Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Dokument 8:89 S for 2009–2010 fra fire representanter fra Fremskrittspartiet, Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen og meg, gjelder en utvidet og bindende nasjonal investeringsplan for stamveinettet. Alle øvrige partier avviser forslaget i saken. Innstillingen, som et flertall i komiteen står bak, vil at dokumentet skal vedlegges protokollen. Regjeringspartiene har et forslag om ikke å bifalle forslaget. De øvrige partienes representanter vil redegjøre for sine syn. Jeg bruker mitt innlegg på å snakke om Fremskrittspartiets syn i saken. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag. La meg først si hva forslaget ikke er. Det er ikke en omkamp om behandling, debatt og votering knyttet til Nasjonal transportplan 2010–2019, som Stortinget sluttbehandlet i juni i fjor. Det er et forslag om en utvidet og bindende investeringsplan for stamveinettet for perioden 2011–2019 med en ekstra investeringsramme på 200 mrd. kr. Det er et forslag om å bruke nye investeringsverktøy for å finansiere investeringer på 200 mrd. kr. Det er et forslag som vil sikre langt mer til investering i vei og med avklart, langsiktig og forutsigbar finansiering. Hvorfor dette forslaget? Den norske modellen med Nasjonal transportplan legger rammer som ikke dekker behovet. Det nytter lite å skryte av nominell økning i kronemessig bevilgning i forhold til året før etter forrige plan når gapet mellom behov og planinnhold medfører at det vil kunne ta oppimot 70 år før Norge har et moderne, effektivt, sikkert og miljøvennlig veinett. Da regjeringens forslag til NTP kom, sa Bedriftsforbundet at planen ikke er «tilstrekkelig for å sikre landet et tidsmessig vei- og jernbanesystem. Norge vil fortsatt tape terreng i forhold til våre konkurrentland». Det ble også sagt at veiutbyggingen fortsetter med krabbefart. Den norske modellen med Nasjonal transportplan gir ingen avklart, langsiktig og forutsigbar finansiering – tvert imot. Transportplanens investeringer blir hvert år veid mot alle andre gode formål i et ettårig statsbudsjett som er utgiftsbasert. Den norske modellen med nasjonal plan som får pengetilførsel i en årlig budsjettkamp, skaper uavklart, kortsiktig og uforutsigbar finansiering innenfor samferdselssektoren. Fremskrittspartiet sier: Slik kan vi ikke ha det. Slik vil vi ikke ha det, og slik behøver vi selvsagt heller ikke ha det. Det er ikke slik vi skal ha det, dersom vi ønsker å modernisere veinettet i Norge – i særdeleshet stamveinettet, som er basisfaktor for verdiskaping over hele landet. Flere og flere er enig med Fremskrittspartiet. Den siste jeg registrerte, var Bjørn Sund, referert i Aftenposten sist lørdag, den 12. juni. Sund har ledet utbyggingen av Ahus, flere OL-anlegg og hovedflyplassen på Gardermoen. Han sier det Fremskrittspartiet lenge har sagt: Prosjektene må vedtas som en helhet, med komplett fullfinansiering fra første dag, et eget utbyggingsselskap med fullmakt til å gjennomføre hele prosjektet og med en klar tidsramme. Som Fremskrittspartiet mener Sund at staten gjerne kan stå som bygger og eier, men selskapet må ha fullmakt til å gjennomføre hele prosjektet. Statlig reguleringsplan fungerer best, sier Fremskrittspartiet – sier utbyggingsekspert Bjørn Sund. Fagkompetanse finnes både innenlands utenfor fagetatene og i utlandet, sier Fremskrittspartiet – sier utbyggingsekspert Bjørn Sund. Fremskrittspartiet har fremmet forslag om organisering før, og kommer nok til å gjøre det igjen – omgjøring av statlige etater til statsforetak og bygging gjennom prosjektselskap. Men det viktigste verktøyet for å få fart på investeringene innenfor veisektoren er finansieringsverktøyet. Det har vi fått illustrert i statsbudsjettet for 2010, budsjettet for første år i Nasjonal transportplan 2010–2019, der det mangler penger i planens første år. Opplysningsrådet for Veitrafikken sa det treffende slik: ««Tidenes veiløft» gir marginal veiforbedring.» Fremskrittspartiets utgangspunkt for dette forslaget er at NTP-systemet, NTP-farten og NTP-finansieringen er grunnleggende utilstrekkelig. Det vil vi gjøre noe med. Vi vil innføre et system som skiller mellom budsjetter for årlige utgifter, og budsjetter for investeringer som vil vare i 50–100 år. Fremskrittspartiet vil innføre et system der Stortinget vedtar en bindende investeringsplan for ti år, med bindende finansiering – det gir avklart, ikke uavklart, langsiktig, ikke kortsiktig, og forutsigbar, ikke uforutsigbar, finansiering av veiutbygging i Norge. Fremskrittspartiet foreslår at en slik bindende nasjonal investeringsplan for stamveinettet for perioden 2011–2019, med en ramme på 200 mrd. kr, skal være et tillegg til NTP, og at utkast og forslag til en slik plan legges frem i høst. Det vil gi fart i veiutbyggingen. Vi peker på to viktige premisser: statlig reguleringsplan og full trøkk i første del av planperioden også for å ferdigstille planer. Fremskrittspartiet foreslår at det brukes nye finansieringsverktøy. Blant de verktøy Sigbjørn Johnsen anbefalte, før han ble kneblet av dogmatisk sosialøkonomisk tankegods, var følgende to: infrastrukturfond, som betyr at deler av oljeinntektene settes av til et fond der avkastningen brukes til investeringer, og lånefinansiering, som betyr at staten gjør det som er vanlig for oss alle – og i alt næringsliv – at store investeringer betales bare delvis med kontanter, resten lånes og betales over tid fordi nytte og avkastning varer langt inn i fremtiden. Jeg har sagt det før – og jeg kommer nok til å måtte si det igjen en stund til: Ingen bygger hus i Norge slik staten bygger veier i Norge. Ingen bygger hus uten avklart, langsiktig og forutsigbar finansiering før husprosjektet settes i gang. Når det settes i gang, bygges det ferdig så fort som mulig. Fremskrittspartiet er glad for at Høyre følger oss i det meste i merknadene. Samtidig er vi skuffet over at Høyre ikke følger oss helt frem – til forslaget, som jo er en bestilling av en sak om en investeringsplan, en bestilling av en sak om bruk av nye verktøy, med en ramme på 200 mrd. kr til stamveinettet. Det er litt overraskende, for vi har felles merknader, der det bl.a. heter fra begge partiene, altså både fra Fremskrittspartiet og Høyre: «Disse medlemmer mener erfaringer fra eget og andre land gir fullt ut forsvarlig grunnlag for politiske avgjørelser knyttet til bruk av flerårig utbyggingsplan med avklart og bindende flerårig finansiering basert på nye finansieringsverktøy.» Forslaget er ikke Høyre med på. Forskjellen mellom merknad og forslaget er to ting: At det skal gjøres, og at beløpsrammen legges på 200 mrd. kr. I motsetning til Fremskrittspartiet vil altså Høyre vente. Kristelig Folkeparti har meget korte merknader, mest om miljø og minst om vei og en halv setning om at Kristelig Folkeparti «er tilhenger av økte investeringer i stamveinettet». Utenfor salen har jeg registrert at transportkomiteens leder fra Kristelig Folkeparti er tydelig på at det må bevilges mer, men til invitten om en egen forpliktende investeringsplan og nye finansieringsverktøy har man ingen mening. Imens forfaller veiene.