trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
Saksordføraren brukte orda «gratulerer med dagen». Da synest eg det er veldig passande av Stortinget nettopp å behandle denne saka på 62-årsdagen til statsråden, som har ei betydeleg ære for denne saka. Til liks med ein del av dei andre talarane har òg eg lyst til å framheve dei eldsjelene som har stått i front for dette prosjektet. Nils Olav Vågen har blitt nemnd. Eg hadde sjølv gleda av å følgje han og få sjå dette prosjektet på nært hald, med dei moglegheitene det gir. Men eg har òg lyst til å trekkje fram ei viktig prinsipiell tenking. Det er korleis me no skal organisere vegprosjekta framover, bl.a. bompengeprosjekt. Det er nettopp viktig at den typen eldsjeler blir tekne med når Vegdirektoratet no skal ha ei ny omorganisering, at den typen krefter får lov til å bli med og styre prosjekta vidare, slik at me ikkje får ei byråkratisering av organiseringa av prosjekta framover. Dersom me ikkje hadde hatt den typen eldsjeler som har stått i front for veldig mange vegprosjekt, hadde dei aldri kome fram. Det må statsråden ta med seg når ho går i gang med å sjå på ei ny organisering, korleis bompengeprosjekta skal vere organiserte framover. I avisa Agder skriv dei i dag: «I dag sier Stortinget ja». «I løpet av dagen skal Stortinget i plenum ta stilling til bompengefinansieringen av Hidra Landfast. Saken går igjennom – mot stemmene til Frp.» Det viser jo at ein òg på lokalplanet avslører Framstegspartiet, der kampen mot bompengar blir viktigare enn kampen for dei gode prosjekta. Eg har sjølv vakse opp og fått eit fastlandssamband og sett betydninga av det – òg med bompengefinansiering – og har opplevd kor viktige desse prosjekta har vore for dei lokale kreftene. Eg vil faktisk bruke orda og seie at med glede har ein betalt bompengane, fordi ein har sett verdien av prosjekta som er komne på plass. Når ein får eit fastlandssamband, blir det ikkje slik at siste moglegheit til å ta ferja heim ein laurdag kveld er ti over sju – og ti over sju ein laurdagskveld har ikkje festen heilt teke av, dersom ein da må ta turen tilbake til øya si. Den same moglegheita vil det no bli for Hidra. Derfor er dette ein stor dag, og derfor er eg villig til å bruke bompengar som eit verkemiddel her. Så ser eg at òg Framstegspartiet er einig i at dette er eit godt prosjekt, men det blir litt halvvegs når ein ikkje er med på finansieringa.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-11-12:
Det har med all tydelegheit kome fram i dag at dette prosjektet ikkje er bore fram av byråkratane i Oslo, men av lokale eldsjeler. Derfor synest eg det er veldig relevant, når vi no står føre ei omorganisering av ein del av våre vegprosjekt, korleis dei skal vere styreorganiserte. Vil statsråden vareta nettopp at dei som er med, som er desse eldsjelene, får incentiv til å vere eldsjeler framover, til å kome med idéar om dei nye prosjekta når ho no går i gang med å sjå på korleis denne sektoren skal organiserast?
Borghild Tenden (Venstre), 2010-11-12:
Jeg ønsker bare kort å føye meg inn i rekken av dem som synes at dette er en gledelig dag og en god sak. Mange ildsjeler er nevnt her i dag, og det er viktig. Vi vet hvor viktig lokalt engasjement er, som også Hareide presiserte i sted. Jeg vet også at den nåværende ordføreren i Flekkefjord vil se tilbake på et positivt vedtak her i dag som en stor og viktig seier etter mange års systematisk arbeid. Denne saken har hatt topp prioritet på Hidra og i hele Flekkefjord. Sambandet vil legge bedre til rette for bosetting og arbeidspendling, utvikling av reiselivstjenester og fritidsaktiviteter. Med nytt fastlandssamband blir reisetiden kraftig nedkortet, og det blir også mulig å ferdes hele døgnet – som jeg har skjønt var veldig viktig for representanten Hareide. Det er ventet vekst både i arbeidspendling og i fritidsreiser. Det ligger også store planer for ytterligere utbygging av fritidsboliger. Dette er en gledens dag, da arbeidet for å få dette til nå er sluttført.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-11-12:
Det som har skjedd i denne saka, er altså ei oppfølging av lokale vedtak. Det var for oss absolutt den enklaste og raskaste måten å få realisert dette prosjektet på no. Det er lokalt og regionalt ein har føreslått desse 19 åra med bompengeinnsats, og andre vilkår, andre lokale vedtak går fram av proposisjonen. Så må eg seia at når eg høyrer på Framstegspartiet, kjem eg på ei nabojente som fekk til svar på mange av sine spørsmål frå foreldra – det er eit prinsipp! Eg skulle ynskt at òg Framstegspartiet no innsåg at av og til må ein fråvika prinsippa sine for å få realisert gode, lokale ynske.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-11-12:
Det vi betaler når det gjeld bompengeselskap, er heilt rett, som representanten Hareide her tek opp. Vi ser på ei omorganisering, og vi ser på ei forenkling når det gjeld dei mange millionane som i dag går til drift. Dei har riktignok vorte reduserte noko på sikt. Han reiser – det er eg einig i – eit relevant spørsmål. Eg merka meg at han òg tok opp dette i innlegget sitt. No har desse ulike eldsjelene det til felles at dei har vore engasjerte i eitt og eitt prosjekt om gongen. Men eg skal ta med meg det som han her nemner, for ein ting er sikkert òg når det gjeld drift av bompengeselskap: Det er viktig å spela på lag med det lokale og regionale engasjementet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-11-12:
Både statsministeren og eg er heile tida opptekne av korleis vi kan få både meir veg og meir bane for pengane. Vi har ein ambisiøs transportplan, Nasjonal transportplan, å halda oss til, med 322 statlege milliardar over ti år – 100 fleire enn i førre perioden – og så kjem bompengane i tillegg. Kvifor alle desse bompengane? Det er jo fordi det er ei rekkje lokale og regionale initiativ som kjem opp og fram, nettopp for å få på plass endå fleire prosjekt enn dei som frå før ligg inne i ein ambisiøs Nasjonal transportplan. Då synest eg faktisk at valet er veldig enkelt. Skal vi støtta dei som vil betala bompengar for å få sitt etterlengta vegprosjekt tidlegare? Eller skal vi stå på våre prinsipp og skuva moglegheitene for fastlandssamband både på Hidra og andre stader ut i tid?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-11-12:
Lat meg aller fyrst takka komiteen for rask framdrift og konstruktivt samarbeid i denne saka, slik at vi no i dag, den 12. november 2010, for alvor kan begynna å telja ned til fastlandssamband. Så er eg òg glad for at komiteen korrigerer når det er feil namn ute og går. Eg har registrert at det vart gjort eit vedtak om ei namneendring. Det skal eg følgja opp vidare. Så vil eg òg vera meir presis på representanten Sortevik sitt spørsmål. Han spurde: Når trekkjer staten seg ut når det gjeld ferjeavløysingsmidlar? Der kan eg bekrefta Geir Pollestad sin versjon. Til slutt: Dette vart jo òg ein diskusjon om prinsipp. Denne nabojenta tykte at ho så ofte fekk av sine foreldre til svar at det er eit prinsipp i staden for at dei gjekk inn i kva spørsmålet verkeleg gjaldt, at ho slo fast for sin del: Når eg blir vaksen, skal eg ikkje ha eit einaste prinsipp! Eg er ikkje der. Men eg tykkjer faktisk at det er grunn til å undra seg over at det er prinsippa her som til dei grader blir sette opp imot det som faktisk er dei reelle vala i fleire vegprosjekt enn fastlandssamband til Hidra. Då kan vi slå fast at det er ulik grad av glede i dag, men det er brukt eit slikt uttrykk eigentleg frå alle partia her. Eg trur dei som har grunn til den største gleda, og som òg viser det mest, er dei lokalt som har arbeidt for det prosjektet som i dag blir vedteke.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Da må jeg få lov å begynne med å gratulere statsråden med dagen. Jeg kan dessverre ikke gratulere med bompengene. Det er slik at den fergen som nå erstattes av et fast samband, har vært riksveiferge. Det er slik at statens midler til den fergen følger, etter Forvaltningsreformen, med over til det fylket hvor fergen nå ligger. Om fergen hadde fortsatt å gå i 19–30–45 år, ja, faktisk til evig tid, ville staten direkte eller indirekte gitt finansieringsbidrag. Når fastlandssambandet bygges, trekker staten seg ut. Etter hvor mange år trekker staten seg ut, er mitt ene spørsmål, og hvem sparer på at staten trekker seg ut og ikke lenger gir bidrag til drift av en ferge?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Dette er et gledelig prosjekt, la meg slå fast det. Vi er gjerne med og gleder oss over at et viktig prosjekt endelig kommer på plass. Det skulle ha vært på plass for lenge siden. Finansieringen er bedrøvelig, den er ekstra dyr, og den er etter vårt syn helt unødvendig. Jeg har lyst til å minne om at det ikke er lenger siden enn i går at regjeringen klarte å finne en milliard ekstra, så det er penger å finne hvis man i det hele tatt er villig til og ivrig etter å lete. Fremskrittspartiet er for det Senterpartiet tidligere var for, men ga opp i forrige periode, nemlig gratis ferger. Fremskrittspartiet mener at fergen er en del av veien. Fremskrittspartiet har midler til å fjerne fergebetaling både i Fremskrittspartiets alternative nasjonale transportplan for 2010–2019 og i Fremskrittspartiets budsjettforslag for 2010 og for 2011. Basert på dette synet mener vi at bompenger i fergeavløsningsprosjekter er unødvendig, at det er urimelig, at det er staten som skal betale, og at det ikke er bilistene som skal betale gjennom bompenger. Dersom vi skal bruke prinsippet med innsparte fergetilskudd, mener Fremskrittspartiet at staten i alle fall bør bidra med innsparte midler i inntil 50 år og dekke forskutteringen. Nå er det slik at regjeringen selv legger opp til 30 år i Nasjonal transportplan. Så da, med replikk til statsråden som snakker om prinsipper, er man altså villig med på å fravike prinsippet hvis det går statens vei. Her kunne staten spare på å slippe med tilskudd i elleve år, og det er jo hyggelig, men regningen for bilistene blir altså formidabel – ikke bare dyr, men den blir formidabelt dyr. Det er snakk om et finansieringstillegg dobbelt opp, det er altså 200 pst. i finansieringstilskudd. Det synes Fremskrittspartiet er både unødvendig, uanstendig og faktisk bedrøvelig. Om det hos denne presidenten er tillatt å bruke som et parlamentarisk uttrykk «politisk utpressing» om det stadig å henvise til lokale initiativ, gjør jeg gjerne det. Til slutt vil jeg si når representanten Hareide bruker uttrykket avslørende i forbindelse med denne saken, at det denne saken – som andre saker – avslører, er at man snakker i store bokstaver om fordeler og gleden ved å få prosjektene, man snakker minst mulig om finansieringen når det er bompengefinansierte prosjekter. Det er det dessverre altfor mange av. Det vil også komme langt flere, og felles for disse er at bompengeregningen stadig øker, og staten betaler mindre. Det er prinsippet for den rød-grønne regjeringen: La bilistene betale ekstraregninger for infrastruktur.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Statsministeren har i denne sal sagt at det å bygge vei på avbetaling er en dyr måte å finansiere vei på. Det var i forbindelse med OPS-prosjekt og ønsket om flere OPS-prosjekter. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på om hun ikke mener at det å bruke bompenger virkelig er en dyr måte å bygge vei på, når over halvparten av det man skal kreve inn, skal gå til å betale renter eller til å betale administrasjonskostnader. Nesten halvparten av det man skal ta inn, skal man altså bruke til å betale for å administrere ordningen. Det må da være enormt dyrt. Jeg synes det er en gledens dag for dem som får fastlandsforbindelse, men det blir ikke noen gledens dag når man får regningen og skal begynne å betale for dette. Jeg har lyst til å utfordre statsråden: Er ikke dette en veldig dyr måte å bygge vei på, og burde man ikke gå inn med statlige midler?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-11-12:
Det er slik at det må være lov til å svare for seg i politikkens verden når man får angrep fra Geir Pollestad, som uttrykker at hadde det vært opp til Fremskrittspartiets politikk, måtte befolkningen selv ha betalt for tunnelen, og ikke minst i forhold til uttalelser fra lederen av komiteen, Hareide. Men det er aldri så galt at det ikke er godt for noe, for når Hareide som leder av transport- og kommunikasjonskomiteen uttaler at han nå har sett betydningen av vei, er jo det et skritt i riktig retning. Vi har en evig diskusjon om hvordan vi skal finansiere veiutbygging. Hvis man ønsker å gå inn og se på de økonomiske, dynamiske effekter av Fremskrittspartiets politikk, ser man at vi faktisk setter av et fond på 300 mrd. kr. Av dette kan man altså rentefinansiere nesten dobbelt så mye utbygging som det man gjør i dag. Om man velger at det fondet skal stå der i ti år, eller i 20 år, er det faktisk slik at når vi har fått på plass en effektiv samferdselsstruktur i Norge, er pengene i behold. De er ikke brukt opp. Det er det en del som ikke forstår. Det er nesten slik at for Fremskrittspartiet, som jo en gang ble stiftet for sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep, er dette en like viktig sak som kristendommen er for Kristelig Folkeparti og som bøndene er for Senterpartiet. Det er faktisk noen ting som må være prinsipielle.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-11-12:
Eg vil takke ministeren for svaret og for at han kom til Stortinget for å vere med på denne debatten. Småkraft er ein viktig del av inntektene på landbrukssida, og det er ein viktig del for veldig mange grunneigarar og bønder. Vi har hatt eit utal av diskusjonar i denne salen med ein annan minister, olje- og energiministeren, og eg tykte det var veldig viktig at vi òg kunne ta ein debatt inn mot landbruket med landbruksministeren. Så eg er veldig glad for at han kunne kome her i dag. Eg meiner at den rapporten frå Aanesland peikar på eit veldig viktig punkt. Det er fantastisk at den totale eigenkapitalen frå småkraft er like stor som eigenkapitalgrunnlaget frå resten av landbruket for bøndene. Det fortel mykje om det potensialet som ligg i småkraft. Sjølv om det er ulikt fordelt i landet, er det likevel ei veldig viktig distriktsnæring. Det er i den samanhengen eg faktisk ikkje kan fatte at ikkje Senterpartiet står på meir når det gjeld dei utfordringane som småkraftnæringa har hatt i den siste tida under den regjeringa som no har vore. Vi ser i Nationen den 4. mai eit intervju med småkrafteigar Egil Berge på Sunnmøre, som slaktar småkraftskatten. Han seier: ««Fjollete» skatteregler for småkraftverk gir mindre strøm per naturinngrep.» Ein blir òg straffa med grunnrenteskatt, og ein får ikkje trekkje frå leige av fallrettar osv. I Teknisk Ukeblad av 21. oktober seier Knut Bjorvatn, som eigde Fosstveit kraft: «Tanken var å etterlate noe til barnebarna og deres barnebarn. Men regjeringa sørger for at de eneste som har råd til å drive småkraftverk i dårlige tider, er de som har kommunalt eller statlig eierskap – investorer som har rygg til også å bære de tøffe tidene.» Til det statsråden sa om at grunneigarar skal eige, må vi stille spørsmål om dette er ei vilja utvikling når vi ser på kva måte staten behandlar viktige sider, slik som f.eks. skattlegging av småkraftverk. Når det gjeld andre inntektssider i landbruket, er det interessant det eg såg på NRK Sogn og Fjordane i dag. Der ministeren tidlegare reiste rundt og snakka positivt om gardsbryggeri osv., stengjer Arbeidarpartiet òg den døra ganske effektivt. Eg trur at den uvissa som er skapt i forhold til småkraftverk ved å bryte lovnadene om grøne sertifikat, at ein ikkje kan vere med på å heve grunnrenteskatten frå 5 til 10 MW o.l., er med på å skape uvisse i heile landbruksnæringa. Det kan vi ikkje leve med.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-11-12:
Det var godt å høyre representanten Solvik-Olsen ta denne debatten tilbake igjen til det som var utgangspunktet, dei utfordringane som ligg i småkraft og dei moglegheitene ein har når det gjeld inntekter i landbruket. Representanten Haugen nemnde landbruksmeldinga. Det er klart at dette kanskje er ein start på den debatten som vi skal ha om den nye landbruksmeldinga. Slik sett har det vore bra temperatur. Representanten Holmelid ser det som eit problem at det er inntektsoverskot frå småkraft. Det forstår eg ikkje heilt. Eg vil faktisk framleis påstå at utsegna «Slipp bonden fri!» er Høgre si utsegn, og eg er stolt av det. Representanten Lange Nordahl hadde ein runde om kraftlinjer, og det har eg tenkt å avslutte med. Ingrid Heggø var inne på det same, men ho kom også inn på ei sak i vårt eige heimfylke som går på prisfastsetjing av landbrukseigedom, der ein kjøpar og ein seljar har vorte einige om ein pris, og Jølster kommunestyre går inn og avslår salet på grunn av at prisen er for høg. Det representanten Ingrid Heggø ikkje ser, er korleis dette verkar inn på den private eigedomsretten. Ein gard som har vorte odla gjennom generasjonar, skal altså offentlege myndigheiter hindre at ein får ein pris på som kjøpar og seljar er interesserte i. Det tykkjer eg er svært tvilsamt. Når det gjeld kraftlinjer, har eg lyst til å bruke resten av tida på å tilbakevise fullstendig feilaktige opplysningar og påstandar frå blant andre Ingrid Heggø og representantar frå Senterpartiet. Høgre har aldri vore imot eit alternativ som gir sterkare nett i Sogn og Fjordane. Høgre har ønskt å få greidd ut eit sjøkabelalternativ med påkoplingspunkt på kysten, som i lag med ei oppgradering av eksisterande linjenett også ville ha vorte ei god løysing for småkraftutbygginga. Å snakke om at underteikna og Høgre har kjempa imot ei forsterking av linjenettet i Sogn og Fjordane, er derfor fullstendig feilaktig. Dersom ein ser tilbake i historia: Enoksen lova ein handlingsplan for kraftsituasjonen i Midt-Noreg, som også ville omfatte Ørskog–Fardal. Åslaug Haga lova at det skulle vere nye retningslinjer før ein behandla saka om Ørskog–Fardal og Hardanger. Høgre ville også ha nye retningslinjer for dette. Det vi ser her, er ei total bortforklaring av Senterpartiet sin fiasko heilt tilbake til 2005, då ein ikkje fekk den debatten vi ser i dag. No ser vi at det må gjerast nye rundar i Hardanger. Vi ser at det skal utarbeidast ein konsekvensanalyse når det gjeld sjøkabel mellom Hjørundfjord og Ørskog, og eg meiner dét er eit godt eksempel på Senterpartiet sin fiasko, også når det gjeld kraftlinjepolitikken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-11-12:
Som landbruks- og matminister har jeg stor bredde i mitt engasjement for å sikre at landbruket også skal være en viktig distriktsnæring som sysselsetter mange og gir positive ringvirkninger for annet næringsliv i distriktene. Jeg har lyst til å understreke at selv om ansvaret for regelverket i forbindelse med kraftutbygging er et annet departements anliggende, og det er en balansegang her i denne diskusjonen, er jeg opptatt av å understreke at utbygging av småkraft er aktuelt for mange grunneiere og representerer inntektsmuligheter i særklasse i forhold til de fleste andre tilleggsnæringene. Ifølge Norges vassdrags- og energidirektorat, NVE, er potensialet for utbygging av småkraftverk inklusive opprustnings- og utvidelsesprosjekter på til sammen 16,5 TWh, mens potensialet for utbygging av kraftverk over 10 MW er anslått til 6,5 TWh. Det innebærer selvsagt at størstedelen av nye vannkraftutbygginger vil være i småkraftverk. Når det er sagt, har jeg lyst til å understreke at det likevel angår et mindretall av alle eiere av landbrukseiendommer, og for det andre kan utbygging av småkraft faktisk skje med utsikter til betydelige, langsiktige inntekter med de rammebetingelsene som allerede i dag er fastsatt av regjeringen. Skal vi greie å opprettholde et levende landbruk over hele landet, forutsetter det at sektoren tar i bruk hele sitt ressursgrunnlag for å skape arbeidsplasser og lønnsomme virksomheter. I det ligger det både volumproduksjon av mat og trevirke og utvikling av en lang rekke andre varer og tjenester med gårdens ressurser som innsatsfaktor. Inntektsgrunnlaget på mange landbrukseiendommer kan altså styrkes gjennom å utnytte mangfoldet av ressurser i landbruket til ny næringsvirksomhet, og da inkluderer jeg selvsagt også alle de materielle og menneskelige ressursene. En slik næring bidrar til å løse viktige samfunnsoppgaver, som nevnt Inn på tunet-tjenester, og gir også grunnlag for lokal og regional samhandling som alt næringsliv i bygda kan nyte godt av i sitt arbeid for økt lokal verdiskaping. Den økonomiske betydningen av tilleggsnæringer på enkeltbruk har økt de siste årene, og jeg er overbevist om at det fremdeles er et stort og uforløst potensial på det området.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-11-12:
Først vil jeg takke interpellanten for interpellasjonen, og ikke minst vil jeg også takke debattdeltakerne på en litt lang fredags ettermiddag for en interessant debatt. Som jeg startet med å si i mitt første innlegg, er det mangt med tilleggsnæringer som kunne vært diskutert litt mer grundig, også fra min side. Men ut fra det ansvarsområdet vi har, er det slik at en del av den debatten som her har foregått, må tas sammen med olje- og energiministeren. Så jeg skal ikke gå så mye inn på det utover å understreke at når jeg jobber med den nye stortingsmeldingen, er jeg selvsagt opptatt av å få fokus på volumproduksjon, men samtidig de muligheter som ligger i tilleggsnæringene, og ikke minst også i småkraftsatsingen som bør skje i hele landet, der det er muligheter for det. Samtidig har jeg lyst til å understreke at rammevilkårene for småkraft er ganske gode i dag, og det er en god mulighet for mange fallrettighetseiere til å skape en tilleggsinntekt som sikrer grunnlaget for den matproduksjonen som skjer på det bruket de eier, og på den eiendommen de eier. Jeg har også understreket at det på mange måter er enighet mellom Lødemel og meg i beskrivelsen av hva landbruksnæringen er, og at vi ønsker en levedyktig næring hvor bonden har selvråderett over egen eiendom. Men samtidig er det store forskjeller i politikken mellom den rød-grønne regjeringen og Høyre, som vi må være klar over. Jeg synes på sett og vis at når representanten Flåtten sier at vi her snakker om direkte og indirekte overføring i størrelsesordenen 20 mrd. kr, så er de 2 milliardene som Høyre foreslår i kutt, relativt lite. Men når vi samtidig vet at det på Høyres nettsider står at de ønsker å svekke importvernet, ser vi at i tillegg til å kutte i tilskuddene vil man altså få en lavere pris på den maten man selger. Det vil jo selvsagt gi klare reduksjoner i inntektene til norske bønder, og med redusert inntjening blir det helt åpenbart vanskeligere å gjennomføre investeringer, f.eks. i eget bruk, eller i småkraft, som krever betydelig investeringsmidler. Så slike endringer av landbrukspolitikken som Høyre har foreslått, vil derfor følge de store talls lov, som vil bety langt sterkere reduksjon i inntektsmulighetene for landbruket enn hva en justering av rammebetingelsene for småkraftproduksjonen utgjør. Så kunne jeg tenkt meg å diskutere situasjonen i Nord-Trøndelag både med representanten Myraune og med representantene Flåtten og Lundteigen, som øyensynlig er særdeles enige akkurat nå når det gjelder situasjonen. Der har jeg lyst til å si at kunnskapen om Nord-Trøndelag finnes hos oss fra Nord-Trøndelag, også om det som landbruksdirektørene i Trøndelag har etterspurt – de har selv laget en landbruksmelding som beskriver situasjonen i Nord-Trøndelag – og situasjonen er ikke slik de to representantene beskriver.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2010-11-12:
Landbruksnæringen er en så viktig næring for landet vårt at vi neppe kan vie den for mye oppmerksomhet. Derfor takker jeg interpellanten for at vi blir gitt denne anledningen også i dag. Imidlertid er det slik etter mitt syn at disse debattene ofte gir et overdrevent negativt bilde av situasjonen i norsk landbruk. Jeg er enig i at lønnsomheten burde vært bedre. Men vi må også evne å se det som er vellykket i landbruksnæringen. Her er det også mange suksesshistorier. Småkraft er en inntektsmulighet for en del gårdsbruk. Jeg slutter meg til landbruksministerens omtale av de mulighetene, og de må utnyttes. Men dette må ikke omtales som om det er det tiltaket som redder næringen. Da blir situasjonsbeskrivelsen etter min oppfatning for banal. Norsk landbruk står overfor store utfordringer. I en verden som sulter, må vi i stor grad stole på egne krefter og ressurser. Vi må også være i stand til å øke matproduksjonen i takt med vår voksende befolkning. Det kan vi lykkes med hvis vi vil, og i det arbeidet har norsk landbruk stor legitimitet i den norske befolkningen. Det som kommer til å løfte denne næringen framover, er unge mennesker med kunnskaper, ferdigheter og entusiasme som vil utvikle brukene sine, kanskje gå nye veier. Det kan de gjøre bl.a. fordi de er selvstendig næringsdrivende. Vi må legge til rette rammebetingelser som gjør det mulig. Lønnsom produksjon av mat – melk, kjøtt og korn – vil være grunnpilarene for en framtidsrettet næring. Beitenæringen, skogbruk og tilleggsnæringer i form av Inn på tunet, opplevelsesturisme, hyttebygging og hytteutleie, småkraft osv. ser jeg for meg som integrerte elementer i et utvidet landbruksbegrep. Alle ressurser knyttet til gården må utnyttes og benyttes i verdiskapingen. Vi må legge forholdene til rette for det. Landbruksministeren viste til arbeidet med en stortingsmelding om landbruks- og matpolitikken i sitt innlegg. Jeg gleder meg til vi får denne meldingen til behandling i Stortinget. Da vil hele verdikjeden fra jord til bord, inklusive foredlingsindustrien og skogbruket, komme til en samlet debatt i Stortinget. Jeg ser fram til at det skal bli en omfattende debatt, der vi setter den selvstendig næringsdrivende bonden i sentrum, og der vi skal legge til rette forholdene slik at landbruket skal bli en mer attraktiv næring enn det den er i dag. Det er viktig at de som satser i denne næringen, skal være i stand til å utvikle bærekraftige bruk med god lønnsomhet. I det bildet vil det også være ønskelig å se på sider av eiendomslovgivningen som regulerer bruken av landbruksarealer. Og kanskje må vi se med nye øyne på sider av virkemiddelbruken. Jeg mener at vi må stimulere til å utnytte alle brukets muligheter, slik det ble gjort i Meldal under utarbeidelsen av landets første landbruksplan. Det ga resultater. Jeg går ikke til dette arbeidet med målsetting om å kutte i virkemidlene slik høyrepartiene gjør. Jeg vil legge til rette for vekst og utvikling, forenkle virkemidlene og sette dem inn der det tjener verdiskaping, vekst og utvikling best. Det er etter mitt syn veien framover for et landbruk over hele landet med en variert bruksstruktur.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-11-12:
Senterpartiet er opptatt av å ta i bruk de fornybare ressursene over hele landet. En utnyttelse av de fornybare ressursene til å skape fornybar energi er ikke bare god miljøpolitikk, det vil også være med på å skape verdier, aktivitet, arbeidsplasser og kunnskap rundt om i landet. Småkraftnæringen er en viktig næring for å realisere ny fornybar og klimavennlig energi. Men la meg få understreke hvor oppsiktsvekkende det er at representanten Lødemel nå anklager andre for ikke å ønske næringsutvikling knyttet til småkraft i Bygde-Norge. Med all respekt: I Lødemels eget fylke, Sogn og Fjordane, får ikke en eneste av dem som har slike planer, realisert småkraftverkene sine, på grunn av mangel på kraftlinje å sette kraften inn på – en kraftlinje som representanten Lødemel drev valgkamp på at han skulle stoppe. Dette henger ikke sammen. La meg også si at det ikke er overraskende at Høyre sliter med å vite hva jordbruk er. Som en ren faktaopplysning kan jeg fortelle representanten Lødemel at småkraft og jordbruk er to forskjellige næringer. Inntektsgrunnlaget fra småkraft vil derfor aldri kunne styrke inntektsgrunnlaget i jordbruket. Dette er ren bløff overfor bøndene som Høyre snarest bør legge av seg. Derimot vil småkraft kunne være med på å styrke landbruket. Nettopp dette har regjeringen lagt til rette for, gjennom bl.a. grønne sertifikater. Høyre vil gradvis redusere støtten til jordbruket og foreslo et kutt på jordbruksavtalen i 2010 med 2,1 mrd. kr. Dette tilsvarer et redusert vederlag til arbeid og egenkapital på ca. 20 pst. på ett år, eller en inntektsreduksjon på 36 000 kr per årsverk, som en start på en gradvis nedtrapping. Da er det sannelig liten hjelp i å gi med den ene hånden og ta med den andre, slik som Høyre her vil gjøre. Senterpartiet vil fortsette å jobbe for landbruket i tiden framover. Vi mener det er en næring som krever full oppmerksomhet både nasjonalt og internasjonalt. Landbruket spiller en viktig rolle for bosetting og sysselsetting i store deler av landet. Norsk landbruks viktigste rolle er å produsere trygg og ren mat for egen befolkning, og faren for matkrise og klimakrise i verden understreker viktigheten av norsk matproduksjon. I motsetning til Høyre mener vi i Senterpartiet at matproduksjon er basisen i landbruket. I jordbruket er det fra jorda verdiene kommer. Da er det en avsporing å snakke om å styrke inntektsgrunnlaget fra andre næringer. Dette sier mye om Høyres landbrukspolitikk og bekrefter at jordbruket er av liten betydning for Høyre. En god inntektsutvikling for næringsutøverne innen jordbruket er derfor bærebjelken i norsk landbrukspolitikk. Det er nødvendig av hensyn til næringen selv og ut fra det enkle faktum at inntekt og velferd er avgjørende for at vi skal sikre fortsatt rekruttering til næringen. Et levedyktig og variert landbruk over hele landet er viktig for å nå målene om trygg mat, levende bygder og åpne og velpleide kulturlandskap.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-11-12:
Dette er en god interpellasjon som synliggjør at interpellanten ønsker å legge til rette for en positiv og framtidsrettet utvikling av landbruket. Det som blir tatt opp i interpellasjonen, er landbrukets mulighet til å bruke naturressursene på en mer aktiv måte enn det dagens regjering legger opp til. I motsetning til foregående taler vil jeg berømme statsråden for at han i hvert fall kan framvise kunnskap om Høyres landbrukspolitikk. Det hørte vi ikke fra talerstolen i sted. Men dessverre må vi også fastslå at svaret fra statsråden er defensivt i forhold til interpellasjonen fordi statsråden ensidig peker på at landbruket skal utvikles av statlige midler og statsfinansieres. Det er det eneste kriteriet for utvikling. Høyre har en helt annen inngang til debatten. Vi ønsker i større grad å legge til rette for at eierne av landbrukseiendommer skal få bruke sin tiltakslyst og sitt initiativ til å styrke både eiendommen og næringen. Her har dessverre regjeringen gått mange skritt i feil retning ved å ta fra landbrukets utøvere muligheten til å utvikle ressursene på eiendommen. La meg nevne et eksempel i så måte på hva denne regjeringen har utarbeidet. Det er Retningslinjer for små vannkraftverk. Der står det at tiltak i inngrepsfrie naturområder medfører konflikt med nasjonale miljømål. Inngrepsfrie naturområder, INON, omfatter 70 pst. av Norges landareal, slik at det i seg selv vil begrense muligheten i landbruket til å utnytte egen eiendom. Jeg har fått opplyst at bare i Nord-Trøndelag står over halvparten av den hogstmodne skogen i såkalte inngrepsfrie naturområder, med dermed tilhørende vanskeligheter med å bygge veier for å få ut dette tømmeret. Dette er eksempler på hvordan den nåværende regjering begrenser mulighetene for at landbruket skal utvikle seg. Det begrenser eiendomsretten, og det begrenser det motivet framtidige generasjoner måtte ha for å overta og videreføre eiendommen, slik at neste generasjon igjen kan overta eiendommen i bedre stand, som er et hevdvunnet og godt forvaltningsprinsipp i landbruket. Men dette uthules ved at eiendomsretten svekkes av regjeringen. Det er det Høyres politikk går ut på. Det er det denne interpellasjonen bygger på. Her vil jeg på det sterkeste oppfordre landbruksministeren til å løfte dette temaet inn i regjeringen med styrke og kraft, slik at vi kan stå imot presset på eiendomsretten, som vi dessverre har sett har blitt svekket i de siste årene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-11-12:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er småkraft. Det ligger ikke innunder landbruksministerens ansvarsområde, så jeg ser ikke grunn til å følge opp den delen av temaet. Jeg har sittet og lyttet til debatten. Den er springende, overfladisk og preget av politisk korrekt tale – jeg vil si det sånn. Som praktiker er det ikke lett å si noe i denne debatten, fordi det politisk korrekte kartet stemmer stadig dårligere med terrenget. Dyktige gårdbrukere ser dette klarere, og det påvirker framtidshåpet negativt fordi at dyktige praktikere ser jo sjølsagt den internasjonale situasjonen, Norges økonomiske handlefrihet og det faktum at vi har flertallsregjering. Jeg skal ikke si mye. Jeg vil bare si at det har skjedd noe – forrige uke i Trøndelag. Det har skjedd det oppsiktsvekkende at landbruksdirektøren i Trøndelag ikke greier å holde tilbake sin frustrasjon lenger, men ser seg nødt til å gå ut offentlig og proklamere at de vil lage sin egen fylkesstatlige beskrivelse av landbrukets virkelighet i sitt ansvarsområde. Jeg vil oppfordre flere landbruksdirektører til å gjøre det samme. Dermed kan vi få en reell debatt om virkeligheten og veien videre, og det er mange av oss som ønsker å delta i den diskusjonen, på de reelle premissene.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-11-12:
Det er en underlig opplevelse i Stortinget å høre Senterpartiets representant Per Olaf Lundteigen holde omtrent det innlegget jeg selv hadde tenkt å holde, i hvert fall når det gjelder eksempelet. Det er helt riktig, som representanten Lundteigen sier, at det har vært korrekt politisk tale. Eksempelet han nevner, om landbruksdirektørene i Trøndelag, som drar grunnlaget for politikken i tvil, er utrolig viktig. Høyre har selv reist denne problematikken gjennom artikler, bl.a. i Nationen, og gjennom å delta i den offentlige debatt på annen måte. Så jeg slutter meg absolutt til Lundteigens innlegg her. Jeg ser at han er på fullstendig kollisjonskurs med sine kamerater i regjeringen, men jeg tror det er bra å være frittalende på dette området. Og det kolliderer jo helt med det som en av de foregående talere snakker om, at Høyre ikke ønsker å ha noen politisk regulering av landbrukspolitikken. Det er jo fullstendig feil. Ja, det er riktig at vi ønsker å endre på innretningen, men vi snakker totalt om 20 mrd. kr, direkte og indirekte, som brukes politisk inn mot matproduksjon, foredling og landbruksproduksjon. Det Høyre ønsker å endre på, er relativt lite. Det å bruke denne debatten, som gjelder småkraftverk, til å gi en katastrofebeskrivelse av hva som ville skje hvis vi skulle få en annen regjering hvor Høyre kanskje til og med var den dominerende part, er på kanten av å være usaklig. Når talere som Lange Nordahl og andre sier at det er en avsporing av debatten å diskutere småkraftverk fordi man tjener penger på det fordi det er gode resultater, stiller jeg meg undrende til det. For i innledningen sier interpellanten nemlig – og det kan også landbruksministeren merke seg når han mener at andre kanskje burde svare bedre på dette: «Kvart år ser vi at mange gardsbruk blir lagde ned og bruk blir fråflytta og ståande tome.» Kanskje ikke noen god nynorsk, men kanskje en veldig god beskrivelse av det som er situasjonen i norsk landbruk, det som er bakgrunnen for interpellantens bekymring, og det som er bakgrunnen for at han ønsker at binæringer kan bli mer lønnsomme. Da er det underlig å høre representanter fra Senterpartiet, eksklusiv Lundteigen, si at dette lønner seg for godt, dette ligger på siden av det vi skal diskutere. Nei, la oss diskutere hva som kan være godt for norsk landbruk, hva som kan være godt for binæringer, for tilleggsnæringer, i stedet for å bruke en så god anledning til å skremme med hva som kan skje om vi skulle få et annet regime, som jeg oppfatter at representanten Lundteigen nærmest er en talsmann for i øyeblikket.
Bent Høie (Høyre), 2010-10-12:
På vegne av representantene Erna Solberg, Sonja Irene Sjøli, Svein Harberg, Elisabeth Aspaker og meg selv vil jeg sette fram forslag om bedre helsetjenester på nett.
Bent Høie (Høyre), 2010-10-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg hadde imidlertid forventet en klarere tilbakemelding om hva statsråden har gjort for å forsikre seg om at denne prosessen er godt nok kvalitetssikret. Dette svaret var også preget av den typen ordbruk som en nå opplever i større og større grad når en diskuterer utfordringer i helsevesenet – nemlig at statsråden, som eier Helse Sør-Øst, sier at hun forutsetter at osv., og når da Helse Sør-Øst blir utfordret på det samme, svarer Helse Sør-Øst, som eier Oslo univeritetssykehus og Ahus, at de forutsetter at osv., osv. Dette er ikke tilfredsstillende i forhold til det ansvaret helseministeren har overfor Stortinget når det gjelder den største delen av helsevirksomheten vår, nemlig Helse Sør-Øst. Jeg hadde forventet at helseministeren i dag kunne forsikre Stortinget om at helseministeren hadde tatt en del grep for å forsikre seg om at denne prosessen var tilstrekkelig kvalitetssikret. Det at Helse Sør-Øst følger prosessen tett, er helt åpenbart siden en av direktørene i Helse Sør-Øst er styreleder i Oslo universitetssykehus. Det i seg selv er et problem nettopp fordi det resterende styret da sannsynligvis ikke vil føle det samme ansvaret for prosessen som hvis en hadde hatt et selvstendig, uavhengig styre. Det betyr at når vi nå står overfor den største omorganiseringen i norsk helsevesen som berører ansatte og pasienter, så virker ansvaret noe pulverisert og ikke plassert, og helseministeren er heller ikke tydelig nok overfor Stortinget i forhold til Helsedepartementet og helseministerens involvering i en så betydelig prosess. Et ganske klart tegn på det er at denne prosessen nesten ikke er omtalt i statsbudsjettet for 2011. Altså: Den største omorganiseringen i norsk helsevesen som berører pasienter og ansatte, er nesten ikke omtalt i det statsbudsjettet som omhandler det året da de fleste av disse endringene skal foregå. Når det gjelder ventetider, så er det flyttet i risiko, både fordi det er stor sannsynlighet for at det skjer endringer i ventetiden, og at dette kan ha alvorlige konsekvenser. Allikevel var det ikke berørt i statsrådens svar.
Bent Høie (Høyre), 2010-10-12:
Jeg vil bare understreke at Høyre er positive til gjennomføringen av hovedstadsprosessen og har et veldig sterkt ønske om at den prosessen gjennomføres på en sånn måte at en lykkes, at en får etablert et bedre pasienttilbud i hovedstadsområdet, at en får frigjort ressurser til bedre pasientbehandling, til mer forskning og til investeringer i nytt medisinsk teknisk utstyr. Det som imidlertid bekymrer, er at en opplever at statsrådens svar – og da spesielt første hovedsvar – ikke akkurat er preget av at det er «hands on» i denne prosessen, kanskje tvert imot «hands off» i forhold til statsrådens involvering i det jeg vil betegne som den største omstillingen i norsk helsevesen som berører direkte pasienter og ansatte. Det bekymrer fordi konsekvensene av ikke å lykkes i denne prosessen er veldig, veldig store, og jeg ville da forventet at statsråden var veldig inne i de konkrete vurderingene på de mest sentrale områdene. Statsråden sa i sitt svar at en hadde hatt flere møter, at en fulgte opp avvik og justerte prosessen underveis. Likevel synes jeg ikke svaret bar preg av at en hadde tatt inn over seg de risikoanalysene som nå ligger til grunn, f.eks. spørsmål om ventetid. For begrepet «ventetid» innebærer noe ganske alvorlig, nemlig, som det står, at konsekvensene av økt ventetid for pasientene – som er beregnet med stor sannsynlighet – er alvorlige. Så ble det av representanten Bøhler tatt opp et veldig sentralt spørsmål, nemlig det som uttales i flere dokumenter og av flere av lederne i denne prosessen, at en forutsetter investeringer i størrelsesorden 10–15 milliarder kroner. Mange stiller seg da spørsmål om hva det investeringsbehovet vil ha som konsekvens, og om det må dekkes gjennom Helse Sør-Østs egen drift. Hvis det er statsrådens holdning, vil det ha store konsekvenser for de andre lokale helseforetakene i Helse Sør-Øst. Hvis det er statsrådens holdning at disse investeringene skal dekkes nasjonalt, vil det få store konsekvenser for de andre regionale helseforetakene i Norges økonomi. Det hadde det vært interessant å få høre statsrådens svar på.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-12:
La meg først takke justisministeren for et positivt, imøtekommende og grundig svar. Jeg ser det slik at de intensjoner som justisministeren har gitt uttrykk for her i dag, er helt i tråd med intensjonene i mitt budskap i interpellasjonen. Jeg har respekt for at prosessene er kompliserte, men jeg har lyst til å minne justisministeren om at de har pågått lenge, at den kritiske situasjonen ved særlig ett av disse miljøene har påkalt offentlighetens oppmerksomhet, og at det er nødvendig å ta noen overordnede styringsgrep. Sett fra ulike synsvinkler er dette et viktig område, men det er aller viktigst for justisministeren, det er aller viktigst for den øverste ansvarlige for justissektoren i Norge at dette fungerer. Helseministeren vil alltid være en deltidsaktør på dette feltet – med all respekt, hun har sitt konstitusjonelle ansvar – men hovedtyngden av hennes oppmerksomhet må være i en helt annen retning. Det samme gjelder forskningsministeren og universitetssektoren. De er viktige medspillere, men det overordnede ansvaret for hvordan denne sektoren utvikler seg, er justisministerens. Og med all respekt for kompleksiteten og aktørbildet her, som jo er vanskelig nok, selv om alle er statlige, tror jeg at hvis det ikke tas et kraftfullt grep fra toppen av regjeringen ved justisministeren som den sterkest interesserte i at dette lykkes, vil det fort tvinge seg fram andre løsninger, som jeg ikke tror justisministeren er spesielt interessert i. For disse oppgavene må løses på en god måte. Det er sikkert andre her som vil komme inn på det. For min del tror jeg på en sterk offentlig overordnet styring av dette feltet, men det er avhengig av at det offentlige gjør jobben sin. Jeg vil bare si at jeg er mer utålmodig enn justisministeren, men jeg er positiv til hans intensjoner. Jeg har tro på hans handlekraft, og jeg håper at han følger dette sporet videre, og at det gir resultater i form av et mer samordnet og kraftfullt miljø til rettssikkerhetens beste.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-12:
Jeg skal ikke falle for fristelsen til å dra opp debatten om den parallellen som representanten Oktay Dahl viste til. Jeg synes det er et bilde som halter sterkt. Det er riktig at når man står overfor klare mål og har et veldig fragmentert apparat for å nå de målene, må man gjøre noe med det. Justisministeren har gitt uttrykk for fra Stortingets talerstol i dag at det akter han å gjøre, sammen med de andre berørte. Til slutt har jeg grunn til å stille spørsmålet: Hvordan tenker justisministeren å holde Stortinget både informert og involvert i arbeidet med de løsninger han nå har på tegnebrettet?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-10-12:
Jeg må bare understreke det jeg sa i svaret på interpellasjonen. Jeg forstår utålmodigheten, for Hareide-rapporten kom i 2006. Men samtidig er det litt slik at jeg er ikke sikker på om det var rett tidspunkt i fjor – for å si det slik – eller tidlig i år å servere store strukturelle endringer opp mot de miljøene som jobber med dette. Det er ikke til å legge skjul på – det har også vi lagt merke til – at det har vært nødvendig å ta grep opp mot situasjonen bl.a. ved Rettsmedisinsk institutt. Det er jeg glad for at forsknings- og høyere utdanningsministeren faktisk har gjort, særlig med de styringsgrep som nå er tatt ved Rettsmedisinsk institutt. Så vil jeg også si at én ting er jo denne diskusjonen om man skal samle alle kreftene, som jeg mener faktisk har veldig mye godt for seg. En annen ting er alt det andre som interpellanten også trekker opp, for vi har betydelige utfordringer når det gjelder rekruttering til i hvert fall noen av fagfeltene, og vi har også utfordringer i å sikre at vi får god kompetanse inn i disse posisjonene. Én ting er å være psykiater, en annen ting er å gå i retten og – jeg holdt på å si – gi faglige råd med tanke på ganske vanskelige og for mange veldig fremmede definisjoner av mer rettspsykiatrisk art, f.eks. Så vi har andre utfordringer utover de organisatoriske. Men en av grunnene til at jeg mener at interpellanten og i hvert fall undertegnede er enige om at man kan få ganske god effekt av en større grad av samhandling mellom disse institusjonene, et rettssakkyndig institutt, er at det ville bidra nettopp til å løfte både autoriteten, statusen og også muligheten for å drive en tverrgående kompetansebygging. For når man står i retten og skal gi råd, er det veldig mange av de samme utfordringene man står overfor, enten man er patolog, psykiater eller for den saks skyld en annen type kliniker som kommer og skal gi veiledning. Det er det som gjør det spennende, og jeg mener faktisk at det kunne gitt drahjelp også ved de andre utfordringene vi står overfor. Og så vil jeg understreke at i de fleste store, alvorlige straffesaker som særlig har med legemskrenkelse å gjøre, ser vi jo at dette er sentralt. Det får bare en mer og mer sentral rolle, også for en annen type kriminalitet. DNA-reformen er et veldig godt eksempel på hvor sentralt dette blir. Vi kan ikke basere rettspleien på at DNA-beviset er helt vanntett. Vi må til enhver tid stille kritiske spørsmål rundt disse beviselighetene. Sett i lys av det er det på mange måter grunn til å støtte opp under den utålmodighet som interpellanten også viser.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-10-12:
Takk for innspill! Det er veldig all right å kunne gå inn i denne vanskelige materien og ha hatt en runde her i huset i forkant. Det mener jeg. Jeg hører hva Høyre sier, og jeg hører hva Kristelig Folkeparti sier, og jeg mener at det kommer gode argumenter fra begge hold, faktisk. Vi er parat til å informere Stortinget om utviklingen av dette arbeidet på egnet måte. Det naturlige for oss ville vel først og fremst være i budsjettarbeidet – ved første anledning i revidert – for å se på hva slags prosess vi egentlig skal ha for det arbeidet vi nå går inn i. Jeg må også understreke, på bakgrunn av det representanten Oktay Dahl trekker fram, at vi i veldig stor grad er fornøyde med den jobben som gjøres ved Rettsmedisinsk institutt, ikke bare når det gjelder kapasitet, men også kvalitet. Det har jeg sagt mange ganger her i Stortinget, og det står jeg fast ved. Jeg mener det er stor tillit ute til det arbeidet som gjøres der, og det er en av de viktigste grunnene til at regjeringa mener at det er Rettsmedisinsk institutt som skal ha hånd om DNA-arbeidet. Jeg syns også at Stortinget er et rimelig lite egnet sted å diskutere og inngå eventuelle avtaler med private aktører, som eventuelt må undergis både anbud og hva det måtte være, hvis man ønsker å trekke inn andre kommersielle aktører – noe regjeringa har sagt at det ønsker vi ikke. Men vi ønsker et såkalt second opinion-miljø, som vi har pekt på bør være i Tromsø. Jeg mener at det arbeidet som er gjort, er bra, også i forhold til volum. Altså: De 23 500 personene som nå er i registeret, er et betydelig antall, og vi ser jo at treffmulighetene øker markant etter at vi har fått registrert såpass mange mennesker som har begått straffbare handlinger som kvalifiserer for å komme i registeret. Det er en veldig liten gruppe mennesker som begår store deler av kriminaliteten, så dette er allerede et svært nyttig verktøy. Og så litt til spørsmålet om styringen av dette. Jeg mener jo at Justisdepartementet har en avgjørende aksje i dette, og dette har vi avgjørende interesse i. Jeg er ikke sikker på om det er Justisdepartementet som skal sitte og styre et framtidig institutt. Der vil jeg nok hevde at uavhengigheten nettopp til fagmiljøene bør sikres, og at det taler for at det er andre departement som kanskje skal ha styringen av det. Men det får vi komme tilbake til.