Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Det hadde vært fristende å starte med noen kommentarer rundt representanten Tendens nye begrep, nemlig «oppholdstillatelse» i barnehagene, men jeg skal la det ligge. Jeg tipper det var en liten forsnakkelse, men det var en veldig god en! Her er det mye å snakke om. Jeg vil velge å gi noen kommentarer på et litt mer overordnet plan. Jeg ser at det er flere andre som har tegnet seg, som sikkert kan utdype ulike sider i saken. Først: Jeg forstår at noen synes det blir krevende når vi skal snakke om resultatene i et land som Norge. Hva er fakta? Etter min mening er det samfunnet som har utviklet seg i Norge gjennom mange tiår, et samfunn som økonomer, både i Norge og i resten av verden, ikke trodde det skulle være mulig å skape. Det er et samfunn som i bunnen baserer seg på en markedsøkonomi, en frihetstankegang, som motoren i både næringsliv og verdiskapingen. Men den er ikke uhildet eller – skal vi si – ikke-styrt, for den fungerer i samkvem med sterke organisasjoner i arbeidsliv i tredje sektor og en sterk stat. Når man kombinerer det beste fra de tre forskjellige verdenene, får vi det som mange kaller den nordiske eller den norske modellen, der vi har, etter økonomenes forgodtbefinnende, for høye skatter, altfor stor grad av omfordeling, en for sterk stat, en for stor velferdsstat og for sterke rettigheter for vanlige folk. Da skulle det ikke være mulig å skape et slikt velstandssamfunn som det Norge har utviklet seg til å bli. Det er motbevist. Nå har pendelen snudd. Nå er det mange økonomiske miljøer, både i Norge og i resten av verden, som vender blikket mot Norden, mot Norge, for å se på hvordan denne økonomisk-politiske modellen har fått utvikle seg gjennom mange år, og som har skapt det som for de aller, aller fleste er en enorm velstandsøkning materielt. Men – og det er her jeg kommer til poenget – det har også skapt et land der forskjellene tross alt er små, i internasjonal sammenheng. Det omfordeles i en helt annen grad enn i andre deler av verden, og andelen med lav inntekt er lav. Det betyr ikke at Kristin Halvorsen ikke hadde rett da hun sa det er et spørsmål om politisk vilje. Det var det hun sa. La meg bare forsvare min utmerkede kollega, som også satt i finanskomiteen, den tidligere finansministeren, for hun sa aldri at det kunne fjernes med et pennestrøk – det er ingen som har klart å finne det sitatet. Men hun sa at det var snakk om politisk vilje. Og er det noe dette Stortinget har anstrengt seg for – og da mener jeg på tvers av mange partier opp gjennom årene – så er det å prøve å gjøre et eller annet for å løfte folk ut av fattigdom. Problemet er bare at de som var fattige, eller de som var definert som lavinntektsgruppe i 2005, er ikke de samme i 2012. De som jeg møtte som var fattige da jeg møtte første gang på Stortinget, var bl.a. minstepensjonister, for å ta et eksempel. De er ikke lenger i denne statistikken. Hvorfor ikke? Det er fordi regjeringens parlamentariske grunnlag her i salen – det var kanskje enstemmig til og med – har økt pensjonene og trygdene til et nivå som gjør at det er mer levelig. Så har samfunnet utviklet seg. Vi har fått en innvandring – vi har fått en demografisk utvikling som gjør at ting er annerledes. Derfor er jeg også den første til å innrømme at dette er ikke lett. Dette er ikke ukomplisert, og det er ikke noen «quick fix»-løsninger som gjelder her. Så sier noen, også i innstillingen, at regjeringspartiene er mer opptatt av å bekjempe rikdom enn å bekjempe fattigdom. Det må jeg si – med all respekt – det er ikke riktig. Hva skulle være alternativet? Blir det færre fattige av at de rikeste i Norge ikke bidrar til felleskassen? Det er tydeligvis det som ser ut til å være resonnementet, av to årsaker: Hvis man tar vekk beskatningen for dem som har mest i dette samfunnet, får vi flere skatteinntekter. Det er noen som mener det, at lavere skatt gir høyere inntekter. Eller det kan være andre ting, som jeg ikke rekker å komme inn på nå. Jeg mener det må være mulig å se den klare sammenhengen, som er meget godt uttrykt i fordelingsmeldingen som finansministeren la fram, nemlig at det er en sammenheng mellom i hvor stor grad omfordelende samfunnet er, hvor stor likhet det er i samfunnet, og i hvor liten grad man har lavinntekt. Det viser meldingen veldig tydelig.