Bent Høie (Høyre), 2007-05-15:
Som flere har vært inne på, dreier denne saken seg om hvorvidt det skal være en høyere terskel for å anke en sak inn for UNE enn det som er terskelen i forhold til førstegangsbehandlingen. En kan av og til i debatten om dette temaet få det inntrykk at dette dreier seg om hvor høy terskelen skal være i forhold til å få opphold i Norge i første instans. Det gjør det altså ikke. De personene det her dreier seg om, er personer som har vært igjennom en omfattende behandling og vurdering i første instans, og som dermed gjennom den prosessen ikke har fått opphold i riket. Vi mener det er fornuftig at en har en ordning som gjør at skal en da forsøke én gang til gjennom UNE-systemet, bør det legges til grunn en noe høyere terskel enn den som var ved første gangs vurdering. Årsaken til det er selvfølgelig å få en mer effektiv utlendingsforvaltning, som gjør at de personene som ikke har grunnlag for å bli i Norge, raskere reiser tilbake, fordi det er det beste for de personene som det gjelder, og deres barn, og fordi man derved opprettholder en bred tillit til norsk utlendingspolitikk. Det var nettopp den utfordringen Bondevik II-regjeringen stod overfor da den overtok ansvaret for en skakkjørt utlendingspolitikk, der flere og flere ble sittende i en felle i norske asylmottak gjennom et system som i altfor stor grad inviterte til at folk la ut på den lange reisen, en lang reise som førte til en håpløs situasjon for foreldrene, men ikke minst for barna. Vi er redde for at med de endringene som gjøres i dag, blir det signalet som sendes ut, at den rød-grønne regjeringen igjen sender ut en invitasjon til mennesker om å legge ut på denne lange reisen for å gjøre et forsøk på å få et opphold i Norge – ikke minst med bakgrunn i å kunne bruke barna sine for å forsøke å få opphold – uten at en har grunnlag for det. Derfor frykter vi at konsekvensen av denne lovendringen er at flere barn blir sittende i lengre tid i norske asylmottak og får en tilknytning til Norge, mens utgangspunktet er at både de og foreldrene hadde hatt det mye bedre hvis Norge og resten av verdenssamfunnet i større grad hadde vært bedre i stand til å hjelpe dem der de opprinnelig er fra. Jeg er ganske overrasket over at òg representanten Arild Stokkan-Grande i argumentasjonen i denne saken velger å skyve barna foran seg, fordi konsekvensen av denne lovendringen fort kan blir at flere barn blir sittende i lengre tid i norske asylmottak – nettopp fordi ankemuligheten blir lettere og dette brukes som en begrunnelse. Vi vet veldig godt av erfaring – ikke minst erfaringene fra den oppryddingen i utlendingsverket som Erna Solberg står for – at det er veldig små justeringer på dette området som gir klare signaler ut i verden om hvilken utlendingspolitikk som føres. Vi er nå vitne til at Regjeringen fører en vinglete utlendingspolitikk der utspillene i større grad enn endringene og den konkrete politikken setter dagsorden. Den ene dagen er det utspill for innstramminger, den andre er det for liberalisering. I dag er vi vitne til liberalisering. Snart får vi utlendingsloven til helhetlig behandling. Det gjenstår å se hva det totale bildet blir, men sannsynligvis vil det sprike i alle retninger også da.