Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Vold i hjemmet rammer barn spesielt hardt, og det er ikke like lett for nærmiljøet rundt familien eller det offentlige apparatet å avdekke voldsbruken. Det er jo en av hovedutfordringene vi har når det gjelder det å bekjempe vold i nære relasjoner. I de tragiske tilfellene der volden fører til død, er det spesielt viktig at politiet setter i gang etterforskning så tidlig som mulig. I proposisjonen foreslås det å innføre en etterforskningsplikt for politi og påtalemyndighet i alle tilfeller der barn under 18 år dør plutselig og uventet. Det er å gå langt. Unntak skal bare gjelde der det er åpenbart at dødsfallet ikke skyldes et straffbart forhold. Forslaget følger opp Stortingets vedtak av 4. mars 2010 nr. 189. Lovendringen betyr at etterforskning skal innledes ved plutselig og uventet barnedød uavhengig av om det foreligger mistanke. Det er mitt håp at man gjennom en slik ordning vil avdekke – og, som flere har vært inne på, avverge – flere tilfeller av vold mot barn, og på den måten styrke barns rettssikkerhet. Jeg er glad for at Stortinget støtter denne viktige lovendringen, og jeg vil sørge for at den følges opp med de nødvendige endringer i påtaleinstruksen. Jeg vil også sørge for at departementet følger nøye med på – som flere har vært inne på – om reglene om taushetsplikt står i veien for at etterforskningsplikten får den tilsiktede virkningen, slik komiteen også ber om. I proposisjonen foreslås også en tilføyelse i straffelovens bestemmelse om vold i nære relasjoner. Denne gjør det klart at tidligere og nåværende samboere nyter vern på lik linje med ektefeller. Straffebestemmelsene mot vold i nære relasjoner ble omredigert og modernisert i 2005. Av forarbeidene går det klart fram at lovgiver mente å gi samboere det samme vernet som ektefeller. Denne forståelsen hadde en viss støtte i en avgjørelse fra Høyesterett fra 2005. Etter Høyesteretts avgjørelse 31. mars i år kan denne forståelsen ikke lenger opprettholdes, og det er viktig at rettstilstanden raskt bringes i samsvar med lovgivers forutsetninger. Det har vi jo i aller høyeste grad gjort, så raskt som vi bare kan. Så vil jeg bare si til sjølve hovedforslaget om etterforskningsplikten at det har vært en bred debatt rundt dette. Det tror jeg er sunt. Det er, som representanten Ropstad var inne på, flere hensyn å ta i disse sakene. Og det er helt avgjørende at den etterforskningsplikten som politiet får, utøves på en nennsom måte. Vi må være forberedt på at vi også kan få reaksjoner fra foreldre som mener at man er satt under etterforskning i en veldig vanskelig fase i livet. Det må vi være forberedt på. Det er sterke symbolmessige signaler som sendes når man åpner en etterforskningssak – det ligger liksom et teppe av mistanke over det hele. Enhver av oss kan tenke seg hvordan det ville være å miste et barn og samtidig få en følelse av at man på mange måter blir indirekte beskyldt for å ha gjort noe galt. Den kanskje største utfordringen i dette blir at vi ikke påfører foreldrene større byrder enn det de har, i de tilfellene der det ikke har skjedd noe kriminelt. Så det å kunne utøve denne etterforskningsplikten på en nennsom måte, blir helt avgjørende for hva slags legitimitet og tillit man får i disse sakene. Så må jeg også si at det å innføre en etterforskningsplikt helt opp til 18 år – som vi foreslår – kanskje er noe av det kraftigste signalet vi kan gi inn mot vold og overgrep mot mindreårige. Jeg mener også at det er et veldig hensiktsmessig virkemiddel for å kunne bringe andre typer etterforskningsskritt på bordet der det er nødvendig. Men det vil kreve at man har skjellig grunn til mistanke f.eks. for å kunne bruke tvangsmidler i form av ransaking osv. Så det at man går inn i saken på denne måten, vil kunne bidra til raskere å få tatt nødvendige skritt. Så jeg er optimist, særlig opp mot det arbeidet som gjøres fra Helsedepartementet når det gjelder dødsstedsundersøkelsene. Det er også i debatten blitt reist spørsmål rundt Lovavdelingens uttalelse. Jeg tilhører dem som er veldig glad i Lovavdelingen, og mener at der skrives det mye god jus. Jeg er nok ikke så tilhenger av å presse mer – som det nærmest blir sagt – overfor Lovavdelingen for å få et annet standpunkt. Da er vel egentlig løsningen for dem som er satt til å lage nye lover, at man ser på grunnlovsbestemmelsene hvis man er uenig i at det som er konkludert fra Lovavdelingen, skulle være i tråd med Grunnloven. Men det er selvfølgelig opp til hvert storting å vurdere uttalelsene fra Lovavdelingen på et fritt grunnlag. Når uttalelsen er kommet, syns jeg det er vanskelig å ta flere runder om akkurat det spørsmålet.