Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Mulighetene og utfordringene i nord er mange, og de er svært forskjellige. Derfor må også nordområdepolitikken ha en bred tilnærming, ikke en smalere tilnærming, slik representanten Kristiansen tar til orde for. Regjeringens nordområdesatsing har både en nasjonal og en internasjonal side, og de to tingene må nødvendigvis henge sammen. Vi lykkes bare med å ta vare på miljøet, få mer kunnskap om klimaendringene, bekjempe tjuvfiske og ta i bruk ressursene i nord dersom vi er aktive på den internasjonale arenaen for å søke samarbeid og for å teste vår rolle som en sentral forvalter i nord. Utenriksministeren fortjener anerkjennelse for at han alltid har med seg nordområdene i kofferten når han er ute og reiser i den store verden. Samtidig har Regjeringens satsing en erkjennelse av at det hjelper lite med fornyelse av kystvaktflåten og førsteklasses kunnskap om isbjørn hvis vi ikke har en levende nordnorsk landsdel. Det å legge til rette for en positiv utvikling av kystsamfunn, byer og lokalsamfunn i nord er det sterkeste uttrykket for at vi mener alvor med vår tilstedeværelse i nord. Derfor er det både riktig og viktig at Regjeringens nordområdesatsing også inneholder mange tiltak som er rettet direkte mot landsdelen – som forskning, infrastruktur, slepebåtberedskap, marin bioprospektering og alle de andre tiltakene for næringsutvikling som er igangsatt eller varslet. Det viktigste som har skjedd de fem siste årene, mener jeg, er at Nord-Norge har fått selvtilliten, framtidstroen og ambisjonene tilbake. Det er grunnleggende positivt at det nå fokuseres på utvikling og ikke på krisepakker. Når man reiser rundt i Nord-Norge, kan man se mange eksempler på at det nytter. Hammerfest var en fraflyttingsby for ti år siden, det er nå et lokalsamfunn som blomstrer. Kirkenes har hatt den samme positive utviklingen som et resultat av at det er en grenseby der man satser på samarbeid med Russland. Men også hvis man besøker fiskekakeprodusenten i Karlsøy kommune, ser man at man har fått optimismen tilbake, fordi man nå skal få en etterlengtet veiforbindelse. Tjuvfisket i Barentshavet, som var en alvorlig trussel mot økosystemet i Barentshavet for fem år siden, er nå så å si ikke et fenomen lenger. Samtidig skal vi selvfølgelig ikke undervurdere de utfordringene som Arktis og den nordnorske landsdelen står foran i årene som kommer. Det er mange og svært forskjellige utfordringer som må tas tak i, og som vil kreve stayerevne over tid, enten vi snakker om klimaendringer, frafall i den videregående skole, det å få bergverksnæringen til å utvikle seg og leve side om side med tradisjonelle næringer, det å ta vare på samiske språk eller det å ta tak i befolkningsutviklingen langs kysten, for å nevne noen eksempler. Det er nok å ta tak i for politikere som vil – både på den internasjonale arenaen, her på Stortinget og i lokalpolitikken. Så ønsker også jeg å gi representanten Kristiansen ros for at han har reist denne interpellasjonsdebatten i dag. Han er en aktiv nordområdedebattant, og i de debattene etterlyser han ofte ting fra regjeringspartiene. Men også etter den runden vi har hatt her, er det uklart for meg hva Høyre vil som er annerledes enn det Regjeringen har iverksatt. Jeg vil be representanten Kristiansen klargjøre hvorvidt Høyre har en alternativ nordområdepolitikk til den Regjeringen fører, utover det som er opposisjonens privilegium, nemlig det å bestandig ha en million ekstra i ermet til alle gode formål. Representanten Kristiansen nevnte selv befolkningsnedgangen i nord, og jeg vil derfor be ham redegjøre for hvordan han mener at høyresidens hang til markedsmakt og private løsninger innenfor skole og helse vil slå ut for tilbudene i en landsdel der det er lite folk og lite marked, og hvordan han mener at det å kutte flere milliarder i landbruksstøtten vil slå ut for landbruksnæringen i nord. Med den oppslutningen som Høyre og Fremskrittspartiet har på meningsmålingene for tiden, er det også naturlig å spørre om Høyre stiller seg bak Fremskrittspartiets politikk overfor Nord-Norge, som i veldig stor grad handler om å redusere den nordnorske stemmen ved å redusere antallet nordnorske stortingsrepresentanter, legge ned Sametinget, legge ned fylkeskommunene og kvele lokaldemokratiet ved å kutte Nord-Norge-tilskuddet. De resultatene vi ser i Nord-Norge, har ikke kommet av seg selv, og i motsetning til Høyre og Fremskrittspartiet har jeg ingen tro på at markedet alene vil sikre verken tilstedeværelse eller det å ta i bruk de fantastiske mulighetene som finnes.