Trine Skei Grande (Venstre), 2014-02-25:
Dette er en sal som har gjort mange modige vedtak, spesielt når det gjelder det norske språket. Dette er en sal som skal feire 200-årsjubileum for en grunnlov, men som også har vært villig til å komme med djerve tiltak for å sikre norsk språk i de 200 årene vi har hatt en grunnlov og de 100 årene vi har hatt vår sjølstendighet. Derfor var det litt høytidsstemt da vi den 25. april i 2009 behandla den rød-grønne meldinga om språk. Jeg var sjøl saksordfører, og det var mange store ord som ble uttrykt fra Stortingets talerstol under behandlinga av stortingsmeldinga. Det var over 100 tiltak man skulle gjennomføre for å styrke norsk språk. Mange av dem var riktig gode. Mange av dem hadde virkelig kunnet løfte norsk språk. Kristelig Folkeparti og Venstre var opptatt av å få til en handlingsplan der man faktisk sa når man skulle gjennomføre alle disse gode tiltakene, men den 25. april 2009 var mest preget av festtaler, lite konkrete vedtak, og det er mange av de over 100 tiltakene som det ikke er blitt noe av. Det var en god melding. Det var en historisk dag, for vi har ikke siden 1970-tallet hatt en så bred gjennomgang om norsk språkpolitikk. Rundt feiringen av grunnlovsjubileet har vi nå hatt en egen serie om dialektriket Norge, der mange har lært mye om norske dialekter og norsk språk. Det som slår en når man går inn i den problematikken, er jo hvor mye norsk språkpolitikk har betydd for måten vi har utviklet språket vårt på, og for måten vi bruker dialektene våre på. Det at vi ikke har hatt et offisielt korrekt språk, og det at vi her f.eks. bruker våre egne dialekter på Stortingets talerstol, har ført til at dialektene har hatt en helt spesiell posisjon i Norge, sjøl om alle land har mange dialekter som de kan være stolte av. En annen utfordring er at jeg tror at aldri før i historien har så mange mennesker gått for å lære norsk som akkurat nå. Jeg tror ikke at det rundt omkring på planeten er så mange som har lært seg dette rare, lille språket vårt, som akkurat nå. Samtidig ser vi at veldig mange unger vokser opp med flerspråklighet som en normalitet. Det å kunne mestre ulike språk og norsk språk i den rollen, mener jeg det er viktig å ha en politikk på, som gjør at unger får et normalt forhold til norsk som hovedspråk når man er i Norge, men der vi gjerne er glad for at folk kan andre språk i tillegg, fordi flerspråkligheten kommer til å være viktig for Norge som nasjon. Et av tiltakene som vi i Venstre var veldig glad for i stortingsmeldinga, var at vi skulle slå sammen lovverkene for språk og få en egen språklov. Det har jeg fortsatt å spørre kulturministeren om omtrent jevnlig fra 2009. Nå spør jeg en ny kulturminister om språklov er noe denne kulturministeren ikke bare vil skrive om i stortingsmeldinga, men faktisk gjennomføre. Det andre er nynorskens posisjon. Nynorsk og bokmål er de to skriftspråkene som vi bruker her i Norge, og det er gjort veldig mange modige vedtak i denne salen som likestiller dem, og Venstre har oftest vært i kjernen på alle. Det er viktig å utvikle språk, både i den offentlige forvaltning, innenfor næringsliv og arbeidsliv og innenfor utdanning og forskning for å klare å holde det norske språket levende framover. Innenfor utdanning og forskning er det viktig at man også får muligheten til å publisere vitenskapelige artikler og utvikle et vitenskapelig språk innenfor hvert fag for å klare å la norsk henge med i utviklingen. Det samme gjelder innenfor næringsliv og arbeidsliv. Da vi diskuterte språkmeldinga, var flere av oss for at norske aksjeselskap skulle levere sin årsmelding på norsk, at det var et minimum av krav for å klare å utvikle næringslivsspråket vårt og arbeidslivsspråket vårt. Vi har hatt et prinsipp i offentlig forvaltning som heter at skriver man et brev på nynorsk, skal man ha svaret på nynorsk, og skriver man et brev på bokmål, skal man ha svaret på bokmål. Dette er en rettighet som regjeringa i sin regjeringserklæring har stilt spørsmål om og vil avvikle. Hvordan ser egentlig statsråden det i forhold til de viktige vedtakene som er gjort nettopp for å likestille språkformene i norsk språk, nettopp for å utvikle nynorsk og bokmål side om side også i offentlig forvaltning? Jeg mener det er viktig at når man stiller et spørsmål på nynorsk innenfor offentlig forvaltning, skal den offentlige forvaltninga også være i stand til å uttrykke seg i den språkformen og ha et vokabular i den språkformen når man skal svare tilbake. Hvis vi ser på regjeringserklæringa, er det mange tilløp til språkpolitikk, og det er mange fragmenter av en språkpolitikk i regjeringserklæringa. Men litt av det grunnleggende som jeg spør om i dag, er om jeg får statsråden til å sette dette i en sammenheng som er regjeringas språkpolitikk. Det står bl.a. at man skal styrke den nordiske språkpolitikken. Hvilke tiltak vil man gjøre for å styrke det nordiske samarbeidet i forståelsen av språk? Hvilke tiltak er det man skal gjøre for å få fullført det som regjeringa definerer som et mål? Det kreves tilskudd både innenfor kultur, innenfor media og innenfor andre områder for å styrke det nordiske i språkpolitikken. En annen ting som markerte debatten den 28. april 2009, var at jeg tror det er den eneste debatten vi har hatt som har vært tegnspråktolket, der vi hadde tegnspråktolk oppe på galleriet, sånn at alle døve eller tegnspråkbrukere som var til stede, fikk fulgt debatten på det språket. Det var viktig den dagen, fordi vi bestemte at tegnspråk også skal være et offisielt språk i Norge. Det vedtok vi med brask og bram. Jeg er kjempeglad for at regjeringa i sin regjeringserklæring har at noen av de faglige miljøene knyttet til skoler på tegnspråk skal gjenopprettes. Jeg forutsetter at utdanningsministeren gjør den jobben, så det skal jeg ikke spørre kulturministeren om. Men tegnspråkets rolle, de tiltakene man må gjøre, og styrkinga av Språkrådet for faktisk å klare å ha en språkpolitisk holdning til tegnspråk og hvordan man utvikler det språket, kommer vi i Venstre til å forfølge og passe på videre. For et språk er ikke bare en måte å kommunisere på, det er identitet, det er kulturbærer, det er historiebærer. Det er derfor de to skriftspråkene i Norge er så viktig, men det er også derfor tegnspråk er så viktig. Tegnspråk er ikke bare en måte å kommunisere på uten å bruke ørene, det er faktisk også en måte å formidle kultur på. Og tegnspråket er en like viktig kulturbærer som nynorsk har vært, og som bokmål er, for oss hørende. En annen del av dette – i det siste minuttet – er litteratur- og bibliotekpolitikken og mediepolitikken som også er en viktig del av norsk språk. Det at vi har NRK som klarer å formidle nyheter, som klarer å lage dokumentarer, ja, som også klarer å lage i hvert fall litt kule dramaserier på norsk, er viktig. Og det er viktig at vi har NRK som lager gode barneprogram, sånn at også barna kan forholde seg til god kvalitet på sitt morsmål. Men det er også viktig at dialektene høres i NRK, sånn at det ikke bare skal lekes på oslospråk, men at det kan være naturlig for barn å leke på andre språk også. I litteratur- og bibliotekpolitikken er det viktig å ha innkjøpsordninger, det er viktig å ha en biblioteksatsing som gjør at vi får tilgang på litteratur på vårt eget språk, at vi får muligheten til å få informasjon på vårt eget språk. Vi må huske at bibliotekene virkelig er et av de mest sosialt utjevnende tiltakene vi har. De er virkelig et av de kulturpolitiske grepene som Enger-utvalget sa har sakket akterut under Kulturløftet. De grunnelementene i norsk kulturliv som har blitt svekket, er nettopp bibliotekene, bibliotekene som har vært sjølve kjernen i formidling av norsk litteratur, og som er så viktig i det å gi litteraturtilgang og språktilgang, språkutvikling og muligheter for alle norske borgere. Det er det viktig at en ny kulturminister tar tak i, for det var dét de rød-grønne ikke klarte.