trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-10:
Domstoladministrasjonen ble opprettet for 20 år siden, og deres oppgave er å inkludere og være en pådriver, initiativtaker og samarbeidspartner med tanke på utviklingstiltak i domstolene, både digital utvikling, utvikling av målsettinger for virksomheten og organisasjonsutvikling. En viktig del av Domstoladministrasjonens mandat er også å formidle synspunkter og behov overfor storting og regjering. Det betyr at de har både rett og plikt til å gi faglige råd om hvordan domstolene bør drives. Det å vurdere om det bør gjøres endringer i dagens domstolsordning for domstolene, er en del av domstolkommisjonens mandat, jf. NOU 2020: 11, Den tredje statsmakt – Domstolene i endring, som ble lagt fram 30. september. Kommisjonen vurderer her at den eksisterende ordningen med sentral domstoladministrasjon er velfungerende, og anbefaler å bevare hovedtrekkene i ordningen. Vi registrerer at Senterpartiet virker å være imot alle typer endringer i norske domstoler, og Venstre er bekymret for at de virker å tillegge administrasjonen å ha en politisk agenda framfor å gjøre faglige vurderinger og gi faglige råd. Det er skadelig for tilliten til offentlige myndigheter og i ytterste konsekvens et problem for demokratiet.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-10:
Representanten Enger Mehl viste til et debattinnlegg som jeg hadde flere steder tidligere i år, der jeg skrev at dersom vi truer fagfolk til stillhet fordi de er uenige med oss politikere, beveger vi oss i retning av en totalitær stat. Det står jeg ved. Jeg synes at denne saken har vært svært krevende i den forstand at det har vært beskyldninger om at Domstoladministrasjonen har en politisk agenda framfor å gi faglige råd, og at det også har gitt seg utslag i en personkritikk av Domstoladministrasjonens direktør. Det synes jeg er svært beklagelig, og denne typen debatt, i en så viktig sak, synes jeg ikke at saken fortjener.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-11-10:
De siste årene har det i større og større grad blitt fokusert på barns beste i utvisningssaker. Det er positivt, og det er veldig viktig. Vi har blitt kjent med mange historier gjennom media som setter et nødvendig søkelys på disse sakene. Samtidig har norsk innvandringspolitikk de senere årene i større grad fokusert på barnets beste. Og det siste mener jeg at Venstre og Kristelig Folkeparti skal ha mye av æren for. Granavolden-plattformen understreker at hensynet til barnets beste skal vektlegges i utvisningssaker. Samtidig er det slik at andre hensyn kan være tungtveiende, og det er derfor vi har denne debatten, og derfor er diskusjonen såpass krevende. Vi må forsikre oss om at vi har det regelverket som kreves for at saksbehandlingen i disse sakene er tilstrekkelig for å få belyst barnets situasjon. Venstres støtter komiteens medlemmer fra Høyre og Kristelig Folkeparti, som mener at det ikke er hensiktsmessig med en mer detaljert regulering i forskrift av hvilke hensyn som kan være relevante for vurderingen av barns beste, eller hvilken vekt de ulike forhold skal ha. UDI og UNE skal i dag være bevisst på konkrete og individuelle helhetsvurderinger. Vi venter også spent på regjeringens arbeid med å utrede alternativer til utvisning når særlige forhold tilsier dette, som hensynet til barnets beste. Slik Venstre vurderer saken, vil ikke representantforslaget forandre utfallet i utvisningssaker der barnets beste skal hensyntas. Når det er sagt, er det viktig at alle sakene får den grundige behandlingen som er helt nødvendig. Vi må se på barnas situasjon. Med det regelverket vi har nå, og ikke minst med den oppfølgingen som vi har hatt av UDI i disse sakene, forventer vi at barnets beste vektlegges. Av sakene vi har sett i mediene den siste tiden, har det tidvis vært grufulle eksempler på utfall som i aller høyeste grad ikke oppfyller kravet om barns beste. Slike saker vil vi ikke ha, og slik vi ser det, var ikke regelverket i seg selv problemet her. Når Venstre nå ikke stemmer for forslaget, betyr ikke det at vi ikke setter pris på at debatten reises. Vi mener det er viktig at vi med jevne mellomrom tar disse krevende og viktige debattene. Det gir fokus på saken, det bidrar til økt bevissthet, og det er helt nødvendig. Jeg ser som sagt fram til at regjeringen legger fram sitt arbeid med å utrede alternativer til utvisning når særlige forhold tilsier det, slik som hensynet til barnets beste.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Jeg er selvsagt helt enig i ønsket om en dopingfri idrett. Bruk av dopingmidler er ikke bare skadelig for den enkelte idrettsutøver som bruker doping, men har også samfunnsmessige konsekvenser. Det er også grunn til å understreke at antidopingorganisasjonene gjør et veldig viktig arbeid. Bruk av doping er omfattende regulert i straffeloven og legemiddelloven. Også medvirkning til brudd på straffereglene er i utgangspunktet straffbart. En trener eller ansatt i støtteapparatet til en idrettsutøver som gir råd og bistand i forbindelse med bruk av dopingmidler, vil derfor også kunne straffeforfølges. Det følger videre av de alminnelige inndragningsreglene i straffeloven at når det er årsakssammenheng mellom utbyttet som er mottatt og en straffbar handling, skal utbyttet inndras. Disse reglene om doping ble innført ganske nylig. Det vil være både komplisert og ressurskrevende å utrede om det er behov for ytterligere kriminalisering som rammer økonomiske gevinster på grunn av doping. Det samme gjelder hvordan et slikt straffebud skal utformes, herunder hvilke konkrete handlinger som skal rammes. Derfor anbefaler vi ikke dette nå, men vil heller følge utviklingen og se hvordan reglene for dette fungerer, og eventuelt gjøre endringer på sikt. Når det gjelder spørsmålet om å utlevere opplysninger i straffesaker som følge av doping, har vi regler om at opplysninger fra avsluttede straffesaker kan gjøres kjent for antidopingorganisasjonene. Jeg mener at de reglene i utgangspunktet er tilstrekkelige. Å gå lenger i å gi politiet en underretningsplikt reiser både juridiske og praktiske problemstillinger. En underretningsplikt til et privat organ vil, uansett omfang, innebære en prinsipiell endring. Særlig for pågående saker taler tunge hensyn mot en underretningsplikt, bl.a. hensynet til å unngå å skade etterforskningen.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Jeg mener egentlig at reglene som er utformet på en måte som gir fleksibilitet, også gir et godt utgangspunkt for å gjøre endringer innholdsmessig. Det mener jeg disse reglene gir. Så man trenger ikke å liste opp, man trenger å ha begreper knyttet til bruk, omsetning, rådgivning, vinning etc., og da er det dekkende for den situasjon som til enhver tid måtte oppstå.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Det er jo opp til påtalemyndighetene å etterforske og vurdere om en handling innholdsmessig dekkes av straffelovens regler. Men det er helt klart at det å bruke, besitte og få utbytte av denne type handlinger i dag er straffbart. Det er et ganske nytt lovverk, så vi mangler nok erfaring med det, men her må politi og påtalemyndigheter gjøre sin harde prioritering av hvilke saker de etterforsker, hvordan de gjør det, og hvilke påtaler de vil fremme.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Representantene Slagsvold Vedum, Arnstad, Navarsete, Klinge og Nordlund framhever at beredskapsutfordringene Norge står overfor, er mangfoldige og sammensatte. Forslagsstillerne peker på utfordringer knyttet til bl.a. terrorisme, helseberedskap, digital sikkerhet, migrasjon, forsyningssikkerhet, klimaendringer, nasjonalt eierskap og beskyttelse av sivile. De mener at en totalberedskapskommisjon er nødvendig for å vise hvordan samfunnets totale ressurser kan brukes best mulig for å skape en god beredskap for ulike krisesituasjoner. Jeg deler forslagsstillernes vurdering av beredskapsutfordringene, men jeg deler ikke deres vurdering av at det er riktig å nedsette en totalberedskapskommisjon på det nåværende tidspunkt. Regjeringen fremmer jevnlig dokumenter som gir viktig innsikt i vår samlede beredskap. Den 16. oktober i år fremmet regjeringen sin andre stortingsmelding om samfunnssikkerhet, Meld. St. 5 for 2020–2021, Samfunnssikkerhet i en usikker verden. Den forrige meldingen var Meld. St. 10 for 2016–2017, Risiko i et trygt samfunn. Meldingene vurderer status innenfor sentrale beredskapsområder, som bl.a. nasjonal sikkerhet, digital sikkerhet, klimaendringer, totalforsvaret og sivilt-militært samarbeid, og lokal og regional beredskap. I juni i år fremmet regjeringen Meld. St. 29 for 2019–2020, Politimeldingen – et politi for fremtiden. Den beskriver politiets situasjon i dag og utviklingen av beredskapsevnen etter angrepene 22. juli mot regjeringskvartalet og Utøya. Regjeringen har også besluttet å utarbeide en nasjonal, tverrsektoriell kontraterrorstrategi i 2021. Den vil være et viktig bidrag til det strategiske arbeidet mot terror. Vi står midt oppe i den største krisen siden annen verdenskrig. Covid-19-pandemien og smitteverntiltakene har hatt store konsekvenser for alle deler av samfunnet. Vi må også forvente at denne pandemien vil vare en god stund. Regjeringen har derfor nedsatt koronakommisjonen for å få en grundig evaluering av hvordan de bredere samfunnsmessige konsekvensene av pandemien er håndtert og fulgt opp av myndighetene. Jeg legger derfor til grunn at kommisjonen vil adressere flere av de problemstillingene som forslagsstillerne peker på. Derfor mener jeg også at tidspunktet ikke er riktig nå for å foreta en gjennomgang av hele beredskapen, slik en beredskapskommisjon vil innebære. Spørsmålet om etablering av en eventuell totalberedskapskommisjon bør tas opp igjen etter at koronakommisjonen har levert sin rapport og det er avklart hvordan denne skal følges opp.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Det er jo ikke slik at vi nødvendigvis er uenig i at arbeidet skal gjøres – det er tidspunktet for det. Vi står nå i en historisk krise. Den krever alt av oss. Parallelt har vi opprettet en kommisjon som skal vurdere hvordan dette håndteres. Jeg sa på slutten av mitt innlegg at jeg mener at etter at koronakommisjonen har lagt fram sitt arbeid, etter at vi har besluttet hvordan det skal følges opp, kan vi beslutte om vi skal nedsette en kommisjon som det man foreslår her. Jeg tror jeg må understreke at en slik kommisjon ikke lever i et vakuum. Det krever masse ressurser. Nå må vi fra departementets side selvsagt serve koronakommisjonen. Vi må møte dem, vi må snakke med dem, vi må dokumentere, vi må jobbe med dem – slik at de har det beste grunnlaget. Det er de samme menneskene som nå håndterer en krise, de samme menneskene som driver samfunnet videre, og det er de samme menneskene som man nå skal ha til å serve enda en kommisjon. Slik kan vi ikke ha det. Vi må nå bruke all vår energi på å håndtere den krisen vi er midt oppe i.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
For det første har vi slett ikke ventet til krisen var over. Regjeringen var tidlig ute og tok grep for å få satt ned en kommisjon som nettopp kunne vurdere krisehåndtering underveis, og som kan gjøre det når pandemien forhåpentligvis om ikke altfor lenge er over. Men vi må gjøre ting i riktig rekkefølge, og akkurat nå må vi håndtere den mest krevende situasjonen vårt samfunn har vært i siden krigen. Jeg blir litt overrasket hvis representanten ikke er kjent med at man lokalt har et samfunnssikkerhetsansvar. Jeg har vært lokalpolitiker i 14 år, og samfunnssikkerhet sto veldig høyt på dagsordenen i kommunen der jeg var aktiv, og den krevde oss fordi krisen skjer i kommuner. Krisen rammer mennesker og innbyggere i en kommune, og den rammer næringslivet i en kommune. Er det noe kommunene nå får føle på, er det nettopp håndteringen av koronakrisen. Så meldingen bekrefter bare det som er status, nemlig at kommunene er viktige i samfunnssikkerhetsarbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Først vil jeg takke representanten for å trekke fram det viktige arbeidet Sivilforsvaret gjør, og som vi virkelig har sett betyr noe i den krisen vi er oppe i. Sivilforsvaret har vært en veldig viktig ressurs, i tillegg til både heimevern og politi. De har samarbeidet veldig godt, sammen, bl.a. knyttet til grensepasseringene. Sivilforsvaret har fått en behørig plass i samfunnssikkerhetsmeldingen. Svar på om jeg vil lytte til Fremskrittspartiet: Mitt håp er at vi skal lage et budsjett med Fremskrittspartiet, og en styrking av Sivilforsvaret er selvsagt veldig velkommen. Nå har vi greid å løfte dem noe de siste årene, men det er helt riktig at det er et vedlikeholdsetterslep som vi er nødt til å ta på alvor. Hvis det kan skje gjennom budsjettforhandlingene, skal jeg være veldig glad for det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Representanten inviterer meg til å evaluere hvorvidt vi kunne vært bedre forberedt. Vi står midt i en krise, og det er andre enn meg skal evaluere hvor godt forberedt vi har vært. Hvis vi tar et blikk på landene rundt oss, vil jeg si at det går veldig mye bedre med både antall smittede, syke, innlagte og døde i Norge enn i andre land. Det er veldig bra, men jeg tror alltid vi kan bli bedre, og jeg tror vi helt sikkert har gjort ting som vi ville gjort på en annen måte. Om en kommisjon ville endret det, er jeg ikke i stand til å svare på. Jeg har ikke sagt at det er komplisert å sette ned en kommisjon. Det kan man godt gjøre, det er ikke komplisert. Jeg sier bare at det er arbeidskrevende, og at man må gjøre ting i riktig rekkefølge. Akkurat nå har vi en kommisjon som jobber virkelig i dybden på den vanskeligste situasjonen denne nasjonen har vært i siden krigen. Den kommisjonen bør få levere sitt arbeid. Vi bør gå gjennom det arbeidet, og vi bør bestemme hvordan vi skal følge opp det arbeidet. På bakgrunn av det bør vi ta en beslutning, ikke nå.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Til det siste: Også denne representanten inviterer meg til å gjøre en evaluering. Den skal jeg ikke gjøre nå. Vi står fortsatt midt i en krise. Det jeg kan si, er at vi var veldig oppmerksom på sårbare barn, sårbare familier og situasjonen de var i. Det var en jobb vi tok på alvor i flere departementer, hvor vi fulgte opp både kommuner og fylkesmenn på dette. Om det var godt nok, skal noen andre få lov til å evaluere. Når det gjelder innholdet i beredskapsbegrepet, er jeg ikke fremmed for å diskutere det. Det er ikke først og fremst innholdet i begrepet som er viktig, men hva vi gjør. Det er ingen tvil om at det som skjer innenfor hjemmets fire vegger, kan være veldig, veldig alvorlig, og at det stedet som skulle være det tryggeste for barn og partnere, kanskje er det mest utrygge. Det er det viktig å ha beredskap for, og det har vi. Vi har bl.a. handlingsplaner og satsinger mot vold i nære relasjoner og overgrep mot barn, og dette jobbes det med kontinuerlig. Men her kan vi aldri bli gode nok.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Takk for en god og viktig debatt. Representanten Klinge stilte et veldig godt spørsmål som jeg nok kunne kommentert i innlegget mitt, men da gjør jeg det nå. Det nye beredskapssenteret, som vi dessverre ikke fikk åpnet forrige fredag på grunn av koronasituasjonen, men som er i drift nå, er i seg selv en stor styrke for hele landet. Det at mannskapene i våre nasjonale beredskapstropper jobber sammen, kjenner hverandre, trener sammen med helt tipp topp fasiliteter, vil styrke beredskapen i hele landet. Det må det ikke være noen tvil om. Det er selvsagt sånn at hendelser skjer ute i distriktene. Det blir påstått at politiet er mindre til stede enn før. Det er de slett ikke – de er mer til stede enn før. De rykker ut på flere hendelser enn før, og de hendelsene rykker politifolk ansatt i distriktene ut på. Så det er kjempeviktig at innsatspersonell i distriktene også får bruke senteret, blir kjent med beredskapstroppen, med bombegruppen, med gisselforhandlere, at de øver sammen, og at de får det grunnlaget når noe skjer. Derfor er det avsatt 26 mill. kr til dette formålet i neste års budsjett. Enten man er i Finnmark, Møre og Romsdal eller i Agder, skal våre innsatsstyrker få reise til beredskapssenteret og trene der. Med 26 mill. kr vil halvparten av innsatspersonellet kunne trene hvert eneste år, og det er et viktig bidrag til å styrke beredskapen i hele landet. Så har jeg lyst til å si at det har skjedd enormt mye. Det er ikke slik at ikke noe har skjedd siden sårbarhetsutvalget for 20 år siden eller Gjørv-kommisjonen etter hendelsen i 2011. Veldig mye har skjedd. Vi har levert to samfunnssikkerhetsmeldinger, og vi har levert politimelding. Vi har levert to langtidsplaner for Forsvaret og en stortingsmelding om IKT-sikkerhet. Det er innført årlige kontraterrorøvelser, vi har fått på plass et nasjonalt cybersikkerhetssenter, og vi har styrket den nasjonale beredskapstroppen med over 60 pst. i personell siden 2013. Vi har økt andelen ansatte i politiet, og vi har fått på plass nye båter, nye helikoptre, nye biler, og alt dette bidrar til at vi har en sterk beredskap i hele landet. Fra neste års budsjett har jeg lyst til å trekke fram viktigheten av å få bygget en ny brann- og redningsskole i Tjeldsund. To tredjedeler av kommunene har ikke heltidsansatte i brannvesenet. Nå får 160 studenter anledning til å ta denne viktige utdanningen uten at man allerede har et ansettelsesforhold i et brannvesen. Det vil styrke beredskapen i hele landet, og det er viktig.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Innledningsvis har jeg lyst til å gjøre det helt klart at regjeringen er enig i at det er viktig å evaluere hvordan offentlige virksomheter fungerer. Det var også noe av bakgrunnen for at regjeringen i 2017 ba en uavhengig domstolkommisjon vurdere om det burde gjøres endringer i dagens administrasjonsordning for domstolene. Domstoladministrasjonen ble i sin tid opprettet for å sikre at den dømmende virksomheten skjer i nødvendig avstand til den utøvende makt. Domstoladministrasjonen er ikke noe ordinært forvaltningsorgan, men ledes av et styre med sterk dommerrepresentasjon. Det er deres oppgave å være initiativtager og pådriver for utviklingstiltak i nettopp domstolene. Det er deres rett og plikt å mene noe om saker som gjelder domstolene. Vi politikere er avhengige av faglige råd for å ta velfunderte og riktige beslutninger. Domstolkommisjonen mener altså at den eksisterende ordningen med en sentral domstoladministrasjon er velfungerende, og anbefaler i hovedsak å bevare og videreutvikle ordningen. Komiteens mindretall mener at domstolkommisjonens arbeid ikke kan legges til grunn som en tilstrekkelig evaluering på grunn av rolleblanding mellom kommisjonen og Domstoladministrasjonen. Domstolkommisjonen ble satt ned for å utrede domstolenes organisering og uavhengighet for framtiden. Jeg mener at den sentrale administrasjonen for domstolene var rettmessig representert i dette utvalget. Kommisjonen var sammensatt av personer med kunnskap og kompetanse som gjorde den egnet til å vurdere spørsmålene som tas opp i representantforslaget. Å igangsette en ny ekstern evaluering av Domstoladministrasjonen mener jeg altså ikke er nødvendig. Representantforslaget synes til dels å være foranlediget av Domstoladministrasjonens syn på behovet for endringer i domstolstrukturen. Jeg vil advare mot signalene vi sender dersom vi skal evaluere offentlige virksomheter hver gang de er uenige med representanter for regjering eller storting. Det gjør seg særlig sterkt gjeldende når det dreier seg om den tredje statsmakt. Kjernen i en rettsstat er at domstolene ikke skal stå under politisk styring eller kontroll. Politisk uenighet som inngang til en evaluering vil kunne svekke de besluttende myndighetenes beslutningsgrunnlag. Den vet best hvor skoen trykker, som har den på. Domstolkommisjonens utredning er nå på høring, og på bakgrunn av det skal vi foreta en skikkelig vurdering.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Jeg tror jeg uten videre kan svare nei på et slikt spørsmål – det var av generell karakter. Det mener jeg at man aldri kan tenke. Jeg har svart på hva som er regjeringens syn. Vi mener altså at offentlige virksomheter skal gjennomgås, og vi mener at vi har gjennomgått Domstoladministrasjonen. Dette gjøres på en annen måte når det gjelder domstolen, enn når det gjelder andre virksomheter. Dette er ikke en ordinær forvaltningsvirksomhet. Domstolen er vår tredje statsmakt. Den er likestilt med Stortinget og regjeringen, og den er ikke underlagt vår styring eller kontroll. Derfor er det viktig å bevare denne uavhengigheten. Da var det for oss helt selvsagt å sette ned en kommisjon der også Domstoladministrasjonen var representert.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
I utgangspunktet tror jeg jeg kan svare nei på det spørsmålet også. Det kommer jo an på hva man mener med «ekstern». Hvis representanten Klinge mener at man skal sette ned en evalueringsgruppe bestående av folk som overhodet ikke har noe med domstolene å gjøre, vil jeg finne det veldig rart. Jeg synes alltid at kunnskap og innsikt gir en bedre gjennomgang enn det å ikke ha det. Men når jeg har svart på spørsmål i dag, er det fordi jeg mener vi ikke har behov for dette. Jeg mener vi har fått en domstolkommisjons vurdering av situasjonen. Vi kjenner til hva domstolene mener, hva Dommerforeningen mener, hva veldig mange involverte i domstolen mener. Jeg mener det ikke er behov for en ny gjennomgang av dette, enten man kaller den ekstern eller ikke.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Jeg vet ikke hva ordet «ekstern» betyr i denne sammenhengen. Jeg oppfatter det vel dit hen at man i en slik evaluering overhodet ikke skulle hatt med representanter for domstolen. Det ville jeg synes var veldig rart. Jeg mener at kommisjonen hadde en god sammensetning. Den var sammensatt av representanter for både store og mindre tingretter og lagmannsretter, fra nord til sør, geografisk og størrelsesmessig. Så kan man selvfølgelig se på kommisjonens sammensetning heller enn å se på resultatet. Vi er nå der at vi diskuterer resultatet av kommisjonens arbeid. Spørsmålet er om det er å anbefale. Der har vi hatt én høring, vi har fremmet en sak for Stortinget, og vi har nå en ny høring, der vi vil få innspill fra alle deler av landet og fra alle som ønsker å delta i denne debatten.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Domstoladministrasjonen er et forvaltningsorgan, men det er ikke et ordinært forvaltningsorgan. Det er et organ med et eget styre, som er uavhengig, og som har både rett og plikt til å mene og innrette jobben slik de mener domstolene er best tjent med. Så er det selvsagt stortingsrepresentanters og partiers suverene rett å være uenig i de vedtakene som Domstoladministrasjonen fatter, og man har både rett og mulighet til å ta opp saker her i denne salen. Jeg mener ikke man har gått utover sitt mandat her, men der vil det være uenighet avhengig av hvordan man ser på dette. Jeg mener at de endringene som er foretatt, har vært nødvendige. Jeg mener de gir gode resultater. Her er det altså øynene som ser, og her kan man være uenig i de vurderingene som styret og Domstoladministrasjonen har gjort i disse sakene.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Jeg tror ikke det står i helt særskilte tilfeller – jeg tror det står i særskilte tilfeller. Jeg mener at Domstoladministrasjonen har holdt seg innenfor det mandatet de har.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
I Granavolden-plattformen slår regjeringen fast at barn på flukt er mer sårbare enn voksne. Hensynet til barnets beste må derfor vektlegges som et grunnleggende hensyn i alle utlendingssaker som gjelder barn. Derfor mener regjeringen at det vil være nyttig å vurdere fordeler og ulemper med å høre barn mer direkte i flere utvisningssaker enn i dag. Jeg vil som varslet igangsette en utredning om dette. Regjeringen vurderer også å fremme forslag som vil styrke retten til nemndmøtebehandling i enkelte kategorier av saker om utvisning som berører barn. Jeg vil komme tilbake til dette i et mer generelt høringsnotat om saksbehandlingen i Utlendingsnemnda som Justis- og beredskapsdepartementet arbeider med, og som jeg skjønner at komiteen venter utålmodig på. Når det gjelder spørsmålet om å styrke retten til fritt rettsråd i utvisningssakene, viser jeg til at det pågår en egen høring om rettshjelpsutvalgets utredning, med høringsfrist 23. november. Justis- og beredskapsdepartementet har bedt Utlendingsdirektoratet se nærmere på situasjoner med særlig sårbare barn i tilfeller hvor det også foreligger usikkerhet om mulighet for en framtidig familiegjenforening med den utviste forelderen i Norge. UDI har etter en gjennomgang av praksis både fra norske domstoler og fra Den europeiske menneskerettighetsdomstolen meldt tilbake at det ikke anses hensiktsmessig å framheve usikkerhet om framtidige muligheter for familiegjenforening i slike saker spesielt, fordi de mener det i praksis vil ha liten selvstendig vekt og liten praktisk betydning. Jeg viser for øvrig til mine kommentarer om dette i mitt brev til komiteen. Jeg viser også til at departementet fram til 5. juni i år hadde på høring et forslag om alternativ til utvisning. Jeg merker meg at komiteen etterspør oppfølgingen av dette, og kan opplyse at vi nå er i sluttfasen med en lovproposisjon som vil bli lagt fram for Stortinget.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Som jeg sa i innlegget mitt, har vi fått tilbakemelding om at UDI mener at man gjennom både domstol og behandling i Den europeiske menneskerettighetskommisjon tillegger dette liten eller ingen vekt, og det er fordi man inviterer til en spekulasjon knyttet til det framtidige: 1) om vedkommende vil søke, 2) om vedkommende vil ha rett til å komme tilbake, og 3) om man faktisk vil reise tilbake. Så det er ganske mye man her blir bedt om å vurdere i en konkret sak. Vi har sagt vi skal gå inn i dette og vurdere det, men vi må bruke ressursene på ting vi mener at vi kan gjøre noe med når det gjelder å styrke barns rettigheter, ikke der hvor det kanskje bare er et slag i luften, og dette virker kanskje å være slike tilfeller.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Høringsfristen var 5. juni, og av årsaker som alle sikkert forstår, er det mye arbeid i Justis- og beredskapsdepartementet, så vi jobber nå det vi kan med å få fram en proposisjon. Men det betyr jo at vi mener det er grunnlag for å gjøre endringer. Samtidig har jeg lyst til å være veldig tydelig på at vi må huske hva dette dreier seg om. Dette dreier seg om saker hvor foreldre har begått regelbrudd som er av alvorlig karakter, og det er dessverre alltid sånn at barn rammes av det foreldre gjør. Det gjør vi også når nordmenn settes i fengsel og frarøves retten til å være sammen med sine barn daglig. Men ja, vi mener det er grunnlag for å gjøre endringer, og den proposisjonen skal vi få fram til Stortinget så raskt som vi bare greier.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Bare tre ting – ikke for å være vanskelig. Det er nettopp ordet «tro» som er litt vanskelig her. Man går ut fra en forestilling om at alle tenker som en gjør selv, og det er ikke alltid situasjonen. Det er jo saker hvor barn heller ikke har kontakt med sine foreldre, av ulike grunner. Hver familie og hvert barn har det ulikt. Jeg tror vi må legge det til grunn. Så tror jeg at heller ikke for barn som opplever at foreldre er fengslet, er det en aktualitet i det hele tatt å reise og besøke i fengslet fordi det kan oppleves veldig, veldig vanskelig. Men det er i og for seg ikke debatten her. Vi skal svare på de høringsforslagene som vi har hatt ute, og komme til Stortinget. Så får vi ta debatten knyttet til de konkrete forslagene.
Monica Mæland (Høyre), 2020-11-10:
Problemet er at både storting og regjering driver aktiv saksbehandling i enkeltsaker, og det er ikke nødvendig. Det er ikke nødvendig at vi her detaljerer hvilke konkrete vurderingstemaer man skal ta stilling til. Vi må jo ha tillit at det gjøres, og at det ikke minst gjøres en totalvurdering av det faktum at hver enkelt sak skal vurderes individuelt. Så vil saker ha likheter og ulikheter. Men det er bakgrunnen. Det handler om å ha tillit til at forvaltningen vår treffer vedtak basert på de lover og regler vi har vedtatt.
Tage Pettersen (Høyre), 2020-11-10:
Det er grunn til å være litt glad i dag. At et samlet storting står bak forslag som bidrar til at Norge vil vise vei i arbeidet med å styrke idrettens integritet og antidopingarbeid, gjør meg faktisk litt stolt. Idrett fundert på fair play, menneskerettigheter, likestilling og demokrati er idrett på sitt beste, og representantforslaget som ligger til grunn for saken vi debatterer i dag, fremmet vi jo i kjølvannet av nettopp dopingskandalen under Ski-VM i Østerrike i 2019, som flere har vært inne på allerede. Med forslagene som vedtas i dag, vil Norge gå foran og legge et press på andre myndigheter, som i stor grad bare lener seg tilbake og mener dette er noe idretten må ordne opp i selv. Doping er, som det er sagt, organisert kriminalitet. Det er maktstrukturene og den organiserte kriminaliteten som står bak, vi må til livs, og politiet må få verktøy til å forfølge saken hele veien – fra den som sitter og tar sprøyten eller doper seg, til alle dem som står bak. Vi finner selvfølgelig idrettsutøvere som doper seg av egen fri vilje, men vi må også forstå at mange idrettsutøvere blir presset til å dope seg. Det kan være av foreldre, trenere eller miljøene rundt. Det er ikke slik at dette bare er noe utøverne driver på med selv, det ligger mye penger og prestisje i det å få en pallplassering, og blir man desperat nok, er det mange som dessverre velger å gå til det skritt å dope seg. Ved å få på plass strenge kriterier som må innfris for å få statlig støtte til internasjonale mesterskap i Norge, vil vi ikke bare sende et signal, men aktivt vise at Norge bidrar til endring i internasjonal idrett. Selvfølgelig skal krav til uavhengig antidopingarbeid stå sentralt, men en utredning av kriterier må også se på elementer som godt styresett, demokratiske verdier, utøvernes rettssikkerhet og likestilling, for å nevne noe. Det er nyanser av ulikhet i forslagene fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet på den ene siden og Arbeiderpartiet og SV på den andre. Jeg ønsker imidlertid at regjeringen får et størst mulig spillerom i de vurderingene de nå skal gjøre for å følge opp det Stortinget beslutter i dag. Det kan jo være momenter både forslagsstillerne og komiteen har oversett i sitt arbeid. Den største trusselen mot den internasjonale idretten er at vi ikke gjør noe – at vi ikke tar et oppgjør med doping. I dag blir publikum og supportere altfor ofte holdt for narr, og det bidrar Stortinget til å sette en stopper for i dag.
Frida Melvær (Høyre), 2020-11-10:
Eg skal ikkje bidra til å hale ut denne debatten mykje lenger, og tusen takk til statsråden for eit glimrande avslutningsinnlegg. Men eg vil takke komiteen og representantane for ein god debatt. Det er å merke seg med all tydelegheit at samfunnssikkerheit og beredskap er viktig for alle uavhengig av kva parti vi høyrer til, og det er uansett ein god ting. Ofte står vi i lag når det er store kriser som melder seg. Det er ein kvalitet ved Stortinget. Men oppi dette må eg få lov å seie at eg er bitte litt overraska over at ein seier at vi er ueinige, at vi prøver å trenere å setje ned ein totalberedskapskommisjon. Det er absolutt ikkje det vi har sagt. Vi har sagt at vi er opne for å vurdere det. Eg er likevel overraska, og kanskje mest overraska over spesielt Arbeidarpartiet, som meiner at dette er det rette tidspunktet å bruke store mengder ressursar, for det vil det krevje. Det er veldig mange område som må inngå i ein totalberedskapsgjennomgang – at vi skal bruke ressursane våre på dette når vi står midt oppi den største krisa vi har sett i moderne tid. Eg skulle gjerne hatt ei forklaring på det, men eg skal ikkje be om det.
Frida Melvær (Høyre), 2020-11-10:
Det vi sa i 2018, då vi behandla denne saka sist, var at vi kunne vurdere det når evalueringa av den store NATO-øvinga var ferdig – eg trur ikkje eg skal seie ordet, for det får eg aldri til – og når totalforsvarsprogrammet var ferdigstilt i 2020. Som eg sa i mitt fyrste innlegg, vert det no arbeidd med ei oppfylging av evalueringa av NATO-øvinga, og totalforsvarsprogrammet skal avsluttast i løpet av 2020. Det er ikkje avslutta enno. Men den viktigaste grunnen er at vi ikkje kan bruke ressursane våre og kapasitetane våre på eit så omfattande kommisjonsarbeid som dette vil bety, når vi står midt oppe i den største krisa Noreg har stått i i moderne tid. Vi synest ikkje dette er rette tidspunktet å ta det opp, men vi er slett ikkje imot å vurdere det når det er rette tida.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-10:
Jeg lurer litt på hvor motstanden mot å sette ned en slik totalberedskapskommisjon som vi snakker om i dag, egentlig kommer fra. I dag sier regjeringen og regjeringspartiene at man vil vente på et bedre kunnskapsgrunnlag etter evalueringen fra koronakommisjonen. Da denne saken sist ble diskutert i Stortinget, sa regjeringen og regjeringspartiene at man ville vente til arbeidet med de store reformene var ferdig. Det kan jo ta ganske lang tid. Det vi vet, er at tanken om en totalberedskapskommisjon har fått bred støtte fra frivillige redningstjenester, Norges Offisersforbund og en lang rekke andre aktører. Det er alltid nye utfordringer å forberede seg på. Når er det statsråden mener det vil være fornuftig å ha en kommisjon som kan trekke inn de ulike samfunnsaktørene som faktisk har et så viktig ansvar når det gjelder beredskapen?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-10:
Jeg registrerer at regjeringa og Fremskrittspartiet mener at vi ikke kan sette ned en totalberedskapskommisjon fordi vi nå står i en krise, men at man har satt ned en kommisjon for å vurdere den konkrete krisen vi faktisk er i. Når man skal evaluere en krise og ta lærdom, må man gjøre det raskt og ikke vente for lenge etter at krisen har inntruffet. Når vi ser utfordringene som er med samvirke, når vi vet at det er ulike aktører i samfunnet som skal løse de sårbarhetene vi står overfor, er det veldig viktig at de ikke bare er koordinert, men at de også er med i arbeidet med en overordnet nasjonal strategi. I samfunnssikkerhetsmeldinga legger regjeringa mer ansvar på de lokale aktørene. Når det gjelder de fire prinsippene for arbeidet med samfunnssikkerhet og krisehåndtering, sier regjeringa under ansvarsprinsippet at den ansvarlige instansen må ta stilling til hva som er akseptabel risiko. Det er et ganske tydelig signal om at lokale og regionale aktører må ta mer ansvar både før og under en krisesituasjon. Vil det ikke da være fornuftig å sørge for at man har en totalberedskapskommisjon som nettopp vil lytte til de erfaringene og behovene de lokale og regionale aktørene har?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-10:
Jeg tror alle her og alle i Norge har en stor forståelse for at vi nå står i en omfattende krise, og at regjeringa er fokusert på den. Det er bra, og det er betryggende. Stortinget har også støttet regjeringa i det arbeidet den har gjort med å få på plass tiltak raskt. Jeg har vanskelig for å se at det å sette ned en totalberedskapskommisjon skulle svekke det arbeidet som gjøres med å møte pandemien akkurat nå. Det jeg ville si, var for det første: Når Fremskrittspartiets representant argumenterer med at partiet er for en totalberedskapskommisjon, men imot på grunn av «timingen», som representanten Amundsen sa, er vi uenig i den begrunnelsen. De er altså imot en totalberedskapskommisjon nå, fordi vi er i en krise. Når er det viktig å høste erfaringer fra en krise? Det er faktisk ved å se på den allerede når man er i en krise. Det er derfor regjeringa har satt ned en koronakommisjon. Men så er det også slik at det er viktig å se på bredden i utfordringene. Dersom Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV hadde fått gjennomslag, hadde vi hatt en totalberedskapskommisjon allerede før vi sto i denne krisen. Det er viktig å se på bredden i utfordringene. Når representanten Per-Willy Amundsen fra Fremskrittspartiet sier at jeg i mitt innlegg kritiserte høyresida, er det interessant. Jeg tok i mitt innlegg opp sårbarheten, som er anerkjent, f.eks. i den lokale beredskapen, samvirkeutfordringer, og jeg nevnte ikke Høyre, Fremskrittspartiet eller regjeringa med ett ord. Men det er interessant at representanten Amundsen tar et innlegg om behovet for bedre beredskap som et angrep på seg selv og sitt eget parti. Det er ikke bare legitimt, men nødvendig at vi diskuterer de svakhetene vi har i dagens beredskap, og diskuterer de utfordringene åpent. Jeg synes det ikke bare er interessant, men egentlig litt trist at Fremskrittspartiet velger å gjøre det til en partipolitisk diskusjon og heller avfeier bekymringen jeg tok opp i mitt innlegg, framfor å diskutere den. Regjeringa sier selv i samfunnssikkerhetsmeldinga at det er store utfordringer med f.eks. de sivile beskyttelsestiltakene. På side 116 kan vi lese følgende: «Oppsummert er de sivile beskyttelsestiltakene samlet sett mangelfulle og utdaterte, og tiltakene vil ikke kunne beskytte befolkningen på en tilfredsstillende måte.» Regjeringa skal ha honnør for at den ærlig adresserer det problemet, men har ikke alle løsningene. Hvem er det som skal løse de sivile beskyttelsestiltakene og de behovene vi har der? Det er en lang rekke aktører som burde være involvert i å lage en nasjonal strategi for å få løst en av de store utfordringene Gjørv-kommisjonen pekte på, som ikke er løst, nemlig samvirke og koordinering.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-11-10:
Først vil jeg takke representanten Per-Willy Amundsen for å svare på utfordringer ingen har gitt ham, men ikke svare på de utfordringene som faktisk er gitt i løpet av debatten. Det viktige er å debattere hvordan vi møter framtidas utfordringer. Det er det vi er opptatt av her i dag. Det er også derfor Arbeiderpartiet ønsker en totalberedskapskommisjon. Flere av årsakene til at en totalberedskapskommisjon er klokt, finner man i regjeringas samfunnssikkerhetsmelding, bl.a. der regjeringa skriver om de store prioriteringsutfordringene i årene framover, og at det er behov for å vurdere hvor på krisespekteret sivil beredskap skal dimensjoneres. Det er en stor utfordring. Regjeringa sier også her at man ikke har en løsning på det i dag, men det er åpenbart at det er den typen utfordringer som må diskuteres bredt med aktørene i sivilsamfunnet, sammen med det offentlige, der de ulike aktørene har en rolle, er involvert i akkurat de problemstillingene, og der man kjenner hverandres utfordringer og virkelighetsbilder, slik at man får en nasjonal strategi som nettopp adresserer den typen utfordringer.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-10:
Som statsråden er godt kjent med, har vi en beredskapsressurs i Norge som ofte havner litt i bakgrunnen, som kanskje ikke er blant dem som er tydeligst ute og taler sin egen sak i media, og som kanskje ikke får den oppmerksomheten de fortjener. Jeg snakker om Sivilforsvaret. Sivilforsvaret bistår veldig mange andre etater. Det er politiet. De bistår innen helse når det er behov for det. De bistår på mange ulike områder når det er behov for det. Problemet er at det har gjort at en så viktig ressurs som Sivilforsvaret er, ikke har blitt løftet opp økonomisk gjennom tidene på samme måte som andre, og det gjør at vi har et stort etterslep på materiell- og ressurssiden. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil hun bidra til å løfte Sivilforsvaret som beredskapsfunksjon i Norge, og da lytte til de forslagene Fremskrittspartiet kommer med i vårt alternative statsbudsjett, hvor vi faktisk vil styrke Sivilforsvaret med 150 mill. kr?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-10:
Når vi snakker om evne til å bekjempe terror på norsk jord, er det helt klart at Politiets nasjonale beredskapssenter er en helt avgjørende viktig ressurs, men det er helt riktig som forrige taler sier: Politiet der ute er vel så viktig. Derfor er også beredskapssenteret viktig, for der får man muligheten til å trene innsatspersonell, sånn at man kan være bedre i stand til å håndtere hendelser på norsk jord. I så måte er ikke Politiets nasjonale beredskapssenter en ressurs på Østlandet, som Senterpartiet kaller det, men det er faktisk en ressurs for hele landet. Den treningen som foregår eller skal foregå der, vil være helt avgjørende viktig for at politiet der ute i det ganske land skal være i stand til å håndtere terror og andre hendelser. Jeg er for så vidt ikke uenig i en del av de problemstillingene som dras opp. Det er veldig viktig at man styrker politiet. Derfor gjør Fremskrittspartiets det i sitt alternative statsbudsjett. Vi ønsker å styrke politiet med 500 mill. kr: 100 mill. kr for å bekjempe gjeng- og ungdomskriminalitet og 400 mill. kr for å styrke politikraften der ute. Da snakker vi om nærpoliti – politiet nær folk flest. Så tar vi et annet grep. Vi foreslår 150 mill. kr for å styrke Sivilforsvaret, som også er en særdeles viktig ressurs for å håndtere ulike kriser. Med helt ulike fortegn er det en ressurs som kan settes inn i svært mange situasjoner. Jeg lytter til Arbeiderpartiets selektive historiebeskrivelse. Hvis man har så dårlig hukommelse at man ikke vet at man i løpet av denne regjeringsperioden til stadighet har hatt en partipolitisk debatt om norsk beredskap, har man ikke fulgt mye med i timen – for det har man da virkelig hatt. Vi har diskutert det fortløpende. Da er det litt trist å høre at Arbeiderpartiet ikke husker at de bidro til å skape usikkerhet om beredskapssenteret. De prøvde å levere i sin regjeringsperiode, forrige periode. Det klarte de ikke å gjøre, det havarerte. Denne regjeringen ryddet opp, fikk på plass Taraldrud, fikk på plass Politiets nasjonale beredskapssenter. Men Arbeiderpartiet holdt et seminar i offentligheten hvor de diskuterte innad hvorvidt de støttet det eller ikke. Det er et faktum – lokale representanter mot partiledelsen i Arbeiderpartiet – det er et faktum. Heller ikke Venstre bidro særlig mye med sin nåværende statsråd, som gjorde hva han kunne for å ødelegge regjeringens viktige prosjekt. Så trakk det samme partiet seg fra politireformen, som også er veldig viktig for å bygge kraft der ute. Så Arbeiderpartiet har en broket historie og lite troverdighet når vi snakker om beredskap.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-10:
Jeg skal være kort. Jeg føler behov for å svare på litt uforståelige angrep fra Arbeiderpartiet. Det er grunn til å forstå hvorfor Arbeiderpartiet er så opptatt av kun å se fremover og ikke vil se bakover, for – som jeg nettopp har påpekt – det er ikke sånn at Arbeiderpartiet har så veldig mye å skryte av gjennom denne regjeringsperioden, all den tid man har vært lite konstruktiv. Men så er det også viktig for Fremskrittspartiet å si, i likhet med det Høyre sier, at det ikke er sånn at vi avviser en sånn kommisjon. Jeg ønsker en sånn kommisjon på et senere tidspunkt. Men det vi er igjennom nå, det vi opplever nå i 2020, covid-19-situasjonen, kommer til å bli analysert og forsket på i lang tid fremover, og da bør vi ha mest mulig av den kunnskapen på plass før vi trekker de lange linjene hva gjelder norsk beredskap, også på pandemisiden. Her er det åpenbart viktig å vente.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-10:
Komiteen er langt inne i å diskutere en helt annen sak enn den vi har til behandling i dag, men la meg bidra med mitt i den diskusjonen som handler om noe helt annet – domstolstruktur – som kommer til Stortinget senere, før jul. Jeg synes det er litt spesielt at man kommer med såpass mange beskyldninger om intensjoner, om – jeg holdt på å si – sniknedleggelse og den typen ting. Jeg vil si, i likhet med komiteens leder, at jeg skulle ønske vi hadde en mer ryddig debatt og ikke bidro til å angripe via «proxy», angripe andre politiske partier, ja, til og med Domstoladministrasjonen, for å ha en slags skjult agenda. Hvis jeg tolker det som en utstrakt hånd til Fremskrittspartiet fra Arbeiderpartiet og de andre opposisjonspartiene for at vi skal bli enige på den kanten – for Fremskrittspartiet har ikke tatt stilling i denne saken – så hjelper det i hvert fall ikke med de angrepene våre folk blir utsatt for i lokalaviser med beskyldninger om at vi har en skjult agenda. Det bidrar ikke til en opplyst debatt, det bidrar ikke til at man snakker om sakens reelle, faktiske forhold. Så kan man godt diskutere semantikk herfra og til månen. Det er ingen som påstår at alle tingrettene blir opprettholdt, men de lokale domstolene kommer fortsatt til å eksistere. De lokale rettsstedene kommer fortsatt til å eksistere med bemanning, hvis man tar utgangspunkt i forslaget fra regjeringen. Jeg oppfatter heller ikke at man har belegg for å komme med en type påstand i denne debatten om at dette skal være omtrent tomme lokaler. Nei, det skal det selvfølgelig ikke være. Men når først Stortinget går inn, sånn som regjeringen nå har bedt Stortinget om å gjøre, og tegner rettskretskartet – når vi først gjør det – gjør vi ikke det fordi det skal omdefineres av noen andre etterpå. Når man involverer Stortinget, involverer landets øverste politiske organ, til å bestemme hvordan domstolstrukturen i Norge skal se ut i fremtiden, gjør Stortinget det. Da er også forutsetningen at dersom man er villig til å gjøre endringer, har man trukket opp det kartet i Stortinget, og da kan ikke underliggende etater i ettertid komme springende og omdefinere det. Det mener jeg er en selvfølge. Det vil selvfølgelig Stortinget uansett ivareta når man behandler og tar stilling til en sak som dette. La oss gå inn i de reelle forholdene i saken, la oss diskutere det på de riktige premissene og ikke beskylde hverandre for å ha skjulte agendaer.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-11-10:
Eg registrerer at statsråden tykkjer det blir for komplisert å setje i gang ein totalberedskapskommisjon under ein pandemi, men ei sentraliserande domstolsreform er heilt på sin plass. Vi i Senterpartiet la fram eit forslag om totalberedskap òg i 2017, og da var det ikkje pandemi. Meiner statsråden at det var meir på sin plass å fremje eit forslag om ein totalberedskapskommisjon da, for tre år sidan, enn det er no? Og kunne vi ha vore betre førebudde på pandemien om ein slik kommisjon hadde vore sett ned i 2017?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-11-10:
Det er interessant å høyre på debatten, for synet vårt på totalberedskap er ganske samanfallande. Folk er opptekne av det, og dette er noko vi vil gjere noko med. Så er spørsmålet: Er det lurt med ein kommisjon, og når er det lurt med ein kommisjon? Konklusjonen min, om kor lenge vi ventar, er: Kor mange kriser vil vi møte der vi kunne hatt nytte av å ha sett ned ein kommisjon for lenge sidan? Derfor er det ikkje noko å vente med. Eg har ein kommentar til det representanten Per-Willy Amundsen har talt om når det gjeld det nasjonale beredskapssenteret. Eg er aldeles einig med Amundsen i at det er utruleg viktig med denne treninga på det nasjonale beredskapssenteret for politiet i heile landet, slik at ein kan bli endå flinkare og flink til å samhandle med nasjonale troppar. Det eg då lurar på, er om Framstegspartiet, saman med regjeringspartia, har ein god plan for å sørgje for at politifolk frå heile landet skal kunne bruke beredskapssenteret til dette formålet og trene mest og best mogeleg i tråd med det som er planane. Det er ingen tvil om at kostnaden for politidistrikta med å sende politifolk frå Finnmark, Møre og Romsdal og Nord-Trøndelag er noko heilt anna enn det er for politidistrikta som er nær det sentrale Austlandet, eller som har anna tilgang på kommunikasjon til det sentrale Austlandet. Vi i Senterpartiet er sterkt bekymra for at denne manglande planen, som det regjeringa og Framstegspartiet har når det gjeld å sørgje for at politifolk i heile landet faktisk får nytte av dette senteret på ein god måte, skal gå utover totalberedskapen. Ein er jo heilt avhengig av å ha så dyktige politifolk som mogeleg, så godt trente politifolk som mogeleg, spreidde rundt i heile landet. Så eg vil gjerne oppmode desse partia til å ta tak i dette.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-11-10:
Eg vil minne om at om Senterpartiet skulle ha evaluert DA eller andre organ kvar gong vi er ueinige med dei, hadde vi ikkje hatt så mykje anna å gjera enn det. I dette tilfellet er det ikkje det som er temaet. Eg synest generelt at både statsråden og andre representantar overdriv noko heilt utruleg i omtalen av saka. Eg har eit spørsmål til statsråden knytt til det hennar eigne partifellar i justiskomiteen har brukt som grunn til å avvise ei evaluering av DA. Dei viser til at vi har hatt nokre kritiske merknader og stilt spørsmål, og dei avviser kategorisk å gjennomføre ei evaluering sjølv om vi har gått inn for at ho sjølvsagt skal gjennomførast av ein ekstern og nøytral part. Meiner statsråden det er ein føresetnad for å kunne evaluere statlege organ at ikkje noko parti eller ein annan aktør finn grunn til å setje spørsmålsteikn ved noko av det det statlege organet driv med? Kjem dette til å vere praksis for regjeringa framover?