Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-12-16:
Budsjettet vi behandler i dag, er et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Vi bruker mer penger fordi Norge er i en spesiell økonomisk situasjon, men vi fortsetter også satsingen på kunnskap. Det er også helt i tråd med det handlingsregelen opprinnelig sa, nemlig at pengene måtte vris over til langsiktige investeringer på bl.a. kunnskap. Som land står vi overfor en rekke store utfordringer – globalisering, økonomiske utfordringer, miljøutfordringer, asyl- og flyktningstrøm – og kunnskap er en avgjørende del av svaret på alle disse utfordringene; for omstilling i næringslivet, for å utvikle ny teknologi for å få klimagassutslippene ned, for å gjøre noe med sosialpolitikken og ikke minst for å gjøre noe med integreringspolitikken. Kunnskap, skolen, høyere utdanning er avgjørende for at barn skal kunne lese og skrive, men det er også avgjørende for sammenhengskraften i samfunnet, det at vi kan føle oss som ett folk uavhengig av hvor vi er fra. I dag er det for store forskjeller gjennom hele utdanningssystemet vårt, det er for store forskjeller mellom elever. Vi vet f.eks. at utgangspunktet ditt hjemmefra – om foreldrene dine har lang eller kort utdannelse, mange eller få bøker i bokhylla – er viktigere for skolegangen din enn det meste annet. Vi vet også at selv om det er mange barn med minoritetsbakgrunn som gjør det fantastisk bra i skolen, så ligger de i snitt langt under majoritetsbarn når det gjelder f.eks. leseferdigheter. Det er for store forskjeller mellom skoler. Det er for store forskjeller mellom skoler hvor de klarer å løfte alle barna, eller i hvert fall har en ambisjon om det, og skoler hvor de lar for mange barn henge etter, og det er også systematiske forskjeller mellom kommuner og fylker. En av de største bekymringene jeg har som kunnskapsminister, er ikke skolen i noen profilerte storbyer i Norge, men det er skoler hvor de år etter år lar elevene gå igjennom uten at de har lært det de skal. Også i universitets- og høyskolesektoren er det for store forskjeller, for store forskjeller hva gjelder kvalitet, når det gjelder studentens tidsbruk, når det gjelder forventninger til hva studentene skal levere, og når det gjelder prioritering og satsing på forskning. Vårt svar på dette – regjeringens svar og samarbeidspartienes svar – er «et godt kunnskapsbudsjett». Jeg ville nok kanskje tatt i enda litt mer hvis jeg skulle si det selv, men dette er ikke mitt sitat, det er et sitat fra fagforeningsleder Petter Aaslestad i Forskerforbundet. Det er et budsjett som prioriterer tidlig innsats. Vi viderefører en historisk satsing på videreutdanning. I løpet av to år har vi nesten tredoblet antallet på videreutdanning. Vi styrker en realfagsstrategi – ikke bare med å ha en ekstra naturfagtime, for vi ligger nesten på bunnen når det gjelder timer til naturfag, men også gjennom en målrettet strategi for at flere elever skal lære seg å regne bedre, men også bli bedre i naturfag. Vi har en målrettet lesestrategi som særlig skal nå de elevene som henger etter. Når det gjelder yrkesfagløft, er det bra at regjeringen på slutten av den rød-grønne perioden la frem en stortingsmelding. Nå følges det opp. Lærlingtilskuddet økes igjen av regjeringen – og enda mer av samarbeidspartiene. Vi innfører og lanserer et yrkesfaglærerløft, som vi også sa vi skulle gjøre. I år starter vi med 20 mill. kr, som skal styrke yrkesfaglærernes kompetanse, og det skal rekruttere flere fagarbeidere inn til skolen. Så bevilger vi penger til en godkjenningsordning for personer med utenlandsk fagutdanning. Det er noe partene sterkt har etterspurt, og det er selvfølgelig også viktig for yrkesfagene. Når det gjelder høyere utdanning, er det kvalitet som er i høysetet, og da er det ikke uvesentlig hvor mange stipendiatstillinger man gir. Universitetene og høyskolene styrkes med 338 flere stipendiater i 2016. Noen av dem er midlertidige og knyttet til regjeringens tiltakspakke, men det er en kraftig styrking. Vi er inne i store strukturendringer i universitets- og høyskolesektoren. Det må også finansieres, og det gjør regjeringen. Vi skal innføre en ny femårig masterutdanning, har flertallspartiene sagt. Ikke alle partier i Stortinget er for det, men vi er for det og mener at det vil være et kvalitetsløft for skolen, og da må vi også styrke lærerutdanningene, som vi gjør med 62 mill. kr. I tillegg er det midler både til PPU-plasser, flere studieplasser og mye annet. Når det gjelder forskningspolitikken, fortsetter regjeringen med det vi sa vi skulle gjøre. Det spesielle er jo ikke bare at man la frem en langtidsplan for forskning og høyere utdanning. Det spesielle er at samarbeidspartiene og regjeringen faktisk har fulgt opp, og at man hadde forpliktende, konkrete opptrappingsplaner, som ikke bare er fulgt opp hvert år, men som også blir forsterket gjennom budsjettforliket. Det er store satsinger på stipendiater, som jeg har nevnt, det er store satsinger på vesentlige samfunnsutfordringer, og det er også store satsinger på å gjøre forskning om til arbeidsplasser, for å si det litt enkelt. I tillegg fortsetter vi med en økning av studietilskuddene, mer enn prisstigningen slik at studentene hvert år vil få mer enn de har fått tidligere. Samtidig har flertallspartiene bestemt at de skal ha 11 måneders studiestøtte. Når vi kombinerer det med et rekordnivå på 2 200 nye studentboliger, mener jeg vi ser et offensivt kunnskapsbudsjett som legger et godt grunnlag for fremtiden. Så må jeg også få lov til å bruke et par ord på noen av forslagene som har kommet fra opposisjonen. Jeg har tenkt å begynne med å si noe pent, og det er at jeg synes at Arbeiderpartiets alternative budsjetter er langt bedre nå i opposisjon enn kunnskapsbudsjettene de leverte i posisjon. Det synes jeg er bra. Når det er sagt, så er det et langt stykke mellom retorikk og realitet. La meg ta noen eksempler, hvis vi går inn i tallene i budsjettet: Arbeiderpartiet sier at de skal ha 3 000 studentboliger; det er underfinansiert. Arbeiderpartiet sier at de skal ha 3 000 nye studieplasser og sier at det skal bidra til å løse vesentlige samfunnsutfordringer, men hvis man ser på tallene, så er det finansiert studieplasser av billigste art – med andre ord et stort gap mellom retorikk og realitet. Arbeiderpartiet sier at de skal ha flere fagskoleplasser; også det er underfinansiert. Det kombineres da med en rekke helt uforståelige kutt, f.eks. kutt i nettopp ordninger som skal gjøre forskningen vår om til arbeidsplasser. Jeg er enig i at forskning har en egenverdi, men det er jo også viktig at forskning gir oss noe å leve av i fremtiden. Når man f.eks. kutter i FORNY med store beløp, så er det nettopp kutt i det å gjøre forskningen – kunnskapen – til arbeidsplasser. Partiet kutter i tillegg til å følge opp elever som faller ut av skolen, og har uspesifiserte kutt som kan ramme realfagssatsing og lese- og skrivesatsing, uten at det sies noe nærmere om det. Retorikken er om mulig enda litt pussigere. Jeg hørte flere representanter her nevne at økningen var så stor til privatskolene i neste års budsjett, men det er en konsekvensjustering på noe over 200 mill. kr i år. Og det er jo interessant å se på de historiske tallene: I budsjettet 2007–2008 – da var det for øvrig de rød-grønne som satt i regjering, hvis noen trenger å bli minnet om det – økte utgiftene til privatskoler, som er akkurat samme ordning, med 338,8 mill. kr. I budsjettåret 2009–2010 økte det med 256 mill. kr. I det rød-grønne budsjettet for 2013–2014 økte bevilgningene til privatskoler med 380 mill. kr – en rekordhøy økning. Så ikke bare forsøker man å skåre et politisk poeng på en konsekvensjustering, men økningen i vår periode er faktisk under snittet av økningen til privatskolene i den rød-grønne perioden. Det mener jeg vitner om at man er mer opptatt av retorikken enn av realiteten i politikken. Vi er ikke ferdig, og det er viktig å si. Det er ikke slik at med dette budsjettet er alle regjeringens løfter eller ambisjoner oppfylt, eller alle samarbeidspartienes løfter og ambisjoner oppfylt. Men vi tar hvert eneste år – gjennom budsjettet som legges frem, og gjennom budsjettforliket med samarbeidspartiene – ett steg i retning av det vi lovet, nemlig at budsjettet hvert år skulle prioritere kunnskap og skulle prioritere kunnskap og omstilling høyere enn det som er gjort tidligere.