trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg vil starte med å gratulere utenriksministeren med for første gang å legge fram en stortingsmelding som trekker opp noen politiske rammer for hva vi kan forvente, og hvilke prioriteringer som ligger til grunn for konsulær bistand. Det er viktigere at Stortinget diskuterer politiske prinsipper overordnet, og at utgangspunktet er at enkeltsakene overlates til UD å håndtere, innenfor de gjeldende prinsippene som Stortinget trekker opp. La meg derfor også si at Arbeiderpartiet, og for så vidt også alle andre, er enig i de prioriteringene som meldingen skisserer. Vår utenrikstjeneste har om lag 80 000 konsulære saker hvert eneste år. De fleste av dem er helt greie, og gjelder uheldige nordmenn i nød. Andre er tyngre saker, saker som får stor oppmerksomhet – nordmenn som begår kriminalitet i utlandet, som fengsles, folk som utsetter seg for stor risiko med vitende og vilje, folk uten reiseforsikring som havner i problemer, blir syke eller dør i utlandet. Det kan være folk på helsereise, som kan få alvorlige komplikasjoner. Dette er saker som kan skape stor oppmerksomhet og overskrifter i mediene, og legge stort press på oss politikere og utenrikstjenesten om handling. Det er ikke alltid sånn at norske myndigheter skal ordne opp eller bør ordne opp, eller at det er realistisk at vi kan klare det. Samtidig er det ikke lette avveininger, og det er spesielt vanskelig når unger er involvert. Jeg er glad for at norsk utenrikstjeneste nå har døgnbemanning for å bistå nordmenn i nød i utlandet. Likevel: Velferdsstaten er ikke oppblåsbar, og kan ikke fjerne all risiko for nordmenn på tur. Det er det heller ingen grunn til. Vi har ingen oppblåsbar norsk velferdsstat som man kan ta med seg på ryggen og dra. Det burde være en selvfølge å forstå det, men dessverre er det ikke det. Informasjonsarbeidet er derfor veldig viktig for å redusere gapet mellom forventninger og hvilke tilbud som faktisk finnes. For eksempel er det viktig at folk vet at norsk utenrikstjeneste også må forholde seg til de reglene som er i det landet der utenriksstasjonen ligger. I år vil ca. 1,2 mrd. kr utbetales fra forsikringsselskapene i erstatningsoppgjør fra reiseforsikring. Antall saker de har, er over 100 000. Likevel er det rundt 20 pst. av dem som reiser utenlands, som ikke er forsikret, og mange av dem havner i fanget på norske utenriksstasjoner. Jeg har lyst til å bruke litt tid på et poeng om trygdemisbruk. Regjeringen har gjennom endring av flere lover intensivert kampen mot trygdemisbruk. Vår velferdsstats legitimitet er helt avhengig av at misbruk avdekkes og straffes. En del trygdemisbrukere reiser utenlands. Jeg har bare lyst til å understreke herfra at det er viktig at den adgangen og plikten man ved lovverket har til å melde fra ved berettiget mistanke om trygdemisbruk, brukes.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
FN er inne i en omstillingsprosess – i hvert fall burde FN være det. Etter mange år med stigende ressurstilgang er det flere land som reduserer sine tilskudd til organisasjonen. Dette krever organisasjonsmessige endringer og prioriteringer. Utenriks- og forsvarskomiteen skriver i sin innstilling at komiteen forventer at regjeringen fører an i arbeidet med dette. Nå er det viktigere enn noensinne å trappe ned de mindre viktige aktivitetene i FN, slik at det arbeidet som er viktigst, kan fortsette som før eller forsterkes og forbedres. Jeg synes det er bra at komiteen er enig her. Regjeringen har et samlet storting bak seg i det videre arbeidet i denne prosessen. Den svenske regjeringen har også tatt dette på alvor. Svenskene har gjennomgått FNs underorganisasjoner og blinket ut syv som vil bli gitt mindre prioritet i tiden fremover. Verden er i forandring. Da må også FN være det. Også Storbritannia har foretatt en slik gjennomgang, og stoppet bevilgningene til noen av FNs organisasjoner, blant andre ILO, FNs arbeidslivsorganisasjon. Britene påpeker ineffektivitet og mangel på resultater, og at ressursbruken synes unødvendig høy. Tre arbeiderpartirepresentanter i Stortinget foreslo tidligere i år at den samme organisasjonen, altså ILO, skulle tildeles Nobels fredspris. Det er ubegripelig, og definitivt ikke i samsvar med Fredsprisens statutter. Utenriksdepartementet her hjemme har også analysert aktiviteten i FNs underorganisasjoner. Nå venter vi på konklusjonene og en klarere prioritering av ressursbruken fra regjeringens side. Prioriterer man alt, vil det viktigste bli vanskjøttet. Tungrodd og ineffektivt byråkrati motvirker gode resultater. I dag ble det kjent at regjeringen støtter Ban Ki-moons ønske om en ny periode som generalsekretær i FN. Det er sikkert noe det vil oppstå debatt om. Uansett er det viktig at generalsekretæren tar tak i det omorganiseringsarbeidet i FN som pågår, på en mer effektiv måte enn det vi har sett til nå.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Både Fremskrittspartiet og Høyre har i debatten og for så vidt også i merknadene sine uttrykt sterk motstand mot elektronisk soning, og Kristelig Folkeparti gjorde det samme fra talerstolen. Jeg føler behov for å ta ordet i forhold til dette temaet, for jeg skal innrømme at min første tanke da jeg fikk høre om ordningen, var at det å være hjemme istedenfor i fengsel umulig kunne være noen straff. Men etter at jeg kom inn i justiskomiteen og brukte god tid på å besøke forskjellige fylker og sette meg inn i denne ordningen, har jeg forandret mening. Som alle vet, er målsettingen å forebygge at straffedømte begår nye kriminelle handlinger etter endt soning, og soningen innebærer et veldig strengt regime som må følges til punkt og prikke. Opplegget er vanligvis skole eller arbeid et fast tidsrom på hverdagene, mens vedkommende resten av døgnet må holde seg hjemme. Hvis han eller hun ikke registreres på skole eller på arbeidssted eller beveger seg utenfor hjemmet, utløser fotlenken en alarm, og kriminalomsorgen rykker da umiddelbart ut eller kontakter politiet når det er behov for det. I tillegg må den straffedømte være helt rusfri, og ved brudd må vedkommende inn i fengsel. Kravene til punktlighet og gjennomføring av aktivitetsplaner er faktisk så strenge og så krevende at flere har bedt om å slippe å sone dommen ferdig med fotlenke, og vil heller sone i fengsel. Det sier noe om hvor krevende denne soningsformen faktisk er. Fotlenkesoning oppleves altså absolutt som en streng straff, og følelsen av frihetsberøvelse er framtredende hos dem som har denne fotlenken på. Jeg ønsker mer hjemmesoning, fordi erfaringene så langt viser at den straffedømte gjennom denne formen for frihetsberøvelse greier å fungere bedre i samfunnet etter løslatelse. Som vi alle vet, innebærer fengselsstraff ofte at den straffedømte mister kontakten med familien eller får problemer med å overholde sine økonomiske forpliktelser, noe som etter endt soning kan by på store utfordringer som samlivsbrudd, arbeidsledighet, tap av bolig eller rusproblemer. Da vet vi at veien til å begå ny kriminalitet blir kort for enkelte. I revidert statsbudsjett blir det nå bevilget 6 mill. kr for inneværende år til å utvide ordningen ytterligere. Med denne utvidelsen vil hele ti av landets fylker ha innført elektronisk soning. Dette tilsvarer faktisk 240 fengselsplasser. Fram til nå har det vært 3 900 som har søkt om elektronisk soning. Av disse er det 91 som har blitt overført til fengsel etter brudd på reglene. Jeg mener dette er en god ordning, som vi absolutt må videreutvikle.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg tok ordet igjen fordi representanten Kielland Asmyhr antydet at jeg umulig kunne ha lest innstillingen, men jeg kan forsikre representanten Kielland Asmyhr om at som saksordfører har jeg både skrevet mange av merknadene og selvsagt finlest de merknadene jeg selv ikke har skrevet, veldig godt. Jeg gjentar at det kan se ut som at forslagsstillerne og Fremskrittspartiet i komiteen blander begrepene «overgangsboliger» og «forsterket bolig» som tar imot prøveløslatte forvaringsdømte. Overgangsbolig er per definisjon et fengsel. Vi har tre typer fengsler i Norge: Vi har de lukkede, vi har de åpne og vi har overgangsboligene. Det følger da progresjonen hos de straffedømte hvor de etter hvert blir plassert i disse fengslene. Det er nå en gang slik at de prøveløslatte ikke bor i fengsel, men i bolig, og det vi har diskutert i dag er slike forsterkede boliger med bemanning og sterke sikkerhetstiltak. Så vil jeg stille spørsmålet tilbake igjen til Fremskrittspartiet: Er det slik at Fremskrittspartiets holdning innebærer at forvaringsdømte ikke kan prøveløslates, hvis det er slik at man ikke ønsker denne type boliger som vi diskuterer her til prøveløslatte? Jeg er enig med Fremskrittspartiet i at det er særlig viktig å utvikle et godt tilbakeføringsarbeid til forvaringsdømte, og jeg mener vi er på god vei der. Vi har bl.a. nylig åpnet en avdeling i Trondheim som har spesialisert seg på forvaringsdømte. Til slutt vil jeg bare kommentere representanten Werp og Høyres ønske om at forslag 1 skal oversendes. Det er det helt greit for regjeringspartiene i komiteen at de gjør.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det er veldig hyggelig å høre at justisministeren er så positiv til dette forslaget og vil ta det med til vurdering og se nærmere på det. Selvfølgelig går vi med på også å oversende forslaget. Det gjelder også det forslaget som vi står sammen med Høyre om. Det kan oversendes. Det er veldig bra, veldig positivt – ikke minst tatt i betraktning at dette kanskje er et område som flere departement egentlig er involvert i – at man er flink til å se litt utover, ikke bare eget departement, fordi dette berører mange andre områder. Sånn sett, ved å løfte i flokk, vil man kunne få et godt resultat.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det er de.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det var egentlig representanten Oktay Dahl som brakte meg inn på dette med private. Nå har det vært en rockering-aksjon som har pågått i hele landet, hvor også Stine Sofies Stiftelse er en av initiativtakerne, som samler inn penger til CT-skanner nettopp for å ha dette på plass for å kunne avdekke kriminalitet som er begått mot barn. Er det ikke da et tankekors når vi får lovverket på plass, og komiteen i fellesskap har presset på for å få dette på stell – for å si det sånn – at vi mangler helt elementært utstyr som kunne ha avhjulpet og avdekket kriminalitet mot barn? Er ikke det et tankekors at vi ikke får det på plass?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Nå skal ikke jeg gå inn på den debatten som var om Grim, men jeg vil gjerne komme tilbake til det som justisministeren sa i forbindelse med forvaringsdømte, at målet var at alle forvaringsdømte en eller annen gang skal ut i samfunnet. Etter mitt syn finnes det forvaringsdømte som ikke skal ut i samfunnet. Hadde det ikke da vært klokt å gå for det forslaget Fremskrittspartiet her har om å opprette en overgangsbolig i tilknytning til Ila for å samle kompetanse, sånn at den ikke blir spredd, nettopp for å gi disse personene som jeg i alle fall mener aldri bør ut, å ha en mellomløsning, slik at man ikke sitter inne i fengsel, men heller ikke er ute i en ordinær bolig i et vanlig borettslag? Hadde det ikke vært en god tanke å samle kunnskapen, samle kompetansen, for å gi disse personene en mulighet til å fungere innenfor disse rammene, som jeg mener bør settes?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-06-07:
Jeg har lyst til å berømme statsråden for å være aktiv i disse spørsmålene. Det får han kommentarer på av flere europeiske land. Jeg har lyst til å starte med det. Til dette med korte dommer: Det er et generelt krav i lovverket – rammeverket som regulerer dette – at det skal være mer enn seks måneder igjen av dommen. Det gjør det ekstremt vanskelig i det hele tatt å få til et stort antall soningsoverføringer, selv om det er veldig bra at man har fått økt dette tallet noe, ved at man har gjort en innsats knyttet til avbyråkratisering osv., en innsats som skal videreføres. Men hvordan ser statsråden for seg at vi kan løse utfordringene med at Norge har såpass mange korte dommer? Er det noen tiltak på trappene? Kan Stortinget forvente seg noen saker som går på å få økt antallet soningsoverføringer, slik at man får løst opp i det som er en bremse og en knute for å få sendt flere ut?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-06-07:
Det er bra. Men så er det et spørsmål om realisme: Hvor mye er det mulig å kutte i saksbehandlingstiden i forhold til det man eventuelt allerede har gjort, og det man tror man kommer til å få til på relativt kort tid? Men spørsmålet gjaldt selve utmålingen av straff. Jeg har mine tvil om at man greier å kutte så mye i saksbehandlingstiden at man får økt antallet så mye. Og da er spørsmålet: Er statsråden villig til eventuelt å se på justeringer i straffenivået? Jeg vet at vi behandlet straffeloven relativt nylig, og at vi foretok en del prinsipielle avveininger der, men i den grad man ser at dette fortsatt er et betydelig problem, i hvilken grad ser statsråden for seg at man kan fremme forslag om endringer i straffelovgivningen for å gjøre det lettere å få flere ut – ved at de får strengere dommer?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-06-07:
Jeg er glad i Lovavdelingen, jeg også. Der er det veldig mange som satt mye tidligere på lesesalen enn jeg, som satt altfor mye i kantinen og drakk kaffe på jusen. Men det var ikke det jeg skulle stille spørsmål om. Et poeng som jeg tok opp, er at forutsetningen for å gjennomføre denne loven, er kunnskapsnivået hos politiet. Den kunnskapen trenger de et sted fra. Nå er vi i Høyre veldig glad i private initiativ som gjør en del av det det offentlige kanskje ikke greier selv. Men når det gjelder det å sørge for at man har kunnskap nok for å få tiltalt og domfelt flere, er kunnskap om hva vold gjør mot barn, viktig. Og da har Stine Sofies Stiftelse gjennom lengre tid etterlyst større offentlig engasjement. Noe har kommet, men ikke nok. Føler statsråden seg bekvem med at det stort sett er private aktører som har sørget for forskningen og kunnskapsinnhentingen som er en direkte premiss for at denne loven skal kunne bli gjennomført, når det gjelder å få flere tiltaler og flere domfellelser?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-06-07:
Det er ikke for å være møteplager, men det var ikke noen antydning om at statsråden ikke er glad i private. Jeg vet jo at statsråden er en løsningsorientert mann. Spørsmålet dreide seg om: Er ikke statsråden litt lite bekvem med at det offentlige ikke har tatt det ansvaret det offentlige bør ta for kunnskapsinnhenting? For det er jo slik at Stine Sofies Stiftelse nærmest har vært alene i forhold til en del av kunnskapsinnhentingen, med «Baby Justicia» og det, som vi mener det offentlige faktisk bør ta ansvar for. Det har jo vært en direkte grunn til at man kanskje har hatt lavere straffer for vold og drap mot barn enn man har hatt mot voksne, at det offentlige ikke har sørget for å få kunnskap nok. Det var det spørsmålet dreide seg om.
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-06-07:
Informasjon, enten det gjelder asylmottak, krisesenter eller fengsel, er utrolig viktig. Det er bra at statsråden understreker det. Men i løpet av de siste fire–fem årene har det jo vært flere eksempler på at man ikke informerer verken innbyggere eller kommuner tilstrekkelig. Jeg kan nevne Kasjotten på Strømmen – det er ikke den type bolig det er snakk om der, men det er noe av den samme holdningen fra kriminalomsorgens side når det gjelder å informere beboere og skape trygghet. Alle partier her er enige om at vi skal ha en utslusing i samfunnet som skal rehabilitere. Men spørsmålet er om det er deler av kriminalomsorgen som nærmest oppfatter det som en blankofullmakt til å kjøre på uten å ta innbyggernes rettmessige krav på informasjon og trygghet på alvor. Så spørsmålet er en oppfølging av forrige replikant: Hvordan har statsråden tenkt å skjerpe inn informasjonsarbeidet og saksbehandlingsprosessen, som har vært sterkt kritikkverdig ikke bare i det vi diskuterte her, men også i tidligere saker som vi har sett de senere årene?
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
Norge er en del av EØS og også Schengen. Dette er avtaler som har sine konsekvenser, og en av konsekvensene er at en god del mennesker fra Øst-Europa og andre deler av verden, men særlig Øst-Europa i denne sammenheng, kommer til Norge kun i den hensikt å begå kriminalitet og spre uhygge og angst. De menneskene rammer enkeltpersoner, enkeltfamilier og ikke minst samfunnet. Kostnadene, store kostnader, må bæres av enkeltindivider, familier og samfunnet i form av forsikringstap, i form av etterforskning, i form av dommene som skal avsies, i form av fengselsstraffene som skal gjennomføres, og mye annet. Da er det viktig at det gjøres noe for å stoppe denne kriminaliteten. Vi ser at regjeringen og politiet nedover i systemet tar dette veldig på alvor. Denne kriminalitet er virkelig blitt redusert i løpet av den siste tiden. Det er bra, og det gir også resultater i siste ledd, nemlig at det er veldig mange som må sone sine dommer. Det går ut over kapasiteten, det går ut over kriminalomsorgens arbeidsmiljø. Det er 94–95 pst. belegg. Det er et press på dem som er satt til å gjøre denne viktige og gode jobben. Da er det viktig at vi gjør alt vi kan og overfører de vi kan overføre, tilbake til sine hjemland for å sone der. Jeg er veldig fornøyd med at komiteen gir sin fulle tilslutning til justisministerens og Justisdepartementets iherdige arbeid over lang tid. Vi er kommet langt, og et veldig godt stykke arbeid er gjort. Mye er igjen, men der har jeg full tillit til at departementet og statsråden gjør sin jobb. Så vil jeg si noe veldig kort om hjemmesoning med elektronisk kontroll. Vi i SV og i regjeringspartiene mener at dette er et godt tiltak, bl.a. for å frigjøre kapasiteten i fengslene nettopp for å bruke den på tungt kriminelle der vi ikke kan bruke hjemmesoning. De må sitte inne. De må sitte inne i lang tid og trenger også forsterket fengselskapasitet. Da er det viktig at vi bruker alle de mulighetene vi kan bruke og som teknologien kan gi oss, og der kommer denne hjemmesoningen med elektronisk kontroll inn. Alle sammen vet vel at det ikke er mer enn de siste fire månedene før forventet prøveløslatelse, dette kan brukes. Uansett er det de som kjenner den innsatte godt, de som vet hvilken fase i livet vedkommende er i, hvordan dette vil arte seg i praksis, som fatter vedtak. Jeg har ingen problemer med å delegere ansvaret nedover. Jo nærmere vedtak fattes enkeltmennesker, jo bedre er det. Jeg ble litt overrasket over at Høyre, som i utgangspunktet er et parti som ønsker å delegere ansvar nedover, plutselig er imot det. Plutselig er de imot at vi skal bruke systemet slik vi alle egentlig bør ønske, nemlig at flest mulig vedtak skal fattes nærmest mulig brukeren. – Jeg er litt overrasket over dette, men vi fra regjeringspartienes side synes dette er et godt tiltak, som har gitt gode resultater og vil gi ytterligere gode resultater både for menneskene det angår, familiene det angår, og ikke minst også for kriminalomsorgen, som vil få økt kapasitet, som vi trenger for å fange opp de virkelig tungt kriminelle.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
SV er fornøyd med at regjeringen har fremmet forslag som gir politiet og påtalemyndighetene plikt til å etterforske når et barn dør plutselig og uventet, uten hensyn til om det foreligger mistanke om straffbare forhold. Barn er kanskje det mest sårbare i et samfunn. Vi vet at også barn blir utsatt for vold, men vi vet ikke med sikkerhet hvilke. Derfor kan det oppstå usikkerhet om årsaken til døden hvis og når et barn dør plutselig og uventet. Det kan være tungt og krevende for relevante aktører å ta kontakt med politiet uten sikre holdepunkter for at noe straffbart har skjedd, selv om man sitter med tvil og/eller ubehag. På den andre siden vil det kunne være en belastning for sørgende foreldre å få politibesøk der intet straffbart har skjedd. Ved at politiet nå gis en plikt til å etterforske samtlige uventede og plutselige barnedødsfall, styrkes barns rettssikkerhet. På den andre siden fjernes stigma fra familier hvor intet straffbart har skjedd, men barnet har dødd plutselig og uventet. Plikten til å etterforske gjelder alle saker hvor et barn under 18 år dør plutselig og uventet. Dette kommer i tillegg til at regjeringen har forpliktet seg til å gi et obligatorisk tilbud om dødsstedsundersøkelser i regi av helsevesenet ved alle tilfeller av plutselig og uventet barnedød der barnet er i alderen 0–3 år. Her vil jeg rose alle aktører som har bidratt og vært med på å sette saken på dagsordenen og vært med på å finne gode løsninger – både i Stortinget og utenfor Stortinget. Den rød-grønne regjeringen har satt vold i nære relasjoner høyt på dagsordenen. Jeg er derfor glad vi nå får endret straffebudet om vold i nære relasjoner slik at det også omfatter vold mot tidligere samboere. Høyesteretts dom fra 31. mars i år kom til at tidligere samboere ikke var omfattet av straffebudet. Alle bør ha krav på det samme vernet mot vold i nære relasjoner uavhengig av tidligere samlivsstatus. Når det begås vold i nære relasjoner, er distinksjonen mellom tidligere ektefelle eller tidligere samboer lite relevant. Overgrepet er like alvorlig. Jeg er også glad for at barn av tidligere samboere nå får et større vern etter § 219.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
Saken vi skal behandle nå, er et representantforslag som omhandler forvaringsdømte i forsterket prøveløslatelsesopplegg. Jeg skal gjøre rede for flertallets syn. Jeg regner med at mindretallet vil gjøre rede for sitt. Det er gjennomført en høring i saken. Som et klart resultat av den humane rettspleien dømmes ikke mennesker i Norge til livstidsstraff. Den strengeste dommen er forvaring, som er en tidsubestemt straff med strenge vilkår for å bli prøveløslatt. En naturlig konsekvens av at vi ikke har livstidsstraff, er at de straffedømte skal komme tilbake til samfunnet før eller siden. Spørsmålet blir da hvordan dette bør gjøres for å sette domfelte i stand til å komme tilbake til et liv uten videre kriminalitet. Jeg traff en gang en innsatt på Ila fengsel og forvaringsanstalt som sa til meg at «politikerne må våkne. Dere kan ikke sette oss ut på gata rett fra fengselet. Dere må sørge for å gjøre oss klare til samfunnet før dere slepper oss løs». Det var et klart budskap. Dette har regjeringen tatt til etterretning, og gradvis tilbakeføring til samfunnet er en viktig del av regjeringens kriminalomsorgspolitikk. Mange innsatte har flere levekårsproblemer, manglende utdanning og arbeidstrening. Å gjøre noe med dette er avgjørende for at innsatte skal kunne delta normalt i samfunnet etter løslatelse. Derfor har den rød-grønne regjeringen fokus på innholdet i soningen og oppfølgingen i etterkant. Alle fengsler har nå tilbud om utdanning og arbeidstrening. Livet under soning skal forberede den innsatte på livet utenfor murene. Derfor skal de trene på å ta ansvar og å klare seg selv. Dette innebærer også en gradvis tilbakeføring til samfunnet gjennom prøveløslatelse. Prøveløslatelsen fra forvaring kan bare besluttes når domfelte ikke lenger anses å utgjøre en fare for samfunnet. Dette er en viktig betingelse. Både retten og kriminalomsorgen kan sette omfattende vilkår for prøveløslatelsen. Enkelte forvaringsdømte vil kunne ha behov for forsterket opplegg, og det kan omfatte opphold i bolig med heldøgnsbemanning og kontinuerlig tilsyn. Komiteen understreker at det er et vilkår for prøveløslatelse til institusjon eller kommunal boenhet at kommunen samtykker til oppholdet. Kommunikasjonen med og informasjon til lokalbefolkningen før slike boenheter opprettes, er avgjørende for å ha lokalbefolkningen som medspillere heller enn motspillere. Det er viktig at lokalmiljøene informeres i rimelig tid. Slik kan utrygghet i nærmiljøet unngås. På denne bakgrunn mener flertallet at representantforslaget ikke kan bifalles.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
Jeg har et par korte poeng. For det første er det slik – og det mener jeg at hele komiteen bør ha innunder huden – at forvaringsdømte verken kan løslates eller overføres til overføringsboliger før de er grundig vurdert opp og ned av fagfolk, og det er funnet risikofritt. Før det kan vi ikke gjøre noe. Dermed ligger det i sakens natur at når fagkompetansen sier at vedkommende kan overføres til en overføringsbolig eller løslates, så er det slik Stortinget har bestemt. Da må vi faktisk begynne med å være enige med oss selv om hva vi egentlig vil. Det andre er at det er ingen tvil om at lokaldemokratiet er bærebjelken i vårt samfunn, også i denne saken. Det er ingen tvil om at alle partier ønsker at lokalmiljøene skal tas med i denne type beslutninger, fordi vi har respekt for lokalmiljøene og lokaldemokratiet, men også fordi hvis dette skal lykkes, må det jo være medspillere og ikke motspillere. Da er det litt interessant at Fremskrittspartiet gang på gang prøver å framstille det som om det kun er Fremskrittspartiet som er enig i dette prinsippet, og at alle andre er motstandere av det. Dette er et ganske billig poeng, og det bør Fremskrittspartiet holde seg litt for god for, tror jeg. Så har min kollega Torve allerede meldt at vi har ingen problemer med at forslag 1 sendes over til regjeringen, nettopp fordi – som ligger implisitt i mitt innlegg – de impliserte i denne saken ikke akkurat er en pressgruppe selv og da trenger vi å være konstruktive i Stortinget for å finne gode løsninger for dem som sitter inne og som en dag skal ut, og lokalmiljøene trenger god kunnskap og informasjon, og trenger å være en medspiller i opprettelsen og gjennomføringen av denne typen tiltak.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-06-07:
Kristelig Folkeparti støtter i hovedsak saken og mener at det er en veldig god intensjon bak forslaget. Sånn sett vil jeg si at foregående innlegg var veldig godt, og jeg skulle gjerne bare kunnet underskrive på det selv. Men jeg ønsker også å kommentere noen av elementene ved dette forslaget og ønsker å problematisere dem litt. For vi deler skepsisen med flere av høringsinstansene, bl.a. riksadvokaten, til noen av momentene her. Jeg skjønner at regjeringen med dette forslaget ønsker å avskaffe dagens ordning, som de mener har preg av gjeldsfengsel og bidrar til sosial diskriminering. Men jeg er redd forslaget ikke tar høyde for at mange av dem som ikke klarer å betale bøtene, er rusavhengige, som uansett ikke vil være egnet for samfunnsstraff, da avtjening av samfunnsstraff krever at man må være rusfri. Det er også viktig å presisere at det store flertallet av dem som soner bøter, er vanlige folk som vil oppleve soning av fengselsstraff som et kraftig stigma. For denne gruppen vil nok det å betale en bot være mer fristende enn å sone en fengselsstraff. Dersom alternativet til å betale boten er å avtjene samfunnsstraff, kan det være at flere ser det som aktuelt heller å benytte seg av den muligheten, da de aller fleste vil se på samfunnsstraff som en mye mildere straff enn fengsel. Kristelig Folkeparti deler mindretallets syn, at det er problematisk at kriminalomsorgen preges av lukkethet, og at det er liten mulighet til å etterspørre dokumentasjon om effekten av endringsarbeidet som gjøres. Derfor mener også Kristelig Folkeparti at det er viktig med en økt forskningsinnsats innen kriminalomsorgen, og det er nødvendig at Riksrevisjonen i større grad enn i dag foretar en total gjennomgang av de midlene som kriminalomsorgen disponerer. Kristelig Folkeparti deler også mindretallets syn, at det framlagte lovforslaget kan bidra til en enda mer krevende situasjon for kriminalomsorgen, både ressursmessig og faglig. Kristelig Folkeparti støtter dermed Høyre og Fremskrittspartiets forslag om at regjeringen må styrke den eksterne forskningsinnsatsen for å måle innholdet i og effekten av kriminalomsorgens arbeid, herunder innholdet i samfunnsstraffen og lederkompetansen i kriminalomsorgen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det er jo det Justisdepartementet har jobbet mye med i løpet av de siste årene, nettopp å vri midler som tidligere har gått til mange andre formål, inn mot justissektorens behov. Jeg vil nevne som eksempel Latvia og det grepet som blir gjort der, hvor vi nå bruker EØS-midler til å bidra i kriminalomsorgen – ikke bare til antall plasser. Vi var og åpnet en ungdomsavdeling, som vi kan få bruk for. Nå er det ikke så mange latviere i Norge, men det er en god modell. Vi bidrar også til at kvaliteten blir slik at det er tilrådelig at vi soningsoverfører. Jeg mener at det er en veldig god mekanisme å bruke EØS-midler, og det skaper også god vilje i mottakerlandene for at man tar imot fanger fra Norge. Men uansett hva vi bidrar med, er det fortsatt rumenske, litauiske eller latviske myndigheter som bestemmer bruken av disse plassene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det er en god replikk, for her ligger volumet. Vi ser at det i hvert fall er tre ting man bør gjøre for å kunne nærme seg det som er den formelle terskelen i avtalen, altså seks måneder. Det er for det første at vi inngår disse avtalene og får ratifisert dem. Disse må også ratifiseres i Romania, i Litauen og i Latvia. Det andre er at vi må sørge for at den norske saksbehandlinga går så raskt som mulig, slik at vi ikke bruker unødig tid her. Og det tredje er at vi har stor mulighet til å få mer effekt i dette ved raskere å utvise dem som sitter på svært korte dommer i Norge. Når man er idømt én eller to måneder, er det vanskelig å få til soningsoverføring. Da må utvisning og tvangsutsendelse være svaret. Det gleder meg at Politiets utlendingsenhet i fjor sendte ut svært mange.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg tror vi skal være varsomme med å gjøre dette til et straffeutmålingsmoment. Og det tror jeg representanten Oktay Dahl vil være enig med meg i, når han går inn i dette. Hvis vi gjør dette til et straffeutmålingsmoment, at det er lettere å utvise hvis man får streng dom – og så får man streng dom – det vil nok bli trøblete. Det vil heller ikke løse problemet. Det vil fortsatt være saksbehandlingstida som avgjør når man blir overført. Om det da har gått seks måneder, er vi like langt igjen. Så vil jeg si at et grep som jeg syns er spennende, som Kripos nå ser på, og som vi går inn på, er muligheten til å sende utlendinger som begår straffbare handlinger i Norge, ut med én gang – for pådømmelse i hjemlandet. Dette vet jeg har vært drøftet i Kripos i tilknytning til konkrete saker. Dette tror jeg er et godt grep, for å si det sånn, men det avhenger jo av at den staten er villig til å følge opp det straffbare forholdet – og har hjemmel for det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Svaret er ja. Vi har noe materiale på dette. Det kan jeg oversende – i egen oversendelse. Jeg har ikke disse tallene i hodet. Det er helt riktig, som Fremskrittspartiet og flere andre har påpekt, at mange av disse får for korte dommer til at vi klarer å gjennomføre dette. Derfor er det viktig, som representanten Ørsal Johansen pekte på, å få flere avtaler. Vi har fått avtale med Litauen. Det er veldig bra, for det er mange som kommer fra Litauen. Det preger norske fengsler. Men vi må også forsøke å få med Polen. Derfor reiser jeg til Polen nå i sommer, i juli. Jeg skal også ha bilateralt møte med Polen til høsten for å søke å få til noe av det samme. Arbeidet med EUs rammebeslutning går for fullt. Det kan være langt fram, men vi gjør hva vi kan. Det er mulig å gjøre noe med saksbehandlingstida. Den har i inneværende år blitt redusert til under 300 dager, mener jeg, fra over 400. Det sparer vi mye på.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Nå skal ikke jeg gå inn på replikantens forbruk av kaffe under studietiden, men det aner meg at han er fullt oppgående når det gjelder juridisk kompetanse. Når det gjelder spørsmålet om forskning, har jo det, som representanten også er klar over og var inne på, vært et av de viktige tiltakene i handlingsplanen Vendepunkt. Men det er også slik at mye av de premissene som ligger i den forskningen som faktisk utøves, foretas av private – ikke nødvendigvis av helkommersielle, men den foretas av ofte selvstendige stiftelser som foretar forskning på dette området. Jeg har ikke nødvendigvis noen egen skepsis rettet inn mot disse. Jeg mener at det er godt grunnlag. Det som blir departementet og regjeringens ansvar, er å få bestilt mer forskning og få igangsatt forskning. Det gjelder jo alt fra partnerdrapene, hvor vi har slitt med taushetspliktsbestemmelser, til omfangsundersøkelser når det gjelder vold i nære relasjoner, som jo Justisdepartementet har jobbet ut.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det må i hvert fall være slik at det ikke bare skal være eksterne krefter som initierer kunnskapsinnhenting. Det er jo derfor regjeringa, med tilslutning fra alle partier her i Stortinget, har valgt å gjøre forsknings- og kunnskapsinnhenting til en veldig viktig del av Vendepunkt – altså handlingsplanen. Men jeg skal være den første til å medgi at her kan det helt sikkert gjøres mer, og det er jo derfor departementet jobber med bl.a. denne forskningsstrategien. Samtidig syns jeg når det gjelder vold i nære relasjoner, vold mot barn og det som skjer mellom partnere, at det faktisk er igangsatt mye initiert fra regjeringa som jeg tror blir veldig nyttig for oss. Så hvis jeg skal peke på ett felt hvor man virkelig har blitt mer intens i forhold til forskning, syns jeg faktisk det er dette.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg kjenner ikke til rockering-aksjonen i detalj, men jeg vet at det har pågått en aksjon. Jeg mener at det er helt avgjørende for å avdekke kriminelle handlinger at det offentlige har det utstyret som skal til – helt åpenbart. Jeg akter ikke å stå her og si at det er vi ferdig med – vi har investert ferdig. Vi har masse igjen på dette feltet. Samtidig håper jeg – og det har jo et samlet storting også vært enige om når vi har vedtatt budsjettene – at det er en satsing som særlig har gått inn mot barn, som man har valgt å ruste opp, enten man bygger barnehus, hvor det sikres særdeles viktige bevis, eller man etablerer familievoldkoordinatorer, teamene ute i politidistriktene som skal avdekke disse sakene. Men at det er mer utstyr bl.a. å kjøpe både i justissektoren og i helsevesenet, tror jeg helt åpenbart det er, og der er det en jobb å gjøre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg mener at kriminalomsorgen har drevet godt informasjonsarbeid rundt mange av de etableringene vi har hatt i løpet av de siste årene. Det har vært etablert lukkede fengsler, åpne fengsler, overgangsboliger og andre institusjoner som skal ivareta prøveløslatelsesaspektet, og i veldig stor grad har det gått greit. Men når jeg sier det, vil jeg også si at man aldri kan bli god nok på informasjon og kommunikasjon når man etablerer den typen institusjoner som vi snakker om. Derfor er det alltid en jobb å gjøre for kriminalomsorgen og oss i Justisdepartementet for å bli enda bedre på dette, særlig fordi – jeg påpekte jo paradokset i dette – det ofte er verre å etablere ordninger som faktisk har bedre sikkerhet enn alternativene. Det viser jo til fulle at det er behov for informasjon for å forklare hva dette dreier seg om, slik at man kan skape størst mulig trygghet for det man faktisk etablerer. Så har vi også erfaring for at selv med massiv informasjon er det ikke mulig å få etablert det man ønsker. Men i hovedsak må informasjonen være god nok.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg vil gjenta at jeg er ganske imponert over kriminalomsorgen, som har etablert alle disse plassene i løpet av de siste årene, det er mange hundre, og også over hvordan det har gått i forhold til lokalmiljøet – i Nord-Odal, Kristiansand, Halden og flere steder – hvor jeg faktisk syns de har gjort en god jobb. Jeg tror ikke kriminalomsorgen oppfatter det slik – jeg gjør det i alle fall ikke – at man har noen blankofullmakt til å plassere folk på steder ute. Jeg kan bare si at måten jeg som statsråd kan intensivere dette på, er igjen å ta det opp i departementet og med dem som nettopp driver med etablering, og sikre at informasjonen skjer. Men så er det sånn at vi har erfaring fra Kristiansand, bl.a., med overgangsboligetablering. Jeg er ikke sikker på om det var mangel på informasjon som gjorde at det var vanskelig å etablere. Der ble det en omfattende diskusjon. Jeg tror ikke kriminalomsorgen i den saken kan beskyldes for å ha informert dårlig. Ved den endelige etableringen som kom i Kristiansand, ute på Grim, med overgangsbolig, som ble en veldig vellykket etablering, var det nok helt andre mekanismer, for å si det pent, som gjorde sitt til at man lyktes med etablering, enn informasjon.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det blir spesielt hvis vi i Stortinget skal ta stilling til hvor domfelte i Norge og i konkrete saker skal bosette seg. Det vil jeg be om at man viser en viss varsomhet med. Når det gjelder den konkrete Alvdal-saken, er det sånn at de domfelte der, slik jeg forstår, ikke bor i Alvdal, så da vil det jo være en fordel om de nettopp bosettes på sitt hjemsted. Det viser egentlig den utfordringen vi står overfor i kriminalomsorgen, nemlig at det er individuelle vurderinger som gjøres. Men det momentet som kriminalomsorgen peker på, og som jeg er helt enig i, er at når det gjelder rehabilitering av alle straffedømte, uansett hvilken ende man er i på skalaen, vil man oppnå mest rehabilitering hvis man har kontakt med sitt nærmiljø. Så må man foreta individuelle vurderinger rundt dette. Det forutsetter jeg at kriminalomsorgen gjør på en god måte når man vurderer sikkerhet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Når det gjelder forvaringsinstituttet, er det jo slik at det er tidsubestemt, slik at man har muligheten til å vurdere dette gang på gang. Hvis man mener at vedkommende utgjør en stor fare for samfunnet, blir han sittende på lukket anstalt. Jeg syns det ville være litt merkelig hvis vi skulle begynne å etablere institusjoner utenfor fengselsmurene for dem vi faktisk mener skal være innenfor fengselsmurene. Mitt svar på spørsmålet er at for dem som skal ha forvaring og må regne med å sitte lenge i forvaring – det kan for noens vedkommende være livet ut – må vi nok påregne at det må være i lukkete avdelinger. Så har jeg bare lyst til å si når det gjelder konkrete plasseringer, vil jeg overlate til kriminalomsorgen å avgjøre hva som er mest hensiktsmessig, se momentene som Michaelsen trekker opp. Til slutt har jeg også lyst til å si at når det gjelder etableringen av overgangsboliger på Grim, så synes jeg faktisk det er noe som replikanten burde ta opp, for det viser jo nettopp en veldig positiv etablering, et fantastisk nærmiljø og mennesker som virkelig har gjort en jobb for å skape god rehabilitering.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg mener premissene for spørsmålet er feil. For det første syns jeg vi skal utvise en viss varsomhet med å si at nå kommer det en ny flom av asylsøkere til Norge. Det mener jeg Aftenposten heller ikke har dekning for å si ut fra maitallene. Snarere tvert imot hadde vi trodd at det ville være langt flere som kom til Norge allerede nå, på bakgrunn av den situasjonen vi bl.a. har rundt Middelhavet. Men, som jeg også sier til Aftenposten i dag, dette er et område hvor det er veldig vanskelig å spå om hva som blir utviklingen. Vår prognose ligger fortsatt på 11 000 asylankomster, som er betydelig lavere enn i 2009. Vi kommer til å fortsette å intensivere den politikken vi har på dette området, bl.a. – og det tror jeg er noe av det aller viktigste, og det kommer vi til å stå ved – å redusere saksbehandlingstida. Jeg er glad for – det var litt underkommunisert i Aftenposten i dag dessverre, for det var en god nyhet – at asylsaksbehandlingstida går såpass ned nå, som UDI faktisk viser til, at vi får en betydelig reduksjon i den, og at man har en så kraftig økning i effektuering av vedtak.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Min tid i Justisdepartementet har lært meg at det å påstå at verktøykassa er tom og at nå er alle ideer tatt i bruk, er en veldig dårlig holdning i politikken, også på dette området. Men jeg må samtidig si at jeg syns Oslo politidistrikt og Utlendingsdirektoratet, sammen med Politiets utlendingsenhet, her har vist at det går an å sette inn effektive tiltak. Så vil man kunne si at her må det til mer av det samme for å få bukt med dette. Vi vil antakelig aldri komme i den situasjonen at vi får null asylsøkere som kommer til Norge og omsetter stoff eller begår straffbare handlinger, men jeg mener at de erfaringene man har hatt med de massive pågripelsene man har hatt i løpet av de siste årene, også påfulgt av utsendelse og rask straffesaksbehandling, faktisk bidrar til å redusere dette problemet. Så vil Oslo-politiet bestandig stå i den situasjonen at man vil flytte problemet en del, men jeg tror på at her er det mulig, både med gamle og nye tiltak, å bidra til redusering.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Dette er jo et omfattende spørsmål, og som ligger litt på siden av det vi behandler her i dag, men det er desto viktigere at man har gode tiltak. Når det gjelder regjeringas forslag til tiltak for å bekjempe menneskehandel, vil jeg vise til den menneskehandelplanen som vi vel utarbeidet i 2007, og som er blitt fornyet, og hvor det har kommet en ny menneskehandelplan. Det er et vidt spekter av tiltak. Jeg vil jo kanskje særlig trekke fram muligheten som bl.a. asylsøkere, men også andre, som er utsatt for menneskehandel, har, for å kunne få en refleksjon her i landet – altså en tid å være her og bidra til å oppklare egen sak. Det er helt avgjørende at vi der får tak i de som står bak og organiserer det hele. Samtidig er det slik at den organiseringen av politiet man har gjort med tanke på dette, særlig innsatsen i Oslo, men jeg vil også nevne Trondheim og Bergen, har vært avgjørende for at vi i det hele tatt har kunnet iretteføre noen av de omfattende menneskehandelsakene. Det må forsterkes.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det skjer noe med politikken når vi behandler denne type saker, som gjør at stemningen blir litt til å ta og føle på. Jeg har bare lyst til å starte der, for jeg mener at forslaget som vi behandler i salen, bør behandles på en respektfull måte. Vi skal være åpne også for nye virkemidler i dette – først og fremst fordi vi ser at virkemidlene som man har satt inn, gir effekt. Derfor vil jeg følge opp litt av det representanten Tetzschner utfordret meg på: Finnes det flere typer verktøy som regjeringen jobber med inn mot dette? Det syns jeg er et godt spørsmål. Vi må videre. Vi må få tallene ned. Vi må få antallet som vi klarer å effektuere ut av landet av dem som begår straffbare handlinger, opp. Tallet er høyt. Det var høyt i fjor. Vi skal lykkes med det i år også, for vi ligger godt an, slik at vi virkelig effektuerer vedtak. Jeg har bare lyst til å nevne tre ting som er viktig for regjeringa. For det første er det å jobbe videre med å få saksbehandlingstida i UDI og UNE ned. Det at man nå er i ferd med å halvere saksbehandlingstida, gir oss håp om at med ytterligere tiltak vil UDI klare å få det ned til 60 dager for en asylsak, i snitt. Det at man etablerer de tiltakene man gjør nå både på IKT og med mulighet for å søke raskt og få raske svar, er helt åpenbart viktig. Strukturelle endringer i UDI – åpenbart viktig. Det man har gjort med chartring, slik at man får sendt tilbake en god del mennesker fra samme opprinnelsesland i samlet flokk, gir et veldig viktig signal. Jeg mener at det var helt avgjørende for at antall asylsøkere i Norge faktisk ble halvert. Jeg tror også det har effekt i forhold til kriminaliteten. Det andre jeg vil nevne, behandlet Stortinget nå i formiddag. Det var spørsmålet om soningsoverføring for dem som får lange dommer her i Norge, slik at man kan sone i hjemlandet. Man kommer i dag til å vedta en lov som gjør det mulig å inngå bilaterale avtaler, som er inngått med Litauen, Latvia og Romania – som også er viktig i dette bildet. Så vil jeg igjen peke på det varslede – godt varslede, får jeg si – forslaget om å kunne bruke ytterligere fengslingshjemler overfor denne gruppen, først og fremst for å sikre dagene forut for utsendelse, slik at de ikke glipper for politiet. Det tror jeg er avgjort viktig. Så her er det gjort mye, og det kommer mange tiltak. Representanten Helleland spør etter tall, dvs. i hvor mange saker man har brukt Dublin-prosedyren. Jeg tør ikke å ta de tallene direkte herfra nå, men dem skal jeg skaffe til veie. Når det gjelder tilbakesendelsesavtaler, er det en risikabel sport å stå her og si hvilke avtaler vi tror kommer i havn, og når de kommer i havn. Med respekt for avtalemotpartene vil jeg avstå fra det. Men det er også sånn at i en rekke land arbeides det videre med avtaler: Pakistan, Sri Lanka og Macao. Det er også tatt initiativ overfor Algerie, Angola, Aserbajdsjan, Eritrea, Etiopia, Hviterussland, Georgia osv. – en lang rekke land. Jeg håper at vi skal ha samme progresjon i dette som vi har hatt til nå.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Faktum i denne saken er jo at med den lange soningstiden for å overføre til hjemlandet, og at det bare gjelder dem som har over et og et halvt års straff, vil det si at det vil være ganske få dette vil berøre. Det betyr at for å få fortgang i dette må Norge ta i bruk flere typer virkemidler, og statsråden var selv inne på bruken av EØS-midlene. Vi vet at en fengselsplass i Norge koster mellom 3 000 og 4 000 kr i døgnet. Justiskomiteen har på besøk i Romania ved selvsyn sett at det der går an å bygge mange fengselsplasser for 3 000–4 000 kr, tilsvarende en kostnad på 3 000–4 000 kr per døgn her hjemme. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden mener om å vri bruken av EØS-midlene inn mot slik oppbygging av fengselskapasitet i Romania.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Jeg forstår på de uttalelsene som kommer fra talsmenn fra regjeringspartiene, at de har forståelse for den utrygghet som mange lokalsamfunn opplever når de får denne typen institusjoner, som jeg vil kalle dem, i sine nærområder uten at nærområdet i det hele tatt er varslet, men at det er innbyggernes eget detektivarbeid og nysgjerrighet som avdekker hva som blir etablert i nærområdet. Og det er jo en innrømmelse når flertallet i komiteen nå gir klart uttrykk for at det er beklagelig, og at man må sikre at lokalmiljøene blir informert i rimelig tid. Derfor lurer jeg på om statsråden vil ta selvkritikk på vegne av kriminalomsorgen for den praksis som er blitt ført.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det er åpenbart at statsråden burde tatt mer selvkritikk når det gjelder manglende informasjon, for vi ser gang på gang at så ikke er tilfellet. I brevet til komiteen skriver statsråden at han mener at det er hensiktsmessig at forvaringsdømte tar bolig på sitt opprinnelige hjemsted når de slipper ut fra forvaring. Det oppfatter jeg som at han mener at de nå dømte i den såkalte Alvdal-saken bør bosette seg i Alvdal når de slipper ut igjen etter gjennomført forvaringsstraff. Jeg mener det er svært uheldig at statsråden skriver dette så tydelig i et brev til komiteen. Her er det langt flere forhold som må tas inn før man kan slå dette så kategorisk fast. Er statsråden enig i at dette kan virke uheldig overfor de nærområder hvor slik kriminalitet har foregått?