trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Vi la to forslag ut til høring. Det ene forslaget var i tråd med det som konkret ble foreslått, nemlig domstol som første instans. Det andre var å styrke rettssikkerheten, forholdsmessigheten og barns rettigheter ved en forsterket nemndsbehandling i første instans. Når jeg da får på bordet så klare, prinsipielle anførsler fra dem som har ansvar for å ivareta rettssikkerheten i samfunnet, var det ikke så vanskelig å komme tilbake til Stortinget og si at vi styrker rettssikkerheten, forholdsmessigheten og barns rettigheter med en forsterket nemndsbehandling, i tråd med forslaget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Her var det ingen helhetsvurdering, her var det en konkret vurdering av de høringssvarene vi fikk inn på bakgrunn av det forslaget som Kunnskapsdepartementet utarbeidet. Det er ikke slik at høringssvarene var kjent da Stortingets vedtak ble gjort, slik representanten sier. Høringssvarene ble kjent etter at saken hadde vært på høring. Når vi får så konkrete, prinsipielle anførsler tilbake, mener jeg at det er min plikt som statsråd å informere Stortinget om det og foreslå hvordan vi kan ivareta det som er det sentrale i denne saken, nemlig rettssikkerhet, forholdsmessighet og barns rettigheter. Så er det opp til Stortinget å avgjøre om man er enig i det regjeringen har foreslått. Jeg mener at vi følger opp Stortinget på en god måte i denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Det er riktig at regjeringen vil vurdere å ta inn en definisjon av statsløshet i norsk lov, men vi vil ikke vurdere å innføre en prosedyre for fastsettelse av statsløshet. Begrunnelsen for det er at som hovedregel er statsløshet ikke i seg selv grunn nok til å oppnå oppholdstillatelse i Norge, og vi tolker ikke det som en forpliktelse i henhold til overenskomsten fra 1954. Opphold kan imidlertid innvilges på visse betingelser, dersom det foreligger praktiske hindringer for retur på grunn av forhold som den berørte personen ikke er herre over. Poenget her er at statsløshet ikke i seg selv er grunn god nok, men det er ett av flere elementer som skal vurderes, og det er bakgrunnen for at vi ikke vil vurdere å legge inn en egen prosedyre for dette. Det er justisministeren som har ansvaret for å følge opp denne saken, og han vil komme tilbake når saken er grundig vurdert.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Nå hopper representanten over noe av det sentrale i dette forslaget, nemlig at vi har lagt større vekt på forholdsmessighetsvurderingen. Det betyr at det må gjøres en konkret vurdering av sakens alvor målt opp mot personens tilknytning til riket. Det mener jeg er det sentrale. Når vi ikke vil gå inn for et forslag om en foreldelsesfrist, knytter det seg til at det kan være saker hvor sakens alvor likevel tilsier at det bør iverksettes tilbakekall av statsborgerskap, men da skal det være en konkret vurdering av alvoret i saken målt opp mot tilknytning til riket. Jeg trodde vel strengt tatt at det var det mest sentrale i denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Nå er ikke jeg dommer. Det er domstolen som skal foreta den konkrete vurderingen. Men jeg registrerte at det i representantens innlegg ble hevdet at grunnen til at domstolene og de offentlige justisaktørene var imot dette, var at de var overarbeidet. Det er sterke prinsipielle grunner til at det skal være forvaltningsvedtak i første instans og domstolsvurdering i andre instans. Vi mener at det er en god oppfølging også av Stortingets vedtak. Jeg anerkjenner at det er mulig å ha andre synspunkt på både foreldelsesfrist og andre ting, men det er de prinsipielle spørsmålene jeg mener det er viktig at man tar stilling til i denne saken i dag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
I dag bekrefter Stortinget at det fortsatt er flertall for å videreføre aupairordningen. Det er bra. Samtidig vil jeg understreke det positive i at Stortinget diskuterer ordningen. Vi må unngå misbruk, og vi må sikre ordningens intensjon, nemlig språkopplæring og kulturutveksling gjennom arbeid og deltakelse i en familie. Det er positivt at ungdom fra ulike land får muligheten til å komme til Norge og lære om norsk kultur og norske samfunnsforhold. Samtidig er det noen klare dilemmaer. Vi er kjent med at det forekommer misbruk av ordningen og i noen tilfeller også alvorlige overgrep mot au pairer. Det er helt uakseptabelt. Vi vurderer derfor også tiltak for å unngå misbruk. I representantforslaget fremmes det forslag om at regjeringen skal gjennomgå hele aupairordningen for å sikre au pairer mot utnyttelse og farlige situasjoner, og komme tilbake til Stortinget med en egen sak om dette. Som jeg skrev til kommunal- og forvaltningskomiteen i mitt brev av 27. juni i år, mener jeg det vil være mer hensiktsmessig med en fortløpende vurdering av behovet for endringer i regelverket. Justis- og beredskapsdepartementet jobber nå med å følge opp to anmodningsvedtak fra Stortinget om å innføre varig utestengelse fra aupairordningen for vertsfamilier som utnytter au pairer. En lovproposisjon om dette vil bli fremmet for Stortinget før påske. Som jeg skrev til Stortinget i mitt svar på skriftlig spørsmål nr. 1747 for 2018–2019, har departementet også bedt UDI om å se nærmere på den informasjonen som gis utad om bytte av vertsfamilier, for å sikre at den er tydelig for alle aktører og vurdere om det er behov for å justere regelverket. UDI har hatt møter med flere aktører på feltet i løpet av høsten, hvor de har informert om regelverket og ordningen. Vi har også vurdert om det er behov for å innføre endringer for å styrke rettighetene til au pairer i vekslingen mellom familier, slik det foreslås i representantforslagets punkt 5. Ved bytte av vertsfamilie kan au pairer settes i en sårbar situasjon som følge av at de først kan flytte inn og utføre oppgaver hos den nye vertsfamilien etter at de har fått time hos politiet for å levere fullstendig søknad om ny oppholdstillatelse. Dette kan ta tid, og i mellomtiden vil en au pair som ikke lenger ønsker eller får bo hos den tidligere vertsfamilien, være i en usikker situasjon når det gjelder bolig, og hun eller han vil heller ikke få utbetalt lommepenger. Jeg har derfor endret utlendingsforskriften med virkning fra 1. januar 2020, slik at au pairer istedenfor kan flytte inn og utføre oppgaver hos den nye vertsfamilien allerede fra det tidspunktet når personen registrerer søknaden om ny oppholdstillatelse på nett og bestiller time hos politiet. I og med at dette kan gjøres på dagen fra enhver datamaskin, vil au pairen ikke lenger måtte vente på utlendingsforvaltningen før personen kan bytte vertsfamilie. Jeg mener dette vil løse de aller fleste problemene vi har i dag vedrørende bytte av vertsfamilie.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Dette skal ikke være en ny vei inn i Norge, og det skal heller ikke være en ordning hvor personer utsettes for sosial dumping. Jeg tror det er mange som reagerer på representantens beskrivelse av aupairordningen. En doktoravhandling som ble skrevet i 2017, slår fast at det ikke er slik at de aller fleste blir behandlet dårlig. Så her er det også fordeler ved aupairordningen. Men jeg påpekte også i mitt innlegg at det er noen dilemmaer. Jeg mener vi skal diskutere åpent de utfordringene som er med aupairordningen. Skal aupairordningen overleve på litt lengre sikt, er det helt avgjørende at den praktiseres i tråd med intensjonen, og at vi klarer å slå ned på misbruk av au pairer. Det er også grunnen til at vi har varslet at vi allerede før påske vil komme tilbake med noen justeringer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Det er ikke slik at jeg har behov for å innrømme at det er misbruk av ordningen. Det er en kjent sak, og det er også bakgrunnen for at jeg mener det er bra at vi har denne typen debatter i Stortinget. Det gjør at vi får de utfordringene og de dilemmaene som er ved aupairordningen, frem i åpen diskusjon, og det gjør også at vi kan foreta endringer. For få dager siden foretok jeg en endring i utlendingsforskriften, slik at det blir enklere og tryggere for en au pair å bytte vertsfamilie, og vi kommer tilbake til Stortinget med nye forslag før påske. Jeg mener det er både nødvendig og riktig at vi har en løpende debatt, slik at vi kan unngå misbruk. Jeg tror representanten vet veldig godt at en statsråd ikke kan stå i denne sal og garantere at det ikke vil være misbruk av noen ordninger, men jeg mener det er viktig at vi fra alle politiske partier slår fast at det er uakseptabelt, og at vi tar tak i de utfordringene som vi ser med ordningen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
La meg først si at jeg er glad for at Senterpartiet også i denne saken står sammen med regjeringspartiene. Så tror jeg at representanten Greni og representanter fra regjeringspartiene ser de dilemmaene som er i aupairordningen. Nå har jeg vært settestatsråd for aupairsakene i en kortere periode, og det jeg varslet fra Stortingets talerstol, er at vi kommer tilbake med forslag før påske.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Det er ingen i regjeringen som er mot dette. Derfor har jeg også varslet at dette kommer. Det kommer før påske, og det gjør at Stortinget kan få behandlet saken i løpet av første halvår 2020.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-12-03:
Det er ikke et forslag som er fremmet nå. Det er et forslag som er fremmet tidligere og vedtatt, og representanten peker selv på den ordningen man da fikk på plass som et alternativ, nemlig hjelp gjennom Caritas. Jeg mener det er viktig at vi fortløpende vurderer om det er behov for ytterligere endringer i ordningen, og hvilken hjelp og bistand au pairene får. Jeg var veldig tydelig i mitt innlegg på at det er noen dilemmaer i aupairordningen, men at vi mener aupairordningen, når den praktiseres i tråd med det som er intensjonen, er en god ordning. Så er det viktig at vi har en fortløpende diskusjon om regelverket er tilstrekkelig for å sikre at det er skikkelige forhold også for au pairene.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
I enkelte land – Norge er heller ikke et unntak – er det noen krefter som synes det er greit at man skal kunne gi tilgang til billig utenlandsk arbeidskraft, noe som også fører til sosial dumping. Vi vet jo dessverre at det også er tilfellet med aupairordningen – at den kan bli utnyttet. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hva tenker regjeringen om at dette også har blitt en ordning som på mange måter er en ny vei for å få arbeidsinnvandring til Norge, hvor det forekommer sosial dumping, og hvor det er vanskelig med kontroll?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Statsråden innrømmer jo selv at det er misbruk av og store svakheter med ordningen. Statssekretæren har innrømmet det, og utlendingsmyndighetene sier at det er vanskelig å ha kontroll og oversikt. På mange måter kan ikke de som skal ha ansvaret for å kontrollere dette, gi noen garantier mot misbruk. Mitt spørsmål til statsråden, som jo er opptatt av at vi ikke skal ha en utlendingslov der det er mulighet til å misbruke ordningen, er da: Kan du som ansvarlig statsråd garantere at med deg, eller med den regjeringen vi har i dag, vil det bli slutt på misbruk av aupairordningen i framtiden?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-03:
Denne saken ble belyst – og det er grunnen til at vi har den i dag – fordi det ble kjent at justisministeren i vår hadde en au pair som ikke hadde lovlig opphold i landet. Dermed har vi fått hele denne saken opp igjen. Det er interessant å sitte og høre på denne debatten, for representantene som er imot å endre ordningen, skyver dette kulturutvekslingsbegrepet foran seg. Jeg kjenner faktisk flere som har au pair, og det er også ganske morsomt illustrert i NRK-serien Exit. De som har au pair, er knekkende likegyldige til dette med kulturutveksling – knekkende likegyldige. De vil ha au pair fordi det er billig hushjelp, ingenting annet. Det finnes ingen annen grunn enn det – for dem som faktisk har det. At regjeringen bruker dette for å ivareta ordningen slik den er, synes jeg er veldig snodig. La oss bare være veldig tydelig på at SV ikke er imot at folk skal ha hjelp i hjemmet. Det kan være travle liv, småbarnsliv, både i Oslo vest, i Vadsø og på Vålerenga, hvor jeg bor – definitivt veldig travle liv. Men det er definitivt ikke sånn at folk i Vadsø og på Vålerenga har au pair, de har ikke en gang hørt om det, ingen har hørt om det, og ingen har det der. Dette er for oss veldig, veldig klart, og det er også veldig tydelig sagt av foregående taler: Hvis folk skal ha hjelp i hjemmet, får de betale det det koster på helt alminnelig vilkår. Folk som jobber i andres hjem, skal ses på som arbeidstakere. De skal ha helt ordinære arbeidsrettigheter, de skal ha forhandlingsrett, det skal være rammet inn av arbeidsmiljøloven og av ILO-konvensjonene. Vi kan ikke forsvare at vi skal ha en hushjelpordning i Norge som gir fritak og er unntatt fra arbeidsmiljøloven, og som gir unntak fra alminnelige innvandringsbestemmelser. Dette er altså en ordning hvor sosial dumping er satt i system, og jeg synes det er ganske uverdig at vi fortsatt har denne ordningen i Norge. Jeg registrerer at flertallet i denne saken er mer opptatt av å tilby velstående familier billig hushjelp enn å sikre grunnleggende rettigheter til en god del jenter fra Asia. Det synes jeg er uverdig, og jeg beklager at vi ikke får flertall i denne saken.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-12-03:
La meg starte med å takke komiteen for et godt samarbeid. Digitalisering og ny teknologi gir oss uante muligheter. Digitalisering er først og fremst et verktøy for å skape en enklere hverdag for folk flest, men en forutsetning for utvikling av mye av den nye teknologien vi har, er også at vi deler data, eller informasjon, om oss selv. Vi deler de aller fleste opplysninger om oss selv helt frivillig, i bytte mot å få mer tilpassede tjenester. Det gir oss som forbrukere muligheten til å få gode, skreddersydde løsninger. Bedrifter kan utvikle nye næringer, og det offentlige kan tilpasse tjenestene sine bedre til oss. Skal det offentlige i større grad kunne tilpasse tjenestene og forenkle hverdagen til folk, krever det også at det offentlige deler mer informasjon på tvers. Det er gledelig også at regjeringens digitaliseringsstrategi er tydelig på at det er behov for bedre samordning på tvers av sektorene. Datadeling og digitalisering setter personvernet vårt under press. Utfordringsbildet endrer seg også litt når det ikke i samme grad er overvåkning fra offentlige institusjoner som forbrukerne må være vare på, men snarere rekkevidden og bruk av informasjon hos offentlige og private aktører som man i større grad må sette grenser for. Skal vi ta vare på personvernet vårt, må vi også stille krav til at innsamlere og behandlere av data er klare gjennom et tydelig regelverk. Regelverket må også håndheves godt, bl.a. av Datatilsynet og Personvernnemnda. Et godt personvern er en grunnleggende menneskerettighet som er en del av retten til vårt privatliv, og et godt personvern er også nødvendig for å bevare vår frie og liberale rettsstat. I fjor påpekte komiteen at også kommunesektoren er nødt til å være mer bevisst på sitt ansvar som en aktør som sitter på store mengder data om oss som innbyggere. Det er veldig positivt at Datatilsynet har fulgt opp kommunesektoren tett, bl.a. gjennom samarbeid med KS og også deltakelse på rådmannsmøter. Skal det nye, gode personvernregelverket som vi har vedtatt, fungere, krever det at både offentlige og private aktører etterlever reglene, og kommunene er slik sett en viktig aktør. Vi er inne i en tid hvor data om oss blir mer og mer verdifulle, og da er det viktigere enn noen gang at vi har et godt, tydelig personvernregelverk, og at Datatilsynet og Personvernnemnda fortsetter det gode arbeidet de gjør med å beskytte vårt personvern.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-12-03:
Komiteens innstilling er enstemmig, og jeg viser derfor i stor grad til saksordførerens informative innlegg. Som det framgår av fellesmerknaden, påpeker vi alle viktigheten av å ivareta personvernet og gjennom det retten til et privatliv og retten til å bestemme over egne personopplysninger. Likevel har Senterpartiet i lag med SV lagt inn en merknad som i stor grad er i tråd med vår merknad til innstillingen som gjaldt saken om innføring av EUs personvernforordning i norsk regelverk. I den saken ble det vist til daværende årsmelding fra Datatilsynet, der det sto at med ny forordning vil mange saker fortsatt behandles nasjonalt, men praksisavklaringer og avgjørelser med presedensvirkning vil i stor utstrekning trolig besluttes internasjonalt. Dette er bakgrunnen for at Senterpartiet fortsatt er kritisk til at forordningen blir tatt direkte inn i norsk lov. Vi mener at Stortingets behandling av ny personopplysningslov burde tatt utgangspunkt i våre nasjonale behov, og vi er fortsatt kritiske til den overføring av myndighet som er gitt til EUs personvernråd. Samtidig er vi veldig enig i at det har vært viktig å få på plass strengere regler for ivaretakelse av personvern, og vi støtter fortsatt selve hensikten med forordningen. Det er uheldig, mener vi, at EUs personvernråd, EDPB, skal kunne gjøre vedtak som er bindende også for Datatilsynet i Norge. Datatilsynet burde fortsatt være uavhengig og ikke motta instrukser fra myndighetene. Det er nå underlagt et overnasjonalt byrå og ikke i samme grad som tidligere gjenstand for nasjonal demokratisk styring, noe Senterpartiet mener er lite heldig.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-03:
Digitalisering av ny teknologi gjør det mulig for oss å løse oppgavene våre på bedre, raskere og mer effektive måter både i offentlig og i privat sektor, men bruk av digitale tjenester gjør også at vi etterlater oss elektroniske spor og opplysninger om oss selv. Disse opplysningene er verdifulle og kan brukes til å utvikle og tilby bedre og mer skreddersydde tjenester. Samtidig kan opplysningene misbrukes og utnyttes til andre formål enn de opprinnelig ble innhentet for. I dag finnes det knapt teknologiske eller geografiske grenser for innsamling og bruk av personopplysninger, og da blir de rettslige rammene for personvernet desto viktigere. Etter Grunnloven og Den europeiske menneskerettskonvensjon er personvern en menneskerett. I 2018 fikk vi en ny personopplysningslov som gjennomfører EUs personvernforordning, GDPR, i Norge. Personvernforordningens bestemmelse om dataportabilitet gjør det mulig å ta med egne personopplysninger til en ny tjenestetilbyder. På den måten kan godt personvern bli et konkurransefortrinn. Det bør norske utviklere og tjenestetilbydere benytte. Skole- og barnehagesektoren behandler store mengder opplysninger om barna våre. Bruk av digitale verktøy i undervisningen er viktig for å utvikle barnas digitale ferdigheter. Kommunikasjon mellom skole og hjem blir enklere med digitale løsninger. Samtidig er barn og unge særlig utsatt ved brudd på personvernregelverket. Det har vi dessverre sett flere eksempler på denne høsten. Når kommunene anskaffer digitale løsninger for behandling av opplysninger om barn, er det derfor ekstra viktig at vi gjør gode risikovurderinger. Dette stiller store krav til kommunenes bestillerkompetanse. Tilbyderne må også forstå betydningen av å bygge systemer og tekniske løsninger som ivaretar personvernet fra start – såkalt innebygd personvern. Digitalisering og behandling av personopplysninger henger uløselig sammen. Skal vi lykkes med digitaliseringen, må brukerne ha tillit til dem som behandler opplysninger om dem. Et oppdatert regelverk, et aktivt Datatilsyn som kontrollerer etterlevelse av regelverket, Personvernnemnda som uavhengig overprøvingsinstans og internasjonalt personvernsamarbeid er avgjørende. Datatilsynet har i 2018 bygget kompetanse internt og forberedt organisasjonen på å håndtere oppgaver etter ny personvernlovgivning. For 2020 foreslås det å øke bevilgningen til Datatilsynet med 7,8 mill. kr. Midlene skal bl.a. dekke bemanningsbehov, kompetanseutvikling, ressurser til IKT-systemer, nye digitale kommunikasjonsløsninger og økt deltagelse i internasjonalt personvernarbeid.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-03:
Jeg er glad for at representanten Andersen og jeg er enige om at personvernet er helt sentralt og må være det i all offentlig virksomhet også fremover. Det er imidlertid ikke dermed sagt at en løsning automatisk gir godt personvern fordi  det er det offentlige selv som har utviklet den. Jeg tror vi også skal benytte oss av den innovasjonskraften og teknologikompetansen som ligger i markedet, for å utvikle gode løsninger som også kommuner og statlige virksomheter kan benytte seg av. Her handler det om å stille strenge krav til innebygd personvern, til behandling av personopplysninger, men de tekniske systemene trenger ikke nødvendigvis å være utviklet av staten eller kommunene selv; man kan også benytte seg av eksterne leverandører.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-03:
Det er helt klart en viktig forutsetning at det offentlige selv har god bestillerkompetanse dersom man skal benytte eksterne leverandører. Men la meg legge til at dersom man skal utvikle systemene selv, trenger man jo også god kompetanse internt. Så ja, det er viktig med god kompetanse i offentlig sektor for å sikre at de løsningene vi tar i bruk i offentlig sektor, ivaretar personvernet til alle på en tilfredsstillende og god måte. Så her er vi i og for seg helt enige. Når det gjelder kontrollen med systemene som sådanne, har vi et nasjonalt økosystem av felleskomponenter som vi har kontroll med, men det betyr jo ikke at vi ikke også benytter oss av digitale løsninger som er utviklet av andre, og som i og for seg heller ikke ligger under vår kontroll. Vi har f.eks. kontroll med ID-porten, men BankID er en løsning som bankene har utviklet, som de fleste i det norske samfunn benytter seg av, og som vi må forutsette også ivaretar våre personopplysninger på en god måte.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-12-03:
Det er forsvarsministeren som må svare for disposisjonene som Forsvaret gjør, også når det kommer til bruk av skytjenester eller ikke, men på generell basis kan jeg si at det ikke nødvendigvis er slik at man får bedre sikkerhet rundt de sensitive opplysningene ved at staten har egne, separate systemer, f.eks. med servere stående i sin egen kjeller. Vi trenger å dra nytte av den innovasjonen og de enorme ressursene som brukes av de store kommersielle aktørene på nettopp sikkerhet, for å ivareta våre personopplysninger. Det kan også gjøres i egen, offentlig regi, og det er mange eksempler på at offentlig sektor lager sine egne løsninger, men jeg mener det ikke skal være en hovedregel at alt skal gjøres i offentlig regi. Tvert om lager vi nå en markedsplass for skytjenester for å sikre at både statlige og kommunale virksomheter som ønsker å gå i skyen, kan ivareta sikkerheten på en god måte og sørge for at de får gode betingelser hvis de velger å gå i skyen.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-12-03:
Først vil jeg takke komiteens medlemmer for et veldig godt samarbeid i behandlingen av saken. Det har vært stor enighet og et ønske fra alle parter å søke å finne gode løsninger som kan styrke rekenæringen. Det gjenspeiles også i innstillingen fra komiteen, der det er tverrpolitisk enighet, og der det er en enstemmig komité som står bak alle merknader og innstillingen. Rekenæringen har opplevd en stor nedgang i tilførsel av råstoff de siste 40 årene. På 1980-tallet var årlig totalfangst av reker i Barentshavet opp mot nærmere 120 000 tonn. Kvoteanbefalingene fra det internasjonale rådet for havforskning – ICES – har de siste årene ligget på 70 000 tonn, men fangstinnsatsen og fangskvantumet har vært sterkt nedadgående. I 2017 ble det landet totalt 16 000 tonn, hvorav norske fartøy fisket 7 000 tonn. Denne reduserte aktiviteten i rekefisket har medført at antall fabrikker for industriell bearbeiding av reker i Troms og Finnmark er redusert fra 26 fabrikker på 1980-tallet, til i dag, da det kun er to fabrikker som bearbeider reker fra havflåten. Begge ligger i Troms fylke. Rekebestanden i Barentshavet er i god forfatning, og nedgangen i levering av reker til industrien skyldes redusert aktivitet på flåtesiden og ikke bestandssituasjonen i Barentshavet. Det er i dag ikke kvoter på reker, noe som gjør at fartøy med tillatelse kan fiske fritt volum. Og til tross for gode fangstrater har mange rederi valgt ikke å delta i rekefisket. Dette er svært uheldig av hensyn til å utnytte arten, men også av hensyn til å sikre råstofftilgangen til industrien og trygge arbeidsplasser på land. De siste årene er det både vurdert og gjennomført en rekke tiltak for å forsøke å øke ressursuttaket av reker og sikre at landindustrien får tilgang på råstoff. Det ble bl.a. i 2014 tildelt fire dedikerte reketråltillatelser til rekeindustrien i Nord-Norge med det formål å bidra til å sikre industrien råstofftilgang. Disse tillatelsene er ennå ikke tatt i bruk, hovedsakelig grunnet lav lønnsomhet i fisket. Det har også vært gjennomført flere andre tilpasninger og justeringer i regelverket for å stimulere til at flere reketråltillatelser faktisk benyttes, så som unntak fra krav om kondemnering i strukturkvoteordningen dersom fartøyet bare skal brukes til reketråling, unntak fra kravet om driftsgrunnlag ved splitting av reketråltillatelser og åpning for at pelagiske trålere og ringnotfartøy kan tildeles reketråltillatelse uten hensyn til gjeldende lasteromsgrense for reketråltillatelser. Det er også noen lyspunkt. Det er de siste to årene registrert en økt fangst av reker i Barentshavet av norske fartøy, noe som kan tyde på økt lønnsomhet. Det er også positivt for næringen at fiskeriministeren og regjeringen har vært villige til å vurdere å gjennomføre en rekke tiltak for å bidra til økt fangst.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Framleggelsen av saken er helt riktig. Det er en enstemmig komité som står bak den, så jeg vil vise til at det er en rimelig konstruktiv opposisjon i denne komiteen, som bidrar til å finne gode løsninger. Så skal man selvfølgelig også kunne gi ros til posisjonen i Stortinget. Det som er viktig, er å få på plass noen forutsigbare og langsiktige løsninger for en viktig næring. Det er vi alle sammen opptatt av. Vi er opptatt av at man skal kunne ha aktivitet på land. Vi er opptatt av å få til mer bearbeiding og lokal verdiskaping. Der er bl.a. bedriften Stella Polaris viktig og en bedrift som gjør akkurat det. De holder til i Kårvika i Troms, og er en viktig hjørnesteinsbedrift der. De har også gjort det som vi politikere ønsker at de skal gjøre, nemlig å bruke restråstoffet til å skape nye produkter som kan skape mer industri og flere arbeidsplasser i distriktene. Utfordringen er sikker tilgang på råstoff, som man er helt avhengig av for å kunne skape industri og for å kunne investere i en ny fabrikk, som man ønsker å gjøre der. Jeg vil også vise til at her har man gjort flere ting. Hvordan har de fått til produktene som Marealis faktisk nå har fått til? Jo, det har man gjort ved å bruke bioprosesseringsanlegget utenfor Tromsø som Nofima driver. Det viser også at det å ha verktøy for å drive med regional utvikling er viktig. Vi hadde ikke hatt et så enestående virkemiddel som det anlegget hvis vi ikke hadde hatt regionale utviklingsmidler, som jeg skulle ønske vi hadde mer av. Til slutt: Det aller viktigste nå er å finne en løsning. Derfor er det bra at saken ble løftet, det er bra at det er en enstemmig komité som står bak, og det er også en enstemmig komité som ber om og forventer en løsning. Jeg vil bare ønske fiskeriministeren lykke til, og jeg ser fram til resultatene.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-12-03:
Eg vil takka saksordføraren for den jobben han har gjort. I dei to føregåande innlegga er det vanskeleg å finna noko å vera ueinig i. Denne saka handlar om noko me er opptekne av, nemleg å sikra råstoff til industrien, for det er ein situasjon der det er nok reker i havet, det er nok etterspørsel i marknaden, men det er for lite fangst. Senterpartiet er oppteke av at me må finna ei løysing på denne saka, og me må finna ei løysing som ikkje utfordrar viktige prinsipp i fiskeripolitikken, som deltakarlov og tilhøyrande nasjonalitetskrav. Ein vellykka fiskeripolitikk inneber òg at me skaper verdiar og arbeidsplassar på land. Det er ein samla komité som står bak dette. Eg har ei klar forventning om at statsråden prioriterer dette arbeidet, og eg har vel òg ei forventning om at statsråden finn ei løysing på dette problemet innanfor det som er dei sentrale prinsippa i fiskeripolitikken.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-12-03:
Det er eit ideologisk forslag som her er lagt fram av regjeringa. Det vil svekkja moglegheita til å driva ein aktiv næringspolitikk, og ikkje minst vil det ta frå regionane – eller fylka – eit verkemiddel i arbeidet deira med næringspolitikken. Som vanleg er det forenkling ein skyv framfor seg. Den førre talaren snakka om at her har ein rydda opp. Eg vil nok tru at for dei fleste næringsdrivande vil ikkje dette merkast – det er ei veldig, veldig marginal opprydding ein driv med her. Og viss ein skal vidareføra ryddeterminologien, er det kanskje å beinka på eit bilete som heng litt skeivt, det ein her gjer. Men det skal ikkje stå på utsalet, og eg er heilt sikker på at dette vil generera nye Facebook-profilar eller plakatar på Høgres nettside. Men det ein ikkje seier noko om, er høyringsuttalen frå f.eks. Oppland og Hedmark fylkeskommunar, som seier at «loven har sikret opprettholdelse av arbeidsplasser, og at det har vært etablering av nye arbeidsplasser som resultat av loven». For Senterpartiet er det viktig. Me er opptekne av å ha arbeidsplassar i heile landet, me er opptekne av å ta vare på arbeidsplassar i heile landet, og me ønskjer at fylka – no regionane – skal ha verkemiddel for å driva dette. Eg vil òg etterlysa ei beskriving av kva omfang denne forenklinga inneber. For det som er heilt sikkert, viss ein skal tru på høyringsinstansane, er at fjerning av denne lova vil ha ein negativ konsekvens. Den positive konsekvensen er ikkje sannsynleggjort, og då meiner Senterpartiet det vert feil å oppheva lova.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-12-03:
Det er litt uklart for meg kven det er i salen statsråden har høyrt som har omtalt dette som ein vetorett til fylkeskommunen mot bedriftsnedleggingar. Det trur eg må vera meir ein politisk ønskemotstandar som næringsministeren her teiknar opp. Mitt spørsmål er knytt til at det er fylkeskommunane som er ein viktig brukar av denne loven, og mange av dei har ytra seg kritisk til at den vert fjerna. Blant anna skriv Oppland og Hedmark fylkeskommune at «loven har sikret opprettholdelse av arbeidsplasser, og at det har vært etablering av nye arbeidsplasser som resultat av loven». Då er mitt spørsmål til statsråden: Tek dei feil?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-12-03:
Problemstillingene rundt rekefiske i Barentshavet har lenge vært diskutert. Jeg har hatt flere møter med rekenæringen og er godt kjent med utfordringene landindustrien har knyttet til tilgang på råstoff. Dette gjelder ikke bare Stella Polaris, men også Coldwater Prawns, som er den andre store aktøren. De ligger begge i Senja-området. På lik linje med representanten Knag Fylkesnes og næringskomiteen for øvrig ønsker jeg at rekenæringen skal ha tilgang på råstoff, og at vi benytter oss av de naturgitte ressursene som vi faktisk råder over. Som komiteen påpeker, har departementet i en årrekke vurdert ulike tiltak for å øke råstofftilgangen for rekeindustrien. I 2014 ble det tildelt fire reketråltillatelser til rekeindustrien i Nord-Norge. Disse er ennå ikke tatt i bruk av dem som har fått dem tildelt. Det har også vært gjennomført flere andre tilpasninger og justeringer i regelverket nettopp for å stimulere til at flere reketråltillatelser faktisk benyttes, som bl.a.: unntak fra kravet om kondemnering i strukturkvoteordningen dersom fartøyet bare skal brukes til reketråling unntak fra kravet om driftsgrunnlag ved splitting av reketråltillatelser åpning for at pelagiske trålere og ringnotfartøy kan tildeles reketråltillatelse uten hensyn til gjeldende lasteromsgrense for reketråltillatelser tilbakekalling av passive reketråltillatelser Departementet gjennomførte i tillegg høsten 2018 en høring om tiltak knyttet særlig til konsesjonsregelverket for å øke fisket etter reker med trål i Barentshavet. Hovedtilbakemeldingen fra høringen var at det er vanskelig å regulere seg ut av lønnsomhetsutfordringene som næringen i dag sliter med. Jeg mener også at det ikke nødvendigvis er så mye myndighetene kan gjøre på detaljnivå knyttet til den manglende lønnsomheten for næringen, og at det, slik også flere har vært inne på, ikke er noen enkel løsning på disse problemene. På denne bakgrunnen mener jeg at det viktigste nå er å få på plass – som sagt når Stortinget har fått behandlet det – et nytt kvotesystem og det som ligger der, nettopp for å se på en del av tingene knyttet til hvordan man kan profesjonalisere en del av fiskeriene også innenfor dette feltet. Jeg ser på ulike løsninger, og jeg tar gjerne imot innspill om hva det er som skal til. Det jeg ikke har tro på, er at de reketråltillatelsene som er gitt til industrien, i tillegg skal gis som torsketråltillatelser. Det er det heller ikke åpning for i regelverket, all den tid den struktureringen som har funnet sted, også er regulert gjennom lovverket. Jeg ser virkelig fram til å jobbe videre med dette, og jeg skal gjøre mitt ytterste for å sørge for gode rammevilkår for næringen framover.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-12-03:
For det første er det viktig å bruke hele råstoffet og mulighetsrommet som er der ute. Der er jeg helt enig med representanten Knag Fylkesnes, rett og slett fordi det er store verdier, og her snakker vi også om en ressursfaktor som ikke engang er kvotebelagt, fordi det er så store ressurser der oppe som ikke blir utnyttet. Vi må også ta inn over oss at det de to siste årene faktisk har vært en betydelig økning i tilgangen på dette råstoffet for industrien. Det har selvsagt også å gjøre med at markedet har priset dette høyere, noe som gjør det mer lønnsomt å gå etter fisken. I tillegg må vi selvsagt se på andre virkemidler. Jeg har prøvd å skissere en del av det vi har sett på. Jeg tror det er gjennom å regulere fiskeriene på en fornuftig og bærekraftig måte at vi får opp lønnsomheten i industrien generelt sett. SkatteFUNN-ordningen blir allerede skjerpet. Det er viktig å gjøre det fordi dette også dreier seg om å utvikle andre typer produkter av samme råstoff, noe som gjør det enda mer lønnsomt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-12-03:
Det er allerede ordninger gjennom både Innovasjon Norge og GIEK som det burde være relevant å kunne bruke i denne sammenhengen. Det som har vært problemet sånn sett, er at det bl.a. er gitt spesifikke reketråltillatelser, men det er lønnsomhetsbiten i et lengre perspektiv som gjør at man ikke har foretatt disse investeringene. Jeg har hatt møte nettopp med dem som sitter på disse tillatelsene, og gitt utsettelse av ikrafttredelsen knyttet til å bruke disse tillatelsene, nettopp fordi de trengte mer tid. Når det gjelder Innovasjon Norge og selve ordningene, er jeg nok ikke rett statsråd å stille det spørsmålet til. Jeg har ikke ansvaret for virkemiddelapparatet i Innovasjon Norge.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-12-03:
Vi har ikke diskutert disse tingene knyttet til toppfinansiering når det gjelder Innovasjon Norge. Det er næringsministeren som har ansvaret for Innovasjon Norge og virkemiddelapparatet i så henseende. Det jeg kan si, er at det å overlate en større del av risikoen til andre ikke bedrer næringens lønnsomhet. Og det er lønnsomheten i næringen som må opp, for man har relativt høye driftskostnader fordi man har lange tråldrag, det er stor motorkraft som brukes, og dermed er det også høyt drivstofforbruk. I tillegg sier det seg selv at det aller viktigste er å få opp prisen i markedet og sørge for at man både har biprodukter, som bl.a. Stella Polaris utvikler i forbindelse med blodtrykksmedisinen de ser på og tester ut, og at man jobber mot markeder og sørger for at vi får omsatt produktene våre til en kvalitetsmessig og god, høy pris.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2019-12-03:
Det forslaget vi behandler i dag, peker på den utfordrende situasjonen som den norske rekenæringen opplever. Det er heldigvis en samlet komité som er bekymret for utfordringene, og som ønsker å finne løsninger på dem. I hvert fall jeg vil oppfordre til å vise kreativitet når det gjelder det. Saken demonstrerer også hvor forskjellig stilt en sjømatbedrift med aktive fiskere som eiere og en som er uten, kan være. Vi skal ikke gjøre noe med det grunnleggende regelverket, men det kan være god grunn til å observere hvor forskjellig de utfordringene kan bli. Vi står igjen med to rekeforedlingsbedrifter av denne typen, til tross for en stor tilgjengelig ressurs av dypvannsreker i Barentshavet. Til tider har denne ressursen vært veldig lite utnyttet, så lite at man kan være urolig for flere forhold knyttet til det. Den ene bedriften er knyttet til en tråler som i perioder har stått for det aller meste av norsk rekefangst i Barentshavet. Dette gir selvfølgelig spesielle utfordringer med hensyn til råstofftilgang. Rekeprisen har variert svært mye, noe flere har vært inne på, og til dels mer enn for andre arter. Det gjør det vanskelig å vurdere risiko knyttet til investering i den ene reketråleren. Dette er bakgrunnen for at man ikke har investert i og aktivert den ene reketråleren. Det er tvil om langsiktig lønnsomhet knyttet til spesialisert fangst av reker. Rekefangsten i Barentshavet foregår derfor i kombinasjon med torsketrål. Det er ganske tydelig, når man ser tilbake på de siste tiårene, at det er svært nær sammenheng mellom rekepris og fangstvolum. Høye priser gir høy fangst – lave priser gir lav fangst. Ingen kan forvente at man tar en reketur dersom det ikke er lønnsomhet i det. Vi må arbeide videre med å finne løsninger som gjør at det kan virke attraktivt for dem som har rekekonsesjoner, å gi forsyning til rekebedriftene. Når det tildeles en eksklusiv rett til fangst, er det imidlertid under forutsetning av at det faktisk fangstes på ressursen, slik at den aktiviteten og verdiskapingen som skal komme ut av det, realiseres. Det har vært relativt lave aktivitetskrav knyttet til rekekonsesjonene. Dette året er råstofftilgangen og prisen god, samtidig som volum fra konkurrerende farvann er lave. Vi må følge denne utviklingen nøye, og jeg tror vi kan bli nødt til å vurdere aktivitetskravene knyttet til rekekonsesjonene i framtiden. Som det framgår av innstillingen, er regjeringen i gang med å vurdere ulike tiltak for å gjøre råstofftilgangen sikrere. Det viktigste er kanskje å få igjennom kvotemeldingen, slik at vi kan legge trygge rammer for framtiden. Jeg vil legge til at av industri-, verdiskapings- og sysselsettingshensyn og hensynet til å opprettholde historiske rettigheter legger i hvert fall jeg til grunn at det skal føre til økt uttak av reker i Barentshavet. Vi ser at andre allerede er i ferd med å øke sin aktivitet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
En starter med å si at dette ikke er loven som får ulønnsomme bedrifter til å bli lønnsomme, men spørsmålet her er om det er fornuftig å ha noen prosesser på det tidspunktet en bedrift står i fare for å måtte legge ned. Er det da klokt å sette i gang noen vurderinger – med fylkeskommunen som aktør, med de ansatte som aktør, med eierne, med Nav, med Innovasjon Norge? Vi mener det. Men regjeringen mener tilsynelatende ikke det. De mener at det er feil. En oppnår ikke noe næringspolitisk ved det – en merkelig uttalelse. En får i hvert fall en forsikring om at det er fornuftig å sette seg ned og prate igjennom en situasjon som er ganske alvorlig for mange, og som berører mange, for det er kun i tilfeller hvor det er flere enn 30 ansatte i bedriften at denne kommer til anvendelse. Jeg kan ikke skjønne at det er verken veldig byråkratisk eller veldig kostnadskrevende å foreta de samtalene. Tvert om tror jeg det er ganske fornuftig å gjøre det. Et lite eksempel: I Telemark er det nå en situasjon ved verftet i Brevik, Vard, som står i fare for å si opp 106 ansatte. De drøftelsesprosessene som er der, mellom ansatte, mellom ledelsen, mellom kommunen, fylkeskommunen og andre aktører, er ganske relevante diskusjoner. Jeg mener det er helt nødvendige diskusjoner å gjennomføre. At en nå liksom bare avviser dette og liksom skal oppheve loven, står for meg som høyst merkverdig. Det andre som er merkverdig i denne saken – eller kanskje naturlig, i og med at det er høyrepartiene som fremmer saken – er at når en ser på høringsinstansene, er de delt akkurat på midten: Halvparten vil oppheve loven, kvitte seg med den – det er arbeidsgivere – mens de som vil ha den, i utgangspunktet er fylkeskommunen og arbeidstakere. Det forteller veldig tydelig hvilken side høyrepartiene tar i denne saken, som de gjør i en rekke saker. Det å ivareta de ansattes rettigheter i denne type krevende prosesser, spesielt for de ansatte, er underordnet, virker det som. Det synes jeg er betenkelig, men det er veldig gjenkjennbart med tanke på den regjeringen som nå sitter. Så det synes jeg er en merkelig tilnærming. Flertallet skriver at dette er «ivaretatt av annet lovverk». Hvilket annet lovverk som favner alle arbeidstakere? Det hadde vært greit å vite. Det står også at omstillingsloven ikke fungerer etter sitt formål og medfører «unødige kostnader for næringslivet». Hvilke unødige kostnader for næringslivet er det som er representert i denne saken – hvor mye er det snakk om med hensyn til tap og gevinst? Burde det ikke være slik at i en situasjon hvor en bedrift står i fare for å bli nedlagt, at en faktisk går igjennom situasjonen på en ordentlig ryddig måte, noe som er utgangspunktet for omstillingsloven?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Det er interessant å høre på næringsministeren, for jeg prøvde å lytte etter noen gode argumenter for egentlig å fjerne lovverket, men alt skal jo foregå som det alltid har gjort, sier næringsministeren. Da blir jeg litt forundret. Er ikke hensikten nå å få bort byrder for næringslivet, sånn som omstillingsloven er fremmet? Er ikke hensikten å få til færre møter, reduserte kostnader og å bruke det fylkeskommunale byråkratiet mindre til å snakke om prosesser der bedrifter legger ned? Er det hensikten, eller er det ikke hensikten? Det hadde det vært greit å få avklart. Er hensikten å forenkle arbeidsinnsatsen fra næringslivet og fra fylkeskommunen og spare kostnader?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Det er en teoretisk mulighet for at det blir færre møter, sier egentlig næringsministeren nå. Det er litt rart argumentert, det også. Men har han noen som helst forståelse for det flertallet av høringsinstansene som faktisk argumenterer for å opprettholde omstillingsloven, og for at det i visse tilfeller kan være nødvendig at en har et lovverk som igangsetter en samtale, som i utgangspunktet kan være en positiv prosess, dersom en bedrift må legge ned?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Jeg klarer ikke helt å forstå argumentasjonen til næringsministeren. Jeg er også enig i at i svært mange tilfeller og kanskje i de langt fleste vil denne typen prosesser gå uavhengig av omstillingsloven. Det er jo ikke det vi er opptatt av når vi nå peker på at det er uklokt å legge ned og oppheve loven. Det er for å få det til der hvor de prosessene ikke blir startet. Det er jo der loven har sin funksjon. Når jeg hører næringsministeren liksom dekker seg bak at arbeidsmiljøloven og lov- og avtaleverket liksom skal oppfylle, erstatte eller være utfyllende for det som omstillingsloven tar opp i seg, er det med respekt å melde feil. Hvis ikke vil jeg gjerne høre en dypere begrunnelse for hvordan han ser at en blir ivaretatt – når det gjelder det som står i omstillingsloven – basert på det som er arbeidsmiljølovens bestemmelser og det som er lov- og avtaleverket. Når det først blir sagt, er det greit å dokumentere at det faktisk gjelder.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Denne saken viser vel at det er noen ideologiske tilnærminger til omstillingsloven og til det lov- og regelverket som er der. Det kan jeg godt forstå. Jeg kan heller aldri huske at høyrepartiene på noen som helst måte har fremmet saker som i utgangspunktet betyr det gode for vanlige arbeidsfolk rundt omkring. Det er vel egentlig der noe av kimen til konflikten ligger, i det å fjerne alt regulatorisk som på en eller annen måte kan lage en ulempe for en arbeidsgiver – i dette tilfellet nedleggelse av en virksomhet som har flere enn 30 ansatte. Ideelt sett og ideologisk sett ville de vel gjerne også ha fremmet opphevelse av eventuelle andre reguleringer og bestemmelser, også når det gjelder det å drøfte med ansatte i visse situasjoner, hadde de fått fritt spillerom til det. Jeg synes det er betenkelig. En klarer ikke fra flertallets side å argumentere for hvorfor loven skal oppheves. Jeg ser ingen gode begrunnelser for det. Forenklingsargumentet har en selv klart å argumentere seg bort fra gjennom debatten her i salen, og en har også gitt til kjenne at en egentlig ønsker at alle prosessene skal vedvare. Det er det merkelige. Prosessene som omstillingsloven i utgangspunktet legger opp til, argumenterer både næringsministeren og høyrepartiene for at skal fortsette – fordi det er fornuftig, blir det sagt. Det står for meg som helt meningsløst å gå for en opphevelse av et lovforslag så lenge alt skal fortsette som før, og det heller ikke er noen besparelser. Helt til slutt: Representanten Eidem Løvaas sa det som kanskje var det mest oppsiktsvekkende. Han sa at enhver ansvarlig eier tar ansvar for denne dialogen. Ja, hvem er det en opphever loven for da? De uansvarlige eierne? Dette synes jeg er en merkelig tilnærming til en lov. En kan godt diskutere hvorvidt den er ideell, men at den har sin misjon i enkelte tilfeller, er det ingen tvil om, det er hevet over enhver tvil, og det er godt begrunnet av de fylkeskommunene som har sendt inn sine begrunnelser for det. At regjeringen og høyrepartiene nå velger å foreslå denne loven opphevet, har et ideologisk tilsnitt, og jeg tror også, når alt kommer til alt, at det er ideologisk begrunnet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Jeg vil bare henlede oppmerksomheten på at fylkeskommunen – eller de nye regionene nå – som utviklingsaktører og som viktige næringsaktører i utviklingen av næringslivet regionalt nå blir fratatt den eneste formelle muligheten de har til å sette seg ned med ulike aktører og drøfte en situasjon ved oppsigelse. Den eneste formelle inngangen ligger i denne loven, som nå Kristelig Folkeparti og Venstre vil oppheve – en merkelig, rar, inngang til denne regionaltenkningen. Til representanten Eidem Løvaas: Han viser til Vestfold fylkeskommunes uttalelse, som er en av de virkelig få negative uttalelsene fra fylkeskommunen, men man bør lese de som er positive, og som henviser til at dette faktisk har en betydning. Det er jo det en må gjøre i slike tilfeller. Det er der hvor den har virket, at loven faktisk har en stor og viktig betydning. Og når nå Venstre og Kristelig Folkeparti(presidenten avbryter) bruker denne anledningen til å(presidenten avbryter igjen) (presidenten avbryter) (presidenten avbryter igjen)