André N. Skjelstad (Venstre), 2016-03-15:
Komiteen hadde en høring om dette i Stortinget den 19. januar 2016, som viste bred støtte til forslaget om dobbelt statsborgerskap. Hovedbegrunnelsen, som flere har vært innom, var at dette er praksis i de andre nordiske landene og de fleste vestlige land. Videre ble det framhevet at den norske statsborgerloven gir utfordringer for personer med norsk bakgrunn som oppholder seg lenge i utlandet på grunn av arbeid eller familieetablering. En stor andel av utlendingene som søker om norsk statsborgerskap, gis unntak på grunn av at de ikke blir løst fra sitt opprinnelige statsborgerskap. Det er nå mer enn ti år siden Stortinget tok stilling til spørsmålet om dobbelt statsborgerskap, og internasjonaliseringen i samfunnet har skutt fart etter det. Det vises i den forbindelse til at land som Belgia, Tyskland og Danmark siden den gang har åpnet for dobbelt statsborgerskap, og at Norge nå er det eneste landet i Norden som ikke tillater det. Flertallet i Stortinget stemte ned forslaget sist – mot statsborgerskapsutvalgets klare anbefaling. Forslaget om å åpne for mulighet til å erverve dobbelt statsborgerskap fikk full tilslutning i høringsrunden. Jeg viser da særlig til en uttalelse fra Advokatforeningen om at de fleste land det er naturlig å sammenligne seg med, har dobbelt statsborgerskap, og at dagens ordning således er et særnorsk fenomen. Advokatforeningen mener videre at forslaget vil rette opp en skjevhet i vårt system og legge bedre til rette for mennesker med tilknytning til to land. Advokatforeningen peker også på at dagens lovgiving innebærer at barn med foreldre med ulikt statsborgerskap i praksis fratas muligheten til dobbelt statsborgerskap, i strid med lovens forutsetning, og at mange familier som er bosatt i Norge, avstår fra å søke norsk statsborgerskap, og at dette hemmer integreringen. Jeg vil også vise til en høringsuttalelse fra American Women’s Club of Oslo, som framhever at det er ikke ubetydelige kostnader knyttet til å si fra seg sitt amerikanske statsborgerskap, og at en aldri vil få mulighet til å gjenerverve sitt statsborgerskap på et senere tidspunkt. En mulighet for dobbelt statsborgerskap vil frigjøre ressurser hos utlendingsmyndighetene, som i dag bruker store ressurser på å behandle søknader og utøve kontroll med at loven etterleves. Et bredt flertall i det såkalte statsborgerutvalget gikk inn for dobbelt statsborgerskap som grunnleggende prinsipp. Et mindretall gikk imot det forslaget. Utvalgets flertall understreket at en generell aksept av dobbelt statsborgerskap kan kombineres med strenge vilkår for å få norsk statsborgerskap. Det er således ingen motsetning mellom å være for dobbelt statsborgerskap og å støtte strengere regler for norsk statsborgerskap. Jeg vil i den forbindelse vise til at både Danmark, Sverige, Tyskland og Finland har innført dobbelt statsborgerskap med brede politiske flertall av borgerlige og sosialdemokratiske partier. Internasjonalisering er en styrke for Norge, og det må bli enklere for nordmenn å reise ut i verden og komme tilbake som fullverdige norske statsborgere. Mange nordmenn bor utenlands i perioder, i forbindelse med utdanning og arbeid, og etablerer tidvis også familie i utlandet. Forbudet mot dobbelt statsborgerskap hindrer imidlertid mobilitet og står i veien for verdifull overføring av kompetanse og kunnskap mellom utreiste nordmenn og det norske samfunnet. Det å være statsborger gir selvfølgelig både rettigheter og plikter, og det fremmer integrering i samfunnet ved at man i større grad bidrar og engasjerer seg i det landet man bor i. For noen er det naturlig med en sterk tilknytning til to land, og Nordmanns-Forbundet/Norwegians Worldwide mener lovverket i dag framstår som vilkårlig og urettferdig med sine mange unntak, der Norges egne statsborgere synes å komme dårligst ut. Det er et paradoks, og jeg synes det er bra at Høyre og Arbeiderpartiet på mange måter kanskje er litt på glid i dette spørsmålet. Men det er litt forstemmende å høre de mest konservative partiene i denne salen, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som er forutinntatt uansett hva som kommer. Jeg synes dette er feil tidspunkt å sette ned grensestolper, men det er tydelig at i hvert fall to av partiene her i salen ønsker å sette ned grensestolper uansett. Derfor er jeg glad for at Stortinget nå ønsker å se på dette på nytt. Venstre vil stemme primært for forslagene nr. 1–3, fra Venstre og Sosialistisk Venstreparti, som herved er fremmet, men jeg varsler samtidig at Venstre subsidiært vil stemme for komitéflertallets forslag til vedtak I.