Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-03:
Det er viktig at vi nå får belyst en del av de sakene som sorterer under krisetiltak i kommunene. En del av disse ansvarsområdene er ikke lovpålagte, og dermed kan de lett falle ut av et kommunebudsjett hvor man kanskje allerede har skåret ned på lovpålagte oppgaver. Dette er det våre 50 krisesentre nå opplever. Med en 50/50-prosent deling mellom kommune og stat, vil man med dagens kommuneøkonomi antagelig aldri nå den bevilgningen krisesentrene egentlig skulle ha hatt. Slik kan det ikke fortsette. Departementet arbeider nå med et forslag om å innlemme de øremerkede tilskuddene til bl.a. krisesentrene i rammen til kommunene som Stortinget har vedtatt. Men hva hjelper det når det allikevel er altfor lite penger i kommunene? Dette er det eneste lavterskeltilbudet vi har for disse kvinnene som over lang tid har opplevd både vold og fornedrelse. Det som er enda verre, er barnas situasjon i disse konfliktfylte forholdene. Det blir flere og flere barn som søker til krisesentrene. Vi vet jo at krisesentrene har vært og er drevet på ideologisk grunnlag. Slik ble disse sentrene startet på slutten av 1970-tallet for å gi kvinner og barn et trygt midlertidig bo- og omsorgstilbud i en akutt og truet situasjon. Noen fylkeskommuner har sett og forstått det arbeidet som krisesentrene gjør, og har også deltatt med økonomisk støtte. Denne økonomiske støtten falt bort for noen krisesentre da staten overtok sykehusene. På et spørsmål til statsråd Dåvøy om forholdet med uttrekk av midler i forbindelse med statlig overtaking av sykehusene fikk komiteen bl.a. dette til svar: «Midler til krisesentrene har ikke vært en del av spesialisthelsetjenesten og er således ikke en del av uttrekket fra fylkeskommunene ved statlig overtakelse av sykehus.» Noen ganger er det veldig langt mellom liv og lære. Nordland fylkeskommune har gjennom flere år gitt støtte til fylkets åtte krisesentre. Dette har gått av posten somatikk og ble derfor trukket ut under prosessen med overtaking av sykehusene. Nordland fylkeskommune har sendt to brev til helseministeren om akkurat denne saken – det første i februar i år og det andre i oktober – om at krisesentrene i Nordland mistet sin årlige støtte og trengte hjelp. Dessverre har helseministeren verken brydd seg om krisesentrene eller tatt bryet med å gi fylkeskommunen et svar. Krisesentrene rundt i landet trues med nedleggelse. Da må Regjeringen ikke bare se på, men finne midler til strakstiltak inntil utredningen fra Kvinnevoldsutvalget foreligger høsten 2003, og saken igjen forhåpentligvis er i Stortinget. Den gløden som ansatte og frivillige yter i dette arbeidet, bør belønnes med en bedre forutsigbarhet, når vi vet at antallet, ikke minst av innvandrerkvinner, som kommer til krisesentrene, bare øker. Vi går nå inn i – for mange – den koseligste tiden i året, nemlig julen. Slik er det ikke for alle. Julen er den verste tiden for mange kvinner og for veldig mange barn. Antallet kvinner og barn som kommer til krisesentrene, øker betraktelig i julehøytiden. Det som skulle være en glede, blir for mange bare sorg. Tenk dere barna i en slik situasjon! Arbeiderpartiet vil øke den statlige delen til krisesentrene fra 50 pst. til 80 pst. allerede fra 1. januar 2003 for å lette kommunenes ansvar, og vi hadde håpet å få flere partier med på det. Men nei, det vil ikke regjeringspartiene og Fremskrittspartiet – dessverre. SV vil komme til å støtte oss subsidiært. Da vil jeg til slutt ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet.