Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Regjeringen Stoltenberg la fram et budsjettforslag hvor vi la opp til å styrke fellesskapsløsningene og sette ned skatten på arbeid. Jeg er glad for at forslaget fikk så positiv mottakelse. Kritikken kom særlig på ett område: forslaget om å utsette avviklingen av investeringsavgiften med et halvt år. Det er en vurdering som et nær samstemmig storting nå synes å være enig i. Etter at budsjettet ble lagt fram, har Norges Bank uttalt en økt sannsynlighet for at renta blir satt ned. Det er derfor viktig at den nye regjeringen har sluttet seg til hovedinnretningen av den økonomiske politikken. I sitt forslag til statsbudsjett har den nye regjeringen lagt fram nye anslag for den økonomiske utviklingen. Disse anslagene gir rundt 1,2 milliarder kr mer til disposisjon enn anslagene som lå til grunn for framlegget fra regjeringen Stoltenberg. Arbeiderpartiet vil selvsagt ved behandlingen i Stortinget legge disse oppdaterte anslagene til grunn. Arbeiderpartiregjeringen la fram et budsjett som ville bedre oppvekstvilkårene for barn og unge. Satsingen på barnehager er på om lag 1 milliard kr. Det kan gi 10 000 nye barnehageplasser, og foreldrebetalingen kan settes ned med om lag 4 000 kr i forhold til nivået i første halvår 2001. Vi la fram et budsjett der bevilgningene til kultur trappes opp. Vi la fram et budsjett med sterk satsing på opprusting av nedslitte skoleanlegg, bl.a. gjennom en ny statlig finansieringsordning. Vi la fram et budsjett for økt innsats i helsevesenet, med oppfølging av sykehusreformen og større bevilgninger til helsesektoren enn noen gang tidligere. Vi la fram et budsjett for fortsatt utbygging av eldreomsorgen, et budsjett hvor vi inviterte Stortinget til et samarbeid om å løfte de vanskeligst stilte gjennom tiltak for bedre arbeidstilbud, bedre boligtilbud og bedre økonomiske ordninger. Vi la fram et budsjett med betydelig økning i bevilgningene til utviklingshjelp. Jeg er glad for at regjeringen Bondevik har stilt seg bak disse forslagene. Mer interessant er det å se hva som endres – og i hvilken retning. Her er det to viktige observasjoner. For det første: Når Bondevik-regjeringen hadde flere penger til disposisjon enn arbeiderpartiregjeringen, valgte den i all hovedsak å bruke dette til skattelettelser. Arbeiderpartiet har valgt å bruke disse pengene til å styrke innsatsen overfor de vanskeligst stilte ytterligere. Og for det andre: Bondevik-regjeringen har valgt å gi mest til de som har mest fra før. 9 av 10 kroner som betales i aksjeutbytte går til den tiendedelen av befolkningen med høyest inntekt. Alle land i Vest-Europa utenom Finland har egen skatt på aksjeutbytte. Men Bondeviks viktigste skattegrep er å gi 1,5 milliard kr i skattelette til denne gruppen. Ifølge Finansdepartementet vil de hundre rikeste i Norge få en gjennomsnittlig skattelette på 1,4 mill. kr hver. Men det er jo noen som må betale for dette. Bondevik-regjeringen foreslo å ta fra eldre og uføre ordningen med gratis medisiner på blå resept som arbeiderpartiregjeringen foreslo. Bondevik-regjeringen foreslo å ta gratis skolebøker fra elevene i videregående skole, ta 1 000 kr i stipend hver måned fra studentene, ta 34 mill. kr i botilskudd fra bostedsløse, ta 1 milliard kr av husbanklån fra boligbyggerne – alt i forhold til arbeiderpartiregjeringens forslag. Derfor ser vi også klare forskjeller mellom de to regjeringene. To områder er det grunn til å framheve: Forholdet til statlig eierskap og nærings- og distriktspolitikken. Da Stortinget i vår behandlet langtidsprogrammet for den nye stortingsperioden, uttalte Høyre: «Disse medlemmer vil bygge statens eierskap i næringslivet kraftig ned». Det var ingen slike uttalelser fra Kristelig Folkeparti eller Venstre. Derimot har vi ofte sett det motsatte. Ved kapitalutvidelsen i Norsk Hydro fremmet Kristelig Folkeparti og Venstre forslag om å gi regjeringen fullmakt til å øke eierandelen til 51 pst. Høyre gikk imot. Nå foreslår Regjeringen å gå ned til 34 pst. Ved behandlingen av statens engasjement i Nammo bad Kristelig Folkeparti og Venstre om at staten skulle øke sin eierandel til 51 pst. Høyre ville redusere til 34 pst. Nå foreslår Regjeringen 34 pst. Ved delprivatiseringen av Statkorn Holding ville Kristelig Folkeparti og Venstre selge ned til 51 pst. Høyre ville selge alt. Nå foreslår Regjeringen 34 pst. Og slik kan vi fortsette. Ennå klarere ser vi dette i distrikts- og næringspolitikken. Også her så vi klare forskjeller ved behandlingen av langtidsprogrammet i vår. Kristelig Folkeparti og Venstre uttalte da at det var behov for «økt satsing på distriktspolitiske virkemidler». Høyre og Fremskrittspartiet uttalte: «Da er ikke satsing på offentlig næringsstøtte og tiltakspakker det som skal til, men satsing på infrastruktur og en generell bedring av bedriftenes rammevilkår gjennom blant annet en reduksjon av skatte- og avgiftsnivået.» Er det noen som har hørt den før? Bondeviks første regjering skrøt av at de, ifølge dem selv, var «i ferd med å gjennomføre den største distriktspolitiske satsingen på 1990-tallet.» Bondeviks andre regjering foreslår et kutt i de distriktspolitiske virkemidlene på 350 mill. kr. Virkemidlene i næringspolitikken kuttes med totalt 1,7 milliarder kr. Bondevik I foreslo å styrke kommunale næringsfond. Bondevik II kutter all slik støtte. Bondevik I foreslo en ny stor satsing på regional samordning. Bondevik II kutter all slik støtte. Bondevik I foreslo økt støtte til vannkvalitet i bedriftene. Bondevik II kutter all slik støtte. Bondevik I foreslo fraktutjamning på bensin og grønnsaker. Bondevik II kutter all slik støtte. Det betyr at prisen på bensin og diesel øker med opptil 50 øre pr. liter i Nord-Norge, fyringsolje med 60 øre. Prisen på frukt og grønnsaker øker med 1,25 kr, og prisen på melk øker med 20 øre. Avgiftene på flytransport øker i Nord-Norge utenom Tromsø og Bodø. Arbeiderpartiregjeringen foreslo en kraftig styrking av fiskerinæringen. Bondevik II kutter dette. Alle – absolutt alle – Nærings- og Fiskeridepartementets bevilgninger til SNDs utviklingsprogrammer kuttes. Det kuttes også i programmer for utvikling av marin sektor, og til utvikling av IT-næringen og utvikling av e-handel. Alt – absolutt alt – kuttes. Det er dette som kalles nyskaping. En ny politikk er det i alle fall. Dette er en omlegging av den nærings- og distriktspolitikken som det til nå har vært bred enighet om mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Så kan vi stille det grunnleggende spørsmålet: Er det dette Stortinget vil? Vi har hatt valg, og vi har fått et nytt storting. Men ikke for noen av områdene distriktspolitikk, næringspolitikk og statlig eierskap er det i dag et annet flertall enn det flertallet som var før valget. Regjeringen sier at den har beholdt satsingen på helse, eldre, barnehager og bistand. Her støtter et flertall av partiene i Stortinget arbeiderpartiregjeringens forslag . Det samme gjelder den økte innsatsen for de vanskeligst stilte. Dette er områder hvor Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har relativt lett for å finne sammen. Bondeviks viktigste seier, ifølge replikkordskiftet i sted, er at det ikke kuttes i bistanden. Men der Regjeringen gjennomfører en ny politikk, skyldes det ikke at det er et nytt flertall i Stortinget. Både i distriktspolitikken, i næringspolitikken og i eierskapspolitikken har de partiene som før utgjorde et flertall, fortsatt flertall. Forskjellen er at Kristelig Folkeparti ikke lenger mener det Kristelig Folkeparti har ment, men nå mener det Høyre har ment. Kristelig Folkeparti sikrer Høyre flertall for en politikk som bare Høyre og Fremskrittspartiet ønsker. Derfor – og bare derfor – skjer det som nå skjer. Det er et politisk valg, som ikke er et resultat av folkets valg til Stortinget, men av Kristelig Folkepartis valg i Stortinget. Og derfor har Bondevik gjort seg avhengig av Fremskrittspartiets støtte ved voteringen senere i dag, for ingen andre kan gi Regjeringen støtte til en politikk som i realiteten bare Høyre og Fremskrittspartiet har stått for tidligere.