Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2008-05-29:
Jeg vil først, som alle andre her, gi stor honnør til interpellanten for å ha tatt opp en viktig problemstilling. Vi hadde en god og nyansert debatt om dette tidligere denne måneden, men det er fint å få en mulighet til å diskutere hva vi skal gjøre med matvarekrisen, uten at det blir partsinnlegg for eller mot biodrivstoff. Jeg synes det er bra at interpellanten fokuserer på at de rike lands klimagassutslipp medvirker til tørke og sviktende matproduksjon. Vi er i en situasjon hvor en halvering av matvareproduksjonen i Afrika som en direkte følge av klimaendringene er et aktuelt scenario. 20-30 pst. av verdens arter er truet som følge av klimaendringene. Det er klart at det gjør noe med vår evne til å produsere mat. Det krever at alle gode virkemidler tas i bruk for å få klimagassutslippene ned. Godt biodrivstoff vil bidra til en løsning, mens dårlig biodrivstoff i verste fall kan bli en del av problemet. Når det er sagt, må jeg si at det er svært viktig å være klar over at det ikke er mangel på jordbruksarealer som er årsaken til krisen vi står oppe i. Enorme jordbruksarealer ligger brakk, bl.a. som en følge av dumping. Afrika har et potensial for en fem- tidobling av sin jordbruksproduksjon. I debatten om biodrivstoff snakket miljø- og utviklingsministeren om en grønn revolusjon. Det er en veldig riktig måte å tenke på, tror jeg. Jeg mener veldig sterkt at vi ikke kan nekte bønder og land å finne en vei ut av fattigdommen ved å produsere biodrivstoff, som konkurrerer med olje når det gjelder pris - noe helt annet enn å produsere mat. Vi må rett og slett dyrke mer, både mat og biodrivstoff av den gode typen, som har klimaeffekt. Så mener jeg også at det er veldig viktig å ha med seg at mange har vært opptatt av den motsatte problemstillingen - at matvareprisene over lang tid har vært kunstig lave. Bønder har ikke fått ordentlig betalt for sine avlinger, de har ikke høstet inn, de har ikke sådd, fordi det ikke har vært samsvar mellom produksjonskostnadene og prisen på mat. Vi skal huske på at to tredjedeler av verdens fattige er bønder. Matvarekrisen er derfor i veldig stor grad et urbant problem - fattige folk i byer. Fattigdomsbekjempelse kan ikke skje ved at matvareprisene skal være for lave. Det blir en feil måte å drive fattigdomsbekjempelse på. Men befolkningen må gjennom utvikling, teknologioverføring, demokratisering og utdanning - alt dette som vi jobber med i utviklingspolitikken - settes i stand til å betale det det koster å produsere mat. Representanten Høglund pekte på proteksjonistisk politikk som årsak til fattigdom. Dette kan veldig fort bli en polemikk for eller imot frihandel, og det bør vi kanskje unngå. Men vi må passe oss for å havne i en situasjon hvor u-landene blir henvist til å produsere og eksportere bare mat, som er en sektor uten særlig teknologisk utvikling og mulighet for vekst, mens vi driver med nanoteknologi og high tech-produksjon og raser ifra på alle måter. Nøkkelen til vekst ligger i teknologisk utvikling. Da må en faktisk ha produksjon i de sektorene hvor den teknologiske utviklingen foregår. Vi trenger en grønn revolusjon på alle måter når så store landbruksarealer ligger brakk. Det kan bety et mer effektivt og mer moderne landbruk i Afrika. Når f.eks. Mosambik bare bruker en femtedel av sitt jordbruksareal, sier det noe om potensialet som ligger der. Det er helt åpenbart at mer av den dyrkbare jorden må tas i bruk. Men det betyr også at vi må opprettholde matvareproduksjonen i Vesten. Det vil bli feilslått som fattigdomsbekjempelse hvis vi ender i en situasjon hvor verden nærmest har en arbeidsdeling - hvor u-landene tar seg av matvareproduksjonen, mens vi driver med andre ting. Jeg er opptatt av at vi må være veldig bevisste på at matvarekrisen ikke fører til en strategi som innebærer at Afrika bare skal produsere mat - bare det. Det er også et perspektiv å ta med seg inn i dette.