trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-12-10:
Som det har vært sagt her, behandles dette etter hasteparagrafen. Det medfører bl.a. at en diskusjon om dette på bredt grunnlag og med innspill fra faglige myndigheter og fra regjeringen i forkant av debatten her ikke har vært mulig, så jeg vil lytte med stor interesse til hva statsråden har å si til denne saken. Rent generelt vil jeg si – og dette har jeg berørt tidligere i dag – at vi bør i Stortinget være svært forsiktige med å bringe høyst faglige spørsmål inn i stortingssalen. Jeg kan ikke tenke meg en sak som egner seg mindre for stortingsregjereri enn smittevernråd. Det er fag og medisin som teller i den sammenhengen, og jeg synes ikke vi i Stortinget skal ta på oss det ansvaret det vil si å gå imot disse faglige rådene. Jeg lytter selvfølgelig til det representanten Kjerkol sier, og særlig med stor interesse til det hun sier om at Arbeiderpartiet bare er for stortingsregjereri i den grad man strammer inn på smittevernrådene. Jeg tror kanskje representantens hukommelse svikter henne litt, for så vidt jeg kan huske, gjelder vel dette da altså ikke for fotball i Trøndelag – antagelig bare Rosenborgs hjemmekamper, jeg vet ikke. Arbeiderpartiet har et rulleblad som er litt merkelig, på akkurat dette. Så til saken: Jeg har stor forståelse for forslaget som kommer fra Fremskrittspartiet. Det er helt riktig, vi har som representanter blitt nedringt av folk som vil ha en lemping på reglene. Det kan jeg forstå, for det er veldig mange av oss som har et personlig forhold til julegudstjenesten, og som nå ser at dette kanskje ikke er mulig i år, i hvert fall ikke i den utstrekning det har vært mulig tidligere. Derfor skal vi snakke med innestemme når det gjelder dette forslaget. Men så er det slik at erfaringene med julegudstjenestene – i hvert fall mine erfaringer – er at det er svært mange barn som løper rundt i kirkerommet. I salen finnes det en representant som er prest, og som sikkert kan underskrive på det. Det er litt vanskelig å holde styr på menigheten akkurat på denne dagen, samtidig som det er mange eldre til stede. Det er et tankekors – hvis det er det rette ordet i denne sammenhengen. Kirken har vist stor grad av fleksibilitet under pandemien og har klart å holde tilnærmet normal aktivitet oppe, kanskje med unntak av noen begravelser. I de begravelsene jeg har vært i – det sier kanskje mer om meg enn om min forståelse av kirken – har det neppe vært over 50 deltakere, det er vel ikke vanlig, og man har klart å finne løsninger på det. Jeg er ganske sikker på at kirken nå vil være i stand til å finne praktiske tiltak som begrenser smitten til det minimale. 24. desember går altså over 24 timer.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-12-10:
Nå kunne jeg egentlig benyttet replikkordskiftet til å stille et høyst ukonvensjonelt spørsmål til statsråden, siden jeg kommer fra posisjonen, men det er ikke det jeg har tenkt å gjøre. Vi har mottatt veldig mange henvendelser når det gjelder dette, men alle henvendelsene kommer fra publikum, fra folk som vanligvis oppsøker kirken på julaften. Jeg har ikke registrert noen protester fra Kirken, som skal administrere julegudstjenesten. Er det også statsrådens inntrykk at Kirken ikke har uttalt seg om dette i særlig grad, i hvert fall ikke negativt, om begrensningen på 50? Hvis så er tilfellet, vil jeg tro det har å gjøre med at det ville være veldig lite gunstig for Den norske kirke å ha på seg at den har bidratt til en økning av smitten i løpet av julen. Det kunne være interessant om statsråden kunne bekrefte det inntrykket jeg har. Til humanisten Wilkinson vil jeg si at det er en betydelig forskjell på hvorvidt det er 50 eller 200 i en sal, og min erfaring med kirken er som sagt at julegudstjenesten er blant de mer sportslige gudstjenestene som finner sted i kirken, når det gjelder å springe mellom benkeradene.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-12-10:
Jeg må jo gi et svar til representanten Hjemdal. Det er en fordel å sitte i salen og følge debatten når man hiver seg inn i siste runde med en slik replikk, som dreier seg om at jeg ikke har fått noen innspill. Jeg var nøye med å si i mitt første innlegg at det har jeg – veldig mange innspill – men jeg har altså ikke fått noen fra Den norske kirke, de som er arrangør av julegudstjenesten, og det synes jeg var litt pussig. Og det har jeg fått et svar på fra statsråden også, som bekrefter mitt inntrykk, at Kirken ikke vil stå ansvarlig for å bryte smittevernreglene. Til Pollestad: Jeg forholdt meg til dette representantforslaget fra Fremskrittspartiet. Og jeg synes det er litt pussig fra Senterpartiets side å komme slengende med et løst forslag som dreier seg om gravferd, for det er jo faktisk noe som kunne vært tatt opp på en vanlig måte i komiteen og blitt behandlet skikkelig med en god saksbehandling. Det fikk vi ikke anledning til nå.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
La meg først starte med å understreke at SV har en høy terskel for å gå direkte inn i regjeringens smitteverntiltak. Men all den tid regjeringens fullmakter etter smittevernloven er så omfattende, og Stortingets involvering og kontrollmulighet er så svak, som vi har problematisert en rekke ganger, mener vi det er riktig at Stortinget kan gjøre sine egne vurderinger når det er gode grunner for det. Det ser vi også at samtlige partier i opposisjon har gjort i ulike saker hittil, og det er det viktig å understreke. I denne saken mener vi det er gode grunner til å gjøre en korreksjon i en regel som gir veldig lite mening i praksis. Regjeringens forskrifter og definisjon av fastmonterte seter, og særlig dette skillet mot benker i kirker, eller i andre gudshus, for den saks skyld, er ikke særlig logisk og fungerer ikke godt i virkeligheten. Det er åpenbart at myndighetene ikke har hatt den fortløpende dialogen og lyttet til dem som står midt i dette, og vet hvordan dette fungerer i praksis. Det som er aller viktigst, er at smittevernreglene knyttet til å holde avstand og til det å bli sittende på anviste plasser blir fulgt, og det kan selvfølgelig også gjøres på kirkebenker. Derfor støtter SV forslaget om at smittevernregler skal være likestilt for benker og andre typer sitteplasser, for fastmonterte stoler og fastmonterte benker, slik at plassene med riktig avstand mellom merkes opp på kirkebenkene, og smittevernet ivaretas. Dette er viktig. Én ting er julegudstjenester, som flere representanter har vært inne på, som er viktig for mange, men dette er også viktig for arrangører av julekonserter og alle dem som lever av å levere til de arrangementene. Jeg anbefaler samtidig SVs stortingsgruppe å stemme for Senterpartiets løse forslag om begravelser. Der har vi ennå ikke konkludert hva som er riktig å gjøre, men vi mener det er helt uproblematisk å be regjeringen om å vurdere dette. Jeg tror at den innsatsen vi gjør mot smittetrykket, er godt tjent med at vi kan diskutere de ulike reglene og gjøre korreksjoner underveis, når det oppleves som lite meningsfullt at reglene slår rart ut og rammer mange mennesker på en måte som bør være unødvendig. Derfor hadde også vi ønsket å sette spørsmålstegn ved hvorfor ikke Arbeiderpartiets representanter støtter dette forslaget, særlig fordi svært mange aktører som arrangerer f.eks. konserter rundt omkring i gudshusene, har pekt på dette som et stort problem for deres sesong. Så da anbefaler jeg at stortingsgruppa til SV støtter begge forslagene.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
SV har en høy terskel for å gå direkte inn i smitteverntiltak, men jeg mener at det kan være riktig å gjøre det når reglene oppleves som svært ulogiske i praksis. Antallsbegrensningen på 50 når det gjelder forsamlingslokaler med benker, i motsetning til 200 når det er lokaler med fastmonterte stoler, gir ikke mening i virkeligheten for mange. Så er vi selvfølgelig klar over at det er mange vanskelige vurderinger knyttet til disse anbefalingene, rådene og forskriftene. Derfor er vi særlig opptatt av at man har en fortløpende dialog med dem det gjelder, og at man også innhenter råd fra dem det gjelder, før man treffer vedtakene. Derfor er mitt spørsmål til statsråden: Hvordan var involveringen og dialogen med dem som er berørt av dette, før man fattet dette vedtaket etter smittevernloven? Hva sa de?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
En stor takk til saksordføreren for et veldig godt arbeid med å samle komiteen om ganske så mye. Det viktigste for SV i pengespillpolitikken er vernet mot spillavhengighet. Derfor står vi fast i forsvaret av enerettsmodellen og kravet om sosial ansvarlighet og en modell som i tillegg sørger for at alt overskudd fra spill går til viktige og gode formål, med store positive effekter for hele samfunnet – idrett, kultur, frivillighet og humanitært arbeid. Derfor støtter også vi å innføre tapsgrenser for spill på hest, som for andre pengespill. Men innføring av tapsgrenser får også noen uønskede konsekvenser for hestesporten. Det anerkjenner vi. Hestesporten får ikke mange av de godene som resten av idretten får, men det er særlig viktig å ta på alvor kanaliseringseffekten, altså risikoen for at flere kan komme til å gå til utenlandske og uregulerte spill. En slik konsekvens vil ramme det som er hele formålet med innføringen av tapsgrenser. Derfor har vi vært opptatt av å se hvilke muligheter som finnes innenfor rammene av enerettsmodellen og innenfor rammene av sosialt ansvarlige spill for å finne avbøtende og tilpassede tiltak. Det er uaktuelt å gå vekk fra innføringen av tapsgrenser, som Fremskrittspartiet, det eneste av partiene som er imot enerettsmodellen, foreslår. Vi har i løpet av denne behandlingen også fått på bordet viktige råd om at en utsettelse av innføring vil være uansvarlig. Vi lytter når det blir sagt med stor tyngde og troverdighet at en utsettelse vil kunne skade forsvaret av enerettsmodellen i juridiske prosesser som er i gang. Det at representanten Pollestad velger ikke å lytte til de sterke rådene vi har fått, får Senterpartiets ta på sin kappe. SV velger å lytte når rådene blir framført. Derfor har vi heller ikke valgt å støtte forslaget om å utsette innføringen. Vi har heller valgt å støtte en rekke av de andre avhjelpende tiltakene, som vil være viktige for hestesporten, som å gjøre fritaket for totalisatoravgiften permanent, at staten nå skal bidra mer på andre områder som er viktige for hestesporten, ikke minst å be regjeringen vurdere individuelle tilpassinger. Det som er interessant i dag, er om Fremskrittspartiet står ved sin sterke hyllest av hestesporten og stemmer for disse forslagene, og med det skaper flertall for viktige avbøtende tiltak for hestesporten. Det sa ikke representanten Gulati noe om i sitt innlegg, og det bør bli avklart, slik at vi kan ta debatten derfra.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Som statsråd Bollestad refererte til, har vi et forslag til vedtak som det ennå ikke er sikkert om det blir flertall for i salen. Derfor tenker jeg det er viktig at Fremskrittspartiet snart varsler hva de skal stemme. Det er i hvert fall én ting vi vet at det er flertall for i denne innstillingen, og det er jeg veldig glad for, for flertallet i komiteen ber i merknad regjeringen om å følge utviklingen i Norsk Rikstoto og gjøre eventuelle justeringer som ivaretar ansvarligheten, og som samtidig legger til rette for kanalisering av spillere til det regulerte markedet og hindrer eventuell avskalling til mindre sosialt ansvarlige spill. Derfor lurte jeg på om statsråden, all den tid dette er en flertallsmerknad fra komiteen i behandlingen, kan si noe om hva slags justeringer som er aktuelt for å ivareta både ansvarlig spill og også hestesporten framover.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Jeg anser ikke dette forslaget som lemping av reglene eller overstyring av helsefaglige anbefalinger. Det omhandler å likestille fastmonterte benker og fastmonterte stoler – innenfor krav fra lokale smittevernmyndigheter og innenfor gjeldende smittevernregler med hensyn til avstand mellom de sittende, og at de reglene overholdes både om de synger og om de ikke synger i kriken. For mange, og spesielt eldre, er julegudstjenesten veldig viktig, og den vil nok etter det året som har vært, være betydelig viktigere for den gruppen. Så hvordan Kristelig Folkeparti kan stille seg bak å avvise på kirketrappa kirkegjengere som skal inn i kirken og lytte til juleevangeliet og Guds ord, forstår jeg ikke. Skal respekten og etterlevelsen for smitteverntiltak ha tillit, må smitteverntiltakene være forståelige for folk. Vi har tillit til at folk følger de smittevernreglene som fastsettes, så framt de er forståelige. Jeg reiser veldig mye. På flyplasser har man fastmonterte stoler, kan man si, men det er likevel en benk. Der er det regelrett tapet over enkelte stoler. Folk respekterer det og holder den avstanden som angis. Det er fullt mulig med enkle grep å lage instruksjoner også i kirkerommet som gjør at folk overholder de avstandene som er nødvendige for å være trygg og sikker også i kirken. Det har jeg tillit til at de som skal gå i kirken, gjør, sånn at man kan likestille kirkebenker med fastmonterte stoler.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Ein føresetnad for at folk skal følgja dei smittevernråda som vert gjevne, er at folk oppfattar dei som logiske, rasjonelle og konsekvente. Det er vanskeleg å sjå heilt kva som er grunngjevinga for det me behandlar i dag, og eg har særleg lyst til å retta merksemda mot det lause forslaget som er levert av Kjersti Toppe på vegner av Senterpartiet. Det vert snakka mykje om julegudstenester og julekonsertar. Det kan ein for så vidt gå på neste år, men gravferder er no, og dei er berre éin gong. Viss ein ser i avisene, ser ein veldig ofte at det nedst i dødsannonsane står at det er for inviterte vener og familie. Her sit det altså etterlatne som må gjera dette valet: Kven er dei 49 andre som skal få lov til å vera til stades i denne gravferda? Det trur eg er eit veldig vanskeleg val. Veldig mange av kyrkjene våre er jo store, sånn at ein kan overhalda både éin- og tometersregelen om ein ønskjer det, inne i kyrkjerommet. Det Senterpartiet peiker på, er jo ikkje noko lettvint forslag. Det er at lokale smittevernmyndigheiter kan gjera ei vurdering av kyrkjerommet, anten det er benker eller, som det er i ein del verkeleg store kyrkjer, stolar som vert brukte. For det er ikkje, som representanten Grimstad snakkar om – iallfall ikkje i gravferder – sånn at folk driv og spring rundt. Eg er litt usikker på kva for kyrkje representanten Grimstad går i, ei kyrkje på Vestlandet er det iallfall ikkje. Ein må ta omsyn til kva dette er. Eg reagerer òg på at statsråd Høie litt generelt seier at religiøse samlingar er meir utsette for smitte enn andre, som han gjorde i innlegget sitt. Ja, det er vel ikkje sånn at ei religiøs samling nødvendigvis er ei religiøs samling. Ei gravferd på ein halv time er kanskje noko anna enn ei weekendsamling i ein eller annan religiøs samanheng. Ein må bruka fornufta, og ein må ta omsyn til at kyrkjebygga er forskjellige. Veldig mange kyrkjebygg der ein kan ha 50 personar, er betydeleg større enn kulturbygg der ein kan ha 200. Så eg håper at fleire parti kan vurdera dette. Eg er spesielt overraska viss Kristeleg Folkeparti til og med her vender tommelen ned for eit forslag som ikkje seier at noko skal gjerast, men at ein ber regjeringa vurdera det. Eg håper at regjeringspartia òg vil støtta opp om det lause forslaget frå Senterpartiet i denne saka.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Berre ein kort kommentar til representanten Grimstad, som for det fyrste kommenterte at representanten Hjemdal hadde kome inn i salen etter at debatten hadde starta. Eg gjorde det same, og eg vil minna representanten Grimstad om at det er blant dei smittevernråda som me har på Stortinget, at ein kanskje kan fylgja med på debattane frå kontoret og ikkje nødvendigvis treng å vera i salen heile tida. Så ein må ha litt respekt for dei smittevernreglane som gjeld. Det andre som vart sagt, gjaldt Senterpartiets forslag, som me leverte omtrent tolv timar før fristen for lause forslag gjekk ut. Viss ein meiner det er eit godt forslag, trur eg ikkje ein treng å ha komitébehandling av eit slikt forslag. Og viss ein les forslaget, ser ein at det me ber regjeringa gjera, er å vurdera om kyrkja og andre lokale som vert brukte til gravferder, kan verta godkjente for inntil 200 personar om lokale smittevernmyndigheiter kan gje rom for det innanfor gjeldande reglar. Dette er altså eit forslag om å be regjeringa vurdera det, og viss representanten Grimstad og Venstre meiner at ein treng å ha komitébehandling for å vedta det, så vil eg berre seia at eg er ueinig i det. Så eg håpar at òg regjeringspartia kan vurdera Senterpartiets forslag fram mot voteringa i morgon. For, som sagt: Kyrkjegudstenester og julegudstenester og julekonsertar er det kvart år. Gravferd er noko som berre skjer éin gong.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Det er noko føreseieleg med desse debattane som gjeld eigarskap. Me har denne typen debattar når me anten diskuterer dei generelle prinsippa, som i hovudsak er i samband med eigarskapsmeldinga, eller når det har skjedd ei eller anna krise med eit eller anna selskap der staten er stor eigar ein eller annan plass i verda. Staten er ein stor eigar. Eg meiner at staten er ein god eigar. Eigarskapsprinsippa ligg fast og har brei tilslutning i Stortinget. Så er det òg viktig å understreka at det eigarskapet staten har, den handlefridomen der, er ikkje av verken aksjelov eller allmennaksjelov noko mindre enn den private eigarar i kva selskap som helst har. Men me eig på vegner av det norske folk, og derfor vert det meir debatt. Eg får veldig ofte spørsmål frå pressa når eit eller anna selskap har gjort noko, anten det er Hydro i Brasil, Telenor i Asia, Equinor i USA: Er ikkje dette eit godt eksempel på at staten bør selja seg ned? Mitt standpunkt er nei. Det er eit veldig viktig argument for at staten bør vera stor eigar, nemleg det at me får ein offentleg debatt rundt dei handlingane som norske selskap gjer rundt om i verda. Så var det eit spørsmål her – det er ein diskusjon om kva desse merknadene betyr. Eg vil seia at eg opplever at ein tolkar kvarandre litt i verste meining, for viss ein kunne leggja den tolkinga til grunn, som eg høyrer enkelte gjer av merknadene til Arbeidarpartiet og Senterpartiet, burde det ha fått langt større konsekvensar enn det det faktisk kunne få. På den andre sida er eg òg veldig kritisk når statsråden seier: Kva skulle ein gjort annleis? Eg tenkjer det ikkje er eit bra utgangspunkt for ein debatt å stilla retoriske spørsmål om kva ein skulle gjort annleis. I veldig mange saker – eg vil påstå alle saker – er det eit handlingsrom, det var ting me kunne gjort annleis. Eg meiner at ein må bruka desse debattane til å stilla seg litt meir ope. Me kunne ha gjort noko annleis, men kva er det me skal gjera annleis? Det burde vera utgangspunktet for diskusjonen, og det er sånn ein skal tolka den kritikken som har kome frå Senterpartiet – no skal ikkje eg svara for Arbeidarpartiet fullt ut, men iallfall frå Senterpartiet i denne saka. Det statlege eigarskapet er viktig. Staten er ein god eigar, og det er viktig at det statlege eigarskapet ligg fast. Dette kjem ikkje til å vera siste gong me har denne type debattar, men ein må heile tida vera open på at ein kunne ha gjort ting annleis.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Lat meg starta med å seia at det er ein stor dag òg for Rogaland at denne KVU-en får fleirtal. Så er det nok sånn at såkalla konseptvalutgreiingar vert litt for godt oppfatta som fyrstepremie i norsk samferdselspolitikk. Det er jo nokre gonger me er gladare for ein KVU enn for ein ferdig veg. Men ein god start er det iallfall. Så er det mange som har nemnt aust–vest-forbindelsen. Den minte meg litt om idrettsøvinga tilløp utan hopp. For det vart snakka stort frå Ketil Solvik-Olsen om at no skulle ein gjera det endelege valet om kva som skulle vera aust–vest-forbindelsen som ein skulle satsa på. Men dette viste seg ikkje å vera så lett, og det var veldig mange forskjellige vegar mellom aust og vest som fekk premie i den konkurransen. No har med òg høyrt i nyheitene at tidlegare samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen ikkje vil koma tilbake til Stortinget, så han vil jo heller ikkje få moglegheit til å forsvara seg. Så eg skal ikkje forfølgja det vidare. Men eg er litt bekymra for synet på E134 generelt, fordi alle er veldig opptekne av vegen, men det er vanskeleg å få til noko der. Me har jobba lenge med Haukeli-tunnelane, men det me ser no, er at i staden for å byggja nye tunnelar, bruker ein store midlar på å oppgradera dei. Tanken på at ein frå Vegvesenets side etter at ein er ferdig med å bruka over ein halv milliard, meiner eg det er, til å oppgradera dei, skal byggja nye, har eg lita tru på. Betre vert det ikkje av at statssekretæren i Samferdselsdepartementet på eit seminar i Etne sa at det ikkje var noko problem at ein brukte nokre titals millionar på å oppgradera tunnelane. Men det var berre det at det var ikkje nokre titals millionar, det var ein halv milliard det var snakk om. Så håpar eg at ein greier å skapa ei begeistring for denne viktige vegen. Eg trur at representanten Langholm Hansen kunne teke hardare i då han beskreiv konsekvensane det har for både trafikk og miljø å få på plass ein så god og effektiv aust–vest-forbindelse. Eg deler òg undringa over at ikkje SV er med på denne, for det er ein veg som i alle planar er vald på ein relativt moderat vegstandard, men det er ein veg som går mellom to endepunkt som har veldig tungt med befolkning, og det er ein viktig veg for dei som ferdast og bur langs vegen. Så trass i alt, sjølv om ein kan gjera litt meir av KVU-begeistringa, er dette ein stor og viktig dag for alle som er opptekne av E134.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Denne saka handlar om hest, ikkje om spel, og det handlar om mykje meir enn trav. Det handlar om næring, rekreasjon, sport, helse, inkludering og integrering. Det handlar om framtida til hestefamilien. Det handlar om framtida til hestemiljøet i bygd og by. Det er forskjell på å spela på hest og det å tippa kva for 7 av 34 kuler som dett ned, ut av ein boks. Kampen mot spelavhengighet er det mitt inntrykk at hestenæringa og Rikstoto tek på største alvor. Det er òg viktig for meg å seia at Senterpartiet slår ring om einerettsmodellen. Me ønskjer å ha grenser for spel, men me ønskjer å ha effektive grenser for spel. Det er ingen tvil om at den største konkurrenten her, er pengestraumen som går til spel i utlandet. I tilbakemeldingane frå statsråden i omtalen av einerettsmodellen er svara veldig prega av at dette er noko ein ikkje ønskjer skal skje. Ein brukar veldig bevisst ord som at dette kan – det kan det eine og det andre. Det er ikkje noka juridisk skråsikkerheit, det er «kan». Det er til og med ei formulering eg synest er ganske fin, i negativ betyding: «kan noen komme til å hevde». Ja, det er klart, det kan alltid gå gale viss ein legg terskelen der. Senterpartiet si løysing er at me ventar med å innføra ei tapsgrense til dess me har på plass ordningar som sikrar f.eks. dei profesjonelle spelarane me har, og som er viktige for hestenæringa. Me har òg lagt inn og har forslag om ein økonomisk pakke som går på bl.a. finansiering av Norsk Hestesenter, og at totalisatoravgifta vert fjerna permanent. Det er òg interessant å registrera at det ikkje er nokon forslag om, og det vert ikkje ei votering i dag som seier at det skal innførast, ei tapsgrense frå 1. januar 2021, så regjeringa vil framleis ha moglegheit til å tenkja seg om gjennom jula. Det ein er i ferd med å gjera no, er det dei utanlandske spelselskapa som har grunn til å jubla for, mens hestemiljøet i heile Noreg har grunn til å vera lei seg og bekymra for framtida. Med det vil eg ta opp det forslaget Senterpartiet har fremja i saka.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Mykje av dette handlar om forholdet til einerettsmodellen og EØS-avtalen. Representanten Lossius frå Kristeleg Folkeparti var openbert på jakt etter Senterpartiet i innlegget sitt. Det vart vel sagt noko sånt som at innføring av tapsgrensa er eit krav som EØS stiller for å bevara einerettsmodellen. Så har Senterpartiet i denne saka, i forslag nr. 3, føreslått at me skal venta med å innføra tapsgrensene til ein har gjort den jobben med å finna ut kva særordningar ein kan ha for å vareta dei som f.eks. driv spel på profesjonelt grunnlag. Då er spørsmålet mitt: Er det sånn at einerettsmodellen vil gå tapt dersom Senterpartiet får fleirtal for forslaget sitt, eller er dette berre litt overdriven politisk retorikk frå Kristeleg Folkeparti?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Takk, president, og ein særleg takk for at du denne gongen var veldig tydeleg på P-en, for det å blanda P og B kan vera litt krevjande i denne typen diskusjonar. Eg har lyst å knyta nokre kommentarar til innstillinga og for så vidt òg til førre innlegg. Eg håper at Arbeidarpartiet vurderer forslag nr. 3, frå Senterpartiet, oppi dette. Men eg vil gå litt tilbake til Framstegspartiet, som eg synest har gjort mykje rart i denne saka. Eg mistenkjer at ein set sitt eige parti litt høgare enn hestenæringa, og det er beklageleg. Kva var vitsen med å fremja eit representantforslag om å fjerna spelmonopolet midt i denne saka? Det gjorde Framstegspartiet, og det meiner eg var veldig uklokt av dei. Så til forslaga til vedtak I–IV i saka: Eg forventar at Framstegspartiet stemmer for dei. Det var jo av omsyn til Framstegspartiet me føreslo IV, om å venta til 1. januar 2022, slik at ein ikkje skulle vere bunden av det fleirtalssamarbeidet dei i dag har med Venstre, Kristeleg Folkeparti og Høgre når det kjem til budsjett, og som eg forstår er eit litt krevjande samarbeid for Framstegspartiet å vera i. Men IV omhandlar altså 1. januar 2022, og me håper at det ikkje er eit statsbudsjett som Framstegspartiet skal måtte bekymra seg for. Det er noko i denne saka eg synest vert for lite belyst: Det vert nærmast framstilt som at det å ha ei tapsgrense på 20 000 kr er for eller imot ein god spelpolitikk og for eller imot speleavhengigheit. For dei aller fleste i Noreg går smertegrensa for speleavhengigheit lenge før 20 000 kr i månaden i tap, så dette er berre eitt av ei rekkje verkemiddel for å ha ansvarlege spel i det heile. Det me peikar på frå Senterpartiet si side, er ikkje at me ønskjer at mannen i gata skal ha moglegheit til å tapa 25 000 kr i månaden. Det me peikar på, er at dei som spelar på hest profesjonelt – for det er eit kunnskapselement i dette spelet – skal ha moglegheit til å fortsetja verksemda si, rett og slett fordi det er viktig ikkje berre for travet, men for heile hestemiljøet i Noreg. Det er det denne saka handlar om. Eg vil òg gje ros til saksordføraren, som eg meiner gjennom I–IV har fått på plass ei god tilråding frå komiteen. Så kan det godt vera at det var denne representanten sitt ansvar å melda frå om at saksordføraren ikkje var til stades i debatten – det har eg no gjort.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2020-12-10:
Eg opplever debatten som at fleire er i ferd med å gå inn i galopp. Det kan òg føra til diskvalifisering, så eg trur det no er lurt om Senterpartiet, Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og SV, som i denne innstillinga har vist vilje til å imøtekoma næringa, finn saman om det minste me kan verta einige om. Då håper eg at Framstegspartiet kan klargjera at dei, viss verken forslag nr. 2 eller 3 får fleirtal, subsidiært vil støtta I og III. Det vil vera svært viktig å få eit fleirtal i Stortinget for dei sakene når me skal fortsetja å leggja press på landbruksministeren og regjeringa i denne saka. Set ein hestesporten og hestenæringa først, gjer ein det, for det er dei fire partia som har vist vilje i saka, og då må me løysa sakene.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Bakgrunnen for dette forslaget fra Fremskrittspartiet er bl.a. svaret jeg fikk fra helseministeren når jeg egentlig urfordret kulturminister Abid Q Raja. For det som er veldig viktig å understreke i denne saken, er at dette ikke gjelder bare kirkerommet. Jeg må si jeg er litt skuffet over at den tidligere kulturpolitikeren, representanten fra Venstre, Grimstad, ikke har mottatt noen henvendelser i saken. Det kan godt være at hans mail-boks ikke er full, men det er i hvert fall min, og henvendelsene er fra kulturlivet i Norge, som blir hardt rammet av den krisen vi står i, og som på ingen som helst måte har vist at det er økt smitte på deres arrangementer, snarere tvert imot. Kulturministeren går faktisk ut og oppfordrer folk til å avvikle arrangementer og skape liv ute i lokalsamfunnet. Ingen i denne salen har tatt til orde for å bryte med smittevern eller legge til rette for en smitteepidemi etter jul. Jeg reagerer på det innlegget som Geir Jørgen Bekkevold fra Kristelig Folkeparti holdt på denne talerstolen. Her er det snakk om tilpasninger, akkurat som man har gjort ellers i samfunnet. Det er rart om bolten i gulvet eller armlenene skal være avgjørende for hvor mange man kan invitere. Noen forsamlingslokaler kan ta 2 000 mennesker, noen 200 og noen vesentlig færre. Nettopp derfor burde man kunne tilpasse seg. Jeg synes dette er en veldig merkelig debatt etter hvert. Jeg synes også det er viktig å påpeke, som representanten fra SV, Wilkinson, var inne på, at dette er stedet hvor mennesker kanskje ser det eneste ansiktet i løpet av uken. Det kan være et smil, det trenger ikke nødvendigvis være en bønn eller en forkynnelse, det kan være god musikk fra flinke musikere som fyller både kirkerommet og ikke minst de andre kulturrommene vi har rundt om i landet. Ensomhet har vært et gjentakende tema under koronaepidemien – hvordan vi skal forhindre det. Vi har faktisk også inngått et budsjettforlik om 400 mill. kr for hvordan vi skal bekjempe ensomhet. Det krever også at vi er kreative i vår tilnærming, for vi vet ikke hvor lenge denne epidemien kommer til å vare, eller når alle er vaksinert. Så jeg synes det er skuffende at en del partier i dag ikke viser litt mer løsningsorientert vilje enn det man har hørt i salen i dag.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
La det ikke være noen tvil: Fremskrittspartiet er også opptatt av de skjebnene som lider av spillegalskap, som jeg velger å kalle det. Det er mange skjebner der også, men det vet vi at gjelder innenfor mange felt. Det gjelder f.eks. rusavhengige, det gjelder folk som spiser for mye sukker – jeg er litt glad i det selv, men sånn er det – det kan være folk som er for glad i biler, eller som er glad i å kjøpe eiendom. Det kan gå galt for mange hvis det blir for mye. Da lurer jeg på hvor man skal sette kvotene neste gang. Skal det være kvoter på polet for hvor mange flasker vin man får lov å kjøpe, kvoter for hvor mange hus man kan kjøpe, og hvor mange biler man kan eie? Jeg synes statsråden kanskje skulle vært ærlig om at dette egentlig handler om å oppfylle EØS-rettens krav og EU-reglene, fordi det handler om enerettsmodellen. Er ikke det riktig?
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Det er jo frekkhetens nådegave at det er reguleringskåte politikere fra Arbeiderpartiet som skal stå oppe på denne talerstolen og arrestere Fremskrittspartiet. Hadde det ikke vært for Fremskrittspartiet i denne saken, hadde vi faktisk ikke hatt noen debatt om dette i denne salen i det hele tatt. Arbeiderpartiet, som jeg aldri har truffet på verken i en stall eller på en travbane eller noe som helst annet sted, er faktisk for disse endringene og har ikke fremmet et eneste forslag før Fremskrittspartiet nå løftet denne saken som et Dokument 8-forslag. Hvis de var så opptatt av hestesporten, kunne de kanskje engasjert seg i denne debatten lite grann før. Denne debatten er blitt til fordi Fremskrittspartiet har lyttet til hestenæringen og hestefolket og alle de innspillene vi fikk da regjeringen varslet disse drastiske endringene. Sånn som jeg ser det, er det regjeringen som er ansvarlig for at dette ble lagt fram – ingen andre. Men når saken først er løftet her, er alle som ikke er med på å støtte Fremskrittspartiets forslag om rett og slett å stoppe denne galskapen, ansvarlige. Jeg synes det er veldig merkelig at Senterpartiet skal arrestere oss for at vi ikke vil binde opp et nytt storting til hva man skal gjøre i budsjettet for 2022. Det er en diskusjon vi eventuelt kommer tilbake til i forbindelse med statsbudsjettet for 2022, naturlig nok. Vi har programfestet at vi er imot totalisatoravgiften, det var vel vi det første partiet som gjorde. Derfor kommer vi også til å støtte forslaget fra Senterpartiet. Så er i hvert fall det oppklart. Vi vil også støtte en utsettelse av saken, og jeg håper at flere tenker seg om etter debatten i dag når det gjelder å støtte det. Det er helt tydelig at statsråden ikke har opplyst saken godt nok når det snakkes om hvordan man kan tilrettelegge for mer spill inn i Norge, og så mange representanter står her oppe og snakker om bærekraftig spill. Bærekraftig spill – høres det mer sexy ut for dem som er spilleavhengige? – Meget merkelig retorikk. Vi kommer tilbake til forslaget fra Fremskrittspartiet om å oppheve spillmonopolet. Det bør heller ikke være noen overraskelse, da det er noe som er programfestet hos oss. At det skal bety en nedleggelse av Norsk Rikstoto, trenger det ikke på noen som helst måte å gjøre. Vi kan se bl.a. til våre naboer i Sverige, der man har gått for en lisensmodell, som fungerer veldig bra.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Vi gamle hestejenter kan bli litt engasjert på oppløpssiden, så jeg tenkte jeg kanskje skulle forklare hva jeg mente da jeg sa «utsettelse». Jeg fremmer ingen utsettelsesforslag på vegne av Fremskrittspartiet, jeg mente at vi støtter forslag nr. 3, fra Senterpartiet, om at man skal vente med å innføre tapsgrensene til etter at Stortinget er blitt orientert på egnet måte. Så trodde jeg at jeg klargjorde at det andre punktet som vi subsidiært vil støtte, er II, «Stortinget ber regjeringen gjøre bortfallet av totalisatoravgift permanent». Vi vil komme tilbake til eventuelle andre ting senere, men i denne saken er det det vi støtter nå – primært det forslaget som vi selv har fremmet, og de to andre punktene som jeg nevnte nå, sekundært.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Jeg vil starte med å takke for et godt samarbeid i komiteen. Dette er en stor, viktig og sammensatt sak, som har skapt engasjement både der og i samfunnet utenfor. Grunnlaget for Stortingets behandling er den redegjørelsen olje- og energiminister Tina Bru ga her i salen den 10. juni om Equinors virksomhet i USA og spesielt om statens eieroppfølging. Den redegjørelsen ble igjen utløst av en artikkelserie i Dagens Næringsliv i vår der det framkom at situasjonen rundt Equinors USA-virksomhet hadde vært betydelig mer alvorlig enn det som tidligere hadde vært offentlig kjent. Komiteen har sett det som sitt oppdrag å få avklart hvordan hovedeieren, altså staten ved Olje- og energidepartementet, har forholdt seg til både det som har blitt beskrevet som en aggressiv vekststrategi som gikk utover verdiskaping og kontroll, og enda mer spesifikt hva man foretok seg etter hvert som problemene med økonomistyringen i USA ble kjent fra og med 2014. For å belyse departementets oppfølging ble det arrangert en åpen høring der både tidligere statsråder, nåværende og tidligere konsernledere og nåværende og tidligere styreledere i Equinor deltok. Equinor har vært i USA siden 1987. Den store ekspansjonen skjedde imidlertid utover på 2000-tallet. Økning av reserver og ressursbaser ble vurdert som særlig viktig for videre vekst. Sett i ettertid kan man si at vekststrategien i USA baserte seg på en oljeprisforventning som viste seg å være temmelig optimistisk, men her var Equinor på ingen måte alene. Tapsavsetningene har først og fremst sammenheng med at disse oljeprisforventningene ikke slo til. I 2014 meldte imidlertid Finanstilsynet om flere konkrete feil i selskapets konsernregnskap og anbefalte å rapportere USA-virksomhet som et eget segment. I 2017 stilte Riksrevisjonen spørsmål både om lønnsomheten til Equinors utenlandsinvesteringer og om Olje- og energidepartementets oppfølging av Equinors internasjonale virksomhet. Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne, som utgjør komiteens flertall, mener at oppfølgingen fra departementets side kunne vært betydelig tettere, særlig etter at man hadde informert om svikten i økonomistyringen i USA-segmentet. Vi kan heller ikke se at Finanstilsynets anbefaling om å rapportere spesielt på USA-segmentet ble fulgt opp av regjeringen i eierdialogen med Equinor. Flertallet er også kritisk til at man ikke tydeligere har fulgt opp de bekymringer for lønnsomheten i Equinors utenlandsvirksomhet som Riksrevisjonen ga uttrykk for i 2017. Det inntrykket som har festet seg, er at staten, til tross for at den er hovedeier, har vært blant de mer passive eierne i Equinor. Det er mye å lære av denne saken også for framtiden. Det er blitt klart at det trengs en tydeligere hånd med denne eierstyringen, ikke minst hvis vi nå skal ruste Equinor til å bli en viktig og framtidsrettet motor for nyindustrialisering av Norge inn i fornybaralderen på veien mot et klimanøytralt samfunn.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Statsråd Bru holdt en grundig og ryddig redegjørelse om dette i juni. Hun sa da, og ikke minst nå og i høringen vi hadde, at hun tok en del grep. Det var bl.a. å be om ekstrarapportering, kreve større åpenhet, og hun sa nettopp nå – fornuftig nok, og som jeg støtter varmt opp om – at hun kommer til å følge disse spørsmålene nøyere opp i eierdialogen. Det er da interessant at hun samtidig mener at det ikke kan ha skjedd noe galt før. Hvorfor var det nødvendig for statsråd Bru å gjøre disse tingene i 2020, og hvorfor var ikke dette gjort i 2014 og fremover, for det var jo da disse problemene oppsto, og de ble jo stadig mer kjent for departementet, noe vi er blitt kjent med ikke bare gjennom PwC-rapporten, men også gjennom statsråd Brus egen redegjørelse. Så spørsmålet er ikke hva som har skjedd i 2020, mens Bru har vært statsråd, spørsmålet er hva regjeringen har gjort med dette siden de ble kjent med de røde tallene i 2014.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Det er kommet ganske tydelig fram både i PwC-rapporten, som for øvrig er veldig god og avklarende, og i høringen vi hadde, at to ting skjer i 2014. Det ene er at Finanstilsynet påpeker disse feilene, som helt riktig ble rettet opp, og også at de anbefaler at man rapporterer på USA-segmentet spesielt, noe som først skjedde da statsråd Bru ble statsråd i 2020, altså en beslutning i Equinor. Det andre som skjedde i 2014, var – slik det er beskrevet av selskapets ledelse selv og i PwC-rapporten – at da begynte varsellampene å blinke om økonomistyringen. Det er noe annet enn tapene. Tapene er én ting, det har å gjøre med oljeprisforventning. Økonomistyringen og svakhetene der, mangelen på oversikt, ble man kjent med i 2014, står det i rapporten og i Brus egen redegjørelse. Så spørsmålet er: Burde ikke departementet fulgt mer opp på de spørsmålene, altså de som hadde å gjøre med manglende oversikt i USA-segmentet, slik Equinor selv oppfattet det og også begynte å rapportere til departementet?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Mener statsråden da at departementet burde blitt kjent med disse spørsmålene, når vi nå vet hvor alvorlige de var, altså at man hadde ekspandert seg inn i en fullstendig mangel på oversikt, som er veldig tydelig beskrevet i PwC-rapporten? Eller er det rimelig at man ikke fikk vite det? Er det slik at styret oppførte seg riktig, eller burde styret oppført seg annerledes, altså et styre som delvis er utgått av en generalforsamling hvor staten er hovedeier?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
En sentral del av denne saken er spørsmålet om hva man mener med forsvarlig eierstyring, og der ligger kanskje også hunden begravet. Flere fra posisjonen har vært inne på det. La meg begynne med å slå fast at Arbeiderpartiet og hele flertallet som har skrevet seg sammen i denne saken, eksplisitt understreker at man støtter opp om prinsippene bak profesjonell eierstyring. For ordens skyld: Det innebærer altså åpenhet, likebehandling mellom eierne, at eierskapet skal utøves gjennom generalforsamling, valg til styre og offentlig kunngjorte mål og ambisjoner for eierskapet. Dette betyr imidlertid ikke, som noen synes å tro, det samme som armlengdes avstand. Det er faktisk ingen motsetning mellom disse prinsippene og en tydelig eierstyring når det gjelder ansvarlighet, sunn økonomistyring, måloppnåelse i forhold til offentlig uttalte mål og eksplisitte krav til såkalt ESG, altså til miljø, sosiale forhold og styring. Flertallet mener tvert imot at dette er en type forventninger også private eiere stadig tydeligere gir uttrykk for overfor de selskapene de eier. Det inntrykket som – som sagt – har festet seg, er at staten på tross av å være hovedeier har oppført seg som den snilleste gutten, som ikke ønsket å forstyrre dem som egentlig bestemte, ikke på sovesal 1, men i generalforsamlingen. Eierstyringsdialogen skal ikke bare være en kanal for informasjon og passivt samtykke, men en reell toveisdialog mellom eier og eid selskap, og tross direkte spørsmål i høringen kom det ikke fram noe eksempel der noe sentralt forhold ved selskapets handlingsmåte har blitt endret som konsekvens av denne dialogen. Det er altså ikke et spørsmål om man er for eller mot prinsippene for god eierstyring; det er om staten skal tillate seg å ha det samme ambisjonsnivået for sine eierskap som private eiere i stadig større grad selv gir uttrykk for, f.eks. i forhold til oppfyllelse av Paris-mål, f.eks. i forhold til sosialt ansvar, f.eks. i forhold til miljømessig ansvar. Det er ikke situasjonen nå. Det er en misforståelse om en nå skal forsøke å skape et inntrykk fra en tilsynelatende godt samordnet opposisjon om at prinsippene om ansvarlig eierstyring betyr at man helst skal mene minst mulig, for det er det de som sitter i ledelsen av selskapene, som helst bør gjøre, og kanskje også dem man har valgt til styret, men som eier skal man ikke gi uttrykk for noe mer enn det. Det er en dårlig start også på det vi skal inn i nå, hvor det er utrolig viktig at det som tross alt er en fantastisk suksesshistorie, altså hele historien om Statoil og Equinor, også skal kunne bli med oss og ta en lederrolle inn i det grønne skiftet og inn i en fornybar framtid. Da tror jeg vi trenger en mye tydeligere næringspolitikk, herunder en mye tydeligere eierskapspolitikk.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
: Jeg konstaterer at regjeringspartiene, hvori opptatt Fremskrittspartiet, har samordnet seg godt. De har åpenbart bestemt seg for at de i stedet for egentlig å snakke om regjeringen kunne gjort noe som helst annerledes, heller vil snakke om saksordføreren. Jeg er jo litt beæret over det, men jeg mener det kanskje er feil bruk av Stortingets tid. Det begynner med representanten Kjenseth, som takker for «et ikke altfor godt samarbeid», som jo er en interessant form for takk. Det topper da i kjent stil Stefan Heggelund, som går til et personangrep på meg. Jeg husker veldig godt det gode, gamle slagordet «svakt argument, hev stemmen». Det har åpenbart stått sentralt i den PR-boka som regjeringen har lagt til grunn her, for det virker som om det er hovedpoenget, at vi sier noe litt uforskammet når vi mener at hovedeier bør mene noe om måloppnåelse eller fravær av det i et selskap. Nå svarte representanten Dag Terje Andersen meget godt, han som altså selv utarbeidet disse bejublede eierskapsprinsippene som jeg stiller meg veldig solid bak, og som vi flere ganger har vært inne på hva betyr. Det betyr ikke passivt eierskap. Det betyr ikke at man skal være «hands off» eller ha armlengdes avstand. Det betyr tydelighet og åpenhet om mål, langsiktige mål. Hvilke mål vil man bruke eierskapet til å oppnå? Selvfølgelig å tjene penger – men hva ellers? Det betyr også at det skal utøves på generalforsamlingen gjennom valg til styre, og det skal være likebehandling av eierne. Poenget, som vi åpenbart ikke helt klarer å bli enige om, er at det kan da ikke være noe galt i at staten er en like aktiv eier som de private eierne i samme selskap er, for f.eks. et fond som KLP stiller jo et klart krav gjennom sitt eierskap til den porteføljen de eier. Dette er hovedtrenden i både norsk, europeisk og amerikansk internasjonal eierskapsutøvelse på privat side – og heldigvis veldig ofte i retning av strengere krav til både miljømessige forhold, klimamessige forhold, sosiale forhold, godt styresett, osv. Det kan staten gjøre. Det er langt derfra til å bryte med godt eierskap. Spesielt interessant – for å bruke et parlamentarisk uttrykk – blir det når Kjenseth begynner å hylle innlegget til Martin Kolberg. Jeg hyller også innlegget til Kolberg, men det går altså ikke an å være enig med Martin Kolberg og regjeringens felles posisjon samtidig, for Martin Kolbergs innlegg var et veldig klart uttrykk for at det har vært en kulturell barriere mot å utøve dette tydelige eierskapet. Det var et meget godt innlegg. Så jeg undrer meg på hvordan Kjenseth først kan si at man må stå bak den tolkningen som regjeringspartiene har samlet seg om, og deretter være enig i Martin Kolbergs veldig gode innlegg. Til slutt vil jeg si at det absolutt er ting også fra vår regjeringstid som bør diskuteres. Ingen av oss har på noe tidspunkt sagt noe annet. Det er grunn til å stille spørsmål ved den vekststrategien som begynte den gangen, og det har vi da også gitt uttrykk for. Vi vet veldig godt når det begynte, og har ingenting imot å erkjenne det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Selv om jeg ser at representanten Heggelund også har tegnet seg, drister jeg meg likevel til å takke for debatten, for jeg mener faktisk at den er både viktig og avklarende. La meg for ordens skyld først ha sagt, for dem som kanskje ikke har satt seg inn i innstillingen, at det er flere sider med felles tekst som hele komiteen stiller seg bak. Det inkluderer hele historiefortellingen om hva som gikk galt, som igjen er sterkt inspirert både av Brus grundige redegjørelse, av PwC-rapporten som kom etterpå, og av prinsippene for profesjonell eierstyring og en rekke andre ting vi er enige om. Vi siterer også statsrådens ganske tydelige kritikk av styre og ledelse i Equinor som kom i redegjørelsen, og sier at vi stiller oss kollektivt bak den. Hele komiteen har faktisk gjort det. Det var ganske mye vi var enige om. I all ubeskjedenhet var det saksordføreren som skrev utkastet til det vi er enige om. Deretter følger det selvfølgelig merknader fra flertallet, som utgjøres av Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Miljøpartiet De Grønne og Sosialistisk Venstreparti, som er forskjellige fra dem som er fra regjeringspartiene. Det de reflekterer, er en reell ideologisk uenighet – på toppen av en faktisk og positiv enighet om profesjonell eierstyring. Som jeg har gjentatt mange ganger – i åpenhet, med generalforsamling valgt i styrer – er det en forskjell på dem som ønsker et mer aktivt eierskap, slik det nå utvikler seg på privat side, og dem som mener at man nesten skal være en slags fondsforvalter, som kanskje skal tilsi at ikke noe går direkte galt eller bryter med loven, men som ikke har særlig sterke ambisjoner for eierskapet sitt. Det er viktig å vite i den videre ideologiske debatten. Det er en sunn uenighet. Begge standpunkter er legitime. Etter min mening er det ene riktig og det andre feil, men det er et politisk standpunkt. Vi driver med politikk i denne salen. Det er ikke illegitimt at man er uenig om et så viktig politisk spørsmål. Det vi mener når det gjelder hva som skulle ha skjedd, er at da det begynte å bli klart – vi så i både høring, redegjørelse og PwC-rapport at det gradvis ble tydeligere at det var alvorlige problemer med økonomistyringen i USA – virker det som at jo da, det har vært på dagsordenen, men det er veldig vanskelig å gripe hva man egentlig har gjort for å prøve å forbedre og korrigere dette fra hovedeiers side. Jeg mener at det virker som man ikke har bekymret seg nok for dette. Man har på en måte lagt til grunn at de vet nok best, de som sitter og styrer der borte i selskapet. Det er en dårlig tilnærming i en tid hvor såpass viktige spørsmål kommer på dagsordenen, og hvor så store utfordringer står foran oss. Jeg konstaterer at det denne debatten har vist, er at innenfor rammen av profesjonell eierstyring er det to tolkninger av hva den kan brukes til. Jeg er glad for at det er enighet på en bred venstreside om at man må tydeliggjøre at også staten kan være en ambisiøs og aktiv eier med tydelige mål for sine eierskap.