Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-10-10:
Regjeringa har gjennom trontalen invitert oss til å diskutere et bærekraftig velferdssamfunn. På Verdensdagen for psykisk helse er det viktig å minne oss selv på at de som lider av psykisk uhelse, og de som har rusutfordringer i Norge, har 20 år kortere levetid enn normalbefolkningen. Det er viktig å minnes det når vi skal diskutere hvordan vi skal rigge et bærekraftig velferdssystem for framtida. Det trengs kraft, og det trengs bæreevne i en framtid hvor det blir stadig flere eldre. Færre skal finansiere velferden vår. Vi er nødt til å bruke pengene riktig og investere smart. Min partileder, Trine Skei Grande, nevnte den kanadiske statsministerens slagord – bedre er alltid mulig. Ser vi bakover i tid, har vi alltid tatt et steg videre. Bedre er alltid mulig, men i tillegg helt nødvendig for å skape den velferden som vi skal møte framtidas utfordringer med. Det er også en frihetskamp å sette noen rusavhengige fri fra nødvendighetene rundt seg, som de i mindre grad enn andre får tilgang til. Vi har noen utfordringer med å skape den velferden som kreves for å løfte alle til et bedre liv. Vi kan også nevne frafallet i skolen. Vi har skapt strukturer som gjør at ikke alle kommer seg igjennom og kan bidra i en framtid der det åpenbart er nødvendig med flere hender i arbeid. Det blir nok å gjøre for alle i Norge i framtida. Selv om vi får roboter og snakker om digitalisering, er det behov for både flere varme hender og mange varme hjerter. Vi er nødt til å skape en større grad av innenforskap, både for dem som faller ut av skole og arbeidsliv, og for de nye innbyggerne som kommer til Norge. Vi skal ikke skape digitale klasseskiller. Vi skal skape digital deltakelse. Da må vi ruste oss med en bedre folkehelse, en tidlig innsats som gjør at vi får god helse gjennom hele livet. I dag bruker vi nesten 140 mrd. kr på å reparere sykdom og skader som vi har påført oss gjennom livet. Det litt paradoksale i verdens rikeste land er at det er de kroniske lidelsene og de ikke-smittsomme sykdommene som vokser. I et land som har verdens største tetthet av leger, må vi stille oss spørsmålet om vi bruker ressursene og kompetansen riktig. Det er ikke et sannsynlig alternativ i Norge å utdanne veldig mange flere leger. Men vi må se på hvordan vi bruker dem, og hvordan vi kan ta i bruk teknologi bl.a. for å mestre egen helse bedre og forebygge en del av de lidelsene som vi i dag påfører oss, knyttet til diabetes, overvekt og kols. Det er store muligheter til å løfte oss ut av mye av det sykdomsbildet, ved egen deltakelse. Ser vi litt ut av Norge, har vi ganske like utfordringer rundt i Norden, så det å samarbeide med de nordiske landene for å løse noen av de velferdsutfordringene bør vi også gjøre mer av. Vi står overfor mange parallelle utfordringer knyttet til både alderdom og folkehelse, samtidig som vi er i en del av verden som skaper stadig nye muligheter – digitaliseringen og kunnskapen vi tar til oss, kan skape nye muligheter. Helse kan fort bli den nye erstatningen for oljen – helsekompetanse som resten av verden vil trenge, og ny teknologi som vi kan eksportere. Snø kan også bli vår nye olje. I mitt distrikt i innlandet er vinteren fortsatt veldig lang, og turismen blomstrer. Vi har en arbeidsledighet på under 2 pst. i vår del av landet. På den andre sida av grensa i Hedmark investeres det i disse dager 1,1 mrd. kr i en ny flyplass, i Sälen i Sverige. Det grenseoverskridende samarbeidet er der, for Trysil kommer også til å ta en stor del av gevinsten ved den etableringen. Da er det et lite tankekors at vi nettopp har avviklet en flyplass i Valdres og Hallingdal. Det er en del av landet hvor turismen vokser mye. Det koster å reetablere slike infrastrukturer. Det å ta i bruk de ressursene er viktig, og vi har store muligheter.