Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
For Arbeiderpartiet har det vært to vesentlige sider ved behandlinga av årets jordbruksoppgjør: for det første å holde fast ved forliket som ble framforhandlet da vi i Stortinget behandlet St.meld. nr. 19 for 1999-2000 om norsk landbruk og matproduksjon, samt å respektere en framforhandlet avtale, selv om det er med bare én av landbrukets organisasjoner. Forliket som ble inngått i forbindelse med Innst. S. nr. 167 for 1999-2000, ble inngått av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Venstre og Sosialistisk Venstreparti. Her var det et klart skille mot Høyre og Fremskrittspartiet. Selv om det nå er inngått en avtale mens Høyre sitter i regjering, har Kristelig Folkeparti og Venstre etter min mening hindret den verste dreiningen mot Høyre. Så mye ros synes jeg de skal ha. Spør man hvorfor, er min tolking ganske klar: Etter at Bondevik II-regjeringa har ført en elendig distriktspolitikk – bl.a. med store kutt i SND, og de har ikke fylt på de kommunale næringsfond – hadde verken statsministeren eller Kristelig Folkeparti så mye å gå på når det gjelder en så distriktsrettet næring som landbruket er. Jeg er derimot helt sikker på at det var nødvendig å få framforhandlet en avtale. Jeg ser at lederen i Norges Bondelag, Kirsten Ingjerd Værdal, sier i mediene at det har vært svært vanskelige forhandlinger – så ros til også den parten for avtalen. For skulle statens åpningstilbud kommet til avgjørelse her i Stortinget, med Fremskrittspartiets støtte, ville ikke det vært noen god utvikling for norsk landbruk. Det bekreftes også gjennom Fremskrittspartiets merknader i Innst. S. nr. 250 for 2001-2002, som vi behandler i dag. Vi i Arbeiderpartiet tar derfor avtalen til etterretning og vil ikke røre enkeltheter ved den, selv om vi skulle være uenige i enkelte punkter. Respekten for en inngått avtale og forhandlingsinstituttet gjør at Arbeiderpartiet er med på å danne flertallet stort sett i hele innstillinga. Men vi har i en felles merknad med Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti sagt at det kan ikke være bare Stortinget som skal respektere inngåtte avtaler. Det bør også Regjeringa gjøre. Derfor beklager vi at Regjeringa med Fremskrittspartiets støtte kuttet 300 mill. kr i rammen for jordbruksavtalen ved budsjettet for inneværende år. Dette rokker ved tryggheten og forutsigbarheten som forhandlingsinstituttet representerer. Kuttet var etter Arbeiderpartiets, Sosialistisk Venstrepartis og Senterpartiets mening svært uheldig. For oss i Arbeiderpartiet er jordbruk, skogbruk og fiske i deler av landet helt avgjørende for arbeid, bosetting, næringsutvikling og forvaltning av kulturlandskap. Derfor vil vi legge til grunn at vi skal ha et levedyktig og bærekraftig landbruk. Vi må i tillegg holde fast ved at det skal være stor fokusering på det med trygg mat. Det er kanskje lett å si at selvfølgelig har vi trygg mat og matvaresikkerhet her i landet. Men det kommer ikke av seg selv, og vi blir i pressen daglig minnet om at skal en besøke andre land som turist nå i sommer, må en være oppmerksom på at det er store utbrudd bl.a. av salmonella enkelte steder. Slik må vi ikke få det her i Norge. Vi må profilere oss med vår mat og matkultur. Det kan vi gjøre i langt sterkere grad enn i dag. Turistnæringa må koble natur, kulturlandskap og vår mattradisjon i opplevelser som blir ettertraktet av turistene. Jeg har sett at Hurtigruta har påpekt dette. Vårt langstrakte land er flott, ikke minst fordi det bor folk stort sett over alt. Jeg ser i så måte i LO Aktuelt at både LO og Reiselivsbedriftenes Landsforening er misfornøyd med Regjeringas satsing på reiseliv. Begge organisasjonene beklager sterkt at næringsminister Ansgar Gabrielsen la ned Forum for reiseliv, som ble etablert av tidligere næringsminister Grete Knudsen. Reiselivsforumet skulle være en møteplass for organisasjonene i næringa og departement/regjering for å fremme reiselivsnæringa, etter modell av Maritimt Forum. «Etableringen av Reiselivsforumet var en seier. Nå kunne vi endelig få være med å påvirke og utarbeide visjoner og målsettinger for næringen,» sier Jens-Petter Hagen, som er reiselivskonsulent i LO Service. Arbeiderpartiet mener dette var en viktig og riktig satsing, også sett fra landbrukets side. Vi er overbevist om at reiseliv og landbruk har mye mer felles enn vi i dag kan få inntrykk av. I innstillingen har alle partiene unntatt Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti en felles merknad om utfordringene i forhold til WTO. Vi ser at det er behov for en egen landbruksavtale som gir grunnlag for et desentralisert landbruk med variert bruksstruktur. Vi påpeker videre at det må være mulig å opprettholde en landbrukssektor, under vanskelige klimatiske forhold, som ivaretar distriktshensyn, vern av kulturlandskap og hensynet til biologisk mangfold. Vi har i Norge ca. 3,5 pst. av vårt areal oppdyrket. Vi og andre bør være klar over hvor viktig det er for oss at det er bosetting og matdyrking, og ikke gjengrodde bygder vi skal ha i framtida. Men det hjelper lite hva vi mener om landbrukets generelle betydning, hvis de som arbeider i næringa, ikke har et økonomisk utkomme som gjør at de orker å fortsette. Dette har også betydning for om nye generasjoner vil drive gårdene videre. I Sverige ser en nå en utvikling der det blir større og større import av bl.a. gris, fordi det ikke er svineprodusenter som vil opprettholde nødvendig produksjon. Vi er nå i balanse når det gjelder melk, men også her kan vi komme i en situasjon på linje med Sveriges, hvis ungdommene våre ikke ser seg tjent med å produsere melk i framtida. Ungdommen vil særlig vurdere inntektsmulighetene i forhold til andre yrker, de vil kreve fritidsordninger på linje med andre, og – ikke minst – de vil ha respekt for den jobben de gjør for norsk matvareproduksjon. Det siste er etter mitt syn betenkelig. Det er i alles interesse at vi klarer utfordringene med ren mat, produsert på en etisk akseptabel og økologisk og samfunnsmessig bærekraftig måte. Ungdommene må som sagt få tro på den matvareproduksjonen de står for – at vi ønsker den. Ordninga med fri omsetning av melk på 30 pst. i hvert fylke er nytt. Arbeiderpartiet gikk i vår ut og sa nei til en slik ordning – dette etter at det partssammensatte utvalget som ble nedsatt ved jordbruksforhandlingene i fjor, hadde sagt nei til en slik ordning. I korte trekk blir dette den økonomisk sterkestes mulighet til å skaffe seg større melkekvoter, og det uten at en skiller mellom om høystbydende i et slikt system har inntektsgrunnlaget på gården eller utenfor gården. Arbeiderpartiet mener evalueringa blir spennende, både når det gjelder pris og når det gjelder hvilke grupper som får kjøpe disse kvotene. Vår anbefaling er å bruke et kalenderår før en evaluerer ordninga. Vi er et høykostland. Alle tjener for så vidt bra. Det er derfor umulig å tro at mat skal bli produsert billigere enn andre varer vi produserer i Norge. Næringsmiddelindustrien her til lands har ca. 25 pst. mer i inntekt enn f.eks Sverige. Renta er høy hos oss, og krona er sterk. Det påvirker også matvareprisene. Likevel bruker vi nå bare ca. 12 pst. av lønna vår på mat, mens vi reiser for over 20 pst. av lønna. Ikke minst er boligprisene høye. Det rare er at det er matvareprisene vi snakker – i hvert fall mest – om. Jeg tror at partene i årets jordbruksoppgjør har kommet riktig ut i forhandlingene når det gjelder pris. Inntektene til bøndene er kommet litt bedre ut enn andre yrkesgruppers, og det er innført en ordning med rentestøtte. Arbeiderpartiets håp er at dette kan gjøre sitt til at næringa ser økonomiske muligheter, både for dem som allerede er i næringa, og for dem som vil ta over. Alle partier, også Fremskrittspartiet, har et ansvar for at vi respekterer yrkesutøverne på linje med andre vareprodusenter. Kanskje skal vi stå litt mer oppreist i forhold til det i framtida. Arbeiderpartiet vil derfor stemme for komiteens anbefaling.