Gard Folkvord (Arbeiderpartiet), 2000-04-13:
Fremtiden er trådløs! Vi lever i et land som ligger helt i verdenstoppen i bruk av mobil telekommunikasjon. Ved inngangen til det 21. århundre har over 60 pst. av befolkningen, 2,7 millioner nordmenn, mobiltelefon. Utviklingen av det mobile kommunikasjonssamfunnet har gått så raskt og er kommet så langt at folks livsstil er i endring. Mobiltelefonen kom til Norge i 1966. Siden 1998 har antallet mobilabonnenter i Norge vært høyere enn antallet private fastabonnenter. Det illustrerer den eksplosjonsartede utviklingen innen digital telekommunikasjon vi har sett de siste årene, og mye tyder på at vi bare har sett begynnelsen. Ved inngangen til år 2000 hadde samtaleprisene sunket med 67 pst. i forhold til 1995. Denne utviklingen er ventet å fortsette. Det skal nå endelig legges til rette for innføring av tredje generasjons system for mobilkommunikasjon. Arbeiderpartiet har etterlyst et høyere tempo i dette arbeidet av den forrige regjeringen, senest i merknadene til forrige budsjettinnstilling. Men når Norge tross alt ligger så langt framme, skyldes det at selskapet som i dag heter Telenor, har vært en spydspiss i utviklingen. Televerkets sterke satsing på teleforskning fra 1970-årene var helt avgjørende for at Norge ble hevet fra et av de mest tilbakestående teleland i Europa og opp til et av verdens ledende teleland. Det er viktig at Norge beholder og styrker denne posisjonen. Det er derfor avgjørende å sikre teleoperatørenes møysommelig oppbygde kompetanse og infrastruktur. Dette må skje samtidig som telemarkedet omtrent daglig er i endring. I tillegg skal telepolitiske målsettinger nås, og brukerne skal nyte godt av et stadig større produktspekter til stadig lavere priser. I verdiskapingssammenheng har moderne telekommunikasjon stadig større betydning. Det gjør denne teknologien helt sentral i å redusere de avstander og geografiske barrierer som fins i et så langstrakt land som vårt. Dermed kan det, også for distriktene, bli en fordel at vi makter å ligge i forkant av den regulatoriske utvikling som skjer i EØS-området og ellers i verden. Når det gjelder tilgang til mobilnettet, er denne underlagt det forhold at radiofrekvenser er en knapp nasjonal ressurs som gjør det nødvendig å begrense antall tilbydere som får mulighet til å bygge ut eget mobilnett. Dette gjøres gjennom tildeling av konsesjoner. Her legges prinsippet om anbudskonkurranse til grunn. Også i forhold til innføringen av tredje generasjons mobilsystem, det såkalte UMTS-systemet – Universal Mobile Telecommunications System – vil anbudskonkurranse bli benyttet for de fire konsesjoner som er foreslått utlyst for utbygging og drift av UMTS. Dette er en samlet komite enig i. I et oppslag i Dagens Næringsliv den 12. april hevdes det at Stortingets vedtak i dag innebærer at Norge gir bort konsesjoner og lisenser nesten gratis der andre land håver inn milliarder av kroner gjennom å auksjonere konsesjoner bort til høystbydende. Det vises bl.a. til Storbritannia, der det nå pågår en auksjonsrunde om fem UMTS-lisenser. Norge og Storbritannia kan vanskelig sammenliknes i denne sammenhengen, med enorme befolkningsmessige og til dels store geografiske forskjeller. En av de mest sentrale telepolitiske målsettingene Stortinget har vedtatt, er at befolkningen skal ha lik tilgang på teletjenester til konkurransedyktige priser. Dette er et krav nettoperatørene må forholde seg til, og som i tillegg til utbyggingshastighet sterkt vil bli vektlagt i en anbudskonkurranse. Hvilken praksis andre land legger seg på, er ulik. Østerrike, Sveits, Nederland, Tyskland og Storbritannia har valgt auksjonsrunder, mens Finland, Danmark, Sverige og Norge har valgt anbudskonkurranser. Den pågående auksjonsrunden i Storbritannia har fått stor oppmerksomhet i britisk presse. Totalt er det lagt inn bud på nær 17 milliarder pund, og det reises spørsmål om det er brukerne som til slutt må betale denne prisen. Hadde vi hatt den samme utviklingen i Norge, kunne norske operatører lett ha kommet i en gjelds- og egenkapitalsituasjon som hadde umuliggjort utvikling av nye mobilsystemer og investeringer i nødvendig infrastruktur. Like fullt ligger det et auksjonselement inne i en anbudskonkurranse, fordi operatørene skal konkurrere om dekningsgrad og utbyggingshastighet av det nye systemet. Det eksisterer i dag to mobilnett i Norge som eies og drives av henholdsvis Telenor Mobil AS og NetCom GSM as. I tillegg vil Telia også bli en operatør i Norge. Spørsmålet om andre operatører enn disse såkalte virtuelle operatører skal få adgang til de eksisterende nett, er grundig vurdert i meldingen. Et flertall i komiteen slutter seg til departementets vurdering om at en slik tilgang for virtuelle operatører ikke skal gis regulatorisk, men om en netteier og en virtuell operatør på kommersielt grunnlag blir enige om rammene for slik adgang, er det allerede åpning for det innenfor gjeldende regelverk. Det må understrekes at det er forhold som taler både for og mot tilgang for virtuelle operatører, men når en likevel ikke ønsker å åpne for slik adgang, er det ikke minst ut fra hensynet til fremtidige investeringer i mobilnettet, investeringer som er helt avgjørende for om Norge fortsatt skal henge med i den rivende teleutviklingen. Ved innføringen av tredje generasjons system for mobilkommunikasjon vil investeringsbehovet være stort. Gis virtuelle operatører adgang, kan dette utløse nye utbyggingsbehov for netteier, og selv om en virtuell operatør skal være med og finansiere dette, har det vist seg vanskelig å finne fram til vilkår som er tilfredsstillende for begge parter. Det åpnes nå for at det nye mobilsystemet UMTS får tilgang til de eksisterende GSM-nettene gjennom såkalt roaming. Dette vil føre til økt aktivitet i nettet. Dette er også en av årsakene til at komiteens flertall på det nåværende tidspunkt ikke vil åpne for virtuelle operatører. Det må også pekes på at det i dag er flere aktører inne på dagens mobilnett som driver med videresalg av operatørens mobile tjenester, men som også i noen grad kan definere egne abonnement og priser, og dessuten produsere og levere tjenester med økt verdi. Dette bidrar til en virksom konkurranse, og utviklingen må følges nøye av Regjeringen. Når det gjelder de forholdsvis høye roamingprisene en må betale for å benytte seg av en utenlandsk operatørs nett, tror jeg at disse med tiden vil bli redusert, i tråd med den generelle prisutviklingen på teletjenester. Vi ser i dag en utvikling i Europa som kan tyde på nettopp det. Disse prisene fastsettes også etter et eget internasjonalt beregningssystem, og er eksklusiv abonnementsavgift. Den nye teleteknologien har en endringskraft i seg som vi ikke kan forutse. Med et kosmos av muligheter kan fremtidens televirkelighet først og fremst påvirke oss positivt, men vil også bringe med seg nye utfordringer. Arbeiderpartiets holdning er kjent for oss alle: at disse fremtidens muligheter og tilbud skal tilbys for en rimelig pris til folk flest.