trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-28:
Det er ikke første gang Stortinget diskuterer spørsmål om handel med utviklingslandene. Det er interessant å merke seg at de partiene som vanligvis har gjort sitt beste for å bremse på handelen med de varer som utviklingslandene faktisk har å selge, er de samme som nå bruker stor kraft og stemmebruk når det gjelder bistand og på at handel kanskje er viktig, men ikke for noen varers vedkommende. Det er ikke slik Kjell Engebretsen sa, at vi ikke har vært opptatt av dette tidligere. Det vet også Kjell Engebretsen, for i forrige periode satt han i finanskomiteen da vi behandlet preferansesystemet. Han vet også at i den sammenhengen var det Arbeiderpartiet og Senterpartiet som blokkerte for å øke kvotene på handel fra MUL-landene innenfor matvarekategorien, som fremdeles er det området der vi med troverdighet må kunne regne med at de fleste utviklingsland vil ha sitt største eksportpotensial. Det er matvarer – vi kan ikke lure oss til å tro noe annet, det er ikke computere eller ferdigbehandlede varer, men matvarer – som først og fremst vil være det vareslaget som de fattigste landene har mulighet til å få ut på markedet. Det er den samme hellige alliansen mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet som ikke ville øke kvotene, som også ville opprettholde det auksjonsprinsippet man la inn, som har gjort at nettopp de landene som har store problemer med å etablere gode ordninger med hensyn til å selge til Norge fordi de har dårlig utviklet infrastruktur, har fått enda større problemer. Det er så enkelt som at det i en del land, f.eks. i Botswana, har vært problemer med å få nok hermetikkbokser til corned beef. Det er ting vi ikke tenker på skal være et produksjonsproblem, men hvor det å skape kortsiktige kontrakter og kortsiktige avtaler når det gjelder innkjøp til Norge, har gjort at det har oppstått problemer med hensyn til å få levert og bygd opp et marked i Norge. Når man har lagt opp til et auksjonsprinsipp på de kvotene som det har vært på matvarer fra den type land, har man samtidig gjort det vanskeligere for disse landene å komme inn på markedet fordi man kan risikere at de som har fått i stand avtalene og bygd opp samarbeidet, plutselig skiftes ut. Da får man slike hull som man fikk i 1995-96, hvor det tok fra et halvt år til et år før man igjen importerte gjennom disse kvoteordningene, fordi man hadde byttet leverandør til Norge fordi noen andre hadde vunnet auksjonene. Det er viktig å skape bredde i den handelen man får med utviklingslandene. Men for utviklingslandenes egen del er det viktig å vite at de har markedsadgang hvis de klarer å få noen til å satse på en produksjon. Og i dag er det slik, i motsetning til det som mange på nei-siden i EU-debatten fremhevet, nemlig at EU var en sinke, mens Norge var så flink, at EU faktisk er et milesteg foran oss når det gjelder å være mottakelig for handel fra utviklingslandene. Det burde vi ærlig talt følge opp.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Statsråden sa nå to ganger at det har vært en sterkere tilstrømming av asylsøkere de senere årene. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Tror hun det er tilfeldig? Sannheten er vel at regjering og stortingsflertall aldri egentlig har villet ta ansvar for den blåøyde og naive innvandrings- og flyktningpolitikk som man står for. Avismeldinger bekrefter nå at det er stadig flere asylinnvandrere som har Norge som endelig mål, fordi det her er en snillistisk holdning. Norsk utlendingslov og regelverk er jo langt mer liberale enn det Flyktningkonvensjonen tilsier som nødvendig for å holde konvensjonen. Skjønner ikke Regjeringen at dette bare kommer til å fortsette, så lenge man ikke vil bevilge de nødvendige midler til et stort nok apparat? Den eneste løsning må være å føre en langt strengere politikk, mer i samsvar med Flyktningkonvensjonens flyktnings- og innvandringspolitikk, for å redusere tilstrømmingen til Norge. Kan Regjeringen tenke seg å vurdere slike tiltak, som tidligere arbeiderpartiregjeringer var inne på?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-28:
Statsråden har varsla ein gjennomgang av UDI. Ho seier no at ho har reglar å halda seg til for kven som skal få dette oppdraget. Eg forstår det slik at EØS-regelverket denne gongen hindrar statsråden i å setja denne gjennomgangen i verk så fort som ho har tenkt, og eg ber om ei stadfesting av det. Så vil eg retta søkjelyset på omgrepet «snarast mogleg». Det er bra at Sylvia Brustad no har eit sterkt engasjement for forbetring. Ho har til komiteen varsla endringar når det gjeld oppmjuking for arbeidsløyve allereie i vår. Men kva betyr omgrepet «snarast mogleg» for dei andre som no ventar i ein kø, og som i mange tilfelle har ei kurant sak, f.eks. dei asylsøkjarane som har fått asyl, men som ventar på familiegjenforeining, og dei andre som ventar på familiegjenforeining, f.eks. som følgje av giftarmål?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-28:
Statsråden er framleis uklår i sin bodskap. Han varslar ei styrking av SFO, han varslar redusert foreldrebetaling, han varslar styrkt kvalitet. Då vil mitt spørsmål vera: Varslar han òg med dette ei ytterlegare styrking av kommuneøkonomien? Det vil jo vera slik at dersom foreldrebetalinga skal ned, og dersom skuledagen skal vidast ut, vil dette kosta pengar. No vil Arbeidarpartiet hevda at dei gav eit lyft til kommunane for inneverande år. Frå sentrum vil me seia at me var med og styrkte kommunanes økonomi ytterlegare. Men det er slik i dag at utgiftene i kommunane er høgare enn inntektene. Difor har det vorte kutt nettopp overfor barn og unge.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-28:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Noreg er no i ferd med å tvangsutsenda 9 av 10 innbyggjarar frå Kosovo som har hatt mellombels vern i landet vårt. Etter Stavanger Aftenblad 21. mars 2001 gir Sverige anten asyl eller opphald på humanitært grunnlag for 2 av 3. I Sverige drøftar dei også om endå fleire av dei som ynskjer det, inntil vidare skal få bli. Kva er grunnen til at to nordiske land føretek så ulik vurdering av eit spørsmål der dei begge mottek råd frå UNHCR?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-28:
Det høyrer med til samanlikninga mellom Noreg, Sverige og Danmark at Danmark og Sverige tok sin rikelege del før krigen, og altså tidlegare har tatt imot langt fleire enn dei som på det tidspunktet hadde moglegheit til å få opphald i Noreg. Eg synest at det ut frå slik statsråden her framstiller det, kunne ha vore ynskjeleg med ei grundigare orientering om kva kontakt det eigentleg er mellom Noreg og Sverige når det gjeld praksis. Eg er opptatt av at mellombels vern skal vera mellombels, men eg er opptatt av at det skal opphøyra når det er trygt å venda tilbake, og det skal òg opphøyra i forhold til ei tilbakevending som i seg sjølv er trygg. Korleis er kontakten der?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-28:
Når det gjeld denne samanlikninga, er det eit faktum at Sverige gir anten asyl eller opphald til fleire. Det er òg eit faktum at hjelpeorganisasjonane no står på rekkje og seier at dei kunne ha utretta meir i forhold til ei trygg tilbakevending dersom dei hadde fått meir midlar. Men på dette området er det nedtrapping, det synest å vera eit misforhold her mellom dei midlane som blir sette inn på militær side, og dei som blir sette inn på humanitær side. Mine spørsmål blir då: Meiner statsråden det er viktig å vurdera dette spørsmålet, på linje med Sverige? Vil statsråden ta eit initiativ for å sikra ei tryggare tilbakevending, altså større moglegheit for å få bustad og for å få arbeid i byggjeaktivitetar for dei som vender tilbake? Og det siste: Kva med den uroa som er i dag – gjer statsråden noko spesielt i forhold til spesielle område i Kosovo?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-28:
Å få orden på UDI dreier seg ikke bare om å få avklart saker fort, det dreier seg også om at UDI tar riktige beslutninger, og at de avgjørelser som blir tatt, er i samsvar med de signaler statsråden sier er gjeldende politikk. Og det dreier seg om kvinner som er forfulgt på grunn av sitt kjønn, og risikerer mishandling og kanskje drap. Hvis de blir sendt ut av landet, virker det ikke som om UDIs politikk er i tråd med det statsråden sjøl sier. Jeg har en dom her som er avsagt i Borgarting lagmannsrett den 12. mars 2001, der staten blir dømt for ikke å ha tatt hensyn til dette. Ville det ikke da – når det er så stor usikkerhet ikke bare om hvordan UDI fungerer saksbehandlingsmessig, men om hvordan de faktisk tar sine avgjørelser – vært riktig å stille utvisninger av kvinnene i bero inntil man hadde fått en gjennomgang, som også statsråden sier at hun vil ha, av bestemmelsene dette dreier seg om? For det dreier seg faktisk om liv eller død for en del av disse kvinnene.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Eg er glad for det engasjementet statsråden viser på dette området. Eg kunne nok tenkt meg litt kraftigare lut enn det statsråden ynskjer å ta i bruk, og eg har lyst til å utfordra henne på ei problemstilling. Framleis får eg brev frå folk som søkjer om at ektefellen kan få koma til landet, ein er gift med ein utlending, osv. – statsråden kjenner problemstillinga. Framleis seier dei at dei får svar frå UDI om at dei politiske signala er at slike saker skal nedprioriterast. Og då vil eg utfordra statsråden: Er det no blitt gitt nye signal om at desse faktisk ikkje skal nedprioriterast, men at enkelte saker bør kunna gå fyrst i køen? Kva for signal har eventuelt blitt gitt, sidan UDI gir slike svar til dei som vender seg til UDI?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren. I gårsdagens aviser kunne man lese at Regjeringen i stortingsmeldingen om oppgavefordelingen mellom stat, region og kommune legger opp til at fylkeskommunen skal tilføres en rekke nye oppgaver etter at fylkeskommunenes ryggrad, sykehusene, altså skal overtas av staten. Enda en gang skal altså Arbeiderpartiet gjøre et forsøk på revitalisere fylkeskommunen, ved å gi den økt legitimitet og prestisje hos folk. Å friske opp fylkeskommunen har man prøvd flere ganger tidligere, uten å lykkes i det hele tatt. Fremskrittspartiet har to ganger foreslått å nedlegge fylkeskommunen. Er det nå slik å forstå at Arbeiderpartiet legger opp til det stikk motsatte, nemlig å styrke fylkeskommunens stilling i forhold til i dag?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Regjeringens reformiver burde jo hatt som en sterkere ledetråd å ville forenkle og fornye Norge, slik Regjeringen en gang proklamerte, og som den hadde store ambisjoner om ved sin tiltredelse. Etter hvert er det etter mitt syn blitt atskillig mindre reformfutt igjen på noen områder – kanskje slås Trøndelags-fylkene, og Agder-fylkene, sammen. Men det representerer altså ingen stor fylkesreform å gå fra 19 til 17 fylker, slik statsråden eventuelt legger opp til. Det var jo også slik at statsråden ville gå fra fem til syv regioner på dette området. Hvordan tror Arbeiderpartiet det er mulig å føre fylkeskommunen videre ved å styrke den med flere miljøoppgaver og mer ansvar for kultur og landbruk, når selv noe så viktig som våre sykehus ikke var nok til å legitimere og styrke fylkeskommunens stilling ute hos folk?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg vil få stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Ifølge Kommunal Rapport 22. mars 2001 er Sandbekk-utvalgets utredning om konkurranseutsettelse i offentlig sektor lagt i en skuff av Regjeringen. Flertallet i Sandbekk-utvalget mente at mellom 10 og 30 pst. kunne spares dersom man brukte konkurranseutsetting for å effektivisere offentlig sektor. Velger virkelig Regjeringen å ikke se nærmere på dette arbeidet når det anslås så store innsparingspotensialer, og bryr Regjeringen seg overhodet ikke om at milliardbeløp muligens kan spares gjennom konkurranseutsetting?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror jeg kan trekke ut av det svaret at å bruke mer konkurranse i den offentlige sektor til en viss grad har blitt en ikke-sak i Regjeringens planer for å modernisere de tungrodde og gammeldagse offentlige monopolers enerett på å yte innbyggerne offentlig finansierte velferdstjenester. Det går klart fram av Sandbekk-utvalgets innstilling, som ble lagt fram i fjor, at det er mulig å spare 10–30 pst. på å effektivisere den offentlige tjenesteproduksjonen, nettopp gjennom konkurranseeksponering. Med de signalene som nå er kommet, vil Regjeringen etter mitt syn ikke høre noe særlig snakk om slike fornuftige tiltak som kan effektivisere den store skjermede offentlige sektoren og all den tjenesteyting som gjøres der. Jeg har faktisk tro på at skal vi få til en effektivisering, så må vi konkurranseeksponere tjenesteproduksjonen i den offentlige sektoren. Noen bedre løsning finnes ikke.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Statsråden nevnte i sitt første svar at det var viktig å hente mer tjenesteyting ut av ressursene, og jeg tror ikke det fins noe bedre virkemiddel i så måte enn å innføre konkurranse om å få utføre akkurat disse velferdstjenestene som det offentlige i dag stort sett har monopol på. Men jeg mener samtidig at det er foruroligende at vi har en regjering som lar seg styre av fagforeningsforbundenes profesjonsinteresser, når det etter mitt syn er klart skadelig for innbyggerne i dette landet. Vi har en skjermet offentlig tjenesteproduksjon uten konkurranse. Det medfører høyere kostnader, og det er mindre fokusering på kvalitet i de offentlige tilbudene. Jeg mener at Arbeiderpartiet før eller siden må løsrive seg fra profesjonsinteressene og få fart på sine moderniserings- og fornyelsesplaner, og de må være mer villig til å vurdere alle effektive virkemidler, som inkluderer konkurranseutsetting, når Sandbekk-utvalget så klart antyder at her er det faktisk mye å hente.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-28:
Jeg skal få stille et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Som en forlengelse av debatten om heldagsskolen ønsker jeg å utvide dette perspektivet noe og viser til hva Arbeiderpartiet sa i Budsjett-innst. S. nr. 12 for 2000-2001: «Regjeringens initiativ til endringer i arbeidstidsavtalen for lærere, er et ledd i en prosess for å oppnå målet om en skole som preges av likeverd, trygghet og kvalitet.» Jeg antar at Arbeiderpartiet mener at dette skal gjelde hele opplæringsløpet. Ungdomstrinnet er blitt hengende etter i forhold til reformen i skolen, og det er langt igjen før intensjonen i L97 kan nås. Både lokalenes utforming og ressursmangelen gjør det vanskelig å gi elevene den individuelle opplæringen som de trenger. Dette fører ofte til mistrivsel, uro og dårlig konsentrasjon. Noen kommuner har imidlertid kommet ganske langt, som Hå kommune på Jæren. Der er klassegrensene fjernet, lærerteam er opprettet – samtidig har elevene sin egen primærlærer. Elevene føler at opplæringen er relevant, og de har stor innvirkning på sin egen læringssituasjon. Jeg har selv vært der og sett dette. Elevene har sin egen kontorplass, samtidig som det er fellesareal for sosialt fellesskap. Hva vil statsråden gjøre for å stimulere andre kommuner og skoler til å ta i bruk forsøksparagrafen i opplæringsloven for å bedre læringsmiljøet for elevene?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-28:
Jeg takker for svaret. Jeg vil understreke at i tillegg til de 100 mill. kr som Regjeringen foreslo, plusset vi på 25 mill. kr til særskilte tiltak på ungdomstrinnet fordi vi mente det var så viktig. Og det var jo etter budsjettavtalen noe som sentrumspartiene tok initiativ til. Det er et problem i tillegg til det som er nevnt, og det er godkjenningsordningene og prosedyrene for disse forsøkene. Vi er helt enig i at det er viktig å bruke handlingsrommet som allerede fins i dag – og der er det mye som er forsømt. Men når det tar så lang tid som vi har fått eksempler på, er det ille for lærere og skoler som er interessert. I Oppland Arbeiderblad for i går sier den skoleansvarlige i kommunen: «Behandlingen i KUF har vi ikke tid til å vente på.» Den samme tregheten ble presentert for oss i Hå kommune. Der hadde et forsøk med evaluering uten karakterer i ungdomstrinnet tatt veldig lang tid. Vil statsråden ta initiativ for å få fortgang i arbeidet, slik at konkrete forsøksprosjekter eller andre utviklingstiltak kan komme i gang, til beste for utviklingen i skolen generelt?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-03-28:
Arbeiderpartiet og Senterpartiet har ofte felles syn i opplæringspolitikken. Men dette forslaget om heldagsskole, uten grundigere utredninger og vurderinger enn det som nå er avdekket, tar vi avstand fra. En så stor reform må grundig gjennomdrøftes. Jeg spør også, hvor var Foreldreutvalget for grunnskolen i denne saken? Vi har vært bekymret over heldagsskolen, da denne kunne frata foreldrene muligheten til å velge mellom egen omsorg og et organisert fritidstilbud. Men etter statsråd Giskes forslag om prøveordning for en kombinasjon av skole og skolefritidsordning er vi mer bekymret over det faktum at vi kan få en skole med delvis foreldrebetaling, og vi er tilsvarende bekymret over helseminister Tønnes forslag om egenbetaling på sykehus. Vi vet allerede i dag at noen barn ikke deltar på skoletur fordi foreldrene ikke har råd. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Hvordan skal Giske sikre enhetsskolen uten betaling?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er helt riktig som representanten Tingelstad viser til, at det foregår veldig mange spennende og gode forsøk rundt omkring i norsk skole. Vi får faktisk flere forsøkssøknader enn det egentlig er grunnlag for, i den forstand at en del av det vi får søknad om, faktisk ikke engang er forsøk, men ting som kan gjøres innenfor den gjeldende lovgivningen. Vi har opprettet et nytt læringssenter som er en sammenslåing av Eksamenssekretariatet, Læremiddelsentralen og noe av utviklingsdelen hos Kirke- utdannings- og forskningsdepartementet, og som nettopp skal ha som formål å stimulere til forsøk, samle erfaringer og gjøre kjent de gode forsøkene som gjennomføres. Hovedproblemet i norsk skole er ikke at det gjøres for lite forsøk, hovedproblemet er at de gode forsøkene som gjøres, blir for dårlig kjent, og at en lærer for lite av hverandres forsøk. I tillegg har Regjeringen i budsjettet for 2001 plusset 100 mill. kr på den skolepakken som den forrige regjeringen tok initiativet til. Det betyr at vi får mer penger til utstyr i skolen, mer penger til ulike tiltak og ulike forsøk, i tillegg til at det blir mulighet til f.eks. å satse mer på data, som er veldig viktig å få på plass i skolen. Så alt i alt ligger det godt til rette for forsøk. Vi jobber også kontinuerlig med lærerne for å få arbeidstidsavtalene som vi har med dem, mer fleksible, sånn at de også legger til rette for at den enkelte skole og den enkelte klasse kan bruke lærerkreftene på en mer dynamisk og fleksibel måte, og sånn at de ikke er til hinder for forsøkene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Selvsagt skal vi i departementet gjøre alt vi kan for å få disse søknadene raskest mulig behandlet. Vi ser også fortløpende på våre egne rutiner i forhold til det. Men én grunn til at dette tar litt tid, er at forsøkene av og til krever samtykke fra lærerorganisasjonene, fordi det går utover de avtalene som gjelder for deres arbeidstid og arbeidsforhold. Da er det noen prosedyrer som dessverre er litt tidkrevende. Derfor har vi tatt initiativet til å få til avtaler med lærerne som åpner for bestemte typer forsøk, uten at vi trenger den omfattende prosedyren for å få dem godkjent. Jeg håper at det skal gjøre at flere raskere får svar på sin forsøkssøknad, for det er klart at det kan virke litt demotiverende hvis det tar for lang tid å få den type godkjenning. Jeg deler fullt ut den oppfatningen at dette må gå raskt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er mulig at uklart talt er uklart tenkt, men det kan jo også være at uklart oppfattet er det samme. Så jeg skal prøve å klargjøre hva som er tenkt, og hva som er ment. Jeg tror også debatten forrige torsdag kom litt skjevt ut, i og med at Dagsnytt på morgenen brakte nyheten om at dette var introduksjon av en obligatorisk heldagsskole. Det er det ikke. Derimot har vi klart å bli enige med lærerne om større fleksibilitet i avtalene, slik at skolene skal få større frihet til å organisere seg på en ny og bedre måte. Hvilke forsøk som gjennomføres, og hvilken måte den enkelte skole vil organisere dette på, er opp til den enkelte skole. Vi skal ikke sitte i Oslo og bestemme hvordan skoledagen og skolefritidsordningen skal organiseres på Koppang eller i Bergen eller i indre Oslo, fordi det er helt ulike behov som eksisterer på de ulike plassene. Vårt mål er å legge til rette for den type fleksibilitet og frihet som gjør at hver enkelt skole og hver enkelt kommune best mulig kan møte de behovene som finnes lokalt. Vi vet at i dag har over halvparten av førsteklassingene skolefritidsordning. Ca. 50 pst. av alle førsteklassingene har skolefritidsordning mer enn 15 timer pr. uke. Det betyr at allerede i dag er veldig mange barn i skolefritidsordning det meste av dagen. Da må det være vår oppgave å gjøre den dagen så god som overhodet mulig, gjøre kvaliteten på læringen og kvaliteten på fritiden og leken så god som mulig, gjøre dagen så lite slitsom for barna som mulig, slik at barn og foreldre har ettermiddagene og kveldene sammen og småbarnsfamiliene hjelpes ut av tidsklemma. Det er vårt mål, og det er også hensikten med de ulike forsøkene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg kan garantere at det som er skoletiden på skolen, det som er grunnskolen, skal være gratis, og den skal være for alle. Skolefritidsordningen skal være frivillig for dem som ønsker det. De som ikke ønsker det, skal selvsagt kunne få slippe å være med i en slik skolefritidsordning. Men det er jo ikke slik at disse forsøkene introduserer et heldagstilbud for barna. Det har veldig mange barn allerede. Spørsmålet er bare hvordan man organiserer det. Det skal ikke vi sitte og fortelle her. Det må hver enkelt kommune få frihet til å bestemme selv og finne ut hva som er bra for foreldrene. Jeg var senest forrige uke i en Høyre-styrt kommune, i Drøbak. Der hadde man laget en ordning hvor man hadde en periode skole, så hadde man noe skolefritidsordning, og så hadde man en periode skole igjen. 94 av 95 foreldre var fornøyd med den ordningen, og det viser at det går an å gjøre ting lokalt, selv om Høyre sentralt er imot det. Nå har vi tatt store løft for dem som er hjemme med barna. Nå er tiden inne for også å ta store løft for dem som trenger et omsorgstilbud for barna hele dagen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er helt klart at dersom vi i framtiden skulle utvide timetallet i grunnskolen, må vi også se på den kommunale økonomien. Regjeringen har satt som helt klart mål at vi ønsker at skolefritidsordningen skal bli billigere. Vi ønsker at barnehagene skal bli billigere, og det er klart at det koster penger for kommunene. Derfor må vi også i årene fremover sørge for at kommunene får tilført økte ressurser og får en bedre økonomi. Det er en helt vesentlig del av vårt arbeid å sikre de gode velferdsordningene i kommunene, og at de er så rimelige at folk har råd til å delta i dem. Hvordan de gjennomfører ulike ordninger innenfor de rammene de har, synes jeg vi skal gi kommunene større frihet til å finne ut av. For noen kan det være å legge inn noen ekstra skoletimer. Det er det full anledning til, enkelte kommuner gjør det. For andre kan det være – f.eks. slik som de har gjort i Drøbak – å legge pengene til spesialundervisning inn i skolefritidsordningen, slik at de elevene som går der, får en bedre oppfølging også av lærerpersonell. Det kan være ulike måter å gjøre dette på som den enkelte kommune må finne ut av. Men målet må være at hvert enkelt barn får et skikkelig tilbud, og jeg tror egentlig de er best i stand lokalt til å finne ut hva som kreves for å få det til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er klart det er en del som er skole – vi har læreplaner som elever skal gjennom. Det står fast. Men så har altså 100 000 barn i Norge fra 1. til 4. klasse et heltids skolefritidsordningstilbud. Det foregår i stor grad i de samme områdene som skolearbeidet gjør. Det er da vi sier at selv om vi skal oppfylle læreplanene for den enkelte – det står fast – må det være mulig å bruke tiden i skolefritidsordningen, for de barna som er der, og skoletiden mer fleksibelt. For en 6-åring er læring og lek ikke klart skilt med vanntette skott – for en 6-åring går leken og læringen om hverandre. Man lærer når man leker, og man leker når man lærer. Det som gjelder holdninger, verdier, som også på en måte går på skolens oppdragerrolle, ligger også like mye i leken som i læringen. Så her må vi ta utgangspunkt i det barna har behov for, ikke i hva vi oppfatter skal være det ene eller det andre. Når det er slik at 100 000 barn bruker et heltidstilbud, må vi ta konsekvensen av det og gjøre kvaliteten på det tilbudet så god som mulig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
La meg gjenta: Vi legger ikke opp til en heldagsskole for alle barn. Vi legger opp til at de barna som har behov for det, skal få muligheten til å få et godt tilbud hele dagen. Jeg er helt enig i at barn trenger sine foreldre, og hvis det er slik at en av foreldrene, slektninger eller naboer er hjemme og man kan dra hjem fra skolen kl. 11 til et trygt nærmiljø, er vel ingenting bedre enn det. Men realiteten i dagens verden er at slik er det ikke. Alternativet er ikke å dra hjem til sine foreldre, alternativet for mange barn vil være å dra hjem med nøkkelen rundt halsen til tomme hus og TV, eller gatehjørnet eller butikksenteret som eneste fritidsaktivitet. Det er da vi sier at da må vi som fellesskap ta et ansvar for å bygge ut en skolefritidsordning, et heltidstilbud, for de barna som trenger det, slik at de foreldrene som da er i jobb, vet at deres barn er i trygge omgivelser. Nå bruker vi altså 3–4 milliarder kr på å støtte opp om dem som ønsker å være hjemme med barna sine. Vi har sagt at det er greit, vi aksepterer det, men nå synes jeg ærlig talt at tiden er inne for også å gjøre et løft for dem som er ute i arbeid.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Selvsagt skal det være slik at vi har en klar læreplan. Det skal alle barn gjennom, og det skal være gratis og tilrettelagt for alle. Så skal vi ha frivillig fritidstilbud. Men det er jo ikke slik i Drøbak heller, som det henvises til her, at det er et klart skille mellom det som er skole og skolefritidsordning, for det går litt inn i hverandre, og man bruker lærerkreftene mer fleksibelt. Det er det vi har lagt til rette for. Men hva skulle ha skjedd i Drøbak hvis vi f.eks. hadde gjort som Høyre mener, og fjernet statsstøtten til skolefritidsordningen? Da hadde det ikke vært mulig å gjennomføre den type ordninger. Det er derfor jeg sier at vi må støtte opp om de kommunene som ønsker å gjøre ting på nye måter, og så må de få lov til å bestemme lokalt hva som er deres behov – de foreldrenes behov og de barnas behov – og så kan vi bidra med støtte fra staten til en skolefritidsordning, slik at de har råd til å gjennomføre det. Uten det tror jeg ikke det blir noe av heltidstilbudet i det hele tatt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg er helt enig i at bruken av egenandeler i norsk skole er for høy. Derfor har vi fra departementets side satt i gang et arbeid for å kartlegge bruken, for så å kunne iverksette tiltak. For det som er skole, skal være gratis, og det skal være for alle. Men når Tingelstad sier at man er mot heldagsskole eller et helhetlig tilbud, da lurer jeg på: Hva skal de 100 000 barna som i dag har 20 timer skole og mer enn 15 timer skolefritidsordning, gjøre i de timene hvor de ikke lenger skal få et heldagstilbud? Skal de sendes hjem til tomme hus, skal de sendes hjem til gatehjørnene? Vi må jo sørge for at de har et godt tilbud. Og det er da vi sier at de kommunene som ønsker det, må kunne organisere dette mer fleksibelt, f.eks. som i Drøbak, hvor man har noen norsktimer, og så kanskje fotballspill, og så engelsk. I dag har man norsktimene og engelsktimene etter hverandre, og så har man skolefritidsordningstilbudet. Det kan jo ikke være slik at det prinsipielle ideologiske skillet i norsk skolepolitikk går på hvorvidt man kan spille fotball mellom to engelsktimer! Hvordan dette best kan organiseres ut fra barnas behov og foreldrenes behov må jo den enkelte kommune kunne finne ut lokalt. I Drøbak førte det til at man hadde en fast dag fra åtte til ett. Det gjorde det f.eks. også mye lettere å få til gode skoleskyssordninger, og elevene slapp å vente så mye på den bussen som måtte tilpasses alle.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg kan love representanten Dørum at alle privatskolesøknader til departementet får en grundig, god og ordentlig behandling, og så rask som det forsvarlig lar seg gjøre. Nå begynte riktignok Nordic Black Theatre som et arbeidsmarkedstiltak som var spesielt beregnet på å integrere minoritetsgrupper i det norske samfunnet. Og at vi er opptatt av at Nordic Black Theatre skal kunne fortsette, tror jeg vi står samlet om. Men jeg vil jo også, hvis jeg får lov, utfordre representanten Dørum – selv om det kanskje ikke er vanlig i en spørretime – til å ta kontakt med sine partifeller i Oslo kommune, slik at også lokalsamfunnet bidrar til å legge til rette for at Nordic Black Theatre kan fortsette sin virksomhet. For det er en viktig virksomhet, og det er et tiltak som er positivt for integreringen. Og så får vi se litt bort fra disse vanntette skillene mellom departementene og si at vi er én stat og én offentlig myndighet, og jobbe sammen for å finne en løsning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg var egentlig litt overrasket i forrige uke over reaksjonene på disse forsøkene, for det er helt riktig som representanten Reikvam sier, at dette er en oppfølging av den behandlingen av rekrutteringsmeldingen som Stortinget foretok, og det er også en oppfølging av den handlingsplanen vi har laget sammen med lærerne, hvor vi over en treårsperiode skal sette i verk en del sentralinitierte forsøk og i tillegg se på om organisasjonsmåtene i skolen kan frigjøre ressurser, slik at lærerne kan få økt lønn. Skal vi sikre god rekruttering av lærere i framtiden, er det viktig at vi fortsetter det arbeidet som Arbeiderpartiet fikk til i fjor, nemlig med et lønnsløft til lærerne på gjennomsnittlig 30 000 kr. Det er mange forsøk. Jeg synes egentlig det er andre forsøk som er minst like interessante som det rundt skolefritidsordningen, bl.a. forsøket hvor man får lærernes arbeidsdag inndelt i en bundet tid og en ubundet tid i stedet for inndelt i leseplaner, noe som kanskje kan gi kimen til framtidens skole. Når det gjelder det med skole og skolefritidsordning, vil jeg si følgende: All innfrielse av læreplanene er skoletiden. Den må være gratis. Den må være for alle. Så er det omsorgstilbudet eller skolefritidsordningstilbudet. Det har man anledning til å ta betaling for. Regjeringen ønsker at den betalingen bør ned. I enkelte kommuner har vi sett kraftige hopp i prisene i skolefritidsordningen. Vi ønsker at den prisen bør reduseres. Men det er anledning til å ta betaling for skolefritidsordningen. At man ved en sammensmelting eller ny organisering av skole og skolefritidsordning kan legge til rette for at man kan fortsette å ta den egenbetalingen – det vil si hvis skolefritidsordningen for de elevene som ønsker det, kommer mellom to engelsktimer – ser jeg ikke noe prinsipielt galt i. Men det er klart at målet egentlig må være at både skolefritidsordningen og skolen er gratis. Iallfall må skolefritidsordningsprisen ned.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg må bruke litt tid på det som Reikvam brukte mest tid på, nemlig dette med barns læring. Barn lærer hele tiden. De lærer når de er på skolen, de lærer i skolefritidsordningen, de lærer på skoleveien, og de lærer når de er hjemme. Et barn suger til seg kunnskap og bruker det de opplever, i sin læring. Nå er det slik at ca. halvparten av førsteklassingene går på heltid i skolefritidsordningen. De lærer i skolefritidsordningen, men de betaler for skolefritidsordningen. Jeg vet ikke om representanten Reikvam er prinsipielt imot det. Jeg deler i og for seg målet om at det bør være gratis. Iallfall må prisene ned. Men grunnen til at de har et tilbud om skolefritidsordning er jo at de ikke har tilfredsstillende voksentilsyn og voksne mennesker hjemme. Et barn som ikke bruker skolefritidsordningen, kommer jo hjem eller er i andre typer ordninger hvor de er sammen med voksne, og lærer der. Så skolefritidsordningen og det vi legger til rette der, er jo egentlig for å kompensere i forhold til de barna som ikke har mulighet til og det tilbudet å ha voksent tilsyn og voksen oppmerksomhet resten av tiden. Sånn sett vil jeg si at skolefritidsordningen virker utjevnende i forhold til barns læring, selv om det er enkelte barn som ikke er der, og enkelte barn som er der.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er helt klart at mange av de tiltakene som Arbeiderpartiet mener er viktigst å gjennomføre nå, nemlig rimeligere barnehage, etter hvert en gratis kjernetid i barnehagen, rimeligere skolefritidsordning og en opprusting av kvaliteten i skolen, er det kommunene som har ansvaret for. De kan umulig klare det med nedskårede budsjetter. Tvert imot må vi også i årene framover sørge for å tilføre kommunene økte ressurser. Jeg håper jo at vi får støtte fra Senterpartiet til å gjennomføre det. Jeg håper at Arbeiderpartiet får så mange stemmer ved valget at vi i denne salen har flertall for å gjennomføre det til høsten. Vi vet jo av erfaring fra de to og et halvt årene før vi kom i regjering, at andre flertallskonstellasjoner, andre samarbeidsformer, ikke nødvendigvis fører til at vi får mer penger til velferdsordningene og mer penger til fellestiltakene. Så dette er jo politiske føringer. Men vårt mål er at kommunene skal få en bedre økonomi og være bedre i stand til å gi et skikkelig tilbud på skole, på helse, på barnehager – på de primæroppgavene som kanskje betyr aller mest for oss her i livet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg skjønner godt at barn som har vært sju–åtte timer i barnehagen og opplevd veldig mye der, og som så kommer til en skole som tilbyr fire timer skoletid og så er det rett hjem, føler at dette var en liten nedtur i forhold til det de kanskje hadde forventet skulle være det offentliges tilbud for barn. Derfor har vi bygd ut en skolefritidsordning som Høyre er imot at det skal gis statsstøtte til. Det blir neppe noen bedre skolefritidsordning av det. Derfor må vi fortsette å bygge ut den og sikre det tilbudet. Vi må utvikle kvaliteten på skolen, måten lærerne har mulighet for å formidle det som ligger i læreplanen på, og vi må utvikle heltidstilbudet for de barna som trenger det. Så må vi jo være åpne for at enkelte kommuner kan organisere det på en friere måte. Vi kan ikke være så bakstreversk og gammeldags at vi sitter her og sier at nei, det skal dere ikke få gjøre. Vi må jo gi kommunene litt frihet og skolene litt frihet til å gjøre dette. Høyre har foreslått frislipp av private skoler. Hvordan skal det da bli i forhold til mulige alternativer og organiseringen? Men når det gjelder den offentlige skolen, skal man holde tilbake og si at nei, nei, nei, dette kan man ikke gjøre. Vi må gi dem muligheten til å finne løsningene lokalt, for det tror jeg de absolutt er i stand til å gjøre. Men så må vi sørge for at de har penger nok til å gjøre det, og da er 17 milliarder kr i skattelette – med all respekt – ikke måten å skaffe mer penger til skolene på i kommunene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg kan bare si at jeg, som representanten her henviser til, er litt overrasket over at forsøket med SFO blir framstilt som en revolusjon i norsk skole. Jeg synes andre deler av forsøkene her er om ikke revolusjonerende, så ganske radikale, og jeg er egentlig ganske imponert over at lærerorganisasjonene har vært med på det. Jeg hadde egentlig forventet meg om ikke ros, så litt positivitet i forhold til at vi her faktisk får til nye ting for norsk skole. Jeg kan igjen bekrefte at de som ikke ønsker en utvidet dag, skal slippe å få det. Det skal være frivillig. Men for å ta det eksemplet fra Drøbak som er brukt her, så klarte man der å lage et tilbud for alle barna fra kl. 08.00 til kl. 13.00, altså en utvidet dag, noe som foreldrene var fornøyd med, som de ønsket å være med på, og som alle foreldre også hadde en mulighet til å reservere seg mot. Så det fantes en mulighet lokalt til å finne en løsning som gav et utvidet tilbud, som til og med gav et gratistilbud, slik at man brukte pengene på en ny og bedre måte. Og de vet jo lokalt at dette går an. Når det gjelder de 30 000 førsteklassingene som nå går i SFO 15 timer eller mer, mener jeg at vi ikke bare har en rett, men en plikt til å sørge for at det tilbudet er så godt som mulig, også ved å bruke lærerkreftene mer fleksibelt. Og det vi fikk til i forrige uke, var at lærerorganisasjonene sa: Ja, vi benytter personalet i SFO og personalet i skolen mer fleksibelt mellom de to ordningene. Istedenfor å si at du er ansatt i SFO, og du har barna fra kl. 12.00 til kl. 16.00, og tilsvarende at du har skole, så sier vi at vi har jo ansvar for de samme barna. Vi er på jobben den samme dagen, og da må vi også kunne bruke kreftene våre litt mer fleksibelt. Kanskje er det et barn som har behov for å følges opp av én voksenperson gjennom hele dagen, fra skole over i skolefritidsordning osv. Da kan ikke vi sitte her og si at nei, det skal dere ikke få lov til. Det må være barnas behov som er styrende for hvordan vi bruker ressursene våre i skole og i skolefritidsordning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg kan gjenta: Nei, det som tilhører skolen, det som gjelder gjennomføring av læreplanen, skal det ikke være betaling for, det skal være gratis for alle, slik det er i dag. Skolefritidsordningen skal være frivillig, det skal være mulighet for den enkelte forelder til å si at barnet mitt skal ikke være med i den delen. Så jeg vet ikke hvor mye klarere jeg kan si det. Jeg kan godt gjenta det en gang til, slik at det blir dobbelt klart, men klarere enn det kan jeg ikke si det: Det er frivillig, og det er gratis – frivillig SFO og gratis skole. Men så må kommunene se på de lokale forholdene og finne løsninger. Det finnes jo masse eksempler på det til og med i Høyre-styrte kommuner, selv om Høyre og Kristelig Folkeparti sentralt er skeptiske. Så til uttrykket «heldagsskole». Jeg har ikke brukt uttrykket «heldagsskole». Det er pressens uttrykk. Jeg har snakket om et helhetlig tilbud hele tiden. Jeg har fra begynnelsen av sagt at man skal ha et helhetlig tilbud. Heldagsskole ville jo bety å utvide undervisningstiden. Det finnes jo partier som mener det, og foreslår det, og det finnes også kommuner som utvider undervisningstiden. Men hvis man gjør det, må det gjelde for alle, for det må være likhet i forhold til gjennomføring av læreplanen for elevene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er selvsagt ikke sånn at barn skal være forsøkskaniner. Tvert imot er forsøkene tilrettelagt for at barna skal få en bedre dag. Det er den overordnede målsettingen med forsøkene. Men hadde vi ikke gjennomført forsøk i norsk skole, hadde vi fortsatt hatt en skole hvor lærerne stod bak kateteret i hver enkelt time – én lærer, én klasse, ett fag, kontinuerlig. Vi hadde hatt karakterer i barneskolen, og vi hadde ikke hatt rett til videregående skole. Nå har jeg jo registrert at det som står i Fremskrittspartiets program, er at man ønsker akkurat den type skole, at man vil tilbake til det som var før disse forsøkene ble gjennomført, og dermed forstår jeg på en måte skepsisen mot at man utvikler skolen videre. Men jeg tror at det at vi prøver ut forskjellige ting, at lokalsamfunnene får utvikle tilbud som passer for dem, er den beste måten å skape bedre kvalitet på. Hvis vi gjennomfører det i liten skala, lærer av det, finner ut hva som er positivt og utvikler det videre, tror jeg det er bedre enn å sette i gang de store, grandiose reformene som på en måte skal tres ned over hodet på lokalsamfunnene. Når det gjelder lærernes lønn, tror jeg den viktigste måten å sørge for skikkelig rekruttering til læreryrket på, er at vi lønner læreryrket enda bedre. Vi har i Norge omtrent den største lærertettheten i forhold til elever som noe land i verden har. Vi må spørre oss: Hvordan kan vi organisere det arbeidet på en bedre måte, slik at lærerne får mer tid med elevene nettopp for å overføre de verdiene, de holdningene og den læringen som læreren skal, men også på en sånn måte at det gir rom for at lærerne skal få bedre lønn? For når vi bruker så mye penger på grunnskolen, må vi også kontinuerlig spørre oss hvordan de pengene kan brukes absolutt best mulig for at lærerne skal få god lønn, og for at elevene skal få et skikkelig tilbud.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jag må bare korrigere lite grann når det gjelder undersøkelsen i forhold til oppdrageransvaret. Så vidt jeg husker – men jeg skal ta forbehold om at jeg ikke husker helt korrekt, for det var ca. ett år siden – så var vel spørsmålet om skolen hadde et hovedansvar i oppdragerrollen. Og det syns jeg skolen ikke har. Det syns jeg foreldrene har et hovedansvar for. Men det er klart at skolen og lærerne har et delansvar i oppdragerjobben. Barna er jo veldig mye av sin våkne tid på skolen, og de verdiene og holdningene de lærer der, vil være veldig formende for barna. Og jeg tror også at lærerne er helt enig i at de har et ansvar for det. Jeg har veldig vanskelig for å se at de forsøkene vi gjør med f.eks. å organisere undervisningen i grupper, å organisere undervisningen med prosjekt på tvers av fag og å utvikle skolen slik at lærerne får mer tid med elevene, har noen som helst sammenheng med at 12 pst. av overgriperne er under 18 år. Det tror jeg er helt uavhengige saker. Jeg tror tvert imot at nyorganisering av skolen, bedre kontakt mellom lærer og elev, faktisk gjør lærerne bedre i stand til å overføre de verdiene vi ønsker at våre barn og unge skal ha.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Partene i skoleverket har gjennom flere år arbeidet med å forenkle avtaleverket for undervisningspersonalet. Regelverket er fremdeles relativt komplisert. Spørsmålet fra representanten Høie går rett inn på tekniske detaljer i avtaleverket, så jeg beklager derfor at svaret også må bli nokså teknisk. I arbeidstidsavtalen som ble inngått med virkning fra 1. august 2000, er lærernes undervisningstimetall oppgitt som en årsramme og en ukentlig gjennomsnittlig leseplikt. Årsrammen er utgangspunktet for det antall undervisningstimer lærerne skal utføre i et skoleår. Arbeidstidsavtalen er dermed blitt mer fleksibel enn den var tidligere. Avtalen forutsetter at det skal utarbeides individuelle arbeidsplaner for den enkelte lærer. Disse planene, som inneholder de deler av årsverket der lærerne skal være til stede på skolen, gir mulighet for å variere lærernes undervisningsmengde fra uke til uke innenfor skoleåret og skal legges slik at lærernes årsramme for undervisningen fylles. Det betyr at bl.a. eksamen, yrkespraksis og idrettsdager innarbeides individuelt i arbeidsplanene som del av ordinær arbeidstid. Arbeidsplanene kan endres med to ukers varsel med mindre man på skolen blir enige om kortere frister. Arbeidsplanene legges med bakgrunn i en dialog mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, men det er nå som tidligere arbeidsgiver ved rektor som har styringsretten. Overtid framkommer når den enkelte lærer etter avtale med skoleledelsen påtar seg arbeid som kommer i tillegg til ordinær arbeidstid. Dersom undervisningstimene brukes til annet pedagogisk arbeid enn undervisning, tilsvarer slike timer 90 minutter på barnetrinnet, 100 minutter på ungdomstrinnet og 110 minutter i videregående skole. For læreren utgjør en arbeidsenhet 60 minutter, hvorav undervisningstiden for elevene er 45 minutter. Det avgjørende for om det skal regnes arbeidsenheter på 60 minutter, eller om arbeidsenheten skal konverteres til henholdsvis 90, 100 eller 110 minutter, er om det gis undervisning eller om læreren utfører annet pedagogisk arbeid. Avslutningsvis har jeg lyst til å legge til at jeg får mange positive reaksjoner på den nye arbeidstidsavtalen, både fra lærere og fra skoler. Den er et skritt i riktig retning. Men som både spørsmål og svar indikerer, er det fortsatt mye som kan gjøres for å forenkle avtalen ytterligere.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det aller beste for enhver skole er vel å kunne lage en arbeidsplan for hele året, hvor man ikke får behov for å bruke overtiden, men hvor den ordinære undervisningen som skal foregå, kan skje innenfor den planlagte tiden til den enkelte lærer. Under den nye arbeidstidsavtalen har lærerne en pott på 20 timer som kan brukes mer fleksibelt gjennom skoleåret, så jeg vil nok si at i sum vil de nye arbeidstidsavtalene redusere behovet for overtidsbruk. Dermed frigjør en ressurser som kan brukes til å øke kvaliteten på skolen ytterligere.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er viktig å skille mellom ulike saker her. For det første er det riktig at avtalen til en viss grad gir en innsparing i form av redusert overtid. Men først og fremst gir nok avtalen bedre kvalitet ved at hele undervisningstiden nå blir tatt ut i motsetning til tidligere. En del av den lønnsøkningen som lærerne fikk, kan tas ut i form av en bedre ressursutnyttelse, men når vi opplever at fylkeskommuner kutter i skolebudsjettene langt utover det det er mulig å spare inn gjennom bedre bruk av arbeidstiden, og begrunner det i den nye arbeidstidsavtalen, mener jeg at man setter avtalen i vanry. Det er selvsagt slik at hver enkelt kommune og hvert enkelt fylke hvert eneste år må lage det skolebudsjettet som de har rom for. Vi vet dessverre at enkelte kommuner av og til kutter i skolebudsjettene. Men å bruke arbeidstidsavtalen som begrunnelse for store kutt, mener jeg at det ikke er rom for, og det er det jeg mener setter avtalen i et dårlig lys.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Etter at det ble bestemt at Høgskolen i Akershus skal flytte til Lillestrøm, har departementet arbeidet med ulike alternativer for lokalisering der. Flytting av den samlede virksomheten ved høgskolen vil ta tid. Det er ennå ikke gitt startbevilgning til nybygg. Det bygget som huser sykepleierutdanningen, er blant de første som skal rives når et nytt sentralsykehus i Akershus skal bygges. Det må derfor finnes en midlertidig løsning for sykepleierutdanningen. Departementet jobber med ulike alternativer for det. Jeg kan forsikre om at departementet legger stor vekt på at det skal finnes en tilfredsstillende lokalløsning, og at studentopptaket kan gå som forutsatt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Så vidt jeg har registrert, har det ikke kommet noen annen dato enn 1. oktober fra dem som har ansvaret for utbyggingen, så vi forholder oss fortsatt til det. Om det skulle bli en utsettelse, får vi eventuelt ta det når det kommer, men foreløpig er det ikke noen som kan si sikkert at det blir en utsettelse. Vi må finne en løsning som fungerer, jeg var nær ved å si uavhengig av byggestart, men iallfall i forhold til byggestart på ulike tidspunkt. Så det må vi ha innbakt i våre planer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når det helt konkret gjelder bygget som Telenor har hatt på Kjeller, ble det satt noen frister for vår behandling av det som ikke la til rette for det vi mente var en forsvarlig saksbehandling og vurdering av de ulike alternativene. Nå viser det seg i ettertid, både når det gjelder det ene og det andre stedet, at slike frister kanskje settes for å presse departementet, og at det kanskje finnes muligheter i ettertid. Det betyr at det er mange dører som står åpne, det er mange alternativer som kan vurderes, og vi må jo finne en løsning som er hensiktsmessig for de sykepleierstudentene som skal være der, for Høgskolen i Akershus sin samlede virksomhet, og også kanskje legge best mulig til rette for den framtidige lokaliseringen av Høgskolen i Akershus. Så det er mange hensyn som skal tas, og vi skal prøve så godt vi kan å ivareta dem når vi skal finne en tilfredsstillende løsning for sykepleierutdanningen til høsten.