Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Takk til Trine Skei Grande for å sette et viktig tema på agendaen. Takk også til vår statsminister Jens Stoltenberg, som etter terrorangrepet 22. juli ledet nasjonen videre. Jeg har også reflektert ganske mye rundt: Hva mente vi egentlig? Hva mener vi med de store ordene? Hvilket mandat fikk vi fra folk etter terrorangrepet, og hva skal vi nå gjøre for å følge opp og fylle de store ordene med konkret innhold? Da vi gikk ut i gatene, gjorde vi det i sorg. Kanskje vi følte avmakt, kanskje vi også følte at det var godt å stå sammen, møte mennesker vi aldri før hadde møtt, og at det var like naturlig å snakke med dem som med dem vi hadde kjent i mange år. Man hadde felles en forferdelig hendelse som gjorde at det var enkelt å være menneske sammen, men ikke alene. Vi har et ansvar for å fylle de store ordene med innhold, både som politiske partier og som individer. Vi er i selvransakelsens tid. Men jeg har lyst til å si at utgangspunktet for demokrati og åpenhet er godt i Norge. Terrorangrepet 22. juli var et angrep på Arbeiderpartiet. Derfor var det også et angrep på hele det politiske Norge og på det norske folk. Det var et angrep på selve demokratiet fordi det var et angrep på et politisk parti. Ordet «demokrati» betyr jo folkestyre. For oss som er medlemmer av denne sal, og som er engasjert i et politisk parti, er det åpenbart at vi skal gå og stemme. Men som politiske partier har vi et ansvar for å klare å mobilisere, engasjere og involvere folk på en sånn måte at de føler at det er viktig, at det betyr noe å delta i demokratiet, at det betyr noe for hver enkelt av oss. For å benytte anledningen til å drive litt reklame: Jeg har selv fremmet en interpellasjon om det temaet den 17. november, som jeg håper mange kan engasjere seg i. Jeg synes det er veldig viktig at vi ser på hva mennesker som ikke går og stemmer to valg på rad, gjør. Valgundersøkelser viser at omtrent 60 pst. stemte nå, altså at fire av ti var hjemme, men at det bare er 12 pst. som gjør det to valg på rad. Det er en litt annerledes innfallsvinkel enn det vi til nå har hatt for valgdeltakelse. Jeg tror det er en sammenheng mellom valgdeltakelse, opplevelse av marginalisering, og hvordan vi evner, selvfølgelig gjennom politisk mobilisering, å få folk til å forstå at det er viktig. Noe av det som har gledet meg etter 22. juli, er den brede oppslutningen om rettsstatens prinsipper. Det er et av de mandatene jeg føler vi som politikere har fått å ivareta og forvalte. Det er domstolene som skal dømme i Norge. Vi skal ha en humanistisk tilnærming til straff. Jeg opplever også at vi aldri skal gi opp. Heller ikke etter 22. juli har det vært en debatt om at vi ikke skal tro på rehabilitering. Rehabiliteringstanken gjennomsyrer norsk justispolitikk. Jeg opplever at det er en folkelig oppslutning rundt det. Det er flere som har vært inne på her i dag at vi kommer til å stå i avveininger når det kommer til enkeltsaker. Da mener jeg vi bør ta åpenhetstesten, demokratitesten. Det vil være avveininger mellom personvern og kontroll. Det vil være avveininger mellom frie ytringer og sjikane. Jeg må si at jeg er helt enig med representanten Håkon Haugli i at ingen har rett til å skjelle ut andre i anonymitetens sfære. Der synes jeg mediene har en veldig viktig rolle å spille. Jeg har lyst til å si fra denne talerstolen at VG har vært forbilledlig og gått foran når det gjelder å rydde opp i usaklig, anonym nettdebatt. Raushet og toleranse kommer gjennom kunnskap. De verdiene vi har bygd på i Norge, må vi velge hver eneste dag, og demokrati er grunnlaget for vår nasjon.