Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-01-28:
La meg starte med å gi honnør til miljøvernministeren, som nå har bekreftet at Regjeringen vil ta initiativ for å følge opp forslaget om å få etablert et nordisk og europeisk marked for omsetning av klimagassutslipp, selv om jeg må konstatere at det måtte til to replikker til statsråd Arnstad og fire replikker til statsråd Fjellanger før det kom et klart svar, nemlig ja, Regjeringen vil følge opp Stortingets ønske. Europa-debatten har to viktige perspektiver. For det første opplever vi at Europa etter Murens fall igjen er i støpeskjeen. Øst og vest smelter sammen, med de muligheter det skaper for å sikre freden og utvikle velferden, og med de utfordringer man står overfor på det sikkerhetspolitiske området, på miljøområdet og i kampen mot internasjonal kriminalitet. Felles for disse utfordringene er at de best løses i fellesskap, og det oppmuntrende er at stadig flere land ser nettopp dette. Det andre perspektivet i debatten er spørsmålet om hvordan vi kan sikre norske interesser i en situasjon hvor Norge står utenfor det politiske samarbeidet i EU. Jeg vil trekke frem ett område hvor Norge har store og viktige interesser å ivareta, men som samtidig er et område hvor Norge kan bidra i en større europeisk sammenheng, nemlig energisektoren. På NHOs årskonferanse illustrerte Eivind Reiten Norges posisjon som energinasjon på følgende måte: Dersom vi slår EU og Norge sammen, står Norge for 30 pst. av vannkraftproduksjonen, Norge har 45 pst. av gassreserven og 75 pst. av oljereserven, mens vi har 1 pst. av befolkningen. Vi har en liten befolkning, men vi er en stor energinasjon. Det er ingen tvil om at Norge derfor har viktige interesser å ivareta. Da er det oppsiktsvekkende at både utenriksministeren og statsministeren i dag kun berører disse spørsmålene med harelabb, og det er liten trøst at energiministeren mener at det er en offensiv holdning å følge utviklingen og vurdere den nøye. Høyre etterlyser en offensiv strategi fra Regjeringens side som fanger opp i seg spørsmålet om hvordan vi kan videreutvikle Norge som energinasjon, og spørsmålet om hvordan Norge kan bidra i en europeisk sammenheng. Dette er ikke bare energi- og næringspolitikk, det er i aller høyeste grad også miljøpolitikk. Norsk kraft er miljøvennlig. I tillegg til våre vannkraftressurser kan Norge forsyne Europa med miljøvennlig gass og gasskraft som kan erstatte mer forurensende kull- og oljekraft. Det må åpnes for nytenkning. Vi må bl.a. erkjenne at norsk gass trenger sterkere alliansepartnere dersom vi ønsker at myndighetene i de store EU-landene skal lage avgiftsregimer som gjør den miljøvennlige gassen konkurransedyktig sammenlignet med kull og atomkraft. Det er nødvendig å myke opp motstanden mot å la nedstrømsselskaper slippe til på norsk sokkel. For å eksemplifisere: Dersom franske selskaper har eierinteresser i den gassen som leveres, vil det dannes sterkere motkrefter til lobbyister som representerer andre energikilder. Resultatet kan bli nye forretningsmuligheter for Norge og reduserte klimagassutslipp i Europa. Man kan like det eller mislike det – gassmarkedet liberaliseres. Spørsmålet er: Skal vi erkjenne at markedet åpnes, se mulighetene, posisjonere oss i forhold til disse og gå aktivt inn for å ha en dialog om rammebetingelsene? Eller skal vi slåss til siste blodsdråpe for å beholde og bevare nasjonale strukturer intakt i en ny virkelighet? Det er det debatten om gassdirektivet dreier seg om, og vi må velge. Det er klart at strukturendringer har en pris, men den prisen blir høyere jo lenger man venter. Resultatet av å vente blir at Norge kommer bakpå og blir styrt fremfor å ha en ambisjon om å være med og styre. Et viktig mål med gassdirektivet er å få prisen ned, et ønske man kan forstå, men samtidig et ønske som har en bakside for produsentlandene. Men samtidig ligger det muligheter her, mulighet for å selge mer og mulighet for å være med og utvikle nye markeder. Høyre kan ikke se at det verken i dag eller tidligere er lagt frem tungtveiende argumenter som tilsier at Norge skal true med veto og gå nye runder med EU. Dette dreier seg om Norge som energinasjon, om å utvikle mulighetene som ligger der, både for oss selv og i en europeisk sammenheng.