Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-06-04:
Jeg har ingen problemer med å slutte meg til de synspunkter på den nødvendige etiske debatt som representanten Fossum nettopp fremsatte. Jeg tror at hele Stortinget vil ha stor glede av og samfunnet for øvrig stor nytte av at vi tar den debatten. Da Stortinget for noen måneder siden behandlet St.meld nr. 12 for 1998-99 om kringkasting og dagspresse for 1997, var det bred enighet i komiteen om en prøveordning, hvor man erstatter de årlige meldingene om den mediepolitiske utvikling med en årlig redegjørelse fra kulturministeren. Nå når vi har fått den første redegjørelsen etter det nye systemet, er det vanskelig å se noen annen forskjell enn at de faktiske opplysninger om den mediepolitiske utvikling er betydelig mer oppdatert enn tidligere. Det er utvilsomt en fordel, men fortsatt har fremstillingen en form som er lite egnet for mer prinsipielle debatter av den karakter som representanten Fossum etterlyste. Den er lite egnet for debatt om forskjellige sider ved utviklingen. Det vil fortsatt være slik at Stortinget må ta stilling til de mer overgripende prinsipper i forbindelse med behandlingen av konkrete saker. Om det er en fordel eller en ulempe, kan naturligvis diskuteres. Det behøver ikke å være noe minus at man får anledning til å vurdere prinsipper i direkte tilknytning til virkelige tilfeller. Det kan jo innebære den store fordel at prinsippene også kan anvendes i det virkelige liv. Men det er vanskelig å se det annerledes enn at det må være et savn for statsråden ikke å ha klare prinsipper, trukket opp av Stortinget, å støtte seg til når avgjørelser skal fattes, eller når forslag skal utarbeides for fremleggelse for Stortinget. Redegjørelsen gir altså en god oversikt over de saker man arbeider med. Det er intet å si på aktiviteten, men det er dessverre grunn til å etterlyse resultatene av all denne aktivitet, for det går for sent. Jeg behøver kanskje bare nevne den varslede meldingen om digitalfjernsyn som eksempel. Da Stortinget i sin tid bad om å få en slik melding, var det nettopp fordi man her står overfor en utvikling som etter hvert vil komme med full styrke, og som man egentlig visste lite om. Det var rett og slett behov for mer kunnskap hvis Stortinget skulle ha noe håp om å ha et visst grep om denne siden av den mediepolitiske utvikling. Replikkvekslingen mellom representantene Helleland og Lånke gav et godt bildet av dette. Dessverre vet vi fortsatt nesten like lite som den gang om hvilke vurderinger departementet gjør i disse spørsmålene, og den kunnskap vi etter hvert har ervervet oss, har vi fått ved at partigruppene på egen hånd har innhentet ekstern ekspertise. Men det bør ikke være slik at Stortinget er på kontinuerlig etterskudd i mediepolitikken. Det er selvsagt ikke statsrådens ansvar alene, men det burde være et ansvar, også for statsråden, å bidra til at Stortinget er rimelig à jour, også når det gjelder den mediepolitiske utvikling. Det ser ikke ut til at vi noen gang blir ferdige med debatten om hvilke konsekvenser begrepet allmennkringkasting har for de forskjellige allmennkringkasterne. Høyre har fortsatt problemer med å akseptere at en allmennkringkasting nødvendigvis skal innebære akkurat de samme forpliktelser for alle, uavhengig av eierform og finansieringsmåte. De grunnleggende krav om variert programinnhold, bruk av norsk språk osv. er selvsagt de samme, men etter vår mening må det være rimelig at man stiller strengere krav til et lisensfinansiert selskap som NRK enn til reklamefinansierte sendinger. Og det virker ærlig talt lite fruktbart å bedrive slik millimetereksersis som Allmennkringkastingsrådet legger til grunn. Jeg er glad for at statsråden vil legge press på TV-selskapene for å få teksting for hørselshemmede. De senere år har behovet for teksting økt, ikke minst fordi stadig flere bruker lokal dialekt i riksdekkende sendinger. Lokal dialekt er helt greit i lokalfjernsyn, der de fleste forstår hva som sies, men er mer problematisk i de riksdekkende sendingene, da lydbildet i dialekter en ikke er fortrolig med, ikke gir full mening for dem som mottar færre lydsignaler enn andre. Og det er slik hørselshemming fungerer. Det legges stor vekt på at allmennkringkastingen skal fremme og styrke norsk språk, men utekstede sendinger medfører at alle de tusenvis av hørselshemmede i Norge henvises til fremmedspråklige tekstede sendinger. Dette er spesielt alvorlig for barn og unge. Statsråden sa at det er viktig å motarbeide ensretting og eierkonsentrasjoner innen massemedia. Det kunne nesten tolkes som om statsråden mener at det nødvendigvis er en kobling mellom ensretting og eierkonsentrasjon. Nå har dette avklart seg noe i debatten. Bortsett fra Murdoch-imperiet vet jeg ikke om aktuelle eksempler hvor det åpenbart foregår en redaksjonell styring fra den sentrale eier.