trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Det virker som om representanten Nesvik sliter med prosentregning hvis det skal få utgjort 70 pst. av innlegget – men det er nå så. Jeg registrerte også at det ble sagt at dette er en måte for staten å ivareta sine interesser på. Hvis man skal gå inn og ta ansvar i forhold til et budsjett, må man vel nettopp se at man har et ansvar for å ta vare på statens interesser. Hvis vi skal stille oss likegyldige til hvordan de midlene brukes, hva slags føringer som legges for dem, og hva som blir konsekvensen, bør vi ikke inngå budsjettforlik. Det er nå mitt personlige syn i den saken. Når det gjelder legemiddelpolitikken, vil jeg si at når man innfører tiltak, er det nødt til å gå en tid før man ser om de har effekt. Den første anledningen vi har til å se på det etter ett års virketid, er i revidert nasjonalbudsjett for 2004. Vi kan jo ikke se på det i forbindelse med statsbudsjettet, som forberedes allerede et halvår før ordningen har vært i kraft ett år. Vi er jo nødt til å vente til da. Skal man se på virkningene, må man faktisk se på dem etter at ordningen har fått virke en tid. For å se helhetlig på legemiddelpolitikken må vi ha lengre tid enn bare det ene året. Ellers oppfatter jeg det faktisk slik at hvis man inngår avtaler og mener noe i fellesskap, betyr det forpliktelser. Vi kan godt legge oss på en linje som går på å spenne revkrok på regjeringen etter først å ha inngått avtaler, men det synes jeg er en svært ufornuftig tilnærming. Man må faktisk stå inne for det man gjør. Vi mener at med det gjennomslaget vi har fått for gjennomgang i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2004, får man vurdert de sentrale områdene som vi er opptatt av når det gjelder legemiddelpolitikken. Hvis det blir behov for å vurdere å utvide det senere, vil vi komme tilbake og gi støtte til det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Jeg har lagt merke til at Venstre ved May Britt Vihovde flere ganger har engasjert seg for legemiddelassistert rehabilitering, og jeg synes når jeg har hørt på Venstre, at det har vært prisverdig at de har et engasjement knyttet opp mot rusmiddelmisbrukere. Venstre er ikke representert i sosialkomiteen, og det er derfor ofte vanskelig å vite nøyaktig hva Venstres standpunkt er knyttet til rehabilitering av rusmiddelmisbrukere. Så jeg spør rett og slett av nysgjerrighet og ikke for å legge noen felle for partiet Venstre: Hva er Venstres holdninger knyttet til bruken av ulike legemidler – man kjenner jo til buprenorfin, som har handelsnavnet Subutex, og metadon har også vært brukt – i en større sammenheng og til øvrige tiltak knyttet opp mot rusmiddelmisbrukere? Jeg spør ut fra den tenkning at hvis fokus i veldig stor grad rettes mot bruken av disse legemidlene og i liten grad rettes mot å styrke den øvrige del av tiltakskjeden, kan man i verste fall risikere at det er gjennom fortsatt bruk av rusmidler, i dette tilfellet på resept, at man skal løse rusmiddelmisbrukernes problemer, og så har man egentlig gjort større skade enn nytte. Jeg ønsker noen resonnementer fra Venstre omkring hvordan man tenker seg helheten i kjeden når det gjelder behandling av rusmiddelmisbrukere.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Vi ser på ulike områder når det dreier seg om helseforetakenes virksomhet, at Stortinget nå ber om å få seg forelagt saker knyttet til helseforetakene, nettopp for å få en gjennomgang på områdene og å se på hvordan virksomheten bør være. Et eksempel på det er nyfødtmedisinen, der SV har fått med seg flertallet på at man skal ha en slik gjennomgang, og at det blir en sak som skal legges frem for Stortinget. Et annet eksempel er fødestuene. SV har jo hele tiden argumentert for at man bør ha en overordnet nasjonal helseplan som vedtas av Stortinget, og at det så blir helseforetakenes oppgave å gjennomføre den i praksis. Jeg registrer nå at det på område etter område foregår virksomheter i helseforetakene som man kan stille seg spørrende til med hensyn til intensjonen som Stortinget har hatt. Så tidlig som i 1994 kan jeg huske – jeg møtte her som vararepresentant – at man diskuterte nødmeldesentralene – en debatt som var engasjerende å høre på, fordi man ble opptatt av hvordan den lokale kunnskapen er med på å gi nyttig informasjon for den som sitter på nødmeldesentralen, og sikrer f.eks. at et ambulansekjøretøy eller en brannbil rykker ut til riktig sted. Jeg vil bruke et eksempel fra Finnmark – jeg understreker at det eksempelet er fordi jeg kjenner Finnmark best, ikke fordi jeg nå spesielt skal ivareta Finnmark, jeg mener at dette har allmenn gyldighet for hele landet – der man har en avstand mellom de to nødmeldesentralene på 600 km. Så snakkes det altså i regi av helseforetakene om at man skal avvikle den ene, slik at man får én nødmeldesentral i et fylke som er så stort som Danmark. Hvis man tenker seg at man nasjonalt får en utvikling med stadig færre nødmeldesentraler, vil noe av den kvaliteten som Stortinget var opptatt av i 1994, ikke kunne ivaretas. Jeg lurer på om helseministeren har synspunkter på den strukturen man skal ha for nødmeldetjenesten på landsbasis, med hensyn til at man skal ha en lokalisering med lokalkunnskap, og at de ikke bør sentraliseres i for sterk grad?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Lederen av sosialkomiteen, John Alvheim, beskrev situasjonen ved sykehusene og konkluderte med: «Dette er en situasjon som Fremskrittspartiet ikke kan akseptere.» Men det kan jo Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har jo akseptert situasjonen. Fremskrittspartiet har vært med på å danne grunnlaget for et flertall for det statsbudsjettet som skal gjennomføres neste år, og der det er bestemt hva som er forutsetningene for sykehusenes drift. Det er jo nettopp det Fremskrittspartiet har gjort – akseptert situasjonen som er ved sykehusene. Den diskusjonen la vi bak oss i forbindelse med diskusjonen om statsbudsjettet for 2003. Så foretar Fremskrittspartiet et rent prokuratorgrep ved å si at midlene kan overføres til 2003, som om vi skal behandle statsbudsjettet gjentatte ganger i denne salen. Men det skal vi faktisk ikke. SV har, sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, foreslått en inndekning i forhold til pensjonsordningen som kunne ha gitt bedre økonomi. Så må vi erkjenne at det ikke er flertall for det i salen. Fremskrittspartiet støtter det ikke. Det å da skulle gå inn på en type ordninger som om vi kan behandle statsbudsjettet i sak etter sak, blir rent lureri. Jeg får en slags assosiasjon til at man går inn i en kirke som er stivpyntet til vielsen, inngår ekteskapspakten og lover troskap overfor det man har inngått, hvorpå man på kirketrappen stiller seg bredbent og spør: Er det noen andre her som vil gifte seg med oss? Når det gjelder den problemstillingen knyttet til Fremskrittspartiet, kan jeg for SVs del definitivt si at det vil vi ikke. Vi opplever at hele den tilnærmingen som velges her, er rent spill for galleriet. Det er en måte å fri til velgere og befolkningen på, fordi man ikke kan sette seg inn i de rammer for behandling som Stortinget har, og på den måten skal man komme seg ut av det ansvar som man har for situasjonen som sykehusene befinner seg i. Det må være kraftig til ettertanke for Regjeringen å skulle forholde seg til et parti som driver den typen dobbelt bokholderi og spill for galleriet i sak etter sak. Vi så det også under behandlingen av sak nr. 1 når det gjaldt oppgjørsordningen for tannbehandling. Jeg er overbevist om at hadde det ikke vært for at Fremskrittspartiet skal kjøre et slikt løp, hadde man kunnet få til fornuftige ordninger sammen med Regjeringen. Men dessverre – det kan ikke være slik at opposisjonen skal måtte ta ansvaret når man har en partner å samarbeide med som ikke gjør det. Vi må forholde oss til at vi driver i opposisjon med vår politikk, ikke Regjeringens. Men jeg må si at noe av det mer besynderlige jeg har sett siden jeg havnet på Stortinget, er det forslaget som nå kommer fra Fremskrittspartiet, like etter at man har vedtatt nettopp rammene for de samme sykehusene, og det med Fremskrittspartiets stemmer.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Da Emil Langlet i 1860 tegnet stortingsbygningen, lot han denne salen bli utformet som et sirkus. Det som slår en, er at Carl I. Hagen kler den arenaen usedvanlig godt. Når man først sikrer at det blir lettelser i campingvogn-beskatningen og – som en skrev i Dagbladet – var på nippet til å få gjennomslag for redusert moms på grilldress, må man ikke i neste omgang komme å omtale dette som om man overhodet ikke har noe ansvar for det budsjett som Stortinget vedtar. Hvis det er slik at Stortinget nå skulle vedta 2 milliarder kr i økte bevilgninger for 2003, i strid med det som man har vedtatt kort tid før, vil jeg anta at det kommer en kuttliste i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett tilsvarende det neste år, slik at man på nytt skal skaffe inndekning for denne summen. Det betyr at SV overhodet ikke ville ha noen kontroll over konsekvensene av det. Jeg regner med at man på nytt ville fått et vern om Fremskrittspartiets hjertesaker, inkludert reduserte avgifter for amerikanske veteranbiler og det som måtte tilhøre det området. Vi har i hvert fall ingen kontroll med det. Det er klart at vi kan ikke gå inn på denne type forslag, med helt uforutsette virkninger, når vårt budsjettforslag har falt. Hadde det vært slik at SV, i et samarbeid med Regjeringen, hadde utgjort flertallet for det budsjettet som kom til neste år, skal jeg garantere at Regjeringen ikke hadde trengt en hel avdeling med jurister for å finlese teksten på grunn av de prokuratorgrep som måtte komme etterpå. Jeg merker meg at Regjeringen her forholder seg helt taus, for det må være ganske beklemmende å ha et slikt kompaniskap med en så uforutsigbar samarbeidspartner som Fremskrittspartiet er i denne saken.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Jeg ber om at vi tar voteringen om igjen. Jeg var litt usikker på hvilket forslag det var.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
SV skulle stemt for forslaget.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2002-12-11:
Det har vært tradisjon for at ansvarlige partier har holdt seg til visse retningslinjer når de har fremmet forslag. Utregninger fra departement og overslag fra beregningsutvalg har ligget til grunn for kostnadsberegninger og inndekning. Dette prinsippet synes nå å være brutt av Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet avviser departementets forslag til innføring av et nytt indekssystem for legemidler som vil gi en innsparing på 93 mill. kr. Istedenfor foreslår de en videreføring av dagens gevinstmodell og en utvidelse av byttelisten, som med visse justeringer tilsynelatende skal gi en innsparing på 135 mill. kr, justeringer som både overprøver Statens legemiddelverk og Beregningsgruppen for folketrygden. Videre er Arbeiderpartiet med på å overprøve Legemiddelverket med hensyn til å foreslå å endre forskrivningsregler for blå resept ved å tillate en trippelforeskrivning, slik at astmamedisinen Singulair kan forskrives i kombinasjon med andre medisiner. Det har budsjettvirkninger. Hvor mye vet man ikke, men det er ikke lagt inn noe fra Arbeiderpartiet. I tillegg er det en utidig innblanding å bli saksbehandlere i fagmedisinske spørsmål – en saksbehandling som er mer detaljert, en saksbehandling partiet tidligere i innstillingen tar avstand fra. Hvilket materiale sitter Arbeiderpartiet på, som gjør at de vet mer enn Statens legemiddelverk og Beregningsgruppen for folketrygden? Eller hører de mer på legemiddelbransjen enn på departementet? På bakgrunn av disse eksemplene er det naturlig å spørre Stortingets største parti om det er slik at Arbeiderpartiet har blitt et parti med splittet personlighet – en personlighet i posisjon og en personlighet i opposisjon. Kommer vi også i fortsettelsen av denne stortingsperioden til å oppleve at Arbeiderpartiet undergraver et system der en kvalitetssikrer budsjettforslag gjennom spørsmål til statsråden, og heller velger å legge egne eller interesseorganisasjoners tall til grunn?
Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
Jeg vil takke representanten Britt Hildeng for spørsmålene, fordi det gir meg muligheten til å komme med en erkjennelse. Da intensjonsavtalen ble inngått mens Arbeiderpartiet satt i regjering, må jeg si at jeg var veldig skeptisk. Jeg så på det som en politisk unnamanøver for å komme vekk fra det ubehagelige faktum at partiet hadde jobb med innskrenkninger i forhold til sykelønnsordningen. Men når en har hatt anledning til å jobbe med intensjonsavtalen, sett på innholdet i den og ikke minst sett måten den ble mottatt på både på arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden, og den entusiasmen som alle partene, inklusiv Regjeringen, viser i forhold til denne avtalen, er jeg blitt en varm tilhenger både av intensjonsavtalen og de virkemidlene som ligger i avtalen. Jeg tror at uansett hva evalueringen til neste år vil vise i forhold til resultater, kommer en ikke vekk fra at de virkemidlene som ligger i intensjonsavtalen, er de viktigste virkemidlene i forhold til å få ned sykefraværet. Hvis en ikke klarer på den enkelte bedrift å ansvarliggjøre arbeidsgiveren og arbeidstakeren i den situasjonen en er i, og få dette til å bli et problem som en må gripe fatt i lokalt, vil vi aldri løse dette problemet. Så spør representanten Hildeng om Høyre vil bidra til å utsette evalueringstidspunktet. Evalueringstidspunktet er jo en del av avtalen mellom partene, og det ville være fornuftig av Arbeiderpartiet å ha den samme pragmatiske tilnærmingen til denne intensjonsavtalen som de har til helsereformen, nemlig at en ser underveis på ting som virker, og ting som ikke virker, og være villige til å ta tingene opp til diskusjon og ikke fryse seg fast i ett standpunkt og ett tidspunkt og mene at det er det riktige hele veien.
Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke helt kjenner meg igjen i den svartmalingen som representanten fra Fremskrittspartiet her kommer med. For det er helt klart at hvis vi skal klare å forbedre det velferdssamfunnet vi kjenner, må vi være villige til å spisse velferdstilbudet. I sin oppramsing glemmer representanten Nesvik helt klart alle de positive tingene som foreslås i dette budsjettet, og det som en helt grunnleggende griper fatt i, nemlig å nå dem som faller utenfor i dagens velferdssamfunn. For første gang i et budsjett lanseres en tiltaksplan mot fattigdom og rus i Norge. 400 mill. kr settes av til nye tiltak. 175 mill. kr bevilges som øremerkede plasser i forhold til arbeidsmarkedstiltak for langtidsmottakere av sosialhjelp. I altfor mange år har man akseptert at mennesker over lang tid går på sosialhjelp uten at man hjelper dem tilbake igjen til arbeidslivet. Bostedsstøtteordningen for barnefamilier forbedres med 77 mill. kr. Retten til overgangsstønad under utdanning for enslige forsørgere utvides med 35 mill. kr. Oppfølgingshjem for bostedsløse styrkes med 30 mill. kr. Det lanseres en handlingsplan mot rusproblemer på 65,5 mill. kr. Og utenom det har man den største styrkingen i forhold til psykiatrisatsingen noen gang. Dette er tiltak som helt konkret og målrettet når dem som virkelig trenger det. Når Fremskrittspartiet nå har landet på et spor der de forsvarer alle tidligere ordninger, og ikke er villig til å ha en kritisk gjennomgang og se på om ordningene er målrettet og når dem som har behov for det, men er med på en samfunnsdebatt som går ut på at skattepengene skal tas inn fra alle og fordeles ut igjen til alle fra staten, er det en forunderlig linje fra Fremskrittspartiet, og jeg kjenner ikke igjen partiet slik som det nå framstod.
Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
Når det gjelder frivillighetssentralene, vil jeg absolutt slutte meg til representanten Gløtvolds positive omtale av disse og det viktige arbeidet som foregår der. Vi mener jo at det ligger betydelige økonomiske ressurser inne for å opprettholde dette tilbudet og for å legge til rette for et fortsatt frivillighetsarbeid. Og på en rekke andre områder i budsjettet styrker man nettopp overføringene til det frivillige arbeid og de frivillige organisasjonene. Mer overraskende er det at Gløtvold velger på en måte å angripe oss i forhold til opptreningsinstitusjonene. I dette budsjettet tar man for det første fra Regjeringens side et viktig grep i forhold til å løfte opptreningsinstitusjonene inn i det ordinære systemet for spesialisthelsetjenesten. Man peker ut en vei som vil gi dem stabile forhold, ikke minst ved å la dem komme inn i et system som gir pasienten en sikkerhet i forhold til kvalitet, og som gir forutsigbare rammevilkår. Utenom det har regjeringspartiene i Stortinget i samarbeid med Fremskrittspartiet i budsjettavtalen om statsbudsjettet for 2002 styrket opptreningsinstitusjonenes økonomi. I samarbeid med Fremskrittspartiet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2002 prioriterte vi å styrke opptreningsinstitusjonenes økonomi. Og nå sist, i forbindelse med det budsjettforliket som er inngått med Fremskrittspartiet for 2003, har vi klart å prioritere 17 mill. kr ekstra utover det som allerede ligger fra Regjeringens side, for å styrke opptreningsinstitusjonenes økonomi og styrke kurdøgnprisen. Problemet vil være hvis man legger seg på Senterpartiets linje og flatt godkjenner å åpne opp for enhver ny institusjon, uten å klare å prioritere. Det er det som har vært litt av problemet innenfor dette området, at det hele tiden har kommet nye institusjoner, uten at det har fulgt nye penger med. Dermed har økonomien blitt verre og verre underveis.
Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
Jeg vil benytte anledningen til å korrigere en feil som har oppstått i innstillingen under kapittel 2711 post 78. Når det gjelder den korrekte kapittelhenvisningen for økningen som kom på kapittel 2711 post 78, er det slik at den samlede økningen på 17 mill. kr skal fordele seg med 13,6 mill. kr på kapittel 2711 post 78 og 3,4 mill. kr på kapittel 732 post 70. Dermed må innstillingen endres, med en reduksjon på 3,4 mill. kr på kapittel 2711 post 78, og en tilsvarende økning på 3,4 mill. kr på kapittel 732 post 70. Jeg vil også ta opp de forslagene som er omdelt i salen, nr. 36 på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti og nr. 37–39 på vegne av Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti. Jeg vil også benytte anledningen til å kommentere spesielt innlegget til Asmund Kristoffersen. Han gav en beskrivelse av den omleggingen som nå foregår i helseforetakene, som jeg ikke kjenner meg igjen i. Komiteen har ved flere anledninger besøkt de regionale helseforetakene og fått en god innsikt i måten de arbeider på. Mitt klare inntrykk fra det arbeidet er at de regionale helseforetakene legger stor vekt på å forankre de endringene og den omstillingsprosessen som de nå er inne i, hos de ansatte i organisasjonen og hos andre berørte parter i nærmiljøet. Samtidig har jeg også et klart inntrykk av at de klarer å holde en åpen prosess omkring forslagene, at forslagene blir debattert både i media og i lokalmiljøene. Det skulle bare mangle, det er en del av den demokratiske prosessen. Dermed har vi et klart inntrykk av at de regionale helseforetakene har startet et viktig arbeid med å klare å se helsetilbudene i regionene i sammenheng, få en best mulig utnyttelse av de offentlige midlene og gi et best mulig tilbud til innbyggerne i sin region. Det vil være en stor fare for denne reformen om Stortinget skulle ta ethvert utslag av en debatt i lokalmiljøene opp i denne salen og på en måte starte debatten her, og dermed undergrave den autoritet og den tillit som de regionale helseforetakene har behov for i det viktige arbeidet som vi sammen med statsråden har pålagt dem å gjøre.
Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
På bakgrunn av de avklaringer som har kommet i debatten, og ikke minst statsrådens redegjørelse, vil Høyre og Kristelig Folkeparti trekke forslag nr. 36.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Intensjonsavtalen har tre målsettinger: Flere eldre i arbeid, flere uføre i arbeid og en reduksjon av sykefraværet med 20 pst. Høyre truer med å redusere sykelønnsordningen dersom målet ikke er nådd ved evalueringen som skal skje ett år etter at intensjonsavtalen ble underskrevet. Om noen måneder er ett år gått, men etter ni måneder var bare ca. halvparten av de ansatte i Rikstrygdeverket på plass, og 95 pst. av bedriftenes tilretteleggingstilskudd stod ubrukt. Med dette som utgangspunkt vil jeg våge den påstand at Regjeringen ikke har fulgt opp sine forpliktelser med hensyn til å få virkemiddelapparatet på plass. Mener representanten Bent Høie at en med dette som utgangspunkt på det nåværende tidspunkt vil kunne få et realistisk bilde av hvorvidt intensjonsavtalens virkemidler kan gi resultater? Vil Høyre bidra til at vi får en realistisk resultatevaluering når virkemiddelapparatet er på plass, og har fått en sjanse til å virke? Vil Høyre bidra til at vi utsetter evalueringstidspunktet, slik at vi får en realistisk evaluering? Og vil Høyre bidra til at man ikke skaper usikkerhet blant arbeidstakere ved stadig å true med eventuell nedsettelse av sykelønnsordningen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
I avslutningen av innlegget sitt var representanten Høie inne på fattigdomsproblematikk og personer som har det vanskelig. I den forbindelse vil jeg referere følgende fra statsbudsjettet: Den generelle gravferdsstøtten foreslås fjernet. Frikortgrensen foreslås økt fra 1 350 kr til 1 850 kr. Fritak for egenandeler for minstepensjonister og uføre som ble innført 1. oktober, fjernes i sin helhet. Friinntektsgrensen for uføre reduseres fra 1 G til 0,1 G. Egenandeler ved resepter økes fra 360 kr til 400 kr. Fradrag for høye sykdomsutgifter fjernes. Det må være vanskelig å stå og forsvare et sosialbudsjett og snakke om fattigdom når man legger fram et budsjettforslag med denne sosiale profilen. I den forbindelse er vi glad for at vi har klart å få ned egenandelstaket fra 1 850 kr, som var foreslått, til 1 350 kr. Fradrag for høye sykdomsutgifter er tilbakeført. Friinnteksgrensen for uføre er tilbake til 1 G. Når det gjelder fritak for egenandeler for pensjonister og uføre, har vi i hvert fall fått tilbake ordningen for minstepensjonistene. Det er helt tydelig at den sosiale profilen som man har lagt opp til fra Regjeringens side, ikke helt står i stil med det som representanten Høie snakket om i avslutningen på sitt innlegg. Spørsmålet mitt til representanten Høie blir: Er det denne form for fattigdomsbekjempelse denne regjeringen skal stå for? Og er det dette som er den nye sosiale profilen til Regjeringen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Den tabloidiseringen av helsepolitikken som skjer i denne sal, er ikke minst representanten Olav Gunnar Ballo også en ekstrem talsmann for. Det som undrer meg etter den gjennomgangen Ballo hadde av legemiddelpolitikken, om hvor feilslått den er, om hvor mye vi bruker, og hvorfor vi må få en systemendring, er at representanten Ballo er med på alle forslag i innstillingen som omhandler overstyring når det gjelder de forskjellige legemidler. Men på ett område er representanten Ballo ikke med. Det går på å få den gjennomgangen som Ballo drar seg opp til de store høyder på talerstolen for at vi må få til. Den stemmer jo Ballo imot! Så snakker Ballo om nyfødtomsorg og «Skitt i Norge, leve Toten!» Vel, da kan jeg referere det forslaget som representanten Ballo har fått til: «Stortinget ber Regjeringen vurdere hvordan en kan sikre det økonomiske grunnlaget for fortsatt bruk av MR-buss i Finnmark, innleid fra Finland.» Den debatten Ballo drar i gang her, er han ikke minst eksponent for selv. I tillegg er det et område som SV virkelig drar seg opp på, og det er AAN. Her fjerner man hele bevilgningen til AAN. Man sier at det arbeidet som AAN har gjort eller vil kunne komme til å gjøre, ikke er verdt noe, eller at andre kan gjøre det så mye bedre. Er det rett og slett fordi dette er en kristen organisasjon?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg tror det er litt viktig å avklare at det ikke er MR-bussen som MR-buss som ble kritisert av meg fra talerstolen i sted. Det var resonnementet til representanten Ballo, der han raljerer over de andre personene i komiteen som har frontet en del saker, mens han selv også gjør det. Det var den sammenheng jeg viste til. Det som Ballo ikke svarte på, som jeg spurte om etter hans innlegg, var hvorfor Ballo stemmer imot en helhetlig gjennomgang av legemiddelpolitikken i Norge så lenge han holder det innlegget som han gjør, så lenge han også i likhet med andre i komiteen og i denne sal, faktisk er opptatt av å se på den totale legemiddelpolitikken og de refusjonsordningene som finnes. Men Ballo går altså imot det i komiteen. Når det gjelder det indeksbaserte generiske systemet som blir innført, er den store endringen som man gjør der, at staten ivaretar sine egne interesser, og så sørger man for å overføre utgiftene fra seg selv og over på enten apoteket eller på pasienten ved måten dette er innrettet på. Det er det som er det klanderverdige med systemet. Ballo sier også i innlegget sitt at man skal komme tilbake med en evaluering etter ett år. Så vidt jeg vet, er det i forbindelse med revidert i 2004 man eventuelt skal komme tilbake med en slik gjennomgang, mens man skal innføre systemet nå med en gang over nyttår. Etter representanten Ballo sitt innlegg vil jeg spørre: Hvorfor stemmer man imot en helhetlig gjennomgang av legemiddelpolitikken når det er det som var konklusjonen i 70 pst. av hans innlegg?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Vi har brukt mye tid i dag på å snakke om alt det negative i budsjettet – også på sosialministerens område. Det er en del av de usosiale tiltakene. Derfor skal jeg bruke denne replikken til å snakke om det positive i budsjettet. For det er helt åpenbart at sosialministeren når det gjelder budsjettet, men også i det som det er gitt uttrykk for underveis i debatten, har en klar og god omsorg når det gjelder rusmiddelmisbrukere i dette landet. I den forbindelse er det veldig viktig at man får på plass en rusmelding 2, slik at man kan få behandlet dette videre. Så jeg vil spørre sosialministeren: Når kan man forvente at Stortinget får seg forelagt den type melding fra Regjeringen? I tillegg: Vi kjenner til at det har pågått et intenst og godt arbeid når det gjelder eventuell sammenslåing av trygdeetat, sosialetat og arbeidsmarkedsetat. Der er det meldt at det skal komme en sak nå før jul. Jeg er litt spent på om sosialministeren kan si noe mer om når vi kan forvente å få denne saken, som veldig mange går og venter på.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Statsråd Høybråten skal nå ta arbeidet med periodontitt og rehabilitering, og dette arbeidet må jo statsråden, som han også var inne på, gjøre uansett. Selv med det skisserte opplegget som komiteens flertall har lagt opp til, kan man, hvis man kommer tilbake til det seinere, fortsatt legge inn mer av de samme pengene, som statsråden også sier, for hvis man leser forslaget fra statsråden, skal man være innenfor rammene, det står faktisk i forslaget som ligger på bordet i dag til votering. Så til fødetilbudet og nyfødtmedisin og viktigheten av å ha sikkerhet. Sikkerheten må først og fremst linkes opp imot resultatene ved de enkelte avdelingene og det profesjonelle tilbudet, det gode tilbudet som er der. Det er det noen av sentralsykehusene som har, og det man bl.a. framhever her, er viktigheten av at de fortsetter sitt tilbud. Til representanten Røbekk Nørve vil jeg bare si at et lignende forslag var oppe i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen før sommeren. Da stemte Elisabeth Røbekk Nørve og Høyre og regjeringspartiene mot forslaget om nettopp Bodø og Ålesund, så den politiske hukommelsen må da være ganske kort. Men det er bra at vi nå har et flertall for dette og en enstemmig komite som nettopp påpeker viktigheten av å opprettholde disse avdelingene. Så en liten visitt til Arbeiderpartiet og representanten Britt Hildeng når det gjelder det som går på pensjoner. Det er jo litt underlig at representanten Hildeng kommer med kritikk mot Fremskrittspartiet om trygdeoppgjøret og hvorvidt man skal fange opp et etterslep på trygdeoppgjøret, før man går inn i et nytt, særlig fordi Fremskrittspartiet gang på gang har fremmet forslag om å endre retningslinjene for trygdeoppgjøret. Merkverdig nok har da Arbeiderpartiet ikke støttet det. I tillegg la Fremskrittspartiet opp til en helt annen økning i trygdeoppgjøret som nettopp var i tråd med det som organisasjonene bad om i mai. Arbeiderpartiet stemte imot det. Jeg synes det er både litt merkverdig og litt frekt å stå på denne talerstol og prøve å framstille det som noe helt annet enn det man har gjort tidligere.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
St.prp. nr 26 dreier seg om et merforbruk eller mindreforbruk innenfor enkelte områder i 2002. Staten har overtatt ansvaret, dvs. at det er staten som er eier og som også har et ansvar for driften av de helseforetakene som vi har. Og da burde faktisk det på en mye bedre måte ha framkommet også i denne innstillingen. For inneværende år har det opparbeidet seg et stort driftsunderskudd i helseforetakene. Det underskudd man har pådratt seg i 2002 i forbindelse med pasientbehandling, drar man med seg til neste år og året etterpå. Det skal da dekkes inn igjen. Det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, er ikke noe annerledes enn det som ligger i den opprinnelige proposisjonen fra Regjeringen, dog med et mye mindre beløp. Det står å lese på side 2 i proposisjonen, under kapittel 706: «Det foreslås en bevilging på 10 mill. kroner til styrking av det tobakksskadeforebyggende arbeid, herunder til kampanjer i media.» Man har omdisponert fra en annen post og over dit. Systemet – bare for å si det til representanten Ballo – er ikke noe annerledes. Da skulle man også ta det med i budsjettet, men her synes SV at det var greit. Prinsippet er det samme. Som sagt: Dette er et tiltak for å hjelpe foretakene, og for å sørge for at pasienter blir behandlet. For det er ikke riktig, som representanten Høie var inne på i sitt innlegg, at dette ikke medfører behandling av én eneste pasient til. Jo, det gjør det, fordi foretakene på sikt faktisk må dekke inn de underskuddene som de har pådratt seg. Det medfører redusert pasientbehandling på sikt. Nå ser vi også at flere sier at de både må si opp folk, omrokere og legge ned avdelinger som følge av de underskuddene man har pådratt seg. Dette ville vært en håndsrekning i så henseende.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Høyre er et parti som taler varmt for det private initiativ og for frivillighet. Da blir det litt merkelig at dette ikke følges opp f.eks. i helse- og sosialpolitikken. Når det gjelder frivillighetssentralene, stod det faktisk i budsjettet for 2002, altså det vi behandlet for ca. ett år siden, at det var nok penger til drift av frivillighetssentraler, og at det ville være nok til å starte nye, fordi man hadde en viss avgang. Dette var absolutt feil, og kan ikke betegnes som noe annet enn det. I år får man heller ikke noe løft i denne frivillige sektoren. Det er jo slik at ett betalt årsverk i frivillighetssentralene utløser to og et halvt frivillig årsverk. Men det er så dårlig med økonomien der nå at man er i ferd med å miste de ildsjeler som man har tilsatt for å drive frivillighetssentralene. Mange kommuner får ikke starte opp, fordi man ikke fra statens side yter den skjerv som skal være inne fellesskapet mellom stat, kommune og frivillige organisasjoner. Og det er veldig synd. Så litt til de private aktørene på helsemarkedet. Opptreningsinstitusjonene har gjennom mange år vist at de klarer å levere varer til det offentlige helsevesen som er meget bra, men opptreningsinstitusjonene sliter voldsomt. – Nå har jeg liten tid, så jeg skal konkludere med å spørre Høyre: Hva vil Høyre gjøre hvis det melder seg enda flere konkurser nå innenfor området opptreningsinstitusjoner og rehabiliteringstilbud i dette landet? Vil man bare sitte passivt og se på at disse blir borte, eller vil man gjøre noe for at disse aktørene kan fortsette, til beste for de pasienter som trenger rehabiliteringsplasser og tilbud for å bli tilbakeført til bl.a. et aktivt og inkluderende arbeidsliv?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Jeg er for så vidt ikke så veldig opptatt av i hvilken seng Kristelig Folkeparti ligger, men jeg er noe forbauset over de politiske snuoperasjoner som har skjedd i Kristelig Folkeparti, og hvis Kristelig Folkeparti har krøpet til korset for en Høyre-politikk, må det være Kristelig Folkepartis sak. Men når det sies at det er merkverdig at vi står i lag med SV og Arbeiderpartiet innenfor sosialkapitlet i denne innstillingen, er jeg ikke enig i det. Sosialpolitisk ligger vi nær venstresiden i norsk politikk. Det er det ingen tvil om. Det har vi gjort hele tiden. Vi er et verdikonservativt parti, men sosialpolitisk ligger vi nær venstresiden, og det viser også denne innstillingen. Så sa representanten Woie Duesund fra Kristelig Folkeparti at de bestrebet seg på å få til et flertall. Vi bestreber oss også på å finne iallfall et minste felles multiplum i politikken. Derfor ender vi vel opp der hvor vi iallfall er minst uenig i en del saker. Vi står også alene i en del saker her og får høre det. Når det gjelder forandringene som har skjedd her, synes jeg at vi fortsatt står på våre verdier. Når det gjelder f.eks. utjamningsmeldingen og kampen mot fattigdom, når det gjelder alkoholpolitikken og kampen mot rus, når det gjelder trygdesystemet og forholdet til enslige forsørgere og uføretrygdede, og jeg kunne nevne flere ting som vi har stått sammen om, har Regjeringen, inkludert Kristelig Folkeparti, nå gått til høyre i forhold til dette i forbindelse med to budsjett. Ikke minst i forbindelse med dette budsjettet har Kristelig Folkeparti forlatt en del av sentrumspolitikken som Bondevik I-regjeringen førte, og som Senterpartiet fortsatt står på.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Hvis en går tilbake og ser på Venstres røtter, finner en som et kjennetegn kampen for demokrati og folkestyre. For ca. en uke siden behandlet vi her i Stortinget et Dokument nr. 8-forslag fremmet av meg på vegne av SV og Senterpartiet om større åpenhet i saksbehandlingen i helseforetakene og innsyn både for folk flest, media og de som var engasjert i og berørt av helsepolitikken gjennom helseforetakenes disposisjoner. Etter at denne debatten er over og vedtaket er gjort, der regjeringspartiene, der Venstre er med, avviste å åpne helseforetakenes møter, går Venstre ut og sier at de er for åpne møter i helseforetakene. Men ville det ikke da en vært tanke og ganske fair play av Venstre å stille opp her i stortingssalen og fronte det synet og ta den fighten, hvis man mener at det skal være åpenhet i helseforetakenes styremøter?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Regjeringen flagger dette med kamp mot fattigdom, og det er bra. Men de gjør det motsatte i store deler av budsjettet sitt. De legger mer skatt på sykdom, øker taket for frikortordningen, det blir dyrere medisiner, i hvert fall i distriktene, og det blir en reduksjon av velferdsordningene rettet mot vanskeligstilte. Sosialministeren sa ganske ordrett i sitt innlegg i stad at årsaken til fattigdom er svak eller manglende tilknytning til arbeidslivet. Jeg kan være enig i at det er en veldig vesentlig årsak. Men det er også andre årsaker og ulike skjebner, bl.a. sykdom og uførhet. Når det gjelder å få disse mer tilknyttet arbeidslivet, synes jeg Regjeringen går den motsatte veien, som bl.a. representanten Molvik var inne på. Tilskuddet til arbeids- og utdanningsreiser for funksjonshemmede følges ikke opp, men reduseres. Muligheten for uføretrygdede til å bruke sin restarbeidsevne beskjæres ved at Regjeringen foreslår å redusere deres friinntekter fra 1 G til 0,1 G. Nå svarte sosialministeren delvis på dette, men et svar fra min side er at hvis de ønsker å tjene mer, ja vel, da reduserer de uføretrygdemuligheten sin og går inn i mer arbeid, slik at en kan få delt trygd og arbeid, og får den ordningen som vi har sagt ja til i Stortinget. Så svekker man økonomien til dem som får tidsbegrenset uførestønad, ved at disse etter Regjeringens opplegg får lavere stønad enn det uførepensjonen tilsier, og dermed enda dårligere økonomi enn de uføretrygdede. Det er også manglende oppfølging og prioritering av tilskudd til personlige assistenter for funksjonshemmede, som ved hjelp av en slik ordning lettere kunne delta i arbeidslivet. Harmonerer dette med å gi vanskeligstilte bedre tilknytning til arbeidslivet og skape et mer inkluderende arbeidsliv?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Nedleggelse og flytting av sykehus var jo også et meget sentralt tema da vi diskuterte helsereformen og helseforetaksetableringen. Slik jeg skjønte helseministeren i svaret på en replikk i sted, mente han at den type spørsmål antakeligvis var i kategorien saker som skulle og måtte forelegges helseministeren som generalforsamling. Kan helseministeren tenke seg å forelegge disse spørsmålene for Stortinget? Dette var nemlig et ganske sentral tema i forbindelse med helseforetaksetableringen for drøyt et år siden. Så litt til dette med spesialisthelsetjenesten generelt og psykiatrien spesielt. Vi fra Senterpartiet ønsker å styrke helseforetakene og dermed sykehusdriften og driften av spesialisthelsetjenestene med 600 mill. kr i dette budsjettet som vi behandler nå, og 2 milliarder kr i forhold til sluttsalderingen av 2002-budsjettet. Vi ønsker også å styrke psykiatrien, både første- og andrelinjetjenesten. Psykiatriplanen har pr. i dag ikke vist de resultater av ressursene som var ønskelig. Hva vil helseministeren gjøre med dette? Tiden er nå snart halvgått for denne planen, det er vel ved årsskiftet. Er det mulig at helseministeren vil sette i gang en evaluering av hva Psykiatriplanen har ført til, og komme med en vurdering av om en må utvide denne kanskje både i tid og i forhold til innsatte ressurser for at psykiatrien skal finne sin løsning, slik intensjonen var da Psykiatriplanen ble vedtatt?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Det var representanten Asmund Kristoffersen som først og fremst fikk meg til å be om ordet i forbindelse med dette med tilleggsbevilgninger. Jeg mener at vi – i likhet med Carl I. Hagen faktisk – har rett og anledning til å tilleggsbevilge hvis det er behov for det. Og vi mener at det er behov for det. Den tilleggsbevilgningen som vi legger inn, er i tråd med det synet vi hadde med hensyn til en del av signalene som kom fra helseforetakene i vår i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, der vi la opp til en økning på 2,5–3 pst. i pasientbehandling. Derfor vil jeg bli tatt på alvor i forbindelse med dette. Når det gjelder Fremskrittspartiet og bevilgningene på budsjettet for 2003, altså det driftsåret som kommer, får de svare for seg, men jeg må innrømme at jeg synes det var skuffende lite i forliket mellom Fremskrittspartiet og Regjeringen når det gjaldt bevilgning til helseforetakene. Vi la inn 600 mill. kr der også. Men vi ser at vi ut fra de signaler vi nå får fra helseforetakene om underskudd, må vi gjøre noe med det. Men vi vil ha kontroll på det, og derfor gjør vi ikke dette til en overslagsbevilgning, men vi vil at bevilgningen skal gjøres overførbar, slik at helseforetakene skal få rettet opp noe i forhold til sine likviditetsproblemer og sine gjeldsproblemer nå ved årsskiftet og så tidlig som mulig i 2003. Vi ønsker en pensjonsordning, slik som bl.a. representanten Ballo var inne på, i likhet med SV og Arbeiderpartiet, med oppretting av et fond som en buffer for pensjonsutgifter, slik at pasientbehandlingen ikke skal og må svinge i takt med konjunktursvingningene på det internasjonale børsmarkedet. For øvrig ønsker vi at rehabiliteringsplasser skal kjøpes av et sentralt organ som Rikstrygdeverket og ikke legges inn i helseforetaksøkonomien. Det vil gi helseforetakene enda større anledning til å behandle pasienter, og vi vil ikke at helseforetakene skal kjøpe rehabiliteringsplasser. Det bør Rikstrygdeverket ha hånd om, slik at de kan bestille og betale for den rehabilitering som folk som har vært til behandling i spesialisthelsetjenesten, trenger etter behandling og operasjon, og som folk direkte fra førstelinjetjenesten i kommunehelsetjenesten trenger, ikke minst kronikere, som har behov for å komme tilbake til rehabiliteringsopplegg ofte, men som da kan gjøre det direkte med henvisning fra sin fastlege via Rikstrygdeverket. Det er en mye bedre ordning enn det som det nå legges opp til fra Regjeringen og flertallet i budsjettinnstillingen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Vi vil ha separat votering, slik at vi kan stemme for forslag nr. 6 slik det nå foreligger i beriktiget form.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Vi støtter også de tre forslagene.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-12-11:
Vi skal ikke stemme imot.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
AAN er ein livssynsnøytral organisasjon, ikkje ein kristen organisasjon, som det vart opplyst før her i dag. På eit livssynsnøytralt grunnlag gjev den hjelp, støtte, råd og rettleiing i situasjonar der nokon er uynskt gravid eller har andre problem kring det. AAN sin kompetanse er sterkt etterspurd både av studentar, helsestasjonar, militærleirar og høgskular, og stadig fleire ynskjer hjelp og støtte frå dei. I fjor sa ein samla komite i samband med statsbudsjettet følgjande: «Komiteen mener det er viktig å støtte stiftelsen AAN som arbeider etter målsettingen å verne det ufødte liv ved å tilby rådgivning, hjelp og støtte til kvinner eller par som er blitt uønsket gravid.» Eg lurar på kva som har skjedd frå i fjor til i år når SV går frå å gje ein veldig god og positiv omtale til å finne ikkje å kunne gjere det i år. At dei ikkje hadde pengar verken i fjor eller i år, er jo ei sak for seg. Men den positive omtala manglar. Eg skulle gjerne høyre det. Elles vil eg gje ros til Ballo for innlegget, som var vel verdt å lytte til. Han tok opp ei rekkje viktige problemstillingar som han har veldig rett i, og som er i tråd med det som Kristeleg Folkeparti og regjeringspartia står for. Det var konstruktive tankar. Men på dette feltet saknar eg ei grunngjeving for eit viktig avhopp frå ei viktig sak.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Senterpartiet er til tider, for ikkje å seie konstant, i Stortinget i denne perioden oppteke av at Kristeleg Folkeparti fer bort frå sentrumsalternativet og legg seg i hendene, for ikkje å seie senga, til Høgre og Framstegspartiet. Det er difor interessant å bruke f.eks. denne innstillinga frå sosialkomiteen til å analysere litt kvar Senterpartiet ligg i det politiske landskapet. I eit regjeringssamarbeid, det trur eg vi er einige om, må regjeringspartia stå i lag. Men dersom ein går gjennom denne innstillinga frå sosialkomiteen, registrerer ein at Senterpartiet nesten alltid med eit eller moglegvis to unntak, står i lag med SV og Arbeidarpartiet eller eit av dei partia. Det er vanskeleg å sjå at dei har noka anna line – det er mogleg det finst eit unntak eller to til – enn å stå i lag med desse partia. Det same registrerer eg andre plassar i det politiske biletet, at dei som eit fritt opposisjonsparti veldig sjeldan står aleine, men held seg nokså konstant til den sosialistiske sida. Er representanten Gløtvold godt nøgd med at han på den måten fullstendig forlèt den sentrumsprega politikken som Kristeleg Folkeparti står for, og såleis ikkje på noko punkt, med eitt eller to unntak, finn å kunne stå i lag med Kristeleg Folkeparti og Regjeringa? Er det den nye og vedvarande politiske profilen til Senterpartiet?
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Av mange viktige avsnitt i eit stort budsjett vil eg særleg drage fram eitt i innlegget mitt, og det gjeld fødetilboda ved lokalsjukehusa. I desse dagane gjer ulike helseføretak sine vurderingar om korleis dei skal få drifta i samsvar med budsjettet. Desse budsjetta er rimeleg tøffe å rette seg etter. Det synest som om fødeavdelingane kan stå meir lagleg til for hogg enn andre avdelingar. Nyleg fekk vi demonstrert det i mitt heimfylke, Sogn og Fjordane, der det er kome arbeidsrapportar som gjeld dramatiske nedleggingar både av fødeavdelingar og av heile sjukehus. Eg vil då peike på at i fjor hadde ein samla komite ein klart positiv merknad i revidert nasjonalbudsjett når det gjaldt sjukehusøkonomien, om at ein skulle sikre desentraliserte fødetilbod. I år er det også ein ny merknad i budsjettinnstillinga, side 81, der alle er med utanom Framstegspartiet: «Komiteens flertall … vil påpeke at norsk geografi med spredt bosetning og lange avstander mellom sykehusene nødvendiggjør et desentralisert fødetilbud.» Eg er difor glad for at det ligg føre eit forslag frå regjeringspartia og Framstegspartiet, som også helseministeren kommenterte, om å sjå på nyfødtmedisinen. Det er då viktig at ein i mellomtida syter for at ein ikkje gjer grep i helseføretaka som øydelegg denne moglegheita til å sikre dei lokale fødeavdelingane. Eg er trygg på at helseministeren som helseføretakssjef vil syte for at så ikkje skjer. Kristeleg Folkeparti var imot sjukehusreforma, m.a. på grunn av den frykta vi no ser at folk utover landet også har. Vi har ikkje mana til omkamp, det har heller ikkje Regjeringa. Difor er det no viktig at vi styrer dette på best mogleg måte. Eg vil også kommentere ein annan ting. Det har frå fleire over lengre tid vore sagt at Regjeringa vil avvikle gravferdsstøtta. Ein skulle jo tru at folk hadde leseproblem. Det som er tilfellet, er at Regjeringa aukar gravferdsstøtta for dei som treng det mest. I 20 år har denne støtta stått uendra. Det har alle desse åra vore slik at ein måtte søkje om støtte dersom ein trong midlar utover dei 4 000 kr. Det er ingenting nytt i at ein no må søkje støtte for å få dei 15 000 kr. Men det er gjeve ei ekstra hjelp – som aukar for fyrste gong på desse åra – til dei som treng det mest.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Jeg tror kanskje at representanten Gunn Olsen tar litt feil når det gjelder valg av venner. Jeg må si at noe av det som jeg faktisk er litt glad for i budsjettforliket med Fremskrittspartiet, er at vi har økt bevilgningene til opptreningsinstitusjonene med 17 mill. kr ekstra. Om det er nok, kan en jo diskutere. Det som er viktig, er at vi også har satt i gang en finansieringsordning som brukerorganisasjonene har vært sterkt involvert i, som er en god begynnelse. Vi har sagt at det skal være en spesialisthelsetjeneste som skal ligge under helseforetakene. Vi begynner forsiktig og har en opptrapping underveis. Når helseforetakene får en bestillerrolle, kan de bestille det som er av god kvalitet, og opptreningsinstitusjonene må selv sørge for at de har et godt produkt å selge. Dermed får pasientene et bedre tilbud. De skal få et kvalitativt godt tilbud, det er Kristelig Folkeparti enig i. I den nye ordningen er det også rom for nye institusjoner, og hvis man har et godt produkt å selge, vil helseforetakene bruke dem. Så jeg må bare si at jeg er glad for det vi har fått til når det gjelder opptreningsinstitusjonene. Jeg tror vi er begynt på en riktig vei. Det er alltid rom for forbedringer, men vi har kommet et stykke.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Vårt menneskesyn handler om å ha respekt for menneskeverdet og det handler om å ha respekt for de svakeste, også minstepensjonistene, som representanten Alvheim var opptatt av. Jeg tar på alvor at en partikollega er bekymret for kommuneøkonomien, men det som den representanten snakket om, har ikke noe med gravferdsstønad å gjøre. I gravferdsloven står det at en skal ha rett til fri grav på kirkegården i den kommunen en bor i, vanligvis i 20 år, og Kristelig Folkeparti har ingen planer om å endre den loven. Når det gjelder gravferdsstønad, skal det gå til de etterlatte, slik at de kan greie å betale for en verdig begravelse – det kan være krans, det kan være kiste, det kan være en minnestund. Det høres ut som om gravferdsstøtten er tatt bort. Det er den ikke, den er bare blitt mer målrettet, og det er Kristelig Folkeparti enig i. De aller fleste av oss har anledning til å ha en verdig begravelse. Men når det gjelder de som sliter økonomisk, som har det vanskelig, ønsker Kristelig Folkeparti at de skal ha en verdig begravelse og deretter få dekke hele beløpet for begravelsen. Det er beregnet til ca. 15 000 kr, derfor er beløpet satt til akkurat det. Så høres det ut som om det ikke er behovsprøving i dag. Det er det jo. For dem som vil beholde dagens ordning: Den også behovsprøvet. Det synes jeg også representanten Alvheim skal ta med seg.