Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2021-12-02:
Representanten Hans Andreas Limi fremmet nå i realiteten et forslag om at voteringen over forslag nr. 278, som inneholder 59 separate forslag, blir behandlet på normal måte, altså at dersom noen – én enkelt eller flere representanter – ønsker å stemme for ett av de 59 forslagene som her er redigert til ett forslag, men som er 59 forslag, har det tidligere alltid vært etterkommet. Det har også vært slik, når man fremmer en rekke forslag, at de fleste synes det er hyggelig hvis andre ønsker å stemme for forslagene. Det har meg bekjent aldri vært slik at man har ønsket å tvinge andre representanter til å stemme imot noe man i realiteten er for, for så å henge ut de representantene som har stemt imot noe de har vært for. Etter at dette dukket opp i går, har jeg sjekket litt i Stortingets forretningsorden med kommentarer, for det er dit vi kan gå for å finne rettledning. Der står det om voteringer på side 158, at sedvane «vil danne grunnlaget for presidentens forslag til voteringsordning, se nærmere omtale i spesialartikkel om voteringsordningen i Hansen og Mo s. 151 flg.» Og på side 160 i boken til Guttorm Hansen og Erik Mo, som jeg kan anbefale for dem som ønsker å lære om forretningsordenen, kan vi lese: «Kanskje det mest vesentlige holdepunkt for opplegget av voteringen er at, så langt det er mulig, skal voteringen legges opp slik at enhver representant får anledning til å stemme etter sin oppfatning, m.a.o. at ingen skal bli bundet i sin stemmegivning. Dette må sies å være hovedregelen for Stortingets voteringsordning i alle år, slik det fremdeles er». Altså: Ingen skal tvinges til å stemme imot noe man i realiteten er for. Det blir i den boken også henvist til boken til Bjørn Stordrange, som jeg snakket med i går kveld, og jeg har sett litt på boken. Der står det at representantene i minst mulig grad skal måtte stemme for et alternativ man ikke ønsker. De skal helst ikke bli bundet ved sin stemmegivning eller bli tvunget til å velge mellom pest og kolera. Hvis man f.eks. er imot begge de forslag som foreligger, må voteringen ordnes slik at man ikke behøver å votere for noe bare for å gå imot noe annet. En representant skal da kunne hindre en alternativ votering, der noen ønsker det. Forutsetningen har alltid vært at Stortinget er enig om voteringsordningen. Her foreligger det altså 59 forslag, men for å spare trykksverte og annet står det «Stortinget ber regjeringen», og så kommer det 59 forslag – istedenfor slik det står i innstillingen. I innstillingen er det tilsvarende mange forslag, men der har man, i stedet for å ramse opp en hel haug av forslag etter «Stortinget ber regjeringen», lagt det opp slik at «Stortinget ber regjeringen» ved hvert forslag. At man ville spare trykksverte og ikke ha tre sider, men bare to, forstår jeg, men det er 59 forslag. Og da er forslaget fra representanten Hans Andreas Limi at de forslagene som vi ønsker å stemme for, gjerne blir tatt opp som en blokk, og hvis det er andre partier som vil gjøre det samme, må det også respekteres. Dette har vært en sikker tradisjon omtrent fra begynnelsen av Stortinget, og det vil være trist hvis flertallet nå endrer prinsippet og påtvinger et mindretall å stemme imot noe man er for, utelukkende fordi man tar mange forslag og voterer over dem samlet, istedenfor å respektere den oppdelingen som Hans Andreas Limi har foreslått. Uansett går jeg ut ifra at det blir en votering mellom presidentens forslag og Hans Andreas Limis forslag.