trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-12-04:
Det er et faktum at i den saken som har vært nevnt om fangetransport, men først og fremst om fengsler, har Fremskrittspartiet hatt ett utgangspunkt og Arbeiderpartiet et annet, og Arbeiderpartiets utgangspunkt er «vil ikke». Så har regjeringspartiene kunnet danne flertall sammen med Fremskrittspartiet når det gjelder fengsler – ikke ved å sette bort drift, men ved å gjøre noe så praktisk som å la noen bygge, og så leie bygget – og så har man da sagt seg villig til å gå inn på en rekke ressurssparende tiltak for fangetransporten. Det representanten Ellingsen spør meg om i den forbindelse, er om det er andre steder vi kan ha trykk. Det er klart at vi kan ha trykk gjennom politireformen, gjennom den situasjon at vi i politidistriktene nå kanskje vil oppleve at politiledere lokalt vil måtte se på kostnadene ved de husleiekontraktene de har, opp mot f.eks. de midlene de har til rådighet for å drive fritt og hjelpe folk. Og det kan jo da tenkes, når husleiekontrakter skal fornyes, at man har valget – ikke å gjøre det dårlig, men litt mindre bra enn det «bra» man har nå, til fordel for at man kan bruke de midlene man da får, til å sørge for at det er folk til rådighet, enten ute eller inne på stasjonene, for å drive det som jeg kaller for aktivt politi, nemlig et politi som er tilgjengelig for folk, og som man samtidig vet følger opp tiltakene. På samme måte er jo det som ligger i domstolene, et tema, ved å se på moderne saksbehandlingsystemer, hvor det ligger betydelige midler i budsjettet for neste år, men som dermed ikke er fullført. Denne tenkningen tror jeg vi må ha med oss hele veien, og vi må tore å ha den tenkningen. Den kommer for så vidt også de representantene fra Arbeiderpartiet og SV i møte som har vært opptatt av at man også må organisere det offentlige på en slik måte at man får mer igjen for kronene. Det å få mer igjen for kronene, må vi alle være opptatt av, og det er mitt utgangspunkt. Og til representantens spørsmål om min grunnholdning, kan jeg bekrefte: Jeg tenker på den måten hele tiden, for det er min plikt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-12-04:
Spørsmålet om spisskompetanse i politidistriktene står på dagsordenen i den styringsdialogen som departementet og jeg som statsråd har med Politidirektoratet. Det er med andre ord et arbeid som vi allerede har vært opptatt av, og som jeg vil fortsette å være opptatt av. Det var et arbeid jeg også var opptatt av sist jeg satt i den statsrådsposisjonen som jeg har nå, så det vil jeg følge opp. Jeg regner også med at Politidirektoratet selvfølgelig har merket seg den debatten som foregår i Stortinget, og det er min plikt å ha trykk på den. Når det gjelder andre sider ved straffesakskjeden, finnes det nok mange anledninger generelt i den offentlige debatt til å være opptatt av hvordan mennesker møtes, men vi kan også gi lovbeskyttelse. Vi har gitt lovbeskyttelse via skjerpet reaksjon ved overgrep mot kvinner, bl.a. ved grov uaktsomhet ved voldtekt. Det er gjort endringer for å beskytte kvinner mot injuriesøksmål dersom de ikke når fram, altså for å beskytte noen mot det som noen av oss vil kalle for det dobbelte overgrep. Når det gjelder forebygging generelt, tror jeg forebyggingen preges av at vi må gi det som er skjult, et ansikt, slik at de mennesker som har mot til å stå fram – og det krever faktisk veldig mye, vi må ikke vente det av alle – er med på å gi ansikt til noe. Jeg tror også at det «ansiktet» må kunne føre til konfrontasjoner, slik at de som utfører overgrep, må kunne tåle å bli konfrontert med det som skjer. Det er nok et krevende opplegg, som ikke jeg skal improvisere fra Stortingets talerstol, men jeg tror på den type arbeid. Jeg tror dessverre også at Norge av og til er et så oversiktlig samfunn at vi må hjelpe noen ved å gi dem ny identitet og voldsalarmer, og dessverre også ved å flytte på seg. Men på spørsmål tidligere har jeg fra denne talerstol svart at jeg støtter det initiativ som min forgjenger tok når det gjaldt å skjerpe besøksforbudet i forhold til vold i samliv.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
Aller først: Jeg merker meg at de tre store partiene, som utgjør flertallet, ikke ønsker å ta replikk, ikke våger å ta en debatt omkring denne saken som alle i Norge er så opptatt av! De tar altså ikke replikk på det første innlegget i denne debatten. Det er oppsiktsvekkende. En sånn redsel så vi også i debatten om matsminke. Vi fikk ikke replikker på oss, for man ønsket ingen debatt. Det er rart det ikke er forlangt lukket møte i Stortinget! Andre land ønsker nå, som vi, en full gjennomgang av landbrukspolitikken og det som må til for å ta vare på folkehelsen. Engasjementet i Norge er nok like stort, men foreløpig ikke på Stortinget, dessverre. Jeg tror det må komme, det er nødt til å komme. Jeg synes vi har en hovedbegrunnelse for det ved at vi i dag har en bedre dyrehelsestatus, og vi har bl.a. mindre av sykdommer som smitter fra dyr til mennesker. Det er enormt viktig. Så jeg er helt enig i det som SV sier. Vi må ha en langt bredere gjennomgang enn det som kommer ut av den redegjørelsen som vi fikk av statsråden, og de private forslagene som vi har fått. Men jeg synes at det vi nå har fått lagt fram, er et grunnlag for å komme videre. Jeg håper inderlig ikke det skal bli en politisk prestisje knyttet til at enkelte partier for noen år tilbake tvang igjennom import av levende dyr til Norge, som slett ikke er nødvendig for å få framgang i avlen, slik at de fortsatt er nødt til å mene det samme, selv om de ser at det er feil. Vi skal nå vurdere forslaget fra SV underveis i møtet. Jeg synes det er positivt at SV har det engasjementet de har, og jeg synes det er synd at SV ikke er med i næringskomiteen, der spørsmål som dette behandles. Til slutt. Jeg er imponert over den selvkritikk som finnes innenfor EU-landene og innenfor de politiske myndighetene der, og som jeg til de grader savner i Norge.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
For ordens skyld: I det brevet som representanten Breimo siterte fra, står det en klar advarsel fra Dyrehelsetilsynet om at import av levende dyr medfører risiko for å importere smitte. De advarer mot det, og de tilføyer så: «Dyrehelsetilsynet tar til etterretning den politiske beslutningen om ikke å innføre et innførselsforbud.» Når det er en handel som kan være verdt 1 mill. kr, setter arbeiderpartiregjeringen den handelen høyere enn hensynet til å unngå import av smitte. Det samme ble gjort i forbindelse med matsminke, i forbindelse med zinkbacitracin, og når det gjaldt spørsmålet om vi skulle kunne bruke medisin i fôrtilsetning til dyr i Norge – handelshensyn framfor helse. Helsemyndighetene protesterte i alle disse tre sakene, forbrukerne har protestert, og landbruket har protestert. Det er frihandelen med matvarer og husdyr som er årsaken til krisene i Europa. De statsrådene som går ut i andre europeiske land, sier: Nå må vi få gjort noe med det. Det sier de etter disse krisene, etter krisene i forbindelse med hormonkjøtt, og i forbindelse med at det ble avslørt at det var dioksin i kjøtt fordi det var brukt spillolje i fôret. Det jukses innenfor europeisk landbruk, for det lønner seg. Vi har sett det nå, i den siste krisen, på det viset at sauer er på lynvisitt innom Irland for at de skal kunne eksporteres til Europa som irsk kjøtt. For Arbeiderpartiet er det EU-hensyn som avgjør i denne saken. Vil tidligere EU-motstander Gunnar Breimo innrømme at det er slik?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
Det var kanskje ikke så overraskende at Arbeiderpartiet og Høyre ikke ville være med på noen begrensninger i forhold til handelen med EU. De ønsket EU-medlemskap for enhver pris. Jeg hadde kanskje håpet at Fremskrittspartiet, som ikke til de grader var et ja-parti, kunne se litt annerledes på dette, også fordi Fremskrittspartiet sier at de er opptatt av hva folket vil, og hva folket tenker. Det ble gjentatt også nå: Vi tar forbrukerne på alvor. Men til representanten Hedstrøm: Det skulle ikke være mye tvil om hva forbrukerne vil i dette spørsmålet. Fremskrittspartiet har også vært fremme med at vår gode dyrehelsestatus nå kan gjøre oss til et eksportland når det gjelder dyreprodukter. Vi har fått gode argumenter. Men vil Fremskrittspartiet være med og gjøre noe for det? Hvis det blir oppdaget ett dyr med smitte i Norge, uansett om vi greier å hindre smitte fra det dyret, blir vi flyttet ned fra førsteplass – ikke til andreplass, men tredjeplass på rankingen. Da har vi ikke mange ekstra argumenter for norsk mat. I innstillingen bruker Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Høyre trusler om at EU-kommisjonen er svært kritisk til å innføre importforbud. Det er EU-kommisjonen som er ansvarlig for den landbrukspolitikken som landenes egne statsråder sier er skyld i at dette har skjedd. EUs vitenskapskomite sa i 1996: Dette kan ikke overføres fra dyr til folk. De tok feil – to-tre måneder etterpå var det bevist. Det er det som kan skje på andre områder også – det er derfor vi snakker om føre var. Betyr et slikt føre var-prinsipp noe i Fremskrittspartiets tenkning?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
Først en liten korrigering til forslaget fra Senterpartiet om midlertidig importforbud av kjøttprodukter. Det gjelder ikke samtlige kjøttprodukter, men de kjøttprodukter som våre dyrehelsemyndigheter mener kan inneholde risikomateriale, og ute i Europa blir listen over slike kjøttprodukter stadig lengre. Høyre ønsker aller mest at vi skal få EU-medlemskap, at vi skal bli en del av EU og slippe de diskusjonene som vi har nå, og la andre få lov til å ta de avgjørelsene. Når vi ikke har blitt medlem, har Høyre ønsket å endre vår landbrukspolitikk i den retning ved å sette frem forslag om at husdyrkonsesjonsloven skal avvikles – fjerne konsesjonsgrensene for hvor mange smågris, hvor mange slaktegris, hvor mange egg og hvor mange kylling som kan produseres på det enkelte bruket, og har faktisk fått igjennom at samdriften i melkeproduksjonen ikke skal ha noen begrensning i størrelse i Norge. Det er en besetningsstruktur som ligner svært mye på den som er innenfor EU. Ser Høyre ingen sammenheng mellom stordrift, frihandel og mål om billigst mulig mat, som har vært drivkrefter innenfor EU, og de krisene vi når ser innenfor landbruket i Europa?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
Munn- og klovsyke og kugalskap er verst på hver sin måte. Jeg har lagt vekt på at det er kugalskap som tar menneskeliv – det kan bli snakk om tusenvis i løpet av de nærmeste år bare i England. Derfor har jeg holdt meg til den saken. Statsråden gjentar at han ikke har faglig grunnlag for å stoppe en handel som utgjorde mindre enn 1 mill. kr i 2000. Antakelig er det i 2001 100 000 kr som er omfanget av den handelen som vi ikke har mulighet for å stoppe. Jeg går ut fra at det skal være en politisk vurdering å se dette opp mot andre ting. Hva er dyrehelsen verdt? Og hva er folkehelsen verdt? Eller skal det ikke gjøres slike vurderinger? Det står i beskrivelsen av EØS-avtalen i forbindelse med veterinæravtalen at det har vi mulighet for, og vi har større mulighet for det enn de som er EU-medlemmer. Dyrehelsetilsynet sa i november i fjor at de vil fraråde import av levende storfe. Det ble i høringen med komiteen sist sagt at mulighetene for tilførsel av ekstern smitte fortsatt er til stede via import av levende dyr. Deres grunnlag er Veterinærinstituttet og EUs vitenskapelige komite, som statsråden sier at han har fått sine faglige råd fra. Er da Dyrehelsetilsynet ikke i stand til å vurdere de faglige råd, som altså egentlig er de faglige råd som statsråden sier at han trenger? På Internett-siden til Dyrehelsetilsynet står det bl.a. om oppgavene: ivareta nasjonale interesser ved internasjonal handel med dyr og dyreprodukter. Det er en av deres oppgaver, påstår de selv. En annen er å forebygge og bekjempe smittsomme sykdommer, herunder redusere risikoen for innslep av smitte ved innførsel av levende dyr og produkter. Mitt spørsmål til statsråden er da følgende: Har ikke Dyrehelsetilsynet fagkompetanse i saker der handelshensyn kommer inn i bildet? Går Dyrehelsetilsynet bare rundt og innbiller seg at de har en slik fagkompetanse at de kan gi råd?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-05:
I det forslaget SV fremmet, var det et punkt 2, som gikk ut på å gjennomgå alle smittevernbestemmelsene i forhold til sykdommer hos husdyr og fremme forslag til forbedringer i regelverket. Jeg registrerer med forundring at komiteen har behandlet dette spørsmålet veldig summarisk, og det er grunnen til at det ligger et forslag på bordet i dag. Jeg vil spørre representanten Lund, ut fra hans store skepsis til dagens matvarehandel og dagens politikk rundt trygg mat og at han er opptatt av at det fortsatt skal være slik at norsk mat er tryggere enn annen mat: Hva er da grunnen til at man ikke går inn for et slik forslag som SV nå fremmer? Det å gå inn på akuttiltak og midlertidige forbud nå kan være riktig og nødvendig. Men det er på ingen måte nok for å trygge situasjonen framover. Når situasjonen har eksplodert på en sånn måte som den nå har gjort i Europa, tror jeg ikke at det bare er Norge, men at faktisk alle land i Europa som nå både leter i panikk etter akuttiltakene, og sjølsagt må sette seg ned og gå gjennom hele regimet på en ny måte for å finne nye bestemmelser som kan sikre oss bedre mot spredning av sjukdommer. Jeg vil derfor spørre representanten Morten Lund om han kan tenke seg å stemme for forslag nr. 1 som ligger omdelt i dag, eller om han i motsatt fall kan begrunne hvorfor det ikke er riktig å gå inn i denne problemstillingen på en bredere og grundigere måte enn det vi er i stand til å gjøre i denne runden.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-05:
Jeg har behov for å spørre også Arbeiderpartiet om de i denne saken kunne tenke seg å støtte SVs forslag som ligger på bordet i dag, og som utgjør den viktigste delen av punkt nr. 2 i det Dokument nr. 8-forslag som komiteen har behandlet, men der de ikke har gått inn i problemstillingen når det gjelder å gjennomgå smittevernbestemmelsene totalt sett. Dette dreier seg jo om å ta et helhetlig grep, om å se litt lenger enn til den akuttsituasjonen vi er i nå, og om å ha en erkjennelse av at det både innenfor EU og i Norge er behov for å gå gjennom dette på en ny måte, sett i lys av de katastrofene vi nå har opplevd i forhold til matvareproduksjon. Så har jeg behov for å stille Arbeiderpartiet et spørsmål til. Jeg sitter her med en melding fra NTB – jeg får ta det for det det er, om det er sant eller ikke. Men det sies i hvert fall der at Norge i 2000 importerte 2,9 millioner kilo kjøtt fra land der det er påvist kugalskap, og at denne importen har fortsatt i år. Deler av denne importen dreier seg bl.a. om hele og halve skrotter, som altså inneholder materiale som ifølge statsråden skal være i høyrisikogruppen. Hvis dette er riktig, ser representanten Breimo at det kan være nødvendig med et midlertidig forbud, slik at man kan unngå at det oppstår sykdomstilfeller? Det er jo det vi snakker om. Jeg tror at alle de land som nå har denne smitten innenfor sine grenser, er like interessert som Norge i at dette ikke sprer seg. Derfor oppfatter jeg det sånn at tiltak fra norsk side er i alles interesse; ingen er tjent med at denne smitten kommer hit. Så onde tror slett ikke heller en EU-motstander at EU-landene er.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-05:
En av hovedgrunnene til at man nå argumenterer mot å innføre forbud, er at man frykter at dette kan få konsekvenser for Norge på andre områder, eller som statsråden sier det: I en bredere sammenheng vurderer man dette annerledes. Det er jo riktig at på lengre sikt er det selvfølgelig ikke ønskelig med forbud. Det kan være riktig med noe mindre transport av levende dyr og mat over store avstander – det tror jeg alle er enige om – men sjølsagt har vi et legitimt ønske om både å eksportere og importere mat. Hva slags signaler har statsråden fått som gjør at han på en måte kan begrunne at vi ville bli møtt med slike straffetiltak i den situasjonen vi er i nå, når EU-landene sjøl nærmest er i en panikkartet situasjon? Er det tatt noen kontakter? Er det noen holdepunkter for å si at EU vil reagere med stor slegge mot oss fordi vi gjør det de sjøl nå strever med? Så til et annet punkt som dreier seg om import av dyr. I redegjørelsen sier statsråden sjøl at han anbefaler fagmiljøene å importere sæd og embryo framfor levende dyr. Videre sier han at Dyrehelsetilsynet har gått inn for forbud, men uten å gi noen faglig begrunnelse. Ja, hva er i så fall statsrådens begrunnelse for å gi et slikt råd om at man bør unngå import? Er det et føre var-prinsipp som ligger til grunn for det? Er det en trussel mot noe? Er det på grunn av noen faglige råd? I forhold til munn- og klovsyken er det greit – det tror jeg alle er enige om – men jeg blir litt i stuss når man bruker det i det ene argumentet og sier at her er det ingen faglige grunner for å forby import, men samtidig anbefaler veldig sterkt å unngå det. Det må jo være på et eller annet grunnlag denne sterke anbefalingen kommer.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Jeg tør ikke tenke på hva som ville bli konsekvensene for samfunnet vårt hvis man i alle sammenhenger skulle lytte til råd om ting som vi ikke vet om. Da tror jeg vi vel måtte ta rev i seilene på svært mange områder. Så det handler jo egentlig om å handle rasjonelt i en vanskelig situasjon, og benytte den kunnskapen vi har. Da er det ikke grunnlag for f.eks. å hevde at kugalskap smitter gjennom kjøtt. Det har aldri vært registrert en slik smitte. Jeg vil spørre: Hva gjør vi i tilfelle vi skulle oppdage kugalskap i norsk buskap? Hva gjør vi da med det norske kjøttet? Skal vi destruere alt som var produsert av kjøtt? Det måtte jo i så fall bli konsekvensen av en slik føre var-holdning som det representanten Karlstrøm legger opp til. Det at vi ikke har 100 pst. kunnskap om alt på dette feltet, er så avgjort relevant, og det er så avgjort erkjent. Det er bare å vise til statsrådens redegjørelse, som helt klart tilkjennegir det. Jeg synes at det er veldig prisverdig at man i så stor grad spiller med åpne kort, som man gjør i dette tilfellet.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Jeg kan ikke la være å undres over hvorfor representanten Morten Lund ikke tar med det jeg siterte fra Dyrehelsetilsynets brev, og som er helt vesentlig i denne saken, nemlig at kjøtt fra importert storfe er like trygt å spise som norsk kjøtt. Men det er også riktig, det kan jeg bekrefte, at Dyrehelsetilsynet som et føre var-tiltak anbefaler et importforbud. Men denne saken har også en politisk dimensjon. De tiltakene som vi iverksetter, må for det første være treffsikre, og det føler jeg meg overbevist om at de er. For det andre må vi ha oversikt over konsekvensene av det vi gjør. Denne handelen med storfe dreier seg ikke bare om 1 mill. kr, slik det framstilles. Hva vil konsekvensene være for Norge hvis vi ikke kan ha troverdighet i forhold til trygg mat og det vi foretar oss i den forbindelse, sett i relasjon til de enorme eksportverdiene vi har innenfor f.eks. fiskeri? Det er forhold som vi er nødt til å ta med i vurderingen. Så forstod jeg ikke helt hvor Morten Lund ville hen med å referere til mitt nei-standpunkt i forhold til EU-medlemskap. Men hvis det har noen betydning, kan jeg jo bekjenne at det fortsatt står fast.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Det forslaget som Karin Andersen refererer til, er så vidt jeg kan se, det samme som lå i det Dokument nr. 8-forslaget som vi har behandlet, og som vi har foreslått vedlagt protokollen ut fra det at det allerede er igangsatt tiltak på dette området i tilstrekkelig grad. Forslaget går på å be Regjeringen gjennomgå alle smittevernbestemmelser i forhold til sykdom hos husdyr osv. Etter det vi ser av oppslag i media om det som landbruksministeren og hans etat gjør, er det nettopp en slik gjennomgang som pågår. Jeg føler at man har et veldig godt grep om det, og jeg ser ikke behovet for at Arbeiderpartiet skal støtte dette forslaget. Så er det riktig at vi også importerer kjøtt fra andre land. Det gjør vi. Igjen må jeg si at et forbud må ha en hensikt – forbudet mot import må ha den hensikt å unngå spredning av smitte. Men et forbud hjelper ikke noe utover de tiltakene som vi allerede har iverksatt. Vi fjerner alt risikomateriale i importerte dyr som slaktes, og når det ikke er påvist at det er mulig at smitte sprer seg gjennom kjøtt, inviteres man altså til å sette i verk tiltak som ikke har noen hensikt som forebygging, men som faktisk heller vil være med på å provosere EU-landene i forhold til EØS-avtalen. Jeg kan forstå at de som ikke er opptatt av EØS-avtalen, kan innta en slik holdning, men hvis man ønsker å videreføre EØS-avtalen, og er tilhenger av den, gjør man klokt i å ta hensyn. Ellers må det ikke fremstilles slik at det ikke iverksettes tiltak. Det er en rekke tiltak på dette området som er iverksatt.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Da prionene ble oppdaget i 1996, ble det et paradigmeskifte i biologien. Aldri tidligere hadde vi sett at proteinstrukturer kunne operere slik de gjør – at de forårsaker kugalskap – og mye av kunnskapen om smitte og risiko måtte revurderes. Det holder vi ennå på med i den vestlige verden. Kunnskapsmangelen er erkjent. Skal en gi faglige råd, må en også gi råd ut fra det en ikke vet. Føre var-prinsippet er derfor meget relevant i denne saken. Midlertidig importforbud for å forebygge smitte og omfattende skade på den norske husdyrbestanden er derfor et viktig tiltak. Hovedproblemet her er: Hva vet vi? Hva vet vi ikke? Hvis våre faglige vurderinger bare skal basere seg på hva vi vet, er jo kanskje avgjørelsen enkel. Hvis vi derimot skal gjøre faglige vurderinger også ut fra de faktiske manglene på kunnskap, er det slett ikke så enkelt. Mener Arbeiderpartiet at den erkjente mangel på kunnskap er relevant i denne diskusjonen? Eller støtter de seg bare til de fagfolk som bare baserer seg på det vi vet? Vårt kontrollsystem er viktig, men det er ikke nok til å være i forkant. Dersom vi får tilfeller av BSE i Norge, faller vi automatisk ned på en lavere helsestatus, og vi vil faktisk få en svakere begrunnelse for å sikre oss sjøl med midlertidig importforbud i neste omgang. Og hva vil skje hvis det blir oppdaget et dyr med BSE i en besetning i Norge? Vil da hele besetning måtte brennes? Hvis ja: Hvorfor det? Fagfolk sier jo at BSE ikke smitter fra dyr til dyr. Hvis nei: Hva vet en sikkert om dette?
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Jeg er ikke så sikker på at Fremskrittspartiet vil sikre dette fortrinnet, eller er det bare tomme ord? For i denne saken er det viktig å veie risiko opp mot den kunnskap man har, og den manglende kunnskap man har, opp mot den risiko man tar hvis man tar feil. Og levende dyr er, som alle som kan dette fagområdet vet, den beste måten å spre smitte fra land til land på. Det er allment erkjent av alle. Hvis vi går inn på den kontrollen som her ble nevnt i detalj, må man jo også i rettferdighetens navn si at BSE har lang inkubasjonstid. Det vil si at i lange perioder av dyrets liv er det et så lavt innhold av smitte at det ikke registreres av dette fantastiske apparatet, og dvs. at kua kan få flere kalver, slik at smitte overføres til et nytt dyr. Når dyret kan slaktes, kan det fortsatt ha et lavt innhold av smitte som ikke oppdages. Hvis det har et høyt innhold, som registreres ved de ordningene vi har, blir selvsagt dyret destruert og kastet. Men det åpenbare tiltaket er å hindre import av levende dyr til Norge. Hvorfor vil ikke Fremskrittspartiet sikre dette fortrinnet? Ellers kommer vi jo fortløpende for seint.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Jeg synes det er meget lettvint av landbruksministeren å late som ingenting har skjedd siden Bondevik-regjeringa satt med ansvaret for dette. Det har skjedd veldig mye det siste året. Kugalskapen har vist en større utbredelse enn vi fryktet, og i året som er gått, er tusenvis av dyr blitt drept og kremert. I de siste ukene har den forferdelige munn- og klovsyken fått et utbrudd og endret situasjonen dramatisk. Å si at Bondevik-regjeringa heller ikke gjorde noe synes jeg er både usaklig og ufaglig av landbruksministeren. Det er en fullstendigt annen situasjon i dag. Jeg er litt skuffet i dag, for jeg hadde faktisk forventet at ministeren hadde klart å ro seg i land og gjennomført dette tiltaket som jeg mener er åpenbart rett, først og fremst det å hindre import av levende dyr. Jeg trodde ministeren hadde fått nok faglige begrunnelser for å innføre dette forbudet mot import, for det er den vanligste smittevegen, den mest åpenbare, også i forhold til munn- og klovsyke. Og mange faginstanser syns dette er en åpenbar faglig vurdering ut fra føre var-prinsippet. Man kan spørre seg: Hva slags faglige argumenter mangler ministeren nå? Det er snakk om et midlertidig forbud, slik EU-nasjonene også snakker om. Alle nasjoner forstår hvorfor andre nasjoner gjøre dette, men vi forstår også hvorfor EU-kommisjonen sier det de sier. De har et annet ansvar. Ministeren har faglige råd som kan gi ham argument for en annen vurdering. Det synes jeg det er viktig å slå fast. Føre var-prinsippet er også et faglig argument som ministeren må bruke som en norsk argumentasjon overfor EU. At EU-systemet ikke har tradisjon for å bruke føre var-prinsippet som en faglig argumentasjon, er et moment i saken. Men EU-nasjonene gjør det! Og forbrukerne i EU-nasjonene krever det. Vi skal altså fortsatt ha risikoen med å innføre BSE via levende dyr, og også munn- og klovsyke. Og jeg vil rette på ministeren: Kontroll minsker ikke risikoen ved import, men den øker sjansen for at vi skal oppdage smitten når vi har fått den til landet. Jeg vil også peke på et reelt problem: Hvis vi oppdager BSE hos et importert dyr i Norge, skal vi da sanere hele besetningen, eller skal vi anta at dyret har hatt med seg BSE-smitten til landet? Eller kan vi være sikker på at ikke denne smitten har kommet via fôret, og at vi dermed må sanere hele besetningen? Jeg mener at ved ikke å innføre forbud før vi vet mer om dette, utsetter vi norske husdyrholdere og husdyrbesetningen for økt risiko. Jeg synes det er greit at man argumenterer ut fra det handelspolitiske, men man bør slutte å gjemme seg bak det faglige.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
De spørsmålene representanten Morten Lund reiser, er meget omfattende, men jeg skal ta det kort. Levende dyr først: Det er en rigorøs prosess når det gjelder disse 48 livdyrene som ble importert i fjor. Det er tiltak både på opprinnelsesstedet og når de kommer til Norge. Etter at de er slaktet, henges skrotten av hvert eneste dyr opp i slakteriet, prøvene tas, og det er først etter at man har fått svar på prøvene, at dette kjøttet eventuelt går videre til stykking, foredling og salg til konsument. Hvis prøven er positiv, vil ikke dette kjøttet bli brukt, det blir derimot destruert. Når det gjelder dødt kjøtt som importeres til Norge, kommer det aller meste – og det er bare 3-4 pst. av hele konsumpsjonen i Norge som kommer fra utlandet – fra den tredje verden og såkalte MUL-land. Vi vet også at når det gjelder det kjøttet som eventuelt er kommet fra EU, er det fattet vedtak nå i EUs organer om å fjerne hele skjelettet. SRM-slakting foretas også, og man har ennå ikke klart å påvise i rent dødt kjøtt at det er noen fare for smitte. Så jeg synes vi her bruker et føre var-prinsipp basert på kjent kunnskap. Men Senterpartiet og Fremskrittspartiet kan være enige om en ting: Nå har vi en unik mulighet her i Norge til å eksportere norske landbruksprodukter. I 1999 dumpet vi 19 000 tonn prima svine- og storfekjøtt for en slikk og ingenting til utlandet. Hvis bare 1 pst. av EUs kjøpesterke befolkning er villig til nå å betale det ren norsk mat koster, kan vi eksportere alt vi kan produsere, uten subsidier. Det må jo være en offensiv holdning fra norske bønder og bondeorganisasjoner og Senterpartiet.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
Det er litt forskjellig vurdering av hvordan man skal definere et føre var-prinsipp, og i hvor stor grad det skal bygge på kjent viten. Men jeg vil minne om komiteflertallet og hva som står i innstillingen, at man hele tiden anmoder Regjeringen om fortløpende å vurdere tiltakene ut fra ny og kjent viten. Ellers vil jeg liste opp en del av de tingene som viser hvor rigorøse sikkerhetstiltakene for import av levende dyr er i dag – jeg vet ikke om jeg kommer gjennom hele leksa før disse to minuttene er over. Først skal dyret ha vært underlagt helsekontroll forelagt av offentlig veterinær på avsenderstedet, besetningen dyret kommer fra, skal være fri for de mest alvorlige smittsomme sykdommer, det skal utstedes helsesertifikat på at dyret ikke har kliniske symptomer på sykdom, offentlig veterinær på avsenderstedet skal melde fra til distriktsveterinæren her i landet når dyret blir sendt, mottakeren skal melde fra senest 24 timer før dyret ankommer Norge, ved ankomst i Norge undersøkes dyret, det tas prøver for flere sykdommer, dyret settes i isolasjon og merkes særskilt som importdyr i form av rødt merke i øret, informasjonen om dyret registreres slik at en har oversikt, også ved enhver forflytning ut av besetningen, dyreeier har meldeplikt når et importert dyr sendes til slakting, slakteriet tar prøver med hensyn på BSE og henger slaktet til side, særskilt risikomateriale, SRM, blir destruert, og skulle BSE-prøven være positiv, vil hele dyret bli destruert. Og ikke nok med det: Første gangs avkom etter importerte dyr blir også kontrollert og testet ved slakting. Så jeg føler meg temmelig sikker på at man har ivaretatt føre var-prinsippet.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
Vi har satt oss grundig inn i de forskjellige problemstillingene som gjelder for denne saken, hva Regjeringen har gjennomført av forskjellige kontroll- og testprogrammer, og hva man har tenkt å gjennomføre fra 1. juli, når man skal teste samtlige storfe. Vi har også tenkt nøye gjennom hva EU og EU-kommisjonen har gått inn for. De har nå vedtatt å forby salg av kjøtt på ben og kjøtt på ryggsøylen. Hva betyr det? Jo, at man ut fra kjent viten og det man bygger på, ikke har kunnet dokumentere at rent kjøtt er smittefarlig. Og hvorfor skal man da sette i gang tiltak som ikke har noen virkning? Det blir ubegripelig for meg. Jeg føler at komiteens flertall har tatt godt hensyn til alle de forskjellige sidene av denne saken. Og vi må ikke glemme, at vi hvis vi får et importforbud for kjøtt, også reduserer mulighetene for befolkningen til å kunne velge. Det står veldig sterkt for meg, særlig i en situasjon der man gjennom kontroll- og testprogrammer til de grader har tatt hensyn til mulige negative virkninger. Vi er i dag det beste landet innenfor EØS. EUs vitenskapskomite setter Norge helt i toppen og sier «highly unlikely». Det tror jeg vil fortsette i tiden som kommer, uten å innføre et importforbud for levende dyr.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
Representanten Lilletun hadde et meget sterkt forsvar for Kristelig Folkepartis standpunkt i denne saken, men jeg synes jo det er noe merkelig når man fra Veterinærinstituttets side i Norge og fra EUs vitenskapskomite sier at det ikke finnes en sterk nok begrunnelse for å kunne bruke sikkerhetsklausulen i en sak som denne, altså det finnes ingen sterk faglig begrunnelse for å innføre et importforbud. Hva skjer da når Kristelig Folkeparti som et ansvarlig parti likevel ønsker å gjøre det? Jo, vi «eventyrer» hele vår lakseeksport. Vi som har en åpen økonomi og stor eksport av mange varer, setter jo denne eksporten i fare. Så jeg vil gjerne ha et svar fra representanten Lilletun på følgende: Når det ikke finnes en faglig sterk nok begrunnelse for et slikt forbud, hvorfor går da Kristelig Folkeparti likevel inn for det? Og er man villig til å ta alle de sjansene dette innebærer for motreaksjoner?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
Vi i Fremskrittspartiet er meget godt fornøyd med hvordan departementet i samråd med faginstanser har håndtert BSE-spørsmålet. Vi synes man ligger i forkant av utviklingen og hele tiden vurderer nye tiltak. Det er en ansvarlig måte å håndtere den form for problematikk på, og det bygger hele tiden på faglige råd, slik som statsråden også har understreket. Men jeg vil også komme litt inn på dette med munn- og klovsyke, som statsråden så vidt var inne på mot slutten av sitt innlegg. Dette er jo en helt annen og meget smittsom virussykdom som en må ha helt andre tiltak for hvis det nå viser seg at det skjer en spredning til det europeiske kontinent. Ifølge mediene i dag har man i Frankrike oppdaget antistoffer mot munn- og klovsyke, og da må vi se dette i et helt annet perspektiv. Jeg er Østfold-representant. Vi har nesten 30 grenseoverganger til Sverige, og jeg regner med at hvis denne spredningen nå skjer over store deler av Europa, vil det bli betydelige tiltak også fra norsk side. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden hvilken informasjon han har fått i dag som er troverdig, og hva man nå foreløpig har i beredskap fra departementets side.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-05:
De beslutningene som vi tar i denne salen, må til enhver tid være begrunnet best mulig ut fra den kunnskap som foreligger, og den kompetansen som vi kan søke for å fatte beslutninger på. Den som ikke lærer av historien, står i fare for å gjøre nye feil, er det noe som heter. Hvis vi går litt tilbake i historien når det gjelder kugalskap, vet vi at så sent som i 1986 var sykdommen forsøkt bagatellisert, og britiske forskere ble latterliggjort av den britiske regjeringen da de antydet at en burde avstå fra å bruke oppmalt beinmel i dyrefôr. Regjeringen den gang avviste kategorisk at smitte kunne overføres fra dyr til mennesker. Ti år senere viste det seg at det var tilfellet. Vi vet også at det er usikkerhet rundt lengden på inkubasjonstiden, og det er også de som sier at det ikke er utelukket at smitte kan overføres f.eks. ved melk. Det som er viktig i denne sammenhengen, er kanskje å erkjenne at vi ikke har god nok kunnskap og kompetanse på området, og at dess sterkere må føre var-prinsippet legges til grunn. Og da er mitt spørsmål til representanten Hedstrøm: Mener han at vi har nok kunnskap i den saken vi behandler i dag, med de ulike innspillene som har kommet, og mener representanten Hedstrøm at føre var-prinsippet er fulgt, når representanten nå i dag vil gå imot et midlertidig importforbud for storfe?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-05:
Statsrådens syn når det gjelder behovet for midlertidig importforbud for storfe og kjøttprodukter er kjent. Dette er begrunnet ut fra BSE, eller kugalskap. Nå har dessverre den situasjonen oppstått at vi også har fått stor fare for munn- og klovsyke, og den er jo en stor risiko for forbrukerne og også for norsk landbruk. Jeg sa i innlegget mitt at Venstres standpunkt i denne saken var tatt ut fra faglige råd, ut fra føre var-prinsippet og et totalt politisk skjønn. I Nationen er det to professorer – i hvert fall en professor og en spesialist – som uttaler seg, og som sier at grensene burde ha vært stengt for lenge siden. Det er veterinærprofessor Eystein Skjerve og veterinærspesialist Ivar Hellesnes. Det påstås videre at det er på grunn av høye tollbarrierer at vi ikke har fått BSE-smitte inn til landet. I saker som vi behandler i Stortinget, kan det virke som om partier som er for EU, har lett for å si ja til det som kommer fra EU, og motsatt, at partier som er mot EU, har lett for å si nei – muligens. Jeg går ut fra at statsråden nå har lagt til grunn de faglige rådene og samtidig vurderer føre var-prinsippet og også foretar et visst politisk skjønn. Er det da slik at det politiske skjønnet ut fra en EU-positiv holdning har ført til at det viktigste her er at Norge igjen skal være den flinkeste gutten i klassen, i utenforklassen?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Nei, representanten Lilletun meiner ikkje at det er på grunn av vrang vilje frå statsråd Hanssen og fleirtalet at det ikkje vert innført. Samstundes må eg nok seie at det er måten saka starta på, slik som eg sa, som har gjort at ein har stått noko fastare på å ikkje innføre forbod enn det ein elles ville gjort. Eg sa ikkje på nokon måte at det var enkelt å ta standpunkt, at det var enkelt å innføre det. Men representanten Opseth var til stades på dei same høyringane som eg var til stades på. Eg meiner heilt klart at det ut frå dei høyringane var grunnlag for begge konklusjonane. Eg seier ikkje at det ikkje er fullt mogleg å kome til den konklusjonen som statsråden har kome til. Det er ikkje slik at han då går på tvers av faglege råd. Det er nok i dei faglege råda til at han kan ta det standpunktet han har teke. Men det som min kritikk går på, er at ein i ein så alvorleg situasjon ikkje vel ei tolking, ei vurdering og ein konklusjon, som meir byggjer på føre var-prinsippet. Det er klart at kvart fagleg råd òg må ha inne i seg føre var-prinsippet. Når ein tek det inn, er Statens dyrehelsetilsyn heilt krystallklare. Men dei held seg sjølvsagt til at det òg er statsrådens rett og plikt å gjere ei politisk vurdering. Difor er ikkje påstanden frå meg og Kristeleg Folkeparti at det er vrang vilje. Det er ikkje sagt at dette er ei enkel sak. Tvert imot er ho svært komplisert. Men eg trur vi tener framtida og framtidas landbruk i Noreg best med å ta det motsette standpunkt av det statsråden har teke.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Når det gjeld kva reaksjonar som eventuelt vil kome frå EU, og at det skulle ramme vår lakseeksport, er det andre gongen vi er gjennom dette. Vi var gjennom det også i samband med matsminkedirektiva. Det som vart sagt heilt klart frå Regjeringa, frå UD, den gongen, var at det var inga direkte kopling mellom landbruk og fisk i forhold til eksport/import, at mottiltak skulle kome innanfor same området som det som klagemålet galdt. I dette tilfellet måtte det altså kome innanfor landbruksproduksjonen. Eg vil også stille det spørsmålet tilbake til representanten Hedstrøm, sjølv om han akkurat no ikkje har høve til å svare: Ville det verkeleg kome mottiltak på dette tidspunktet? Heile Europa held på å havarere i forhold til sin landbrukspolitikk. Situasjonenj når det gjeld dyrehelsa i Europa, er dramatisk, og så meiner altså representanten Hedstrøm, og kanskje fleirtalet i denne salen, at Europa verkeleg ville setje inn kraftige tiltak mot eit land, mens ein prøver å få oversikt over Europa-situasjonen, tiltak som ville ramme Noreg i sterk grad. Eg trur faktisk betre om Europa enn som så, sjølv om eg ikkje vil verte med i denne unionen. Og så til slutt til dette med det faglege. Det er heilt rett at vi er komne til forskjellig konklusjon ut frå det faglege. Men eg vil seie igjen til representanten Hedstrøm: Når det, som representanten Karlstrøm sa, vert oppdaga eitt tilfelle i ei besetning, vert heile besetninga destruert. Det er det ikkje behov for ut frå eit fagleg grunnlag, men ein gjer det likevel av omsyn til tryggleiken. Det viser at det er viktig å ta vare på føre var-prinsippet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Når det gjeld smitte i forhold til BSE, er det vitskapleg nokså godt dokumentert kva som er mest sannsynleg smittekjelde. Det er levande dyr. Og det er grunnen til at ein der vel å bruke føre var-prinsippet. Ut frå dei faglege råda, m.a. i dei høyringane som eg viste til, er det heilt klart også slik at det er fullt mogleg å trekkje både konklusjonen om eit mellombels forbod og den konklusjonen som statsråden har trekt. Når ein ser den situasjonen som er oppstått no etter utbrotet av munn- og klauvsjuke, må eg nok på vegner av Kristeleg Folkeparti seie at vi vurderer ei stemmeforklaring som går vidare enn BSE, og som går på import av kjøt i det heile. Eg nemnde i stad Danmark og Sverige, og vi vil i salen i dag vurdere å stemme for forslaget frå Senterpartiet, men då tolke forslaget vidare enn slik det ligg føre. For det er heilt opplagt at når det gjeld den sjukdomen som no har spreidd seg, samanlikna med den andre sjukdomen, så er situasjonen ein heilt annan når det gjeld kva kjøt kan føre med seg. Difor synest eg at i ei så alvorleg sak som denne er det liten grunn til å vere statisk, men det er stor grunn til verkeleg å ta føre var-prinsippet på alvor.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Sjølv om landbruksministeren var noko, det er vel litt sterkt å seie foruretta, men litt forundra over tonen i mindretalets merknader, vil eg gje stor honnør til landbruksministeren for den tiltakspakka som kom for nokre dagar sidan, likeins i forhold til hovudinntrykket av beredskap og satsing som no har skjedd i helga for å møte ein endå meir dramatisk situasjon som held på å oppstå på det europeiske kontinentet. Det vil eg gjerne gje uttrykk for. Men så konkluderer ein faktisk ulikt på nokre punkt. Då vil eg gjerne stille landbruksministeren eit par spørsmål. Føre var-prinsippet var i liten grad med i utgreiinga og var i liten grad brukt i dag. Dyrehelsetilsynet er heilt klar. Dei «liner» opp ein god del faglege argument, samtidig som dei òg inkluderer i dei faglege argumenta det med føre var-prinsippet. Er det eit prinsipp som ikkje landbruksministeren i særleg grad er oppteken av? Og er han einig i at det er ei politisk vurdering som har vore gjord her, og at det går an å kome til den motsette konklusjonen ut frå ei slik vurdering? Så til det som landbruksministeren seier han byggjer på når det gjeld det å seie nei til mindretalets forslag, dei ypparste faglege råda frå Noreg og Europa. Eg har stor respekt for dei norske faglege råda og sjølvsagt òg delar av vitskapskomiteens. Men eg vil minne om at det er dei faglege råda som europeisk landbrukspolitikk har vore bygd opp på, som har ført oss ut i den situasjonen vi er i i dag, så det roar meg ikkje veldig når statsråden kallar alle dei for dei ypparste.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Det er ganske sterkt når statsråden i fleire av sine innlegg så klart berre poengterer den eine setninga, og når han no i det siste innlegget uttrykkjer, slik ein må forstå det, at rett nok så har Statens dyrehelsetilsyn sagt at dei ønskjer eit importforbod, men ikkje på grunn av folkehelse, ikkje på grunn av dyrehelse – ikkje av nokon av dei årsakene. Ja, men er det berre for moro skuld at dei har føreslått det då? Det er jo ein grunn til at dei har føreslått det! Vidare må eg òg få lov til å seie at det ikkje oppmuntrar til å inngå forlik med Arbeidarpartiet når ein høyrer korleis veterinærutvidinga vert behandla av landbruksministeren. Når ein vedtek ei utviding av EØS-avtalen med veterinære forhold, og landbruksministeren i dag faktisk uttrykkjer seg slik at det i samsvar med den berre er ein konklusjon som kan brukast, då er det noko som vi merkar oss. Etter mitt syn er det eit politisk skjønn som skal leggjast til grunn, og ut frå det kan ein kome til to konklusjonar. Det ville eg hatt stor forståing for, men slik som landbruksministeren har uttrykt seg i dag, høyrest det ut som om ein berre kan kome til ein konklusjon ut frå det som fleirtalet i Stortinget den gongen sa. Så til slutt – eg veit det er seint no, men det er ei viktig sak: Det er ein ting alle er einige om i komiteen. Det har ikkje landbruksministeren kommentert. Difor skal eg no avslutte positivt. Det er nemleg slik at heile komiteen har sagt at ein òg ynskjer ei merkeordning for uemballert kjøtt, t.d. det som går til restaurantar. Det ynskjer ein raskt eit system for, slik at ein kan få bukt med det lovbrotet som i dag går føre seg der. Eg håper at landbruksministeren har merka seg at her er komiteen einstemmig – det ser ut som det er det einaste som salen er samd om i dag – og at han kan seie at ja, det skal vi gjere, og det skal vi gjere fort.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Fyrst vil eg replisere til representanten Opseth at eg har på vegner av Kristeleg Folkeparti heile tida sagt at det er mogleg ut frå ei samla vurdering å kome til to konklusjonar. Men det heile dagen har gått med til frå Arbeidarpartiets side, og spesielt frå statsrådens side, er å prøve å få fram at det berre er mogleg å kome til ein konklusjon og å gjere råda som har kome, eintydige. Så eg meiner at i den grad det har vore einsidigskap i denne debatten, så er det akkurat i dag Arbeidarpartiet som har stått for den. Eg skal prøve å vere positiv ein gong til, sjølv om statsråden ikkje ynskjer å svare på det som er positivt. Men det står altså i innstillinga: «Komiteen mener merking med opprinnelsesland av kjøtt som frambys i restauranter vil være en stor utfordring for kontroll- og tilsynssystemene. I større grad enn detaljhandelen, hvor vi har god tradisjon med varefaktainformasjon, er forbrukerinformasjon … basert på tillit.»(Presidenten klubbar) Så kjem konklusjonen: (Presidenten klubbar) «Komiteen ber departementet i samarbeid med kafé- og restaurantnæringen å finne fram til gode og praktikable ordninger.» Vil ministeren gjere det, og vil han gjere det fort?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Når ein høyrer på representanten Lilletun, får ein inntrykk av at når landbruksministeren ikkje vil innføre forbod, er det rein vrang vilje. Sjølvsagt er det ikkje det. Dersom det var så enkelt at ein berre kunne bestemme seg for å innføre forbod mot import utan å ta omsyn til alle sidene av saka, var det jo enkelt. Eg trur ikkje nokon her i salen då ville vere imot eit forbod. Men representanten Lilletun har jo vore statsråd sjølv og veit at ein i ein del saker er nøydd til å sjå noko breiare enn det som ein kjenslemessig gjerne skulle gå for. Eg føler meg nokså sikker på at når landbruksministeren er komen til at ein ikkje no har fagleg grunnlag for å innføre eit forbod, er det ein realitet at eit slikt fagleg grunnlag for å gjere det ikkje er til stades. Difor undrar det meg litt at representanten Lilletun så sterkt tilrår at ein no skal innføre eit forbod. Det er som sagt ingen her i salen som, dersom det låg til rette for å innføre eit forbod, ikkje hadde gått inn for det. For det er heilt openbert at det ville vere lettast å forsvare i opinionen. Landbruksministeren, Regjeringa og vi som held oss til det som er sagt, har sjølvsagt ei langt vanskelegare oppgåve, og vi vel å lytte til landbruksministeren når han seier at pr. i dag har vi ikkje eit fagleg grunnlag for å innføre eit forbod. Den dagen det faglege grunnlaget ligg der, er eg heilt sikker på at det forbodet kjem prompte, anten det blir i morgon eller det blir om ei veke.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Representanten Enoksen sa i eit tidlegare innlegg at han hadde sett på ansiktsuttrykka til fleirtalet i denne saka at dei ikkje likte denne debatten. Eg kan forsikre representanten Enoksen om at vi føler oss på særs trygg grunn i denne saka, og det undrar meg at Senterpartiet, og delvis Kristeleg Folkeparti, ikkje aksepterer det som statsråden no har gjenteke i opptil fleire innlegg. Både representanten Enoksen og representanten Lilletun har vore statsrådar og veit kva vekt ein skal leggje på det ulike innhaldet i ei fagleg tilråding frå eit underliggjande organ. Det undrar meg at ein vel å plukke ut bitar og ikkje sjå på totaliteten, slik statsråden no har gjort gjentekne gonger. Representanten Enoksen prøver no å framstille dette eine og aleine som eit skjøn. Nei, det er ei totalvurdering ut frå rapporten frå Veterinærinstituttet, som konkluderer med at med dei tiltaka som er innførte, er det ingen risiko for dyrehelsa og folkehelsa. Eg kan ikkje skjøne at det skal vere uråd å forstå. Men det er vel slik at ein kanskje ikkje vil forstå.