Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Da kan jeg si til representanten Skovholt Gitmark at det gjelder å telle sine gleder, det er ikke sikkert det kommer så mange flere. Det er større enighet om politikken i denne meldingen enn omfanget av særmerknader fra Fremskrittspartiet kan gi inntrykk av. Jeg vil starte der. Det er tverrpolitisk støtte til at grunnlaget for norsk bistand også til Vest-Balkan må være at Norge faktisk kan bidra til å gjøre en forskjell, og at bistanden har relevans og er viktig også for det norske samfunnet. De ulike landene i regionen har utviklet seg ulikt. Det gjenstår mange utfordringer, både mellom enkelte av landene og internt i det enkelte land. Men sett under ett har utviklingen vært positiv, slik også saksordføreren pekte på, men det er utfordringer som gjenstår. Denne overordnet positive utviklingen gjør at norsk bistand nå kan endres fra fred og forsoning til etablering av et godt styresett, økonomisk utvikling og integrasjon i europeisk og atlantisk samarbeid. Felles for alle landene er ønsket om et nærmere samarbeid med Europa og da først og fremst gjennom EU og NATO. Det ses på som viktig også i landene selv for å ha tryggere rammer for en fortsatt positiv utvikling når det gjelder demokrati, økonomi og sikkerhet. Albania er opptatt som medlem i NATO. Selv om det ikke er oppnådd politisk enighet i Bosnia-Hercegovina om å la forsvarseiendommene tilhøre statsnivået, er det også der et utbredt ønske om en sterkere tilknytning til alliansen. Erkjennelsen av at en slik tilknytning vil bidra til stabilitet i området, går ut over landets egne grenser. Selv i Serbia, som ikke ønsker NATO-medlemskap, men et nært samarbeid, erkjenner myndighetene at en slik tilknytning for Bosnia-Hercegovina vil være en fordel, selv om en meningsmåling i sommer viste at tilslutningen til et eventuelt serbisk NATO-medlemskap er så lav som 15 pst. En nærmere makedonsk tilknytning til NATO er også ønskelig, men vil avhenge av en løsning på navnespørsmålet mellom Makedonia og Hellas. Når det gjelder landenes ønske om å komme med i EU-samarbeidet, ser det ut til at kroatisk medlemskap gjennomføres som planlagt, og er nært forestående. Med et slikt medlemskap faller også mye av grunnlaget for norsk engasjement i landet bort. Det er derfor naturlig at Norge avslutter sine resterende bistandsaktiviteter i landet i løpet av dette året. Serbia er, som begge de foregående talerne også understreket, en nøkkelnasjon for utviklingen i dette området. Landet går en spennende tid møte. Mange av hindrene for en avtale med EU er ryddet av veien med arrestasjonene og overføringen av de to krigsforbryterne Mladic og Hadzic til krigsforbryterdomstolen i Haag. Kosovo-spørsmålet er imidlertid fortsatt langt fra sin løsning. Kosovo er eksplisitt nevnt og integrert i den serbiske konstitusjonen. Den folkelige motstanden mot å endre dette er stor, og en grunnlovsendring er neppe realistisk i overskuelig framtid. Norge har gjennom lang tid hatt nære forbindelser med landene på Balkan, spesielt med Serbia. De nærmere 4 000 krigsfangene i Nord-Norge under annen verdenskrig la grunnlaget for et helt spesielt forhold mellom våre to land. Historien gjør det enklere å foreta en målrettet innsats på flere områder, som videreutvikling av forvaltningen og grunnlaget for forholdet mellom regjering og parlament. Den norske riksrevisjonen spiller en positiv rolle i arbeidet for å bygge opp et kontrollsystem i Serbia i tråd med internasjonale kriterier. Det gjelder kontroll av statsregnskap, forvaltningsrevisjoner osv. Kontakt mellom det norske og det serbiske parlament når det gjelder spørsmål om retningslinjer for parlamentets kontroll med regjeringen, er et annet viktig samarbeidsområde. Samarbeid på lokalt nivå mellom KS og den serbiske motpart bidrar til en styrking av lokaldemokratiet. Et annet viktig område er næringsutvikling. Telenors engasjement i Serbia kan nevnes som et godt eksempel på det. Likeledes er en rekke andre norske bedrifter engasjert i næringsutvikling i hele regionen. Fokus på innovasjon og utvikling av små og mellomstore bedrifter er et annet viktig bidrag. Jeg vil imidlertid understreke den advarselen et flertall i komiteen reiser mot en ensidig satsing på inkubatorer ved etablering av vanlige bedrifter. Subsidiering av driftskostnader til bedrifter som opererer i konkurranse med andre lokale bedrifter, er ikke nødvendigvis den beste anvendelsen av midlene, eller det beste bidraget til næringsutvikling. Et annet aspekt ved det norske næringsengasjementet i regionen er å gjøre det klart overfor samarbeidspartnerne at man forventer at arbeidstakernes rettigheter sikres, og at man viser nulltoleranse for korrupsjon. Utfallet av det serbiske parlamentsvalget til våren og presidentvalget høsten 2012 vil være viktig for spenningsforholdet mellom Beograd og Pristina. Bosnia-Hercegovina er en spesiell konstruksjon i europeisk sammenheng. En tredelt stat basert på etnisitet og religiøst grunnlag må anses som et tankekors i et Europa hvor utviklingen ellers bygger på integrering og likeverd, uavhengig av utgangspunkt. På en konferanse i Brussel nylig uttalte lederen av det bosniske sosialdemokratiske partiet at Bosnias konstitusjon ble utformet for å tilfredsstille dem som laget den, ikke for folket i landet. Dette synet er betegnende for utfordringen. Uten forankring hos dem som skal forvalte en så krevende konstruksjon, er det vanskelig å få den til å fungere. Ordningen med den såkalte høyrepresentanten som overdommer for all politisk virksomhet i Bosnia-Hercegovina bidrar i høy grad til å svekke grunnlaget for vanlig politisk virksomhet. Jeg er derfor glad for regjeringens støtte til avvikling av høyrepresentantens kontor. I Montenegro står kampen mot organisert kriminalitet og mot korrupsjon høyt på prioritetslisten. Det er verdt å merke seg at etniske konflikter, slik vi ser det i Bosnia-Hercegovina, ikke synes å ha noen plass i den politiske hverdagen i Montenegro. Det er åpenbart grunn til å dele regjeringens uro for utviklingen i Makedonia. Mistroen mellom den albansk-makedonske og den slavisk-makedonske befolkningen er tiltagende. Så en liten bemerkning til slutt om Fremskrittspartiets etterlysning av Moldova, som et av de landene som burde vært behandlet i meldingen. Det er naturligvis alltid vanskelig å foreta avgrensninger, men historisk er den avgrensingen som er valgt i meldingen, naturlig. Hovedvekten er lagt på landene som utgjorde det gamle Jugoslavia, og de statene i regionen hvor Norge har hatt et sterkest engasjement.