Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-05-15:
Parisavtalen er viktig. Hvis den fungerer som den skal, kommer den til å bety en betydelig omstilling både i Norge og i de fleste land rundt oss. Så er den sjølsagt unik – som den første mer globale, rettslig bindende klimaavtalen. Den kommer altså til å bety en god del endringer og omstillinger for oss, sjølsagt kanskje mest i de sektorene som er ikke-kvotepliktige, men det vil også bety store omstillinger for resten av næringslivet og olje- og gassindustrien som er en del av kvotepliktig sektor. Det er ikke slik at klimaomstillingene og klimautfordringene blir like i alle land. De kommer til å bli litt forskjellige i de ulike land. En av utfordringene i Norge er at vi i stor grad allerede har en fossilfri energiproduksjon. Dermed blir mange av omstillingstiltakene som Norge må gjøre, både mer kostbare og mer krevende enn dem mange andre land har foran seg, i alle fall det neste tiåret. Også den delen av industrien som i dag er innenfor det som heter kvotepliktig sektor, må forberede seg på betydelige omstillinger. Gjennom teknologiutvikling og gjennom beslutninger må også selskapene innenfor den sektoren belage seg på å bidra til reduksjoner i klimagassutslipp. Det har de tidligere vist seg i stand til å gjøre. Gjennom teknologiutvikling har de tidligere vært i stand til å bidra til klimagasskutt, og det må de gjøre også i årene framover, i tillegg til å være en del av det felles kvotesystemet man har med EU. Når det så gjelder ikke-kvotepliktig sektor, kommer en stor del av omstillingen til å skje innenfor transportsektoren. Det er kanskje der debatten også har blitt sterkest så langt. Det tror jeg er viktig, og det tror jeg er bra. Det vil være mange muligheter i transportsektoren, og vi begynner så vidt å se noen av dem, både gjennom nullutslipps- og lavutslippsferger, men også når det gjelder spørsmålet om å få omstilt personbilparken til elbiler, og også tungtransporten kanskje mer, gjennom et felles virkemiddel, f.eks. i form av et CO 2 -fond. Jeg har lyst til å nevne jordbrukssektoren lite grann, fordi det er en krevende sektor. Det er faktisk en av de sektorene i Norge som de siste årene har hatt litt reduksjon i sine klimagassutslipp. Det blir krevende for jordbruket. Jeg tror det er viktig når vi diskuterer jordbruket, at vi i alle fall har et klart skille mellom utslippene fra biologiske prosesser i jordbruket og utslipp av klimagasser som har sitt utspring i fossile kilder. Vi har ventet på en mulighet i Stortinget til å få en bredere drøfting omkring oppfølgingen av Paris-avtalen. Det har vi hittil ikke fått. Det har vært litt tilløp til det i Europa-utvalget, og det har vært litt tilløp til det gjennom saker som er fremmet enkeltvis i Stortinget. Men hele tida har en sagt at vi må avvente når det gjelder spørsmål om et felles regelverk med EU og om måloppnåelse – om hvordan en skal gjennomføre det med EU. Men plutselig bestemmer regjeringen seg for at de skal legge fram en klimamelding sommeren 2017. Ikke er den varslet til Stortinget tidligere, og sjølsagt kommer den ikke til å bli behandlet i Stortinget i vår, for det er altfor sent. Men det hadde vært interessant å få vite litt om hvorfor en absolutt nå – før en får vedtatt noe felles regelverk med EU – finner grunn til å legge fram en klimamelding, og om når Stortinget kan forvente at den klimameldinga blir lagt på bordet. Så er det også spørsmål om felles gjennomføring med EU skal være en bilateral avtale, eller om det skal være en del av EØS. Det tredje – og kanskje viktigste – spørsmålet er: Hvordan har Norge prøvd å påvirke EU når det gjelder felles gjennomføring? Det er nemlig ikke alt i det EU foreslår, som kommer til å bli like enkelt. En av de tingene som er til stor bekymring, er den måten EU-kommisjonen foreslår å regne på når det gjelder skog. Det er en metodikk som kommer til å føre til – hvis Norge øker sin avvirkning av skog og benytter den til f.eks. å bygge trehus istedenfor betonghus eller å bruke den i drivstoff – at vi vil bli straffet for det, slik som EU-kommisjonen nå foreslår. Hvis vi økte avvirkningen fra 10 millioner til 15 millioner kubikkmeter, som Miljødirektoratet har sagt er bærekraftig, ville det bli regnet som 4 millioner tonn økte CO 2 -utslipp, etter de reglene som EU-kommisjonen nå har lagt fram. Det kan ikke godtas. Spørsmålet er: Hva har regjeringen tenkt å gjøre, og hva har regjeringen gjort så langt når det gjelder å få stoppet et slikt forslag?