trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-12-15:
Når det gjelder lønns- og tariffspørsmål, er det partenes ansvar å inngå avtaler om hvordan lønnen skal være på de respektive arbeidsplassene. Man skal være varsom politisk med å blande seg inn i lønns- og tarifforholdene. Men det er riktig – som representanten Andersen sier – at det har vært en nedgang i inntektene. Det er flere årsaker til det. En viktig årsak er at vi har hatt økt innvandring. Vi vet at innvandrerbefolkningen er i den nedre grensen av inntekter. Mange kommer til Norge med to tomme hender, det tar lengre tid å komme seg inn på arbeidsmarkedet og bygge seg opp. Men det er også en kjensgjerning at de siste årene med oljeprisnedgang og med økt arbeidsledighet også har bidratt til å redusere inntektene. Derfor har det vært viktig for regjeringen å bidra til både å skape flere nye jobber, å sikre de jobbene som er, og å sikre høy aktivitet i økonomien for å sikre arbeidsplassene. I tillegg vet vi at det viktigste vi kan gjøre for å forebygge utenforskap blant barn og unge, er nettopp å sørge for at vi har en god skole, men også at vi har gode velferdsordninger som når dem som trenger det aller mest, slik at de kan komme seg inn igjen i jobb.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-12-15:
Først vil jeg si meg enig med representanten i betydningen av pleiepengeordningen. Dette var et felles borgerlig initiativ til at man skulle bedre pleiepengeordningen betydelig, fordi den gamle ordningen var for dårlig. Blant annet var det ikke mulig å komme inn i ordningen dersom man hadde varig syke barn. Det betydde at store grupper syke barn var unntatt fra en ordning. Nå endrer vi heldigvis på det, og det er bra for familiene. Det skaper mye mer forutsigbarhet for familier som har vært i en veldig, veldig vanskelig situasjon. Vi har også fått bedret ordningen ytterligere gjennom budsjettforliket, og det er også et vedtak i Stortinget om at regjeringen skal komme tilbake igjen med ytterligere en forbedring. Det skal regjeringen gjøre. Det er viktig å understreke at ingen vil rammes negativt i løpet av det neste året eller året deretter. Alle familier vil i hvert fall være sikret de neste to og et halvt årene. Så skal vi komme tilbake til Stortinget med et godt kunnskapsgrunnlag, slik at man kan fatte nye vedtak som forbedrer ordningen ytterligere, i tråd med Stortingets intensjon.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-12-15:
Det er flere som har tatt opp arbeidet mot arbeidslivskriminalitet. Under denne regjeringen har vi iverksatt flere offensive tiltak – to strategier sammen med partene i arbeidslivet – og syv sentre er opprettet. Men det er selvfølgelig ikke det eneste vi har gjort – tvert imot. Vi har endret anbuds- og innkjøpsregimet for offentlig sektor, strammet inn dette, og vi har gjort endringer i lovverket for informasjonsdeling innenfor bl.a sosialtjenesteloven. Flere endringer er nå til utredning. Vi kommer til å gjennomføre endringer for renholdsbransjen – det kommer nå i løpet av våren – for å stramme inn der. Det jobbes med et seriøsitetsregister. Vi kommer til å komme med endringer i innleiereglene, og det gjennomføres nå betydelig kompetanseheving også i Arbeidstilsynet. Det gjøres nå mye som vil bedre og forsterke arbeidet ytterligere. Så kom det noen kommentarer til IA-avtalen og at jeg er villig til å skrote avtalen. Begrepet «skrote» får nå stå for Dagens Næringslivs regning. Det som var utgangspunktet, var et møte med arbeidslivets parter og Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd, hvor jeg ønsket å lufte med partene om de ønsket å reforhandle avtalen eller ikke, når den går ut neste år. Jeg var helt åpen til om man skulle gjøre det eller ikke. Jeg ønsket å høre hva partenes syn og betraktninger på det var. Men det jeg sa, var at hvis vi skal reforhandle avtalen, må vi faktisk gjøre vesentlige endringer som vil gjøre at vi når målene. Så langt har vi brukt 21 mrd. kr bare fra statens side. Vi har ikke nådd målene når det gjelder sykefravær, vi har ikke beveget oss en millimeter når det gjelder å få dem med nedsatt funksjonsevne i jobb, og det at eldre står lenger i jobb, skyldes ikke IA-avtalen, men pensjonsreformen. Vi må oppnå betydelig bedre resultater når vi bruker så mye ressurser på en avtale. Arbeiderpartiet har framhevet sin jobbgaranti for unge uføre. Vi har regnet oss fram til at den jobbgarantien i 2016 vil omfatte 187 ungdommer. Det er selvfølgelig bedre enn ingen, men 187 ungdommer kan neppe kalles en stor og viktig reform. Til Lise Christoffersen og at jobbvekst i all hovedsak har tilfalt arbeidsinnvandrere – ja, det har den. Jobbveksten fra 2008 og framover tilfalt i all hovedsak arbeidsinnvandrere. Det er også dokumentert av Fafo. Det var selvfølgelig også en årsak til at sysselsettingsandelen blant norskfødte gikk ned, men arbeidsinnvandrerne var samtidig viktige for Norge fordi de fylte et arbeidskraftbehov i samme periode.
Margret Hagerup (Høyre), 2017-12-15:
I sosiale medier hadde LO-Aktuelt følgende status denne uken: Sykefraværet er halvert, men ministeren er ikke fornøyd! Denne bør mange få med seg. Deretter ble en artikkel av FriFagbevegelse publisert, med tittelen: Arbeidsminister Hauglie vil skrote avtalen om inkluderende arbeidsliv – lik og del. Dette er å dele falske nyheter, og jeg synes det er trist at LO bruker slike metoder. I en tid da vi egentlig burde snakke mer om hvordan vi skal få opp organisasjonsgraden, fortsetter LO å spre skremselspropaganda og polarisere debatten. Det er ikke arbeidstakerne tjent med, heller ikke samfunnet. Høyre er bekymret for sykefraværet, og vi mener det bør være et prioritert mål framover å redusere dette. Da er det en utfordring at LO ser verden i sort-hvitt, og at de tilsynelatende har sykelønn som eneste virkemiddel for å holde folk i jobb. For det er et faktum at en ikke har nådd målene i IA-avtalen. Tallene viser en nedgang i sykefraværet på 11,4 pst. mellom 2. kvartal 2001 og 1. kvartal 2017. Dette er et godt stykke under avtalens mål om 20 pst. nedgang. Andelen funksjonshemmede i jobb har heller ikke økt. Når LO angriper statsråd Hauglie for å ville diskutere disse tingene, er det faktisk ikke til det beste for arbeidslivet. Erfaringene fra IA-avtalen viser at partssamarbeidet i seg selv har merverdi og bidrar til samfunnsutvikling og resultater i virksomhetene. Partene mener at samarbeidet har bidratt til endring i holdninger og atferd når det gjelder oppfølging av sykmeldte. Vi snakker i dag i langt større grad om å gå på jobb med det som er friskt, i stedet for å være hjemme med det som er sykt. Det er en god utvikling. Noen av svakhetene ved avtalen er at den i første rekke er innrettet på å følge opp dem som allerede er innenfor arbeidslivet. I samfunnet har vi i dag en utfordring med forskjellene som er mellom dem som er i arbeidslivet, og dem som er utenfor arbeidslivet. Høyre mener det er en konkurransefordel med et godt organisert og likestilt arbeidsliv med høy organisasjonsgrad. Men da må vi snakke om hvordan vi kan øke organisasjonsgraden, ikke bare at den er viktig. Det er et tankekors at YS i sitt arbeidslivsbarometer finner at 40 pst. av de fagorganiserte er enig i påstanden «fagforeninger er for tett koblet til politiske partier». Videre sier Kaia Storvik, i Tankesmien Agenda, om utfordringer rundt organisasjonsgraden hos LO: «Folk kjenner seg ikke igjen i fagbevegelsens kultur og retorikk. Mange assosierer fagbevegelsen med konflikt og arbeiderklasse. Det er enklere å rekruttere til en organisasjon som framstår som innflytelsesrik, konstruktiv og nyttig.» Jeg håper at LO kan bidra til en saklig og løsningsorientert debatt i tiden framover. Det er ikke nødvendigvis slik at alt som kommer fra regjeringen, er en rasering av arbeidslivet. Det kan være verdt å lese og lytte til det som faktisk blir sagt, og ikke anta. Det vil helt sikkert styrke den norske modellen. Vi deler alle et ønske om å redusere sykefraværet. La oss da ha en konstruktiv og faktabasert dialog om virkemidlene!
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
Ved å delta i arbeidslivet vil de fleste kunne forsørge seg selv og sin familie og dermed unngå å havne i fattigdom. Derfor er det å få flere i arbeid så viktig for Arbeiderpartiet. Derfor er det så viktig å få folk over fra trygd til arbeid. Arbeiderpartiet vil legge til rette for at flere kvalifiserer seg til arbeid. Arbeiderpartiet prioriterer det i sitt alternative budsjett, bl.a. ved å styrke Jobbsjansen. Vi vil gjøre det til en hovedoppgave å sette kommunene og arbeidslivet i stand til å få folk inn i arbeid og deltakelse. I vårt alternative budsjett for 2018 foreslår vi derfor å styrke Jobbsjansen med 50 mill. kr, særlig for å styrke innsatsen for å få innvandrerkvinner som ikke er i arbeid, ut i jobb. Jobbsjansen ble endret i juni i år, slik at kvinner som mottar sosialhjelp, ikke lenger kan være en del av ordningen. I stedet for å utelukke kvinner fra ordningen bør nettopp de som i dag er avhengige av sosialhjelp, gis et alternativ og en vei inn i arbeidslivet. Derfor har vi sammen med SV og Senterpartiet foreslått at kriteriene for opptaket til Jobbsjansen må endres, slik at også kvinner som mottar sosialhjelp, kan bli deltakere. Fattigdom og mulighet til egen inntekt og jobb henger sammen. Deltakelse i arbeidslivet gir også bedre mulighet til å bli godt integrert. Arbeid er derfor avgjørende.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
Jeg hørte innledningen og replikkordskiftet her i dag, og Fremskrittspartiet og representanten Wiborg – til like leder i komiteen – framstår fullstendig historieløse. Vi vet jo at Fremskrittspartiet har et uttalt mål om å rive vekk hele tariffavtalesystemet slik det er bygd opp i dag. Det har de sagt ved flere anledninger. De ønsker ikke disse kollektive avtalene. De ønsker å rive det systemet opp. Og det de ønsker å rive opp, er hele grunnlaget for den norske modellen, det som har skapt velferdssamfunnet vårt. Trepartssamarbeidet blir motarbeidet av Fremskrittspartiet. Det er for så vidt ikke noe nytt. Det som er nytt nå, er at de sitter i regjeringskontorene og holder på med dette. Det er det som er nytt. Jeg registrerer at det fremmes mange gode forslag her i dag. Ett av dem er: «Stortinget ber regjeringen gi fullmakt til at Statens vegvesen og Arbeidstilsynet sammen eller hver for seg ved kontroll på veien kan kreve dokumentasjon fra lastebil- og bussjåfører som viser at deres arbeidsavtale er i tråd med allmenngjorte lønns- og arbeidsvilkår.» Det er et svært godt forslag, som burde fått enstemmig tilslutning i Stortinget. Det er mulig at jeg har misforstått, men jeg har forstått det slik at dette vil Fremskrittspartiet og regjeringspartiene stemme imot. Det er helt utrolig, men det føyer seg inn i rekken av hva vi kjenner igjen. Det andre forslaget, som er et meget godt forslag, som blir tatt opp i salen her i dag, er forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet og SV: «Stortinget ber regjeringen etablere arbeidslivskriminalitetssentre som dekker hele landet og sikre felles opplæring og planer for disse.» Dette er også et svært godt forslag, som hadde sørget for at vi hadde kommet useriøsiteten til livs, noe jeg oppfattet at representanten Wiborg var svært opptatt av. Men han stemmer, etter hva jeg forstår, ikke for det. Det er bare å slå fast enda en gang: Fremskrittspartiet står ikke på den vanlige arbeidstakerens side. De står på en helt annen side. Fremskrittspartiet står ikke på trepartssamarbeidets side, og de er fremdeles, dessverre, selv med lederen i en så viktig komité som arbeids- og sosialkomiteen, historieløse om dette temaet.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
Arbeiderpartiet foreslår 300 mill. kr mer enn regjeringen i sitt forslag til politi og påtale. Arbeiderpartiet setter av penger til å styrke a-krimsentrene og til å styrke Økokrims arbeid mot arbeidslivskriminalitet. Gjennom arbeidslivskriminalitet tjener kriminelle store penger, og mennesker blir kynisk utnyttet. Samtidig som samfunnet taper enorme summer i skatter og avgifter, blir de som driver lovlig virksomhet, utkonkurrert. Vi kan ikke la denne typen kriminelle holde på. De undergraver samfunnet vårt. Derfor må vi sørge for at politiet og påtalemyndigheten har nok ressurser til å gå etter og etterforske disse sakene. Dette er ressurskrevende og omfattende saker for politiet, påtalemyndighetene og domstolene. Det må vi ta inn over oss, og det gjør vi i Arbeiderpartiet når vi styrker Økokrim og politidistriktene i våre alternative budsjetter. Regjeringen har nedprioritert politiet og politidistriktene i budsjettet for 2018. Jeg er redd for at dette også kommer til å få konsekvenser for kampen mot arbeidslivskriminalitet. I Norge unndras hvert år 12 mrd. kr i skatter og avgifter på grunn av arbeidslivskriminalitet. En samfunnsøkonomisk analyse viser at det er en skjult verdiskapning på nærmere 28 mrd. kr. Selv om satsing på politiet er viktig, vil politiet aldri kunne vinne denne kampen alene. Derfor er samarbeidet med a-krimsentrene viktig, og her kan mye godt arbeid bli enda bedre. Arbeiderpartiet mener at a-krimsentrene må styrkes og bli mer selvstendige. Kapasiteten bør bygges opp, slik at enhetene som jobber med arbeidslivskriminalitet, har ressurser til å gå inn i løpende saker, slik at de kriminelles verdier lettere tas, og slik at aktører som opererer med falsk ID, enklere kan avsløres. Det trengs mer tverrfaglighet, mer samarbeid på tvers av etatene enn det vi har i dag. A-krimsentrene bør samarbeide bedre med universiteter og høyskoler og gi framtidens byggeledere, bedriftseiere og andre kunnskap om hva de må gjøre for å sikre seg mot at kriminelle gjør den hvite økonomien grå. For vi må også forebygge, ikke bare løpe etter. Svart arbeid og arbeidslivskriminalitet er et enormt samfunnsproblem, som det haster å gjøre noe med.
Helge Robert Midtbø (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
Vår kanskje viktigaste oppgåve er å få fleire i arbeid. For Arbeidarpartiet har dette ein viktig tilleggsdimensjon, at folk skal ha faste, trygge jobbar. Vi får stadig rapportar som melder om at lausarbeidarkontraktar brer om seg. Vi har tendensar til A- og B-lag i arbeidslivet, og i mange bransjar ser vi at arbeidslivskriminaliteten aukar i omfang og er blitt grovare og meir omfattande. Difor er det skuffande, men kanskje ikkje så overraskande, at regjeringa heller ikkje i dette budsjettet viser evne eller vilje til å fremje tiltak som kan snu denne utviklinga. For oss handlar kampen mot utryggleik i arbeidslivet om å ta vare på den norske modellen, om eit seriøst og organisert arbeidsliv, som etter fire år med Høgre og Framstegspartiet i regjering stadig blir utsett for politiske angrep, med mindre tryggleik i arbeidslivet som resultat. Dette handlar òg om å ta vare på tilliten og likskapen i samfunnet. På same måte som tryggleik for jobb er eit vern mot større forskjellar, er tryggleik i jobb det same. Det er blitt eit skilje i samfunnet mellom dei som har trygge, heile stillingar, og dei som ikkje har det. Arbeidarpartiet vil kjempe for eit seriøst og organisert arbeidsliv. Skal vi få til det, må myndigheitene ta sin del av ansvaret. Difor føreslår vi i vårt alternative budsjett ei betydeleg tiltakspakke mot arbeidslivskriminalitet, med styrking av Arbeidstilsynet, Petroleumstilsynet og Økokrim, skarpare verkemiddel og sanksjonar og bidrag til at fleire skal bli fagorganiserte. Arbeidarpartiet vil utvide ordninga med regionale verneombod til å omfatte også transport- og anleggsbransjen, for å nemne noko. Skal vi snu utviklinga, må vi vere i forkant. Nye tiltak må kontinuerleg vurderast og ikkje minst implementerast. Tettar vi eitt hol i demninga, grev dei useriøse aktørane eit nytt dagen etter. Vi treng ein heilt annan kurs og eit taktskifte i kampen for eit trygt og seriøst arbeidsliv.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
En tredjedel av befolkningen i Norge er uten arbeid, og forskjellene mellom folk øker. Senest for to dager siden fikk vi nyheter fra SSB om at det nå er en betydelig reallønnsnedgang i Norge. Vi står overfor store samfunnsproblemer som vi skal takle de kommende årene. Det jeg synes har vært det mest slående med hele høsten, er at vi ikke hører et eneste konkret forslag fra regjeringen i Norge om hvordan vi skal snu den utviklingen vi er inne i nå, og skape et bedre samfunn. Hver gang vi har møtt store problemer og viktige samfunnsutfordringer i Norge i perioden siden andre verdenskrig, har vi hatt en politikk som har sørget for at vi setter inn tiltak når vi skal løse problemer. For å utjevne muligheten til å studere opprettet vi Statens lånekasse for utdanning. Da vi fant verdiene i Nordsjøen, var folk – både her i salen og i regjeringsapparatet – framsynte og forsto at vi trengte virkemidler, som Statoil er et eksempel på. Det er viktig at vi også har et næringsperspektiv på debatten om arbeid, for er det noe vi har lyktes med i Norge tidligere, er det å bruke naturressurser, helt fra vi utvinner dem – enten det er snakk om olje, fisk eller skog – til vi er i industrihallen. Jeg ser ingen konkrete tiltak fra regjeringen på det punktet. Da minnes jeg også debatten i går, om samferdsel, hvor spørsmålet om bredbånd nærmest ble latterliggjort, og hvor man sa: Det kan da ikke være så farlig om vi skal investere ekstra millioner i bredbånd? Jo, det er veldig viktig. Det handler om at det er dagens infrastruktur. På samme måte som at kraftoverføring i landet vårt har vært viktig for å kunne støtte opp om kraftkrevende industri, er overføring av data i dag også en viktig forutsetning for å drive næringsvirksomhet. Finn Lied, som var en av pionerene som var med på å opprette nettopp Statoil, har gitt noen veldig viktige betraktninger. En av hans refleksjoner fra et langt liv for et bedre samfunn i Norge, for trygghet for befolkningen og for bedre økonomi for vanlige folk, er at det er en strid i alle samfunn mellom dem som prioriterer fellesskapet, og dem som er mer opptatt av personlig vinning. Men jeg tror at også en del av dem som er opptatt av personlig vinning, glemmer at det er de samfunnene med fordeling og små forskjeller som er de beste for alle.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2017-12-15:
Ein politikk som motverkar økonomiske forskjellar, er nødvendig både for å sikre enkeltmenneske sin reelle valfridom, for å få eit velfungerande samfunn med små økonomiske forskjellar i eit sterkt og breitt interessefellesskap og for å fremje tillit, samarbeidsevne og kompetanse. Ei relativt god fordeling er eit av Noregs viktigaste konkurransefortrinn og har bidrege til at ein har ein arbeidsstyrke som er den mest produktive i verda. Det er klart det viktigaste me kan gjere for å få fleire i arbeid, for det er på dette området dei største økonomiske skiljelinene går, mellom dei som er innanfor, og dei som er utanfor arbeidsmarknaden. Det er difor svært urovekkjande når sysselsetjinga går ned, og det er ein lågare del vaksne i arbeid no enn det var for 20 år sidan. Ei anna skiljeline som aukar forskjellane, går mellom dei som har trygge, heile og faste stillingar, og dei som har dårleg betalt og usikre jobbar. Lukkast me med å få fleire faste i arbeid, vil det vere eit viktig bidrag til å snu utviklinga. Den viktigaste føresetnaden for ny jobbvekst er arbeidstakarar med riktig kompetanse. Det er særleg ungdom, innvandrarar og personar med låg kompetanse som har fått det meir krevjande på arbeidsmarknaden. Manglande utdanning og kompetanse er ein av dei viktigaste barrierane for å bli inkludert. Fullført vidare opplæring har blitt ein grunnkompetanse for nye som vil inn i arbeidslivet. Samtidig ser me at talet på vaksne utan slik utdanning er aukande, og fråfallet blant dei unge i utdanningsløpet er høgt, særleg innanfor yrkesfaga. For å få arbeidslause, og spesielt ungdom, inn i ny aktivitet vil Arbeidarpartiet gjennomføre ei kompetansereform for nødvendig påfyll i arbeidslivet, som er i stadig sterkare endring. Me vil styrkje yrkesfaga med 1 mrd. kr over fire år for å sikre betre kvalitet i opplæringa og lærlingplassar til alle som er kvalifiserte for det. Me vil prioritere tusen fleire lærarar til neste år for å få fleire elevar gjennom skuleløpet. Og me vil styrkje inkluderingsarbeidet bl.a. gjennom tiltak for å få heimeverande innvandrarkvinner i jobb. Til sjuande og sist handlar dette om prioritering. Kva er det me som samfunn vel å bruke ressursane våre på? Lite bør vere viktigare enn at unge menneske med heile livet framfor seg kjem gjennom utdanningsløpet og får støtte til å kome seg inn på arbeidsmarknaden.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2017-12-15:
Et ordnet og velorganisert arbeidsliv er en grunnpilar i det norske samfunnet. Dette er nå under press. Det er under press fra en regjering som svekker opparbeidede rettigheter, som svekker arbeidsmiljøloven, som kutter i dekningen av kost og losji, og som kutter i fradrag for fagforeningskontingent. Et ordnet og velorganisert arbeidsliv er også under press fra EU gjennom EØS-avtalen, som overstyrer norsk arbeidslivslovgivning, norske tariffavtaler og ILO-konvensjoner. Selv avgjørelser fra Høyesterett blir satt til side når EØS står i veien. Statsråd Hauglie sa tidligere i dag at arbeidsmiljøloven gjelder i Norge, også for dem som kommer hit fra EU-land. Nei, arbeidsmiljøloven gjelder ikke fullt ut for utstasjonerte arbeidstakere, verken når det gjelder varsling, HMS, stillingsvern eller drøftingsrett. Vi må gå i en annen retning enn dit dagens regjering og EØS-avtalen bringer oss. Vi må styrke arbeidsmiljølovgivningen, vi må styrke fagorganiseringen, bl.a. gjennom økt fradrag for fagforeningskontingent, og vi må regulere arbeidsinnvandring gjennom EØS. Vi må også styrke kampen mot arbeidslivskriminalitet. Jeg hører representanter fra en rekke partier i dag uttrykke bekymring for utviklingen når det gjelder arbeidslivskriminalitet. Men det holder ikke bare å uttrykke bekymring, en må faktisk komme med tiltak. Da må en styrke både Arbeidstilsynet, Skatteetaten, Nav Kontroll, politiet, UDI og Petroleumstilsynet, sånn som vi i Senterpartiet gjør i vårt alternative budsjett – totalt 156 mill. kr har vi lagt inn utover det som ligger i budsjettet fra flertallet. I tillegg styrker vi lokalt politi gjennom en halv milliard kr ekstra til politidistriktene, som også vil bidra til økt kontroll. Og vi legger på bordet 200 mill. kr til styrket grensekontroll. Senterpartiet har en rekke målrettede tiltak for å bidra til et ordnet arbeidsliv i Norge, da også å styrke mulighetene for dem som ikke er inne i arbeidslivet i dag, men som trenger å komme inn bl.a. gjennom varig tilrettelagt arbeid. Vi ønsker også å bruke nasjonale virkemiddel og stå opp imot EØS-avtalen når det trengs.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Før valget i 2013 varslet forsvarsministeren på vegne av Høyre en massiv økning i landmilitær evne. Men statsråden har ikke kommet lenger på fire år enn at planen om landmakten fortsatt utredes. Høyre lovet mer gjennomføringskraft og økt samarbeid mellom politi og forsvar, men startet med å unnlate å legge fram en felles trusselvurdering, noe som Stortinget hadde vedtatt. At samarbeidet mellom politiet og Forsvaret ikke fungerte godt nok, er alvorlig, og det er dokumentert av Riksrevisjonen. Det har kanskje vært vanskelig for forsvarsministeren å samarbeide tett med både tidligere statsråd Anundsen og nåværende statsråd Amundsen – jeg ser den. Men da trengs det en sterk statsminister. Og gjennomføringskraften her har vært altfor svak. Det finnes mange former for politisk ansvarsfraskrivelse. Man kan skylde på sine forgjengere – den er mye brukt. Man kan skylde på økonomien, eller verst av alt, man kan skylde på saksbehandleren. Jeg er overrasket over at statsråden, i denne alvorlige saken om objektsikring, velger å skyve en saksbehandler foran seg i spørsmålet om hva som skal være offentlig. For i brevet til Stortinget den 25. april påstår statsråden om et dokument at det er utarbeidet på saksbehandlernivå og ikke forankret i departementsledelsen. En statsråd har ansvaret for sitt departement – punktum. Jeg vil spørre forsvarsministeren om hennes egne løfter om åpenhet. Hvor ble det av den? Riksrevisjonen har tydelig kritisert Forsvarsdepartementets beslutning om å hemmeligholde sammendraget av rapporten om objektsikring. I beslutningen om hemmelighold – hadde statsråden støtte hos statsministeren? Tok hun beslutningen selv? Eller ble den foretatt av embetsverket?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Nå fikk vi en oppvisning i hva som er problemet her. Statsråden skylder på sine forgjengere, men tar ikke ansvar på sin egen vakt. Det var et klart løfte fra statsminister Solberg om å ta større ansvar for beredskap. Hun skulle opprette et beredskapselement på Statsministerens kontor for å tvinge igjennom samarbeid mellom politi og forsvar. Statsråden fortsetter med å peke bakover på hva som er problemet, og framover for når det skal løses, men ansvaret for denne saken ligger hos forsvarsministeren selv. Jeg stilte ikke mange spørsmål, jeg stilte ett. Jeg fikk ikke svar på det. Derfor vil jeg gjenta det: Beslutningen om å hemmeligholde – hadde statsråden støtte hos statsministeren, tok hun beslutningen selv, eller ble beslutningen foretatt av embetsverket?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Jeg har også et spørsmål om oppfølgingen av langtidsplanen. Et av de vedtakene som ble gjort, som ikke var i regjeringas opprinnelige forslag, var å videreføre Kystjegerkommandoen. Det er en veldig viktig styrke, spesielt i nord, og det har vært mye internasjonal deltakelse. Det Stortinget vedtok, var å vurdere om denne kapasiteten kunne knyttes opp mot andre avdelinger, herunder Forsvarets spesialstyrker. Mitt spørsmål er: Er dette arbeidet igangsatt? Når får vi denne saken til Stortinget? Det er stor interesse for denne saken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Det er litt lenge å skylde på dem som har vært før. Det har vi fått en oppvisning i fra forsvarsministeren i dag, og nå også fra justis- og beredskapsministeren. Men det Riksrevisjonen sier om mangel på samarbeid når det gjelder objektsikring, er klart. Her må regjeringa ta ansvar. Jeg har forståelse for at departementene ønsker å unnta noen offentlige opplysninger av hensyn til rikets sikkerhet, men hvis endringene gjøres for å skjule kritikk, er det veldig alvorlig. Mitt spørsmål er: Er justis- og beredskapsministeren enig i forsvarsministerens beslutning om å hemmeligholde sammendraget av Riksrevisjonens rapport, og har statsministeren vært inne i vurderingen av dette spørsmålet?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Riksrevisoren har en annen versjon av saken enn det justisministeren her gjør rede for. Men mitt spørsmål er rent konkret. Dette er «en faglig vurdering». Da skyver man altså beslutningen fra seg. Men det er politikerne som til syvende og sist har ansvaret for beslutningene i sitt eget departement. Jeg stilte justis- og beredskapsministeren et klart spørsmål: Er han enig i forsvarsministerens beslutning om å ikke offentliggjøre dette sammendraget?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Her var det veldig mye på en gang, og jeg skal forsøke å sortere så godt det går. For det første har regjeringa gjennom denne regjeringsperioden gjennomført et betydelig løft i forsvarsøkonomien. Det var nødvendig etter svært mange år med en systematisk underfinansiering. Det var i de årene hvor Arbeiderpartiet satt i regjering. Senterpartiet har selv uttrykt at de mente at det ikke var så viktig å satse på Forsvaret den gangen. Dette løftet kommer selvfølgelig Forsvarets alle avdelinger til gode, men det er også en viktig del av det å styrke samarbeidet med sivil sektor. Og som representanten Huitfeldt godt vet, er samarbeidet mellom Forsvaret og sivil sektor nå et eget kapittel i langtidsplanen, nettopp der vi sier at Forsvarets kapasiteter i enda større grad enn før skal være dimensjonert også for støtte til sivilsamfunnet. Samarbeidet mellom politiet og Forsvaret er mye bedre enn det har vært tidligere. Det øves og trenes sammen. Vi har liaisoner hos hverandre, og planverk utarbeides i fellesskap. Det er i det hele tatt et godt samarbeid, slik det oppleves på alle nivåer. Så til det siste av flere spørsmål knyttet til objektsikring. Her har vi hatt en diskusjon i stortingssalen som jeg syns var god, rundt spørsmålet om hvem som er informasjonseier, og hvem som sånn sett har myndighet til å vurdere gradering. Det gjøres grundige faglige vurderinger av spørsmålet, bl.a. basert på det vi vet om trusselaktører, etterretningsinformasjon og annet som kan være av avgjørende betydning for å vurdere graderingsspørsmålet. Det ble selvfølgelig også gjort i denne saken. Jeg har redegjort grundig i Stortingets åpne høring, og jeg redegjorde også for det her i Stortinget da Stortinget debatterte spørsmålet om gradering. Jeg har ikke på noe tidspunkt dyttet saksbehandlere foran meg, men bare gjort rede for den prosessen som er i alle sånne saker, at det foregår dialog på saksbehandlernivå. Det skulle ellers også bare mangle! Det har det alltid gjort, og det kommer det også alltid til å gjøre. Det er selvfølgelig jeg som statsråd som har det øverste ansvaret i departementet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
For det første har regjeringa gjennom denne stortingsperioden både satt av betydelige ressurser og lagt ned et betydelig arbeid for å bedre både samarbeidet mellom politi og forsvar og samfunnssikkerheten. Vi har lagt fram en langtidsplan som understreker dette. Vi har foretatt betydelige bevilgningsøkninger til dette. Vi har redusert beredskapstida for helikoptre med én time, rett og slett for å kunne yte støtte både til politiet og til spesialstyrkene. Vi har etablert et felles kontraterrorsenter, et felles cyberkoordineringssenter. Det er ikke behov for å tvinge igjennom – som representanten sier – samarbeid mellom politi og forsvar, fordi vi fra regjeringas side har vektlagt at dette er en så viktig del av beredskapen vår at dette gjør vi bedre og bedre. Vi har lagd nye bistandsinstrukser. Vi har forbedret og forenklet arbeidet med å be om bistand. Jeg mener at dette arbeidet nå er i god gjenge, selv om det alltid vil være utfordringer som man må ta tak i og løse. Det er ikke embetsverket som bestemmer. Det var en faglig vurdering som gjorde at vi til slutt tok vår beslutning politisk om at det var nødvendig å gradere sammendraget i rapporten ytterligere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
For det første er det ikke fattet noen beslutninger om disponeringen av HVs styrker ennå. Det er en prosess som pågår i Forsvaret for å finne den optimale styrkestrukturen for å løse alle oppgavene. Jeg har redegjort grundig i den åpne høringa for hvordan jeg mener beredskapsarbeidet i dag er ivaretatt, og det inkluderer selvfølgelig i aller høyeste grad HV. Når det er sagt, har altså HVs styrkestruktur ligget stabilt over de siste fem årene, altså også før vi overtok, og realiteten er at når vi nå tilpasser tallet for antall HV-soldater til den reelle oppfyllingsgraden, er også det det samme som å si at vi kommer til å ligge på omtrent samme nivå som vi gjør i dag. Det er det reelle tallet. Men så vil det være noen justeringer innenfor det tallet for å disponere HV-styrker dit behovet er størst, og det er en forsvarsfaglig vurdering som gjøres av Forsvaret.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Riksrevisjonens rapport har selvsagt gjort inntrykk på regjeringa. Det er derfor vi også har iverksatt en rekke tiltak både før Riksrevisjonen kom med sin rapport, og etter rapporten om sikringen i 2015. HVs størrelse alene er ikke basert på objektsikring. Det er også basert på de militære oppgavene. Og vi har ulike måter å sikre objekter på, som vi redegjorde for i den åpne høringen. Styrkemålet er ett tall og én måte å vurdere dette på. En annen måte å vurdere det på er hvorvidt styrkene er finansiert, hvorvidt de øver og trener. Da Per Olaf Lundteigens parti satt i regjering, i 2009, ble ingen av områdestyrkene trent – ingen. Det var en alvorlig situasjon. Vi har overoppfylt målsettingen om 62 pst. øving i områdestrukturen, to år før tida. I tillegg øker vi HVs budsjett med 16 pst. – 191 mill. kr – for å kunne både vedlikeholde utstyr, øve, trene og ha aktivitet. Det er det som avgjør om man klarer å drive den objektsikringen som HV og andre deler av Forsvaret gjør.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Jeg er selvfølgelig helt uenig i premisset om at sikkerhetsloven misbrukes for å skjule kritikk. Snarere tvert imot – dette har vært åpent diskutert siden Riksrevisjonen la fram sin rapport den 18. oktober i fjor. Stortinget har all tilgjengelig informasjon, alle graderte og ugraderte rapporter, og det finnes også et ugradert sammendrag som har vært grunnlag for den offentlige debatten og de over 600 medieoppslagene som har vært om dette. Det er mye. Det er selvfølgelig ikke mulig for en regjering å hemmeligholde kritisk informasjon av hensyn til seg selv, men det er mulig – og det er også pålagt gjennom sikkerhetsloven – å verne gradert informasjon som på ulike måter kan skade rikets sikkerhet. Objektsikkerhet er én side av sikkerhetsloven. Informasjonssikkerhet er en annen side av sikkerhetsloven. Jeg syns at også representanten Knut Arild Hareide i Dagsavisen i dag beskriver dette på en god og fornuftig måte, nemlig at det er de som sitter på etterretningsinformasjonen som er utpekt til å gjøre vurderingene av hva som graderes, og hva som ikke graderes. Jeg er for øvrig helt uenig i Abid Q. Rajas måte å framstille situasjonen for beredskap på, men det har jeg belyst i den åpne høringen, og det har jeg også belyst i andre sammenhenger.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Dette har vært gjenstand for flere diskusjoner i regjeringa – naturlig nok fordi det er en viktig del av beredskapsarbeidet. Det er litt vanskelig å forklare hele objektsikkerhetsregimet på ett minutt, men i dag er det sånn at Forsvaret har ansvaret for de militære objektene. Alle militære objekter har en form for grunnsikring. De er typisk inne på baser, bak gjerder, bak sikring osv. For nye prosjekter bygges grunnsikringen inn som en del av prosjekteringen. Så er det sånn at vi bistår politiet med å yte objektsikring der politiet ber om det, og det gjelder i ca. 20 pst. av tilfellene de objektene som politiet har pekt ut. Der har de forhåndsbedt om bistand fra Forsvaret. I tillegg er det sånn at både sivile og militære nøkkelobjekter kan sikres med militære styrker, men på sivil side er det altså i første rekke politiet som har ansvaret med sine styrker, og så kommer Forsvaret og bistår hvis noe f.eks. skulle vare over lang tid, eller hvis politiet opplever at de ikke har tilstrekkelig med sikringsstyrker til å kunne håndtere en kompleks situasjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
For det første til premisset til spørreren: Det er ingenting i denne langtidsplanen som går i retning av å bygge ned Forsvaret. Snarere tvert imot bygger denne regjeringa opp Forsvaret – det gjelder også Hæren, og det gjelder Heimevernet – med historiske bevilgningsøkninger i budsjettet og også store investeringer som vi har foran oss. Når det så gjelder spørsmålet om Andøya, fikk sikkert representanten med seg at det i går også kom nyheter om ytterligere midler til omstilling fra regjeringa. Det er viktig for å kunne omstille Andøya-samfunnet. Stortinget vedtok med stort flertall at vi skal ha kraftsamlet og ha basene for både framskutte kampflyoperasjoner og maritime patruljefly på Evenes. Det er for å kunne sikre både basene og kapasitetene på en god måte. Vi holder nå på med en konseptutredning på Evenes, der en stor grad av gjenbruk ligger til grunn for de konseptene som vurderes. Det er altså etter vår oppfatning ingenting nytt i tallmaterialet som framkommer, som tilsier at dette skulle bli f.eks. vesentlig annerledes enn det som ligger i langtidsplanen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Som vi redegjorde for i forbindelse med langtidsplanen, er spørsmålene om pris på Evenes, og på Andøya for den del, delt opp i flere ulike segmenter. Det ene er selve basen. Det andre er spørsmålet om luftvern og beskyttelse. Det tredje er personellkostnader, og det fjerde er driftskostnader. I de beregningene som ligger per nå, er det ikke noe som tyder på at det tallet som vi la til grunn i langtidsplanen, er endret. Det betyr også at det ikke er noe som skulle tilsi en fornyet gjennomgang i forbindelse med revidert. Da var forutsetningen at det skulle ha kommet vesentlige endringer. Som alltid på denne typen store prosjekter kommer selvfølgelig regjeringa tilbake til Stortinget dersom det skulle være behov for oppdateringer, og vi oppdaterer også jevnlig om store prosjekter, som f.eks. utbyggingen på Ørland.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Her var det også relativt mye. Jeg har nå i to omganger svart Slagsvold Vedums partifelle at det altså ikke er noe i tallmaterialet vi har per i dag, som tilsier at det er vesentlige endringer. Det vil si at de tallene som ligger i langtidsplanen, fortsatt ligger der. Vi holder nå på med konseptvalgutredning. Den skal være ferdig i løpet av dette året. Den skal ut på ekstern kvalitetssikring, som er vanlig for den type store prosjekter, når den er ferdig. Det er, som jeg også var inne på i mine forrige svar, selvsagt sånn at dersom det skulle forekomme endringer, vil regjeringa komme tilbake til Stortinget om det. Vi har f.eks. sett at når det gjelder Ørland og den utbyggingen som ble vedtatt under den forrige regjeringa, har noen av kostnadene økt, f.eks. knyttet til sikring, sikringskonseptene er annerledes, det har økt med tanke på entreprenørkostnader. Dette er jo ting som ville inntruffet uansett hvor hen man hadde lagt basen – uansett om det hadde vært Ørland eller Bodø.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Dette er et arbeid som er påbegynt i departementet. Vi holder på å utarbeide mandatet nå for både å se på, som representanten sier, den organisatoriske tilknytningen og også f.eks. vurdere ting som lokalisering og andre ting som hører naturlig inn under dette. Jeg syns også det er verdt å minne om at i diskusjonen om man f.eks. skal underlegge KJK Forsvarets spesialstyrker eller mer presist Marinejegerkommandoen i denne sammenheng, som har vært det som har vært diskutert, må man også ta høyde for de forholdene som er knyttet til det å koble sammen såkalte konvensjonelle avdelinger med spesialstyrkeavdelinger. Det har både fordeler og ulemper, som da vil bli vurdert som følge av det. Vi kommer tilbake til Stortinget når disse vurderingene er gjort ferdig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Nå har jeg i flere omganger svart på det spørsmålet. Det er ikke noe i tallmaterialet vi har per i dag, som tyder på at det er vesentlige endringer, og det ligger heller ikke an til, som representanten sier, «store overskridelser» eller at det er usikkerhet rundt luftvern. Luftvern er en helt avgjørende del av det å sikre en base. Vi kan ikke lenger operere baser som bare kan fungere i fredstid, men ikke kan beskyttes i en krisesituasjon. Derfor gjør vi nettopp denne kraftsamlingen og bygger opp med luftvern på Evenes, på akkurat samme måte som vi gjør på Ørland, for å kunne beskytte basen. Når det så gjelder spørsmålet om kostnadsøkningene på Ørland, har vi redegjort for dem i flere omganger til Stortinget. Det skyldes forhold som ikke er knyttet til selve basevalget, og som ville ha inntruffet uansett hvor basen lå, men som altså er økte infrastrukturkostnader, entreprenørkostnader og ikke minst at man på grunn av en endret sikkerhetspolitisk situasjon også er avhengig av å endre sikringskonseptet for flyene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-10:
Svaret på det siste spørsmålet er at det tror jeg nok ikke. Dette er heller ingen god-dag-mann-økseskaft-øvelse. Jeg har nå fått det samme spørsmålet fire eller fem ganger. Jeg har svart det samme fire eller fem ganger. Men at svaret ikke er det representanten ønsker, er selvfølgelig noe helt annet. Det er ingenting i tallmaterialet vi har, som tyder på at de beregningene som ligger i langtidsplanen, ikke lenger gjelder. Det er etter min oppfatning også viktig å huske på at bakgrunnen for at vi gjør denne kraftsamlingen, at vi legger de maritime patruljeflyene dit vi også tidligere, altså i den forrige langtidsplanen, besluttet å legge den framskutte operasjonsbasen for F-35, er at vi skal ha bedre mulighet til å drive operasjoner. Vi skal ha bedre mulighet til å beskytte, og vi skal kunne beskytte både basen og kapasitetene også i en krisesituasjon. Da er det viktig å kraftsamle fordi det er veldig dyrt å sikre, og det er viktig at vi da bruker pengene og ressursene på å kunne operere de flyene vi har. Det er en helt avgjørende del av Norges forsvarsevne.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til justis- og beredskapsministeren. Vi kjenner alle til historien om ressursene som ikke fant hverandre 22. juli, og behovet for bedre samhandling for å styrke arbeidet med kultur, holdning og ledelse i politiet. Seks år etterpå er vi fortsatt ikke i mål. Forskningssjef ved avdeling for sikkerhet ved SINTEF, Stian Antonsen, uttalte til Dagbladet i juni i fjor at forskning gjort etter 22. juli viser at samhandling på tvers av departementer og etater ikke fungerer. Mitt spørsmål til statsråden er som følger: Er statsråden fornøyd med arbeidet som er gjort for å bedre samhandlingen mellom etater og departementer i denne regjeringsperioden, og er statsråden åpen for å legge fram en stortingsmelding om arbeidet med kultur og ledelse, som et bidrag i arbeidet for å bedre beredskapen i Norge?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Ny teknologi gir bedre forutsetninger for å forebygge, etterforske og oppklare kriminalitet. Samtidig vet vi at denne teknologiske utviklingen ofte utfordrer viktige personvernhensyn, og at det kan oppstå konflikt mellom behovet for nye politimetoder og hensynet til personvern og rettssikkerhet. Vår jobb som folkevalgte er å sørge for balanse, at personvernet alltid tas med i vurderingen når vi utformer lovverk som skal bidra til bedre forebygging, kriminalitetsbekjempelse og økt samfunnssikkerhet. Arbeiderpartiet mener at det er behov for en helhetlig gjennomgang av hvorledes hensynet til personvernet er og blir ivaretatt, og at det kan sikres i justissektoren. Mitt spørsmål til justisministeren er derfor om han er enig i behovet for en slik gjennomgang, og om han vil ta initiativ til dette før Stortinget tar ferie i juni 2017.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Mitt spørsmål går til justis- og beredskapsministeren. Etter 22. juli fikk vi en usminket rapport fra 22. juli-kommisjonen med anbefalinger om å iverksette flere tiltak den mente Norge trengte for å få bedre beredskap, heriblant noen kritiske beredskapsressurser, slik at vi skulle være bedre rustet i framtiden. Vel, framtiden er her nå. Det er seks år siden 2011. Noe har blitt bedre, men mye gjenstår, f.eks. gjenstår de store beredskapsinvesteringene 22. juli-kommisjonen etterlyste. Kommisjonen trakk særlig fram tre ting da den snakket om kritiske beredskapsressurser som Norge bør investere i. Ingen av dem er på plass så langt. Beredskapssenter. Regjeringen har snakket mye om Alna, og at de ikke kunne bygge der, men måtte finne en annen tomt. De har nå brukt nesten fire år på å finne en annen tomt. Status er at regjeringen ikke har fått på plass noe beredskapssenter, men krangler med grunneiere. Det har blitt advokatmat, og det er fortsatt ikke avklart når vi kan forvente at et beredskapssenter er på plass. Helikopter. Regningen kommer ikke til å bli betalt av denne regjeringen. Investeringene er skjøvet på, år etter år. IKT i politiet. Kommisjonen sa mye om behovet for å gjøre noe med bl.a. IKT-systemene i politiet. Det må settes av mer penger til å foreta nødvendige investeringer. Dette er ikke gjort. Oppsummert er altså status: ikke levert og ikke fulgt opp. Mitt spørsmål til ministeren er da som følger: Når vil beredskapssenteret stå ferdig? Når vil helikoptrene være på plass? Og når kommer de nødvendige investeringene til IKT i politiet?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-05-10:
Nå har den blå-blå regjeringen sittet i fire år. Et av mine spørsmål var som følger: Når kan vi forvente at et beredskapssenter er på plass? Nå har det gått fire år, og det bør denne regjeringen ta ansvar for. Det har også tatt fire år å få på plass disse helikoptrene. Statsråden svarer heller ikke på når vi kan forvente en investeringsplan hvor dette blir satt opp. Når det gjelder det siste spørsmålet, lover dere investeringer på IKT. Når kan vi forvente at det settes av penger for å foreta dette med hensyn til de kravene og behovene som politiet etterlyser? Ingen av disse tre spørsmålene svarte statsråden på.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Jeg opplever, i likhet med forsvarsministeren, at vi har et svært godt samarbeid – på tvers – mellom politi og forsvar. Jeg har vanskelig for å kjenne meg igjen i den beskrivelsen som jeg oppfatter at opposisjonen forsøker å gi. Det er tvert imot – både på politisk nivå og nedover i organisasjonene – et godt samarbeid. Man øver sammen, man finner gode løsninger sammen, og det har ikke manglet på politiske beslutninger hvor også politi og forsvar samarbeider svært godt. Så vet jeg at man ikke alltid er enig i alle vurderinger som gjøres, men da har man hensiktsmessige mekanismer for å løse det på en god måte. Det opplever jeg at skjer, og at den beskrivelsen som man forsøker å gi i det offentlige rom, rett og slett ikke er korrekt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
Jeg tror det er viktig at man for det første legger til grunn at det ikke er mitt konstitusjonelle ansvar som vi diskuterer her. Men jeg skal gjerne si litt om bakgrunnen for Fremskrittspartiets politikk og det som ble vedtatt på Fremskrittspartiets landsmøte. Fremskrittspartiet har hatt en annen vurdering enn det som er regjeringens politikk – og jeg understreker at dette ikke er regjeringens politikk. Dette er Fremskrittspartiets vurderinger, og jeg støtter den vurderingen, som handler om at man ikke skal påtvinge barn inngrep – det er det vi i realiteten snakker om – som er betinget av religiøs tro, og som ikke er helsemessig nødvendig i det hele tatt. Så må det ikke være noen tvil om at Fremskrittspartiet støtter jødene, alltid har støttet jødenes sak og har vært i fremste rekke for å støtte Israel. Det er fremdeles Fremskrittspartiets politikk, men vi har en annen vurdering når det kommer til omskjæring og det som i realiteten er et inngrep i et barns kjønnsorgan. Her må man ha respekt for at man kan ha andre meninger enn dem som Kristelig Folkeparti legger for dagen. Ja, det er for så vidt riktig at undertegnede, som Fremskrittsparti-politiker, ofte har deltatt i diskusjoner rundt bruken av religiøse symboler, særlig hijab, nikab og lignende. Men derfra til å si at de forslagene har vært i strid med menneskerettighetene – vi har vel egentlig fått motsatt eksempel på det, siden man ved dom i Den europeiske menneskerettsdomstol viser at det faktisk er mulig å regulere den typen praksis. Fremskrittspartiet har aldri vært i tvil, og har vært svært tydelig på at bruk av nikab og hijab bør begrenses, og at religiøse symboler ikke nødvendigvis har en naturlig plass i alle rom.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-05-10:
La meg først understreke at justisministeren ikke har tenkt å foreta seg noe som helst med hensyn til det vedtaket som ble fattet på Fremskrittspartiets landsmøte. Det er ikke regjeringens politikk, og det er heller ikke flertall for det i Stortinget. Men la meg understreke følgende: Det er Fremskrittspartiets politikk, og Fremskrittspartiet har gått inn for det på sitt landsmøte. Jeg må jo si om den typen argumenter som representanten legger for dagen med hensyn til kontroll av inngrep i et friskt kjønnsorgan, at akkurat de samme argumentene kunne man fremført når det gjelder det noen kaller omskjæring, men som jeg kaller et unormalt inngrep i jenters kjønnsorgan, altså kjønnslemlestelse. Akkurat de samme argumentene kunne man bruke mot det, og det bør kanskje være grunnlag for refleksjon. Fremskrittspartiets vurdering på landsmøtet var at det ikke er naturlig å foreta kirurgiske inngrep i et friskt kjønnsorgan.