Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-07:
Først vil jeg slutte meg til innlegget fra representanten Bergstø og også innlegget som nå ble holdt av representanten Andersen – og innholdet i dem. Jeg er veldig glad for at det er en debatt om denne store saken, for det var en stor og vanskelig reform med veldig mange elementer. Ikke bare var det folketrygdens uføretrygd, men også de ulike tjenestepensjonenes uføredeler og hvordan dette skulle sys sammen til slutt for å bli en god pakke – og der prinsippet, som flere har vært inne på, handler om at det skal være lettere for dem som kan jobbe litt, men også med et helt fastlagt prinsipp, nemlig at de som har de laveste ytelsene, ikke skulle tape på denne omleggingen, tvert imot. Det vi vel diskuterer mest nå i dag, er hvor stort tap man skal kunne regne med når det skal være «om lag». Jeg skal komme litt tilbake til det. For SV var det utrolig viktig at vi sikret en uføretrygd der minsteytelsene ble hevet, og der barnetillegget lå fast, for det er helt nødvendig å ha et behovsprøvd barnetillegg for de barnefamiliene med lavest ytelser. Vi var også svært glad for at vi fikk på plass en halvering av levealdersjusteringen av uføres alderspensjon. I likhet med representanten Dag Terje Andersen er jeg også av dem som er ganske fortørnet over at dette var noe av det regjeringen kom tilbake med aller først, nemlig å kutte i barnetillegget og å fjerne den halve levealdersjusteringen av uføres alderspensjon. Jeg vil bare minne forsamlingen om at fullt innført medfører det 6 mrd. kr fra uføre alderspensjonister til staten. Poenget med det var jo at hvis man har vært ufør, kan man ikke benytte alderspensjonens mulighet til å jobbe lenger. Jeg tror heller ingen her tror at det er mulig for en som har vært uføretrygdet fram til en er 67 år, plutselig å få en jobb og å kunne jobbe lenger for å nulle ut levealdersjusteringen, slik som andre, i hvert fall i teorien, kan. Noe av det som var viktig for oss, var også at det skulle være en varig trygd, altså som ikke skulle behovsprøves med jevne mellomrom, som noen partier i denne salen har foreslått, og som også uføreutvalget var inne på. I tillegg ville vi at man skulle beholde ordningen med Ung ufør slik som den var, og ikke slik som f.eks. Fremskrittspartiet foreslo, at den ikke skulle være en fast ordning fra man var 40 år, men at den skulle behovsprøves med jevne mellomrom, kanskje hver tredje måned i 20 år, før man fikk en fast inntekt. Det var veldig mange elementer i dette som var vanskelige, men det som var helt på det rene, var at da vi så på alle disse omleggingene til sammen, og også på skatteomleggingen, var vi enige om at vi måtte ha et opplegg der ingen skulle tape mye. I debatten i salen sa daværende statsråd Bjurstrøm følgende: «Dagens uførepensjonister vil derfor i liten grad påvirkes av reformen, utover at de får et enklere og bedre system for å prøve seg i arbeid.» Det var hovedretningslinjene for det som ble gjort. Så har det også vært en diskusjon om det har manglet informasjon til de uføre. Det kan det sikkert sies mye om, både at den har manglet, og at den kanskje til og med har vært litt uforståelig for mange, for det er ikke lett å forstå hva som står i informasjonen fra det offentlige, og kanskje særlig ikke fra Nav, og kanskje spesielt ikke når det gjelder pensjon, for det er ganske teknisk. Men jeg tror ikke det er hovedproblemet. Hvis folk taper over 6 000 kr, ja kanskje endog opptil 20 000 kr, i måneden, er det nok ikke informasjonsmangel som er problemet, da er det det at man får for lite penger å leve av. Det er det som er spørsmålet: Er det noen mangler ved dette systemet som har gjort at noen taper mer enn vi synes er rimelig? Fra SVs side mener vi at tap på over 6 000 kr er veldig urimelig. 6 000 kr er jo svært mye penger, til og med for meg, så når man har mye mindre i inntekt enn det og ikke har noen mulighet til å påvirke sin egen inntekt, tror jeg vi skal ha all respekt for de menneskene som ser at dette faktisk blir helt umulig for dem å leve med. Derfor er vi veldig glad for at vi får denne saken opp nå, og at vi kan diskutere den i sin bredde og se om det ikke er en bred forståelse i Stortinget for at hvis det er mulig å finne noen ordninger nå som kan bøte på noe av dette, så bør vi prøve å finne dem. Jeg er glad for at regjeringen la fram en overgangsordning, men det er helt utenkelig at en annen regjering ikke hadde gjort det. SV fremmet forslag om en bedre overgangsordning fordi vi mente at den var for dårlig. Så overgangsordning er én ting – den bør f.eks. være litt lengre enn den som regjeringen nå har foreslått. Det andre er om det må på plass noen varige endringer som gjør at de utslagene vi har sett nå, ikke blir så store, og da har noen forsøkt å så en slags uro om man er uenig i selve prinsippene om reformen. Nei, vi er ikke det, men vi er på leit etter mekanismer for å bedre situasjonen for dem som taper mye. Jeg hører også at regjeringen nå sier at de skal jobbe med bostøtten. Ja, men det vi har sett hittil av bostøtten, kom i budsjettet, og det var altså et kutt på 190 mill. kr og en innstramming av reglene for bostøtten, som gjorde at noen av dem vi nå snakker om, ikke får bostøtte i det hele tatt. Det motsatte burde selvfølgelig vært gjort, nemlig at regjeringen samtidig med at uførereformen begynte å virke, hadde gjort de nødvendige endringer i bostøtten, som hadde gjort at ingen hadde tapt på den statlige bostøtteordningen. For ingen kan vel mene at noen skulle gjøre det, fordi man har økt bruttoytelsene på grunn av det nye skattesystemet – at det skulle slå ut sånn at noen skulle komme dårligere ut med bostøtten. Men jeg registrerer at regjeringens svar på det ikke har vært en økning i bostøtten, men et kraftig kutt: 190 mill. kr i årets budsjett. Vi er kanskje ved kjernen nå, for de fleste av renteinntektene som man nå får mindre skattefradrag for enn man fikk før, er knyttet til å bo. Jeg hører noen snakke om at man skal kjøpe seg en ekstra feriebolig i Syden osv. Det er jo ikke det det handler om for de fleste uføre. Det handler om å ha en anstendig bolig, og det er kanskje grunn til å diskutere om det skal være fullt fradrag for alle gjeldsrenter til å kjøpe seg hytter og bolig i Syden, og den slags, men en bolig må man ha, og hvis man er ufør, trenger man en god bolig, som er tilpasset. Og det er ikke bare å flytte og finne noe som er billigere. De fleste som har uføretrygd, har lav inntekt, det viser alle tabellene. Det betyr at nesten alle uføretrygdede er nødt til å ha ganske store lån, og når man har ganske store lån, er det en stor utgift. Hvis da i tillegg bostøtten blir kuttet, slik som regjeringen nå har gjort, blir dette et regnestykke som ikke går i hop for disse menneskene. Da er mulige løsninger å se på andre endringer knyttet til bostøtten eller andre ordninger for å bistå mennesker som nødvendigvis er nødt til å ha lån for å skaffe seg et sted å bo. Det er nok mange med uføretrygd som kunne tenke seg å jobbe litt, men det er ikke så lett å få jobb, det har flere snakket om her i dag, og særlig ikke hvis helsa er svingende. Da er det å kunne utnytte en arbeidsevne for mange en veldig teoretisk mulighet, og ikke en reell mulighet, sjøl om man hadde trengt det for å kunne betjene f.eks. boliglånet sitt. Det er ikke alltid lett for andre heller, men de fleste som er friske, har jo mulighet til både å jobbe overtid, jobbe ekstra og å ta seg ekstrajobber, mens for dem med dårlig helse er det ofte begrensninger på dette, både når det gjelder hva slags arbeid en kan ta, og muligheten til å få det, fordi det dessverre er for få arbeidsgivere som vil satse på å ansette mennesker med helseproblemer og funksjonsnedsettelser. Så utgangspunktet for å ta opp denne debatten er reelle bekymringer som folk har meldt fra om med det nye systemet. Jeg håper at vi alle sammen er enige om at vi ikke ønsker at noen skal rammes av dette nye systemet på en slik måte at de får vanskeligheter, for det vil i så fall bare resultere i at flere mennesker må henvende seg til sosialkontoret for å få bistand der. Der er reglene så strenge at hvis dette er en varig situasjon, vil mange til og med kunne bli bedt om å avhende den boligen de har, og de må inn i et svært usikkert leiemarked, som neppe er noen fordel, verken sosialt eller helsemessig, for disse menneskene. Jeg vil innstendig oppfordre statsråden til å bidra til å se på om det er elementer i dette systemet som det går an å se på i ettertid for å dempe noen av virkningene av systemet. Jeg hørte at han skisserte fire løsninger. Det finnes nok en del flere, bl.a. finnes det løsninger for å gjøre overgangsordningene lengre, eller å lage noen permanente ordninger for å bistå dem som får de største problemene med dette, og å bedre bostøtteordningen vesentlig, slik at de som nå får problemer med boutgiftene sine, får nødvendig hjelp til både å skaffe seg og å beholde en god bolig. Jeg vil slå fast at vi i SV har vært med på uførereformen. Vi var veldig glade for de seirene vi vant i forbindelse med den, bl.a. når det gjaldt barnetillegg og å få halv levealdersjustering på alderspensjonen for de uføre. Jeg registrerer at det var det første regjeringen bestemte seg for å fjerne – gode ordninger som er helt nødvendige for dem som ikke har noe særlig annet valg, og som uten dette vil komme i en veldig vanskelig økonomisk situasjon. Da snakker vi heller ikke om tap på 6 000 kr, da snakker vi om langt større tap for den enkelte. Jeg registrerer at både det og kuttet i bostøtten var det regjeringen kom med, men de skal ha ros for at de kom med en overgangsordning, sjøl om den etter vårt syn ikke var god nok. Jeg vil nå oppfordre statsråden og regjeringen til å se på dette, for gjennom denne debatten er det helt åpenbart at Stortinget vil se på med veldig positive øyne om det kommer forslag til endringer som gjør at noen av de virkningene som vi nå har sett, kan bli dempet. For det har ikke vært ønsket at de som er uføre, skal oppleve et slikt inntektstap som noen har fått. Derfor har vi denne debatten i dag, og derfor håper jeg at statsråden vil se på dette på nytt, sjøl om han nå nettopp i replikkvekslingen bekreftet at han ikke så at det var noe problem her, at dette var helt sånn som det var tilsiktet, og sånn som jeg må gå ut fra at Fremskrittspartiet og regjeringen mener det skal være. Jeg registrerer det, men jeg håper også at regjeringen følger opp det som Stortinget har vedtatt, om å komme tilbake til dette. SV vil for sin del se på om vi kan fremme egne forslag for å dempe virkningen av noe av det vi nå har sett, og det vi har fått melding om, fordi det ikke var intensjonen med den omleggingen som et enstemmig storting sto bak.