Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Utkastet til skipsarbeidslov skal erstatte den nåværende sjømannsloven av 1975. Selv om sjømannsloven har vært gjenstand for enkelte endringer siden den ble vedtatt, er det siden den gang ikke foretatt noen fullstendig revisjon av sjøfolks arbeidsrettslige vern. Samtidig har det arbeidsrettslige vernet for arbeidstakere på land blitt styrket i denne perioden, særlig ved vedtakelse av ny arbeidsmiljølov i 2005. Et hovedhensyn ved utformingen av skipsarbeidsloven har derfor vært å se hen til de rettigheter som øvrige arbeidstakere har etter arbeidsmiljøloven, og så langt som mulig bringe sjøfolks rettigheter opp på det samme nivået. Samtidig er det særskilte forhold som gjør seg gjeldende ved å arbeide til sjøs, noe som både tilsier at arbeidslivet til sjøs fortsatt bør reguleres av en egen lov, og at lovgivningen bør inneholde tilstrekkelig fleksibilitet og tilpasninger til skipsfartens og fiskeflåtens behov. Ved utforming av loven er det også viktig å ta hensyn til at vesentlige deler av den norske flåten er konkurranseutsatt, i første rekke utenriks skipsfart og offshore. Dersom regulering av drift under norsk flagg blir vesentlig forskjellig fra drift under utenlandsk flagg, kan man risikere at norsk flagg velges bort – med dertil tap av norske arbeidsplasser. Lovutkastet som regjeringen har lagt fram, innebærer både en forbedring av stillingsvernet og en utvidelse av rettigheter som samlet sett gir en vesentlig styrking av sjøfolks stilling. Samtidig medfører lovforslaget at konkurranseevnen til norske skip i utenriksfart i det alt vesentlige opprettholdes. Jeg vil nå kort peke på de viktigste trekkene ved den nye loven. Utviklingen av stillingsvernet har gått i et langsommere tempo enn for øvrige arbeidstakere. Her gir lovutkastet flere forbedringer. Blant annet foreslås det å styrke fortrinnsretten, herunder fortrinnsrett for deltidsansatte, samt at det foreslås en plikt til å informere om ledige stillinger i virksomheten. I lovutkastet foreslås det å videreføre dagens hovedregel om fast ansettelse. Det foreslås imidlertid innført en drøftingsplikt ved bruk av midlertidige ansettelser samt at arbeidstakere som har vært ansatt i minst fire år, har krav på fast ansettelse. Sjøfolk har i dag bedre rettigheter enn øvrige arbeidstakere ved arbeidsuførhet på grunn av sykdom eller skade. Rederier har tilsvarende en større økonomisk byrde i slike situasjoner enn arbeidsgivere på land. Det foreslås å opprettholde denne særrettigheten for sjøfolk, men samtidig begrense arbeidsgivers lønnsplikt til ett år fra uførheten oppsto. Videre foreslås det innført en rett for sjøfolk til å fortsette i stillingen ved tvist om hvorvidt en oppsigelse er ulovlig. Sjømannsloven inneholder ikke regler om vern av varslere. Selv om jeg kan se at de særlige hensynene som gjør seg gjeldende ved at skipet er et 24-timerssamfunn, er det etter min vurdering riktig å innføre tilsvarende bestemmelser om ekstern varsling som den som finnes i arbeidsmiljøloven. Lovutkastet innebærer også en modernisering og klargjøring av prosessreglene etter mønster av arbeidsmiljøloven, med egne bestemmelser om rett til å kreve forhandlinger, søksmålsfrister, fristforlengelse og oppfriskning, og om rettens behandling av tvister om arbeidsforhold i Norge. Målsettingen om at flere skal arbeide lenger, har gjort det nødvendig å vurdere om sjømannslovens 62-årsgrense bør heves. Rettspraksis viser også at lovbestemte aldersgrenser må ligge innenfor adgangen til å gjøre unntak fra forbudet mot aldersgrenser etter EUs rammedirektiv. Etter min oppfatning bør den generelle aldersgrensen heves til 70 år, samtidig som det uttrykkelig åpnes for at lavere grenser kan følge av annet grunnlag innenfor rammen av det EU-rettslige diskrimineringsforbudet. En annen viktig styrking av rettigheter i loven gjelder permisjonsrettigheter. Rett til permisjon er et viktig gode i et moderne arbeidsliv. Permisjonsrettigheter er særlig viktig for å kunne tilpasse deltakelse i arbeidslivet til familieliv og omsorgsforpliktelser, og de har sånn sett en likestillingsside. Ansvarsplassering har ved utformingen av loven vært et av de mest sentrale, og samtidig vanskeligste, spørsmålene. Utgangspunktet i lovutkastet – som etter dagens sjømannslov og arbeidsmiljøloven – er at det er arbeidsgiver som primært er ansvarlig for å sørge for at lovens krav oppfylles overfor arbeidstaker. Samtidig er det slik innenfor skipsfarten at arbeidsgiver ikke alltid vil være den samme som den som driver skipet. Både internasjonale forpliktelser og det forhold at den driftsansvarlige har ansvaret for de vesentlige risikofaktorene på skipet og faktisk sett utøver styring og kontroll med arbeidstakerne om bord, tilsier at ansvar også må plasseres hos det driftsansvarlige rederiet. For det første foreslås en plikt for rederiet til å påse at arbeidsgiver overholder sine plikter etter loven og arbeidsavtalen. For det andre foreslås det å gjøre rederiet solidarisk ansvarlig med arbeidsgiveren for økonomiske rettigheter som følger av loven, kapittel 4. Solidaransvaret må ses i sammenheng med innleie av arbeidskraft. I lovutkastet foreslås det ingen begrensninger i adgangen til innleie, noe et samlet utvalg heller ikke har foreslått. Fra utvalgets side ble det konkludert med at skipsfartens organisering av virksomheten innebærer at innføring av slike regler ville kunne medføre betydelige konsekvenser. Vi skal følge utviklingen på området og vurdere innføring av slike bestemmelser dersom situasjonen tilsier det. Vedtakelsen av skipsarbeidsloven vil være en milepæl for tusenvis av sjøfolk. Den innebærer den største reformen av arbeids- og levevilkår til sjøs på nesten 40 år.