøre kompromisser i Stortinget. Men han vil ikke gi innsyn i hvilke kompromisser han er villig til å gjøre internt i den flertallsregjeringen. Det interessante er at dette er helt forskjellig fra det som var bakgrunnen for denne regjeringens etablering. Ingen av partiene som i dag sitter i regjering, gikk til valg på at vi kom til å ha et enhetlig regjeringsalternativ. Høyre gikk til valg på at vi ønsket det regjeringsalternativet som nå er fremkommet. Vi var veldig klar over at de to andre partiene hadde et annet primærvalg som utgangspunkt. Det var derfor helt unaturlig for oss å si hva vi kunne kompromisse om i den forbindelse. Men det som Jens Stoltenberg har gjort til det viktigste temaet for Arbeiderpartiet i et år nå og sannsynligvis det neste året, er at han har et nytt konsept som skal skape ro og fred i Det politiske Norge. Men hva innholdet i dette er, vil han ikke si noe om. Og vi har altså i løpet av ganske få debatter utenfor denne salen og senest i dag opplevd at forskjellige partier som inngår i dette kompromisset, i dette flertallsalternativet som skal skape ro og fred i det norske politiske liv, har nedlagt veto mot hverandres politikk. Den ene av de to tingene man er enige om i dette alternativet, er at man er imot Regjeringen og vil ha den fjernet, og den andre er at man vil bruke mer penger på alle mulige steder i offentlige budsjetter. Alt som dreier seg om strukturpolitikk, alt som dreier seg om energipolitikk, og alt som dreier seg om finans- og pengepolitikk og utenrikspolitikk, har man svært uavklarte svar på. Og da synes jeg det er rart, så lenge dette på en måte er representanten Jens Stoltenbergs bidrag til liksom å skulle lage ro og fred i det norske politiske liv, at man ikke i løpet av det neste året har tenkt å avklare hvor samarbeidet på kjerneområder er. Jeg synes at vi som politikere skal vise hvor prioriteringene våre ligger. Når man gjør flertallsalternativet til hovedsaken, må velgerne også få vite noe om innholdet i løpet av det neste året. Hvis ikke blir det bare et mantra som ingen kommer til å kunne feste lit til, og hvor vi andre bare kommer til å sitte med spørsmål om hva resultatet blir. Det er ingen tvil om at det er vanskelig å samarbeide med flere partier. Det er ingen tvil om at vi alle gjør kompromisser, og de kompromissene kan av og til være vanskelige å forklare for alle partier. Det er ikke bare Kristelig Folkeparti som har hatt litt problemer i vår regjering, det hender jeg også har det. Men det jeg synes er rart, er at vi altså skal leve i to og et halvt år med dette som politisk tema, uten å høre noe om innholdet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Statsråd Solberg skal om få dager legge fram de økonomiske rammer for kommunesektoren for neste år. 121 kommuner er satt under statlig tilsyn, flere enn noen gang. Regjeringen har tidligere varslet at kommunesektoren neste år ikke engang vil få nok penger til å betale for endringene i folketallet. En hel kommunestyregruppe har meldt seg ut av Kristelig Folkeparti. Ordføreren i Aremark sier at situasjonen i kommunesektoren aldri har vært så dårlig som de siste tre årene, og Høyres ordfører i Sandefjord sier: «Jeg forventer rett og slett at det blir lagt mer penger på bordet til kommunene, noe annet vil være en hån mot lokaldemokratiet.» Gjør dette i det hele tatt inntrykk på statsråd Solberg? Eller er det så vanskelig å finansiere Regjeringens skatteløfter ved å kutte i departementenes egne budsjetter at det blir lettere å skyve over på ordførere og kommunepolitikerne å måtte fortelle velgerne at man skjærer ned på skoletilbudet og eldreomsorgen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Jeg registrerer representanten Per Sandbergs nye bekymringer for kommuneøkonomien. De fleste i denne salen vil huske at Fremskrittspartiet i flere år har inngått budsjettforlik med regjeringspartiene. Jeg kan ikke si at det har vært inntrykket av en hard kamp for å styrke kommuneøkonomien som har preget de budsjettforlikene, snarere tvert imot. I fjor høst ble det inngått budsjettforlik med Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiets budsjett inneholdt 3–3,5 milliarder kr i styrking av de frie inntektene. Det ble tilslutning til mellom 2 og 2,5 milliarder kr i styrking – nå snart en vesentlig årsak til at problemene i kommuneøkonomien ikke har blitt enda større enn de nå er. Men vi har jo nettopp vedtatt Regjeringens opplegg for kommuneøkonomien for 2005. Og hva skjer så der? Jo, Regjeringen legger fram et opplegg hvor det ikke engang er nok penger til å dekke endringer i befolkningens sammensetning. Det er et historisk lavt nivå. Arbeiderpartiet har sagt at dette ikke er mulig, det må plusses på 3–4 milliarder kr, det er behov for en plan for å gjenopprette ubalansen i kommunesektorens økonomi. Men Regjeringens opplegg har jo fått flertall – under Per Sandbergs ledelse og med Fremskrittspartiets støtte i denne salen. Fremskrittspartiet med Per Sandberg i spissen har gitt sin tilslutning til et økonomisk opplegg som vil føre til at kvaliteten i skolen blir dårligere neste år, men som også fører til at det blir en dårlige eldreomsorg, stikk i strid med det Fremskrittspartiet ynder å gi inntrykk av. Men det er Fremskrittspartiet som har gitt flertall for dette opplegget og ryggdekning for det opplegget Regjeringen skal sette i verk. Når Regjeringen på onsdag legger fram sitt budsjett for neste år, vil Arbeiderpartiet ha sitt hovedfokus nettopp på kunnskap, på eldretjenester og på arbeid. Arbeiderpartiet har vært en pådriver for en mer aktiv næringspolitikk, og vi har vært en pådriver for en mer aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Har Fremskrittspartiet i sitt budsjettsamarbeid med regjeringspartiene fokusert på å styrke sysselsettingen? Er det det som har vært i fokus? Jeg er fullstendig klar over at Fremskrittspartiet har fått gjennomslag for enkelte ting. For eksempel har de fått redusert årsavgiften på motorsykkel. Men det er jo ikke akkurat innsatsen for å få ned arbeidsledigheten eller for å styrke kommuneøkonomien som har vært det som har preget de budsjettforlikene. Til slutt forstår jeg at statsministeren har behov for en voldsom fokusering på SVs syn på EØS-avtalen. Jeg registrerer at statsministeren ikke har det samme behov for fokusering på Senterpartiets syn på EØS-avtalen, men jeg antar at det har sammenheng med at statsministeren har befunnet seg meget vel med å være statsminister for en regjering der Senterpartiet har hatt det synet, i flere år.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Jeg er fullstendig enig med statsråden i at Norge før eller senere vil stå overfor de store utfordringene som våre naboland har i dag. Det kan være på mange områder – næringsutvikling, asylpolitikken, velferdspolitikken og også det som går på arbeidskraft i framtiden. Mine spørsmål i forhold til det statsråden sa i sitt innlegg: Betyr dette at Regjeringen i større grad vil fokusere på å hente arbeidskraft innenfor EØS-området? Eller står Regjeringen fortsatt fast på at Norge er nødt til å fokusere på å hente ufaglært arbeidskraft fortrinnsvis utenfor EØS-området? Og når statsråden er så opptatt av å samarbeide med EU, vil hun sammen med Regjeringen også følge opp EUs utenriksminister i forhold til å bygge asylmottak i bl.a. Nord-Afrika?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Debatten får temperatur på slutten. Men årsaken til at jeg bad om ordet, var det Jens Stoltenberg hadde i sitt forrige innlegg, da han skulle forklare seg bort fra hvorfor Arbeiderpartiet ikke kunne stemme for forslag de var for i en trontaledebatt, eller i salen, som Stoltenberg sa. Det er det jo interessant å merke seg, for i dag har det vært oppe en rekke representanter fra Arbeiderpartiet, og det eneste de har vært opptatt av, har vært kommuneøkonomien. Til dels har Fremskrittspartiet og regjeringspartiene fått hard medfart av disse representantene fordi vi ikke har villet ta ansvar for kommuneøkonomien. Og her har Arbeiderpartiet én mulighet. Muligheten ligger på bordet nå. Den muligheten trenger ikke å være til stede når statsbudsjettet skal behandles. Derfor er det veldig interessant å registrere at Arbeiderpartiet sannsynligvis vil stemme ned dette forslaget, og vil da ikke ha noen som helst troverdighet i forhold til å klage på økonomien i kommunesektoren i 2005 eller i årene framover. Det er også interessant i forhold til forslaget om lukkede mottak, for det er rett og slett en reprise fra Arbeiderpartiets utvalg som kom med en innstilling til sitt parti for ikke så lenge siden, hvor de innstilte på en rekke forslag som var i tråd med Fremskrittspartiets politikk, men som landsstyret en uke etterpå i sin helhet stemte ned. Og når da talskvinnen representanten Signe Øye i dag igjen i media går klart og tydelig ut og sier at Arbeiderpartiet ønsker seg mottak på linje med det Fremskrittspartiet har foreslått og foreslår i kveld, og man bare noen timer senere presterer å stemme ned det forslaget, så håper jeg virkelig at presse og andre medier merker seg den måten Arbeiderpartiet opptrer på i forskjellige debatter nå, der de sier én ting og handler motsatt. Det har også denne debatten i dag vært et klart signal om. Arbeiderpartiet snakker forskjellig, ut fra hvilket standpunkt de har, og hvilken komite de måtte representere. Men det gleder meg at vi får avslørt Arbeiderpartiet en gang for alle. Det som egentlig ligger i forslagene fra Fremskrittspartiet her nå, er jo, som representanten Hagen sa, at her kan vi avklare prinsippene. Vil vi gi mer penger til kommunene, vil vi opprette lukkede mottak, vil vi ha en plan for å redusere arbeidsledigheten, så kan vi ta prinsippvedtakene her nå, og så kan vi komme tilbake i senere saker i inneværende år for å iverksette forslagene i sin helhet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Gang på gang, i utallige debatter, har vi hørt Jens Stoltenberg si: Arbeiderpartiet stemmer for det de er for, og mot det de er imot. Det prinsippet har Arbeiderpartiet nå lagt fra seg. Til Schjøtt-Pedersen vil jeg bare si: Jeg har medlidenhet med Arbeiderpartiets representanter i kommunalkomiteen, som her lider nederlag i forhold til å få mer penger til kommunesektoren. Men må jeg også få lov til å si til Schjøtt-Pedersen: Når man skal ta en debatt om kommuneøkonomi, må man være litt mer redelig. Fremskrittspartiet har altså i løpet av de fire siste årene økt og styrket overføringene til kommunene med 10 milliarder kr. I kommuneproposisjonen for 2005 har vi forlik med Regjeringen der det på overføringene til kommunesektoren er økning fra 1,7 til 2,5 milliarder. At Arbeiderpartiet vil pøse enda mer penger inn, det er fullt mulig, men vær litt redelig i forhold til det Fremskrittspartiet har gjort de siste årene i de forskjellige forlikene våre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Først til kommunalministerens kreative regnestykke om inntektene i kommunesektoren. Man tar jo utgangspunkt i at kommunesektoren har tapt flere milliarder i skatteinntekter, og derfor går det teoretisk sett an å regne seg fram til at de har fått en økning, slik Regjeringen sier. Men man kan altså ikke betale sine forpliktelser med tapte inntekter fra årene i forvegen. Norske arbeidsplasser er truet av det som Kåre Willoch kaller rovdyrkapitalisme. Og hva er denne regjeringens svar på det? Jo, det er å legge seg flat, forsøke å gjøre den mest mulig til lags og så angripe fagbevegelsen på alle fronter. Det er altså fagbevegelsen som har sivilisert det norske samfunnet, og som har gjort at fordelingen her har vært god, og at man har fått til et skolesystem som har gjort at vi stort sett kan utnytte alle ressursene i dette landet. Jeg har lyst til å spørre kommunalministeren om hun ikke ser at det har vært en god strategi for Norge å ha en aktiv fagbevegelse, og om hun ikke tror at dette også er en strategi for at friheten skal bre seg til andre enn oss, slik hun åpnet sitt innlegg med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Ja, SV er enig i at dette er statens ansvar. Dette er en situasjon som er skapt av Regjeringens håndtering av asylsøkere som har fått avslag. SV er helt innforstått med at asylsøkere som har fått avslag, skal reise ut av landet. Men problemet er at Regjeringen ikke har satt i gang et apparat som gjør det mulig. I tillegg til det har de tatt mat og tak over hodet vekk fra dem som har fått avslag, også fra dem som ikke er returnerbare. Det betyr at man ikke, selv om Regjeringen hadde satt i verk tiltak for å sende dem tilbake til sine hjemland, hadde greid å få gjort det. Da er det SVs mening at Regjeringen har ansvar for å sikre at disse menneskene har mat og tak over hodet. Om dette må skje i spesielle mottak, vet vi ikke. Men det er helt på det rene at man må få et system som sikrer dem som trenger psykiatrisk behandling, et behandlingstilbud, enten de nå er ureturnerbare eller ikke.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Jeg er av og til litt forundret over en del av de replikkene som kommer, og at det samme tydeligvis må sies om igjen og om igjen. Det er flere representanter fra SV som har vært oppe på talerstolen i dag og sagt at utgangspunktet vårt nå er at man ikke står for et regjeringsalternativ som har som utgangspunkt å øke skattene. Men de partiene som har tradisjon for å øke noen skatter som heter egenandeler, er jo regjeringspartiene. Jeg regner med at vi om et par dager kommer til å få se et statsbudsjett som øker de skattene igjen, og vi vet hvem det rammer. Det er folk med lave inntekter; mange av dem har ikke engang arbeid, men må leve på trygd og stønader. Den skatteøkningen skulle jeg ønske at også Høyre hadde bekymret seg litt mer for. Når det gjelder verdiskaping, hadde jeg en replikk tidligere i dag der jeg tok til orde for en større satsing på forskning, utvikling og utdanning. For det er nemlig det som kan trygge framtida vår og gjøre at vi har noen arbeidsplasser å leve av i framtida. Det er ikke kutt og sparing som kan trygge framtida for oss, våre barn eller barnebarn.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Det er en glede å få anledning til å si at SVs hovedstrategi for verdiskaping framover er økt satsing på forskning, utvikling og utdanning. De arbeidsplassene vi skal leve av i framtida, er ikke skapt ennå. Vi er nødt til å sikre at næringslivet vårt får muligheter til å forske og til å fornye seg, for spesielt å kunne konkurrere høyt på kunnskap, kompetanse og teknologi. Det er der vi kan konkurrere, ikke på lavere skatter og på lave lønninger. Den kampen vil vi uansett tape, hvis man da ikke ønsker seg at Norge skal bli som et u-land der noen folk arbeider for knapper og glansbilder, og andre folk er stein rike. Det ønsker altså ikke Norge. Det finnes altså gode alternative strategier som Fremskrittspartiet dessverre ikke er spesielt opptatt av. Den viktigste ressursen vi har, er jo menneskene, og da må vi ha en skole som er så god at ikke et eneste talent går tapt, at ikke én kreativ sjel som ikke har en rik mor eller far, går tapt og ikke får lov til å utvikle seg. Det er den viktigste og den tryggeste strategien for at vi har noe å leve av i framtida.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Statsråden og jeg har helt ulikt syn på hva som sementerer omstillinga i offentlig sektor. Det er klart at kommunenes økonomiske situasjon knebler dem, og det knebler også lokaldemokratiet. Konkurranseutsetting skal vi diskutere mer i budsjettet, men jeg kommer fra den kommunen i Norge, Moss, som har konkurranseutsatt mest av offentlige tjenester, og som nå sitter med et underskudd på 100 mill. kr. Det jeg ville spørre statsråden om, dreier seg om at 82 pst. av nyutdannede hjelpepleiere og omsorgsarbeidere jobber deltid. Forskerne som har sett på dette, er ikke i tvil om at organiseringa av omsorgssektoren har vært med på å skape dette bildet, og at arbeidsgiver mener at det kan være en effektiv måte å organisere vaktordningene på. Denne utviklinga sementerer kvinner som lavtlønte og som minstepensjonister, men det gir også en situasjon for brukerne som er ekstremt negativ. Vil statsråden ta dette innover seg i sitt omstillingsarbeid? Og: Hvilke tiltak vil han iverksette?
Børge Brende (Høyre), 2004-10-04:
Oppdaterte tall for i år viser at svekkelsen i antallet industriarbeidsplasser stopper opp. Det er et resultat av at vi nå gjennom flere år har ført en ansvarlig økonomisk politikk, vi har fått renten ned på et historisk lavt nivå, og vi har også gjennom kronekursen bidratt til at norske bedrifter nå får 12 pst. mer igjen for det de selger, også norske verft. Men jeg er enig med representanten Frøiland i at det man må satse mer på, er forskning og utvikling. Det har Regjeringen også gjort, ved at forskningsbudsjettet er økt med 2,8 milliarder kr de tre årene vi har sittet. Det er også slik at vi må se på hele utdanningskjeden under ett og styrke kvaliteten i grunnopplæringen. Det er også meget viktig. Så er det også slik at hvis norske bedrifter står overfor skatter og avgifter som er mye høyere enn i de landene vi konkurrerer med, må de være ekstra gode for å kompensere for dette. Jeg mener at vi har råd til også å gjøre norsk næringsliv mer konkurransedyktig på det området, og det har vi bidratt til.
Børge Brende (Høyre), 2004-10-04:
For hundre år siden var Norge kanskje Europas fattigste land. I dag er vi trolig det rikeste. Vi har faktisk lyktes med mye i dette landet. Men når det gjelder konkurranse og vår konkurransekraft, viser det seg at vi nå i de senere månedene har fått et oppsving også i skipsfartsnæringen. Verftene gjør det bra fordi norske verft er flinke og verdensledende i forhold til å sette teknologi sammen. Regjeringen har allerede varslet at vi nå også gjeninnfører byggelånsgarantiene, som er et viktig håndslag til disse verftene. Flere er i ferd med å lykkes. Når det gjelder de såkalte gassferjene, som også representanten Frøiland var inne på, ble det på begynnelsen av dette året lagt ut en tilbudskonkurranse om å drive personbefraktning med gassferjer over to konkrete strekk. Ulike rederier har lagt inn anbud i forhold til dette. Det står helt fritt å søke om IFU/OFU-midler i den sammenheng.
Børge Brende (Høyre), 2004-10-04:
Forutsigbarhet for dem som investerer i Norge, og dem som driver med verdiskaping, er helt avgjørende. Hvis forutsigbarheten i tillegg kan gå ut på bedrede rammevilkår og en bedret situasjon, slik vi har bidratt til gjennom skatte- og avgiftslettelser på 19 milliarder og gjennom å satse mer på forskning og utdanning og også på å redusere transportkostnadene de senere årene, er det enda bedre. Mange andre land reduserer også de kostnadene som næringslivet står overfor. Det har denne regjeringen bidratt med, i tillegg til at renten har gått ned og kronen har fått et riktigere leie. Det er helt riktig som representanten Ryan er inne på, at i tillegg til de virkemidlene som nå er omtalt, har Regjeringen og Stortinget en del direkte tiltak og virkemidler, bl.a. gjennom SIVA og Innovasjon Norge. Reformen med Innovasjon Norge er riktig. Det å gi lokale ideer globale muligheter er noe som er viktig for Regjeringen.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Arbeidarpartiet er oppteke av å skapa og å fordela. Verdiskaping er viktig. Og vi har tapt altfor mange industriarbeidsplassar i dei siste åra. Den førre næringsministeren sa at han ikkje kunne gjera noko, for verktøykista hans var tom. Arbeidarpartiet har hjelpt til med å fylla litt opp i verktøykista til næringsministeren, ved budsjettet i fjor og ved revidert i år. Det er viktig ikkje å kutta i forsking og utvikling, det er viktig ikkje å kutta på forskings- og utviklingskontraktar, slik som denne regjeringa gjorde. Skattelette har vorte eit mantra, men det skal òg andre ting til enn skattelette. Eg vil veta korleis statsråden vil taka vare på arbeidsplassane og den kompetansen som f.eks. er ved verfta våre, den kompetansen som ein kan få ved f.eks. å byggja gassferjer i Noreg, ved at vi brukar forskings- og utviklingskontraktar, skapar kompetanse i Noreg for så å eksportera.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Statsråden sa at vi skulle satse meir på forsking og utvikling. Då synest eg det er rart at Regjeringa ikkje nytta høvet i samband med bygging av gassferjer til å gjere det til eit gassutviklingsprosjekt og dermed utvikle kompetansen i Noreg, ved at norske verft fekk desse kontraktane. Det hadde ein moglegheit til. Ved å bruke EØS-regelverket kunne vi øyremerkt dette for norske verft og konkurranse mellom dei. For det er ei kjensgjerning at vi har tapt 17 000 arbeidsplassar sidan i fjor, meir enn femti pr. døgn. Gabrielsen sa riktignok at han ikkje hadde noko verktøy i verktøykassa, men no har statsråden skrytt av at han faktisk har fått nokre verktøy. Eg trur at vi er nøydde til å ta nokre grep. Vi kan ikkje berre sole oss i glansen av at vi er så kompetansedyktige. Det er ikkje mange åra før desse landa som vi konkurrerer med, tek oss att. Kva då?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Representanten Enoksen brukte storparten av innlegget sitt til å snakke om fortida og krangle med dei noverande regjeringspartia om kven som er best, og om kven som skal tole mest, som ei vise sa. Eg har lyst til å sjå litt framover. Undersøkingar viser at 80 000 industriarbeidsplassar har blitt flagga ut i den siste tida. Nye 80 000 industriarbeidsplassar står faktisk for tur til å bli flagga ut innan 2010. Vi i Framstegspartiet vil gjere Noreg attraktivt som etableringsland gjennom sterke reduksjonar av skattar og avgifter for verksemder, med andre ord føre ein aktiv næringspolitikk der næringsnøytralitet er eit fy-ord. Kva verkemiddel har Senterpartiet for å motverke utflytting av arbeidsplassar og kompetanse?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Det var snakk om mat. Og då gjeld det å ha eit mangfelde, vi må ha konkurranse, slik at forbrukarane kan få billigare mat. For nokre dagar sidan, den 23. september, fastslo Oslo Tingrett i klare ordlag at Landbruksdepartementet ikkje hadde følgt opp Stortingets intensjonar om open og likeverdig konkurranse innan meierisektoren. Ein samrøystes tingrett, inkludert Landbruksdepartementets eigen sakkunnige, konkluderte med at Synnøve Finden har betalt for mykje for mjølka gjennom å måtte betale for Tines kapitalkostnad. Det går fram at regjeringsadvokaten no vurderer dommen. Det vil vere uheldig dersom saka blir anka og Synnøve Finden får fleire utsetjingar med å få ein riktig mjølkepris. Det vil iallfall ikkje vere positivt for konkurransen. Vil statsråden gje uttrykk for at han no legg denne saka daud, slik at Tines to konkurrentar skal få større tryggleik for å satse vidare, til beste for forbrukarane?