Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Terrorangrepene 22. juli avdekket store svakheter i vår terrorberedskap. Det er utgangspunktet for dagens debatt også. Å gjøre beredskapen betydelig bedre ble derfor maktpåliggende for regjering og storting og i hele samfunnet i tiden etter 22. juli. Arbeidet hastet og skulle prioriteres, det skulle skje i åpenhet, og vi sto sammen. Et bredt politisk flertall sto bak forbedringsarbeidet. Jeg mener dette er arven fra tiden etter 22. juli – løftet om handlekraft, kravet om åpenhet og ønsket om samhold på tvers av partigrenser, og det danner bakgrunnsteppet for dagens debatt. Jeg mener det er en arv regjeringen har forvaltet på en dårlig måte. Ikke på ett av punktene, ikke på to – den har brutt med arven fra 22. juli på alle tre. Det stiller statsministeren, som i dag har funnet tid til å være til stede i salen når Stortinget debatterer terrorberedskap, i et dårlig lys. En statsminister som startet stortingsperioden med å love økt gjennomføringskraft på beredskapsområdet, og som avslutter stortingsperioden med å få hard kritikk av stortingsflertallet for svak politisk ledelse og styring på et viktig beredskapsområde. Det er ingen tvil om at objektsikring var og er viktig. I kjølvannet av 22. juli var det bred enighet om å sørge for tett politisk oppfølging av forbedringsarbeidet som ventet. Både Gjørv-kommisjonen, Stortinget og regjeringen Stoltenberg understreket helt tydelig at en viktig del av dette forbedringsarbeidet var å sikre viktige samfunnsmål mot terror. Regjeringen Stoltenberg utarbeidet en ny instruks om objektsikring, som trådte i kraft 24. august 2012. Den særskilte 22. juli-kommisjonen ba regjeringen om at forbedringene måtte skje så raskt som mulig. Det skjedde ikke. Riksrevisjonens rapport etterlater ingen tvil om at så sent som i 2015 var sikringen dårlig, og «verken politiet eller Forsvaret, sammen eller hver for seg, vil være i stand til å utøve tilstrekkelig beskyttelse av viktige objekter». Regjeringen forsikret i går og i dag at sikringen av terrormål siden 2015 er blitt betydelig bedre. Jeg er fristet til å legge til: Jeg håper det, og det skulle bare mangle. Det kritikkverdige ved denne saken er ikke at regjeringen omsider har gjort den jobben, men at den ikke gjorde det før. For i høringen i Stortinget bekreftet statsministeren at hun ikke var kjent med den manglende oppfølgingen fram til 2015. Hun som før valget 2013 lovet å ta styringen, hadde ikke styr på et av de viktigste tiltakene for å bedre beredskapen. Da hadde ikke Stortinget annet valg enn å gå etter og spørre om og hvorfor regjeringen ikke har gjort jobben sin. Den lukkede debatten i kinosalen i går var en underlig forestilling. Det er vanskelig å tenke seg en tydeligere markering av at løftet vi sammen ga etter 22. juli om mer åpenhet, mer demokrati, fra Høyre og Fremskrittspartiets side ikke var så alvorlig ment likevel. La meg igjen understreke at jeg har stor forståelse for de avveiningene som sikkerhetsloven pålegger regjeringen å gjøre mellom behovet for åpenhet og behovet for å beskytte informasjon. Og jeg har ikke merket meg ett innlegg som har bedt om offentliggjøring av informasjon som åpenbart skal holdes unntatt offentlighet. Men spørsmålet i denne saken er Riksrevisjonens forslag til åpent sammendrag, og det er fortsatt for meg umulig å forstå at det burde holdes hemmelig. Når Gjørv-kommisjonen i alle sine detaljer – tett inn på Norges evne til å ivareta sin egen sikkerhet – var åpen, burde dette sammendraget kunne vært åpent. Representanten Skutle skyver igjen E-tjenestenes representanter foran seg og sier at de ba om at det ikke skulle være offentlig. Det står ikke til troende til hva vi har hørt gjennom høringene. Pilen peker på regjeringen. Da må det være, som riksrevisor Per-Kristian Foss har sagt, at regjeringens hemmelighold skyldes et ønske om å dekke over egne forsømmelser. Aftenposten kaller det for en skam. Det er svært harde ord som dessverre lar seg forsvare i denne saken. Hemmeligholdet har gjort det umulig for stortingsflertallet å finne sammen med regjeringen i denne saken. I sjokk og sorg og så etter hvert i politisk arbeid for å gjøre terrorberedskapen bedre fant partiene på Stortinget sammen i tiden etter 22. juli. Riktignok så Høyre seg tjent med å gjøre gjennomføringskraft på beredskapsområdet til valgkampsak i 2013, men i de fleste sammenhenger i de fleste partier har ønsket om å finne sammen, om å samarbeide, vært sterkere her på Stortinget enn interessen av konflikt og konkurranse i beredskapspolitikken. Det har tjent oss vel, det har gitt oss legitimitet, men også verdighet. I saken om objektsikring har regjeringen ikke gjort det mulig for Stortinget å følge denne saken. Jeg beklager det. Arbeiderpartiet ønsker det ikke slik, det er regjeringen og til syvende og sist statsministeren som har ansvaret for at denne stortingsperioden nå avsluttes med at stortingsflertallet må ta et kraftig oppgjør med regjeringens svake handlekraft på dette området.