Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-03-25:
Sakens ordfører har på en grei måte gått igjennom saken som vi har til behandling i dag. I løpet av 1990-tallet ble det innført en ordning med enhetskvote for trål- og ringnotflåten. En enhetskvote kan overføres fra ett fartøy til et annet, noe som gjør det mulig å slå sammen kvoter fra flere fartøy. Enhetskvoteordningen skiller seg fra fritt omsettelige kvoter, der kontroll med ressurskvoten er løsrevet fra et fartøys eierskap. Enhetskvoteordningen sikrer at den som kontrollerer en kvote, selv er engasjert i fiskerinæringen, enten som aktiv fisker eller som eier av et fiskefartøy. Grunnrenten i fiskeriene beholdes derfor i stor utstrekning i næringen selv, og kan brukes eksempelvis til investering i flåten, til industriutvikling, til forskning, til utvikling og gjerne til markedsføring. Ordningen bidrar også til å trekke ut ledig kapasitet og muliggjøre raskere fornyelse av flåten. Høyre mener ordningen er et viktig bidrag for å få til en bedre kapasitetstilpasning og også et bidrag til en styrket økonomisk lønnsomhet i næringen. Ordningen bidrar naturlig nok også til at fartøy trekkes ut av fisket når det er hensiktsmessig. Ordningen er et viktig bidrag til økt lønnsomhet og selvbestemmelse i fiskerinæringen. Vi understreker at dette er en frivillig ordning, hvor fiskerne selv fortløpende må vurdere hva som er mest hensiktsmessig. For Høyre er det også viktig at det er fiskeren selv – og ikke direktorat eller departement – som tar avgjørelse om investering og utskifting av fartøy. Det er fiskeren selv som bestemmer og som er best skikket til å vurdere lønnsomheten av utskiftingen, av kapasitetstilpasningen og hva angår investeringer. Formålet er jo som nevnt at driftsgrunnlaget for deltagende fartøy skal styrkes. Høyre understreker også de miljø- og ressursmessige forhold som med fordel kan knyttes til og rundt enhetskvoteordningen. Det vil alltid med en betydelig overkapasitet innen flåten bli et press på ressursene og dermed en kvotekamp. Det må derfor også ligge økonomiske incentiver til grunn for å redusere kapasiteten. Og jeg har tro på at enhetskvoteordningen i denne sammenheng er et viktig bidrag. Jeg er noe usikker på hva Arbeiderpartiet egentlig mener med sin særmerknad på dette området, hvor man hevder at det vil være i strid med nasjonale fiskeriinteresser dersom salg av fartøy til andre land fører til kapasitetsøkning. Det kan i så fall bare oppstå hvis man foretar salg av fartøy til land man ikke har fiskeriavtale med. Arbeiderpartiet har heller ikke tatt høyde for å innføre en ny form for kondemneringsordning. Det man faktisk gjør, er å ta bort incentivene for å få til et frivillig uttak av fartøy. Det vil i så fall være et bidrag til ikke å gjennomføre ordningen fullt ut, så jeg tror det egentlig ikke er særlig gjennomførbart. Fra Høyres side legger vi vekt på at fartøy som går ut av eksisterende kvoteordning, for ettertiden ikke kan benyttes eller selges dersom salg av fartøy er i strid med nasjonale fiskeriinteresser. Og det innebærer jo at det må være uaktuelt å omsette norske fartøy til land vi ikke har avtale med, eller til interesser som fra før av er på en eller annen såkalt svarteliste, enten det måtte være på grunn av rovfiske eller andre forhold. Enhetskvoteordningen innebærer også muligheter for forenklinger på mange områder. Flere reguleringer kan fjernes ved en utvidelse av ordningen, og det vil legges til rette for en reduksjon av forvaltning, byråkrati og administrering av fiskeriene. Når vi ber om en utredning fra Regjeringen med ønske om å fjerne tidsbegrensningen på 13 år for disponering av enhetskvoter, er det fordi vi ønsker å gi næringen en mer langsiktig horisont for investeringer. Det vil gi økt kapitaltilgang til næringen og dermed gjøre enhetskvoteordningen til et kraftigere redskap for langsiktige investeringer og kapasitetstilpasning. En slik reform må i så fall kombineres med innføring av en ressursavgift. For Høyre er det i denne saken to forhold som er spesielt viktige. Det ene er som nevnt lønnsomhetsfaktoren, og det andre er ressurssituasjonen. Vi understreker betydningen og viktigheten av et aktivt eierskap, og vil samtidig understreke – som en del av den aktuelle fiskeripolitiske debatt – behovet for vertikale integreringer og næringens eget ansvar for selv å legge forholdene til rette for et større samarbeid. Fra Høyres side er det selvfølgelig behovet for lønnsomhet i fiskerinæringen som veier tyngst, og det å få en bedre tilpasning av fangstkapasiteten, som vi understreker. Det burde imidlertid være et paradoks for flere enn Høyre at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene i dag bare tar et halvt steg i riktig retning. For Høyre ønsker naturlig nok at enhetskvoten, når den innføres, må innføres for samtlige regulerte fiskerier. Det betyr at det også må gjelde for kystfiskeflåten. Mener man først at enhetskvoteordningen er et godt virkemiddel for økt lønnsomhet, for verdiskaping og kapasitetstilpasning i havfiskeflåten, må det samme resonnementet gjelde for kystfiskeflåten. Men flertallet vegrer seg for å innføre enhetskvoteordning for kystfisket, og velger å gi kystfiskeflåten dårligere rammevilkår enn havfiskeflåten. Det er betimelig å spørre flertallet hvorfor de ønsker å gi kystfiskeriene en slik ulempe. Høyre foreslår derimot i dag å innføre en separat enhetskvoteordning for de regulerte kystfiskeriene. Det vil styrke lønnsomheten og gi mer robuste arbeidsplasser. Likevel er det gledelig å registrere en viss bevegelse fra de andre partiene, som er med på å be Regjeringen utrede enhetskvoteordningen innført for fartøyer under 28 meter. Til slutt: Høyre ønsker å gi lønnsomhetsperspektivet og valgfriheten innenfor fiskeriene en større og mer sentral plass. Derfor er vi i dag på rett vei, selv om det er et godt stykke igjen til målet. På denne bakgrunn tar jeg opp Høyres forslag.