trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I Dagens Næringsliv 7. februar fremkommer det at stadig flere norske industribedrifter flytter produksjonen utenlands eller legger ned produksjonen. Stein Lier-Hansen i Norsk Industri uttaler i saken at Regjeringen vil kunne gjøre det lettere å drive industri i Norge ved blant annet å øke avskrivningssatsene for investeringer. Hvilke tiltak vil Regjeringen gjennomføre for å gjøre det enklere å drive industribedrifter i Norge?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Som det også framgår i artikkelen, er det en rekke bedrifter som enten er nedlagt eller kommer til å bli nedlagt, og det rammer mange lokalsamfunn. For oss som husker noen år tilbake, var det i valgkampen i 2005 et enormt engasjement, bl.a. fra de rød-grønne partiene, for å berge Union i Skien. Det var ikke måte på hvor mange fakkeltog som ble avholdt for å berge de arbeidsplassene - selv om det i den regionen fantes andre alternative arbeidsplasser. Da var det et sterkt rød-grønt engasjement. Jeg må si at jeg savner det samme engasjementet nå, for her er det jo lokalsamfunn som blir berørt. Nå er Norge riktignok et høykostland, og det får vi ikke gjort noe med umiddelbart, men det som går an å gjøre, er å sørge for at man demper utgiftsnivået for bedriftene. Lønnsoppgjøret er jo kostnadskrevende i så måte. Ser statsråden noen mulighet for å redusere skatte- og avgiftsnivået framover for nettopp å sørge for at man får et moderat lønnsoppgjør uten at man mister kjøpekraften?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Omstilling er helt naturlig. At bedrifter blir nedlagt, er også helt naturlig. Det er jo slik næringslivet skal fungere. Når det gjelder den differensierte arbeidsgiveravgiften, var det et enstemmig storting som utøvde press på både den forrige regjeringen og denne regjeringen for å få til løsninger som var forenlige med EØS-avtalen og ble godkjent av ESA. Jeg tror det er mange som skal få lov til å dele æren. Når det gjelder omstillingsloven, vil jeg stille spørsmålet: Hvor mange av disse bedriftene hadde man unngått å legge ned dersom omstillingsloven var gjort gjeldende?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
De siste årene har industrien hatt en eventyrlig vekst. Ifølge den nylig framlagte Konjunkturrapporten fra Norsk Industri har veksten vært på 45 pst. de sist tre årene. Det har både styrket eksisterende og gitt nye arbeidsplasser. Vi må likevel være forberedt på at veksten kan bli noe lavere i årene framover. Slik jeg leser den artikkelen representanten Korsberg viser til, er det nettopp gode rammebetingelser som er det viktigste for industrien. Regjeringen er langsiktig i sin politikk, og vi ønsker å sørge for at bedriftene har gode og stabile vilkår i Norge. En ansvarlig budsjettpolitikk, tiltak for å fremme innovasjon og omstilling og satsing på kunnskapsutvikling er noe av det Regjeringen bidrar med for å legge til rette for fortsatt vekst. Nærings- og handelsdepartementet har gjennomført en kartlegging som viser at norske bedrifter hvert år bruker omtrent 2,6 pst. av bruttonasjonalproduktet på å etterleve informasjonskravene i offentlige regelverk. På grunnlag av denne kartleggingen vil de regelverksansvarlige departementene se om formålene med regelverket kan nås på en mindre kostnadskrevende måte. Resultatene av det arbeidet tar Regjeringen sikte på å lansere i en forenklingsplan. Det vises i spørsmålet spesielt til avskrivningssatser. Slike satser fastsettes ut fra at de i størst mulig grad skal tilsvare faktisk økonomisk verdifall. Dette er viktig for at skattegrunnlaget skal gjenspeile de økonomiske realitetene, og for å sikre stabile og forutsigbare skatteregler for næringslivet. Dersom man ikke har noen klar forankring for hva avskrivningssatsene skal være, åpner dette for hyppige vurderinger av om satsene skal økes eller reduseres, avhengig av f.eks. konjunkturhensyn, behov for inndekning på budsjettet, osv. Innenfor dette prinsippet vil Regjeringen vurdere om ny informasjon tilsier at avskrivningssatsene og inndelingen i saldogrupper bør gjennomgås.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Når det gjelder det totale skatte- og avgiftsnivået, har denne Regjeringen gjort akkurat det den har sagt den skulle gjøre. Skatter og avgifter skulle ligge på 2004-nivå, og det gjør de. Innenfor det er det mulig å få til omfordelinger, slik at de som har mye, betaler mer, og de som har lite, betaler mindre - men altså innenfor de totale rammene for skatteopplegget. Ellers må jeg si jeg er glad for representantens engasjement når det gjelder nedleggingsproblemer i bedriftene. Nå vil det bestandig være omstilling. Det er derfor vi har et sunt næringsliv - vi har omstillingsevne. Men nettopp av hensyn til de utfordringene som enkelte lokalsamfunn møter hvis en bedrift blir nedlagt, har jo denne regjeringen sørget for at vi har fått gjeninnført den differensierte arbeidsgiveravgiften for kanskje å hjelpe de minst næringssterke delene av landet. Og vi har via Kommunal- og regionaldepartementet innført et nytt regelverk som gjør at det ved nedleggelse av bedrifter over et visst nivå når det gjelder betydning for et lokalsamfunn, kan gis statsstøtte. Er det under det nivået, sørger vi for penger til den aktuelle fylkeskommunen, som kan bidra til omstilling. Av hensyn til det samme har vi også lagt fram en omstillingslov som nå ligger til behandling i Stortinget. Jeg er glad for engasjementet fra representanten Korsberg og regner med støtte til våre forslag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Slik omstillingsloven, som nå ligger til behandling i Stortinget, er utformet, er det ikke slik at det offentlige skal fatte vedtak om en bedrift skal legges ned eller ikke. Det den gjør, er å sikre at hvis en bedrift har problemer - enten skal legges ned eller har andre vesentlige reduksjoner i bemanning - skal for det første de ansatte ha mulighet til å komme i en diskusjon der de har mulighet til å etablere et nytt eierskap og eventuelt overta. Jeg vil for øvrig minne om, siden Union-saken ble nevnt, at standpunktet der var at noen andre burde få overta. Det var ikke et pålegg til Union om å drive videre. For det andre kommer det aktuelle lokalsamfunn - altså kommunen - og fylkeskommunen til å bli varslet på et tidlig tidspunkt, slik at dersom bedriften ikke er til å redde, så skal hele virkemiddelapparatet være på plass med en gang for å få til gode omstillinger. Det er ideen bak omstillingsloven. Det er riktig som representanten sier, og som jeg for så vidt har sagt mange ganger, at vi kommer aldri i en situasjon der det ikke kommer til å bli omstillinger i næringslivet, men vi kan bidra politisk til at omstillingene blir gode omstillinger istedenfor vanskeligheter i lokalsamfunnene.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-13:
Jeg tillater meg å stille et spørsmål til samferdselsministeren: «På den trafikkbelastede strekningen Storenes-Tangvall på E39 gjennom Søgne kommune er det satt i gang arbeid med midtdeler. Arbeidet skal stå ferdig i oktober/november 2008, men nå viser det seg at midtdeleren bare vil dekke halve strekningen. Den mest ulykkesbelastede delen vil da stå igjen. Lovnaden om midtdeler på strekningen kom da det ble klart at ny firefeltsvei ikke kommer før i år 2020. Er dette i tråd med Regjeringens ønske om trafikksikkerhet, og hva vil statsråden gjøre i denne saken?»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-13:
Jeg takker for svaret. Søgne er en kommune med høy befolkningsvekst. Og det er Tangvall og ikke Tingvall som er tettstedet der. Men det er et nydelig sted på Sørlandet, som er verdt å besøke. Utfordringen for Søgne er at det er mye pendling i forbindelse med jobb og skole mot Kristiansand langs denne strekningen, og spesielt den strekningen har hatt veldig stor trafikkøkning. I 2001 kunne vi telle 11 400 biler, i 2007 kunne vi telle 15 800. Det arbeidet som er satt i gang, vil gjøre at den siste delen, som er den mest ulykkesbelastede, nå vil stå uten midtdeler. Lokalbefolkningen føler seg utrolig usikre i forhold til dette. Forstår statsråden den fortvilte følelsen ved at dette midtrekkverket stopper før den mest ulykkesbelastede delen av veien, og at den ikke får rekkverk?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-02-13:
Jeg takker for svaret. Dette handler ikke om mye penger, og vi på Sørlandet har vært vant til at veien vår blir bygd i biter, og at en har tatt en nå og en da. Det var den forrige regjeringen som fikk satt i gang med å bygge ut ganske mange biter av sørlandsveien. Men midtdeleren skal altså ikke nå fram til Tangvall. Det er her snakk om 20 mill. kr, hvis vi regner ut fra de kostnadene som ligger i prosjektet for den midtdeleren som bygges nå, og jeg tror at det vil være et veldig trykk fra Sørlandet for å få den, når vi ikke får den firefeltsveien som vi ønsker, før om ganske lenge. NTP-tallene er ikke lystelig lesning i så fall. Den delen det er snakk om, er på 1,2 kilometer. Det er snakk om en utrolig ulykkesbelastet vei, og jeg ber statsråden om enda en gang å se på dette med den siste delen, helst i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, men i hvert fall i forbindelse med neste års budsjett. Trafikksikkerhet er noe av det viktigste vi kan jobbe med i forhold til vei, og dette vil være et utrolig godt virkemiddel.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Eg er kjend med den alvorlege ulukkessituasjonen på denne delen av E39. I påvente av ei større utbygging har Statens vegvesen difor sett i gang målretta trafikktryggleiksarbeid i form av etablering av midtrekkverk og midtmarkering. På den 2 km lange strekninga mellom Rosseland og Storenes vart det i 2007 opna eit forsøksprosjekt med lett midtmarkering. Erfaringane etter seks månaders drift er positive. Det går no føre seg etablering av stålrekkverk på dei neste 1,8 km vest for Storenes, og arbeida skal vere ferdige til hausten. Det vil då vere att etablering av stålrekkverk på 1,2 km fram til Tingvall, og eg ser behovet for utbetring også av denne strekninga. Behovet er rekna til å koste knapt 20 mill. kr. Strekninga er ikkje prioritert i handlingsprogrammet fram til 2009, som vart fastsett i 2005 på grunnlag av Stortinget sitt NTP-vedtak i 2004, der dei raud-grøne partia sytte for 1 milliard kr meir til veg årleg enn det dåverande regjering gjekk inn for. Etter planverket ligg difor oppstart i perioden frå og med 2010.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Det er ikkje vanskeleg for statsråden å forstå at folk vert usikre når dei skal gje seg ut på høgt trafikkerte vegar som dei ikkje føler er nok sikra. Eg er glad for ein har fått gjort det som er gjort, og for det som er i gang med å verte gjort på denne strekninga. Det er jo ei av dei strekningane som både Statens vegvesen og eg som statsråd har in mente i forhold til den vidare planlegginga. Om det finst moglegheiter for å starte opp på denne strekninga før 2010, vil sjølvsagt avhenge av kva rammer budsjettet for 2009 vil få. Men, som sagt, etter planane vert det oppstart frå 2010. Eg føler at det er rett å vere ærleg om det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Eg merkar meg representanten sitt engasjement både for trafikksikkerheit og for denne spesielle vegstrekninga frå Tangvall til Storenes. Eg er veldig glad for det engasjementet som Dagrun Eriksen viser i denne saka, for det er viktig at me har engasjerte både stortingspolitikarar og lokal- og regionalpolitikarar som kan puste oss i ryggen. Slik sett ynskjer eg òg sjølvsagt at me skal få ferdigstilt denne strekninga så fort som mogleg, til liks med ein del andre strekningar som òg står på vent og skal gjennomførast. Regjeringa har stort fokus på trafikksikkerheit. Me har auka løyvingane i tråd med NTP. Det har heldigvis gjort at me har fått utført meir trafikksikring av vegane enn me elles kunna ha greidd, og eg skal sjølvsagt ta med meg Eriksen sitt engasjement og leggje meg det på minne i dei komande budsjettbehandlingane.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Eg vil innleiingsvis peike på at prosjekta som vert nemnde i spørsmålet, er av særs ulik karakter. I Stavanger vert det vurdert ein kombibane med delvis bruk av jernbane og delvis ny bane. Dette er på eit tidleg stadium, og det ligg førebels ikkje føre noka skisse til finansieringsplan. I Bergen er ein eigen bybane under bygging. Denne er finansiert innanfor Bergensprogrammet med bompengar og alternativ bruk av riksvegmidlar. Jernbaneprosjektet mellom Trondheim og Steinkjer er eit reint jernbaneprosjekt. Regjeringa legg til grunn at investeringar i veg og jernbane framleis bør løyvast etter gjeldande prinsipp for budsjettering. Eg viser til at Regjeringa har auka rammene for jernbaneinvesteringar i tråd med NTP-vedtaket, noko som utgjer ein vekst med om lag 50 pst. i 2007 samanlikna med 2006. I 2008 var auken på 5,4 pst. samanlikna med 2007. Dette er eit historisk lyft og viser at regjeringspartia såleis følgjer opp i posisjon det ein gjorde vedtak om i opposisjon. Spørjaren sitt parti derimot stod saman med Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Arbeidarpartiet om NTP-nivået i 2004, men har i sine alternative statsbudsjett no - framleis i opposisjon - ikkje stått ved vedtaket og lovnadene til veljarane, men kutta i jernbaneinvesteringar med til saman om lag 6 milliardar kr i 2006, 2007 og 2008. Regjeringa prioriterer midlane for å sikre mest mogleg rasjonell planlegging, prioritering og framdrift av samferdsleprosjekt. Eg vil elles vise til at Regjeringa vil kome tilbake til Stortinget med ei evaluering og vurdering av OPS og av andre forslag som er reiste av transportetaten i planforslaget til NTP for 2010-2019. På bakgrunn av dette vurderer ikkje Samferdsledepartementet særlege opplegg for prosjektfinansiering av jernbanebasert kollektivopplegg i byane. Slik utbygging vil vere basert på eigne opplegg for finansiering i kvart enkelt tilfelle. Opplegga for finansiering vil m.a. vere avhengige av investeringane sin karakter og av kva for finansieringsløysingar det er vilje til lokalt.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Regjeringa har ein god dialog med dei nemnde byane om dei prosjekta som her er omtalte, både når det gjeld Bergensprogrammet, når det gjeld dobbeltsporet i Stavanger og eventuell bybane, som vert kopla til det dobbeltsporet. Det same gjeld sjølvsagt jernbaneopplegget som Trøndelag skal få på plass. Så Regjeringa har definitivt ei koordinerande rolle òg når det gjeld finansieringa, i og med at ein i stor grad nyttar alternativ bruk av riksvegmidlar til finansiering av dette saman med lokale finansieringskjelder og bompengar. Når det gjeld merknaden om koordinering, må det òg sjølvsagt seiast at kollektivtransport, slik det er definert, i utgangspunktet er ei oppgåve for fylkeskommunane. Slik sett er det òg viktig for oss, i ei tid der me arbeider med å leggje fleire oppgåver til fylket, ikkje å ta frå dei oppgåver, men samarbeide tett med byane og fylka om dette.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Når det gjeld miljøsatsing i dei store byane, har me òg der eit særdeles godt samarbeid med byane. Det er god dialog, både frå Samferdsledepartementet si side og frå andre departement som har eigarskap til det spørsmålet. Eg ser at tida arbeider for det som statsråden har arbeidd for, anten det gjeld køprising eller andre tiltak, som saman med auka satsing på kollektivtransport frå både Regjeringa og lokale styresmakter si side vil bidra til at me får ei meir miljøvenleg uvikling av byane våre. Dei vert betre å leve i, og det er målsetjinga vår. Då vert det betre framkomst i byområda, noko som er særdeles viktig både for fastbuande og for dei som besøkjer byane. Me kjem til å halde fram med det tette samarbeidet, og eg meiner at vettet ligg minst like godt lokalt som sentralt, og at styringa på dette feltet gjerne skal halde fram med å liggje lokalt, men at me sjølvsagt skal ha ansvar for å bidra både økonomisk og når det gjeld planløysingar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Det store talet elgpåkøyrsler i Hedmark får ikkje berre følgjer for dyra som vert påkøyrde, men er også eit trafikktryggleiksproblem. I perioden 1998-2005 vart 22 personar drepne eller hardt skadde i elgulukker på vegane i Hedmark. Talet på elgpåkøyrsler aukar i lange vintrar med mykje snø. Påkøyrslene aukar også med aukande elgbestand, aukande trafikkmengd og aukande køyrefart. Hedmark er det største elgfylket i landet og har fleire gjennomfartsårer med mykje trafikk. Derfor vert det mange konfliktar mellom viltet og trafikken. Statens vegvesen har gjennomført mange tiltak for å redusere omfanget av ulukkene. Dei siste sju-åtte åra er det rydda skog langs 170 kilometer riksveg i dei mest utsette kommunane på Hedmarken og i Østerdalen. Her er vegetasjonen fjerna 10-12 meter på kvar side av vegen. I samarbeid med grunneigarforeiningar, kommunar og Jernbaneverket yter Statens vegvesen årlege tilskot til fôringstiltak i Stor-Elvdal og Rendalen for å halde elgen unna ferdselsårene. Statens vegvesen har denne vinteren fokusert på forvaltinga av elgstamma i Hedmark og reist spørsmål om det er for mykje elg. Langs rv. 3 i Østerdalen har mange trafikantar ein utfordrande køyrekultur med høgt fartsnivå. Fartsgrensa er no redusert frå 90 til 80 km/t på 80 kilometer av riksvegen, og på einskilde strekningar er det innført vinterfartsgrense på 70 km/t. Statens vegvesen er også i gang med eit program for evaluering av tiltak for å redusere viltpåkøyrslene. I dette programmet skal dei undersøkje effekten av ei rekkje ulike tiltak. Dette gjeld m.a. viltgjerde, siktrydding, skilting, viltreflektorar, lyd, luktstoff, fôring og informasjon til trafikantane. Det omfattar også overgangar og undergangar for vilt. Programmet vil vare i 2008 og 2009. Når det gjeld Jernbaneverket, har dei sidan 2000 hatt fokus på førebyggjande tiltak som omfattar gjerding, brøyting og fjerning av vegetasjon. Det vert også køyrt opp snøscooterløyper slik at dyra kan følgje desse i staden for å gå langs jernbanelina. I tillegg har det vorte gjort forsøk med refleks, viltspegel og fôring. Talet på dyr som vart påkøyrde, gjekk ned i perioden etter år 2000, men har i dei seinare åra igjen vist aukande tendens. Det er med bakgrunn i denne utviklinga vanskeleg å vurdere om tiltaka som er sette i verk, er tilstrekkelege. Vêr- og beiteforhold, samt storleiken på viltbestanden, er forhold som har stor betydning for talet på viltpåkøyrsler, og som det er vanskeleg for Jernbaneverket å gjere noko med. Jernbaneverket og togoperatørane, saman med lokale styresmakter, har felles interesser og arbeider aktivt med å avgrense talet på dyr som vert påkøyrde av toget, samt å minske lidingane til dyra som vert påkøyrde. Arbeidet med å få redusert dyrepåkøyrsler, både på veg og jernbane, vil halde fram. Det er viktig at alle involverte partar arbeider aktivt for å finne løysingar som kan medverke til å få redusert dette problemet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
Som eg gjorde greie for i mitt hovudsvar, er det ei rekkje tiltak som er sette i verk allereie. Eg snakkar ikkje om tiltak som skal kome fram i tid, men tiltak som alt er igangsette, og som ein arbeider aktivt med. At trafikken aukar, at elgbestanden aukar, og at farten aukar, er nok dei tre hovudårsakene til at me òg ser at talet på ulukker aukar. Då gjer ein noko med farten. Elgbestanden må ein vurdere. Det ligg det ikkje til denne statsråden å gjere, men det skal òg gjerast. Som sagt, når det gjeld fart og bestand, vert det gjort noko med det. Me må sjølvsagt òg sjå på trafikkauken. Å gjerde inne alle vegar er umogleg - og å gjerde inne er det mest effektive tiltaket for å hindre desse ulukkene! Men det kan me rett og slett ikkje gjere langs alle vegane våre, dessverre.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-02-13:
I mitt hovudsvar nemnde eg både viltgjerde, siktrydding, skilting, viltreflektor, lyd, luktestoff og fôringsplassar - og betre informasjon til trafikantane. Dette er tiltak som allereie er sette i gang. Trass i desse tiltaka ser me likevel at talet på ulukker aukar. Når ulukka fyrst skjer, er det sjølvsagt viktig at ein gjev melding om det. Bilistane er jo pålagde å gjere det - det skal kvar og ein av oss vite når me kjem i ein slik situasjon. Eg har sjølv vore i den uheldige situasjonen å kjøre i hel ein hjortekalv - på Vestlandet har me hjort, som er eit særdeles aukande problem - og det fyrste eg gjorde, var å ta kontakt med viltnemnda. Dette er jo noko som me sjølvsagt kan ha ei informasjonssak om, slik at ein får presisert det tydelegare, men det ligg jo i det lovverket som me som bilistar skal ha lært når me tek sertifikat. Eg er særdeles open for ein dialog - òg med Bredvold - om korleis me kan få ned ulukkestala. Det er viktig både for dyra og, ikkje minst, for alle dei menneska som vert involverte, med dei menneskelege kostnadene det har.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Spørsmålet er som følger: «I byene Stavanger, Bergen og Trondheim arbeides det med ulike skinnebaserte kollektivprosjekt. I Stavanger planlegges bybane som delvis bruker jernbanens kjøreveg. I Bergen bygges bybane med egen kjøreveg og NSB har planer om tog til Flesland flyplass. I Trondheim og Trøndelag arbeides det videre med reduksjon av reisetid med tog mellom Trondheim og Steinkjer. Er statsråden villig til å se nærmere på statlig prosjektfinansiering i en koordinert og forsert utbygging av jernbanebasert kollektivopplegg i disse tre byene?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
La meg først komplettere beskrivelsen av Fremskrittspartiets politikk med å minne om at vi flere ganger har fremmet forslag om et infrastrukturfond som vil gi jernbanen betydelige investeringsmidler. Det er slik at oversikten over Fremskrittspartiets politikk har nok Fremskrittspartiet best selv. Så til svaret, som jeg takker for, som er et særdeles skuffende svar. Jeg vil gå tilbake til det saken gjelder, nemlig å lage fremtidsrettede løsninger, men som krever en koordinerende hånd. Nettopp det som statsråden svarer, at disse prosjektene er ganske ulike og er kommet ulikt langt, viser hva man mister hvis man ikke har den koordinerende hånden. Dette er en regjering som sier at de vil satse på både jernbane og kollektivtrafikk og er opptatt av gode løsninger i de store byene. Her er det en stor mulighet gjennom statlig koordinering og også statlig prosjektfinansiering til å få på plass gode kollektivløsninger, basert på jernbane eller samarbeid med jernbane i disse tre store byene.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg vil igjen takke for svaret. Selvfølgelig er samarbeid viktig, og det skal vi ha. Men det som ofte mangler i norsk samferdselspolitikk, er at noen tar et hovedansvar og et hovedgrep for å få gode, samordnede løsninger på plass. Det gjelder nettopp i de tre byene som er beskrevet. Det er riktig at prosjektene ikke er kommet like langt, og at de har ulik karakter. Det som er en fellesnevner for alle tre, er at de kan knytte jernbane, flyplass og storby sammen på en god måte, og da er vi inne på et av de andre viktige delmålene til den nye nasjonale transportplanen, nemlig å få trafikknutepunkt godt på plass. Mitt tips til statsråden, hvis hun da fortsatt avviser prosjektfinansiering, er å forsøke å kjøre dette frem som miljøprosjekter. Det er jo det det er. Det virker jo som om pengene sitter atskillig løsere for denne regjeringen når det gjelder miljøsatsing. Dette med jernbanebasert kollektivtrafikk i de store byene vil være en god miljøsatsing som kanskje kan løsne noen penger.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Jeg er glad for det engasjementet som ligger bak etableringen av nettstedet, og jeg er enig i de målene som skisseres. Det er ingen tvil om at vi må og skal øke innsatsen ytterligere for å forebygge, avdekke, melde fra om, beskytte og hjelpe barn og unge som er utsatt for vold, overgrep og omsorgssvikt. Det har Regjeringen nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Vi må nå fram med kunnskap til dem som direkte møter barna, enten det er i barnehagen, på skolen, i barnevernet, på helsestasjonene eller i hjelpeapparatet for øvrig. Økt kunnskap gir evne, mot og vilje til å avdekke og hjelpe. Regjeringens nye handlingsplan mot vold i nære relasjoner, «Vendepunkt», har flere kompetansetiltak. Ett slikt tiltak er prosjektet «Barn som lever med vold i familien», hvor for øvrig en av initiativtakerne til nettstedet er ansatt. En målsetting for prosjektet er kompetansestyrking og metode- og tiltaksutvikling i barnevernet og i andre tjenester som barnevernet samarbeider med. Jeg har også satt «Vold mot barn» som ett av flere temaer på ni regionale konferanser for barnevernet i 2008. Flere familievernkontor har i dag kompetanse til å bistå med bl.a. traumebearbeiding av barn og søsken som har vært vitne til/utsatt for vold, og de kan tilby gruppebehandling for barn. Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress har iverksatt en studie med utprøving av en amerikansk behandlingsmodell for barn som er utsatt for seksuelle overgrep og vold. Sist, men ikke minst, må vi nå fram til barna og ungdommene selv, til deres foreldre og til allmennheten generelt gjennom ulike virkemidler. Jeg vil nevne noen få: Barne- og likestillingsdepartementet vil i samarbeid med Justisdepartementet i 2008 etablere en alarmtelefon for barn og voksne. Dette vil gi barn og unge mulighet til å fortelle om sin situasjon. Det vil i tillegg gi voksne en mulighet til å melde fra om sin bekymring for barn. Meldte bekymringer skal deretter følges opp lokalt av det ordinære hjelpeapparatet. Jeg ser fram til å få dette tiltaket på plass. Jeg vil også nevne at vi skal åpne tre barnehus i løpet av 2008. I 2007 ble det åpnet to barnehus. Jeg vil styrke det forebyggende arbeidet overfor foreldre med minoritetsbakgrunn gjennom foreldreveiledning i asylmottak og i kommunene for øvrig. Jeg vil nevne at Forum for barnekonvensjonen, som bl.a. består av Redd Barna og Norges Røde Kors, nylig har fått midler fra Barne- og likestillingsdepartementet til en informasjons- og bevisstgjøringskampanje i 2008. Denne retter seg både mot hjelpeapparatet og mot allmennheten. Avslutningsvis: Jeg vil selvsagt følge dette området nøye og vurdere hvilke tiltak som er nødvendige og samtidig hensiktsmessige for å styrke tilbudet til barna. En videre styrking av området vil vi ta stilling til i kommende budsjetter.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Jeg følger godt med på hva som skjer i barnevernet på ulike områder. Budsjettspørsmålene håndterer vi ikke gjennom denne ordvekslingen, men jeg er veldig bevisst på at vi er nødt til å følge nøye med på hva som skjer på kommunalt nivå. De tiltakene som vi har skissert, er ikke en styrking av økonomien, selv om de i forhold til barnehusene er også det. Men de vil bidra til at oppmerksomheten på kommunalt nivå øker, med tanke på å se barna som har behov for utvidede barnevernstiltak. Det følger jeg nøye med på.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Jeg tolker dette ikke som et direkte spørsmål, men som et tegn på at jeg og representanten Molvær Grimstad har akkurat den samme virkelighetsforståelsen. Hva gjelder å forankre og inkludere disse temaene i grunn- og videreutdanningen, vil dette kreve en lovendring. Det er ansvarsområdet til Kunnskapsdepartementet. Ellers kan jeg forsikre representanten at jeg samarbeider tett bl.a. med Helse- og omsorgsdepartementet og med Kunnskapsdepartementet med tanke på å se på hva man konkret kan gjøre for å bidra til at f.eks. antallet meldinger øker. Så jeg har full oppmerksomhet på disse områdene.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg har et spørsmål til statsråd Sylvia Brustad: «Sykehuset Østfold kutter nå i stillinger i diabetesteamet, noe som medfører at tilbudene i Halden og Moss nedlegges. Pasientene overføres til Sarpsborg, hvor bemanningen også reduseres. I bestillerdokumentet står det skrevet at diabetesteamene skal styrkes, men ved Sykehuset Østfold kuttes det med 25 pst. Dette vil uten tvil ramme pasientene. Forebygging, veiledning og behandling av senkomplikasjoner er noen av oppgavene som reduseres. Vil statsråden be sykehuset om å opprettholde denne velfungerende avdelingen?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Det var ikke noe jeg ikke kjente til, som framkom i svaret fra statsråden. Det jeg var veldig opptatt av, var om statsråden mente at hennes oppdrag var utført, når man kutter i et diabetesteam i stedet for å styrke det. Sykehuset sier at dette er et veldig godt team. Det er riktig, det er det, men det er ikke godt nok. Når det er ett års ventetid for pasienter for å komme inn, er det for lang ventetid. Mange av pasientene har allerede ventet i to-tre år før de har søkt om å komme inn. Det er ikke slik at tilbudet er for godt. Det å ødelegge dette teamet ved å fjerne én stilling nå, gjør at pasientene vil få et redusert tilbud. Kommunikasjonsdirektør Erlandsen sier at tilbudet er bra nok. De som trenger det mest, får behandling. Det er riktig, behandling - men det er jo forebygging man skulle satse på, og det har statsråden gjentatt mange ganger. Mener ikke statsråden at det er forebygging av senkomplikasjoner som virkelig blir det viktige framover? Er det ikke viktig å ivareta den rollen, ikke bare å behandle senkomplikasjonene?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Jeg takker for svaret. Jeg vil minne statsråden om at vi bruker 10 milliarder kr på diabetessyke hvert år. Syv av disse milliardene går til å behandle senkomplikasjoner. Vi har som mål å avdekke alle de udiagnostiserte, og målet med å avdekke dem må jo nettopp være å gi dem god informasjon og lære dem å leve med sykdommen for å unngå senkomplikasjoner. Denne gruppen vil hele tiden komme i siste rekke hvis man skal ta seg av dem som trenger det aller mest, dem som er sykest, og dem som allerede har utviklet komplikasjoner. Hvis man gjennomfører dette med å få avdekket udiagnostiserte, er det ikke viktig at de får kompetent veiledning, slik at de kan unngå senkomplikasjoner? Mener statsråden at det skal være opp til sykehusene hele tiden å vurdere? Tror statsråden at det vil bli gode diabetesteam som kan fange opp disse, som kan ivareta den rollen, uten at det er øremerkede tilskudd eller klare retningslinjer?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Sjøl om budsjettet for sjukehusa i år er langt bedre enn det har vært på mange år - ja faktisk det beste som har vært gitt i ett enkelt år - er det sjølsagt heller ingen tvil om at mange av helseforetaka står foran betydelige omstillingsutfordringer for å få orden i økonomien, for å bruke et veldig enkelt uttrykk. I den prosessen kan det skje endringer i pasienttilbudet. Som regel er det snakk om endring i oppgavefordeling eller i organisering av tilbudet, uten at tilbudet til pasientene blir dårligere av den grunn. Jeg er klar over at det balansekravet som Stortinget har stilt, også stiller helseforetaka overfor store utfordringer, men jeg legger til grunn at nødvendige omstillinger gjøres i tråd med de overordnede føringer og krav som er stilt til kvalitet, aktivitet og økonomi gjennom bestillerdokumentet og foretaksmøtet. Helse Sør-Øst RHF opplyser at Sjukehuset Østfold har et godt utbygd tilbud til diabetespasientene i sitt fylke. Tilbudet til voksne med diabetes omfatter et tverrfaglig team i Sarpsborg, slik også spørreren er inne på. For tida er det 4,4 stillinger for diabetessjukepleier i dette teamet. Dessuten deltar to overleger med spesialitet i endokrinologi og to kliniske ernæringsfysiologer i teamet. De samarbeider med karkirurg, ortoped og ortopediingeniør ved behov. I tillegg finnes et eget tilbud til barn. Fra Helse Sør-Øst har jeg fått opplyst at Sjukehuset Østfold etter en helhetlig vurdering, slik spørreren også er inne på, har redusert antallet stillinger for diabetessjukepleier ved teamet i Sarpsborg til 3,4, altså med én - dette som et ledd i arbeidet med å tilpasse driften til rammene. Tilbudet i Halden opphører og vil bli videreført gjennom teamet i Sarpsborg. Sjukehuset i Moss har ikke egen diabetessjukepleier, og de har mottatt tjenester fra teamet i Sarpsborg. Jeg er blitt informert om at pasienter med diabetes fra hele fylket fortsatt vil få et forsvarlig medisinsk tilbud, men at enkelte pasienter vil få en noe lengre reisevei. Ansatte som er berørt av denne omstillingen, skal få tilbud om ledige stillinger ved Sjukehuset Østfold, der deres kompetanse innenfor diabetesområdet vil kunne utnyttes helt eller delvis. I forbindelse med oppfølginga av Oppdragsdokumentet for 2008 vil Helse Sør-Øst vurdere om det er behov for å gjennomgå tilbudene til diabetespasienter ved alle helseforetak, for å sikre et likeverdig tilbud til pasientene i hele regionen og - sjølsagt - i alle fylker. Jeg legger til grunn at styret ved Sykehuset Østfold og styret i Helse Sør-Øst vil videreføre arbeidet med å utvikle tilbudet til pasienter med diabetes i tråd med Soria-Moria-erklæringa og Nasjonal strategi for diabetesområdet 2006-2010.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Jeg mener det er avgjørende å hindre at så mange mennesker blir sjuke av diabetes 2. Vi vet at en god del av dette henger sammen med den måten vi lever på. Derfor har vi også alt å tjene på å prøve å få flere folk i bevegelse, spise sunnere og prøve andre forebyggende tiltak for å hindre at folk blir sjuke. I dag er det om lag 120 000 mennesker som har diabetes 2. Derfor må vi prøve å hindre at så mange blir sjuke. Det er punkt nr. 1. Dernest er det sjølsagt slik at uansett om man bor i Østfold, Hedmark eller andre steder, skal man ha gode tilbud om behandling - det være seg den behandling man trenger der og da, men sjølsagt også for å forebygge senkomplikasjoner. Jeg har fått forsikringer fra Helse Sør-Øst om at også diabetespasienter i Østfold vil få et forsvarlig medisinsk tilbud - det skulle bare mangle - men at situasjonen er at noen vil få noe lengre reisevei. Regjeringa mener sjølsagt alvor med sin diabetesstrategi, og jeg minner igjen om at styret i Helse Sør-Øst sammen med styret i Sykehuset Østfold vil gå gjennom den for å sikre likeverdige tilbud i hele landet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Jeg har ingen informasjon som skulle tyde på at diabetesteamet i Sarpsborg vil bli ødelagt fordi om det blir en stilling mindre akkurat der - den skal brukes til Sykehuset Østfold til fordel for diabetespasienter på andre måter. Det aller viktigste med å forebygge er jo å få tak i folk før de kommer til spesialisthelsetjenesten, å sørge for at vi oppdager dem i skolehelsetjenesten eller på helsestasjonen - altså i ulike typer lavterskeltilbud. Og jeg vil også si: Jeg er heller ikke fremmed for å prøve ut nye modeller for å få tak i de udiagnostiserte enda tidligere. Jeg er helt enig med representanten i at dette er en stor utfordring. Alle skal sjølsagt få god behandling, enten det er i Østfold eller i andre fylker. Det er sjølsagt kjempeviktig for å unngå senkomplikasjoner, som representanten er opptatt av. Det er mye av dette som kan forebygges gjennom lærings- og mestringssentrene som vi nå bygger opp i alle deler av landet. Også råd, tips, veiledning og oppfølging med hensyn til hvordan man skal håndtere den situasjonen man er kommet i, er kjempeviktig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Slik skal det ikke være. Sjølsagt skal sjuke eldre bli behandlet på samme måte som absolutt alle andre mennesker i vårt land. Bare la meg slå det helt klart fast! I dag kommer jeg fra et todagers seminar med alle mine styrer i de regionale helseforetakene i hele landet og de øverste lederne på administrativt nivå. Ett av de temaene vi har brukt ganske mye tid på, er hvordan vi i praksis skal få til denne samhandlinga som mange har snakket mye om i mange år. Jeg vil bare gi et annet godt eksempel på hvordan det kan gjøres med veldig enkle grep. Ahus, altså universitetssjukehuset i Akershus, har opprettet en kontakttelefon som alle sjukehjemmene i Akershus kan ringe til. Når f.eks. Harry Hansen på 89 år ligger på sjukehjemmet og trenger hjelp, ringer de til sjukehuset for bistand og hjelp. Da slipper svært ofte Harry Hansen å bli sendt til sjukehuset, men kan få hjelp der han er, enten fordi personalet stadig får faglig påfyll, eller fordi leger kan rykke ut. Dette er også en veldig god måte å drive samhandling på, som vi er nødt til å ha mer av. Vi er i gang, men vi er ikke i mål. Jeg skal love representanten at dette vil jeg følge meget nøye, og Regjeringa vil også komme tilbake med ytterligere forslag i løpet av ikke så altfor lang tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-02-13:
Ja, jeg kan forsikre representanten Dørum om at jeg er på hugget også når det gjelder dette. Det er sjølsagt riktig, som representanten sier, at det er mange mennesker som er ensomme, alene, som ikke har nettverk. Vi ser jo dessverre også av en del av oversikten over medisiner og nervemedisiner, at mange eldre også bruker det. Jeg tror nok det kan henge sammen med noe av det representanten Dørum tar opp her. Så det er mange varselsignaler som vi bør ta på alvor. Jeg liker ikke tilsynsformen. Vi har en helsereform som er som den er, og den er jeg en ivrig forsvarer av. Det jeg kan forsikre representanten om, er at jeg har en god dialog med Helse Sør-Øst. Vi har jevnlige møter, ikke minst nå i forbindelse med hovedstadsprosessen, og der vil samhandling være et sentralt tema - det er et sentralt tema. Jeg skal også ha et møte med ledelsen i Oslo kommune, hvor dette vil være et tema, i løpet av ikke veldig lang tid. Jeg kan for øvrig orientere om at oppfølging av samhandlingsavtaler, å styrke bruken av individuelle planer, epikrise utskrivelsesdagen, og styrking av praksiskonsulentordningen er noe av det Helse Sør-Øst nå jobber med for å gjøre det enda bedre for folk som bor også i denne delen av landet.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
«Norsk Landbrukssamvirke varslet nylig at det er stor mangel på kjøtt fra storfe, sau og lam i det norske matvaremarkedet for å dekke etterspørselen. Man regner med at dette underskuddet vil øke ytterligere i de nærmeste årene, og at man nok engang vil få den samme situasjonen når det gjelder melk. Vil statsråden sørge for å forenkle regelverket slik at norske matprodusenter selv får disposisjon over egen produksjon og kan utnytte produksjonskapasiteten på gården?»
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Statsråden prøver nok en gang trikset med å gå løs på Fremskrittspartiets politikk. Men nå er det slik at Senterpartiet i ulike regjeringer har sittet i posisjon i veldig, veldig mange år, og vi ser at utviklingen innenfor landbruket er bekymringsfull på mange områder. Situasjonen på verdensmarkedet gjør at det er et positivt tilsnitt og muligheter for det norske landbruket, men det tror jeg ikke er på grunn av statsrådens partis politikk. Men når man belaster norske forbrukere med en type statlig avtale som innebærer kostnader på over 20 milliarder kr pr. år, skulle man tro at man skulle klare å få til en produksjon som sørger for at vi er sjølberget kanskje særlig på kjøttsiden. Det har vi altså ikke fått til. Men i statsrådens innlegg synes jeg jeg hørte en type garanti for at vi skal klare å være sjølforsynt innenfor kjøttproduksjon. Derfor vil jeg bare spørre statsråden: Kan han redegjøre for Regjeringens målsetting i henhold til jordbruksoppgjøret, og om vi skal få egetprodusert kjøtt i fremtiden?
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-02-13:
Representanten underslår ikke at det er en positiv utvikling innenfor landbruket, men spørsmålet er: Hvor lang tid har vi på oss for å rette opp det underskuddet? Det som er bekymringen hvis vi har en varig import til norske butikker, er at den norske forbruker skal bli så vant til å kjøpe importert kjøtt at argumentet om at norsk kjøtt er best, og norsk kjøtt har best kvalitet, blir utvannet. Det er bakgrunnen for at jeg tar opp dette spørsmålet. Når kan vi forvente at vi tar inn det gapet som er mellom norsk produksjon av kjøtt og forbrukernes etterspørsel etter kjøtt? Vi er inne i en trend som vil føre til mer og mer varig import av kjøtt, dvs. at forbrukerne blir vant til å se utenlandsk kjøtt i norske butikker. Det kan føre til en utvanning av målsettingen til landbruket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-13:
I motsetning til Fremskrittspartiet har faktisk denne regjeringa og jeg ambisjon om å dekke opp det norske forbruket av kjøtt med innenlandsk produksjon. Så vidt jeg vet, ønsker Fremskrittspartiet å bygge ned grensevernet rundt norsk produksjon. Det fører til redusert norsk produksjon, redusert andel norsk vare til norske forbrukere. Så brukte jeg ca. 10 pst. av mitt innlegg til å omtale Fremskrittspartiet. Jeg konstaterer at representanten Fostervold synes det er for mye å bruke 10 pst. av et innlegg på det. Jeg tar meg det ad notam. Hva angår garantier i forhold til produksjon videre, sa jeg at når det gjelder melk, er jeg helt sikker på at vi ikke kommer til å ha noen underdekning i Norge framover. Vi har produksjonskapasitet til å dekke opp eventuelt økt forbruk, hvis det kommer. Når det gjelder kjøtt, har vi hatt en underdekning som har utviklet seg over svært mange år. Vi ser nå at kurvene er i ferd med å snu på det viset at viljen til å øke produksjonen er større enn hva den har vært før, og vi ser at den nedadgående kurven, f.eks. når det gjelder sau/lam, nå er i ferd med å flate ut. Det er veldig bra.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2008-02-13:
Jeg skjønner spørsmålet, men jeg skjønner ikke hvorfor spørsmålet kommer fra representanten Fostervold. Jeg synes at punkt én burde være at representanten Fostervold sørger for å omskrive sitt partiprogram og ikke ha som mål å bygge ned grensevernet rundt norsk matproduksjon og sånn sett legge til rette for at disse importkanalene forsterkes, at det nettopp er økt import av kjøtt som kommer. Fremskrittspartiets landbrukspolitikk er en oppskrift for økt andel utenlandsk kjøtt i norske butikker, og så står representanten Fostervold på Stortingets talerstol og er bekymret for det som vil være konsekvensene av Fremskrittspartiets politikk. Det er komplett umulig å forstå den sammenhengen. Men min bekymring er betydelig i forhold til nettopp dette. Det viktigste vi da kan gjøre, og som jeg også sa i mitt første innlegg, er å øke lønnsomheten i kjøttproduksjonen - tilbud og etterspørsel, hvor lønnsomt det er å produsere en vare. Det mener jeg vil føre til at tilbudet øker. Når vi nå har lagt mer penger inn i kjøttproduksjon, er det en stimulans til å øke produksjonen framover. Jeg har også sagt at jordbruksoppgjøret i år kommer til å være en videreføring av det jordbruksoppgjøret som var i fjor. Det betyr fortsatt økt fokusering på stimulans til å øke kjøttproduksjonen i Norge.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2008-11-03:
Med dette framlegger finanskomiteen innstilling om samtykke til godkjennelse av EØS-komiteens beslutning nr. 79/2008. Beslutningen gjelder innlemmelse i EØS-avtalen av et direktiv som omhandler prosedyreregler og kriterier ved tilsynsmessig vurdering av erverv og forhøyelse av eierandeler i finansiell sektor. Ettersom gjennomføringen i norsk rett krever lovendring, ble beslutningen i EØS-komiteen på vanlig måte tatt med forbehold om Stortingets samtykke i samsvar med Grunnlovens bestemmelser. Rent formelt innebærer direktivet endringer i skadeforsikringsdirektiv, livsforsikringsdirektivet og direktivet om markeder i finansielle instrumenter og gjenforsikringsdirektivet og revidert bankdirektiv. Finanskomiteens innstilling er enstemmig, og utkastet til innstilling har vært forelagt utenrikskomiteen som ikke har hatt merknader til innstillingen. Med dette anbefaler jeg komiteens enstemmige tilråding.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-11-03:
Vi har fått en redegjørelse fra statsråden nå om ting som virker – og virker bra. Det er greit. Men det er også ting ved denne reformen som ikke virker bra, som vi må ta tak i. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: Kommer det en evaluering av denne reformen snart?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-11-03:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet en gang til. Men representanten Eia kom med noen påstander som var så uhyrlige at jeg ikke kan la dem stå uimotsagt. Representanten sa bl.a. at Fremskrittspartiet gjør barnevernet til «økonomiske modeller». Det er i beste fall historieløst, og i verste fall en påstand som bør stå for representanten Eias egen regning. For er det noe vi har kjempet for, så er det barnas rett og de svakestes rett. Innerst i våre hjerter fører vi en kamp for disse barna. Helt fra representanten John I. Alvheims tid har vi kjempet for at de barna skulle få det best mulig. Når man da sier at Fremskrittspartiet gjør barnevernet til «økonomiske modeller», ja da faller det nesten på sin egen urimelighet. At Senterpartiet ikke lytter til kommunene sine, er jo også ganske oppsiktsvekkende. For kommunene som vi har kontakt med, snakker om samarbeidet med fagteamene som ikke godt nok, særlig de små kommunene. Det var jo intensjonen at de skulle være en hjelper for de små kommunene, hvor det kanskje var bare én ansatt. De når ikke gjennom. Det er altfor mye møtevirksomhet i fagteamene, og man kommer rett og slett ikke til orde. Og når da representanten Eia viser til at fylkesmannen i Sogn og Fjordane sier at det ikke er noen samarbeidsproblemer på Vestlandet, vel da har ikke fylkesmannen i Sogn og Fjordane vært på reise rundt i kommunene verken i Hordaland eller i Møre og Romsdal. Der hørte vi andre historier. Til og med statsråden sier at samarbeidet mellom det statlige barnevernet og det kommunale barnevernet kan bli bedre. Jeg håper ikke representanten Eias historieløse syn på hva Fremskrittspartiets syn på barnevern er, blir stående. Og når også statsråden tar inn over seg at det er samarbeidsproblemer mellom det statlige og det kommunale barnevernet, regner jeg med at det kommer til å bli tatt noen grep i håp om å få bedret samarbeidet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-11-03:
Jeg har forstått at statsråden ikke vil i vei med noen nye forsøksordninger verken på den ene eller andre måten i forhold til kommunene. Likevel er det altså slik at vi får ganske mange tilbakemeldinger fra det kommunale barnevernet om veldig konkrete samarbeidsproblemer. Statsråden var inne på økningen i institusjonsbruk som en negativ side ved Trondheims håndtering av barnevernet. Det er et tema som f.eks. ofte kommer opp – en direkte uenighet om institusjons- eller fosterhjemsplassering. På komitéreise i Møre og Romsdal, f.eks., var vi innom en rekke forskjellige temaer som avdekket uenighet mellom kommunalt barnevern og den statlige motsatsen. I statsrådens innlegg kan jeg ikke si jeg noterte meg hva statsråden tenker å gjøre med dette. Det kan være slik at statsråden ikke tror at dette er en problemstilling. Men hvis hun tror det er en problemstilling, ville det være svært interessant å høre litt mer konkret hva hun tenker å gjøre med det.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2008-11-03:
Ei av målsetjingane med reforma er å sikre eit likeverdig tilbod over heile landet. Vi veit at det i nokre fylke eller regionar kan vere god tilgang på institusjonsplassar, andre plassar kan det vere dårleg tilgang. Når det gjeld målsetjinga om at ein skal sikre barn eit likeverdig tilbod, lurer eg på kva har statsråden tenkt å gjere. For å illustrere det: Dersom ein bur på Søre Sunnmøre og har behov for ein institusjonsplass for eit barn under tolv år, må dette barnet reise til Trøndelag. Det vil seie at ein må reise med fly, og det er ei dagsreise unna når pårørande skal besøkje barna og halde kontakt med dei. Dette er problematisk. Kva vil statsråden gjere for å sikre – der ein ikkje kan bruke fosterforeldre, og der ein må ha institusjonsplass – at barn ikkje må reise så langt og unngå så lange avstandar, når det er føremålstenleg å vere nær familien?
Magnhild Eia (Senterpartiet), 2008-11-03:
Jeg bestrider ikke Fremskrittspartiets engasjement når det gjelder barnevernet. Men det jeg pekte på, var at løsningen på utfordringene avgrenses til å bli et spørsmål om økonomiske modeller og øremerking. Og der er vi helt uenige. Vi mener at løsningen ligger i å jobbe videre med den rammen som vi har nå, og skape ro rundt organiseringen.