Oddvard Nilsen (Høyre), 2001-06-11:
Innstillingen fra samferdselskomiteen, Innst. S. nr. 275 for 2000–2001 knyttet til St.meld. nr. 26 for 2000–2001, Om virksomheten til Posten Norge BA, viser at det faktisk er en ganske stor grad av enighet knyttet til målet om et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger til en rimelig pris og til en god kvalitet. Det er faktisk slik at alle partiene er enige om at det er målet, og det er bra. Det er videre enighet om at dette skal sikres gjennom de krav som settes i konsesjonen, og gjennom statlig kjøp av posttjenester. I så måte er selve grunnfundamentet stor enighet i komiteen. Jeg vil peke på noen områder hvor Høyre er uenig med flertallet. La meg først si noen ganske få ord om omstruktureringen knyttet til postnettet, og det at man ønsker å prioritere offentlige servicekontorer framfor kontraktspostkontorer. Det er vi uenig i, og begrunnelsen for det er ganske enkelt den at vi tror at åpningstider for posttjenester er meget viktig sett fra forbrukernes synspunkt. Vi er redd for at når dette legges til et offentlig servicekontor i kommunen, vil det over tid utvikle seg en åpningstid for dette servicekontoret som er slik som for offentlige tjenester ellers, dvs. at man får en åpningstid som ikke er tilpasset forbrukerne. Det kan godt tenkes at intensjonene er annerledes, men all erfaring viser at det er i den retning det går. Da blir det sommertid kl. 15, og så blir det litt lengre åpningstid om vinteren. Det betyr at forbrukerne generelt sett har liten adgang til disse tjenestene. Jeg skal gjerne komme tilbake igjen hvis det viser seg at mine påstander, mine signaler, mine intensjoner eller mine tanker over tid er feil. Generelt sett er det, som jeg sa innledningsvis, ganske stor enighet om målene, men det er kanskje ikke overraskende at det er ett område hvor vi er prinsipielt uenige. Det gjelder hvorvidt det statlige eierskapet i seg selv er en forutsetning for en slik måloppnåelse, som jeg nevnte innledningsvis. Høyre mener nei, det er ikke gjennom et 100 pst. statlig eierskap en sikrer gode posttjenester, men gjennom strenge konsesjonsvilkår og systemkontroll. Det er heller ikke slik at det statlige eierskap i seg selv sikrer god kvalitet på posttjenestene gjennom en effektiv ressursbruk. Erfaringer tilsier ikke det. I denne sammenheng vil jeg påpeke noe som to representantene som har hatt ordet før meg, har vært inne på, nemlig dette med servicekravet knyttet til A-postframføringen i Norge. Det er riktig at man i fjerde kvartal 2000 nådde målene, og det er bra. Men alle som har vært med i samferdselskomiteen i noen år, vet at det har vært en evig strid, og at det er mangel på måloppnåelse knyttet til dette. Det kan godt tenkes at det ligger i systemet at man den gang da man benyttet begrepet «93 pst.», hadde valgt et feil måleparameter. Men hovedpoenget er at man da selvsagt burde påpekt hvor feilene i systemet lå, og ikke redusert kravet, for det gir selvsagt forbrukerne det inntrykk at en må ha redusert kravet til posttjenestene. Og fortsatt mener jeg, slik representanten Kofoed-Larsen også var inne på, at selv om man nå har nådd dette målet, må det alltid være slik at man her jager mot nye mål, slik at man eventuelt kan få en så god posttjeneste som overhodet mulig. Det viser at eierskapet i seg selv ikke er en absolutt forutsetning for at man skal kunne oppnå en god posttjeneste. Dette understrekes også i Innst. S. nr. 108 for 1999–2000 fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, hvor komiteen bl.a. skriver følgende: «Komiteen konstaterer at Samferdselsdepartementet etter ca. 7 års erfaring med tilskuddsordningen ennå ikke har etablert oppfølgingskriterier og et tilfredsstillende system for tilbakerapportering av resultater. Som en konsekvens har departementet ikke kunnet etterprøve hvilke resultater som er oppnådd gjennom tilskuddet og om disse er i samsvar med Stortingets forutsetninger. Heller ikke har departementet kunnet fastslå om servicenivået i det ulønnsomme postnettet er på samme nivå som før omstruktureringen av postnettet.» Det kontroll- og konstitusjonskomiteen her påpeker – selvsagt har det vært forbedringer underveis, la meg understreke det – viser til fulle at det statlige eierskapet i virkeligheten ikke er noen garanti for en effektiv ressursbruk. Det er, som jeg sa innledningsvis, først og fremst gjennom konsesjonsregler og systemkontroll at staten best kan påvirke dekningsgrad som servicemål – ikke gjennom eierskapet alene. La meg så bruke noen få minutter på særlovsmodellen. Jeg har jo vært i samferdselskomiteen i en del år, og har deltatt i disse debattene om hvordan styringsformen for Posten skal være. Allerede fra første stund advarte Høyre mot særlovsmodellen. Vi ønsket på mange måter en AS-modell for selskapet, fordi det allerede for flere år siden var åpenbart at Posten stod foran betydelige utfordringer i framtiden. Vi mente den gangen og vi mener fortsatt at den aller beste måten å møte de utfordringene på er å gjøre Posten om til et AS, ikke fordi de to bokstavene, AS, betyr så veldig mye, men nettopp fordi det gir styret den nødvendige frihet til å kunne være aktiv i et marked som stadig endrer seg i et stort tempo. Vi mente at det ville være det beste for forbrukerne, det beste for det norske postsystem. Og jeg mener på mange måter å kunne si at ettertiden har vist at vi hadde rett. Det burde vært gjort, det burde vært gjort tidligere, og det burde i hvert fall vært gjort nå. Så ser vi at flertallet fortsatt mener at særlovsselskapet er en egnet modell. Jeg synes det er litt oppsiktvekkende, for når man har et styre som sier at her ønsker vi en AS-modell som bedre vil sette oss i stand til å løse problemene, burde man ha fått det. Det er videre slik at det skal opprettes en såkalt omstillingsenhet innen Posten BA, og det må jeg få lov til å si er positivt. Og det er ikke slik, som saksordføreren innledet med, at Høyre på mange måter har en eller annen negativ holdning til ansettelser knyttet til dette. Nei, dette er igjen også basert på erfaring. Jeg har fra arbeidet i samferdselskomiteen litt erfaring med omstillingsenheter, og de har ikke alltid vært like gode. La meg i den forbindelse minne om at når det gjelder de aktuelle omstillingsproblemer i Postverket, som ble behandlet i 1996–97, bevilget vi 1,5 milliarder kr i dette hus til den omstillingen, riktignok 1,1 milliarder kr knyttet til personelldelen og 400 mill. kr knyttet til andre forhold. Det er mye penger. Og jeg mener at når det i dag finnes en offentlig arbeidsformidling som besitter en betydelig kompetanse på dette området, kan det virke litt unødvendig å opprette en ny kompetanseenhet når den kompetansen faktisk finnes et annet sted. Mitt utgangspunkt er at det blir ikke færre ansatte i det offentlige av dette. Jeg tar herved opp Høyre og Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.