Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Til grunn for denne debatten ligger både trontalen og statsministerens redegjørelse, og når det gjelder politisk innhold og klare ambisjoner framover, vil jeg si at denne gangen var innlegget til Hans Majestet Kongen betydelig bedre enn det senere innlegget fra statsministeren. Den samme dagen som trontalen ble holdt, fikk vi høre beretningen om rikets tilstand. Det er utgangspunktet for det boet som den nye regjeringa overtar, og det har kanskje ikke skjedd noen gang i historien at en regjering har overtatt et land i bedre stand enn det regjeringa gjør nå. Vi har en skole som har gjennomgått klare forbedringer – noe som også vises på resultater i internasjonale sammenlikninger, men likevel med klare planer for å gå videre, fordi man ikke er fornøyd. Vi har en helsesektor som produserer flere helsetjenester og bedre kvalitet enn noen gang tidligere, men med klare planer om å forbedre helsevesenet. Vi har investeringer i vei og bane som aldri har vært høyere, men med klare planer og ambisjoner om å øke investeringstakten. Vi har et næringsliv med høy grad av nyskaping, innovasjonsevne og omstillingsevne, med klare planer for fortsatt forenkling og fortsatt utvikling. Vi har også Europas laveste ledighet. Regjeringserklæringa vi fikk høre, var åpenbart ment å dempe forventningene. Mye av det som ble sagt, kan alle være enige i, og det er videreføringer av de satsingene som den forrige regjeringa allerede har lagt opp til. Det er noen endringer i kurs, som ikke opprører meg i hvert fall: Om det skulle bli slik at kommunene i større grad får lov til å dispensere fra et sentralt, strengt regelverk for snøscooterkjøring, blir ikke jeg opprørt av det. Men det jeg er mye mer spent på, er hvordan den nye regjeringa har tenkt å møte utfordringene som ikke er omtalt i redegjørelsen – særlig når det gjelder det som partileder Siv Jensen sa på Fremskrittspartiets landsmøte om at den norske modellen står i veien for det norske folket. Den norske modellen, med sin økonomiske modell, forutsetter at vi har et skattesystem som finansierer velferden, samtidig som den fordeler økonomi mellom folk. Det gjør at vi har større likhet i Norge enn i de fleste andre land i verden. Det er en samarbeidsmodell som gjør at partene i arbeidslivet ikke bare bidrar til sentral lønnsdannelse som gir oss relativt like lønninger eller som Høyre har kalt det i noen stortingsdokumenter: en sammenpresset lønnsstruktur, noe som vi synes er bra, fordi vi verdsetter alles bidrag og alles arbeid i samfunnet men som også har gitt fagbevegelsen og arbeidsgiverne innflytelse over pensjonssystemet, noe som gjør at det er mulig å få til endringer med enighet og uten mye støy i dette landet. Ta velferdsmodellen: Vi er alle er opptatt av at vi skal ha en skole som er god, men det gjenstår fremdeles å se om det kommer privatisering helt nede på grunnskolenivå. Det vil på en måte avslutte epoken der alle har den samme muligheten til å få god utdanning i dette landet. Eller ta helsevesenet: Der har alle den samme muligheten til å få det samme tilbudet innenfor et offentlig styrt helsetilbud. Det gjenstår å se. Det er ikke avklart i regjeringas erklæring. Den norske modellen har gitt oss Europas laveste arbeidsledighet. Ja, faktisk når vi står her nå, er det sånn at vårt nærmeste naboland, Sverige, har mer enn dobbelt så høy ledighet som oss. Ja, per i dag er det sånn at hvis vi sammenligner arbeidsledighetstallene i Sverige og Norge og bruker Nav-tall på arbeidsledighet for innvandrerbefolkninga, er sannsynligheten for å være arbeidsledig større hvis du er svenske i Sverige, enn hvis du er innvandrer i Norge. Det er ingen grunn til å la seg inspirere av den politikken som har gitt de resultatene i våre naboland. Det er et tungt ansvar for regjeringa å overta Europas laveste arbeidsledighet, og det landet som FN gang etter gang har kåret til verdens beste land å bo i. Jeg ønsker regjeringa lykke til fra en konstruktiv opposisjon.