Svein Ludvigsen (Høyre), 1998-11-05:
Når vi skal evaluere det nordiske samarbeidet, må vi holde fast i de overordnede målsettingene om nordisk nytte og nordisk merverdi. Det samme må også gjelde for den nordiske fellesinnsatsen i våre nærområder, enten det handler om Nordvest-Russland, Arktis eller Baltikum. Men med et nordisk budsjett som ikke er økt de siste årene, må nødvendigvis prioriteringene veies svært nøye når nye innsatsområder inkluderes i den nordiske interessesfære. I Høyre ser vi satsingen på nærområdene av så vital betydning at vi ikke nøler med å karakterisere innsatsen utenfor det tradisjonelt definerte Norden som aktivitet med svært stor nordisk nytte. Miljø og barns livsvilkår, sykdomsutvikling og energiforsyning, for å nevne noen innsatsområder i Russland og Baltikum, er eksempler på aktivitet med langsiktig, stor nordisk nytte og nordisk merverdi. Forholdene i nabohuset har nemlig betydning for bofellesskapet rundt Norden. La meg også legge til at den arktiske dimensjonen i nordisk samarbeid begynner å ta form og viser seg å være et interessant samarbeidsområde. Her kan Norge hente ut stor nytteverdi i et utvidet barentssamarbeid som inkluderer arktiske strøk utenfor Norden, som f.eks. i USA, Canada og Russland. Jeg er enig med komiteen som i innstillingen understreker at Nordisk Råd bør ha en både aktiv og koordinerende rolle for å sikre et effektivt nordisk samarbeid på parlamentarisk nivå innenfor de tre regionene Barentsregionen, Arktis og Østersjø-området. Parlamentarikerkonferansen i Alta neste år vil bli en viktig arena for en slik parlamentarisk debatt. Jeg minner forresten om at Høyre i sitt alternative budsjett for 1999 har lagt fram forslag om økt norsk innsats på miljø og atomsikkerhet i Russland og Øst-Europa, og vi gjentar fjorårets forslag om en ekstra bistandspakke på 80 mill. kr til nødhjelp på Kola gjennom frivillige organisasjoner. Begge deler er svært nødvendig. Vi kan nemlig ikke frita oss selv for ansvaret for å være med og gjenopprette skadene etter 70 års kommunistisk vanstyre. På den annen side står det sentralt i våre betraktninger at Norge og Nordens innsats også må koordineres med og gjerne innenfor EUs politikk for den nordlige dimensjonen. I det hele tatt er det viktig for Norge at Nordisk Råd prioriterer europeiske spørsmål for samordning av synspunkter i forhold til EU/EØS-saker. Og som et apropos: Det er interessant, men også helt riktig, når Bondevik-regjeringen i meldingen understreker at det nordiske samarbeidet bidro til å styrke forbruker- og sysselsettingspolitikken i Amsterdam-traktaten. Takk og pris, vil nå jeg si, for at ikke alle nordiske land valgte Norges annerledesvei. Det blir selvsagt bare tankespill, men likevel er det fristende å spørre, siden Regjeringen er så positiv til de nordiske resultatene: Hva ville vi kunnet oppnå dersom alle de nordiske land hadde vært innenfor EU? Hvor mye mer kunne vi i samlet flokk innenfor EU ha oppnådd med å påvirke europeisk utvikling i retning norske og nordiske fellesverdier og løsninger? Jeg vet ikke om statsråden har tenkt i de baner, men selv EU-motstanderne i Regjeringen må vel innrømme at det ikke er de nordiske landene som står utenfor medlemskapet, som har gjort jobben for forbruker- og sysselsettingspolitikken i EU, som de – riktig – roser. Men eksemplet bekrefter at Norge har en stor utfordring i å få Danmark, Sverige og Finland til å tale også vår sak i EUs organer. Her er det nordiske samarbeidet den fremste arena for oss norske politikere. Neste høst har Finland formannskapet i EU, våren 2001 følger Sverige etter, og Danmark avslutter de nordiske formannskapene høsten 2002. Norge bør ha en strategi for vår kommunikasjon med EU og våre nordiske naboer i denne sammenhengen, ikke minst for å sikre at EUs nordlige dimensjon også blir et nordisk og norsk anliggende. Som medlem i Nordenutvalget i Nordisk Råd har jeg i det siste innenfor utvalget vært med på å fokusere særlig på kultur, de små språk, og hvordan vi skal kunne opprettholde og styrke den nordiske identiteten. Det skal også være viktige temaer på samlingen til Nordisk Råd i neste uke. Presset fra den angloamerikanske kulturen er en trussel, og i et slikt perspektiv er ikke bare grønlandsk, islandsk og samisk små språk, men også norsk blir et lite språk. På dette feltet vil økt innsats i Norden gi merverdi i våre nasjonale bestrebelser på å verne om vårt eget språk og vår egen identitet. Nordens nærområder rykker oss stadig nærmere. Jeg registrerer samtidig en gryende frykt i Vest-Norden for at vi i det nordiske fellesskapet skal engasjere oss så mye østover at vi overser og ikke ivaretar vårt naboskap i Vest-Norden på en god nok måte. Vestnordisk Råd, det parlamentariske samarbeidsorganet for Grønland, Island og Færøyene, uttrykker en viss frykt for at et trangt Nordisk Råd-budsjett skal resultere i at man finansierer aktiviteter i nærområdene østover på bekostning av den felles vestnordiske kulturarven. Det er for øvrig slik at den brede satsingen på nærområdene har brakt bevilgningen gjennom Nordenutvalget ned med 4 prosentpoeng fra 1997 til 1999. Her har vi i Norge et særlig ansvar, både ut fra at vi i et historisk perspektiv har sterke slektsbånd vestover, men det er også vi som på en måte danner grensen mellom nasjonene og selvstyreområdene på vestsiden ut i havet og landene i Skandinavia på østsiden. Derfor vil jeg be Regjeringen og Stortinget om å ha et våkent øye med hvordan vi i det nordiske fellesskapet prioriterer innsatsen mellom øst og vest. Jeg er for øvrig tilfreds med at representanten Johan J. Jakobsen for litt siden også sterkt understreket behovet for at vi har et våkent øye for Vest-Nordens plass i det nordiske fellesskapet. Jeg minner også om at vi i moderniseringen av det nordiske samarbeidet påla oss selv og skapte forventinger om et forsterket kultursamarbeid. Her er f.eks. språksamarbeid, lærer- og elevutveksling, ungdomsutveksling, ordbokproduksjon og de nordiske husene på Island og Færøyene viktige instrument sammen med Kulturfondet. Nordisk Råd-budsjettet presses imidlertid i prioriteringen mellom nærområdene og forsterket kultursamarbeid så lenge særlig Sverige motsetter seg økte bevilgninger til Nordisk Råd. Når det gjelder barn og ungdom og utvekslingsprogrammer og utdanning, må innsatsen økes i årene fremover både østover og vestover. Nettverk, kunnskap om hverandre, innsikt og forståelse kan best økes gjennom å føre unge mennesker sammen. I den nye generasjonen ligger det mye felles nordisk nytte og merverdi enten de kommer fra Norden eller nærområdene. Her må vi i Nordisk Råd-sammenheng og i nasjonal sammenheng foreta nøye vurderinger av de budsjettposter som er i Nordisk Råd, og lete etter den økte nordiske merverdi og nytteverdi, og så være villig til å avvikle ordninger som ikke gir en god nok effekt. I Høyre har vi stor tro på at mer midler med fordel kan kanaliseres gjennom frivillig sektor. I dag blir kun 4-5 pst., tilsvarende 35 mill. danske kr av et totalt nordisk budsjett på 716 mill. danske kr, kanalisert til de frivillige organisasjonene. Erfaringen viser at merverdi utløses, at kreative løsninger velges, og at innlevelse og kunnskapsformidling og kunnskapstilegnelsen er stor i grasrotforsamlinger som arbeider med felles problemer og utfordringer. Nordenutvalget i Nordisk Råd vil på sitt neste møte for øvrig oppnevne en arbeidsgruppe som skal utrede frivillighetssektoren i Norden, som en fortsettelse av det Ministerrådet har lagt opp til. Vi mener at det her ligger latente ressurser som må utnyttes enda bedre både innenfor Norden og overfor nærområdene. Det gjelder både støtteordninger, retningslinjer og muligheter for bedre samarbeid og vekselvirkning mellom offentlig og frivillig sektor. Det er verdt å legge merke til at Nordens Folkelige Forsamling, som holdt sitt årsmøte i Kristiansand 25. – 27. september i år, ber om å bli mer brukt i nordisk sammenheng. De etterlyser en strategiplan for det nordiske samarbeidet med de frivillige organisasjonene, som gjennom sine ca. 1 000 forskjellige grupperinger dekker et bredt spekter av aktiviteter fra, som de sa, stillferdige kultursammenslutninger til aggressive miljøforkjempere. Nordisk Råd og Nordenutvalget, som i særlig grad har ansvaret for dette, bør og skal si ja til økt samarbeid med de frivillige organisasjonene i neste uke. Fra Høyres side er vi i hvert fall interessert i det. Det norske formannskapet satte i fjor søkelyset på den frivillige sektorens betydning for det nordiske samarbeidet. Nordenutvalget følger nå opp og vil bringe oversikt over rammebetingelsene og gjennom bred kontakt med mangfoldet i sektoren sette søkelyset på problemer og utfordringer for de frivillige organisasjonene. Det er nettopp her mye av hele fundamentet for det nordiske samarbeidet ligger. Men det er også interessant å få fram hvordan frivillighet fungerer som alternativ til offentlige velferdsløsninger i de ulike land, og hvilke forutsetninger som ligger til grunn for en positiv vekselvirkning mellom frivillig og offentlig sektor som velferdsprodusent, også innenfor det utvidede kulturbegrepet. Her ligger det løsninger som er overførbare til nærområdene. Derfor er det viktig at man reiser spørsmålet om økt innsats gjennom frivillighetssektoren kan bidra til gode løsninger på nærområdenes problemer, enten vi snakker om de sosiale problemene eller organisatoriske og kulturelle skjevheter, som igjen har implikasjoner for samfunnsutviklingen i Baltikum og Nordvest-Russland. Med andre ord: Her kan vi kombinere et bredt folkelig engasjement med det å utløse merverdi og nordisk nytte i alle de fire regionene Nordisk Råd engasjerer seg i, nemlig Norden, Østersjøregionen, Barentsregionen og Arktis. Bedre kan det ikke bli! Andre representanter fra Høyre vil i senere innlegg ta opp et par andre viktige temaer, bl.a. Nordisk Råds innsats for barn og unge i nærområdene og Nordisk Råds satsing på sikkerhets- og forsvarspolitisk samarbeid.