Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-01-12:
Takk til interpellanten for å reise en uhyre viktig debatt her i salen i dag. Skal vi oppfylle Stortingets målsetting om å opprettholde dagens bosetningsmønster, må det kraftfulle virkemiddel til. I regjeringens politiske program heter det at regjeringen vil styrke vekstkraften der den er, og samtidig sikre grunnlaget for gode levekår i alle deler av landet. Det er et tvetydig budskap fra regjeringen som jeg opplever at statsråden i sitt svar til interpellanten følger opp med tvetydige svar. Realiteten er at gode levekår i alle deler av landet forutsetter arbeidsmuligheter for folk. Når regjeringen er så tydelig på at satsingen på vekst skal komme der det allerede er vekst, så bidrar den overhodet ikke til gode levekår i alle deler av landet. Vi har i de tre statsbudsjettene regjeringen har hatt ansvar for så langt, fått bekreftet regjeringens fullstendig manglende distriktspolitiske ambisjoner. Midler til regional utvikling over Kommunal- og moderniseringsdepartementets budsjett er disse tre årene kuttet med over 800 mill. kr. Regjeringen sier at dens bidrag til distriktspolitikken er økte bevilgninger til infrastruktur. Dessverre leveres det ikke i praksis. Bevilgningene til bredbåndsatsing, som er så viktig for næringslivet i distriktene, kuttes. Samferdselsbudsjettet følger forutsetningene i Nasjonal transportplan, men ikke mer enn det. Interpellanten fokuserer på den regionale fordelingen av statlige arbeidsplasser. Hun har helt rett i at utviklingen går i gal retning, siden vi de senere årene har sett at flere statlige oppgaver er blitt flyttet fra distriktene til de største byene. Det er nok å nevne politireformen, sykehusreformen, forslag om sentralisering av Innovasjon Norge, skattekontorreformen og forslag om å flytte tingrettene. Noe av dette har blitt stoppet, men sentraliseringsskruen har blitt skrudd kraftig til under denne regjeringen. Utflytting av statlige arbeidsplasser fra Oslo er et tilbakevendende tema, der ulike regjeringer har tatt initiativ uten stor betydning. Regjeringen Bondevik II og regjeringen Stoltenberg II gjennomførte utflytting av ca. 1 000 statlige arbeidsplasser hver. Paradokset er at under de samme regjeringene var det en sterk økning av statlige arbeidsplasser i Oslo. Vedtak om utflytting av 2 000 arbeidsplasser fikk stor oppmerksomhet, mens etablering av over 10 000 nye statlige arbeidsplasser i Oslo de samme årene skjedde i det stille. Fra Senterpartiets side må vi erkjenne at våre ambisjoner om bedre fordeling av statlige arbeidsplasser heller ikke ble fulgt opp på en god måte da vi selv satt i regjering. Jeg tror ikke det først og fremst skyldtes Senterpartiet. Status da vi sist sjekket, var at 29 pst. av alle statsansatte er lokalisert til Oslo. Det er mer enn det dobbelte av byens andel av folketallet i landet. Forskjellen på den rød-grønne regjeringen og vår nåværende er altså ikke knyttet til utflytting av arbeidsplasser, men til sentralisering av dem som er etablert rundt om i landet. Mange kommuner vil miste lensmannskontoret i årene fremover etter Stortingets tilslutning til politireformen. Hvis helseministeren får det som han vil med sine forslag i sykehusreformen, vil det skje en stor overføring av arbeidsplasser fra lokalsykehus rundt om i landet til sykehusene i de større byene. Tjenestetilbudet til folk i distriktene blir dårligere, og arbeidsmarkedet de samme plassene svekkes som følge av sentralisering av statlige arbeidsplasser. For mange lokalsamfunn er dette er dramatisk situasjon, som forsterkes av sentraliseringskraften som ligger i kommunereformen. Regjeringen vedtok i november 2014 nye retningslinjer for lokalisering av statlige arbeidsplasser. De kom i etterkant av at Stortinget hadde behandlet forslag om utflytting av statlige arbeidsplasser, men endte opp med et vedtak der regjeringen ble bedt om å fremme tiltak for å sikre at ny statlig virksomhet som hovedregel ble lokalisert utenfor Oslo. Det er Kommunal- og moderniseringsdepartementet som har gitt retningslinjene og er ansvarlig for å følge dem opp. Jeg synes ikke svarene statsråden har gitt i dag om hvordan de skal følges opp, og hvilken effekt de har hatt, er særlig oppløftende. Realiteten er at det har blitt retningslinjer uten særlig betydning. Det er trist å registrere. Fraflytting fra distriktskommunene skyldes ikke at flere ønsker å bo i en stor by. Det skyldes mangel på arbeidsplasser i distriktene, noe som tvinger folk til å flytte dit det er relevante arbeidsplasser.