Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Det nye budsjettet bærer preg av at vi har et nytt politisk flertall i norsk politikk, et flertall som satser på velferd, rettferdighet og fellesskap, ikke bare her hjemme, men også utenfor Norges grenser. Kampen mot fattigdom og kampen for utvikling, demokrati og menneskerettigheter er vår største globale utfordring og en viktig oppgave for den nye regjeringen. Nettopp derfor skal vi styrke Norges innsats for fattigdomsbekjempelse, en mer rettferdig fordeling og en mer demokratisk verdensorden. Vi skal jobbe for et sterkere FN, og vi skal styrke Norges fredsinnsats. Vi skal jobbe sterkere for en FN-ledet verdensorden på grunnlag av folkeretten, og vi må lede an i arbeidet med å slette gjelden til den fattigste delen av verden. Vi skal øke bidragene til FNs nødhjelpsfond og ha et sterkt engasjement i arbeidet mot hiv/aids-epidemien. Dette er deler av den nye regjeringens politikk, og det bærer ikke minst også det nye budsjettet preg av. Globaliseringen åpner enorme muligheter for mange, men den skaper også mer utrygghet og urettferdighet for andre. Vi ser en globalisering når det gjelder informasjon, økonomi og vitenskap, men dessverre er manglende politisk styring et stort og avgjørende problem. Vi ser at globaliseringen stadig gir nasjonalstaten mindre betydning og handlingsrom, og at makt skyves fra folkevalgte, demokratiske fora og over til multinasjonale selskaper som opererer globalt. Våre utfordringer kan da ikke løses gjennom politiske vedtak i enkeltland alene. De største utfordringene vi står overfor, som fattigdom, miljøproblemer og aids-epidemien, kjenner ingen landegrenser. Da kan heller ikke løsningene gjøre det. Med en så globalisert verden trenger vi sterkere internasjonale organisasjoner som kan demme opp for de negative virkningene. Vi trenger et sterkere globalt demokrati, og det er FN som må ha lederrollen i det globale demokratiet, for FN er det viktigste redskapet vi har i kampen for fred, sikkerhet, bærekraftig utvikling og forsvar av menneskerettighetene. Derfor må Norge fortsatt være en sterk pådriver for å fornye og styrke FN-systemet, videreutvikle det og gjøre det mer effektivt. Dette er nødvendig fordi de globale utfordringene er helt annerledes i dag enn de var da FN-pakten ble underskrevet. Og for at FN i framtiden skal kunne være et best mulig redskap for bekjempelse av fattigdom og som konfliktløser, må systemet bli mer handlekraftig. Kofi Annans rapport har viktige forslag til reformer av FN, bl.a. på det sikkerhetspolitiske området, på det sosiale og økonomiske området og ikke minst når det gjelder menneskerettighetene. Det blir en utrolig viktig oppgave for den nye regjeringen å spille en aktiv rolle i det videre arbeidet med reformprosessen og være en aktiv pådriver og røst, slik at organisasjonen får den nødvendige legitimiteten den trenger, og blir mer handlekraftig og bedre i stand til å møte de kommende utfordringene. Det dreier seg om å nå Tusenårsmålene, det dreier seg om å håndtere de harde og de myke sikkerhetspolitiske truslene. FN trenger stabile og forutsigbare inntekter for å kunne drive med utjevning og for å sette organisasjonen i stand til å gjennomføre vårt største globale mål – nettopp at Tusenårsmålene kan nås. Derfor er det viktig og nødvendig at det nå jobbes fram en form for global skattlegging som kan gi FN stabile bidrag i framtiden. Det er en viktig og riktig prioritering at den nye regjeringen nå styrker FN-systemet i budsjettet og øker Norges økonomiske bidrag. På den måten får vi en styrket og mer aktiv norsk innsats gjennom FN på områder som er av stor betydning for mange utviklingsland, der FN spiller en meget sterk rolle. Dette er helt i tråd med at vi i Soria Moria-erklæringen slår fast viktigheten av en sterkere oppslutning om FN-systemet og folkeretten. Våre grunnleggende ideer om frihet, solidaritet og like muligheter stopper ikke ved landegrensene. Derfor jobber vi for et internasjonalt samfunn som er preget av disse ideene, for fred og respekt for menneskerettighetene. For å nærme oss et slikt globalt velferdssamfunn kreves det større utjevning mellom nord og sør. En global utjevning krever at den rike delen av verden tar det største ansvaret. Derfor er det naturlig at Norge, som verdens beste land å bo i, både i ord og i handling skal være en aktiv, politisk, internasjonal pådriver for å nå dette målet om en litt mer rettferdig verden.