Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-05-05:
Norge har også en tidligere historikk med uopplyst og vulgær politisk debatt i Stortinget, der utenlandske minoriteter og norske minoriteter framstilles som horder, som en ukontrollert strøm på vei inn i landet, og der udokumenterte påstander om en sammenheng mellom disse gruppene og kriminalitet danner grunnlaget for vedtatt politikk. Det har vi prøvd før. Det var ikke så bra. Derfor skal jeg åpent innrømme at det gledet meg stort – jeg skal til og med innrømme at jeg følte grov skadefryd – da regjeringen ikke fikk gjennomslag for et nasjonalt tiggeforbud. Det var en seier for anstendigheten i Stortinget, et ydmykende nederlag for justisministeren, og jeg kommer til å skatte denne dagen i hele denne stortingsperioden. Jeg støtter selvfølgelig fullt ut forslaget om å oppheve adgangen til kommunale tiggeforbud. Vi stemmer for det, hele SV – selvfølgelig. Det er ingen som mener at tigging er et gode for samfunnet. Det er ingen av oss som ønsker mer tigging, men vi må erkjenne at for noen er tigging den eneste muligheten – også bostedsløse må ha mat, også de fattigste blant oss trenger penger – til å dekke sine grunnleggende behov. Å forby tigging er å prøve å forby fattigdom, som representanten Ropstad så godt var inne på. Og det funker ikke. Den høyresiden som vanligvis lekser opp om individets ukrenkelige frihet og økonomiske frihet, presser på for å forby mennesker å be om hjelp. Når de ikke får gjennomslag for å gjøre det nasjonalt, gjør de det lokalt. Dermed får man altså en rettstilstand der mennesker i nød sin mulighet til å be andre om hjelp er forskjellig fra kommune til kommune. Det kan ikke sies å være særlig prinsipiell, liberal høyrepolitikk. Hvis man går ned en handlegate i Norge, skal storkapitalen, uten noen som helst form for begrensning, få mase på deg om å få pengene dine. De selger tran, strøm eller treningsabonnement, og justisminister Anders Anundsen blir ikke krenket. Men når romfolk tigger, da er det en alvorlig sak, da er det valgkampløfter, da er det en av hovedsakene til justisministerens parti, da skal det innføres forbud. Det er på ingen måte prinsipielt, og det er noe vi kommer til å se tilbake på i Stortingets historie som et trist kapittel ved denne regjeringens virke. Ikke bare har representanter som Ulf Leirstein hengt ut romfolk på sin Facebook-side gjentatte ganger og skapt nasjonal oppmerksomhet rundt det, man har endog en nestleder i det samme partiet som har sagt at han vil nekte romfolk adgang til riket. Det er bakgrunnen for denne debatten, og det er det som gjør det så uforståelig at Senterpartiet, når de først er i prosessen med å snu og innta et anstendig og fornuftig standpunkt, ikke klarer å ta veien helt ut og si: Vet du hva? Vi tok feil. Dette er ikke god politikk. Senterpartiet har fortsatt muligheten til å oppheve kommunenes adgang til å forby tigging. I debatten om tiggeforbud dukker det ofte opp argumenter om at tilreisende tiggere egentlig er kriminelle eller organisert av kriminelle tiggerbander, men det er ikke dokumentert noen sammenheng mellom tigging og kriminalitet. Jeg vil gjerne utfordre justisministeren til nå omsider å legge fram sin dokumentasjon på at det er en sammenheng mellom tigging og kriminalitet – en sammenheng mellom de tiggerne man kan se på gaten i Oslo, og kriminalitet. Det har vi ikke fått se til nå, og jeg venter i åndeløs spenning på justisministerens innlegg. Det er nok ikke tilfeldig at Høyres partiledelse var imot å vedta et tiggeforbud både nasjonalt og lokalt. Det virker heller ikke som om representanten Frølich bobler av entusiasme når han skal forsvare denne politikken. Her har ledelsen i Høyre og de mer anstendige delene av Høyre og Senterpartiet havnet i særdeles dårlig selskap. De har havnet i selskap med et parti som gjerne driver valgkamp på demagogisk agitasjon mot nasjonale minoriteter for å skåre billige stemmer. Det er tragisk at et sentrumsparti er med på å gi legitimitet til det partiets angrep på minoriteter.