Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg er opptatt av at de som har behov for habilitering og rehabilitering, skal få et tilbud som er tilpasset behovet deres. Habiliterings- og rehabiliteringsfeltet skal styrkes. Samhandlingsreformen er et viktig bidrag til dette. Dette forslaget fremmes utenom budsjettprosessene. Jeg tolker det dit hen at det er ment at det kan gjennomføres innenfor dagens økonomiske rammer. Økte ressurser på ett område i sykehussektoren, f.eks. rehabilitering, vil gi mindre ressurser på andre områder. Hvis forslaget skulle gjennomføres, måtte det i så fall skje ved tildeling av forhåndsgodkjenning, eller konsesjoner. Tildeling av konsesjoner innebærer at det stilles krav til institusjonene. Det fastsettes fast pris. Ordningen med fritt brukervalg i institusjoner som har fått konsesjon, ville innebære at de andre sykehusene i Norge betaler kostnadene gjennom de regionale helseforetakene. Ordningen vil kunne gi overkapasitet av noen tjenester og for liten kapasitet for andre. Kostnader og inntekter vil være uforutsigbare både for institusjonene og for sykehusene som må betale. På sikt kan man frykte at det først og fremst vil være kommersielle institusjoner som makter å håndtere en slik uforutsigbarhet. Disse vil dermed kunne utkonkurrere noen av de ideelle institusjonene og overta en større del av denne virksomheten. Habilitering og rehabilitering er prosesser som involverer mange aktører som samarbeider. Det gjelder også aktører i andre sektorer enn helsesektoren – som opplæringsetaten og Nav. Spesialisthelsetjenesten yter flere tjenester som inngår i en rehabiliteringsprosess. Dagopphold og poliklinikk blir stadig mer vanlig – også når det gjelder rehabilitering. I tillegg ytes det tjenester i private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner. Rehabiliteringstjenester som ytes av slike private institusjoner, kan være ett av flere tiltak i en helhetlig prosess. De regionale helseforetakene skal følge regelverket for offentlige anskaffelser når de inngår avtaler med de private institusjonene. Gjennom avtalene sikrer de regionale helseforetakene at det er god kvalitet på tilbudet i institusjonene de inngår avtale med. Institusjonene trenger ikke forhåndsgodkjenning for å delta i konkurransen. Pris fastsettes med utgangspunkt i den tjenesten som etter avtalen skal leveres. På den måten blir de private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjonene en del av det helhetlige tilbudet i regionen. Hvilke tjenester som skal tilbys den enkelte pasient, skal vurderes på medisinsk grunnlag. Dersom det overlates til markedet fritt å avgjøre bruk av private institusjoner, vil det kunne vanskeliggjøre samarbeidet med andre som yter tjenester i rehabiliteringsprosessen. Målet er å sikre en helhetlig, målrettet tjeneste. Det som derimot er viktig, er å styrke tilbudet totalt sett. Antall opphold i private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner har økt fra rundt 29 000 i 2006 til 40 000 i 2011. Økningen kan i stor grad tilskrives at tilbudet om dagopphold øker. Større vekt på dagtilbud er i tråd med endringene i organiseringen av rehabiliteringstilbudet. Vi foreslår som kjent i revidert nasjonalbudsjett ytterligere 200 mill. kr til å finansiere økte pensjonskostnader ved kjøp fra private. Dette er et viktig signal om at regjeringen fortsatt vil satse på disse aktørene. Jeg er enig i at det må arbeides med god kvalitet i habiliterings- og rehabiliteringstilbudet. Virkemidlene i Samhandlingsreformen skal sikre helhetlige og sammenhengende tjenester av god kvalitet, med høy pasientsikkerhet, og de skal være tilpasset den enkelte bruker. Det gjelder også samarbeid med private institusjoner om den enkeltes habiliterings- og rehabiliteringsprosess.