Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Det er mange som for tiden er ivrige etter å tegne opp en ny hovedkonflikt i politikken – mellom såkalte globalister på den ene siden og tilhengere av nasjonalstaten på den andre. Innenfor en slik fortelling krangler man ivrig om det er riktig å bruke FN-pins eller ikke, eller man kan kanskje iblant høre at den norske EU-debatten blir dratt inn i følgende måte å forstå verden på: Er man for internasjonal solidaritet, må man være for EU-medlemskap og EØS. Men dette er en konfliktlinje som tilslører mer enn den forklarer. Det går nemlig an å forsvare nasjonal selvråderett på noen områder og likevel jobbe for styrket globalt og internasjonalt samarbeid på andre. Det er det som er SVs posisjon. Vi ønsker å ta tilbake makt over økonomien – fra overnasjonale institusjoner, som EU og EØS – og begrense den frie flyten av kapital, som har skapt en ustabil verdensøkonomi og en voldsom vekst i forskjellene i mange land. Samtidig ønsker vi å styrke det europeiske og internasjonale samarbeidet for å håndtere flyktningkrisen. Vi ønsker å styrke Parisavtalen, sånn at den kan lede til et virkelig globalt krafttak mot klimakrisen. Og vi ønsker at Norge skal gå foran i arbeidet med å fylle opp i WHO der USA trekker seg ut, og stille opp for resten av FN-systemet for å motvirke et farlig sammenbrudd i internasjonalt samarbeid. Det avgjørende for oss er ganske enkelt ikke om noe er nasjonalt eller internasjonalt, men hvem sine interesser det fremmer. De sosiale spørsmålene er de avgjørende. Spørsmålene om hvorvidt noe bidrar til å løse de store krisene vi står oppe i, eller tvert imot forsterker dem, er det avgjørende. Jeg synes nok utenriksministerens redegjørelse var noe skjønnmalende når det gjelder EU-solidariteten vi for tiden ser i Europa. Krisen har jo på mange områder satt den på en prøve, som enda en gang ganske brutalt avslører det som er den grunnleggende, innebygde motsetningen i unionsprosjektet. Vi ser det veldig tydelig når det gjelder valutaunionen: En felles valuta uten en felles budsjett- og skattepolitikk er ikke bare et enestående eksperiment, men det er et eksperiment som er fryktelig vanskelig å få til å lykkes. Det skaper stor økonomisk ubalanse. Det gjør at de landene som er hardest rammet av krisen, står uten de virkemidlene som en egen valuta ville gitt for å kunne komme ut av krisen. Og vi ser at landene i nord ikke er villige til å stille felles garantier for den gjeldsoppbyggingen som nå kommer til å bli nødvendig for at de søreuropeiske landene skal komme ut. Så nå står euroen nok en gang på spill. Jeg tror vi skal være glad for at Norge ikke er en del av den økonomiske og monetære union. Jeg vil også nevne, når det gjelder framhevelsen av helsesamarbeidet i EU, at EU, ved å anbefale nedskjærings- og privatiseringspolitikk i gjeldsbelastede land i Sør-Europa, jo har vært med på å presse fram det motsatte av en solidarisk helsepolitikk. Venstregruppen i EU-parlamentet har telt og har funnet at EU-kommisjonen siden 2011 63 ganger har anbefalt nedskjæringer i medlemslandenes offentlige helsevesen. Jeg synes også det er viktig, når vi snakker om europeisk solidaritet, på nytt å ta opp med regjeringen hvordan Norge håndterer situasjonen rundt flyktningleirene i Hellas. Dette er også blitt satt opp som en konkurranse i god moral og andre rare ting som kommer opp når man skal diskutere disse tingene. Men i realiteten er det en diskusjon om hvordan vi håndterer et problem vi ikke slipper unna, nemlig at Hellas står overfor en utfordring de ikke klarer, og som resten av Europa vil måtte forholde seg til. Da er spørsmålet om Norge fortsatt skal komme etter eller være et av de landene som nå bidrar til at vi får en løsning – helst før epidemien begynner å spre seg i leirene i Hellas. Til slutt har jeg lyst til å nevne at regjeringen nå varsler at EUs fjerde jernbanepakke blir framlagt for Stortinget. Jeg vil ganske enkelt spørre: Hvorfor det, egentlig? Jeg har respekt for at regjeringen er tilhenger av privatisering av jernbanen, men jeg har langt mindre forståelse for at den vil bruke EØS-avtalen til å hindre framtidige flertall som mener noe annet, i å gjøre det om. Nå er vi så nært et stortingsvalg at jeg synes folk skal få muligheten til å si hva de mener om privatisering av jernbanen. Så min og SVs klare oppfordring til regjeringspartiene er: Dere må gjerne mene privatisering av jernbane er riktig, men utsett jernbanepakken til etter valget, så folk får si sin mening.