Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2014-04-10:
Helse i alt vi gjør, bør være stikkordet for oss, og det er det langt på vei også når jeg hører debatten så langt her i dag. Takk til interpellanten for en viktig debatt. Det er helse i rent vann, det er helse i røykfrie restauranter, det er helse i sikkerhetsseler og midtdeler på veiene våre, det er helse i hvordan vi organiserer arbeidslivet, eller hvordan vi bygger hus, det er helse i sykkelstier eller sykkelmotorveier, som jeg liker spesielt godt, som jeg nå hører at det planlegges enkelte steder. Det er helse i hvordan vi snakker sammen, og ikke minst i hvordan vi har det. Det er helse i hvordan vi ordner samfunnet vårt, i gratis skole, i barnehage, det er helse i hva vi spiser og drikker – kort sagt, helse i alt vi gjør. Dette viser vel at utfordringene til helseministeren og til oss som er helsepolitikere, er at folkehelse langt på vei handler om det som skjer utenfor sykehusene, utenfor legekontoret. Det er der mesteparten av hvordan helsa og livskvaliteten til hver enkelt av oss blir, avgjøres, og presset mot de nevnte institusjonene. Helse virker inn på oss, hverandre – hvilke helsetjenester vi trenger, og når vi trenger dem. Vår viktigste oppgave som politikere blir da å satse på det vi vet kan forhindre at folk blir syke, før de trenger behandling. Det dreier seg om å legge til rette for at folk kan mestre livet sitt på en god måte, og da må vi også legge til rette for at folk kan gjøre sunne og trygge valg. Jeg er enig med helseministeren som sier at vi alle har ansvar for vår egen helse. Egne valg avgjør mye – langt mer enn vi skulle tro, og langt mer enn enkelte av oss liker. Det gjelder hva vi spiser, hvordan vi rører på oss – enten i dans eller andre aktiviteter – og graden av kontakt med andre sosialt, interaksjon. Men ansvaret kan ikke stoppe der. Din helse er også mitt ansvar – vi har felles ansvar for alles helse. Det som jeg nå sier, kunne sikkert også helseministeren, Bent Høie, sagt. Han sier langt på vei mye av det samme. Men Kjersti Toppe som interpellant har et poeng når hun sier at det er mange som kan prate om folkehelse, det er når ulike samfunnsinteresser, ulike politiske mål, står mot hverandre, at vi må bli målt på om vi får ting til eller ikke. Det er helt riktig som helseministeren sier, vi har høye tobakksavgifter, vi har røykfrie restauranter – vi har ganske omfattende virkemidler mot skader og sykdommer som er i den kategorien vi diskuterer i Norge i dag. Men saken er at hvis vi skal få folkehelsen opp og de sykdommene vi snakker om, ned med opp mot 25 pst., tror jeg vi må erkjenne at vi trenger flere virkemidler enn i dag. Da synes jeg kanskje det er litt rart at vi i løpet av de månedene den nye regjeringen har styrt, har sett en rekke eksempler på konkrete forslag til folkehelsetiltak som enten er utsatt eller avlyst. Jeg kan f.eks. nevne at regjeringen har satt på vent viktige deler av den nye reguleringen for solarium for å hindre føflekkreft, den har gjort endringer som etter mitt syn gjør det lettere å selge tobakk sammenlignet med den bevillingsordningen som var vedtatt, og de har avviklet frukt og grønt i skolen. Og de har i det hele tatt kommet med svært få nye tiltak. Folkehelse handler etter mitt syn om en bred tilnærming. Da må man også tenke bredt, og man må tørre å ta valg som – som jeg sier – ofte står opp mot andre valg, og der vi synes, i hvert fall jeg synes, at vi i større grad også må ta ansvar for hverandre som samfunn, og at ikke alt kan tillegges egne personlige valg også i denne sammenhengen. Hvis vi skal nå de samfunnsmålene vi har satt oss, må vi også tørre å gjøre ting som smerter, f.eks. å innføre 18-års aldersgrense ved solarium og sikre at folk er til stede for å kontrollere at ikke barn legger seg i solarium. Jeg skjønner at det ikke alltid er veldig populært, det er til og med sikkert også litt byråkratisk, men at det fungerer og vil få ned andelen som soler seg uforsvarlig mye blant unger under 18 år, er jeg helt overbevist om. Men vi må da gjøre oss det valget: Skal vi gjøre det, eller skal vi ikke gjøre det? Vi valgte å gjøre det. Den nye regjeringen har valgt å utsette det. Jeg ser fram til mange viktige diskusjoner rundt folkehelse i årene som kommer. Arbeiderpartiet kan love at vi kommer til å være utålmodige med den nye regjeringen. Og om ikke den nye regjeringen kommer med nye konkrete forslag, skal jeg sørge for at vi kan fremme dem her fra Stortingets talerstol. Så langt har det vært mye prat og lite action i folkehelsearbeidet til den nye regjeringen.