trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-12-13:
Nå har flere av representantene i salen fortalt oss hvilken katastrofal kulturpolitikk det vil bli med Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Det representanten Tybring-Gjedde snakket om, var valgfrihet. Ja, vi kutter, og vi omprioriterer, men at det skulle resultere i noen katastrofe for Kultur-Norge, tror jeg knapt det vil gjøre. Men ikke minst, vi tør å si det, vi tør å si at vi vil omprioritere. Vi tør å si at det er ikke alle tiltak vi ønsker like mye, og noen tiltak trenger man ikke nødvendigvis å subsidiere. Det høres ut som om vi med et pennestrøk satte kulturbudsjettet til null. Det var slik man nærmest kunne tolke det som representanten Molvær Grimstad sa. Det er slett ikke riktig. Vi kutter 780 mill. kr – ja det gjør vi – av et totalbudsjett på 4,6 milliarder kr. Men jeg synes faktisk at samtlige av de representantene som har vært her oppe nå, trenger å tenke seg lite grann om. Riktignok snakket statsråden om at 460 mill. kr mer var den største satsingen på kultur noensinne i et år. Det kan hende, men det er altså Fremskrittspartiets tippenøkkel, takket være den og samarbeidet mellom Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og oss den gang, som har tilført kulturlivet 400 friske millioner i året. Da synes jeg at de skjellsordene som hagler over oss nå, egentlig ikke er fortjent. Jeg er relativt sikker på at de frivillige lag og organisasjonene der ute, som har hatt stor glede av det, ikke minst Den kulturelle skolesekken, som også har hatt stor glede av det, og alle de kunstnerne som er blitt påvirket av de friske midlene som kom, nok vil synes at de skjellsordene som har falt over Fremskrittspartiet nå, er noe urettferdig.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Det er helt riktig at barnetrygden ikke har vært prisjustert siden 1996. Satsene ble sist endret i 2004. Da var det en reduksjon på 24 kr pr. barn, som Bondevik II-regjeringen foretok. En videre økning av barnetrygden har ikke noen regjering funnet plass til på mange år. En av årsakene til det er at man nettopp har valgt å satse på de løsningene som småbarnsforeldrene selv har etterspurt. Da har barnehageutbygging vært den viktigste saken, ikke bare for denne regjeringen. Jeg har lyst til å korrigere det bildet som ble gitt her i stad. Nei, barnehageutbyggingen skjedde ikke under Bondevik II-regjeringen. Det var faktisk Stoltenberg I-regjeringen som fikk på plass den første barnehagemilliarden og begynte en offensiv satsing. Og det var den regjeringen som faktisk satte i gang arbeidet og fikk på plass en likestilling mellom private og offentlige barnehager. Det har vært svaret fra de rød-grønne partiene, nettopp fordi vi har sett at småbarnsfamilienes behov ikke har vært kontantoverføringer, som bl.a. Høyre og Fremskrittspartiet har sagt når det gjelder familiepolitikken. Etter hvert som vi får kunnskap om behovene, vet vi at det er svarene fra de rød-grønne partiene som er de riktige i familiepolitikken.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Jeg er glad for at Høyre i opposisjon har blitt utålmodige på dette feltet. Det engasjementet skal vi ta med oss i den videre debatten. Vi skal òg se på hva Høyre konkret vil gjøre hvis de får mulighet til å komme tilbake til regjeringskontorene. Men jeg håper at det tar lang tid. Det som står i vår erklæring, er at vi faktisk ønsker å innfri de konkrete lovnadene i løpet av denne stortingsperioden. Representanten er godt kjent med at i det budsjettet som vi legger fram for neste år, har vi ikke gått inn for en økning av pappakvoten. Men det vi gjør, er å legge opp til en offensiv satsing, slik at vi skal klare å komme i mål i løpet av utgangen av perioden. Representanten vet at en regjering er nødt til å foreta politiske valg, og i denne omgangen nådde ikke dette opp i forhold til de totale prioriteringene vi gjorde. Som representanten selv vet, klarte heller ikke Bondevik II-regjeringen det.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Jeg tror det er første gang det er sagt fra Stortingets talerstol at representanter farer med nesten usannheter, men det har jeg lyst til å si i dag, for det virkelighetsbildet som både Venstre og Kristelig Folkeparti prøver seg på når det gjelder singelpolitikken og det arbeidet som den forrige regjeringen hadde gjort, medfører ikke riktighet. Det lå ingen melding klar til utsendelse da vi tok over regjeringsmakten. Vi ventet på en egen rapport fra Statistisk sentralbyrå nettopp for å få kunnskapsgrunnlag til å utforme de riktige tiltakene. Representanten vet utmerket godt at det arbeidet ikke hadde kommet så langt, og at denne undersøkelsen faktisk var ferdig nå på vårparten. Så kan vi gjerne ta en diskusjon her i salen om det skal komme en melding eller ikke en melding, og i hvilken form Stortinget skal få muligheten til å debattere singelpolitikk. Men å gi regjeringspartiene omtrent skylden for at vi ikke er villige til å ha en offensiv singelpolitikk etter at vi har sittet i regjeringskontorene litt over ett år – med hele den forhistorien disse to partiene har med hensyn til dette spørsmålet – det synes jeg ikke henger sammen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Takk! Det var bra presidenten godkjente det.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Det er slik med denne regjeringen at den venter ikke til neste gang den skal vinne et valg, med å sette i gang et arbeid, og at den da skal vise til alle de gode forslagene den hadde liggende i skuffen da den gikk av. Denne regjeringen har fra første dag av satt i gang et arbeid med å overføre ansvaret for enslige mindreårige asylsøkere. Der har det vært et kontinuerlig arbeid. Men representanten vet utmerket godt at det er spilleregler for når en kan gå ut med beslutninger Regjeringen har tatt. Hvis representanten virkelig tror at Regjeringen faktisk begynte sitt arbeid på dette feltet den 8. november, så kan jeg forsikre representanten om at slik har det ikke vært. Dette har vært en viktig sak, som har ligget i erklæringen. Det har vært et sterkt engasjement fra alle tre regjeringspartiene på dette feltet. Jeg må si at jeg er glad for at vi nå faser inn denne overtakelsen gjennom to trinn, der vi tar de mindre barna først. Så tar vi det videre løftet med dem som er over 15 år, i neste runde. Jeg håper at dette skal bety ikke bare at vi nå formelt overfører ansvaret fra en etat til en annen, men at disse barna skal få reell hjelp, få psykologhjelp, og at de skal få et bedre tilbud enn det de faktisk har fått i mottakene i dag.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
La meg bare fastslå at det ikke er brutt et eneste løfte på barnehageområdet. Tvert imot er barnehagepolitikken noe av det mest offensive som er servert i denne salen på mange år. Det er jeg glad for. Jeg er ikke først og fremst glad for det på grunn av Regjeringens renommé, men jeg er glad for det fordi det er titusenvis av foreldre som nå har fått barnehageplass til sine barn. Det er jo derfor vi driver med politikk. Det vi altså har klart i løpet av disse årene – først mot den foregående regjerings vilje og nå i posisjon – er at vi har bygd titusenvis av plasser som gjør at barn plutselig har fått en barnehageplass som før ikke eksisterte. Kvaliteten er høy, og ikke minst er prisen lav. Det er jo dette vi har lyktes med. Det betyr at jeg er glad for at Fremskrittspartiet på et tidspunkt var med på denne avtalen i Stortinget som gjorde det mulig å få startet denne satsingen. Jeg registrerer med en viss tristhet at Fremskrittspartiet ikke har det samme engasjementet rundt barnehager som de hadde i forrige periode, for partiet var en lojal støttespiller i Stortinget den gangen. Jeg registrerer at nå driver man mer polemikk med Regjeringen mot det man før var enige om. Jeg ønsker Fremskrittspartiet tilbake dit de var i forrige periode: som en trofast og god støttespiller for denne fantastiske satsingen for at barna i Norge skal få gode barnehageplasser.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
La meg først understreke at det er riktig som representanten sier: Vi er veldig avhengig av de private utbyggerne. De stod i fjor for hele 70 pst. av barnehageutbyggingen. Det er jeg veldig glad for, og jeg har all mulig grunn til å rose alle de private som bygger barnehager. De har altså en finansiering i dag som gjør at 70 pst. av barnehagene i fjor, ble bygd av private. Det betyr at finansieringen ikke kan være så ravgal. Vi har altså det samme finansieringssystemet som den forrige regjeringen etablerte. Det var statsråd Dåvøy som etablerte dagens finansieringsmodell. Vi har ikke endret på den, men den har åpenbare svakheter. Det betyr selvfølgelig at vi gjennomgår et finansieringssystem som i enda større grad skal være treffsikkert, men man kan ikke bare endre en prosentsats. Man må se på helheten i finansieringssystemet. Det er vi selvfølgelig i ferd med å gjøre, i tråd med det som står i Soria-Moria-erklæringen, og i tråd med det som har vært et uttrykt ønske gjennom barnehageforliket. Men det er ingen enkle komponenter i dette, fordi barnehagene har veldig forskjellige kostnader – fra en kommune i et pressområde til en landkommune, som på et tidspunkt kan ha fått en gratis tomt. Derfor er dette et langt mer komplisert regnestykke enn bare en prosentendring.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Som jeg sa i foregående replikk, har vi det samme finansieringssystemet for barnehager som representanten Molvær Grimstads partifelle, tidligere statsråd Laila Dåvøy, etablerte. Denne modellen har åpenbare svakheter, og jeg er glad for at Kristelig Folkeparti nå når de sitter i opposisjon, bruker mye av sin tid på å polemisere mot tidligere statsråd Dåvøys modell. Men det betyr, som jeg sa til representanten Thommessen, at vi er i en prosess om hvordan vi kan lage en mer treffsikker modell. Men å øke tilskuddet fra 85 pst. til 87 pst. gir ikke en mer treffsikker modell. Det vet vi med sikkerhet. Vi der nødt til å gå mer nøye igjennom dette, og vi vil selvfølgelig komme tilbake til Stortinget på et egnet tidspunkt med det. Men vi er veldig opptatt av en forutsigbarhet for de private utbyggerne når det gjelder finansiering. Jeg har merket meg komiteens merknad om at man ønsker tilskuddet tidligere i året. Naturlig nok – og selvfølgelig – vil statsråden følge opp.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Det som er veldig gledelig, er at i denne perioden med veldig skarp utbygging har vi klart å opprettholde pedagogtettheten. Det er nå flere pedagoger i barnehagene – i antall, og det betyr at forholdet mellom pedagoger og barn er noenlunde identisk. Jeg tror det er en pedagogtetthet på 33 pst. eller der omkring. Så det er omtrent slik det har vært. Men det er klart at vi har høyere ambisjoner enn dette. Vi registrerer også at det er et økende antall barnehager som ikke har pedagogisk ledelse, særlig her i Oslo og i Oslos randkommuner ser vi at dette er et problem. Det er klart at det er en utfordring for oss, for det å ha pedagogisk personale er veldig viktig for å opprettholde den høye kvaliteten vi ønsker. Som jeg sa i innlegget mitt, er det nå veldig stor og god søkning på førskolelærerutdanningen. Det betyr at mange ønsker å finne en arbeidsplass i barnehagen. Det er gledelig. Vi vil komme tilbake med en rekrutteringsmelding der vi også ser på hvordan mennesker som har førskolelærerutdanning, kan komme tilbake til yrket, og ikke minst hvordan vi skal få flere menn inn i yrket, og hvordan flere av dem som har yrket, skal ønske å forbli i yrket. Alt dette er krevende spørsmål som vi er i dialog med Utdanningsforbundet og andre viktige aktører om, for å sørge for at vi får opprettholdt og styrket kvaliteten i barnehagene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Det er svært mange som har sagt at makspris vil være et hinder for utbygging. Det vi har klart i løpet av disse årene, er å bevise det motsatte. Vi har klart tre ting, som vi med en populær term ofte kaller et kinderegg. Vi har klart tre ting samtidig: Vi har høy kvalitet, vi har stor utbygging, og vi har samtidig lav pris. Det er denne politikken vi skal fortsette. Regjeringens maksprispolitikk er nedfelt i regjeringserklæringen, og den følger vi videre opp. Men det er klart at jeg legger merke til at særlig to partier i denne salen nå øker maksprisen til dels betydelig og sier at det betyr full barnehagedekning. Det er selvfølgelig veldig enkelt. Det finnes ingen lettere måte å få full barnehagedekning på enn å sette opp prisen. Det er det Høyre og Venstre gjør. På den måten vil selvfølgelig svært mange av dem som ikke har råd, falle ut av køen. Man kan si at man har full barnehagedekning, men man har ikke full behovsdekning, for det betyr at svært mange foreldre ikke har råd til barnehageplass. Vår regjerings politikk er at barnehager i tillegg til alt det andre positive også er et middel for sosial utjevning. Det betyr at det skal være mulig for dem som har dårlig råd, også å ha det høykvalitetstilbudet som en barnehageplass er. Det er det vi har klart gjennom disse årene. Jeg har vært veldig glad for støtten fra Fremskrittspartiet. Hvis jeg forstår representanten Knudsen rett nå, at han fortsatt er en god støttespiller for maksprisavtalen i Stortinget, setter jeg veldig stor pris på det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Siden representanten Thommessen nok en gang tok opp likebehandling, la meg bare gjenta det som jeg har sagt tidligere. Den modellen vi har, er den modellen som ble innført under den foregående regjering. Den modellen har svakheter, det tror jeg alle har sett. Når jeg hører engasjementet fra opposisjonen når det gjelder en modell de selv har innført, når de selv ikke gjorde endringer de fire årene de satt, så forbauses jeg litt over det. Men grunnen er nok selvfølgelig at de vet at det ikke bare er så enkelt som å si at man går fra 85 pst. til 87 pst. dekning, eller på annen måte gjøre den typen grep, simpelthen fordi kostnadsvariasjonen i norske barnehager er betydelig. Det er derfor ikke ett enkelt grep som kan gjøres. Det tror jeg Thommessen vet veldig godt, og det tror jeg komiteens leder, Molvær Grimstad, vet meget godt. Men det er opposisjonens rolle å ta tak i det. Vi ønsker en trygg finansiering av private barnehager og offentlige barnehager, og det som står i kostnadsdekningsmodellen, er at man skal ha 85 pst. av snittet for en offentlig barnehage. Det er kommunen pliktig å betale. De pengene får kommunen i skjønnstilskuddet, og får man for lite penger her, må man opp i det. I tillegg har man også andre inntektskilder enn dette. Vi ser altså at denne modellen har svakheter, men samtidig er det sånn at alternativet ikke uten videre er gitt. Jeg registrerer med stor tilfredshet at svært mange barnehager som etableres, er private. Hele 70 pst. av den store utbyggingen i fjor var private barnehager, og det betyr at de fleste barnehager synes at denne modellen tross alt, tross sine svakheter, gir forutsigbarhet og trygghet. Som mange har vært inne på i dagens debatt, bruker vi et rekordantall milliarder kr på barnhagesektoren til neste år – mer enn 18 milliard kr, så vidt jeg husker i farten, og det er 12–14 milliarder kr mer enn for bare få år tilbake. Det viser at vi fra samfunnets side nå satser på barnehager i et omfang som samfunnet vårt aldri før har gjort, og det er positivt. La meg avslutte med å si at de privates bidrag for å få disse høye tallene er helt avgjørende og helt vesentlige. Vi er i god dialog med de private barnehagene og deres organisasjoner for eventuelt å få vite i hvilken retning man ønsker en endring. Men som sagt, dette er et litt mer krevende regnestykke.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-13:
Ibsen-året går mot slutten. I dette budsjettet forslår Regjeringen å bevilge 1,5 mill. kr til en internasjonal Ibsen-pris som skal stimulere til kritisk debatt om vesentlige samfunnsmessige og eksistensielle temaer. Når Høyre har kritiske anmerkninger, er det to hovedgrunner til det. For det første er det viktig å evaluere det Ibsen-året som nå snart er slutt. Vi må se på status – hva er gjort, og hva skal videreføres? I Høyre mener vi det er en manglende satsing på enkelte andre Ibsen-prosjekter. Dette må vurderes opp mot opprettelsen av en internasjonal Ibsen-pris. For det andre må landet ha en strategi for sin Ibsen-satsing framover. En internasjonal Ibsen-pris må ses i en slik helhetlig strategi. Ibsen-prisens statutter er svært vide og lite konkrete. Hva vil det si å gjøre en ekstraordinær innsats i Ibsens ånd? Er det kult nok, er det kanskje greit nok. I Høyre mener vi det er viktig å få på plass en langsiktig strategi i forhold til forvaltningen av Ibsens forfatterskap. I en slik sammenheng ønsker vi en mer spisset Ibsen-pris. Det forunderlige i denne saken er at vi i Norge allerede har en Ibsen-pris, en dramatikerpris. Det finnes ikke tilsvarende i landet. Skien kommune har delt ut denne nasjonale Ibsen-prisen i 20 år. Den er høyt verdsatt og skattet, og den må virkelig sies å være en pris i Ibsens ånd. Jeg vet at Skien kommune har søkt departementet om å få utvide denne prisen til å bli en internasjonal dramatikerpris, men at byens arbeiderpartiordfører, og også kultursjefen, har kommet til kort i møte med departementet. Det ville være helt naturlig at Skien fikk muligheter til å videreutvikle sin tradisjonsrike Ibsen-pris. Den er helt i Ibsens ånd, og den er godt etablert i Ibsens fødeby. Det kan vel ikke være slik at Regjeringen tenker å frarøve Skien sin Ibsen-pris, eller utkonkurrere den? I dette tilfellet er det faktisk både nødvendig og riktig med et hvileskjær. En internasjonal Ibsen-pris må etableres i den rette sammenheng og i forhold til en bevisst strategi. Ibsen-året 2006 ligger an til å bli en suksess. Arrangementene året gjennom har løftet fram Henrik Ibsens forfatterskap og økt bevisstheten om dette, ikke minst i eget land. Dette året har også illustrert hvilket ansvar Norge som nasjon har for å forvalte litteraturhistoriens fremste forfatterskap. En utvidelse av Skiens dramatikerpris vil passe utmerket inn i dette bildet.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-13:
Det gjelder å være på rett sted til rett tid. Men siden en god ting ikke kan sies for ofte, skal jeg nå gjenta mine ord om Ibsen – med riktig statsråd i salen. I statsbudsjettet foreslår Regjeringen å bevilge 1,5 mill. kr til en internasjonal Ibsen-pris. Når Høyre er kritisk til dette forslaget, er det to hovedgrunner til det. For det første er det viktig å evaluere det Ibsen-året som nå går mot slutten. Hva er gjort? Hva skal videreføres? I Høyre mener vi det er en manglende satsing på enkelte andre Ibsen-prosjekter, og dette må vurderes opp mot opprettelsen av en internasjonal pris og den pengebruken det medfører. For det andre må landet ha en strategi for sin Ibsen-satsing, og en internasjonal Ibsen-pris må ses i en slik helhetlig strategi. Ibsen-prisens statutter er svært vide og lite konkrete. Hva vil det si å gjøre en ekstraordinær innsats innenfor Ibsens ånd? Er det kult nok, er det kanskje greit nok? Høyre mener det er viktig å få på plass en langsiktig strategi for forvaltningen av Ibsens forfatterskap. I en slik sammenheng passer en mer spisset Ibsen-pris. Det forunderlige i saken er etter min mening at vi i Norge allerede har en Ibsen-pris – en dramatikerpris. Det finnes ikke tilsvarende i Norge. Skien har delt ut denne nasjonale Ibsen-prisen i 20 år. Den er høyt verdsatt og skattet, og må virkelig sies å være en pris i Ibsens ånd. Jeg vet at Skien kommune har søkt departementet om å få utvide denne prisen til å bli en internasjonal dramatikerpris. Men jeg vet også at både byens arbeiderpartiordfører og kultursjef har kommet til kort i møte med departementet. Det ville være helt naturlig at Skien fikk muligheter til å videreutvikle sin tradisjonsrike Ibsen-pris. Den er helt i Ibsens ånd, og den er godt etablert i Ibsens fødeby. Det kan vel ikke være slik at Regjeringen tenker å frarøve Skien sin Ibsen-pris eller utkonkurrere den? I dette tilfelle er det faktisk både nødvendig og riktig med et hvileskjær. En internasjonal Ibsen-pris må etableres i den rette sammenheng og i forhold til en bevisst strategi. Ibsen-året 2006 ligger an til å bli en suksess. Arrangementene året igjennom har løftet fram Henrik Ibsens forfatterskap og økt bevisstheten om dette både internasjonalt, nasjonalt og også lokalt. Dette året har illustrert hvilket ansvar Norge har som nasjon til å forvalte litteraturhistoriens fremste forfatterskap. En utvidelse av Skiens dramatikerpris vil passe utmerket inn i dette bildet.
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Når det gjelder barnehagene, er det en stor glede å få være med i et av de partiene som vår rød-grønne regjering har gått ut fra. Det gjør meg både glad og stolt over at vi har en regjering som ikke bare vil noe, men som faktisk gjør noe som merkes av alle, uansett om de bor i en stor by på det sentrale Østlandet, eller om de bor i en liten distriktskommune i Nord-Norge. Tenk når vi kommer til neste stortingsvalg i 2009. Da er det ingen – og jeg mener ingen – som snakker om at vi må få full barnehagedekning, fordi det er helt unødvendig. Det er fullført – eller for å bruke en annens ord: se, det er fullendt. Vi har gjort en historisk satsing, og vi har nådd målet som bl.a. vi i SV har snakket om i 40 år – full barnehagedekning. Nå må vi gå videre, og vi må sette oss nye mål, og så må vi sette alle kluter til for å nå dem. Det går hovedsakelig på å få kvalitativt høyt nivå på innholdet i alle barnehagene, og så må prisen senkes til et nivå som er så lavt at ingen holdes utenfor på grunn av prisen på en barnehageplass. Dette er faktisk et av de beste grepene som er gjort for å få sosial utjevning og for å integrere alle barn, uansett kultur og bakgrunn – lære dem hva det vil si å bo i et norsk samfunn, og lære dem norsk kultur og historie. Så er det et annet fagområde som har vært nevnt i dagens debatt, og det er barnevernet. Det er et stort tankekors at vi som bor i et av verdens rikeste land, har skapt et samfunn der mange barn har en hverdag der de ikke har trygge omsorgspersoner rundt seg, og de må legge seg gråtende og ensomme i en utrygg sammenheng. Jeg og min familie har jobbet innenfor barnevernet i en rekke år, og det som skjer nå, bl.a. det siste året, er en stor maktkamp mellom private og offentlige barnevernsinstitusjoner og barnevernsorganer. Det er en kamp om penger, der makt og penger er i fokus, mens barn lider unødvendig og blir skadelidende. Dette må det gjøres noe med straks. Det er en hån mot de barna som har det tyngst og vanskeligst, at de skal være taperne i denne kampen.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Representanten Thommessen savner en idé eller en kurs i kulturpolitikken. Det er noe jeg deler med ham. Derfor forundrer det meg at Høyres bidrag i årets budsjettinnstilling er – foruten en rasering av pressestøtten – en ren blåkopi av det som Regjeringen selv legger fram. Nå er ikke det så ille i seg selv, for det betyr jo at Høyre har økt bevilgningene med x antall millioner kroner. Og det gjør de selvfølgelig fordi de i sitt budsjett ikke har tilbakeført den skatteletten som vi har fjernet. Cirka 8 milliarder kr har Høyre disponibelt i år som de ikke ville hatt hvis de hadde fortsatt med Bondevik II-regjeringen. Da er det hyggelig at også Høyre finner at de kan la det drysse en del på kultur. Det vi gjør, er å følge opp Kulturløftet. Da Kulturløftet kom, var representanten Thommessens spontane kommentar at det var populistisk overbudspolitikk. Nå ser vi at Høyre har en blåkopi av vårt budsjett. Betyr det at Høyre nå fører en populistisk overbudspolitikk?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
I valgkampen før forrige stortingsvalg hadde jeg gleden av å være med i en del debatter som representanten Skei Grande også var med i. Da vi lanserte Kulturløftet, tok det ikke lang tid før Venstre sa at de også hadde som målsetting å gjøre det samme som vi gjorde i Kulturløftet – 1 pst. av statsbudsjettet skulle gå til kulturformål. De lovet ikke bare, slik vi gjorde, å klare dette innen 2014 med en jevn stigning. Jeg var på et møte der det ble sagt at målet skulle nås i løpet av ett år – det kan ha vært et munnhell. Jeg har sjekket det i dag, og det er i hvert fall ingen tvil om at Venstre har stått hardt på i hele valgkampen, og dette skulle gjøres i løpet av denne stortingsperioden. Ved årets budsjett ser vi at Venstre er nest dårligst i klassen når det gjelder å bevilge penger til kultur. Føler representanten Skei Grande at Venstre er i god bane for å nå målet om 1 pst. av statsbudsjettet til kultur i 2009?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Debatten i dag har vist, som vi også tidligere har vært innom, at det rår stor konsensus i norsk kulturpolitikk – unntaket er Fremskrittspartiet, som også i denne saken er på en annen planet. Det skal bli spennende å se samordningen mellom Høyre og Fremskrittspartiet fram mot valget i 2009 – mellom Olemic Thommessen, som jeg oppfatter som en representant for det verdikonservative Høyre, og Karin S. Woldseths og Ulf Erik Knudsens stemmer fra folkedypet – hvordan de skal forene kreftene til valget i 2009. Det skal bli spennende å se på de prioriteringene som kommer ut av det. Men på ett felt er de faktisk nærmere hverandre, og det er på det feltet som det ikke er stor konsensus om i norsk politikk, på mediefeltet. Dette er et spennende felt. For forbrukere er det helt fantastisk. Det er et mylder av tilbud, det er et mylder av kanaler på tv, det er aviser og nettsider, det er tidsskrifter, det er musikk, og det er film. I framtiden vil det vel være slik at vi mer og mer lager vår egen meny, i motsetning til den felles mediehverdagen som NRK gav oss inntil for få år siden. I framtiden vil det vel være slik at vi bare velger de smørbrød som vi liker. Vi vil sannsynligvis i stor grad kunne skjerme oss fra uønsket reklame. Resultatet har etter min mening også negative sider. De som vil, vil kunne velge lettfordøyelige kjendis- og kommersprogrammer på beskostning av fakta-, aktualitets- og nyhetsprogrammer, som vi tidligere kanskje har vært tvangsfôret til å se. Dette kan være hyggelig, men det er neppe noen styrke for den brede samfunnsdebatten. Nettopp i en slik situasjon er det viktig at vi har medieeierskapskontroll og pressestøtte. Dette er det beste virkemiddel og verktøy for å sikre meningsmangfold. Høyre og Fremskrittspartiet kutter drastisk i pressestøtte, og på det mediepolitiske området går de langt på vei i spann. Det ser vi også i årets budsjett. Vi ser av disse to partienes program at de kutter drastisk. En styrke ved det norske demokratiet har vært – og er – mangfoldet i medier, bredde i eierskap og mangfold i meninger. Dette er kvaliteter som må etterstrebes og styrkes og ikke gjøres om til en vare på et kommersielt marked. Det er jo ikke slik at de meningsberettigede avisene som sliter, mangler lesere. Det som er, er at de mangler penger, de mangler annonser. Annonsemarkedet er ikke noen demokratisk institusjon. Derfor mener jeg at meninger ikke må gjøres til en vare på et kommersielt marked for tilbud og etterspørsel.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Representanten Woldseth skal ikke være redd for at det skjer ting oppe i hodet hennes. Det er bare et sunnhetstegn. Kulturrådets budsjett for 2007 styrkes med 20 mill. kr i sum, så det er ikke en svekking av Kulturrådet, det er en styrking. Men vi foretar en opprydding. Vi mener at det er galt at Kulturrådet skal sitte med bunkevis av søknader som bedre kan behandles lokalt, eller i de institusjonene det gjelder. Støtteordningen for kulturhistoriske museer ble nevnt her tidligere. Vel, de to største mottakerne når det gjelder den støtteordningen, er Maihaugen og Folkemuseet. De får mange millioner i driftsstøtte direkte fra staten. De må innenfor sine stadig økende budsjetter kunne finne rom for prosjekter istedenfor å belaste Kulturrådet med den type søknader. Vi flytter også ting fra departementet til Kulturrådet. Vi lager en ny støtteordning for scenekunst, for flerårig støtte, og vi lager en ny klubbstøtte innenfor pop-rock-området osv. Summen blir en styrking, men det blir også en kraftig opprydding når det gjelder hvem som gjør hva, etter de prinsippene som er nedfelt i budsjettet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Hele hensikten med at vi nå gjennomfører en levekårsundersøkelse for kunstnere, er nettopp å se om det er spesielle ting som hindrer mennesker med kreative evner og visjoner i å gå inn i en kunstnerkarriere og skape seg sitt eget virke. Vi ser at flere blir frilansere, og at flere starter – som representanten Thommessen sier – sin egen bedrift. Mange er langt unna det inntektsnivået som advokater, leger eller andre typer frie yrkesutøvere kan være på. Her er det ofte svært små midler. Jeg er åpen for alle gode forslag, særlig de som sikrer at kvinner kan gå inn i en kunstnerkarriere. De er kanskje mest skeptiske i forhold til at de har mindre rettigheter med hensyn til fødselspermisjoner, sykepenger, pensjon osv., så her er det mange både næringsmessige og velferdspolitiske spørsmål som må vurderes. Rapporten fra Telemarksforskning skal være ferdig om om lag ett år, og så vil vi følge opp på egnet måte med en rapport til Stortinget, både om undersøkelsen og om tiltakene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Jeg har merket meg at en samlet komite omtaler det arbeidet organisasjonen BarneVakten gjør. Jeg er helt enig med komiteen i at de driver et veldig viktig arbeid, bl.a. har de en egen hjemmeside hvor man kan få tips om hvordan man kan forholde seg til disse spørsmålene. Det er viktig at organisasjonen får jobbe fritt, at de har sin egen styring, og at de benytter de tiltakene de selv ønsker. Men det at vi kan gå i dialog med organisasjonen, slik komiteen ønsker, dra veksler på den kunnskapen de har, og også vurdere hvordan de kan bidra til at denne kunnskapen kan spres bedre, det skal jeg ta med meg. Vi lytter alltid til forslagene fra Kristelig Folkeparti, og leser spesielt de merknadene som Kristelig Folkeparti skriver i budsjettinnstillingen, med veldig påpasselige øyne.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Jeg må nok si at min sympati går mer til min forgjenger når det gjelder kollegaenes forståelse for feltet, enn den trenger å gå til meg. For det første har jeg en enorm forståelse hos statsminister, finansminister og kommunalminister, som utgjør ledertroikaen i vår regjering, og som sørger for at et samlet kollegium går for det store budsjettløftet. Det er det jo et samlet kollegium som gjennomfører. I tillegg sørger kommunalministeren for at kultur er sentralt i den lokale næringsutviklingen og i distriktsutviklingen, bl.a. i den meldingen hun la fram. Utdanningsministeren har sørget for at vi har fått gjenopprettet nivået på bevilgningene etter det dramatiske kuttet i voksenopplæringsmidlene som den forrige regjeringen foreslo i sitt budsjett – noe som betyr enormt på kulturområdet. Næringsministeren er i nær dialog med meg om en handlingsplan for kultur og næring, som kommer om kort tid, og jeg kunne ha fortsatt når det gjelder andre områder. Utenriksministeren har snudd Jan Petersens kutt i presse-, kultur- og informasjonsmidlene til en solid påplussing. I nordområdestrategien, som Regjeringen la fram, er kultur sentralt, og jeg kunne fortsatt. Jeg burde også ha fortalt mer om at Venstre mangler ca. 400 mill. kr på en jevn opptrapping til 1 pst. innen 2009, men det har jeg ikke tid til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Det vi legger opp til når det gjelder kompensasjon overfor frivilligheten i forhold til automatene, er nøyaktig det samme som Stortinget tidligere har sluttet seg til, og som var den forrige regjeringens opplegg, nemlig en omfordeling av tippenøkkelen. For idretten betyr det f.eks. at det blir Idrettsforbundet som får de økte midlene som kommer. Det er veldig variabelt hvilke lag og organisasjoner innen idretten som har inntekter fra automater, eller som ikke har det. Det får idretten selv bestemme. Mange vil jo mene at det er rimelig at når man får en felles automatinntektspott, kan også de som ikke har benyttet seg av automatinntekter, faktisk også nyte godt av det. Vi må også være på vakt og følge med på andre områder når det gjelder hvordan vi kan styrke frivilligheten. Vi har opphevet den forrige regjeringens moratorium mot nye spill og utviklinger. Vi åpner nå bl.a. for dette pantelotteriet, som jeg ikke tror kommer til å ha nevneverdige negative sosiale virkninger. Andre kreative tiltak fra frivilligheten vil absolutt bli godt imøtekommet. Vi er opptatt av å styrke frivilligheten også når vi legger om spillebransjen. Det er også en av grunnene til at vi legger om spillbransjen og sikrer disse inntektene for framtiden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Først til et spørsmål som jeg ikke rakk å svare ordentlig på, og som flere tok opp, nemlig LOK-ordningen – hvor man er bekymret for at 6,3 mill. kr forsvinner fra Kulturrådets støtteordning til lokale musikktiltak. Bekymringen gjelder hva som da skjer med den lokale kulturen. Jeg konstaterer at ingen partier på Stortinget ønsker å opprettholde LOK-ordningen i sin nåværende form. Noen partier foreslår imidlertid at ulike sektororganisasjoner kan ivareta noe av dette. Vi mener at vi har gjort mye av det i statsbudsjettet, men først og fremst mener vi at over 12 milliarder kr i kommunenes budsjetter medfører om lag 400 mill. kr til kultur, og her kan disse tiltakene i stor grad ivaretas. Veldig mange av tiltakene får støtte fra kommunen allerede, så det vil være forenkling av byråkrati å samle den støtten på færre steder. Samtidig er det mange tiltak som vil berøre nøyaktig de samme områdene: Frifond styrkes med 15 mill. kr, Den kulturelle skolesekken innebærer mange lokale kulturtiltak, festivalstøtten økes kraftig, Den kulturelle spaserstokken med 10 mill. kr innebærer mye lokal kultur, kulturkort for ungdom kan bidra til større etterspørsel. Det er mange forskjellige tiltak: 2 mill. kr til kor, 2,5 mill. kr til korps, 2,5 mill. kr til musikkensembler, 1 mill. kr til turnéstøtte, 3 mill. kr til ulike jazztiltak, 10 mill. kr til Rikskonsertene og 5 mill. kr til utvidelse av Den kulturelle skolesekken til videregående skole. Og ved at den nye avgiftsordningen for bruk av ikke vernet musikk i offentlig sammenheng kommer fra 1. januar, vil Fond for utøvende kunstnere få 10 mill. kr ekstra, også til mange av disse samme tiltakene. Så det at LOK-ordningen avvikles, at andre tar seg av dette, vil i sum føre til en massiv økning av den kulturelle aktiviteten på lokalplanet. Når det gjelder partiet Høyre, som jeg synes har en ganske konstruktiv tilnærming til diskusjonen om strukturer – de hadde det også i forrige periode – er man i prinsippet for desentralisering, armlengdes avstand, mindre byråkrati osv., men hver eneste gang det gjøres et grep, om det er støtteordningen for kulturhistoriske museer, støtteordninger for LOK-ordningen, om det er Nordnorsk Musikkråd eller hva det nå er, er man imot i praksis. Da må man i hvert fall komme med noen alternative forslag til hvordan man skal gjennomføre det jeg tror vi til en viss grad er enige om, nemlig å desentralisere, spre makt i Kultur-Norge, redusere søknadsskriving, byråkrati og rapportering og sørge for at mer penger går til skapende kunst. For selv om vi er uenige om nivået på kultursatsingen og satser fire ganger så mye som den forrige regjering når det gjelder økning, må vi i hvert fall kunne være enige om noen prinsipper her, og da kan man ikke løpe vekk fra de prinsippene hver gang det skaper litt ubehag i gjennomføring og praksis.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Det er utrolig kjekt at vi i dag skal vedta historiens største satsing på kultur. Vi er nå godt i gang på veien til å nå målet om at 1 pst. av statsbudsjettet skal gå til kultur. Det blir altså en økning på kulturbudsjettet som er på bortimot 0,5 milliarder kr. Det er en femdobling av veksten i forhold til Bondevik-regjeringens budsjett på kultur. Aldri før har kultursatsingen blitt omtalt i milliardbegrep. Det er ikke for tidlig at den blir det. Det er jammen på tide. Kultur er viktig i folk sine liv, for vi trenger noe å leve for. Kulturopplevelser, kulturaktiviteter, engasjement og fellesskap gir folk muligheten til bedre liv. Det gjør også samfunnet vårt mer spennende og berikende. Det øker kreativiteten og trivselen, og det skaper gode fellesarenaer i et samfunn der mange ønsker mer fellesskap, ikke mindre fellesskap. Derfor sa Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet før valget at vi skulle gjennomføre Kulturløftet, og med budsjettet nå for 2007, er vi i rute. Og vi skal levere det vi har lovet, også på dette området. Hele landet skal ta del i dette. Vi styrker bredden, og vi styrker også det smale. Vi styrker frivilligheten, engasjementet og ildsjelene. Også folk i Rogaland, mitt eget fylke, vil nyte godt av satsingen på kultur. Til sammen får Rogaland bortimot 32 mill. kr mer neste år enn det de har fått før. Og tilbakemeldingene som jeg får hjemmefra, er udelt positive. Det betyr ikke at en i Rogaland og andre plasser mener at nå har en fått nok, og at en ikke trenger mer, men en gleder seg over satsingen og stoler på at vi skal levere også ved neste korsvei. Og det er vi rød-grønne, med Trond Giske i spissen, som skal være garantistene for at vi skal levere i framtiden også. I Rogaland er det mange som får mer. Jeg kan nevne noen: Symfoniorkesteret, alle museene, Kapittelfestivalen, som endelig har kommet på statsbudsjettet, teatrene, og ikke minst gir vi også 40 mill. kr til Stavanger kulturby 2008. Vi viser kulturbyen at denne regjeringen står ved sine lovnader til Stavanger 2008, og vi gleder oss både til opptakten i 2007, og selve året 2008. Det vil også gi bedre kår til den fantastiske innsatsen som tusenvis av frivillige gjør rundt omkring i bygd og by i dette land med Kulturløftet. Flere frivillighetssentraler skaper nettverk, kontakt, varme, hjelpende hender og mindre ensomhet. Styrkingen av kommuneøkonomien vil også bidra til mer kultur. 12 milliarder kr mer til kommunen betyr 400 mill. kr mer til kultur i 2007. En rød-grønn regjering gjør drømmen som Kultur-Norge og kulturlivet har hatt i mange år, til virkelighet, og vi skal fortsette den jobben videre. Statsråden og alle som sitter i kulturkomiteen, skal vite at vi som sitter i de andre komiteene, skal være med sammen med de rød-grønne og dra dette løftet videre.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Kulturløftet er et løft og et løfte. Det er konkret, det kan måles: 15 punkter pluss 1 milliard kr, 1 pst. av budsjettet i 2014. Løftet ble fulgt opp i årets budsjett. Det blir fulgt opp i budsjettet for neste år. Løftet er viktig for dem som er opptatt av det gode liv. Min hjemby, Drammen, intensiverte jakten på det gode liv før årtusenskiftet. Kommuneplan og byutvikling stod på dagsordenen. Befolkningen tok del i jakten: Barn, ungdommer, næringsliv, folk i bydelene svarte unisont. Av fire scenarioer valgte drammenserne Naturbania, et ordspill og framtidsbilde som speiler en tett, mangfoldig by – urban, men med natur og elv, og det flerkulturelle som et særlig kjennetegn ved byen. Kultur ble valgt som motor i ønsket byutvikling. Filosofien var at kultur er viktig for folks trivsel. Der folk trives, vil de bo. Der folk vil bo, vil næringslivet etablere seg. Satsing på kultur la føringer for utformingen av det fysiske miljøet. Gode møteplasser for felles opplevelser ble viktig – torg, bystrand, elvepark, teater, museum, ny kino, idrettsområde for elite og bredde, og nytt helårsbad, der Kulturløftet allerede har bidratt med 5 mill. kr. Elvefestival, byfestival og store idrettsarrangementer er blitt et varemerke for byen. Det vi ser, er at folks bruk av fellesarenaene ikke er en tilmålt kvote – bruk avler ny bruk, og gode opplevelser skaper ønske om nye opplevelser. Gjennom Kulturløftet kommer midler til videre satsing. En glad museumsdirektør får nye 700 000 kr til neste år. Han var nesten mer glad for begrunnelsen enn for pengene, for noen på høyeste hold hadde sett det verdifulle i den jobben han gjør. Brageteateret, et unikt teater med barne- ungdoms- og flerkulturelt perspektiv, får 600 000 kr mer. Men det viktigste av alt: Kultur som motor i byutvikling og inngangsbillett til det gode liv, er en måte å tenke på som også er tatt inn i arbeidet for et inkluderende bysamfunn. Kultur er en glimrende brobygger. 11. oktober 2003 var en stor dag med kick-off for byens nye nerve: Drammens internasjonale kultursenter, i gamle fabrikkhaller på Grønland, ved elva, sammen med byens nye høyskolesenter og senter for flerkulturell verdiskaping – et felles myldreområde for kultur, næringsetablering og utdanning, som skal bli et nasjonalt kompetansesenter for flerkulturell formidling. Mange aktører er på plass. Nye kommer i neste byggetrinn. Staten bidro med 5 mill. kr i første trinn. Hva så med neste? I vår hadde «Du store verden» konferanse, med tema: Hvilke utfordringer møter en ny arena, bygd på ideen om kulturelt mangfold? Til slutt i mitt innlegg der, sa jeg: Hvis det er lov å ønske, vil jeg ha et høyskolefag i internasjonalt kulturarbeid, en handlingsplan for inkludering, med Drammen som nasjonalt fyrtårn og 15 mill. kr fra Trond Giske. De 15 mill. kr er i boks, fordelt over fire år. Det er glimrende. Det er slik det skal gjøres. Det er slik lokal satsing overrisles og styrkes av det nasjonale kulturløftet. Enda ble det altså 2,5 mill. kr til andre deler av fylket. Så i Buskerud er vi godt fornøyd.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-13:
Det er tydelig at mitt innlegg traff statsråden på en øm rojal tå, men jeg blir faktisk ikke så imponert over statsrådens evne til å bevilge penger. Det jeg blir imponert av, er politikere som ønsker å la folk få beholde mer av sine egne penger, politikere som sier at de ikke ønsker å styre, politikere som stoler på folk, politikere som lar folk fatte sine egne beslutninger, politikere som ikke stiller seg til dommer over andre folks valg. Det er også litt paradoksalt: Hvis en går tilbake og ser på hvilke av de norske kunstnerne som er verdenskjente og berømte, er det de som opp gjennom tidene har fått mest statlig støtte, mest offentlig støtte – ja, enkelte av dem har fått det – som har blitt mest anerkjent? Når vi går tilbake og ser på musikere, poeter, forfattere og malere, er det de som fikk mest støtte, som er blitt mest anerkjent? Veldig, veldig tvilsomt. Vårt poeng – med vårt budsjett – er at vi ønsker å gi skattelette, slik at folk kan prioritere selv. Får en familie med to barn 18 000 kr i skattelette, kan de prioritere enten å gå på Rolling Stones-konsert eller gå i operaen eller gå og høre på Filharmonikerne. Men det må de prioritere selv. Det å si at opera i dag er for folk flest, er direkte meningsløst. Hvis man foretar en undersøkelse av hvem som går i operaen – ja, enkelte har fått rabatter – vil man finne at gjennomsnittet av dem som går i operaen, faktisk ikke er folk flest. Og det er ganske interessant å se. Vi kan se det her i Oslo. Hvor mange fra Groruddalen, f.eks., er det som går i operaen? Det er ikke særlig mange. De kommer stort sett fra Oslo vest. Og billettene er altså subsidiert av folk som bor i Groruddalen, f.eks. Fremskrittspartiet mener at det er bedre politikk, bedre kulturpolitikk, å la folk få beholde sine egne penger, slik at de selv kan foreta sine egne prioriteringer og gå på sine egne kulturarrangementer, som de selv ønsker å prioritere. Det er nå slik at folk prioriterer forskjellig. Noen ønsker en kveld på puben. Det kan være god kultur for noen. En dag i svømmehallen kan være god kultur for en annen. En tur på biblioteket kan være god kultur for en tredje. Men det er opp til hver enkelt å prioritere bruk av sine egne penger når han får beholde sine egne penger. Det er ikke god politikk – det er faktisk ikke politikk i det hele tatt, mener jeg – å skryte av at man har distribuert andre folks penger til alle mulige formål. Det er veldig, veldig enkel politikk å hevde at det er god kulturpolitikk å distribuere penger til alle gode formål. Det som er politikk, er faktisk å finne nye metoder og la folk selv få velge å distribuere sine penger. Det er god politikk. Det er en modig politikk.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-13:
Det er to ting som er klart i denne debatten. Det ene er at vi med den rød-grønne regjeringen faktisk tar et gedigent kulturløft. Det andre er at vi har et parti, Fremskrittspartiet, som faktisk tror at kultur utvikler seg innenfor en glassboble, der impulser utenfra er livsfarlige. Når jeg hører på debatten, lurer jeg faktisk litt på om Fremskrittspartiet i det hele tatt er opptatt av utvikling innen kunst og kultur. La nå det være! Det er iallfall slik at kunst og kultur alltid har utviklet seg i møte med det ukjente, med det som utfordrer vår identitet. Derfor er kulturpolitikk en viktig del av utenrikspolitikken. Derfor er kulturelt mangfold noe som alle andre partier er opptatt av. Kunst og kultur er en kjerne i ethvert lands nasjonsbygging. Derfor støtter Norge Kunstakademiet i Palestina, et kunstakademi som kunstnere i Palestina og Kunstakademiet i Oslo har tatt initiativet til. Det var kanskje ingen tilfeldighet at nettopp kunstnerne i Palestina stod opp for ytringsfriheten etter tumultene med Muhammed-tegningene. Dette understreker viktigheten av den kulturelle kunstneriske dialogen over landegrensene, men ikke bare det: Det er slik at dialog og fri flyt av kunstneriske uttrykk er med på å utvikle vår egen kunst- og kulturpolitikk. Kulturelt mangfold betyr å gi plass til alle stemmene, alle identitetene, alle historiene, alle kunst- og kulturuttrykkene til minoritets- og majoritetsbefolkningen på likeverdig basis. I dette arbeidet må vi ha en strategi for å gi organisasjonene, institusjonene og enkeltpersonene som har tatt initiativ nedenfra, større forutsigbarhet og rausere rammer. Vi vet hvem de er, og de fleste får støtte, på kap. 320 post 74. Det tas et første skritt for å gjøre forutsigbarheten større i dette budsjettet. 2008 er ikke bare mangfoldsåret, det er også det året vi har mulighet til å løfte opp to av våre viktige kunstnere, nemlig Olav H. Hauge og Geirr Tveit. Jeg er glad for at komiteen er enig i at det både er et statlig og et regionalt ansvar å sikre at disse to kunstnernes verker bringes inn i vår tid og gis et rikt etterliv. Det passer bra i et mangfoldsår å sørge for at to så markante og kontroversielle kunstnere synliggjøres. Begge sprengte konvensjonelle grenser. Begge hadde betydning utover det norske – inn i vår tid. Derfor er det viktig at vi sikrer at dette arbeidet blir gjort mulig, at vi løfter det opp. Jeg er sikker på at statsråden er lydhør overfor det.
Knut Gravråk (Arbeiderpartiet), 2006-12-13:
Denne dagen har jeg gledet meg til veldig lenge – og da er det ikke kveldens julebord jeg tenker på. Men i dag skal innstillingen til kulturbudsjettet behandles, og det mener jeg er en veldig flott lesning. Aldri før har det blitt satset så mye på kultur, og aldri før har kommunene i Norge hatt en større mulighet til virkelig å satse på dette feltet. For det er faktisk ingenting annet enn en historisk satsing når vi ser på dette budsjettet – over en halv milliard kroner i økning i forhold til det forrige budsjettet betyr bare en ting: Vi holder det vi lovet i valgkampen. I Melhus, hjemkommunen min, har vi en veldig god kulturskole. Som gammel elev må jeg si at den gav meg opplevelser for livet. For de av oss som drev med amatørteater på denne kulturskolen, var det alltid et stort høydepunkt når Riksteatret kom på besøk. For oss ute i distriktene er nettopp Riksteatret ofte den eneste muligheten man har til å oppleve teaterkunst på et virkelig høyt nivå. Derfor synes jeg det er trist når Fremskrittspartiet – for så vidt blant en stor mengde kutt – ønsker å kutte i støtten til dette formålet. Når det gjelder å få kultur ut til folk flest, er Riksteatret et fantastisk verktøy. Det er jo ikke slik at vi som bor ute i distriktene, når som helst bare kan kaste oss på et fly og reise til Oslo for å få med oss et teaterstykke. I debatten har Fremskrittspartiet snakket mye om finkultur, om kultureliten som sløser med norske skattepenger på kunst og kultur som kun er for de få. Det må vel mildt sagt kunne kalles en grov generalisering av de prosjektene som får støtte over statsbudsjettet. Som statsråden har nevnt før meg, er kultur en veldig viktig del av folks liv. For mange ville nok hverdagen fortone seg langt mer grå og kjedelig hvis man kun skulle satse på kultur som er selvfinansierende. Det er viktig også å ta vare på de smale prosjektene rundt omkring i landet. Derfor har jeg gledet meg slik til denne dagen. Derfor er dette en gledens dag for alle som er glad i kultur.