Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2013-06-19:
La meg starte med å sitere en kjent sang, nemlig «Det er lov å være blid». For nå har det vært så mye problemer her at jeg føler på meg at vi kanskje egentlig har glemt hva det er som faktisk skjer, nemlig et svært stort og viktig vedtak for Norge. Det er også med betydelig forbauselse jeg hører en del av de innleggene som holdes. Det høres ut som om man er veldig imot, men faktum er at alle kommer til å stemme for, iallfall så vidt jeg kan forstå. Da er man altså for, men bare litt, og så er man litt for miljøfaglige råd i tillegg – en interessant tilnærming. En gang var Barentshavet kjent under navnet Murmanskoje morje, Nordmannshavet. Sitt nåværende navn fikk området på 1590-tallet av Willem Barents, da han oppdaget dette og seilte halvveis gjennom Nordøstpassasjen. De påfølgende århundrene bega mang en oppdagelsesreisende seg til Barentshavet og Arktis for å finne nytt land og nye sjøveier til Amerika og Asia. Nansen lot seg fryse inne med «Fram» på 1890-tallet, i håp om å drive til Nordpolen. Og i 1901 seilte russerne med sin første isbryter til Spitsbergen. Med rutefly til Longyearbyen og bilekspedisjoner til Nordpolen er ikke Arktis like eksotisk i dag. I dag setter vi punktum for en prosess som startet under Borten-regjeringen i 1967, nemlig initiativet knyttet til delelinjeforhandlingene med russerne. Den 19. juni 2013 vil bli stående som en merkedag i norsk olje- og gasshistorie. Det har gått nesten 20 år siden forrige gang vi åpnet nytt areal. I dag kan vi åpne Barentshavet sørøst. Det hadde vært en umulighet om vi i 2010 ikke hadde konkludert etter 43 år med forhandlinger med russerne. Samtidig som vi skriver historie, repeteres et viktig trekk ved norsk olje- og gasspolitikk. Det er tverrpolitisk enighet om de store linjene. Det var et samlet storting som satte i gang åpningsprosessene for Barentshavet sørøst. Det var et samlet storting som bevilget midlene til kartlegging av olje- og gassressursene. Og så langt jeg kan se, er det et samlet storting som kommer til å gå inn for åpning. Hovedmålene i olje- og gasspolitikken er å legge til rette for lønnsom produksjon av olje og gass i et langsiktig perspektiv. Skal vi lykkes med dette, må det åpnes nye områder. Det er ett av hovedbudskapene i den siste oljemeldingen, som også fikk enstemmig tilslutning fra denne sal. Stortinget har også besluttet å igangsette en åpningsprosess for norske områder ved Jan Mayen. Her er det fortsatt stor usikkerhet knyttet til potensialet for olje og gass. For å legge til rette for det best mulige beslutningsgrunnlaget for Stortinget har jeg gitt Oljedirektoratet mer tid til å sluttføre ressurskartleggingen. Med åpningen av Barentshavet sørøst og nylig funn i de allerede åpnede områdene av Barentshavet er det skapt entusiasme, tro og nye muligheter i Finnmark og Nord-Norge spesielt og i hele landet generelt. Det er vekst i Hammerfest, det er vekst i Harstad, på Veidnes skal det investeres stort. Jeg håper og tror at dette bare er starten. Åpningen av Barentshavet sørøst handler også om å legge til rette for aktivitet i takt med utviklingen på russisk side. Russiske myndigheter tildelte i 2011 tillatelser til å drive petroleumsaktivitet i størstedelen av russisk del av det tidligere omstridte området, altså også langt lenger nord enn det vi her snakker om. For å sikre forsvarlig olje- og gassvirksomhet spesielt i nordlige deler av Barentshavet sørøst vil regjeringen gjennomføre et arbeid for å identifisere og utrede operasjonelle usikkerhets- og risikofaktorer ved virksomhet i området. Forvaltningsplanen for Barentshavet – Lofoten setter rammer for olje- og gassvirksomheten som også gjelder Barentshavet sørøst. Regjeringens forslag er i tråd med disse rammene. Vi foreslår å åpne hele Barentshavet sørøst, men det vil ta noe tid før det blir igangsatt olje- og gassvirksomhet. Det vil således ikke bli aktivitet i inneværende periode. Ved neste oppdatering av forvaltningsplanen vil rammene for petroleumsvirksomhet på helt vanlig vis bli vurdert på nytt. Dette omfatter selvsagt også spørsmålet om petroleumsvirksomhet i iskanten og polarfronten. Ved akuttutslipp er skadepotensialet betydelig. For å styre miljørisikoen foreslår regjeringen begrensninger i leteboringen i oljeførende lag i perioder av året. Så er det verdt å merke seg at det pågår helårlig petroleumsvirksomhet og -produksjon i islagte farvann i land som USA, Canada og Russland og i Det kaspiske hav. Det innebærer at disse landene har lang erfaring med håndtering av isproblematikk.