Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-31:
Nye teknologiske framskritt utvikles hver eneste dag. Vi lar oss fascinere over gressklippere som klipper plenen av seg selv, støvsugere som støvsuger bilen, bilen vår som blender ned fjernlyset selv og smarttelefonen vår som nesten fra dag til dag tilbyr nye løsninger som kan gjøre hverdagen vår enklere. Dette er spennende. Nå er det riktignok enkle ting vi lar oss glede over, som allerede nå er gårsdagens teknologi og bare småting sett i forhold til de virkelig store teknologiske framskrittene vi står overfor. Innenfor bl.a. transportsektoren blir vi stadig presentert for nye løsninger der det ene overgår det andre – ja, det er nesten til å miste pusten av – det være seg innenfor kollektivtransport, persontransport, bilindustri, miljøteknologi, infrastrukturutvikling og ikke minst innenfor arbeidet med sikkerhet. Ny nasjonal transportplan for perioden 2018–2029 jobbes det nå intensivt med på mange fronter. Partigruppene gjør arbeid lokalt og på fylkesnivå. Det legges ned mye arbeid i Stortinget, og regjeringen jobber hver dag med sitt forslag til en ny plan. Med dette i bakhodet er det svært viktig for oss å være oppdatert på hvilke teknologiske utviklinger vi faktisk står overfor innen transportsektoren. Det er kun én ting vi vet helt sikkert, og det er at morgendagen ikke vil være lik dagen i dag. Fortiden blir framtid. Det er stadig debatter her i Stortinget og i offentlige fora om hvordan vi skal legge til rette for framtidig utvikling, og om vi skal regulere og styre det, eller la teknologiutviklingen komme av seg selv. Vi skal faktisk ikke så altfor mange årene tilbake før mobiltelefonen, slik vi kjenner den i dag, var helt annerledes. Utviklingen går som sagt veldig fort. Ny nasjonal transportplan skal ses over en tolvårsperiode, og de transportformer vi kjenner til i dag, vil med liten sannsynlighet se helt like ut om bare få år. Dette må vi ta inn over oss i arbeidet med denne planen, men også i vårt daglige politiske virke. Det har gått sport i å være strengest, snakke høyest og være mest reguleringsvillig hva gjelder transportsektoren. Bilistene skal stadig pålegges nye avgifter, næringer innenfor kollektiv, skipsfart og andre aktører skal pålegges krav, forskrifter og fordyrende regler – dette til tross for at all erfaring viser at markedet regulerer dette på en utmerket måte selv. Vi legger til rette, og markedet følger lojalt etter. Jeg vil tillate meg å vie to ord til diskusjonene rundt E18 gjennom Asker, Bærum og Oslo. Det forhandles i disse dager mellom partiene om hvordan denne skal bli for framtiden. Det skal diskuteres om veien er for stor, om biltrafikken må ned og om bomtakster må opp, og det er egentlig rett og slett utrolig, for det har ikke vært snakket så veldig mye om framtidens løsninger. Med teknologiutviklingen vi ser på alle områder hver dag, og da spesielt innenfor transportsektoren, kan vi med sikkerhet si at vi må bygge veier for biler også i framtiden. Folk kommer til å fortsette å kjøre bil, vi kommer til å trenge veier, og det kommer til å øke på. Kjøretøyene vi er vant med i dag, vil ikke være like i morgen, og det er beklagelig at ikke partiene som motsetter seg utbygging av vei i Norge, tar inn over seg denne utviklingen. For eksempel vil framtidens tog sannsynligvis ikke gå på egne skinner, men gå på vei. Det minner meg også mye om den reklamen som mange her i salen sikkert har hørt om – den reklamen om været over Skagerrak, hvor en har satt ned hastigheten for selvflyvende biler. Vi kan le av det nå, men «why not»? I Aftenposten i dag står det følgende om førerløse biler: «Daimler-sjef Dieter Zetsche sa i fjor at «var det et rykte om at Mercedes eller Daimler planlegger å bygge smarttelefoner, så ville ikke Apple vært søvnløs om natten; og det samme gjelder for meg».» Videre står det: «Porsche konsernsjef Oliver Blume sa for et par måneder siden, at «en Iphone hører hjemme i lommen, ikke på veien».» Da ser vi egentlig at innovasjon er svært vanskelig i store og vellykkede bedrifter. Man må balansere ønsket om risikofylt nyskaping med samtidig forsvar av den bestående forretningsmodellen under press. Til tross for dette ønsket om nytenkning forventer eierne, ansatte og relaterte parter økonomisk stabilitet og forutsigbar forretning og drift. Men innovasjon er uforutsigbart, og satsingen må være langsiktig og toppstyrt, fra en allerede overbelastet ledelse. Den krever nye organisasjonsprinsipper, nye ledermodeller og nye talenter. På kort sikt virker det mer ansvarlig å utsette endringene, styre unna ny risiko og oppnå sine og selskapets kortsiktige mål. Derfor argumenterer altfor mange etablerte ledere som våre venner over, og overbeviser seg selv og sine om trygge inngangsbarrierer i form av leverandørkjede, ressursknapphet, regulering eller en eller annen unik ressurs de fortsatt kontrollerer. Det er jo nettopp det som er utfordringen: å klare å se framover, klare å gi slipp på det eksisterende og være åpen for nye løsninger. Det står også følgende i Aftenposten i dag: «Noen sier at det ikke lenger er de store fiskene som spiser de små, men de raske som spiser de trege. Det er fortsatt de store som kommer til å sette tonen og takten for fremtidig forretning, men det blir noen nye mega-fisker. De er i ferd med å vokse seg store nå. Vi har ikke tid til å la være å dyrke frem noen unike og raske konkurrenter.» Alle husker Nokia. I Aftenposten i dag står det også: «Nokia hadde verdens beste mobiltelefon; derfor hastet det ikke med smarttelefoner.» Og da må en jo spørre seg: Er din tjeneste, ditt produkt, din bil eller ditt nyutviklede produkt i dag like uerstattelig om en uke, om en måned, om et år? Det er nettopp denne utviklingen som det er viktig nå å ta del i. Jeg ser fram til å høre statsrådens svar på en del av disse utfordringene. Jeg håper at vi med denne debatten vil komme videre. Det haster, nettopp på grunn av at teknologien som vi har nå – klokken kvart på seks – i morgen på samme tid allerede er kommet et skritt videre.