trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2014-06-16:
Jeg må bare få kommentere innspillene fra representanten Kolberg, som jeg mener representerer god innsikt i denne saken, med hensyn til både historien og utfordringene med å få dette på plass. Når det gjelder Stortingets vedtak om at ordningen skulle være kostnadsnøytral, som jo var en forutsetning for det arbeidet som ble igangsatt under den forrige regjering, bryter det forslaget som er fremmet i dag, med det prinsippet. Vi har beregnet at utvidelsen når det gjelder spesielt støttekontakt og avlastning, til neste år kommer til å koste kommunene om lag 300 mill. kr ekstra og årene etter betydelig mer enn det. Min tilnærming – og min tilnærming til dette har hele veien vært den samme som Martin Kolbergs – er at jeg ikke har forstått hvordan det kan være mulig, for dette er jo tjenester som den enkelte har rett på, uansett. Det er to faktorer som jeg forstår er avgjørende i det regnestykket, og det har en nå fått bedre innsikt i. Det ene er selvfølgelig dette med de tilfellene der den enkelte skal ha veldig få timer. Kommunene mener at dette er mer kostnadskrevende hvis det skal organiseres som BPA enn hvis kommunen kan gi et helhetlig tilbud som vil dekke mange små timer – og der kommer nattjenestediskusjonen inn. Det får vi nå noe erfaring med. Det andre – og det synes jeg egentlig er det mest skremmende – som er kommet fram, er at den største kostnaden i utvidelsen av dette er knyttet til avlastning. Avlastning gis til foreldre som har sterkt funksjonshemmede barn – de som Stortinget alltid har ment bør ha bedre hjelp. Så kan en spørre: Hvorfor blir det så dyrt? Jo, det er rett og slett fordi kommunen organiserer det tilbudet så dårlig i dag at mange foreldre ikke orker å ta det i bruk. Det at en får mulighet til å organisere det som brukerstyrt personlig assistent, gjør at flere foreldre rett og slett vil orke å ta i bruk avlastning – en avlastning og ikke en belastning, som det av og til blir i dag. Det er hovedårsaken til kostnadsveksten. Så kunne jeg ha sagt at vel, da burde kommunene tatt den regningen, fordi de i utgangspunktet har den oppgaven fra før av, men da vet vi at da hadde den regningen gått ut over andre viktige kommunale oppgaver. Derfor har vi gått inn for å dekke den over statsbudsjettet.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-16:
Det vil ikke være nødvendig for regjeringspartiene å stemme for dette forslaget. Jeg regner med at regjeringspartiene har tillit til at dette blir utredet av regjeringen. Det kom også fram i det høringsnotatet om fritt behandlingsvalg som vi sendte ut i går. Den enkle tommelfingerregelen er at de samme kravene vil gjelde for private tilbydere i fritt behandlingsvalg-ordningen som for de private tilbyderne som har anbud i dag – og som jeg også forstår at Arbeiderpartiet er enig i er en viktig del av det offentlige helsetilbudet – nemlig at også private som har anbud, deltar i dag. Der stiller en krav om den type deltagelse Ja, det vil bli stilt krav om dette. Dessuten er det jo sånn at både pasientjournalloven og helseregisterloven gjelder offentlige og private virksomheter, og reglene om behandling av helseopplysninger er de samme for private og offentlige virksomheter. Men det avgjørende er hvilke oppgaver som utføres, og om de omfattes av lovens virkeområde, ikke om oppgavene utføres av offentlige eller private aktører.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-16:
Jeg er helt enig i at Venstre også har beveget seg. I mitt innlegg sa jeg at det er min oppfatning at hele Stortinget beveget seg i forbindelse med behandlingen av Én innbygger – én journal, og i neste omgang i spørsmålet om kjernejournal. Nå behandler vi også en viktig sak, der jeg oppfatter at det er bred tilslutning til veldig mye av det som foreslås. Lovverket setter rammer for utviklingen. Hvis vi skulle gjort det sånn at vi ventet til alle IKT-systemene var helt på topp før vi innførte nytt lovverk, hadde vi latt dem som var sist ute, få lov til å bestemme farten. Ved å legge lovverket, men med klare krav, har vi også noe som virksomhetene må strekke seg etter når de skal utvikle sine nye IKT-systemer. Det f.eks. å utveksle informasjon mellom virksomheter får en ikke lov til før en tilfredsstiller lovens krav. Vi vil også, bl.a. på innspill fra Datatilsynet i høringsrunden, lage en egen forskrift med egne krav om dette.
Bent Høie (Høyre), 2014-06-16:
Jeg vil ta opp diskusjonen knyttet til det som veldig ofte sies, nemlig at på grunn av at vi nå har elektroniske journaler og IKT-systemer, har en lettere tilgang enn med papir, og det er bare et tastetrykk unna. Det er lett å si, men hvis en tenker litt gjennom realiteten, tror jeg kanskje den er litt annerledes. Den gang en hadde papirjournaler, kunne helsepersonell som hadde nøkkel til rommet der papirjournalene var – hvis en var så heldig at det var låst – lese disse journalene helt uten noen som helst form for kontroll. Den eneste kontrollmuligheten var at man ble «fersket». I dag har man full oversikt over hvem som er inne i journalene. Vi som pasienter har også en helt annen mulighet til å kontrollere om f.eks. naboen, hvis naboen jobber i helsevesenet, er inne og leser journalen. Det tror jeg har en betydelig større effekt når det gjelder å unngå den typen snoking. Det er ikke sånn at det bare er de partiene som har andre forslag i denne salen, som er opptatt av personvern. Personvernet er godt ivaretatt i denne lovproposisjonen. Det er forsterkede personverntiltak i forhold til det som ble sendt på høring. Gjeldende regler om samtykke videreføres. Det innebærer at i normale tilfeller vil helsepersonell innhente informasjon fra andre virksomheter i samråd med pasienten. Å stille særlige krav til samtykke utover dette vil vanskeliggjøre informasjonsutveksling i en behandlingssituasjon. Helsepersonell har allerede i dag rett og plikt til å dele informasjon, men taushetsplikten endres ikke. Det som er nytt i forslaget, er måten opplysningene kan deles på. Dersom f.eks. et sykehus eller en fastlege har gode og moderne systemer, kan de etter lovforslaget velge å gi helsepersonell direkte tilgang til journalen. Helsepersonell kan selv søke fram relevante opplysninger om pasienten, men sykehus eller legekontor som ikke sikrer pasientens personvern på en god måte i sine systemer, kan ikke gi annet helsepersonell tilgang, og pasienten vil fremdeles kunne nekte legen denne typen informasjon. Lovforslaget betyr ikke at alt helsepersonell skal få tilgang til all informasjon om en pasient. Det er fortsatt bare helsepersonell som har behov for å gi pasienten helsehjelp, som kan se opplysningene, og de skal bare få se de opplysningene som er nødvendige for helsehjelpen. Det er derfor forskjell på hva fastlegen, sykehuslegen og fysioterapeuten vil kunne lese. Det er viktig at vi holder høyt at en ivaretar personvernet inn i et moderne system, for jeg er helt enig med alle dem som har sagt at helsetjenesten er avhengig av at befolkningen har tillit til at opplysningene om dem blir forvaltet på en god måte.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Omskjæring av guttebarn er etisk og politisk utfordrende. Det handler om å gi aksept for irreversible inngrep uten medisinsk indikasjon på små guttebabyer, som ikke har samtykkekompetanse. Alle norske medisinske miljøer, med unntak av Jordmorforeningen, har frarådet at man gjør det på småbarn. Så spørsmålet er: Mener helseministeren at det er et mål å få ned antallet omskjæringer på gutter under 16 år i Norge?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Dette er en gledens dag. Det har også vært veldig gledelig, når vi har hatt møter med brukerorganisasjonene, at det ikke har vært noen utfordring med å rekruttere assistenter. Men det er et ganske spesielt arbeidsforhold de går inn i med brukere som arbeidsledere. Skal vi få til en god ordning, er vi helt avhengige av at vi får ryddige arbeidsforhold og helst tariffavtaler. For selv om det er mange flotte, store ord rundt dette, er det i det enkelte møte mellom den personen som trenger hjelp, og assistenten at kvaliteten virkelig vil merkes. Så spørsmålet til helseministeren er: Hvordan vil helseministeren sikre ordnede arbeidsforhold?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Innovasjon i offentlig sektor blir ofte forbundet med nye teknologiske løsninger, mens det er endringer i hvordan vi organiserer tjenestene, som ofte gir de største kvantesprangene. Brukerstyrt personlig assistanse representerer et slikt paradigmeskifte. Her blir det virkelig tatt radikale grep ved at vi snur opp ned på rollene. Nå er det mennesker med hjelpebehov som er den aktive part. Nesten 3 000 har BPA i dag, og det har høstet mange positive erfaringer. Men denne måten å organisere helse- og omsorgstjenestene på innebærer at det er nytt for den det gjelder, men også for kommunene. Derfor er det utrolig viktig at vi legger til grunn et utviklingsperspektiv når vi skal implementere ordningen videre. Derfor mener Arbeiderpartiet at det er akkurat nå i innfasing av ordningen er viktig at vi sørger for at det er kommunen som har dokumentasjonskravet ved avslag. Det bygger også opp under prinsippet om mennesket og brukeren i sentrum. Vi legger også til grunn en innsikt i maktforholdet mellom det enkelte individ og det kommunale byråkratiet som vi trodde at en del andre partier også var opptatt av. Vi tror også at det vil skjerpe kommunen i forståelse av ordningen, når de selv må dokumentere de gangene de vil gi avslag. En annen viktig sak som Arbeiderpartiet også har fremmet, er at det er viktig å opprettholde det politiske trykket for å sikre at ordningen blir utviklet videre. Vi mener at det er svært uheldig at man snevrer inn ordningen ved å ta vekk retten til natt- og punkttjenester. Selv om den er innført i mange kommuner, gir det et dårlig signal at vi verken har tidfestet når vi skal utvide den, eller at den gir muligheten til kommuner å ta fra dem dette. For de menneskene det her er snakk om, har et stort hjelpebehov, og de fleste vil også ha et behov om natten for å ha det selvstendige livet. Vi håper at flere vil støtte de to forslagene fra Arbeiderpartiet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Dette er en av de sakene som vi i møte med sykehus- og helseregistre har fått tilbakemelding på at de hadde størst forventninger til. Jeg tror at forventningene blir innfridd. Når vi vet at 70 pst. av aktiviteten på sykehusene er akuttbehandling, tror jeg også befolkningen forventer at man sitter med nødvendig informasjon, slik at man får rask, god og relevant behandling. Men når jeg har besøkt primærhelsetjenesten, har jeg også sett hvor kort vi er kommet med tanke på visjonen om «én pasient – én journal». Så det er behov for å få et rammeverk, slik at vi kan bli bedre. Da komiteen var på studietur til Bergen, fikk vi også god innsikt i hvordan helseregistre har vært med på både å forbedre tjenesten og målrette tiltakene, slik at barnedødeligheten har gått ned. De ga oss også klare innspill for hvordan vi burde endre loven, slik at vi fikk enda bedre kunnskapsgrunnlag framover. Derfor er Arbeiderpartiet trygg på at flertallet her har landet på en god avveining mellom personvern og muligheten for å gi raske og effektive omsorgstilbud og helsetilbud til befolkningen. Jeg har også lyst til å si at jeg er veldig glad for de partiene for står for et litt mer restriktivt personvern. Dette er vanskelige saker, og vi trenger den kritiske stemmen for hele tiden å fokusere på dette. Det setter i alle fall Arbeiderpartiet stor pris på, selv om vi har landet på flertallets side. Når det gjelder private aktører: Vi tror det er avvik både i offentlige og i private helsetilbud. Men i det offentlige sitter det ofte politikere, og man føler at man kan gå tettere inn på styrer og følge med. Nå hørte vi helseministeren si at han jobber videre for å utrede verktøy. Det er sikkert de verktøyene vi trenger for å vite hvordan vi skal kontrollere og føre tilsyn, spesielt med mange private aktører. Når man ser på tilbakemeldingene, er det også mange avtalespesialister som ikke rapporterer tilbake. Spesielt innenfor rus og psykisk helse er det vanskelig å vite om pasientene får det rette og det beste tilbudet. Innenfor dette området er det kanskje enda viktigere med godt tilsyn – og at vi følger med. Det er i alle fall bakgrunnen for vårt forslag. Vi er glad for signalene vi fikk fra helseministeren, og ser fram til at dette blir utredet bedre, og at det blir utarbeidet tjenlige verktøy. Jeg vil også takke for representanten Nesviks innlegg, som gikk veldig tydelig i samme retning.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-06-16:
Flere har uttrykt at dette er en gledens dag, og det er det. Det er en gledens dag for mange med nedsatt funksjonsevne som er avhengig av assistanse i dagliglivet. Og det er en gledens dag for alle som har stått på i mange år og kjempet for rettighetsfestingen av brukerstyrt personlig assistanse, som vi forkortet kaller BPA. Stortinget vedtok i 2013 å ratifisere FN-konvensjonen for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Konvensjonen gir funksjonshemmede betydelig støtte i deres kamp for å få oppfylt sine rettigheter, som det å gjøre det mulig for mennesker med nedsatt funksjonsevne å leve et så selvstendig og verdig liv som mulig. Selve konvensjonen inneholder ikke noen nye særskilte rettigheter, men stiller bestemte krav til hvordan medlemslandene på best mulig måte kan legge til rette for at også funksjonshemmede kan nyte godt av de universelle menneskerettighetene som er nedfelt i FNs konvensjoner. Tilretteleggelsen dreier seg særlig om å innføre lover og regler som hindrer diskriminering, og som gjør det mulig for mennesker med nedsatt funksjonsevne å delta på alle områdene i samfunnslivet, akkurat som vi gjør i Stortinget i dag, når vi vedtar en lovfesting av brukerstyrt personlig assistanse. Regjeringen ønsker et samfunn med muligheter for alle, der alle kan delta. Brukerstyrt personlig assistanse er et viktig bidrag i målet om et aktivt og mest mulig selvstendig liv for personer med funksjonsnedsettelser. Ordningen innebærer at den som trenger assistanse, styrer og organiserer det som gjelder eget liv. Arbeidslederrollen gir brukeren innflytelse over egen livssituasjon. Innenfor rammen av innvilgede timer og regler som gjelder i arbeidslivet, kan brukeren styre hva assistenten skal gjøre, til hvilke tider, og hvor assistansen skal gis. Det handler om å ha hendene på rattet i eget liv, en opplevelse av frihet, selvstendighet og verdighet som er viktig for oss alle. En Econ-undersøkelse viser at BPA også er samfunnsøkonomisk lønnsomt, bl.a. ved at brukerstyrt personlig assistanse er det eneste virkemidlet som gir funksjonshemmede med assistansebehov muligheter for yrkesaktivitet og sosial deltakelse. Omtrent en fjerdedel av de intervjuede personene som har BPA, oppgir at de har ordinært arbeid, ca. halvparten jobber 100 pst. To tredjedeler av dem som er i arbeid, mener at uten BPA ville de ikke vært i jobb. Resten mener at de måtte ha gått ned i stillingsstørrelse. Også familiemedlemmer ville vært mindre yrkesaktive eller hatt en lavere stillingsstørrelse om den funksjonshemmede med assistansebehov ikke hadde hatt BPA. I rapporten kommer det fram at BPA fører til at flere funksjonshemmede tar utdanning. Dette fører igjen til økt yrkesaktivitet og ytterligere samfunnsøkonomisk gevinst. I spørreundersøkelsen kommer det også fram at de med BPA-ordning har mye mindre behov for ulike typer helse- og omsorgstjenester, noe som reduserer kostnadene i de tradisjonelle hjemmetjenestene. Vedtaket som gjøres i dag, er et viktig prinsippvedtak og en god start for å gi funksjonshemmede med assistansebehov samme handlingsrom til livsutfoldelse som alle oss andre.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Jeg slutter meg selvsagt til det som er sagt av mange, at dette er et historisk vedtak. Men jeg vil legge til at det er et vedtak som skulle vært gjort for lenge siden, helt uavhengig av regjeringas farge. Jeg vil ikke at denne debatten skal ta slutt før det er sagt at her har vi hatt en helt unødvendig og altfor lang kamp mot byråkratiske formuleringer, byråkratiske motforestillinger og profesjoner – altfor lang, i år etter år. Det er vi som er politikere, som får ta ansvar for at vi ikke har bestemt det som skal bestemmes, før i dag. Det vil jeg ha sagt. Jeg vil, i likhet med det flere, også statsråden, berømme Uloba og andre, som jeg ser er til stede her, som skal ha all ære for at de har orket å stå på så lenge som de i virkeligheten har gjort. Jeg håper at ikke dette i tilfelle er uttrykk for et litt utrivelig symptom, at vi her snakker om «sterke» svake grupper, som ikke klarer å forfekte sine interesser sterkt nok, og derfor ikke tidsnok blir tatt hensyn til. Jeg mistenker at det er sannheten. Vi har et kollektivt ansvar – det er ikke noe som jeg legger på den nåværende regjering eller noen andre, jeg tar like mye ansvar for det selv. Så er det sagt. Så er jeg redd for at vi er i ferd med å gjøre en feil. Jeg hører hva statsråden sier – og er glad for det – når det gjelder det å komme tilbake. Jeg stoler på hva Bent Høie sier der. Det er ingen grunn til ikke å stole på Høie når han sier det her – det er overhodet ingen grunn til det. Men jeg tror vi er i ferd med å gjøre en faktisk juridisk feil, og det er å gjøre det som representanten Grung var oppe her og presenterte, nemlig å sette avgrensinger mot punkttjenester, nattjenester og dublering. Det betyr at en rekke av dem som har det i dag, kan miste sin rettighet når de skal fornye sin BPA. Jeg forstår ikke at det ikke blir forstått. Dette har jeg drevet med i årevis – jeg kan det faktisk. Jeg kan det. Jeg skal si det med rene ord: Den som har behov for å få noen til å hjelpe seg med å gå på toalettet om natta – det er en punkttjeneste om natta – faller utenfor rettigheten. Hva er dette for slags byråkratisk snurrepiperi når man skal vedta en slik historisk reform? Det samme gjelder dublering og nattjenester. Jeg advarer mot det, og jeg mener at det skjemmer det vedtaket som skal gjøres. Derfor anbefaler jeg sterkt at man stemmer for Arbeiderpartiets forslag.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Det er et perspektiv i dette som trekkes fram hele tida, og med god grunn: Hva kommer dette til å koste? Stortinget har jo vedtatt, som forutsetning for det vi skal vedta senere her i dag, at det skal være kostnadsnøytralt, som det heter. Men jeg har oppriktig talt aldri helt forstått logikken i den tenkninga helt ut, på grunn av følgende: Det er ingen her i Stortinget som mener at de overordnede rettighetene i sosiallovgivninga skal svekkes. Hvis du har behov for x antall tjenester, skal det betales, enten det er via hjemmehjelp, institusjonsopphold eller alle andre typer tjenester. Det må jo betales. Men BPA-ordninga kommer jo ikke i tillegg til de tjenestene – den kommer ofte istedenfor. Faren for at dette skal bli så dyrt, utover det som kommuner og fylker i dag betaler, begriper jeg rett og slett ikke. Det er heller ingen som klarer å forklare meg det, til tross for at jeg har vært regjeringa ganske nær. Det er aldri noen i Helsedepartementet eller Finansdepartementet som har klart å forklare meg det. Jeg har selvfølgelig full respekt for at ting koster – vi skal være nøkterne, vi skal være ordentlige, men argumentet om, og faren for, at dette blir så dyrt, forstår jeg oppriktig talt ikke, hvis det er under forutsetning av at vi ikke skal røre rettighetene i overordnet sosiallovgivning. Jeg skal ikke misbruke det, men jeg ser nå at statsråden nikker forsiktig. Jeg skulle ønske at han kunne gå opp her og si litt om det før vi avslutter, for det er en viktig del av det hele. Jeg tror statsråden og jeg er veldig på bølgelengde når det gjelder forståelsen av hva dette egentlig handler om. Så skal jeg bare til slutt – jeg skal ikke gjenta meg selv, selvsagt – si noe om det som vi er i ferd med å gjøre. Jeg forstår hva statsråden sier, om at vi skal komme tilbake til ting. Men i første runde – og det kan ta ett år, to år, tre år – vil en rekke mennesker som i dag har BPA, kunne komme i rettighetsproblemer i det øyeblikk de må ha dublering eller nattjenester. Det vedtaket mener jeg Stortinget ikke bør gjøre. Det er feil å gjøre det vedtaket, fordi folk som kan fungere bra på dagen, ha jobb og alt mulig, men trenger hjelp om natta, har plutselig ikke rett til BPA lenger. Det er nok av dem som da vil si at de ikke har den rettigheten lenger, fordi de har krav på nattjeneste. Jeg gjentar det: Hvor slikt kommer fra i forbindelse med lovbehandling, skulle jeg gjerne visst. Men vi burde ha evnen til å stoppe det.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-06-16:
Det er på tide å runde av en god debatt. Det skapes et inntrykk av at vi er svært uenige om personvernspørsmål. Det er vi ikke, men vi har en litt forskjellig oppfatning av hvor grensen går. Den store uenigheten mellom mindretallet og flertallet i denne saken handler om hvorvidt utveksling av pasientjournaldata skal være samtykkebasert, eller om det skal være reservasjonsrett eller reservasjonsmulighet – her kan vi være rause med begrepene. Men det er et langt stykke derfra til å si at det bare er noen partier som er opptatt av personvern. Jeg er helt klar på at debatten vi har hatt mellom partiene, og arbeidet i komiteen, i stor grad har vært opptatt av å belyse personvern og sider ved personvernet. Leser man merknadene fra både regjeringspartiene og andre partier, er det stort sett merknader som gjelder personvern og presiseringer rundt det, som er lagt inn. Så vil jeg nok en gang minne om at det er ingen flere opplysninger man kan dele. Det vi gjør her, er å endre formen og formatet vi deler dem på, og dersom Stortinget hadde avvist dette lovforslaget nå, hadde det innebåret at vi fortsatt ville holdt på med faks og taxi og rørpost, og jeg kan ikke se at det er så veldig fordelaktig for personvernet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
President! Jeg prøvde å be om ordet. Jeg tegnet meg til et kort innlegg.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Jeg skal ikke trekke ut tida, for vi har vært enige i komiteen om at det som er viktig her, er å få fram sakens realiteter og likheter og forskjeller. Det var bare én ting som var en åpenbar misforståelse: Representanten Ropstad nevnte at Arbeiderpartiet sto alene når det gjaldt reglene ved straffegjennomføring, men det er altså Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV som sammen kommer til å stemme mot – sånn at ikke det blir stående i referatet. Ellers hadde det vært fristende å gå løs på mange av argumentene her, men jeg vil bare minne om at når vi diskuterer regelverksendringer i folketrygden, kan det ofte være litt skummelt å basere seg på typetilfeller. Det er ofte det vi er henvist til, men det gir ikke alltid et riktig bilde av virkeligheten. Derfor er det etter flertallets mening fornuftig å vente til 2018, sånn som vi har sagt, og så gjøre en vurdering og se hvordan virkeligheten da ser ut, når vi har mer erfaring.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
I de voteringene vi nå har hatt, har vi vært 105 som har avgitt stemme, og vi skal være 103. Det er noen skarpe voteringer senere i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Arbeiderpartiet har 33, som vi skal ha.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
La meg først gi honnør til saksordføreren, som på en glimrende måte la frem saken og de vurderingene som foreligger fra regjeringens side, og som en enstemmig komité har sluttet seg til. Bare noen ord til det som representanten Lundteigen tok opp. Her snakker vi om å styrke arbeidstakernes rettigheter. Det blir gjort med den nye endringen. Jeg tror det er viktig at man får dette på plass så fort som overhodet mulig. Det er heller ikke noe urovekkende i det. Når det gjelder ikrafttredelsestidspunktet, tenker jeg som så at dette er i forbindelse med akutt sykdom. Om man gjennomfører det med en gang, eller om man venter til 2015, tror jeg ikke har noe å si for den problemstillingen som blir tatt opp. Jeg tror ikke folk evner å planlegge akutt sykdom allerede fra denne sommerferien av. Det tror jeg er noe som oppstår på kort tid – det er det som ligger i ordet «akutt». Dermed synes jeg det er et godt argument for at man bør få dette i gang så fort som overhodet mulig – at vi implementerer dette så fort som overhodet mulig.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Det er forhåpentligvis en merkedag, en verdig dag og et verdig vedtak Stortinget skal gjøre i kveld. Første gang jeg ble introdusert for denne saken, var da jeg som læregutt kom inn på Stortinget som rådgiver for den ruvende John Alvheim, som også viste et langt, varmt og godt engasjement for saken. Mange stortingsrepresentanter i ulike partier har hatt engasjement. Denne saken handler ikke om hvem som har hatt engasjement, og hvem som ikke har hatt det. Den handler om at det største engasjementet har vært hos de menneskene som sto i den hverdagen, deltok i operasjonene og lette etter oljen fra 1965 og fram til 1990. Jeg er svært glad for det vedtaket et enstemmig storting gjør i dag. Jeg takker også for hyggelige ord fra flere representanter, men det som gir størst grunn til å takke for at vi har denne saken, er at vi for første gang åpnet departementsdørene da Nordsjødykkeralliansen banket på døren og ville sette seg ned og diskutere på nytt hvordan vi kunne sette et verdig punktum i en sak som hadde versert i altfor lang tid – en sak som burde ha vært avsluttet for lenge siden, en sak som burde ha fått et endelig vedtak for kanskje 10–15–20 år siden, men som endelig i dag får det vedtaket. Jeg er også glad for den kompensasjonen Stortinget gir, men dette handler ikke om penger. Dette handler ikke om størrelse. For de menneskene som ikke får oppleve dette, for de familiene som sitter igjen hjemme, for ungene som er der, kan ikke penger erstatte de menneskelivene som er gått tapt. Dem kan man ikke under noen omstendigheter kjøpe tilbake. I tillegg til at et enstemmig storting har blitt enig om en kompensasjon, som i alle fall setter et verdig politisk punktum, er jeg også glad for at vi sammen – også med innspill bl.a. fra Nordsjødykkeralliansen – klarer å reise en minneplakett, klarer å få mer lempelige forhold som gjør at dette også omhandler de barna som i dag er voksne, som gjør at vi fortsatt opprettholder dykkerkontakten, at vi setter oss ned på nytt igjen sammen med Petroleumstilsynet og næringen og ser på dykkernes arbeidsvilkår i dag og, ikke minst, får på plass en minneplakett som er med på å vise den betydning disse menneskene har hatt for nasjonen. Der kan etterkommere gå med stolthet, tenke gjennom, kjenne på savn, men også kjenne på stolthet over hva denne generasjonen – disse menneskene – har gjort for Kongeriket Norge. Jeg er som sagt svært glad for at vi har fått avsluttet en sak som har versert i altfor lang tid, i altfor mange år. Mange har stått på, men den største innsats og den største takk bør gå til dem som har kjempet for sine kamerater og for seg selv gjennom alle disse årene, som har gjort at vi i dag får et godt, verdig, enstemmig vedtak i Stortinget.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Jeg har bare noen få ord til enda en viktig sak. La meg starte med å si at det var utrolig viktig for regjeringen, da vi gikk i gang med IA-arbeidet, å sørge for at vi får en målrettet IA-avtale, en IA-avtale som ivaretar intensjonen med IA-avtalen på en god og riktig måte. Jeg er veldig glad for den enstemmigheten som er i Stortinget med tanke på den forenklingen som nå gjøres, for det er en betydelig forenkling, både for Nav, for legene, for den sykmeldte og ikke minst for arbeidsgiverne. Vi snakker her om forenklinger som betyr at man løfter blikket bort fra kontrollskjemaer og papirhauger, og reduserer 1 500 skjemaer hver eneste dag som nå ikke lenger skal sendes inn til Nav. Det betyr at man får frigjort rundt 69 ansatte i Nav, som nå sammen med arbeidsgiveren kan følge opp den enkelte sykmeldte tettere, bedre og på riktigere måte for å komme tilbake til arbeidslivet. Når vi også ser at økningen i stor grad skjer innenfor psykiske lidelser, vet vi hvor viktig det er med tett, riktig og nær oppfølging. Det har denne regjeringen tatt høyde for, og jeg er veldig glad for at vi har klart å gå gjennom IA-avtalen, der alle partene i arbeidslivet har stått sammen om og fått til disse gode endringene. Da er det også veldig bra, og det er jeg veldig glad for, at et enstemmig storting også følger det opp. Så har jeg lyst til å si en liten ting til som minner meg på det som representanten Trettebergstuen tar opp, nemlig at det er viktig at man diskuterer IA-arbeid jevnlig i Stortinget. Det er viktig at man også diskuterer alle delmålene i en IA-avtale, ikke bare delmål 1. Derfor vil jeg også gjøre Stortinget oppmerksom på, og jeg er veldig glad for, at vi har fått til en IA-avtale som er mer forpliktende på delmål 2, i den forstand at nå vil IA-bedriftene forplikte seg til å stille sine bedrifter til rådighet, slik at de kan brukes mye mer aktivt for å hjelpe folk tilbake til arbeidslivet, også folk som har stått utenfor arbeidslivet, i ordinære virksomheter. Det synes jeg er bra, det er viktig. Folk lever sine hverdager i det virkelige liv og trenger virkelige de arbeidsplassene for å trene på å komme tilbake, fordi man skal ut i de virkelige jobbene i fremtiden.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Vi er åtte partier på Stortinget. Noen ganger er vi til dels mye uenig, men ofte kommer vi i mål. Vi er mye enige, også i denne saken – jeg skal ikke drøye den lenger. Det viser seg at bare vi jobber godt i komiteen, gjør vi mye der – vi kan bruke mye av tiden til Stortinget der. Vi trenger ikke å holde på til midnatt for denne sakens del. Vi har en enstemmig innstilling. Den er ganske kort og grei, så kort og grei at man kan kalle det for plankekjøring. Men når jeg alt er her på talerstolen, vil jeg benytte anledningen til å rette en takk til komiteen for samarbeidet, til sekretæren vår – som også er i salen – og til de av rådgiverne våre som er her. Vi har et veldig godt samarbeid. Det er derfor vi av og til kan komme fram til ganske kjappe – ikke enkle – men greie forslag, som det er enkelt for Stortinget å vedta.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Vi har hver og en av oss forskjellig tilnærming til denne saken. Min tilnærming til denne saken og menneskene var i 1977 da jeg som 17–18-åring tok sportsdykkersertifikat. Lærerne mine, som lærte meg å dykke og miljøet jeg havnet i, var nettopp dem jeg ser symbolsk nå står over oss, oppe på galleriet. Jeg fikk innføringen av hva dette egentlig var for mange år siden. Jeg kjenner mange av dem. Da vi var ferdig med å dykke om kveldene på turene, kom historiene. Det var en kraftig lærdom som tilfeldigvis skulle bringe meg hit for å bringe dette til ende. Jeg ser dere, og vi ser dere. Vi hadde ikke hatt vår ekstra velstand i Norge uten disse dykkerne. Vi hadde ikke kommet til det resultat vi har kommet til nå, uten kamp. Jeg er glad for å ha vært med på å komme til enden. Jeg er også glad for at dette av dykkerne oppfattes, og mottas, godt i forhold til det som har vært. Jeg er også glad for at den store, tunge steinen er lagt i ro nå. Og så skal vi bare håpe på at de andre steinene omkring, som er mindre, også skal falle til ro i den store strømmen som har vært.(Henvender seg til galleriet:) Resultatet hadde heller ikke kommet uten at dere dykkere hadde reist dere. Det hadde ikke kommet uten at dere hadde orket, og det hadde ikke kommet uten at dere hadde kjempet. Jeg slutter meg til den unnskyldningen som alle de andre i komiteen på vegne av hele Stortinget har kommet med. Takk igjen! (Henvender seg til galleriet:)
Arve Kambe (Høyre), 2014-06-16:
Som Johnny Ingebrigtsen sa, er det stort sett også mye godt arbeid i arbeids- og sosialkomiteen, både når innstillingen er enstemmig, og når man har alternative forslag. Dette er en sak der det er rimelig enkelt å få en enstemmig innstilling. Det dreier seg om regulering av grunnbeløpet og pensjoner i folketrygden. Komiteen konstaterer at det er gjort slik som Stortingets vedtak sier. I år er det en oppjustering på 3,67 pst. Løpende alderspensjoner blir regulert med lønnsveksten. Så skal det gjøres et fratrekk på 0,75 pst, slik at dagens alderspensjonister får en årlig økning på 2,89 pst., som også er en reallønnsvekst. Dette er i tråd med gjeldende praksis. Det ble avholdt drøftingsmøter mellom regjeringen og en rekke ulike organisasjoner den 16. og den 20. mai. Vedtaket er gitt tilbakevirkende kraft fra 1. mai 2014. Vi har altså fått dette klart. Det var en rimelig ukomplisert sak for komiteen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Jeg vil understreke den enigheten som er oppnådd, og jeg er glad for at vi nå behandler en enstemmig innstilling. Jeg vil starte med å understreke og slutte meg til den beklagelsen som enstemmig er tatt inn i dokumentet, og som nå ble referert fra saksordføreren. Det er på sin plass og har alle partienes fulle tilslutning. Da dommen kom i Den europeiske menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg, var vårt utgangspunkt at dersom det ble enighet mellom statsråden og representantene for nordsjødykkerne, ville vi støtte en sånn enighet. Det ble ikke enighet, og derfor synes jeg vi har funnet en god løsning når vi nå, som den økonomiske delen av kompensasjonen, havnet på 25 G, som ligger midt mellom statsrådens forslag og det vi ble presentert for av representanter for nordsjødykkerne i høringen. Jeg vil også understreke enigheten om de andre tingene som saksordføreren nevnte, nemlig videreføring av Dykkerkontakten, gjennomgang av dykkernes arbeidsforhold i dag, og ikke minst fortsatt forskning for den yrkesgruppen, i tillegg til minneplaketten, som vi er enige om skal plasseres ved Oljemuseet. For å understreke enigheten skal jeg bare til slutt få lov til, som saksordføreren, å takke dykkerne for innsatsen, ikke bare den innsatsen som har blitt gjort i en pionertid i Nordsjøen, som har blitt utrolig viktig for det norske samfunnet, men også den innsatsen som er gjort i oppfølging av saken. Jeg håper at den enstemmigheten vi nå har om saken, vil sette et verdig punktum for en sak som av dykkerne med rette har føltes som uverdig tidligere. Jeg håper vi setter et verdig punktum for en vanskelig sak, først og fremst for dykkerne, deres nærmeste og etterlatte. Det fortjener de virkelig.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
I og med at statsråden som er til stede i dag, pleier å fortelle Stortinget at Arbeiderpartiet har sittet i regjering i åtte år, kan jeg bekrefte at vi har gjort det. Og når spørsmålet om losbordingsfelt i Ytre Oslofjord har blitt tatt opp tidligere, har vi avvist å endre det. Det er gjort med nettopp den begrunnelsen som Morten Stordalen nå ga på en god måte, egentlig, selv om jeg kanskje ikke er så beroliget som Stordalen er. Men nå skjønner jeg at statsråden har gitt uttrykk for at saken i hvert fall skal komme tilbake til Stortinget, og det er jo noe. Da kan vi få en reell debatt om også alle de argumentene som er tatt inn i merknaden fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Arbeiderpartiet og Senterpartiet har en egen merknad om å komme tilbake til Stortinget, noe som allerede er bekreftet. Det er sikkert det samme med andre felt, men på det feltet jeg kjenner, tilsier naturkvaliteter, sårbarhet og ikke minst den transporten som går forbi, som representanten Rommetveit nå var inne på, at en må være forsiktig med å gjøre endringer. Derfor er det bra at statsråden kommer tilbake. På mine besøk på losstasjonen på Hvasser, hvor jeg har sett på bording osv. av oljetankere som skal til Slagentangen bl.a., har jeg blitt fortalt om hverdagen til losene, som har sine egne båter til disposisjon i Ytre Oslofjord, ved f.eks. Tønsberg Tønne, der folk fra mer urbane strøk kan finne på å fare forbi i båt om sommeren, og som av og til får problemer. Da fungerer lostjenesten også når det kommer til å rykke ut og berge folk. Poenget mitt, statsråd, er – og det er ikke er noe partiskille på dette – at vi ganske ofte, når vi diskuterer store samfunnsspørsmål, har en tendens til å se på den sektoren isolert sett, på hovedformålet, som vi selvfølgelig skal se på, men at vi kanskje glemmer noen av de positive samfunnsmessige bivirkningene som tilstedeværelsen i seg selv gir. Jeg håper at det blir en del av den videre prosessen, og at vi kan se lostjenestens rolle sammen med beredskap, sammen med redningstjenesten og i den totale samfunnssammenhengen, som også er en viktig rolle, selv om lostjenesten selvfølgelig først og fremst skal vurderes opp mot sitt formål. Jeg håper det vil bli lagt vekt på dette i forberedelsene til de sakene som skal legges fram for Stortinget, men det er også bra å få slått fast at Stortinget skal få anledning til å diskutere realitetene og konklusjonene i saken.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Jeg registrerte stemme for forslagene, jeg skulle ha stemt imot.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Jeg stemte ved en feiltagelse ikke.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2014-06-16:
Når Prop. 102 L legges fram for Stortinget, handler det om endringer i arbeidsmiljøloven og folketrygdloven, om forenkling av regelverket for oppfølging av sykmeldte arbeidstakere. Regjeringen har som mål å få flere i arbeid fordi arbeid har en egenverdi for den enkelte, men også for samfunnet. Arbeid betyr at hver og en bidrar til å bygge Norge sten for sten. Samtidig er det også mennesker som er en del av det ordinære arbeidslivet, som kan møte hindringer som gjør at de senere blir sykmeldte. Det er en utfordring for den sykmeldte, men også for arbeidsgiveren – for den sykmeldte fordi man faller ut av arbeidslivet helt eller for en periode, men også for arbeidsgiveren fordi viktig kompetanse blir delvis eller helt borte i samme periode. Derfor er IA-avtalen som ble inngått 4. mars i år, så viktig, fordi den skal legge til rette for gode arbeidsrammer på arbeidsplassen, men også fjerne aktivt de hindringer som gjør mennesker syke. IA-avtalen har bakgrunn i en tradisjon for samarbeid og tillit mellom myndigheter, arbeidstakere og arbeidsgivere i Norge. Avtalen bygger på en felles erkjennelse av at arbeidsplassen er den viktigste arenaen for inkludering, og at tidlig aktivisering av sykmeldte og iverksettelse av tilretteleggingstiltak på arbeidsplassen vil bidra til å forebygge og redusere sykefravær. Det viktigste er samhandling på arbeidsplassen, ikke skjemaer og sanksjoner. Målet er å bygge tillit mellom arbeidsgiveren og den sykmeldte. Forenkling og mindre byråkrati i oppfølgingen av sykmeldte arbeidstakere er også regjeringens mål for å frigjøre ressurser både på arbeidsplassene og i Arbeids- og velferdsetaten. Målet er lavere sykefravær, høyere avgangsalder og økt integrering av mennesker med nedsatt funksjonsevne i arbeidslivet.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Debatten om Innst. 261 L kunne egentlig blitt en forsmak på fredagens debatt om revidert nasjonalbudsjett, men jeg hadde nær sagt: Det er langt på kveld. Det er ikke fullt så sent, men jeg skal i hvert fall konsentrere meg bare om noen hovedpunkter i det som er forslag til endringer i skatte-, avgifts- og tollovgivningen. Så får vi vente og glede oss til debatten om taxfree og båtmotorer på fredag. Vi i Fremskrittspartiet slutter oss til det som er sagt fra saksordføreren, og jeg vil samtidig takke Meling for samarbeidet i komiteen og for den store enigheten som det er rundt de viktige punktene i denne innstillingen. Skattedirektoratets aksjonærregister, som også representanten Meling var innom, har fått veldig mye oppmerksomhet, og det har vært mye debatt rundt de forslagene som lå i proposisjonen, knyttet til registeret. Det er grunn til å understreke at både regjeringen og regjeringspartiene er veldig opptatt av mest mulig åpenhet rundt og tilgjengelighet til informasjon som er av allmenn interesse. Derfor vil regjeringen etablere et digitalt og brukervennlig register, som gir opplysninger om aksjeeiere. Komiteen ber om at dette skjer i løpet av 2015. Så er det viktig å understreke at selv om offentlighet om økonomiske interesser og posisjoner er viktig, må vi også ivareta skattyters rettssikkerhet, og vi må ha respekt for at noen opplysninger er gitt i fortrolighet mellom skattyter og ligningsmyndighetene. Komiteens flertall gir også tilslutning til regjeringens forslag om endringer i ligningsloven, som gir den enkelte skattyter tilgang til opplysninger om søk foretatt på egen person. Det er en veldig viktig endring som ikke begrenser offentlighet, men som kan bidra til å hindre misbruk av informasjon, ved at den som søker, etterlater seg spor. I Prop. 94 LS omtaler regjeringen det arbeidet som er igangsatt med forenkling av skatteregelverket, styrking av skattyters rettssikkerhet og gjennomgang av klageordningen på skatteområdet. Skatte- og avgiftssystemet skal være kostnadseffektivt, og det må være enkelt å forstå regelverket for å sikre at både næringsliv og privatpersoner har mulighet til å opptre som lovlydige borgere. I så måte er regjeringens forslag om å endre merverdiavgiftsreglene for utleie av bl.a. fast eiendom ved å oppheve kravet om frivillig registrering for dem som allerede er avgiftsregistrert, et riktig skritt. Det er et forslag som ikke har fått fullt så mye omtale som Aksjonærregisteret, men etter min oppfatning er det et veldig viktig forenklings- og moderniseringsforslag, og vi i Fremskrittspartiet har vært opptatt av dette gjentatte ganger tidligere. Den lovbestemmelsen som nå endres, har i realiteten medført at en rekke næringsdrivende, og også aktører innen landbruket, har fått store økonomiske overraskelser, til tross for at man har vært i god tro, men ikke har besørget tilleggsregistrering i momsregisteret. Vi i Fremskrittspartiet er veldig fornøyd med denne endringen og anser det for å være en fornuftig regelendring, som kan bidra til at folk flest fortsatt kan være lovlydige og ha respekt for skattereglene.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2014-06-16:
Det er en enstemmig finanskomité som står sammen om innstillingen til Prop. 87 L. Jeg vil takke komiteen for samarbeidet som er utvist i komiteen i utarbeidelsen av saken. Det er ingen tvil om at den norske finansnæringen er viktig for Norge. Finansnæringen skaffer bedriftene kapital, fordeler risiko og bidrar til oppbygging av kapital i samfunnet. Finansnæringen er internasjonal, og vi trenger derfor internasjonale regler som legger til rette for at norske bedrifter har tilgang til EU og resten av verden. Forslaget til en ny lov om kredittvurderingsbyråer kommer f.eks. som en konsekvens av EU-forordning nr. 1060/2009 om kredittvurderingsbyråer. Den nye loven er viktig fordi kredittvurderingsbyråene spiller en stadig viktigere rolle når stadig flere norske bedrifter låner penger til vekst og nye arbeidsplasser direkte i obligasjonsmarkedet istedenfor gjennom tradisjonelle banker. Regulering av utkontraktering er et sentralt moment i innstillingen. En samstemt komité understreker at hensyn til forsvarlig organisering i henhold til foretakets konsesjon, personvern og usvekkede tilsynsmyndighet må inngå i totalvurderingen. Kunden eier selv sine opplysninger, og personvernet og hensynet til konfidensiell kundeinformasjon er viktig. En samstemt finanskomité understreker også at det samtidig må tas hensyn til effektivitet og konkurranseevne. Hensikten med loven er selvfølgelig ikke å påføre norske finansforetak unødvendige konkurranseulemper sammenlignet med konkurrenter i andre land. Hensikten er tvert imot å sikre en forsvarlig regulering av utkontraktering også i Norge. Norge er bundet av EU-reglene og ønsker selvfølgelig ikke å gå lenger enn disse reglene. Et annet viktig tema i proposisjonen er kjønnsnøytrale premier og ytelser i livsforsikringskontrakter som er private, frivillige og utenfor arbeidsforhold. I dag betyr kravet om sammenheng mellom premie og risiko at forsikringsselskaper ikke kan se bort fra faktorer som har vesentlig betydning for risikoen. Det betyr at kvinner har høyere pensjonspremie enn menn fordi kvinner har lengre forventet levetid. Nå endres loven slik at forsikringsselskapene ikke lenger kan anvende kjønn som beregningskriterium. Denne endringen skaper imidlertid en ny problemstilling knyttet til flytting av eksisterende kontrakter med garanterte ytelser og overskuddsdeling. Et eventuelt krav om at flytting skulle utløse kjønnsnøytrale tariffer i det selskapet man flytter kontrakten til, ville ført til at flyttemarkedet for de tradisjonelle, garanterte kontraktene som IPA og livrente stoppet opp. Jeg er derfor godt fornøyd med at en samstemt finanskomité støtter regjeringens forslag om at flytting av slike avtaler ikke kan anses som inngåelse av ny avtale, og at selskapene må gis tilstrekkelig med tid til å tilpasse seg nye regler. Her handler det om å finne praktiske og gode løsninger som ikke rammer bransjen mer enn strengt tatt nødvendig. La meg avslutningsvis igjen få takke komiteen for et godt og konstruktivt samarbeid.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Saka me har til handsaming i dag, handlar grovt sett om to ting – om korleis me på best måte kan styrkja sjøsikkerheita, og om kva for grep som må til for å styrkja konkurransekrafta til sjøtransporten. Lostenesta er i dag fullt ut brukarfinansiert, og komiteen uttrykkjer òg i fellesmerknader at me er svært positive til at «regjeringa i framtidige budsjett vil vurdere å redusere avgiftsnivået, og da fortrinnsvis losberedskapsavgiften». Korleis ser statsråden føre seg at dette kan gjerast? Er målet statleg fullfinansiering? Og kan det verta aktuelt at me får sjå ein lette i desse avgiftene allereie i budsjettframlegget for 2015?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
No er me ikkje på veg, no er me på sjø. Når det gjeld Arbeidarpartiet og avgifter på sjø, har me no, særleg i siste periode, hatt veldig god tradisjon for å fjerna masse avgifter der. Men eit anna spørsmål er: Dersom det no er sånn at tilbringartenesta skal konkurranseutsetjast, kan statsråden då gje lovnad om at dette skal skje etter reglane om verksemdsoverdraging, og at dei tilsette sine rettar vert varetekne på ein god måte?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Skal me fortsetja å vera greie med kvarandre, må eg jo seia at eg synest det er bra at statsråden er så klar på at den saka med losbordingsfelt kjem tilbake til Stortinget. Det var flott å få avklart det, for me har ikkje bestemt oss på det enno. Så litt til det siste som statsråden var inne på: Kva for endeleg løysing ser statsråden føre seg som mest aktuell når det gjeld dei fem sjøtrafikksentralane? Kan me risikera at representanten Roy Steffensen om eit par år gjerne må vera med og pitla ned igjen det dyre, flotte utstyret på Kvitsøy?