trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
La meg bare forklare veldig kort: Kontroversen i dette ligger ikke i lovforslaget i seg selv. Innholdet er helt greit, for det beskriver dagens rettstilstand. Kontroversen består i at statsråden går med brask og bram ut i mediene og sier at nå skal han forbedre tilstanden i norsk skole når det gjelder mobbing, med et innholdsløst forslag. Det er også oppsiktsvekkende at statsråden sier at han måtte vente på utvalgsinnstillingen for alle andre forslag, men et virkningsløst forslag kunne han sende! I nesten to år har han vært statsråd og måttet vente på et rød-grønt nedsatt utvalg. Det finnes mange ting vi vet virker mot mobbing som det er fullt mulig å ta initiativet til selv om man venter på et utvalgsarbeid. Det er oppsiktsvekkende at det eneste tiltaket man har løftet opp, er et tiltak som Djupedal-utvalget overhodet ikke beskriver som et virkningsfullt tiltak. Og igjen: Hvordan forklarer han at Djupedal-utvalget ikke har dette tiltaket med?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Statsråden kan lese. Det står i innstillingen at vi stemmer for forslaget for ikke å skape noen tvil om at dagens rettstilstand har støtte i Stortinget – ferdig med den saken. Problemet er at statsråden har løftet dette – og ikke bare han har løftet det, men regjeringserklæringen har løftet det – som et stort og viktig tiltak mot mobbing. Djupedal-utvalget beskriver overhodet ikke dette som et tiltak som er verdt å regne med. Og det er jo ikke Djupedal-utvalget som må svare for at statsråden og regjeringen har løftet dette som et av sine viktigste tiltak. Hvorfor er det eneste tiltaket statsråden har sendt til Stortinget, en lovendring som ikke endrer loven, på et område som Djupedal-utvalget ikke beskriver som et viktig innsatsområde mot mobbing? Hvorfor har statsråden valgt det og ikke en rekke andre forslag som lå på bordet og var mulig å gjøre noe med, lenge før Djupedal-utvalget kom med sin innstilling?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Ja, jeg tror dette er kjernen – vi er dypt uenige om hva som ligger ikke bare i statsrådsrollen, men også i politikerrollen. Jeg tror at ungene som går til skolen og gruer seg fordi de blir mobbet, tenker: Enn om noen med makt kunne gjort noe som hjalp min hverdag! Så sitter altså den i Norge med mest makt over dette området og sender som sitt eneste forslag en lovendring som ikke endrer rettstilstanden én millimeter, som ikke styrker mobbeofrenes situasjon én millimeter, mens han samtidig kunne ha sendt en masse andre ting til Stortinget. Det er forskjellen på rollen. Jeg er ikke i tvil om at statsråden, i likhet med hele salen, blir dypt opprørt over mobbing, men det er også dypt opprørende at den som sitter med mest makt til å gjøre noe med det, har null handlekraft for det som gjelder, nemlig å bedre rettssituasjonen. Nå har vi et forslag på bordet som sier at regjeringen skal komme med forslag som styrker rettssituasjonen. Vil statsråden anbefale sine partifeller i Stortinget å stemme for det konkrete forslaget?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det blir anledning til å forklare det. Det er egentlig ganske oppsiktsvekkende at tunge organisasjoner, som bl.a. Utdanningsforbundet, sier at det er helt unødvendig at en statsråd sender et lovforslag på høring som det egentlig er full enighet om, og som beskriver dagens rettstilstand. De sier at dette er helt unødvendig. Det er egentlig nesten litt ydmykende for en statsråd å få det svaret fra den absolutt største organisasjonen på skoleområdet. At 49 sier at det er viktig, beskriver ikke høringssvarene. Tvert imot, man sier at det er helt greit, for det er dagens rettstilstand. Det er ingen i salen her som er uenig i det. Det man er opprørt over, er at man har det som sitt eneste forslag. Statsråden svarer ikke på hvorfor dette både står i regjeringserklæringen og er det eneste han har sendt, når Djupedal-utvalget ikke har dette med på listen over viktige tiltak overhodet – det beskrives bare som en saklig informasjon om hvordan ordensreglementet er. Vi vet hva som virker: skoleringsopplegg, informasjonsarbeid, holdningsskaping, det at man har programmer, som Djupedal-utvalget beskriver, det at man lærer seg de metodene som finnes, det at man bevilger penger til å sende rektorer og lærere på etterutdanning rundt dette, tydelige nedfelte prinsipper og kultur i skolen – det finnes mange ting man kunne ha gjort. I ett og et halvt år har man vært statsråd og har altså ikke gjort noen verdens ting. Det som er problemet, er at dette er et mønster på område etter område. Det var akkurat det samme da vi snakket om ordensreglement. Man tøffer seg med å låse dørene og tøffer seg med å inndra mobiltelefoner og pc-er osv. Regelverket var der. Man beskrev dagens rettstilstand og sa at det skal vi gjennomføre. Var det det man vant valget på i 2013, å si at nå skal vi jammen meg gjennomføre det som allerede eksisterer? Igjen: Dette hjelper ingen mobbeofre. Det som hjelper mobbeofrene, er handling. Vi har et helt konkret forslag til romertallsvedtak her, hvor det er mulig å si at regjeringen skal følge opp Djupedal-utvalget – også med utredning om forslag som styrker mobbeofrenes rettssikkerhet. Vi hører at regjeringspartiene ikke har tenkt å stemme for det, men mitt spørsmål går til Anders Tyvand og til Iselin Nybø: Er det slik at Venstre og Kristelig Folkeparti også her er såpass – skal vi si – ufrie fra regjeringspartienes pekefinger at man ikke engang kan stemme for et forslag som fastslår at nå skal mobbeofrenes rettssituasjon utredes, og at man skal komme tilbake med en sak om det? Vi ser i andre komiteer at det er mulig å få flertall for saker selv om Høyre og Fremskrittspartiet ikke er med – om det er klimalov eller andre ting som mellompartiene brenner for. Jeg synes det hadde vært fint om Anders Tyvand og Iselin Nybø gikk opp og sa at dette er så viktig, dette går rett i hjerterota på oss, dette skal vi jammen meg være med på, selv om vi er støttepartier for Høyre og Fremskrittspartiet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg tror ikke vi kommer noe lenger med å få verken statsråden eller Kristelig Folkeparti og Venstre til å forplikte seg mer på disse tiltakene. Jeg skulle gjerne ha diskutert hele natten med Iselin Nybø og andre, til i morgen tidlig, om det så hadde hjulpet ett barn til å bli tryggere på skolen. Dette tror jeg er en av de viktigste sakene vi kan behandle i denne salen, og det er egentlig første gang vi har mulighet til å diskutere mobbing bredt i denne stortingsperioden, for vi har altså ikke hatt en eneste sak før fra statsråden som har omhandlet temaet – og den vi har, endrer ingen verdens ting. Jeg synes begrunnelsen fra Anders Tyvand og Iselin Nybø for ikke å stemme for forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV er ganske underlig. I Dokument 8-forslag og andre steder har man selv, fra disse partiene, fremmet ting som har fått støtte fra oss, av lignende karakter, hvor man ber om utredninger, ber om intensivering, ber om tiltak. Og særlig her, hvor vi ikke har fått noen tiltak, ikke har fått noen intensivering, ikke har fått noen forslag som forandrer situasjonen, hadde det vært flott om stortingsflertallet hadde dyttet på, som Iselin Nybø beskrev det. Det var litt morsomt på slutten å høre Henrik Asheim si at jo, fordi man nå lovfester det som var rettstilstanden under de rød-grønne, og fordi man har fått et arbeid fra et utvalg som ble nedsatt av de rød-grønne og sendt det på høring, så har den nåværende regjeringen intensivert arbeidet mot mobbing. Det beskriver – tror jeg, dessverre – akkurat hvor ambisjonsnivået ligger.
Nikolai Astrup (Høyre), 2015-03-24:
Jeg opplever at statsråden har vært veldig tydelig på at Stortinget skal involveres i oppfølgingen av det målet vi vedtar i dag. Det står også følgende i innstillingen på side 5, hvis representanten Aasland har lest den: «Komiteens flertall(…..) ber regjeringen komme til Stortinget med en sak etter at innsatsfordelingen er klar, som beskriver hvordan regjeringen vil arbeide for å nå disse målene.» (…..) Videre står det: «Dersom en felles løsning ikke fører frem, vil målet om minst 40 pst. utslippsreduksjon i 2030 sammenlignet med 1990 være Norges indikative forpliktelse. Flertallet ber regjeringen komme til Stortinget med en egen sak som beskriver hvordan Norge skal arbeide for å nå vår indikative forpliktelse hvis en felles løsning med EU mot formodning ikke skulle føre frem.» Det kommer altså en sak uansett, noe som representanten Aasland burde vite hvis han hadde lest innstillingen som han er en del av. Så videre til den brede forankringen, som vi har tradisjon for i Stortinget: Den kom på plass som en følge av at den forrige regjeringen la frem to klimameldinger – ikke bare én, men to – som var så svake at Stortinget så seg nødt til å følge opp med et klimaforlik. Denne regjeringen har ikke tenkt å bruke tid på å legge frem dårlige klimameldinger, som må følges opp med klimaforlik gjennom en utålmodig opposisjon – og det er fordi den utålmodige opposisjonen som satt i forrige periode, nå sitter i posisjon og dermed har muligheten til å følge opp disse tingene fortløpende, også gjennom egne saker til Stortinget, noe som er beskrevet i innstillingen. Så jeg føler meg trygg på at vi skal få en bred forankring av både målet – noe vi har fått i dag – og oppfølgingen av målet. Det er altså ingen grunn til å være urolig, slik representanten Aasland er. Dette kommer til å bli fulgt opp på en utmerket måte.
Nikolai Astrup (Høyre), 2015-03-24:
Vi kan vel kanskje fastslå at det er et paradoks at vi sitter her midt på natten samme dagen som vi har diskutert arbeidsmiljøloven i Stortinget. Den gjelder jo som kjent ikke for oss – det er noe vi merker nå. Jeg tok i og for seg ordet til representanten Aaslands siste innlegg. Han poengterte der at komiteen er enig om en del merknader som legger noen rammer for hvordan en klimalov skal være. Det er viktig å presisere at en del av de innleggene som er holdt om forventninger til klimalov, bl.a. fra representanten Hansson, jo ikke kan sies å være reflektert i komiteens flertallsmerknader. Blant annet påpeker man i komiteens innstilling at den britiske modellen ikke vil være egnet for Norge. Så det legger jo føringer for det videre arbeidet. Når det gjelder forslaget som er fremmet fra Venstre, har det vært Høyres synspunkt at det ligger til regjeringen å fastsette hensiktsmessige måter å rapportere til Stortinget på. Vi har derfor ikke ønsket å gå inn for det som er komiteens innstilling til III. Når det gjelder forslaget fra Venstre, mener vi at det har en ordlyd som likevel kan være akseptabel for Høyre å støtte.
Nikolai Astrup (Høyre), 2015-03-24:
Vi er jo 104 representanter.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Hvis det er anledning til det, vil jeg gjerne ta opp de forslagene som jeg glemte å ta opp da jeg holdt mitt første innlegg, før jeg går på replikken. Nå kommer jo Stortinget til å slutte seg til det som er lagt fram fra regjeringen. Vi kommer til å gå mot EU og finne ut hva som ligger i det. Det eneste som så langt er klart, er at veldig mye fremdeles er uklart. Da vi satt i regjering, var vi veldig åpne, vi inviterte til et bredest mulig flertall i Stortinget da vi la fram våre klimameldinger. Kan statsråden si noe nå om hun etter at de nødvendige avklaringer med EU er foretatt, har tenkt å invitere Stortinget til brede samtaler om veien fram til 2030 og eventuelt fram til 2050?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg tror Stortinget er godt kjent med at regjeringen jobber med å forsterke klimaforliket. Jeg spurte konkret: Kan statsråden allerede nå avklare for Stortinget om hun har til hensikt, etter at en har avklart med EU hva som blir Norges rolle, å komme til Stortinget for å snakke bredt og prøve å etablere et bredest mulig flertall for veien fram til 2030 eller 2050? Hvis ikke statsråden kan avklare det, mener jeg det er grunn til bekymring, for er det noe en trenger i en langsiktig politikk, hvor en kommer til å binde mange av de føringene som måtte ligge på Norge og denne forsamlingen i år framover, er det et utgangspunkt om at det er bredest mulig tilslutning i Stortinget. Med respekt å melde: Med bakgrunn i den saken vi skal behandle, burde den uroligheten som jeg har, også bekymre statsråden.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg er egentlig litt bekymret for det jeg nå hører: ordinære prosesser, budsjettprosesser osv. Det er kanskje da man mest sannsynlig vil ta de store tingene og naturlig nok mye av det, men når det gjelder de lange linjene i klimapolitikken, som har vært noe av Stortingets – skal vi si – fokus og diskusjon, kommer regjeringen til å legge fram et samlet dokument, en samlet plan for veien fram til 2030, muligens fram til 2050, basert på det man avklarer med EU, og så invitere Stortinget til et bredt forlik?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det skulle egentlig vært unødvendig å ta ordet igjen i denne debatten, for rammeverket er egentlig ganske klart, men jeg synes replikkordskiftet akkurat nå skapte veldig mye utydelighet. For det første: Jeg er enig i at det er viktig å sette et utslippsmål nå, og så vil det bli avklart med EU hvordan vi må rigge oss selv her hjemme. Men det er jo ikke helt uvesentlig for Stortinget hvordan man skal nå de utslippsmålene som settes. Når jeg da spør statsråden om hun har til hensikt å komme til Stortinget og drøfte med Stortinget hvordan målene skal innfris fram mot 2030, så klarer ikke statsråden å svare. Det synes jeg er litt spesielt, for er det noe som burde samle Stortinget, er det den veien vi skal stake ut fram til 2030 og fram til 2050 i vår tids kanskje viktigste sak. Da synes jeg det er grunn til bekymring når svaret ikke opplagt er ja. Jeg mener også at når det ikke gis svar på det representanten Elvestuen spør om, så synes jeg det burde bekymre representanten Elvestuen, som presenterte målmeldingen sammen med statsråden – eller iallfall hans parti. Det som er det etterlatte elementet nå i tilknytning til denne saken etter i kveld, er at her er veldig mye uklart. Her er det – så langt – veldig liten vilje til å komme til Stortinget og prøve å lage en samling om veien framover. Det synes jeg er grunn til bekymring. Hvis ikke regjeringen har til hensikt å komme til Stortinget for å prøve å skape et bredest mulig forlik om veien til 2030 og fram mot 2050, så tror jeg Stortinget må reagere på dette på egnet måte.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg kan forsikre om at jeg har lest innstillingen, og jeg oppfordret statsråden til allerede nå å invitere til et bredt forlik når rammene fra EU var avklart. Det svaret har jeg ikke fått. Da vi satt i regjering, søkte vi et bredest mulig flertall – til tross for at vi hadde flertall. Jeg tror det var klokt den gangen, og jeg tror det er klokt i fortsettelsen. Det vi ser gjennom denne saken i hvert fall, er at regjeringen og støttepartiene ikke hadde til hensikt å søke løsninger bredt i Stortinget, før en gikk til Stortinget.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Aller først vil jeg nå takke komiteen for et konstruktivt samarbeid. Jeg vil også benytte anledningen til å takke forslagsstillerne Marit Arnstad, Rigmor Andersen Eide og Rasmus Hansson for at Stortinget faktisk fikk utfordringen med å diskutere en klimalov, for spørsmålet om en klimalov har faktisk vært drøftet lenge i den politiske samtalen. I klimaforliket fra 2011 ble det besluttet at regjeringen skulle vurdere hensiktsmessigheten av en klimalov. Det er for så vidt et arbeid som klima- og miljøministeren har startet, men parallelt med dette fikk vi denne saken. Komiteens behandling har, tror jeg, for de fleste medlemmene i komiteen i hvert fall, avmystifisert temaet om en klimalov. Komiteen har fokusert konkret på det som det er all grunn til å tro gir positive effekter og rammer for klimaarbeidet. Erfaringene fra arbeidet med å nå allerede fastsatte mål tilsier, tror jeg, at det er greit å ha rammer rundt klimaarbeidet, og at målene tydeliggjøres. Komiteens flertall deler også sterke faglige innspill som har kommet inn til komiteen fra Miljødirektoratet, Fridtjof Nansens Institutt og CICERO. Så ser vi at andre også har gitt innspill til regjeringen, bl.a. Transportøkonomisk institutt, hvor de er samstemmige i tanken om at en klimalov vil gi en merverdi. De langsiktige målene og hovedelementene i et rapporteringssystem mellom storting og regjering er da det som er fokusert. Et flertall i komiteen tror derfor også at en lovfesting av de langsiktige målene kan bidra til større forutsigbarhet, og er slik sett et tydelig uttrykk for at lavutslippssamfunnet skal realiseres. Dette gir også en tydelig føring for den retningen man ønsker å utvikle samfunnet i, og vil dermed kunne bidra til en mer klimariktig utvikling. Derfor har en nesten samlet komité, med unntak av Fremskrittspartiet, bedt regjeringen gjennom forslag nå i kveld om å fremme et forslag til en klimalov etter de prinsippene jeg har redegjort for – at man lovfester de langsiktige utslippsmålene og likeledes rapporterings- og styringsmekanismene mellom storting og regjering. Mål og klimalov er likevel bare rammene for den politikken vi skal føre i Norge. Klimapolitikk er politikk i et generasjonsperspektiv, og forutsigbarhet og langsiktighet er viktig. Så kan jeg vel forlate saksordførerrollen litt på tampen og bare forundres litt over Fremskrittspartiet. Som regjeringsparti – og som det eneste partiet på Stortinget – velger de å stemme imot en slik overordnet lov. Begrunnelsen er, etter min og vår vurdering, svært tynn og tilnærmet ikke-eksisterende. En slik tilnærming kan egentlig kun skyldes at klimaskeptikerne i partiet vant fram. Det gir etter min oppfatning grunn til bekymring for framtidens konklusjoner om viktige klimapolitiske temaer og tiltak. Det viser også, med respekt å melde, den diskusjonen vi hadde i foregående sak, om de diskusjonene som må pågå i regjering når man skiller lag i en sak som dette. Jeg håper allikevel, til tross for uenigheten som foreligger mellom regjeringspartiene om en klimalov, at den delen av regjeringen som er for dette, kan følge opp vedtaket på en rask og konstruktiv måte.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg synes det siste innlegget fra klima- og miljøministeren var godt, og det er ikke nødvendig å ta replikk på noe en er enig i. Jeg er glad for det hun sier og oppsummerer ut fra det som er komiteens merknader i tilknytning til saken. Jeg er enig med Oskar J. Grimstad i at tiltakene selvfølgelig er det viktigste. Så sier Grimstad at lov er ingen garanti. Det er i hvert fall en veldig sterk forpliktelse som ligger der, og som forplikter Stortinget til å følge opp lovformuleringene i tilknytning til det. Det er uansett ikke noe hinder i en lovformulering knyttet til det. Det tror jeg vi må være enige om. Arbeiderpartiet har først nå kommet til en konklusjon. Det tror jeg faktisk mange partier i denne salen har gjort. Jeg tror at faglig tunge innspill som har kommet fra Miljødirektoratet, fra CICERO, fra Fridtjof Nansens Institutt, fra Transportøkonomisk institutt og andre i innspillsfasen til klima- og miljøministeren, har vært med på å gjøre den konklusjonen enklere, og det tror jeg vi skal være glade for. I sum er ikke denne saken så veldig ulik den foregående saken. For det handler om rammer, det handler om forpliktelser, og det handler om retning. Så de to sakene er egentlig langt på vei veldig like. Så vil også Arbeiderpartiet stemme subsidiært for Venstres forslag til alternativ III. Helt til slutt vil jeg ønske klima- og miljøministeren lykke til med lovarbeidet. Det kan kanskje bli litt krevende i regjering, men jeg kan trøste henne med at hun har et stort og bredt flertall i Stortinget bak seg.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Den påminnelsen skal jeg legge meg på minne, president. Jeg synes at siste innlegg faktisk fortjener litt oppmerksomhet, men jeg skal gjøre det på en rolig og besinnet måte. For med tanke på det Stortinget nå vedtar: Leser man innstillingen, tror jeg den er veldig tydelig. Klima- og miljøministeren oppsummerte den på en veldig god måte og vektla de punktene som er viktige, og det er ingen tvil om hva Stortingets flertall legger i rammene rundt en klimalov. Representanten Grimstads innlegg gikk sånn sett langt utover det som faktisk foreligger fra flertallet i komitéinnstillingen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Vi som har fått lov til å vere på Stortinget ei tid, registrerer at ambisjonsnivået til Arbeidarpartiet har vakse kraftig på klimasida etter at dei kom i opposisjon – det er betydeleg høgare no enn då dei var i posisjon, for ei klimalov var uaktuell i den førre perioden, som fleire har vore inne på. Representanten Aasland snakka om ei ramme, mens representanten Rasmus Hansson i eit debattprogram som eg var med i, gav ei detaljert beskriving av ei klimalov som han ser for seg. Dette viser at einigheita om ei klimalov er éin ting, men synet på innhaldet i ei klimalov er mildt sagt breitt og viser at det er vidt forskjellig forståing av kva ei slik klimalov skal innehalde. Så blir det vist til England, og England har ei klimalov. Men England har heller ikkje eit miljødirektorat, så det er mogleg at ei klimalov kan vere hensiktsmessig der. Vi har eit direktorat som hjelper oss på klimasida. Og så, til sjuande og sist: Alle vedtak forpliktar. Eit vedtak knytt til Meld. St. 13 for 2014–2015 forpliktar, på lik linje med at eit fleirtal og eit vedtak om ei klimalov kan forplikte, men innhaldet blir det viktigaste.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
La meg først understreke at nå jobber regjeringen med det som Stortinget allerede har vedtatt. Stortinget har vedtatt et klimaforlik som vi arbeider med å forsterke, slik at vi kan nå 2020-målene. 2020 er et viktig år på veien til 2030. Så skal vi nå inn i forhandlinger med EU om hvilke mål vi får for ikke-kvotepliktig sektor. Jeg tror det er bra at Stortinget er godt involvert i det arbeidet, og arbeidet med de nasjonale utslippsreduksjonene vil være en del av den kontinuerlige innsatsen for å styrke klimaforliket. Jeg tror at det må ses i sammenheng også med den avtalen vi nå skal inngå med EU, hvor Stortinget vil bli holdt orientert, og vil komme tilbake til Stortinget i forbindelse med ordinære prosesser.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Jeg er helt enig med representanten Aasland i at når vi skal gjennom en omstilling av samfunnet mot et lavutslippssamfunn, er det bra at Stortinget også i denne saken står så bredt sammen, som en også har gjort i klimaforliket. Vi skal holde Stortinget løpende orientert om dette når vi har forhandlet med EU, og jeg har sagt at vi skal komme tilbake til Stortinget i forbindelse med ordinære prosesser. For at vi skal klare å forankre det nødvendige omstillingsarbeidet, må det være et tett samarbeid med Stortinget, men jeg har sagt i forbindelse med ordinære prosesser.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Nå jobber regjeringen med å forsterke klimaforliket, basert på det Stortinget har vedtatt. Vi kom ikke til dekket bord i klimapolitikken. Vi fikk fram at gapet er på 8 millioner tonn. Vi konsentrerer oss nå om å nå 2020-målet. Vi har nå invitert Stortinget til å sette 2030-mål. Vi skal inn i forhandlinger med EU. Vi skal holde Stortinget løpende orientert og komme tilbake i ordinære prosesser, men det må være en bred forankring i Stortinget med 2030-målene og hvordan de skal nås. Det må det være.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Jeg er definitivt enig i det. Det er jo det som ligger i at vi nå også skal kutte i ikke-kvotepliktig sektor. Nå skal vi inn i forhandlinger med EU. Først skal EU fordele sine 30 pst. på 28 land. Der har jeg sagt at vi ikke vet nøyaktig hvilket tall vi får, men at det kommer til å ligge i den øvre grensen, er ganske klart. Og når vi nå skal kutte i ikke-kvotepliktig sektor, må vi sette oss nasjonale mål. Det er derfor vi har utpekt de fem satsingsområdene. Vi må kanskje allerede nå ta høyde for, som vi gjør i vårt samarbeid for å forsterke klimaforliket, at vi må gjøre mye mer innenfor transport, som kanskje er det som ligger mest til rette for å gjøre i ikke-kvotepliktig sektor.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Da vi spilte inn Norges tanker om 2030-målene til EU, var vi opptatt av at utslippsmålet var det viktigste og mener at andelen fornybar energi og energieffektivisering er viktige virkemidler for å nå det målet. Her må vi se alt dette i en sammenheng. Vi snakker om en omstilling av et samfunn for å nå lavutslippssamfunnet. Vi må jobbe med utslipp i mange sektorer. Vi er allerede forpliktet med EU i kvotepliktig sektor. Nå må vi jobbe mer i ikke-kvotepliktig sektor, og vi må også gjøre mer med fornybar energi. Der er jo EU glad for vårt bidrag nå, at vi har gitt konsesjon til utenlandskabler til Tyskland og England, slik at vi også kan bidra til den nødvendige omstillingen i Europa. Det vi ønsker, er å se dette i en sammenheng.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
I vårt totale arbeid med å redusere utslippene må norsk olje og gass også ta sin andel for å redusere utslippene. Nå tar de sin del ved å være del av kvotesystemet i tillegg til at de betaler den høyeste CO2-avgiften i verden. Det norske paradokset er at vi er en olje- og gassnasjon som også jobber offensivt for å få en god klimaavtale på plass i Paris med mål om å sette en enda høyere pris på CO2, slik at også olje- og gassektoren må ta sin del av utslippene.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Jeg tror ikke det er grunn til å være så bekymret her og nå, natt til den 25. mars. Stortinget er ganske enig om veien videre fram til 2030. Det er også slik at en avtale med EU må ratifiseres av Stortinget, så en kommer tilbake til Stortinget. Det jeg ikke har bekreftet nå, og som representanten Aasland er veldig opptatt av, er et nytt klimaforlik. Vi har et vedtatt klimaforlik som vi jobber etter, og som vi også arbeider med å forsterke. Så setter vi oss nå 2030-målene, hvor vi også får definert nasjonale kutt i ikke-kvotepliktig sektor. Og vi sier at vi vil komme tilbake til Stortinget med dette i ordinære prosesser. Det er en selvfølge at Stortinget blir involvert i det arbeidet, og som jeg også sa i replikkordskiftet, er det helt avgjørende for å få til en bred politisk forståelse for den omstillingen Norge må gjennom.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Det er et godt spørsmål.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Sosialistisk Venstreparti skal da stemme imot.
Tone-Helen Toften (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg stemte feil.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Den prosessen vi har hatt i Norge med pensjonsreformen, synes jeg er et veldig godt eksempel på at i store, viktige nasjonale saker går det an å komme til brede politiske kompromisser. Den siste etappen i det store komplekset av pensjonsreformen er uførereformen, der det ble et enstemmig vedtak i Stortinget. Det er vårt felles ansvar, og det var ikke forutsetningen at uførereformen skulle være en innsparingsreform, men en endring av system. Flertallet understreket at forslaget skulle sikre uføre en god uføretrygd – om lag på nivå med dagens regler eller bedre, var det Stortinget sa den gangen. Etter at reformen nå er gjennomført, får vi mange innspill fra enkeltpersoner som ut fra utbetalingene nå i første måned er bekymret for virkningene av reformen. Uføres Landsorganisasjon hevder at så mange som 170 000–200 000, og godt over det, kan ha tapt betydelig på reformen. Det gjør at vi fra Arbeiderpartiets side mener det er nødvendig å gå grundig inn i situasjonen til den enkelte, ta bekymringen på alvor og i fellesskap undersøke årsaken til de tallene som kommer fram, for å ta de uføres utrygghet på alvor. Derfor har vi i arbeids- og sosialkomiteen foreslått for første gang å behandle en sak i Stortinget etter § 22 i forretningsordenen, for å få en dialog og en drøfting med regjeringa om hvordan vi i fellesskap skal ta ansvar for at intensjonene følges opp i en reform som vi har stått sammen om. Det er vårt utgangspunkt. Vi må ta usikkerheten på alvor, men vi må gå seriøst inn og finne ut hva det er som egentlig skjer, hvor mye som kan forklares, og hvor mye som jamner seg ut over året. Med utgangspunkt i dette ønsker jeg å spørre statsråden: Er statsråden positiv til å ta et felles ansvar og ha en slik dialog for å få gjennomført intensjonen i reformen og eventuelt rydde opp i utilsiktede virkninger?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Når det gjelder den nevnte overgangsordninga knyttet til at noen kommer dårligere ut fordi de har høy gjeld og sånn sett taper skattemessig på endringa, er det en løsning som det er enighet om. Ved enhver stor reform vil en oppdage at det er noen virkninger som en må ta hensyn til når den faktisk skal gjennomføres. Det har hele arbeidet med uførereformen vært preget av, og Stortinget har vært opptatt av det. Vi fikk en regjering som fikk på plass kompensasjon, og et enstemmig storting som fikk på plass kompensasjonsordninga. Fra Arbeiderpartiets side har vi understreket at det kan hende at en tre års overgangsordning er for lite, at vi må ha en permanent ordning. Men det er nettopp sånn vi bør håndtere utilsiktede virkninger av reformen. Nå er det en del andre forslag som berører de uføre, som statsråden har foreslått, som vi var uenig i, og som er innstramming, men mitt anliggende i dag er ikke å kverulere på det, det kan vi ta ved andre anledninger. Mitt anliggende i dag er å invitere statsråden til å ta de uføres frykt på alvor, gå i dybden og finne årsaker, og eventuelt kompensere, hvis det er nødvendig. Det er det jeg inviterer statsråden til.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Jeg takker for spørsmålet. La meg starte med å si at uførereformen ble vedtatt i 2011, etter en grundig utredning i Uføreutvalget. Det kom også klart og tydelig frem i Uføreutvalgets rapport, og ikke minst i proposisjonen som ble levert til Stortinget, at hovedformålet var at det skulle bli enklere å kombinere arbeid og uføretrygd. Man skulle komme omtrent likt ut. Det betydde at noen ville komme bedre ut, noen ville komme litt dårligere ut. Det står det også i dokumentene. Det var et utgangspunkt som var godt kjent for Stortinget, og som ble fremlagt for daværende regjering. Selv satt jeg i opposisjon på det tidspunktet og mente at skattereglene kunne være et problem for enkelte i en overgangsfase. Derfor kom denne regjeringen med en overgangsordning, for å forhindre at så mange over natten skulle få en ekstra skatteøkning. Overgangsordningen fungerer tilfredsstillende og har gjort at færre enn det vi trodde da vi laget statsbudsjettet, trenger den overgangsordningen. Det betyr at det er flere som kommer bedre ut. Så vil det fortsatt være slik at noen kommer dårligere ut. Jeg er enig med representanten Andersen i at vi alle har et felles ansvar for å sørge for at intensjonene, formålet med uførereformen, blir ivaretatt på en god og riktig måte, og at man samtidig sørger for å ha en god politikk som forhindrer at folk kommer dramatisk dårligere ut med hensyn til levekår fremover.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Statsråden tar den frykt som enkelte uføretrygdede har kommet med, på alvor. Derfor er overgangsordningen innført. Vi tar det også på alvor ved å følge utviklingen videre nøye. Jeg registrerer også at Stortinget skal ha en debatt om det. Skulle jeg bli invitert til å delta i den debatten, vil jeg naturlig nok stille opp og delta. Og jeg regner med at Stortinget vil invitere meg til å delta i en sånn type debatt. Jeg tror også det er viktig at vi sammen klarer å finne gode ordninger. Om man skal ha en permanent overgangsordning, er nok for tidlig å si per dags dato, for da går man også bort fra hele skatteprinsippet, som var et av de viktige fundamentene som lå i uførereformen. Men det som er viktig, er å sørge for at man har målrettede, gode tiltak overfor de familiene som eventuelt skulle komme dårlig ut, og å sørge for at det er en god levekårsutvikling for samtlige som er for syke til å delta i arbeidslivet, sånn at man kan ha et anstendig liv fremover.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
For det første står jeg bak de forslagene som denne regjeringen leverte i statsbudsjettet. Denne regjeringen kom med målrettede tiltak. Det betyr at flere barnefamilier som kom i en dårlig situasjon, fikk lavere barnehagekostnader. De barna som vokser opp med enslige uføretrygdede med lav inntekt, fikk bedre stipendordninger. Det ble målrettet tilbud, aktivitetstilbud og fritidstilbud, for at disse barna skulle ha samme muligheter til å delta på aktiviteter som andre barn. Det mener jeg er en god, målrettet virkemiddelbruk for å sikre det. Så registrerer jeg det vedtaket som er fattet i Stortinget. Enhver regjering, også denne regjeringen, vil forholde seg til de vedtak som er fattet i Stortinget. Men det som uførereformen legger opp til, er en helt annen debatt. Det er skatteomleggingen som gjør at disse forskjellene kommer, og der har vi kommet med en kompensasjon i form av en overgangsordning.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
La meg først få takke for spørsmålet. Jeg er helt enig med representanten i at det er utrolig viktig når man gjør store reformer, at de planlegges godt og gjennomføres på en god måte, og at de som blir berørt av reformene, får god og riktig informasjon så tidlig som mulig, for å kjenne til konsekvensene av de reformene som Stortinget måtte vedta. Man kunne ha fått dette på plass tidligere, etter mitt skjønn. Når det gjelder å se på konsekvensene av skatteomleggingen, ble det allerede etterlyst i 2011, noe som daværende regjering sa nei til, som Stortinget sa nei til, og som det var forslag om i Stortinget. Denne reformen ble vedtatt i 2011. I det samme vedtaket står det også at det skulle iverksettes fra 1. januar 2015 – et vedtak som Stortinget fattet. De utilsiktede virkningene vi har sett så langt, er godt kjent, og jeg har ikke sett nye per dags dato, andre enn dem som er kjent fra før, nemlig de som har med den skatteomleggingen som er gjort, å gjøre.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Takk for spørsmålet. Jeg trenger nok lengre tid enn 1 minutt for å gå grundig igjennom dette. Jeg kan alltids komme med en skriftlig tilbakemelding for å hjelpe komiteen så godt som mulig. En av grunnene til at de 14 000 taper, er at det er mange som har offentlig tjenestepensjon, som ikke har utbetaling fra folketrygden, man har altså liten uføredekning, jobber ganske mye og er gift eller samboer med en med høy inntekt. Dette gjør at man skattlegges for uføredekningen i tjenestepensjonen, som det ikke er tatt høyde for i uførereformen, som i hovedsak dreier seg om en folketrygdreform. Man vil ikke få de samme skattefradragene som man har hatt tidligere ved å kunne trekke fra 150 pst. av rentekostnadene. En familie kunne altså trekke fra 150 pst. av rentekostnadene, nå blir det 100 pst. De vil komme dårligere ut og tape på det, samtidig som de har høy gjeld. Dette er en av forklaringene på hvorfor mange av de 14 000 kommer dårligere ut.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Svaret er ja. Vi har startet dette arbeidet gjennom Ekspertutvalget, med nye brevmaler, at det man legger ut på de nye nettsidene, følger retningslinjene for klarspråk. Jeg er helt enig med representanten i at det er en bekymring og et problem når man mottar et brev fra en offentlig etat – om det er Nav eller andre offentlige etater – og man ikke skjønner innholdet i det. En av de tingene som Ekspertutvalget også har påpekt, er at for dårlig språk fører til at Nav får flere brukere enn man strengt tatt trenger å ha, fordi man må tilbake til Nav-kontoret for å få veiledning i hva det egentlig er som står i brevene. Det er noe vi har iverksatt et arbeid for og prøver å rydde opp i, nemlig ved å forholde oss til retningslinjene for klarspråk. Det er mye arbeid som gjenstår, men arbeidet er godt i gang. Uføre er en av de gruppene vi har startet med – gjennom bedre, nettbasert, informasjon.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
For det første: I mitt hode når man snakker om utilsiktede virkninger, dreier det seg om informasjon som ikke har vært kjent i det hele tatt. Når det gjelder dette at to av ti kan komme dårligere ut med den nye uførereformen, er det godt kommunisert i Stortinget ved flere anledninger, både i budsjettdokumenter og i revidert nasjonalbudsjett. Så det er en informasjon som har vært godt kjent. Det er også godt kjent gjennom Uføreutvalget, som i sin tid påpekte «at omtrentlig likt ut» ville bety at noen kom bedre ut, noen kom dårligere ut. Uførereformen, slik den er i dag, er ikke en sparereform. Totalprovenyet er at man bruker mer på uføretrygd nå enn hva man gjorde tidligere. Så det er ikke en sparereform, men en bedre reform for å kunne kombinere arbeid og uføretrygd. Det tror jeg er viktig at vi tar inn over oss. Ja, noen har kommet dårligere ut. Derfor er overgangsordningen viktig. Så er det viktig at vi nå går igjennom alle sidene ved uføretrygden. Det synes jeg er bra. Det er viktig for å kunne se på om man kan treffe bedre tiltak for å forhindre at folk kommer dramatisk dårligere ut.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Det spørreren tar opp, er riktig. Det er godt regulert i arbeidsmiljøloven. Bemanningsforetak og bemanningsinnleie er definert i loven. Så er det opp til partene å avgjøre lønnsoppgjøret og avgjøre lønnsdannelse. Jeg mener det blir uriktig av en statsråd å gå inn og bestemme hvordan man skal fastsette de lønnsbetingelsene man har i bransjen i dag, så lenge en forholder seg til de reguleringene som er. Jeg mener at dagens reguleringer er tilfredsstillende og fungerer på en god måte. Så registrerer jeg også at bemanningsbransjen er ganske sammensatt. Mange bemanningsforetak er seriøse, gode bemanningsbedrifter. De aller fleste har ryddige og gode forhold, og mange har også fast ansettelse med fast lønn. Noen har også fast lønn mellom oppdrag. Dette varierer i stor grad mellom de enkelte selskapene, og jeg mener de enkelte selskapene fortsatt skal ha frihet innenfor et trygt regelverk i loven til å fastsette arbeidskontraktene.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Ja, det mener jeg de er, for i bemanningsbransjen – hvis man har et seriøst bemanningsselskap – kan arbeidstiden variere. Loven setter krav til hvor mye man kan arbeide, men man kan bli utleid til bedrift A, som f.eks. kan ha en annen arbeidstid enn bedrift B. Det kan variere ut fra arbeidets art, arbeidets oppdrag og hva som skal gjøres, bl.a. det å leie inn for å ta unna topper. Jeg vet også at det er mange bemanningsbedrifter som har egne avdelinger med rørleggere, snekkere og murere – til ulike oppdrag. Det er regulert på en god måte, og jeg ser ikke noe behov i dag for å endre regelverket vi har i arbeidsmiljøloven på det området.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
For det første registrerer jeg at også representanten Navarsete satt i en regjering som implementerte EØS-regelverk. For det andre er det en gang sånn når det gjelder bemanningsbransjen at jeg mener det er uriktig – med det konstitusjonelle systemet vi har, og hvordan maktforholdene i Norge er satt opp – at en statsråd skal gå inn på jusen og definere hva som er fast ansettelse eller ikke med hensyn til å tolke og gjøre seg til dommer over lovverket. Det som jeg har svart Stortinget tidligere – det står jeg fast på og mener det er riktig – er at det er domstolene som skal avgjøre denne typen spørsmål, det er domstolenes oppgave å fastsette hva som ligger i dette, og hvordan loven skal forstås.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Til spørreren: Denne regjeringen praktiserer det samme lovverket som den forrige regjeringen gjorde. Hvis det var sånn at dette er et løsarbeidersamfunn, som man bruker som retorikk, går mitt spørsmål i retur: Hvorfor endret ikke den forrige regjering det regelverket? Hvorfor tillot man seg å ha det regelverket og den praksisen, som faktisk gjelder i dag, og som også gjaldt i 2013, 2012, 2011, 2010, 2009 og videre bakover i tid? Det er en retorisk måte å tilegne seg dette på. Jeg regner med at representanten ikke mener at en statsråd skal gå rundt og overprøve domstolene når det gjelder hvordan lovverket og jusen skal tolkes. Jeg tror faktisk vi skal stå fast på og forholde oss til maktfordelingsprinsippet. Hvis det er sånn at partene i arbeidslivet – vi har et trepartssamarbeid – mener at det er uklarheter i lovverket på dette området, er det også partenes ansvar å prøve det for retten. Jeg er opptatt av at vi skal ha ryddige og greie forhold, og det har vi innenfor dagens lovverk.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Statsråden har allerede sett på den ordningen, og det er helt riktig det som representanten Ropstad peker på når det gjelder unntaksbestemmelsen i vikarbyrådirektivet. De som er på oppdrag etter vikarbyrådirektivets hovedbestemmelse, skal følge de lønns- og arbeidsbetingelser som gjelder i den bedriften som de er på oppdrag i. Så de må forholde seg til de tariffene og de lønnsvilkårene som er der. Jeg mener at det er viktig å se på unntaksbestemmelsen. Jeg mener det er viktig å gjøre det, og det har regjeringen allerede startet arbeidet med. Vi har allerede varslet det i de sakene som ble lagt fram for Stortinget henholdsvis 5. og 12. desember. Vi har sagt at vi har som formål å ta i bruk unntaksbestemmelsen på en riktig og god måte, og at vi skal implementere det samtidig som de øvrige endringene i arbeidsmiljøloven.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Jeg mener at det er viktig å ivareta helse-, miljø- og sikkerhet for norske arbeidstakere. Jeg mener at det er viktig at man skal ha gode, trygge rammer rundt norsk arbeidsliv, og at norske arbeidstakere skal føle seg trygge på jobb. Jeg er samtidig prinsipielt imot å privatisere Arbeidstilsynets måte å drive jobb på gjennom kollektiv søksmålsrett. Jeg er prinsipielt imot det. Jeg mener det prinsipielt er betenkelig, og det kom også sterke juridiske innvendinger mot kollektiv søksmålsrett. Kollektiv søksmålsrett er heller ikke brukt etter at den ble innført, kun en gang i en sak som ble avvist i retten fordi den ikke var hjemlet til å kunne brukes i den type saker. Jeg mener det er viktig å styrke Arbeidstilsynet. Deres viktigste oppgave er å sørge for at helse, miljø og sikkerhet blir ivaretatt for norske arbeidsfolk på norske arbeidsplasser. De har lovverket de skal forholde seg til, som er gitt av Stortinget, og jeg mener at det er en bedre måte å følge det opp på enn ved kollektiv søksmålsrett. Derfor har vi trukket den saken, som vi også varslet før valget.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Det er et meget vanskelig spørsmål å svare på. Man har ikke prøvd den generelle midlertidige adgangen i norsk arbeidsliv. Man har ikke noen erfaring med det, og det er vanskelig å trekke en bastant konklusjon av hvordan det vil bli, før man har erfart det i praksis. Jeg vil tro at det fortsatt vil være behov for mye innleie i forbindelse med store prosjekt, store bedrifter som har langsiktige prosjekt. Den generelle adgangen som vi har åpnet for i arbeidsmiljøloven, går i hovedsak på å skape en arena, et springbrett for alle dem som står utenfor arbeidslivet, til å kunne prøve seg innenfor en avgrenset tidsperiode. Det forslaget vil ikke hjelpe de store entreprenørene som er inne i et fireårsprosjekt, og skal ta unna store topper. Da vil det regelverket for midlertidige ansettelser, som vi har allerede i dag, med en fireårsregel, være det som vil gagne de bedriftene best, slik at de har nok arbeidskraft til å kunne ta unna de oppgavene som de står overfor.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Takk for spørsmålet. Ja, statsråden ser sitt ansvar i saken. Statsråden har vist ansvar, og regjeringen har vist ansvar, og derfor la man frem en overgangsordning som gjør at over 50 000 mennesker slapp å få en betydelig skatteøkning fra en dag til den neste. Det ville vært tilfellet hvis man ikke hadde gjennomført denne overgangsordningen – som regjeringen og jeg tok ansvaret for og la frem, og som jeg er glad for at et samlet storting støttet opp om og vedtok. Jeg kjenner ikke til premissene for forutsetningen for at SV i sin tid støttet uførereformen, men nok en gang: Det som står ganske klart og tydelig i proposisjonen som ble lagt frem av daværende regjering, er at man skulle kompensere det skattemessige med at det skulle skattes som lønn – det var et av premissene i ny uføretrygd, at det skulle bli enklere å kombinere arbeid og uføretrygd – og at det skulle kompenseres med at bruttoinntekten skulle opp 15 pst. Men det står også klart og tydelig at noen da ville komme litt dårligere ut, og noen ville komme bedre ut. Men de fleste ville komme bedre ut, og det gjør det også i dag, noe som betyr at denne reformen ikke er en sparereform, men en uførereform som vi bruker mer penger på fremover. Og med den overgangsordningen blir det også mange tusen som ikke fikk en skjerpet skatteøkning. Jeg er villig til å sette meg ned og finne løsninger, og det har jeg signalisert fra denne talerstolen – fortsatt ut fra de premissene som lå i uførereformen. Jeg har ikke sagt at vi ikke tar ansvar. Det jeg har sagt, er at denne reformen ble lagt frem av forrige regjering. Denne reformen ble vedtatt av det forrige storting i 2011, med iverksettelse 1. januar 2015. Det har vi forholdt oss til. Enhver regjering må forholde seg til Stortingets vedtak. Så har vi sett at det har vært noen utilsiktede virkninger, og det har vi forsøkt å rette opp med den overgangsordningen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Jeg deler ikke betraktningen at det er en uholdbar situasjon som alle landets uføretrygdede har kommet i. Når åtte av ti uføretrygdede kommer bedre ut, synes jeg ikke at det er en uholdbar situasjon. Jeg synes det er en god situasjon. Det viser at det er en reform som slår bra, og som gjør det enklere å kombinere arbeid og pensjon. Dette går på skattebegrensningsregelen som er opphevet. Jeg har et spørsmål tilbake. Det er et samlet storting som har sagt at man ønsker å ha likt skattesystem. Er det sånn å forstå nå at SV og andre partier ikke ønsker at dette skal skattlegges som lønn, men beholde skattebegrensingsregelen? Det er greit å få et signal på dette fra Stortinget. Er det sånn å forstå at skattebegrensningsregelen skal gjelde for noen, men ikke for alle? Det er greit å få et signal på det også, for da snakker vi om to ulike skattesystemer i uføretrygdordningen. Det har aldri vært Stortingets intensjon eller forutsetninger at man skulle ha det.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Dette er en debatt som vi har hatt i Stortinget tidligere. Men la meg også minne om at Stortinget har gjort vedtak om at man beholder det skjermingsfradraget for uføre. Da vi la frem dette forslaget i statsbudsjettet i sin tid, mente jeg – med forbehold om at jeg ikke husker feil – at prinsippet fortsatt er det samme, at det er riktig at det ikke må være sånn at de som jobber til de er 67 år, kan få dårligere alderspensjon enn dem som blir uføretrygdet ved f.eks. 65 år og er uføretrygdet i to år frem til de er 67 år. Det mener jeg er et dårlig prinsipp. Samtidig er det viktig å sørge for at man har en god uføredekning og et godt pensjonssystem. Det mener jeg de reglene vi har i dag på det området, ivaretar på en grei måte.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Det spørsmålet er allerede besvart tre ganger i denne spørretimen. Jeg registrerer at det er enkelte som velger å bruke Tønsbergs Blad som sannhetsvitne heller enn det statsråden står i denne sal og sier. Jeg hadde håpet at stortingsrepresentanter forholdt seg til det som ble sagt i salen. Det jeg har sagt, er at det ikke var denne regjeringen som la frem uførereformen. Det var den forrige regjeringen som la frem uførereformen. Enhver regjering må gjennomføre de forslagene og de vedtakene som Stortinget har fattet. Det gjør denne regjeringen. Jeg har sagt at vi tar ansvar for de vedtakene som er fattet. Derfor har vi også kommet med en overgangsordning, som ikke lå i den reformen. Jeg og regjeringen vil føre en politikk som vi mener er til det beste og til gagn for folk flest, og vil forbeholde oss muligheten til å komme tilbake til Stortinget med de forslagene vi mener er riktige, på de tidspunktene de bør komme.