Børge Brende (Høyre), 2017-04-18:
Først vil jeg takke representanten Ola Elvestuen for å reise en interpellasjon om Myanmar, som er – med det systemet som vi har nå – et viktig fokusland, og jeg vil også, iallfall fra min side, foreslå at det skal bli et partnerskapsland i fremtiden. Norge har en viktig posisjon i Myanmar, og det er satsinger som vi selvsagt skal videreføre. Et snaut år er gått siden den første demokratisk valgte regjeringen på over femti år tok over makten i Myanmar. Under Aung San Suu Kyis ledelse viser myndighetene vilje til å gripe fatt i landets mange utfordringer. Samtidig er de åpne for støtte fra det internasjonale samfunnet. Utfordringene er – som representanten også helt riktig var inne på – mange i det unge demokratiet. Etter sammenhengende konflikt med en rekke væpnede etniske grupper siden landets uavhengighet er det en krevende fredsprosess som skal drives fremover. Mye gjenstår, ikke minst når det gjelder sammensetning av parlamentet og innen menneskerettigheter og økonomisk utvikling. Hæren hviler over landets nasjonalforsamling og selvsagt over hovedstaden Naypyidaw. Overgrep mot etniske grupper, den uakseptable situasjonen for rohingyaene og et økende antall internflyktninger er eksempler på utfordringer som Myanmar står overfor. Støtte til våpenhvileområdene og til fredsprosessen mellom myndighetene og de etniske gruppene har vært en sentral del av Norges engasjement. Det er norsk tradisjon å lytte til aktørene. Vi er i tett kontakt med myndighetene og våpenhvilegruppene om behov for støtte. Norge etablerte kontakt med de etniske minoritetene i Myanmar i en tidlig fase av fredsprosessen. Norsk støtte til arbeidet i våpenhvileområdene har vært verdsatt. Norge bidrar til giverfondet «Joint Peace Fund», hvor vi har styreplass. I tillegg støtter vi våpenhvileovervåkningsmekanismen gjennom FN. Vi viderefører vår støtte til reformarbeidet i Myanmar. Vi har et betydelig og bredt engasjement, og vi samarbeider både med regjeringen, med frivillige organisasjoner og med FN-systemet. Målsettingen er å bidra til fattigdomsreduksjon, demokratisk utvikling og varig fred. Norge er en aktiv pådriver for å fremme utvikling. Oppgraderingen til full ambassade i 2013 ga grunnlag for tett oppfølging og løpende dialog med myndighetene og andre viktige aktører. Myanmar er fokusland – som jeg nevnte – for utviklingssamarbeid, og vår innsats er langsiktig. Bilaterale programmer innen vannkraft og miljø er allerede godt i gang, og Olje for utvikling er i en tidlig fase. Et tilsvarende engasjement i fiskerisektoren, Fisk for utvikling, er under planlegging. Dette er områder hvor Myanmar ønsker samarbeid med oss, og hvor vi har relevant erfaring og kompetanse. En rekke norske organisasjoner er engasjert i Myanmar, og det er økende interesse blant norske bedrifter og selskaper. Norge kan og vil fortsette å spille en konstruktiv rolle for den videre demokratiseringsprosessen i Myanmar, i nært samarbeid med myndighetene, sivilsamfunnet, internasjonale aktører og privat sektor. Norge kan bidra positivt, men det er Myanmar selv som må finne varige løsninger som sikrer fred og utvikling for landets befolkning. I våre politiske samtaler med Myanmars myndigheter tar vi opp utfordringene landet står overfor, inkludert situasjonen i delstatene Rakhine, Kachin og Shan og det økende antallet internflyktninger i landet. Norge er aktivt engasjert i de årlige forhandlingene i FNs menneskerettighetsråd om situasjonen i Myanmar. Også i år var vi medforslagsstiller til resolusjonen som ble vedtatt 24. mars. Her uttrykkes det en klar forventning til at Myanmar tar tak i problemene, inkludert med diskriminering og overgrep mot rohingyaene i Rakhine-staten. En uavhengig internasjonal kommisjon utnevnt av Menneskerettighetsrådets president skal granske anklager om alvorlige overgrep og MR-brudd i Myanmar utført av sikkerhetsstyrkene, med særskilt fokus på Rakhine-staten. For å lykkes med å bygge et stabilt og sterkt demokrati må Myanmar følge internasjonale forpliktelser innen menneskerettigheter og på det humanitære området. Norge støtter opp om FNs høykommissær for menneskerettigheters arbeid med å etablere permanent tilstedeværelse i Myanmar. I motsetning til hvordan situasjonen var bare for noen få år siden, er det i dag fullt mulig å arbeide på vanlig måte inne i Myanmar. Et grunnleggende prinsipp i vår utviklingspolitikk er at innsats for demokratibygging og støtte til sivilt samfunn skal gå til aktører som er til stede i det aktuelle landet, og som mest mulig effektivt kan være med på å bygge en kultur for påvirkning nedenfra. Under diktaturet var ikke dette mulig i Myanmar. Derfor måtte vår støtte til demokratiprosessen kanaliseres via organisasjoner som opererte utenfor landets grenser. Representanten Elvestuen nevnte også PD Burma, hvor jeg selv var med da jeg satt på Stortinget, hvor det var helt naturlig å arbeide fra Norge overfor andre land for å skape internasjonal solidaritet og oppmerksomhet rundt situasjonen inne i Burma. I dag er en rekke sivilsamfunnsorganisasjoner til stede i Myanmar. For å oppnå effektiv støtte til den demokratiske utviklingen, til beste for befolkningen og sivilsamfunnet, er det naturlig å dreie vår bistand mot aktører inne i Myanmar. Dette er det klare faglige rådet som jeg også har fått. Det demokratiske gjennombruddet har altså gjort det mulig å yte vår støtte til sivilsamfunnet i tråd med prinsippene som ligger til grunn for slik innsats i vår utviklingspolitikk. Norge kanaliserer mye av støtten gjennom frivillige organisasjoner og de mange sivilsamfunnsaktørene inne i landet. Flere av disse er norske. Men det viktigste kriteriet for å yte støtte er om den på en mest mulig effektiv måte kan bidra til en positiv utvikling i landet. Et aktivt og engasjert sivilsamfunn er avgjørende for demokratisk og bærekraftig utvikling i Myanmar. Vi ønsker alle gode aktører og initiativer velkommen. Formålet med norsk støtte til Myanmar er å bidra til fremgang i fredsprosessen og til en stabil demokratisk og økonomisk utvikling. Vår støtte skal være basert på Myanmars egne behov.