Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-12-14:
Årets budsjettforslag og budsjettforliket har den beste fordelingsprofil på mange år, men fortsatt har vi en stor oppgave å gjøre for at fordelingen skal bli god nok. Fra vårt ståsted i sosialkomiteen kan vi klart se at det er behov for å bedre fordelingen i samfunnet vårt. Noen mener at bare vi bruker masse oljepenger, er alle sorger slukket og alle kan få det bra. Men så enkelt er det nok ikke. Det blir ikke automatisk en bedre fordeling av å pøse inn mer penger uten at pengene fordeles så rettferdig som mulig. Det fører bare til at de rikeste blir enda rikere, mens de som har lite, ikke vil merke noen forandring. Skal vi lykkes med å løfte dem som har lite, må de som har mye, yte noe mer til fellesskapet – så enkelt er det. Når TV- eller avisreportasjer tar tak i enkeltsaker, og når enkeltmenneskers vanskelige livssituasjon brettes ut, reageres det sterkt både fra den enkelte kvinne og mann og fra politikere fra alle partier. Dette er en fin reaksjon, men vi kan ikke ha det slik i framtida at det er de som media fatter interesse for, som skal få hjelp, mens alle andre må fortsette å leve med sine sosiale problemer. Derfor trenger vi et sterkere offentlig fellesskap, med god fordeling som inkluderer alle. Dette burde være mulig i en velferdsstat, men da må det være politisk vilje til en bedre fordeling. Bedre fordeling ligger til grunn for årets budsjettforslag og opprettholdes i budsjettforliket, og jeg håper at denne profilen kan videreføres i framtidige budsjetter. Jeg har registrert at Arbeiderpartiets innsats for et sterkere fellesskap og en bedre omfordeling har falt Fremskrittspartiet og Høyre tungt for brystet. Dette var ikke det minste overraskende fordi disse partiene ikke har en politikk og en ideologi som setter fellesskapsløsninger så høyt på dagsordenen. I disse partiene går de den motsatte veien bl.a. ved å foreslå en drastisk svekkelse av sykelønnsordningen for vanlige arbeidstakere. Det foreslås å innføre egenandeler – eller skatt på sykdom, som det blir sagt – som langt overstiger alt som vi har av egenandeler fra før. Dersom de skulle få gehør for slike forslag, ville vi nok snart merke at tallet på dem som trenger sosialhjelp, ville vokse. Alle vet at det å rammes av sykdom er vanskelig nok, og når økonomiske problemer kommer i tillegg, kan situasjonen bli helt håpløs. Mange kan helt uforskyldt havne i velferdsstatens bakgård. Slike kutt rammer oftest bare vanlige folk og dem som har minst å rutte med fra før. Vi trenger et sterkere fellesskap også for å kunne forsere arbeidet med å tilrettelegge samfunnet bedre for funksjonshemmede. Her gjenstår det mye, og det går etter min mening altfor sent med å få dette på plass. Jeg er godt tilfreds med den satsingen som igjen skjer for å skape en god og trygg eldreomsorg. Svært mye positivt har skjedd ute i kommunene for eldreomsorgen siden eldreplanen fra 1997 ble satt ut i livet. Vi har fått mange nye sykehjem og omsorgsboliger, og det er foretatt mye modernisering av eldre bygningsmasse. Ikke alle kommuner vil komme i mål med sine planer innenfor de økonomiske rammer som ble lagt i eldreplanen i 1997. Derfor har Regjeringen foreslått at ytterligere 5 000 nye omsorgsboliger og sykehjemsplasser tilrettelagt for heldøgns omsorg og pleie skal kunne bygges fram til 2005. Det beste med den statlige satsingen er at kommunene har en sterk styring, slik at tilbudene blir tilrettelagt ut fra lokale behov og forhold. Det er kommunene som har den beste oversikten over de lokale behov, og det er kommunene som dermed må ha det helhetlige ansvaret for å tilrettelegge tilbudene for våre eldre. Dette mener jeg vi kan se fungerer godt de fleste steder og til beste for dem det gjelder.