Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-10-21:
Jeg vil takke interpellanten for engasjementet, noe som jeg setter svært pris på. Poenget er jo hensyntaken til det lokale synet, i mange tilfeller hensyntaken til bygdemennesker som har et stort engasjement og en stor kompetanse i saken. Min gode venn Arne Vinje er et sånt eksempel – en person som har stor politisk erfaring, høy teoretisk utdanning og lang livserfaring, og som lever i den virkelighet at en her skal finne kompromisset mellom menneskelig aktivitet og ivaretakelse av langsiktige verdier. Det som egentlig er kjernen i interpellantens innlegg, er hvilken respekt en skal utøve overfor disse menneskene. Vi snakker ikke om mennesker med en tradisjon hvor en raserer, hvor en misbruker naturen. Nei, vi snakker om en respekt for de mennesker som har stått i front for å sikre at nettopp disse verdiene skal ivaretas. Vi snakker altså om mennesker som hele tida har hatt et syn på privat eiendomsrett som er slik at privat eiendomsrett skal følges av plikter. Det er altså ikke klassiske Høyre-folk vi her snakker om. Vi snakker om det motsatte. Vi snakker om bygdemennesker som har vært et bolverk mot ekstrem politikk, ved at en altså legger begrensninger i den private eiendomsrett. Disse menneskene føler og har lenge følt, uavhengig av om statsråden heter Solheim, Brende eller Hareide, at det verdisyn de har, blir underkuet – ja, det blir sett på som mindre verdt. Den kulturen som ligger i det jeg her sier, blir så forankret i politiske vedtak og en sterk stat med alle sine underliggende organer, som opptrer på en slik måte at konflikt er mer vanlig enn dialog når det gjelder hvordan en skal forvalte verneområdene. Det er dypt tragisk. Det er det jeg har sagt i en kronikk i Dagbladet at er et eksempel på at Norge sprekker. Vi har fått utviklet en Oslo-elite. De representerer ikke mange, men de representerer et syn som er slik at en nå skal ha en hovedstad og en hovedstadskultur som skal styre Norge, ikke representere hele Norge. Dette kommer sjølsagt til å gå galt. Vi er nødt til å få en endring, slik at det som representanten Skei Grande snakket om, kompetanse, kommer fram, og at en kanskje kan innse at eksempelvis Arne Vinje og den kompetanse som han representerer, eller gårdbrukere i åttende generasjon, som har et verdisyn som er langt, langt mer forankret enn det denne Oslo-eliten har når det gjelder forvaltning av naturen, kan heises fram som heltene. Natur og Ungdom hadde en gang en leder som het Lars Haltbrekken. Han sa den gang som leder i Natur og Ungdom at han gikk inn for hogst i barskogvernet. Det skapte mye debatt innenfor naturvernkretsene. Men daværende NU-leder Lars Haltbrekken sto på det: Det gikk faktisk an å hogge en busk innenfor et barskogvern dersom det ble gjort på rette måten. Det er en livserfaring som mange av oss som lever ute i bygdene, sjølsagt kan istemme, for sånn er det. Men i dag kan en ikke hogge en busk i barskogvernet, for det er en trussel mot barskogvernet – sjølsagt. Da reagerer praktikerne, som skjønner seg på natur, som har lang livserfaring, som kan rødlistearter, og som kan teorien. Men noe som er viktigere: De kan praksis. Jeg takker for interpellasjonen. Jeg vet at dette blir en strid kamp. Oslo-eliten gir seg ikke uten at Røe Isaksen og flere av oss allierer seg og slår det synet tilbake.