Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg skal fortsette der representanten Bøhler slapp. Noen av de spørsmålene som det har vært mest strid om i norsk politikk, knytter seg til kvinners frihet og rettigheter – om kvinners stemmerett, om kvinners rett til å gifte seg med hvem man vil, om kvinners rett til å bestemme over egen kropp, om kvinners yrkesdeltakelse og om kvinnelige prester og biskoper, for å nevne noen tema som har vakt stort engasjement og strid, og som fortsatt gjør det. Likestillingsspørsmålene er fortsatt i 2016 gjenstand for debatt og til dels skarpe politiske motsetninger. Det er uheldig, for ikke minst i arbeidet med integrering er mer likestilling mellom kjønnene en forutsetning for å lykkes. Det å være økonomisk uavhengig er helt grunnleggende for å kunne velge sitt eget liv, og for de fleste i Norge er det heldigvis en selvfølge. Det henger ikke minst sammen med at norske kvinner er i jobb. Det store flertallet av kvinner mellom 20 og 64 år er i lønnet arbeid. Måten vi har organisert oss på i Norge med et sterkt trepartssamarbeid og en arbeidsmiljølov som verner om arbeidstakernes mulighet til å kombinere arbeid og familieliv, er fortsatt viktig for å lykkes. Kvinnene er viktigere for den norske velferdsstaten enn det oljen er. Hvis norske kvinner hadde jobbet like lite som gjennomsnittet i OECD-landene, hadde verdier tilsvarende hele den norske oljeformuen gått tapt. Den høye yrkesdeltakelsen blant kvinner skaper altså store verdier for det norske samfunnet, men det finnes enda flere som kunne ha deltatt. Mens 66 pst. av kvinnene i Norge mellom 15 og 74 år er sysselsatt, er tallet bare 58 pst. blant innvandrerkvinnene, og det er for lavt, både fordi samfunnet går glipp av viktige verdier, og ikke minst også fordi det legger begrensninger på disse kvinnenes personlige frihet, og fordi det er et hinder for god integrering. Så vi må ha høyere ambisjoner på vegne av innvandrerkvinnene. Skal vi lykkes med integreringen, må vi bygge ned barrierer som stenger folk ute fra arbeidslivet, og lage veier som leder inn i det. Fire av ti kontantstøttemottakere har innvandrerbakgrunn. At kontantstøtten hemmer integrering ved å holde innvandrerkvinner hjemme, er velkjent og godt dokumentert. Nå har også regjeringen skjønt det. På første side i integreringsmeldingen står det: «Kontantytelser uten krav til aktivitet kan bidra til å gjøre det lite lønnsomt, eller direkte ulønnsomt, å delta i arbeidslivet.» Da er spørsmålet: Hvorfor står ikke regjeringen løpet ut og fjerner hele kontantstøtten? Man tar altså et lite skritt i riktig retning ved å innføre krav om at man må ha bodd i Norge i fem år før man kan få kontantstøtte, men tidligere i vår spurte jeg regjeringen om hva slags effekt dette ventes å ha på andelen innvandrere som mottar kontantstøtte, og hva slags faglig grunnlag regjeringen bygger forslaget på. Det har jeg ikke fått noe svar på – tvert imot bekrefter svaret det vi alle er enige om: «Regjeringen legger i arbeidet med integrering vekt på at det også for kvinner er svært viktig å bli økonomisk selvstendig og integrert i det norske samfunnet gjennom god utdanning og aktiv deltakelse i arbeidslivet.» Jeg kunne sagt: Amen! Men i integreringsmeldingen er det umulig å få øye på grep som vil føre oss i den retningen, og det nytter ikke å si at man skal stille krav når man i praksis gjør det motsatte, sånn som regjeringen gjør. Kontantstøtte er et tungt økonomisk incentiv for å velge bort arbeidslivet, og i tillegg er det et viktig signal om norske verdier, normer og holdninger, som regjeringen i andre sammenhenger er svært opptatt av. Men altså ikke her. I Norge har vi lyktes godt med likestillingen fordi vi har ordninger som gjør det mulig å kombinere arbeid med familieliv. Det gjelder fødselspermisjon, pappakvoter, og det gjelder ikke minst barnehageplasser. Derfor mener vi i Arbeiderpartiet at alle barn i asylmottak skal få barnehageplass fordi det vil virke positivt på integrering, men det er også viktig å fjerne barnehagekøen som sådan i resten av samfunnet. Det er en viktigere prioritering, og det bygger opp under arbeidslinjen, i motsetning til kontantstøtten, som hindrer den. Gjør din plikt, og krev din rett, det har alltid vært en viktig grunnsetning for Arbeiderpartiet. Dette må ligge som et krav fra første dag på asylmottak. Vi skal stille krav, og vi skal stille opp.