trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Også jeg har et spørsmål til statsråd Dåvøy. Ved flere anledninger har Regjeringen kommet skjevt ut i forhold til fagbevegelsen. I forbindelse med budsjettet frontkolliderte man, etter min mening, i spørsmålet om viktige endringer i avtalefestet pensjon, AFP-ordningen, og man utfordret når det gjaldt ventelønnsordningen. Det er ordninger som er et resultat av avtale mellom partene i arbeidslivet og Regjeringen/myndighetene. I AFP-ordningen overkjørte Regjeringen en av partene, noe som skapte veldig mange sterke reaksjoner. Mitt spørsmål er: Hvilken strategi har Regjeringen når det gjelder forholdet til fagbevegelsen? Vil man søke samarbeid, eller satser man på fortsatt overkjøring ved hjelp av Høyre og Fremskrittspartiet, som f.eks. i AFP-ordningen?
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret, men jeg er ikke så sikker på om jeg er 100 pst. beroliget. Jeg må minne om at forslagene til endringer i AFP-ordningen skapte sterke reaksjoner, så sterke reaksjoner at hvis jeg skulle sitere LO-lederen, måtte jeg ta i bruk uparlamentariske uttrykk for å beskrive dem. Jeg finner også grunn til å minne om den ansvarlige linje som fagbevegelsen la seg på da vi rettet opp økonomien i landet. Jeg er overbevist om at vi også i framtiden vil ha bruk for en fagbevegelse som tar ansvar, og som viser moderasjon når det er nødvendig. Men da må det være et tillitsforhold mellom myndighetene og fagbevegelsen, og man må i det minste respektere avtaler som er inngått og som myndighetene har akseptert, og ikke komme på nytt med endringer hvor man rett og slett overkjører den ene av partene. Er statsråden enig i det?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Selv med bakgrunn i fagbevegelsen er det ikke alltid lett å trå riktig. Men en skulle tro at når en statsråd har sittet så sentralt i fagbevegelsen som statsråden her har gjort, så ville hun ha respekt for prinsipper. Et av de prinsippene som fagbevegelsen og arbeidsgiverne, håper jeg, holder litt hellig, er at det man blir enige om i et tariffoppgjør, det holder man helt til man gjør andre vedtak i forhold til det. Dette har statsråden ved første anledning overtrådt. Det gjelder AFP-ordningen, og at LO trakk seg ut av Olsen-utvalget. Det holder ikke å si i festtaler at man vil ha et godt samarbeid når man i praksis ikke gjør noe for det. Spørsmålet mitt er: Hvorfor hadde ikke statsråden og Regjeringen tålmodighet til å vente på at man i avtaleform med arbeidsgiveren tok opp AFP-ordningen, slik at den ble som partene ville ha den? Hvorfor ventet man ikke?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg ønsker å rette spørsmålet til barne- og familieministeren, og er ikke helt sikker på om miljøvernministeren er den rette til å svare på det, men det er Regjeringen som velger: «Miljøverndepartementet vil bruke penger på informasjon om rovdyr til befolkningen i rovdyrutsatte områder. Kunnskapen om rovdyr skal gi større innsikt i rovdyrenes oppførsel og dermed endre folks egen redsel og atferd i forhold til rovdyrene. Barnehagebarn skal også få informasjon om rovdyr. På hvilken måte skal denne informasjonen skje, og hva slags atferdsforandring forventer statsråden at våre småbarn skal få etter en slik informasjon?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret og er forundret over at miljøvernministeren føler seg kompetent til å svare på rent barnefaglige spørsmål. Det er helt klart at når man får kunnskaper, forandrer man atferd, og det må jo være hensikten med et kunnskapsprosjekt. I Stor-Elvdal ønsker man å sette i gang prosjekt om rovdyrkunnskap, og målsettingen er å gi trygghet, hindre irrasjonell frykt og gi kunnskap om rovdyrene. Målgruppen er barn og unge, og man skal inn i barnehagen. Spørsmålet mitt er da: Har man innhentet tillatelse til dette fra Barne- og familiedepartementet? Har man innhentet godkjenning i forhold til de metodene som skal brukes, eller ønsker man å gå inn i barnehagen slik man gjorde i det gamle Sovjetunionen, hvor det var slik at hvis man grep tak i barnas sjel da de var små, så hadde man dem? Hva slags påvirkning er det miljøvernministeren ønsker å gi barnehagebarna våre?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret. Statsråden sier at hun vil inn med saklig kunnskap, og at ikke bare eventyret om «Rødhette og ulven» skal være det som gir små barn kunnskaper om rovdyrene våre. Det betyr bl.a. at hun vil gå inn i barnehagen og fortelle at rovdyr spiser andre dyr, rovdyrene skader mors og fars saueflokk og fører til at lamunger blir bitt over snuten og sulter i hel. Rovdyr kan være farlig for mennesker, slik miljøvernministeren sa her i forrige spørretime, og rovdyr kan faktisk drepe mennesker. Er det de kunnskapene man vil gå inn i barnehagen og formidle, eller er det en annen rosenrød historie? Skulle man laget fjellvettregler mot rovdyr, for barnehagebarn, så kunne jo regel nr. 1 være: Rovdyr er farlige, det er ingen fare å snu, de tar seg best ut sett gjennom vinduet på en bil, og ulv alene dreper ikke, men to sammen er de farlige.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Mitt spørsmål knytter seg til det såkalte incentivet som statsråd Restad var innom, de 25 ørene som skulle påvirke forbrukeren til å velge en mer miljøvennlig diesel. Like før Stortinget vedtok budsjettet, ble det stilt spørsmål til Finansdepartementet om tilgjengeligheten av den nye dieselen, og Finansdepartementet bekreftet at den skulle være tilgjengelig fra 1. januar. Mitt spørsmål til Restad er: Er denne forutsetningen innfridd? Og dernest, hvis den ikke er det: Er da Restad enig i at litt av forutsetningen for Stortingets vedtak er borte?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Vi har nå fått beskjed om at lastebileierne permitterer ansatte fordi de taper i konkurransen med utenlandske transportører. Det neste nå er at norske bensinstasjoner i Finnmark permitterer sine ansatte på grunn av at eierne av lastebiler og vogntog kjører til Finland for å fylle drivstoff. Forskjellen mellom Finland og Norge er ca. 3 kr i norsk disfavør. Et lyspunkt er det dog: 80 ordførere, fylkesordførere og gruppeledere fra Senterpartiet har innsett at Distrikts-Norge er i fare. De sier bl.a. i en uttalelse: «Økte utgifter fører både til svekket konkurranseevne, lavere produksjon og dårligere ressursutnyttelse i distriktene.» Har finansministeren tenkt å vente til Distrikts-Norge er nedlagt før han kommer med forslag om å senke dieselavgiftene, slik som 80 av hans ordførere vil? Eller er det slik at disse 80 – fylkesordførere og ordførere – tar feil?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Store deler av befolkningen som betaler lisens til NRK, mottar i dag ikke signaler slik at de kan se NRK2-programmene. Selv om denne delen av befolkningen ikke har muligheten til å se NRK2s programmer, må de betale full lisensavgift. De betaler med andre ord for et produkt de ikke får. Vil statsråden ta initiativ til at de som ikke kan se NRK2, eller må kjøpe parabolantenne eller annet utstyr for å få se NRK2, får redusert lisensavgiften?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
La det være rimelig klart at det ikke krever videre utbygging av sendernettet å dekke dette. Statsråd Haga sa at lisensavgiften gikk fullt ut til NRK. Men det er da vitterlig NRK som betaler utbyggingen av NRK2. Juridisk sett er det selvfølgelig rett det ministeren sa. Men det fins også en moralsk side i denne saken, som setter rettferdighetsfølelsen på prøve. Skal man gjennom lov pålegges å betale for noe som man ikke får? Så lenge NRK2 var en smal TV-kanal, beregnet på spesielt interesserte, kunne det kanskje være mulig å finne en unnskyldning for dagens praksis – selv om ikke jeg ville støtte den. Men i dagens situasjon, der populærprogrammer tas fra NRK1 og settes opp på NRK2 – f.eks. nå mandagsfilmen, som mange, kanskje spesielt eldre, så fram til – så er muligheten til å se disse programmene fratatt dem som ikke tar inn NRK2. Jeg vil spørre: Vil man legge opp til en ordning der man over lisensen vil kunne få dekket kostnadene ved en parabolantenne?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg forstår selvfølgelig at ministeren legger Stortingets forutsetninger til grunn. Men ministeren gav også inntrykk av at hun synes det ville være rett at alle fikk inn denne kanalen. Da er det vel også en plikt for en minister, hvis man finner at det er rett, å ta initiativ til å fremme en sak for Stortinget der man kan forandre på de forutsetningene som en gang var lagt. Man kunne f.eks. tenke seg en ordning der folk som ikke fikk inn NRK2 og måtte kjøpe parabolantenne, fikk avskrivning på dette anlegget over fem år ved at man f.eks. fikk halvert lisensavgiften. Jeg tror heller ikke at dette ville få store økonomiske konsekvenser for NRKs drift. Da er mitt spørsmål om ministeren vil ta et slikt initiativ for å få rettet opp den åpenbare skjevheten som er.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til finansministeren, så han kan stå stille! Hva vil finansministeren gjøre med sommel i eget departement knyttet til gjennomføring av Stortingets vedtak om fritak for investeringsavgift på vannkraft fra 1. januar i år? Informasjon jeg har, tyder på at vedtaket på sjuende måneden ligger i statsrådens departement. Jeg går ut fra at statsråden har kunnskap om hva denne sendrektighet i denne sammenheng fører til: total tørke i oppstart av nye prosjekter, permitteringer og ytterligere oppsigelser i en leverandørindustri som i utgangspunktet så å si ikke hadde noe å gjøre. Det var jo det som var begrunnelsen for Stortingets vedtak om fritak for investeringsavgift. Dette er meget alvorlig.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil da bare oppdatere statsråden allerede nå på de avklaringer som er gjort. Det er helt riktig at statsråden stilte noen spørsmål til Stortinget 4. oktober i forbindelse med statsbudsjettet, men de problemer som knytter seg til avgrensninger, ble da avklart ved at Stortinget med et bredt flertall presiserte at også vedlikeholdsinvesteringer skulle ligge inne i fritaket. Så her burde det være greit for statsråden å – jeg vet ikke om det går an å si det sånn – gjøre jobben sin.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Takk for det.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til finansminister Restad. Pendlerne og deres ve og vel har vært mye framme i skattedebatten, og vi har etterlyst nye regler og nye forskrifter slik at det skulle komme i orden. Nå forstår jeg at forskriftene er ute på høring, og de skal visst være ferdig midtsommers eller noe slikt. Statsråden ser vel nå et påkrevd behov for å rydde opp i disse forskriftene og få satt likhetstegn mellom pendlerne ulike steder i landet når det gjelder skattelikningen. Det vi ser nå, er en formidabel tvangsflytting av pendlere. Vi ser sågar at de nektes pass på grunn av at de ikke blir klassifisert med fast bosted, og denne kokeplatehistorien synes det også å bli en ny farse omkring. Ser ikke statsråden nå behovet for snarest mulig å få ryddet opp i likningen med hensyn til pendlerne?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Det er jo blitt en del uro omkring de nye skattereglene med nye forskrifter om skille mellom privatreiser og tjenestereiser. Ser ikke statsråden nå behov for å rydde opp også på dette punktet? Det er i dag flere arbeidstakere som har sitt arbeidssted på to steder, og som bor på ett sted. Det vi nå ser, er at disse arbeidstakerne blir skatteliknet for sine reiseutgifter. Det anses altså ikke som tjenestereiser lenger. Statsråden må jo også ta den nye tid inn i sine forskrifter med hensyn til pendlingsmønsteret her i landet. Det er helt urimelig slik de nye skattereglene er lagt til rette på dette punktet. Hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i dette, og når vil han gjøre det?
Erna Solberg (Høyre), 2000-02-02:
Det er viktig å ta tak i det siste som statsråden nevnte, for etter de beregninger som Bergens Tidende har lagt frem når det gjelder hvordan utslagene av den nye forskriften vil bli, innebærer det at en person som jobber én eller to dager i Oslo og pendler frem og tilbake fra f.eks. Bergen, kan risikere å få et ekstra tillegg på 213 000 kr, som han da skal betale skatt for. Det ville være et prinsipp som var helt urimelig. I tillegg har dette enorme distriktspolitiske konsekvenser. Det vil nemlig bety at hver gang vi skal behandle et lokaliseringsspørsmål, eller hver gang noen skal behandle et spørsmål om plassering av hovedkontoret sitt, eventuelt filialer, så må de ta med i beregningen at de som må reise fast mellom to steder, kanskje vil koste 200 000-300 000 kr mer, og at dette skal bli lagt på den enkeltes ligning. Og da vet vi også hva som kommer til å skje, nemlig at det vil bli lagt på toppen av deres inntekt – nettopp for å få dekket dette. Jeg synes egentlig den forskriften burde vært trukket tilbake med øyeblikkelig virkning, og at man hadde funnet frem til helt andre løsninger på dette. Dette er helt urimelig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til den ærede barne- og familieminister: «På bakgrunn av at en norsk mor ble fratatt foreldreansvaret og omsorgen for sin datter i 1990, avsa Den europeiske menneskerettighetsdomstolen 7. august 1996 dom for at fratagelse av foreldreansvaret og rett til samvær var brudd på Menneskerettskonvensjonens artikkel 8. I stedet for tilbakeføring til moren er barnet i ferd med å bli tvangsadoptert til fosterforeldrene. Hva vil statsråden gjøre for at dette ikke skal skje?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret, som jeg på ingen måte er tilfreds med. Igjen viser barne- og familieministeren den innstillingen at hun fraskriver seg ansvaret for det som skjer i norsk barnevern, og pr. definisjon gjør barnevernet i Norge aldri noe som er galt. Det er vitterlig fastslått i domstolen at det ikke var riktig, det var faktum ulovlig å frata denne moren foreldreretten, og det er det det i denne første omgang dreier seg om. Da synes jeg det er merkverdig at selveste barne- og familieministeren, det høyeste organet vi har i forvaltningen og i det politiske miljø på dette området, ikke kan gå inn og påse at en domsavsigelse i denne domstolen blir fulgt opp, slik domstolen har gitt uttrykk for. Det er nemlig ikke gjort fra Røa Barnevern. Jeg spør igjen: Vil ikke statsråden nå ta ansvar og sørge for at vedtaket i domstolen blir oppfylt?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker igjen for svaret. Det er jo intet i veien for at departementet også kan bruke det vanlige private rettsapparatet hvis man mener noe er galt i fylkesnemndene. Den aktuelle moren har pr. dags dato ikke fått samvær med sin datter siden avgjørelsen i Den europeiske menneskerettighetsdomstolen den 7. august 1996, bortsett fra to timers samvær den 30. oktober 1999, da etter pålegg fra fylkesmannen til Røa Barnevern. Dette korte møtet var meget vellykket, men fosterforeldrene oppfattet det som negativt. Nå er man altså i ferd med å bortadoptere dette barnet mot morens vilje. Røa Barnevern har stilt seg på fosterforeldrenes side, noe barnevernet vanligvis gjør, og motarbeider barnets eget ønske om å treffe sin mor. Barnet lider daglig av dette, og moren er vel skikket som omsorgsperson, da hun har fire andre mindreårige barn i sin omsorg. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at datteren og moren får regelmessig samvær i tiden fremover?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Videreutdanningen i stråleterapi er den eneste bedriftsinterne utdanningen som formelt sett ikke er overført høgskolesystemet. Med bakgrunn i de vedtak som ble fattet i Nasjonal kreftplan, har Norgesnettet på oppdrag fra Sosial- og helsedepartementet utredet utdanningstilbud i radiografi og stråleterapi. Utredningen er ferdigbehandlet i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og overlevert Sosial- og helsedepartementet. Vil statsråden sørge for at anbefalingene i rapporten iverksettes?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg finner meget positivt. Videreutdanningen i stråleterapi defineres i utredningen som en spesialistutdanning. I utredningen antydes ulike finansieringsmodeller for dette. Utdanningstilbudet, eller studiet, kan enten finansieres via Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet eller via avtale med sykehuseier som oppdragsgiver. Ettersom det kontinuerlig er behov for etter- og videreutdanning innen radiografi og stråleterapi, bør et slikt studietilbud i sin helhet finansieres over Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjetter. Utdanningsdepartementet får da ansvaret for å utdanne det personell samfunnet har behov for til enhver tid. Mitt spørsmål nr. 2 er da: Er helseministeren enig i dette? – Dette har han for så vidt svart på, men jeg har i tilfelle et nytt oppfølgingsspørsmål.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker igjen for svaret. Det er i dag stor mangel på radiografer og stråleterapeuter, og overføringen til høgskolesystemet kan være med på å øke interessen for studiet. Det er viktig for de utdannelsessøkende at det studiet de gjennomfører, gir vekttallgodkjenning i akademisk grad, da dette kvalifiserer for opptak til studier i høyere grad på høgskole- og universitetsnivå. Helseministeren har igjen svart på mitt andre oppfølgingsspørsmål, nemlig at man må få en rask iverksettelse, og det trenger ikke helseministeren igjen bekrefte.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Det er rett at Noreg den 7. august 1996 vart dømd for brot på Menneskerettskonvensjonens artikkel 8 i ei barnevernssak. Menneskerettsdomstolen kom etter ei konkret vurdering til at det i denne saka ikkje var tilstrekkeleg grunn for å treffa så inngripande vedtak som nekting av samvær og fråtaking av foreldreansvar med sikte på adopsjon. Det Menneskerettsdomstolen vurderte og tok stilling til, var grunngjevinga av desse vedtaka på den tida dei vart fatta, altså i 1990. Menneskerettsdomstolen sin dom avgrensar seg til kommunen si handsaming av saka. Domstolen kritiserte ikkje fylkesmannen eller dei norske domstolane si handsaming av saka. Menneskerettsdomstolen tok heller ikkje stilling til kva som skulle skje med barnet i 1996 eller seinare. Eg vil presisera at det i denne saka aldri har vore tale om å tilbakeføra barnet til den biologiske mora, før i den aller siste tida. Menneskerettsdomstolen konkluderte i dommen med at norske styresmakter ikkje braut Menneskerettskonvensjonens artikkel 8 då omsorga for barnet vart tatt og seinare oppretthalden. Den vidare oppfølginga av den konkrete saka høyrer under barnevernet og domstolane sitt ansvarsområde. Kva som skal skje med barnet, må avgjerast ut frå kva som i dag er til beste for barnet. Eg har som barne- og familieminister ingen rett til å gripa inn i handsaminga av denne saka i dag. Kompetansen til å gi samtykke til adopsjon høyrer under fylkesnemnda sitt ansvarsområde. Fylkesnemnda er eit uavhengig statleg organ, som ikkje kan instruerast av departementet i handsaminga av enkeltsaker. Fylkesnemnda sine vedtak kan bringast inn for domstolane til rettsleg overprøving. Når det gjeld dei generelle spørsmåla som saka reiser, informerte Barne- og familiedepartementet barnevernet om desse i 1996. Alle kommunar, fylkesmenn, fylkeskommunar og fylkesnemnder fekk tilsendt dommen i norsk omsetting saman med eit orienteringsskriv frå departementet. Det vart understreka i brevet at det er viktig at styresmaktene syter for at praktisering av barnevernlova skjer i samsvar med dei vilkåra som dommen stiller opp. Eg vil òg minna om at det går fram av dommen at det ikkje var regelverket, men praktiseringa av regelverket i denne konkrete saka som domstolen fann konvensjonsstridig. Som kjent er barnevernlova også endra på vesentlege område sidan den aktuelle saka vart handsama av norske styresmakter. Mellom anna er rettstryggleiken styrkt gjennom oppretting av fylkesnemndene, og born og foreldre sin rett til samvær med kvarandre er blitt presisert i lov og forarbeid. Eg vil òg føya til at det, m.a. på bakgrunn av dommen i Menneskerettsdomstolen, er sett i gang ei evaluering i regi av Norges forskningsråd av barnevernlova § 4-20 som gjeld fråtaking av foreldreansvar. I evalueringa vil det bli sett nærare på om innhaldet i § 4-20 og praktiseringa av denne er i samsvar med dei krava som Menneskerettskonvensjonen stiller. Evalueringa vil venteleg vera klar i løpet av inneverande år.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Her er det ikkje snakk om at barne- og familieministeren fråskriv seg det ansvaret som eg har, for det er eg meg veldig bevisst. Det som òg sannsynlegvis representanten veit godt, er at det er fylkesnemnda og domstolen som skal følgja opp norsk lovverk. Barneministeren skal ikkje gripa inn konkret i slike saker. Det trur eg òg representanten veit, og det er eit lovverk som Stortinget har vedtatt at skal fungera på den måten. Eg kan gå inn og få informasjon om saker, men eg har altså ikkje makt til å gripa inn og avgjera at fylkesnemnda skal omgjera vedtak. Det ligg utanfor mitt ansvarsområde, og det trudde eg at representanten visste. Dommen slo fast at det som skjedde den gongen i 1990, var feil. Det vi kan gjera med den dommen, er at vi kan læra av han, slik at slike vedtak ikkje blir gjorde seinare på feil premissar. Men dommen sa ingen ting om kva som skulle skje med dette barnet i ettertid.(Presidenten klubber.) Vi må hugsa på at dette barnet har levd hos fosterforeldre frå det var nokre få veker gammalt og fram til i dag utan kontakt med mora før heilt til det siste. Det må òg bety noko. (Presidenten klubber.)
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Representanten skildrar eit møte mellom mor og barn. Eg skal sjølvsagt ikkje gå inn i detaljane, men eg er faktisk ganske overtydd om at barnevernet, når dei ser på den saka, har barnets beste som intensjon, og dei må òg ta avgjerd. Eg har lyst til å minna representanten om at det ikkje er så veldig mange veker sidan vi hadde ei anna sak oppe i spørjetimen, der avgjerda vart motsett, med fosterforeldre som ynskte å halda fram som det, og ei mor som ynskte å få barnet tilbake. Då tok fylkesnemnda den motsette avgjerda. Her har dei altså avgjort at barnet framleis skal vera hos fosterforeldra. Dette seier litt om kor vanskelege desse sakene er. Det fulle og heile biletet av korleis barnet har det, får ein ikkje gjennom reportasjar i aviser eller gjennom å snakka med ein part. Barnevernet har den føremonen at dei har begge partar sitt syn. Så langt eg kan sjå, må eg ha tillit til at barnevernet gjer det riktige vedtaket til barnets beste.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Påstanden om at statsråden meinte det ikkje hadde «noen betydning», skal eg la ligga. Eg er ikkje heilt sikker på om eg kjenner meg igjen med omsyn til den påstanden. Men det har, slik føresetnaden har vore heile tida, sjølvsagt vore lagt opp til ei brei evaluering av kontantstøtta, nettopp for å sikra best mogleg kunnskap om korleis ordninga verkar. Eg har gjort greie for dei ulike elementa i denne evalueringa som svar på skriftleg spørsmål frå representanten Fossum i februar i fjor. Føresetnaden har heile tida vore at forskingsrapportar, prosjektresultat og statistikk om bruken blir offentleggjorde etter kvart, så snart dei ligg føre, slik at vi alle kan dela kunnskapen. Statistisk sentralbyrå har alt gjennomført og publisert to undersøkingar om kva planar familiane har for kontantstøtta og korleis dei vil bruka denne – våren 1998 og våren 1999. Norges forskningsråd koordinerer eit miniforskingsprogram som skal dekka problemstillingar som Stortinget var opptatt av under debatten om kontantstøtta – konsekvensar for likestilling og arbeidsmarknad, konsekvensar for utsette barnegrupper, distriktsverknader og fordelingsverknader. Resultata her vil koma i løpet av dette året og neste år. Fleire forskarar har alt publisert rapportar med kontantstøtte som tema. Departementet har òg tatt initiativ til å få sett i gang meir langsiktig forsking på feltet. Både trygdestatistikk og barnehagestatistikk blir produsert løpande og gir oss kunnskap om bruken av ordninga. Budsjettproposisjonen i haust gjorde greie for det vi visste i august i fjor, og dette skal vi følgja opp med omtale òg i budsjettproposisjonen i år. I tillegg tar eg sikte på å orientera Stortinget samla om erfaringane med kontantstøtteordninga i løpet av denne stortingsperioden, mest sannsynleg våren 2001. Då har vi to års erfaring med ei fullt utbygd ordning, og familiane med born i denne alderen har kunna planlegga omsorga der dei var sikre på at kontantstøtteordninga fanst. Kva form denne tilbakemeldinga vil få, er det ikkje tatt stilling til enno. Det må vi sjå i samanheng med dei andre sakene frå Regjeringa til Stortinget i denne perioden. Men så snart det er klart, vil vi orientera om det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Representanten seier at det var eit «oppsiktsvekkende» oppslag i Nationen for ei tid tilbake. Eg reknar med at representanten les Nationen dagleg. Om ho gjer det, vil ho ha sett at det oppslaget har eg korrigert. Eg har sagt at sjølvsagt skal Stortinget få dette tilbake. Vår intensjon har heile tida vore å gi ei samla vurdering. Det den som uttalte seg til Nationen, ikkje kunne svara klart på, var på kva måte, for det har vi faktisk ikkje vedtatt enno. Men når vi har bestemt oss for det, skal Stortinget få beskjed. Stortinget skal få eit samla resultat av det vi veit om konsekvensar av kontantstøtta, med alle dei problemstillingane som vi reiste i proposisjonen, og som Stortinget var opptatt av i innstillinga og i debatten. Som eg òg sa i det fyrste svaret mitt, vil det sannsynlegvis koma våren 2001. Det skal iallfall koma i løpet av denne stortingsperioden.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Ut frå den måten representanten formulerer spørsmålet på, høyrer eg iallfall kva ho ynskjer skal bli resultatet av desse evalueringane. Eg må då innrømma at eg håpar resultatet er noko meir positivt enn det representanten trur det kjem til å bli. Men eg har aldri lagt skjul på at dersom det er store negative utslag, må vi sjølvsagt sjå på regelverket. Det gjer vi i høve til alle reformer. Dette er ikkje den fyrste reforma som er endra etter at ho vart vedtatt og sett i verk. Eg kan jo visa til Finland, der dei har hatt kontantstøtte no i 10-15 år, og det er gjort endringar undervegs fleire gonger. Så sjølvsagt er vi opne for det. Det er ikkje sikkert representanten Bekkemellem Orheim og eg er like einige i kva som er dei katastrofale konsekvensane her, men eg vil tru at forskinga og evalueringa vil visa oss kvar vi eventuelt må gjera endringar, dersom det blir nødvendig.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «I forbindelse med innføringen av kontantstøtten hadde man en debatt om hvor godt forarbeidet var til loven. Det ble etterlyst blant annet forskning og prøveprosjekter. Statsråden mente da at dette ikke hadde noen betydning, ettersom ordningen skulle evalueres og eventuelt endres ved utilsiktede virkninger. Kan statsråden redegjøre for når, og i hvilken form, en slik samlet evaluering vil bli presentert for Stortinget?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Som kjent innførte Regjeringen kontantstøtteordningen meget raskt og helt uten grundige forberedelser eller konsekvensutredninger. Derfor har det også vært stilt svært mange spørsmål fra ulike instanser om hva slags konsekvenser denne ordningen vil få. Derfor er jeg opptatt av at Stortinget ikke kan få presentert enkeltrapporter, men at vi er nødt til å få en samlet og god evaluering av hva kontantstøtten har ført til. Derfor synes jeg at oppslaget i Nationen for noen dager siden var ganske oppsiktsvekkende. Jeg vil også si at det er på grensen til politisk feighet når Regjeringen ikke vil følge opp godt nok det som faktisk også ligger som et punkt i kontantstøtteavtalen mellom de fem partiene. Jeg synes det er grunn til å spørre om Regjeringen faktisk er redd for å vite hva slags konsekvenser kontantstøtten har fått for barn med spesielle behov for tilbud eller hva slags konsekvenser det har fått for tilgjengeligheten på arbeidskraft.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Igjen takk for svaret. Ja, da får vi håpe – og vi ønsker å ta statsråden på ordet – at vi vil få en samlet og god gjennomgang til Stortinget. Men så får vi også håpe at Regjeringen tar konsekvensen av det evalueringen vil vise, slik at vi får endringer i kontantstøtteordningen hvis det viser seg at vi nå får en del utilsiktede virkninger, bl.a. i forhold til barn med særlige behov, arbeidskraft, og hvis ikke far tar ut kontantstøtte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I nærmere tre år har fylkesmannsembetet ved miljøvernavdelingen i Nord-Trøndelag holdt skjult et positivt vedtak fra departementet om byggetillatelse av hytte for et ektepar fra Nord-Trøndelag. Hva mener statsråden om en slik opptreden fra miljøvernavdelingen i Nord-Trøndelag?»
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret. Jeg har selvsagt registrert at miljøvernsjefen og fylkesmannen i Nord-Trøndelag har uttrykt sin beklagelse i saken, det samme som statsråden her gjør. Ut fra statsrådens svar tolker jeg det slik at en slik beklagelse veier opp for det store overtrampet som her er begått mot ekteparet Gjertsås i Nord-Trøndelag. Jeg har lyst til å få svar på følgende spørsmål fra statsråden: Betrakter hun dette som en tjenesteforsømmelse overhodet, eller er det noe som naturlig kan forekomme? Så vidt jeg vet, skal et slikt vedtak automatisk videreformidles til dem det angår. I tilfelle dette er en tjenesteforsømmelse – i hvilken kategori vil statsråden plassere det: lite grov, middels grov eller sterkt grov? Jeg kunne også tenkt meg å få avklart ansvarsforholdet i denne sammenhengen. Derfor vil jeg spørre statsråden: Hvor vil statsråden plassere ansvaret i denne saken, og burde ikke dette få følger for ansvarshavende?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker igjen for svaret, som beklageligvis hadde et innhold som jeg på forhånd fryktet. Statsråden ser altså heller ikke at det er nødvendig med noen ansvarsplassering foreløpig. Det er jo det som kanskje kjennetegner den offentlige forvaltning etter hvert. Men når en ikke ønsker å plassere dette ansvaret, vil jeg dreie spørsmålet inn på et annet spor. Jeg antar at det er enighet om at ekteparet Gjertsås er blitt offer for – la oss nå i denne omgang kalle det – en glipp. Da skulle det kanskje være enighet om at ekteparet her har lidd et tap i saken. Dette kan dreie seg om verdiøkning av hytta, prisstigning og renteutvikling, i tillegg til den urett de har vært utsatt for. Mener statsråden det ville være riktig å vurdere en form for erstatning til ekteparet Gjertsås, både i sammenheng med de tap de har hatt, og for å bygge opp tilliten til miljøvernavdelingen i Nord-Trøndelag?
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Sammen med et stort flertall av verdens land fører Norge en ett-Kina-politikk. Taiwan betraktes som en del av Kina. Norge har diplomatiske forbindelser med Kina og følgelig ingen offisielle forbindelser med Taiwan. Samtidig har det uoffisielle samkvemmet med Taiwan økt betydelig de siste årene, særlig på det økonomiske området. Taiwans sterke økonomiske vekst har ført til en betydelig økt samhandel med mange land, deriblant med Norge. Norge har inntatt en positiv holdning til deltakelse av Taiwan i internasjonale og regionale fora av økonomisk og handelspolitisk karakter, som GATT, nå WTO, og OECD. Regjeringen vil fortsatt støtte slik deltakelse av Taiwan i det internasjonale samfunn. Taiwan oppfyller WTO-regelverkets krav til medlemskap, men vil ikke bli akseptert før Kina er fullverdig WTO-medlem. Kina er nå inne i sluttfasen av 13 år med forhandlinger om dette. Ennå gjenstår det å sluttføre bilaterale forhandlinger mellom Kina og en del enkeltland, men det er forventet at dette vil skje i nær fremtid. Norge er blant de landene som har sluttført sine bilaterale forhandlinger med Kina. Jeg er derfor glad for at både Kina og Taiwan vil kunne bli medlemmer av WTO i løpet av inneværende år. Verdens Helseorganisasjon er en FN-organisasjon med stater som medlemmer. Taiwan har søkt om observatørstatus i organisasjonen, noe Kina motsetter seg. Dette spørsmålet var første gang oppe på Helseforsamlingen i 1997. Det forelå da en tilrådning fra Helseforsamlingens generalkomite om at saken ikke skulle settes på dagsordenen, og tilrådningen ble gjenstand for avstemning. Norge stemte som de øvrige nordiske og vesteuropeiske landene for generalkomiteens tilrådning, som ble vedtatt med stort flertall. USA var ett av fem land som avstod fra å stemme, mens 19 land stemte mot. Spørsmålet om observatørstatus for Taiwan kom også opp på Helseforsamlingen i 1998 og 1999, men da ble rapportene fra generalkomiteen på dette punktet godkjent uten avstemning. La meg avslutningsvis legge til at Regjeringen ser meget positivt på at det er et demokrati på Taiwan. Det er vårt ønske at dialogen mellom Taiwan og Fastlands-Kina nå videreutvikles på en måte som sikrer fred og stabilitet i området.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Nå er det ikke bare Kina som er opptatt av ett-Kina-spørsmålet, det har for så vidt også Taiwan vært tidligere. Jeg må innrømme at jeg ikke er helt sikker på hva som er den offisielle politikk fra den nåværende regjering i Taiwan, men tidligere regjeringer og politiske partier i Taiwan har vært opptatt av at de skal gjenvinne makten i Kina, så det har for så vidt ikke der vært noen uenighet om at det bare er ett Kina, uenigheten har ligget i hvor makten skulle være. Derfor ser vi det, som jeg sa, som positivt at det i de siste årene har vært en dialog, det har vært kontakter mellom myndighetene i Taipei og Beijing. Vi har oppfordret til det. I kontakter vi har hatt med myndighetene i Beijing, har vi understreket betydningen av den dialogen, undersøkt hvordan den går og støttet opp om den. Vi håper at dette kan fortsette, og det er viktigere enn en markering fra norsk side.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Fra norsk side ser vi det som nyttig og hensiktsmessig at flest mulig, både stater, territorier og områder, er med oss i Verdens Helseorganisasjon nettopp ut fra det anliggende som representanten Høegh pekte på, at dette dreier seg om helse. Men det er nok en viss uenighet mellom representanten Høegh og meg om statuttene gir anledning til dette. Ifølge de opplysningene jeg har – jeg skal selvsagt gjerne sjekke dem på nytt igjen – kan bare stater være medlemmer av Verdens Helseorganisasjon. Territorier kan være assosierte medlemmer, men med tillatelse fra WTOs styre og etter forslag eller samtykke fra det land som har suverenitet over det aktuelle territoriet. Dette gjelder f.eks. Puerto Rico, som har et assosiert medlemskap i Verdens Helseorganisasjon, men etter samtykke fra USA. Det er vel lite sannsynlig at man – i hvert fall på det nåværende stadium – vil få det samtykket fra Kina.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg skal få stille følgjande spørsmål til finansministeren: «Fleire kommunar i Møre og Romsdal har hatt ein betydeleg svikt i skatteinntektene i 1999, noko som vil halde fram også dette året. Ei årsak er omlegginga av selskapsskatten i 1999. Tidlegare gjekk denne skatten til kommunar og fylke, no går den til staten. Då omlegginga kom, vart det lova at kommunane skulle få kompensasjon for dette, men det har ikkje skjedd. På kva måte vil statsråden rette opp att denne lovnaden?»
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg vil takke statsråden for svaret. Kommunesektoren har i dag ein svært vanskeleg økonomi. Driftsunderskotet for 1998 vart på heile 6,7 milliardar kr – det dårlegaste driftsresultatet sidan 1988. Sykkylven kommune, min eigen kommune, hadde eit underskot i driftsbalansen for 1999 på 5-6 mill. kr, sjølv om vi har full sysselsetjing. Det blir fortalt at ei av årsakene til dette er at ein ikkje har fått kompensert for selskapsskatten i det heile. Dersom finansministeren verkeleg meiner at lovnaden om kompensasjon for tap av selskapsskatten er innfridd overfor kommunesektoren, korleis vil han medverke til at dette blir dokumentert og synleggjort overfor dei kommunane dette gjeld?
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Eg vil takke statsråden for det han no sa. Vi veit at dei fleste kommunane i Møre og Romsdal er minsteinntektskommunar, og dei slit med å sy saman budsjetta sine. Det stadfesta også finansministeren. Derfor blir oppgåver pålagde av Stortinget vanskelege å gjennomføre – det er heller snakk om nedlegging av skuleklasser, om innsparing på stillingar, og alt dette som finansministeren er godt kjend med. Eg vil spørje statsråden om han, i samsvar med det som statsministeren har sagt, vil at kommunesektoren i tida framover skal få ein monaleg auke i rammeoverføringane. Vil han vere med og vere pådrivar i det arbeidet? Fleirtalet i kommunalkomiteen har gått inn for at vi skal ha ei total evaluering av skatteinntektene til kommunane. Det trur eg er heilt nødvendig, for det folk i kommunesektoren seier til meg, er at staten tar dei fleste av pengane som denne sektoren får.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til finansministeren: «Grensehandelen nærmer seg 10 mrd. kroner og er den største trussel mot arbeids- og næringsliv og dermed mot kommunenes skatteinntekter. Kommunenes muligheter for å gi sine innbyggere gode levevilkår blir dermed alvorlig svekket, i tillegg til den ulykke og kriminalitet som følger av smugling. Er det faglige råd fra SSB for å redde landets økonomi som er årsaken til Regjeringens urimelige avgiftspolitikk, blant annet på bensin, diesel, alkohol og tobakk, med de følger jeg har anført ovenfor, eller er det andre forklaringer?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne takke for svaret. Jeg kan bekrefte at vi ikke bare i fjor, men omtrent hvert år siden tidenes morgen har hatt en dialog om handelslekkasjen og grensehandelen. Det er ikke jeg som har justert opp anslagene fra 7 milliarder kr i fjor til 10 milliarder kr nå. Det er det Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon som har gjort. Jeg håper ikke statsrådens svar gir uttrykk for at han ikke har fått med seg at denne utviklingen er skremmende og går nøyaktig i den retning som noen av oss – bl.a. jeg – har forsøkt å påpeke gjennom alle disse årene. Siden statsråden tar opp spørsmål i forhold til Statistisk sentralbyrå, blir mitt oppfølgingsspørsmål om statsråden synes det er uproblematisk at en forskningssjef gjør noe helt annet enn å forske, men kommer rett inn i et politisk minefelt og forteller at det egentlig er til fordel for Norge og for norsk økonomi at man har denne handelslekkasjen, som det dog ikke er så stor usikkerhet om som statsråden forsøkte å gi inntrykk av nå.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-02-02:
Jeg har selvsagt full respekt for statsrådens vurdering av hva han ønsker å snakke med Statistisk sentralbyrå om. La meg allikevel si at når vi får en så kraftig politisk vinkling, må det være tillatt å uttrykke en viss forundring over at statsråden ikke kunne synes det var formålstjenlig å ta en liten prat innenfor sitt ansvarsområde. Jeg skal allikevel ta opp en annen side av saken, som på en måte er mer alvorlig. Statsråden henviser i sitt første svar til skader veitrafikken påfører helse og miljø. Det andre jeg tok opp, var alkohol og tobakk, men det er altså særlig dette med drivstoff jeg har lyst til å henge meg opp i. Er det virkelig slik at statsråden synes det er de skadelige virkningene for samfunnet av den trafikken som foregår på våre veier, som er det mest fremtredende, eller vil han nå bekrefte at veitrafikken og det som lastebilnæringen der står for, er selve livsnerven i Distrikts-Norge og slett ikke står for noen skadelige forhold, men tvert imot er til stor gavn for fedrelandet?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til forsvarsministeren: «I media fremgår det at en høyere offiser fra Forsvarets overkommando møter opp i en muslimsk moské under fredagsbønnen for å verve personell til Forsvaret. Mener statsråden at dette er riktig ressursbruk av offiserer ved Forsvarets overkommando, og er dette etter pålegg fra statsråden eller hennes departement for å oppnå Regjeringens målsetting om mer personell med innvandrerbakgrunn i Forsvaret; er statsråden enig i denne fremgangsmåten?»
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Prinsipielt er jeg motstander av det prosjektet og initiativet som statsråden nevner, og jeg mener at det iallfall er unødvendig at Forsvarets overkommando – FO – skal engasjere seg i dette. Personell til Forsvaret bør etter min mening ene og alene engasjeres ut fra kompetanse og dyktighet, og ikke noe annet. Burde man ikke heller la andre organisasjoner i Forsvaret eventuelt ta seg av dette, f.eks. rekrutterings- og mediesenteret, som nettopp skal ta seg av slike ting, og ikke la høyere offiserer nær sagt løpe rundt i f.eks. muslimske moskeer for å verve personell til Forsvaret? Dette bekrefter det som har vært fremholdt, iallfall fra undertegnede, flere ganger, at FO er for topptung. Jeg har flere ganger etterlyst initiativ fra FO selv for å løse dette. Og da må jeg spørre statsråden: Er hun enig med meg i at FO er for topptung, og hva vil hun eventuelt gjøre med dette?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg må si jeg er overrasket over svaret, for jeg kan ikke riktig forstå at ikke statsråden skal kunne engasjere seg mer i FOs gjøremål. Det er jo nettopp det øverste organet vi har i Forsvaret. For øvrig må jeg si at ved FOs besøk i den muslimske moskeen under fredagsbønnen, som det stadig refereres til, fremholdt imamen at muslimer ikke kan kjempe mot muslimer. Så vidt jeg vet, er ikke dette helt riktig, men det indikerer for meg at muslimer i Forsvaret selv vil sette dagsorden for deltakelse. Når vi nå vet at norske soldater i fremtiden vil bli engasjert i utenlandsoperasjoner i FN- og NATO-oppdrag, blir jeg mildt sagt svært betenkt. Hvor vil lojaliteten ligge? Er ikke statsråden også betenkt over dette? Likeledes ser Forsvarets sikkerhetsstab, som statsråden nevnte, på rekruttering av personell fra enkelte innvandrergrupper til offiserer og sivilt ansatte som et problem. Deler statsråden disse betenkelighetene?
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-02-02:
Jeg registrerer at representanten Width er uenig i prinsippet, og det kan jeg selvfølgelig ikke gjøre noe med. Når det gjelder hvordan Forsvaret følger opp de mål de blir pålagt av departementet, i dette tilfellet handlingsplan for innvandrere, synes ikke jeg det er et spørsmål for statsråden. Jeg regner med at de disponerer sitt personell for å oppnå de mål som er satt, ut fra en hensiktsmessighet. Når det gjelder spørsmålet om Forsvarets øverste ledelse, kan jeg bare her henvise til en pressekonferanse jeg skal ha kl. 14 i dag, hvor representanten Width vil få en del svar på akkurat det spørsmålet han stiller, og jeg håper at han har forståelse for at jeg ikke kan gi akkurat de svarene her på talerstolen nå.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 2000-02-02:
Jeg fastholder at jeg som statsråd ikke vil bry meg med hva enkeltpersoner i Forsvarets overkommando bruker sin tid på. Jeg har tatt større grep i forhold til Forsvarets overkommando enn det. Når det gjelder hvordan man forholder seg til en sikkerhetsrisiko, er det basert på individuelle vurderinger av Sikkerhetstjenesten. Det forutsetter jeg gjøres uavhengig av hvilken bakgrunn vedkommende har som vil inn i Forsvaret, enten i en militær eller i en sivil stilling. Derfor synes jeg ikke at det er et spørsmål som krever mer utdypning enn det.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justisministeren: «Oversikten over politidekning pr. 1 000 innbyggere viser at to av de tre politidistriktene i Rogaland fylke, Rogaland politidistrikt(Sandnes) og Haugesund politidistrikt, ligger blant de 10 distriktene med lavest bemanning. Sandnes og Haugesund har klare storbyproblemer. Haugesund har et stort narkotikaproblem, og Sandnes sliter i tillegg med MC-kriminalitet. (Sandnes) Vil statsråden ta hensyn til dette ved senere fordelinger av nye politistillinger?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil bare uttrykke min tilfredshet over svaret, som var et klarere svar enn det jeg trodde det var mulig for justisministeren å gi på det nåværende tidspunkt. Justisministeren sier at disse politidistriktene har blitt og vil bli tildelt ekstra midler. Han er åpenbart klar over de spesielle problemene man har i mellomstore byer, spesielt i en by som Sandnes, som i tillegg ligger nær en storby, og problemet med at enkelte distrikter har sakket akterut i politidekning i forhold til folketallet, bl.a. på grunn av en rask befolkningsvekst, slik det har vært spesielt i Sandnes. Så jeg har håp om og tro på og er overbevist om at justisministeren vil ta denne problemstillingen på alvor. Når det nå etter revidert nasjonalbudsjett kommer nye midler til flere politistillinger for å sikre jobb til alle studentene som går på Politihøgskolen, er jeg overbevist om at justisministeren vil ta hensyn til denne argumentasjonen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Rogaland fylke har tidligere kommet dårlig ut ved tildeling av konsesjoner for oppdrettslaks. I Rogaland er det både plass og kapasitet til flere konsesjoner og økning i produksjonen. Rogaland fylke har et godt maritimt industrielt miljø, gode transportmuligheter og en kultur for internasjonalisering og eksport/import. Vil det bli tatt hensyn til dette ved den kommende konsesjonstildelingen?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Statsråden hadde et svært godt poeng da han nevnte at havbruk vil være et godt alternativ som vekstnæring etter hvert som oljevirksomheten trappes ned. Det er jo også et sentralt argument for å satse på å tildele konsesjoner til Rogaland. Rogaland fylke er det fylket i Norge med den største verdiskapingen i forhold til innbyggertall, noe som i stor grad skyldes de maritime næringene. Forholdene ligger veldig godt til rette i fylket både for kystfiske og for fiskeoppdrett. Til tross for dette var oppdrettsnæringen svært misfornøyd med de tildelingene som ble gitt tidligere, så jeg håper og tror statsråden vil merke seg argumentene til fordel for nye konsesjoner i fylket, og at næringen dermed kan bli mer fornøyd med denne fiskeriministeren enn med enkelte tidligere fiskeriministre.