Inge Lønning (Høyre), 2008-10-06:
Denne trontaledebatten har hittil vært preget av at talsmennene for regjeringspartiene - og særlig det største regjeringspartiet - har vært nesten fanatisk opptatt av å diskutere de politiske spørsmål og samarbeidskonstellasjoner som ikke er aktuelle. Jeg foretrekker å holde meg til det som er aktuelt. Derfor skal jeg velge et så uvanlig utgangspunkt som trontalen. I trontalen heter det: «Regjeringen vil starte arbeidet med en samhandlingsreform for å gi pasientene et bedre og mer helhetlig helsetilbud.» Det er et moderat løfte når det gjelder forpliktelsesgrad. Men det oppsiktsvekkende er at løftet fremsettes det tredje og siste leveåret av denne regjeringens tid. Hadde man startet sin ansvarsperiode i denne enden, kunne det ha gitt mening. Når man avslutter den siste trontalen med å fremsette et slikt løfte, gir det ingen mening. Saken har nemlig en forhistorie. Denne regjering er ikke den første som har sett behovet for samhandling i norsk helsetjeneste. Den forrige regjering nedsatte et bredt sammensatt utredningsutvalg for nøyaktig fem år siden, i oktober 2003, det såkalte Wisløff-utvalget. Utvalgets hovedformål var nettopp å vurdere samhandlingen mellom den kommunale helsetjeneste og spesialisthelsetjenesten og vurdere endringer i rammebetingelsene for å bedre samhandlingen - altså nøyaktig det samme som helseministeren nå sier at han skal begynne med å utrede. Wisløff-utvalget leverte sin innstilling i februar 2005, altså for tre og et halvt år siden. Helse- og omsorgsdepartementet sendte utredningen på bred høring våren 2005. Høringssvarene forelå 1. juni 2005, altså for mer enn tre år siden. Denne regjering har så åpenbart brukt tre år på å tenke seg om, før den har funnet ut at den skal starte forfra igjen, nemlig med å utrede en samhandlingsreform. Jeg tillot meg å spørre helseministeren etter hans innlegg i debatten tidligere i dag om når han regner med at resultatet av denne utredningen han nå har annonsert for hele Norges land, og som skal foreligge i april neste år - altså etter at hans egen tid i departementet er trefjerdedels avsluttet - skal kunne forelegges Stortinget. Statsråden svarte at det nok er tvilsomt om han vil kunne forelegge det for Stortinget før utløpet av denne perioden. Det tolker jeg som et understatement. Det er utvilsomt at Stortinget aldri kommer til å se snurten av resultatet av dette arbeidet før denne stortingsperioden er ute, fordi dette arbeidet så langt ikke en gang er forankret i Regjeringen. Det er et departementsinitiativ, og det skal ledes av statsråden selv. Det er i hvert fall på siden av den norske modellen for utredningsarbeid, og det er langt på siden av den norske modellen for klare ansvarslinjer mellom forvaltning og ekspertise på den ene siden og politisk ledelse på den andre. Dette skal vel forankres i Regjeringen, deretter formodentlig sendes på høring - for man har vel ikke tenkt å gjennomføre grunnleggende helsereformer uten en demokratisk høringsprosess? Hvis man deretter skal utarbeide forslag for Stortinget, vil vi minst være halvveis i neste stortingsperiode før Stortinget i det hele tatt kommer i inngrep med dette. Det synes jeg er ganske oppsiktsvekkende tafatt fra en regjering som nå har sittet med ansvaret i tre år. Vi har fått en ny helseminister som er usedvanlig flink til å beskrive problemer, mangler og utfordringer. Det gjorde han også i dagens trontaledebatt. Han er glitrende god på å beskrive alle manglene i dagens norske helsevesen. Det gjenstår bare at han oppdager at nå er det han som sitter med ansvaret, og at han har vært medlem av en regjering som i tre år har sittet med ansvaret for at det ikke har skjedd noen ting når det gjelder å bedre samhandlingen til beste for pasientene.