Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg vil første takke representanten Wickholm for at han tar opp et spørsmål av stor betydning. Det er viktig å bidra til at flere unge velger å fullføre videregående utdanning med fagbrev. Det norske samfunnet er nå og i framtiden helt avhengig av flere fagarbeidere om vi skal opprettholde vårt velferdssamfunn. Norske fagarbeidere kjennetegnes ved selvstendighet og ved at de er selvdrevne, sammenliknet med mange av deres kolleger i andre land. Dette utgjør et viktig fundament for å opprettholde et velfungerende velferdssamfunn. En solid og attraktiv fag- og yrkesutdanning er derfor et avgjørende kort i vår velferd og konkurranseevne. Jeg er sikker på at jeg har representanten Wickholm med meg i synet på dette. Jeg vil gjerne understreke at fagbrev i seg selv er en solid utdanning som står godt på egne bein, som gir interessante arbeidsoppdrag, og som løser viktige oppgaver i vårt samfunn – og ikke bare er en mellomstasjon for noe annet, men det kan være en mellomstasjon for noe annet. Jeg er, som representanten Wickholm, opptatt av at valg i utdanningsløpet ikke skal legge unødige begrensninger på muligheter for utdanning senere for dem som ønsker det. Det kan være lett å si seg enig i at f.eks. en fagarbeider i helsefag, med gode karakterer fra fellesfagene og kanskje noen års arbeidserfaring, kanskje er mer motivert og bedre rustet enn en 19-åring som akkurat har hanglet seg gjennom videregående og har stått med et nødskrik. Men det kan likevel være for enkelt å si at vi skal åpne høyere utdanning for alle med fagbrev. Det er ulike hensyn som taler for og imot forslaget om å likestille søkere med fagbrev og søkere med gjennomført studieforberedende utdannelse. Derfor har jeg lyst til å ta opp noen momenter som vi må veie mot hverandre. Spørsmålet om hva som skal til for å kunne ha nytte av høyere utdanning, ble på denne måten fremmet allerede av Plankomiteen i 1945. Komiteen foreslo et likeverdig system mellom yrkesutdanning og allmennutdanning. Plankomiteen mente at yrkesutdanningen tilbød utdanning av samme verdi som allmennutdanningen. Forslaget møtte imidlertid så stor motstand at Stortinget den gangen ikke gikk videre med forslaget. Kvalitetsutvalgets flertall mente i 2003 i første rekke at alle som har gjennomført 13 års skolegang, skulle være generelt studieforberedte. Utgangspunktet for forslaget var å gjøre det enklere for elever ved de yrkesfaglige utdanningsprogrammene å begynne i høyere utdanning uten å måtte ta påbyggingsåret. Flere av høringsinstansene til Kvalitetsutvalget var skeptiske til forslaget. Blant annet var universitets- og høyskolesektoren bekymret for en ytterligere nivåsenkning. Det ble vist til at det allerede er mange som sliter med å fullføre et universitetsstudium, noe som kan tyde på at den delen av videregående opplæring som skal gjøre elevene studieforberedte, ikke fungerer optimalt i dag. Forslaget fra Kvalitetsutvalget ble ikke fulgt opp. Karlsen-utvalget, som i 2008 la fram NOU-en Fagopplæring for framtida, mente at ungdommer med fagutdanning som ønsket å ta høyere utdanning, både vil være motivert for studier og ha forutsetninger for det. Dessuten forutsatte utvalget at alle elever dette er aktuelt for, har fått god rådgivning om sine framtidige valg i løpet av sin videregående opplæring. Utvalget argumenterte videre for at det i dagens ordninger er eksempler på at enkelte studier utjevner studentenes ulike forutsetninger ved innføringskurs eller innføringsklasser. Dette kunne også utvides til flere studier. Jeg oppfatter Karlsen-utvalget slik at man så behov for å utligne forskjeller i kompetansebakgrunn mellom fagarbeidere og elever med studiekompetanse. Man foreslo bl.a. å tilby innføringskurs og andre muligheter for å ta hele eller deler av de allmenne fagene, tilpasset studier på høyere nivå. Per i dag er et påbyggingsår hovedtilbudet for elever fra yrkesfaglige utdanningsprogram som ønsker å få studiekompetanse. Gjennom Reform 94 fikk alle yrkesfagene en kjerne av felles allmenne fag. Dette gjorde det mulig å etablere et felles påbyggingsår for at yrkesfagelevene uavhengig av fagbakgrunn kunne oppnå generell studiekompetanse. Til tross for at man gjennom denne ordningen ønsket å bedre yrkesfagelevenes muligheter til å ta høyere utdanning, var det neppe noen som hadde forestilt seg at søkningen til påbyggingsåret skulle være så sterk. De siste årene har søkningen til påbyggingskursene økt dramatisk. I 1996 var det 1 700 søkere. I 2001 var det 5 500 og i 2011 13 500 elever som tok påbygging. Det vil altså si en økning på 145 pst. de siste ti årene. I en nylig publisert rapport presenteres en studie av utdanningstilbudet påbygging til generell studiekompetanse skoleåret 2010–2011. Prosjektet er gjennomført på oppdrag av de fem fylkeskommunene Østfold, Akershus, Buskerud, Rogaland og Nord-Trøndelag. Noen viktige hovedpunkter fra studien er: Den viser at påbyggingen har blitt en hovedvei gjennom videregående opplæring for et stort antall yrkesfagelever. Studien viser at nesten en av fem påbyggelever hadde bestemt seg for å ta påbygg allerede før de begynte på videregående. Antakelsen om at påbygging er en oppsamlingsplass for elever som egentlig vil ha læreplass, stemmer ikke – nesten alle elever på påbygging hadde kurset som førstevalg. Hovedproblemet med påbygging er den høye andelen som ikke fullfører. Det er bare litt over 50 pst. som består påbyggingsåret på normert tid. Det kan bety at påbyggingsåret er for tøft og for ambisiøst for store deler av denne elevgruppen. Selv om denne studien omfatter elever som har søkt fra Vg2 til påbygg, og således ikke omfatter dem som har fullført en fagutdanning, er det grunn til å vurdere om dette er et signal om at kravene til studiekompetanse best kan oppnås på bakgrunn av gjennomført studieforberedende utdanning. I en undersøkelse om elevers motivasjon for utdanningsvalg av NIFU blir elever på helsefagarbeider- og barne- og ungdomsarbeiderutdanningene spurt om sine utdannings- og karriereplaner når de er på Vg1, Vg2 og i læretiden. Målet med undersøkelsen er å finne ut hvorfor så mange velger påbygging til generell studiekompetanse istedenfor å fullføre fagbrevet. Tendensen er veldig klar: Allerede på Vg1 er det mange som har planer om å ta høyere utdanning. Om lag 37 pst. har planlagt å gå rett på påbygging etter Vg2. Når man spør elevene på Vg2, øker denne andelen til 50 pst. Også de som er lærlinger, eller som planlegger å fullføre fagbrevet, ønsker å gå videre i høyere utdanning. Undersøkelsen viser at elevene først og fremst er opptatt av forhold i arbeidslivet når de gjør slike valg. De mener de ikke vil få de oppgaver og karrieremuligheter som de ønsker seg uten å ta høyere utdanning. Det er i denne sammenhengen viktig å utvikle og utvide Y-veien som tilbud for fagarbeidere. I Meld. St. 13 for 2011–2012 Utdanning for velferd ble det vist til at ungdom med fagbrev som helsefagarbeider, barne- og ungdomsarbeider, ortopeditekniker eller i ambulansefaget vet mye om hva det vil si å arbeide i helse- og velferdstjenestene, og hvilke utfordringer medarbeiderne står overfor faglig og menneskelig i møte med ulike brukergrupper. For å bidra til å gjøre helse- og sosialfaglig videregående opplæring mer attraktiv vil regjeringen legge til rette for at den kan gi grunnlag for opptak til høyere utdanning gjennom en Y-veisordning. Y-veien dreier seg om spesielt tilrettelagte tilbud som bygger på tidligere utdanning og arbeidserfaring. Den handler også om å anerkjenne fagspesifikk yrkeskompetanse som verdifull i en akademisk sammenheng, noe som er særlig viktig innenfor fagområder som av kvalitetshensyn er avhengig av en sterk kobling til yrkesfeltet. Ingeniørutdanningen har gode erfaringer med Y-veien. Kandidatene er attraktive på arbeidsmarkedet, og rapportene viser også at studiemiljøet er blitt bedre med flere typer studenter. Denne gjennomgangen viser at spørsmålet som representanten Wickholm tar opp, må diskuteres videre. Jeg vil våren 2013 legge fram en melding for Stortinget på bakgrunn av evalueringene av Kunnskapsløftet. Der vil det være naturlig å drøfte hvilke krav vi som samfunn skal stille for opptak til høyere utdanning – men også om det kan være fornuftig å se på hvordan vi organiserer de yrkesfaglige studieløpene fram til fagbrev. Kan hende vil en organisering der deler av fellesfagene kommer senere i løpet enn de første to årene, gi bedre grunnlag for også å klare overgang til studier på høyere nivå. Jeg ser derfor fram til å fortsette denne diskusjonen. Avslutningsvis vil jeg si at jeg støtter representanten Wickholm i at vi fortsatt må jobbe for å heve yrkesfagenes status på flere måter. Jeg er opptatt av at vi har en fagopplæring som holder høy kvalitet, og som gir oss gode fagarbeidere. Jeg er opptatt av at vi skal fortsette å gjøre det godt i arrangementer som Yrkes-NM, -EM og -VM. Og jeg er opptatt av at vi løfter fram de gode målsettingene som ligger i den nylig undertegnede samfunnskontrakten for flere læreplasser. Her har partene i arbeidslivet og regjeringen blitt enige om både målsettinger framover og hva vi forplikter oss til.