Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2010-02-02:
Representanten Kristiansen reiser, som flere har sagt, en viktig debatt, og det er ingen ukjent debatt. Hovedessensen i interpellantens spørsmål er å få en klarere forståelse av hva nordområdebegrepet omfatter. Der vil jeg innledningsvis si at kystområdet vårt er meget langt, det er vidstrakt, og det er et veldig solid og stort ansvar fra politisk side å forvalte disse store og viktige områdene. En er selvfølgelig avhengig av å ha internasjonal rettsorden for å holde dette i sjakk og vedlikeholde det. Vi er også helt avhengig av internasjonalt samarbeid, spesielt gjennom FN. Å bidra til å utvikle det internasjonale rettssamfunnet er her viktig, og det er her vi har våre kjerneinteresser. Det er lagt avgjørende vekt på det internasjonale samarbeidet og betydningen av FNs havrettskonvensjon for styringen av Arktis. Vi påpeker videre at det ikke trengs noen ny rettslig rammeorden for Arktis. Det har også Havrettskommisjonen sagt, og det har også Russland tydelig sagt med sine strategier for hva som skal skje i nord. Vi kan gå tilbake igjen til den helhetlige forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten. Den legger de store omfattende miljømessige rammebetingelsene som gjør at vi får en bærekraftig utvikling i dette området. Det er mange viktige ytre endringer siden Regjeringen første gang la fram sine hovedlinjer i nordområdepolitikken. Men det er én ting som kanskje har kommet mer overraskende på oss enn noen av oss den gangen forutså, nemlig nedsmeltingen av polisen, det som skjer på dette området. De siste forskningsresultatene indikerer en raskere nedsmelting enn man tidligere har sett. Det er derfor viktig at vi har flere tanker i hodet samtidig, at vi kan bremse denne negative utviklingen, og at klimaarbeidet får minst like høy prioritet som det har hatt til nå. Mange fokuserer på økt mulighet til å drive økonomisk aktivitet innen petroleum, fiskeri og skipsfart og at de nye isfrie områdene kan bli tilgjengelig for utnyttelse av nye fornybare og ikke-fornybare naturressurser. Dette igjen legger nye perspektiver og nye dimensjoner innenfor den framtidige tenkningen. Det er nettopp her Norge nå må finne balansen mellom det overordnede klimamålet og ivaretakelsen av de norske interessene i nord og ha det i fokus. Kortere skipsruter kan nå åpnes til Asia og Amerika, og i løpet av noen tiår, kanskje enda tidligere, kan det bli økt press på økonomisk aktivitet i Arktis. Jeg føler at den norske regjering, spesielt med utenriksministeren i spissen, har satt dette i fokus internasjonalt. Jeg har gleden av å være med i internasjonale fora, bl.a. innen NATO, der de viser til Norges forvaltning av disse områdene og til at Norge tar grep og er dynamisk, og det er en fornøyelse å være med på dette. Dette gjør at andre nasjoner våkner og ser at de har sine interesser. Men det er ikke konflikter her, vi skal legge opp til å ha et samarbeid. Nordområdepolitikken krever at vi forstår hva som ligger fast, og hva som er i endring. Utfordringene, også når det gjelder sikkerhet, knyttes i økende grad til klima, miljø, energi, fiskerier og sjøtransport. Det er her det ligger, og det er her vi må være på banen, slik som jeg føler vi er i dag. Men som jeg sa innledningsvis, må vi ha flere tanker i hodet når vi snakker om nordområdepolitikken, ha en helhetlig strategi. Jeg ble litt forundret da Kristiansen i sin siste setning nevnte dette med helhetlig, og så jumpet gladelig over det at man må bygge opp en total infrastruktur i Nord-Norge, gjøre den mye bedre både på land og i sjø. Da nytter det ikke å komme med budsjettforslag om skattelettelser og reduksjon i infrastrukturtiltak – svak kommuneøkonomi, ned med forskningen, infrastrukturen osv. Dette er ingen helhetlig plan.