Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-10-13:
Fellesnevneren for de sakene som i dag er omtalt, er at de utfordrer folks tillit til helsetjenesten. Vi må ha tillit til at vi blir innkalt til undersøkelse når fastlegen har henvist oss, og at ventetid for operasjon er riktig og forsvarlig når vi mottar brev fra sykehuset. Vi må ha tillit til at kirurgen som opererer oss, vet hva han gjør, og kan det han holder på med. Vi må også kunne ha tillit til at Helsetilsynet raskt og objektivt undersøker hva som har skjedd når det som ikke skal skje, skjer likevel. Vi må ha tillit til at uhell og uheldige hendelser rettes opp, det være seg systemfeil eller personlige feil, og at det medfører læring for helsetjenesten, slik at det ikke skjer igjen. Det er særlig summen av de sakene vi i dag får en redegjørelse om, som er alvorlig. Jeg vil også takke helseministeren for den gjennomgangen hun har gitt oss her i dag. Men Kristelig Folkeparti har gått så langt som å karakterisere dette som en systemkrise, og vi har også etterlyst opprydning, slik at tilliten sikres. Dette handler ikke bare om hva enkeltpersoner har gjort, men også om systemsvikt og manglende evne til å lære av feil. Det handler om ledelsesproblemer, som flere har vært inne på, men jeg vil også kalle det for ukultur. Og med ukultur tenker jeg på den beskyttelseskulturen som vi dessverre fremdeles finner i store deler av helsetjenesten. Vi har hatt mange uventede dødsfall de siste årene. Og det er ikke vanskelig å se når du går inn i de sakene – og de er ikke få – at det ikke kan være noe annet enn at man er redd og beskytter hverandre, som gjør at man rett og slett ikke kommer frem til nødvendig oppklaring. Mange lider på grunn av det i dag. Også når det gjelder Statens helsetilsyns rolle, har jeg dessverre fått altfor mange henvendelser om at det i en del saker ikke er det uavhengige tilsynet det skal være. Kanskje har vi i Norge vært redde for å få amerikanske tilstander med rettssaker og overbehandling av frykt for ikke å gjøre nok, men det kan likevel ikke være slik at feil og uheldige hendelser skal passere uten at det får konsekvenser. Blant annet fremkommer det i en rekke saker som er til behandling i Helsetilsynet, at tidsfrister for svar i saker ikke overholdes. Sykehusene og sakkyndige må purres på for at de skal svare på brev. Dermed tar det måneder og år før en sak blir ferdigbehandlet. De som opplever dette, føler at det er en dobbelt skade – på en måte. Jeg ser frem til den nasjonale pasientsikkerhetskampanjen i 2011, som helseministeren snakket om i dag. Jeg støtter selvfølgelig målet om å redusere antallet uønskede hendelser i helsetjenestene. Et annet mål må være større åpenhet om uheldige hendelser. Her er det store muligheter til å spare menneskeliv, få bedre pasientbehandling og ikke minst styrke tilliten til helsetjenestene i befolkningen. Helseministeren snakket i dag om at det dreier seg om kvalitet og pasientsikkerhet. Ja, det gjør det. Når det gjelder den egne utrykningsenheten som skal ha en to års prøveordning, har jeg et spørsmål, og det er om denne skal gjelde hele landet, eller om den skal kjøres på noen steder som er plukket ut. Jeg vil henvise til det representanten Bent Høie sa om at Kristelig Folkeparti og Høyre har gått sammen om å få opprettet en havarikommisjon som et annet prøveprosjekt, for å se om det kan være en bedre ordning. Noe av bakgrunnen for det er at vi ønsker at det skal være helt uhildet. Jeg har lyst til å spørre helseministeren om hvorvidt politiet skal være på plass umiddelbart hvis det f.eks. skjer et uventet dødsfall – da snakker vi om et uventet dødsfall. I mange av de sakene vi har hatt, har politiet faktisk ikke vært til stede fordi man har vurdert det lokalt slik at det ikke var nødvendig, eller Helsetilsynet har sagt at det ikke var nødvendig – og så har det likevel vært det i en del saker. Så det at man skal foreta – hvis jeg har oppfattet det riktig – en egen vurdering på stedet det gjelder av om denne utrykningsenheten skal komme eller ikke, synes jeg ikke blir godt nok. Så har jeg et annet spørsmål. Det er om man nå har laget standardiserte og, jeg vil si, forståelige skriv som leveres pasientene, om rettigheter, informasjon om tidsfrister, ventetider osv. Får alle pasienter i hele Norge nå det samme, helt utvetydig, slik at man ikke misforstår?