trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-10-20:
Når det gjelder teknologisamarbeid, er det sikkert og visst at det er et stykke frem. Det er et veldig viktig felt, men bl.a. de nasjonale instansene som skal ivareta det i Norge, har hatt en veldig ujevn utvikling. Her er det rikelig rom for bedring, og jeg håper at statsråden vil bringe det med seg både inn i regjeringsapparatet og til nordiske instanser. Når det gjelder EU-dokumenter, er det jo slik at Island ikke er en del av det skandinaviske språkfellesskapet, selv om språket er beslektet. Så sånn sett er det egentlig ikke noen språkkoordineringseffekt i at Norge samarbeider med Island om dette. Er det virkelig slik at vi som et utenforland vil være avskåret fra å finne et enhetlig grep i noe så enkelt som det å foreta oversettelser? Det har jo ikke noen politisk betydning som sådan, utover det at man kunne finne frem til felles ord og uttrykk, eller nærliggende ord og uttrykk der det vil være nødvendig. For øvrig er det heller ikke noen koordinering mellom Sverige og Danmark. Koordineringen som jeg har sett eksisterer, er mellom Finland og Sverige, av naturlige årsaker.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-10-20:
Det nordiske språkfellesskapet er en grunnpilar i det nordiske samarbeidet. Språkdeklarasjonen som ble vedtatt av Nordisk Råd i 2006, er et viktig policydokument. Den har et langsiktig og bredt perspektiv. På kort sikt skal innsatsen konsentreres om tiltak som bidrar til å bedre nabospråkforståelsen blant barn og ungdom. Representanten Thommessen tar opp bl.a. samarbeid på terminologiområdet. Utenriksdepartementet deltar i det nordiske terminologisamarbeidet gjennom Nordterm. Nordterm er et forum for nordiske organisasjoner som jobber med terminologiarbeid. UD har i dette forumet bl.a. presentert sin terminologidatabase for EU-relatert terminologi, som er tilgjengelig på Internett. UD har utstrakt kontakt med Islands utenriksdepartement om oversettelse av EU-rettsakter som skal innlemmes i EØS-avtalen. Samarbeidet gjelder bl.a. dokumentformater, programvare for oversettelse og arbeidsprosesser. Dette fører til økt kvalitet og bedre arbeidsflyt. Jeg har sammen med justisministeren tatt initiativ til et lovgivningsseminar som holdes i København i neste måned. Formålet med seminaret er å stimulere til kontakt mellom de som arbeider med forberedelse av nasjonal lovgivning og implementering av EU-direktiv i de nordiske landene. Som en oppfølging av seminaret kan det være interessant å se på mulighetene for større samordning også på språksiden. Offentlig sektor er en stor aktør i alle nordiske land og påvirker rammebetingelsene for språkutvikling. Jeg vil drøfte med mine nordiske kollegaer hvordan samarbeid innen offentlig sektor kan bidra til bedre språkkoordinering. Tiltak som kan vurderes nærmere, er f.eks. videreutvikling av samarbeid på tjenestemannsnivå, bl.a. nordisk tjenestemannsutveksling. Formålet med denne ordningen er å gi ansatte i staten, sentralt og lokalt, bedre kunnskap om forvaltningen og lovgivningen i de nordiske landene på sitt eget fagområde. Dette er en god anledning til å lære om hvordan andre nordiske land løser utfordringen på eget fagområde. Av øvrige prosjekter innen offentlig sektor vil jeg nevne «Klart språk i staten», som mitt departement har initiert og finansiert. Her har vi latt oss inspirere av tilsvarende arbeid i de andre nordiske landene. I den nordiske språkdeklarasjonen er nettopp klarspråkarbeid nevnt som et område der Norden bør framstå som en språkpolitisk foregangsregion.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-10-20:
Jeg er enig med representanten Thommessen i at det hadde vært en fordel om vi kunne hatt god koordinering mellom alle de nordiske landene når det gjelder oversettelse av EU-dokumenter. Men det er sånn at Sverige, Finland og Danmark jo har en annen tilknytningsform til EU enn det vi har, og får sine dokumenter oversatt i kommisjonen. Derfor er det utviklet et samarbeid mellom Norge og Island for å ivareta i alle fall disse landenes behov for fellesskap når det gjelder dokumenter, dokumentformat og programvare. Så er det også et annet forhold som jeg har lyst til å nevne, som jeg tror er ganske avgjørende hvis vi skal komme videre i denne saken, og det er å jobbe med språkteknologi. Her ligger det mange muligheter hvis vi klarer å få opp elektroniske ordbøker, databaser på ord. Det jobbes det med, men her er det nok et godt stykke arbeid igjen før vi er i mål med å ha et godt nok system i alle de nordiske landene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-10-20:
Jeg er enig i at det er mye ugjort når det gjelder terminologiarbeid, og det går det an å gjøre uavhengig av hvem som oversetter dokumenter. Språkrådet har jo et eget arbeid knyttet til terminologi, og det som er nytt i Norden, er at man har et mer etablert nettverk mellom språkrådene. Der kommer det en medarbeider på plass i begynnelsen av januar. Mitt håp er at det at vi får et mer systematisert arbeid mellom språknemndene i Norden, kan bidra til at også terminologiarbeid kommer høyere på dagsordenen. Jeg tror det er der vi kan løse det å finne enkeltord som vi kan bruke sammen. Selv om det kanskje ikke er det viktigste i den sammenhengen, vil jeg også nevne det arbeidet som skjer med å utvikle nordiske dataspill. Det er jo mange felles ord der som vi drar nytte av. Jeg tror det arbeidet som skjer i Nordisk Råd med nordisk finansiering av dataspill, også er med på å lage en del felles ord, som vi vil ha nytte av i det videre arbeidet.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-10-20:
«Signaler fra barnevernet tyder på at knapphet på såkalte sentre for foreldre og barn fører til at svært små barn må tas ut av hjemmet og skilles fra foreldre bare fordi det er for få plasser tilgjengelig. Disse sentrene er viktige tidlige tiltak som kan redusere behovet for omsorgsovertakelser. Hva gjør statsråden for å sikre nok plasser på sentre for foreldre og barn?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-10-20:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsråden ønsker å jobbe videre med denne problemstillingen. Det er likevel veldig bekymringsfullt at det meldes om overbelegg i to av regionene på den type senter, nettopp fordi dette er så tidlige tiltak. Det er snakk om så små barn at det ikke bør stå på noen tilgjengelige plasser for å hjelpe en så sårbar gruppe. Men jeg blir desto mer foruroliget over situasjonen når jeg ser oppslaget i Dagbladet i dag, der ansatte i barnevernet sier at man ikke får lov til å fortelle at det er økonomi som er grunnen til at sakene treneres, at man må finne på fiktive historier, og at det tegnes et bilde av det statlige barnevernet der man setter hensynet til økonomi foran hensynet til barnets beste. Er det den type vurderinger som også gir seg utslag overfor foreldre og barn når man behandler saker som burde angå barns beste?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-10-20:
Jeg er glad for at statsråden har startet på jobben med å gjøre noe med den kritiske situasjonen i det kommunale barnevernet, men det er i den såkalte store overkroppen, altså det statlige barnevernet, at problemene nå er avdekket veldig tydelig – i Dagbladet i dag, gjennom at det refereres til et brev som er sendt ut til fagteamene i Region øst, der det står «Fortsatt utsette/avvente plasseringer ihht bv. §4.4-5. ledd». Og professor Gudrun Holgersen ved Universitetet i Bergen uttaler også i Dagbladet i dag at dette er brudd på barnevernsloven. Så jeg må spørre statsråden igjen: Er det slik at det er økonomiske hensyn som overstyrer de faglige vurderingene i barnevernet, eller er reportasjen i Dagbladet rett og slett oppspinn?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-20:
Jeg er enig med representanten Håbrekke i at sentre for foreldre og barn er et viktig tiltak for å gi tidlig hjelp, og tidlig hjelp er noe vi prioriterer høyt i barnevernet. Disse sentrene benyttes som hjelpetiltak til vanskeligstilte foreldre og barn med tanke på styrking av foreldrefunksjonen. Men de benyttes også i forbindelse med kartlegging og utredning av foreldrenes omsorgsevne og videre hjelpebehov. Per i dag er det 20 sentre for foreldre og barn fordelt over alle regionene i landet. 14 av disse sentrene drives i statlig regi, de øvrige er i kommunal eller privat regi. Jevnt over er det sånn at det er høyt belegg ved sentrene, og beleggsprosenten økte noe fra i fjor. To av regionene i Bufetat melder om overbelegg. Plasseringer i sentrene er definert som frivillige hjelpetiltak, og beboerne samtykker derfor til plassering. Det er kommunen som foretar plasseringene, og så skal statlig regional barnevernsmyndighet bistå ved plasseringer. Dette er sentre som forutsettes å ha høy kvalitet, men som tidligere ikke har vært godt nok regulert. I lov av 19. juni 2009 om endringer i barnevernsloven, som trådte i kraft 1. januar i år, ble det bestemt at sentrene for foreldre og barn skulle inntas i lovens kapittel om institusjoner. Private og kommunale sentre skal etter lovendringen godkjennes av statlig regional barnevernsmyndighet, og fylkesmannen skal føre tilsyn med alle sentrene. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet har utarbeidet forslag til egne forskrifter som ivaretar det mangfold og den fleksibilitet som tiltakene representerer. Forslag til forskrifter til sentre for foreldre og barn ble sendt ut på høring før sommeren. Vi har mottatt mange gode innspill til forskriften, og den forventes å tre i kraft innen utgangen av 2010. Det er et helt konkret tiltak for å kunne sikre god og forsvarlig kvalitet på sentre for foreldre og barn. Jeg følger nøye med på utviklingen av sentrene. Vi har en veldig tydelig førsteprioritet i dette statsbudsjettet, og det er å få flere stillinger i det kommunale barnevernet. Det begrenser hvilket økonomisk handlingsrom vi ellers har. Men i enkelte regioner kan vi, som en konsekvens av at stadig flere barn bor i fosterhjem, få en overkapasitet på statlige institusjonsplasser. Derfor vil jeg be statlig regional barnevernsmyndighet om å vurdere muligheten for å øke antall plasser i sentre for foreldre og barn. Videre vil jeg gjennom forskning om hjelpetiltak, som skal igangsettes i løpet av neste år, be om at man ser nærmere på disse sentrene, slik at vi får enda mer kunnskap om hvordan de kan utvikles til det beste for de familiene som trenger dem.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-20:
Nei, det som ligger til grunn for de prioriteringer vi gjør, er barnas beste. Derfor har det vært satset på utbygging av disse sentrene, derfor har vi tatt det inn i loven, derfor lager vi nå en forskrift, og derfor vil vi se på mulighetene for å øke kapasiteten i tråd med at annen institusjonskapasitet blir ledig. Samtidig er det slik at vi, når det gjelder de midlene som går til barnevernet, velger veldig tydelig å prioritere førstelinjen, fordi vi har hatt en økning i bevilgningene til Bufetat på 70 pst. siden Barnevernsreformen i 2004. Vi risikerer å få et barnevern med en stor overkropp og tynne bein. Det vil vi ikke ha, og derfor må mest mulig av de store pengene nå ut til førstelinjen, der de fleste barna er, og der muligheten for å nå flere gjennom tidlig innsats er størst. Derfor er det en klar prioritering. Samtidig skal nødvendige tiltak gjennomføres og ikke settes til side av hensyn til økonomi.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-20:
Representanten har skiftet tema i løpet av spørsmålene, men la meg svare likevel. Det er slik at barnevernslovens krav om at vurderinger av barnets beste skal ligge til grunn, selvfølgelig ligger til grunn for barnevernets arbeid. Det betyr at nødvendige tiltak ikke skal settes til side av hensyn til økonomi. Samtidig er det også slik at det er viktig at Bufetat gjør det de kan for å holde budsjettene sine. Det er altså ikke noe regjeringen har funnet på i løpet av året, men noe vi har fått en tydelig marsjordre om fra alle partier i Stortinget, fordi det har vært bred enighet om at det er behov for å få kontroll på utgiftssituasjonen i Bufetat. Da er det slik at også opposisjonen må bestemme seg for om det de ber om i det statlige barnevernet, er organisatoriske endringer som gjør at vi kan bruke pengene mer effektivt, eller mer penger. Man kan ikke be om begge deler, slik som opposisjonspartiene har en tendens til å gjøre, litt etter hvordan dagsordenen i avisene forandrer seg.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-13:
På vegne av representantene Hans Olav Syversen, Knut Arild Hareide, Øyvind Håbrekke og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om å bedre vilkårene for mindre bedrifter gjennom tiltak for et enklere arbeidsliv, bedre vilkår for verdiskaping, enklere hverdag og bedre samhandling mellom offentlig sektor og privat næringsliv.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-10-13:
Jeg vil gjerne stille spørsmål til kunnskapsministeren. Hvert år hører vi om tusenvis av skolebarn som ikke møter opp til skolestart. Problemet er økende. Human Rights Service har publisert rapporter om problemet, både i 2004 og i fjor. En gjennomgang av Statistisk sentralbyrås statistikker viser store avvik mellom antall barn i skolepliktig alder i Norge og antall barn registrert i skolen. I fjor var dette gapet på 4 000 barn, og man antar at tallet har økt i år. Samtidig viser det seg at flere kommuner ikke har oversikt over hvor mange barn dette gjelder i deres kommune – hvorfor de ikke er der, hvor mange som ikke er der, og hvor de eventuelt befinner seg. Alle barn i Norge har rett og plikt til en tiårig grunnutdanning. Dette er ikke bare en grunnleggende rettighet, men også en opplæringsplikt. Det innebærer at foreldre har en plikt til å påse at barna får en nødvendig grunnskoleopplæring i tråd med opplæringsloven. Oppfylles ikke denne plikten, kan man ifølge loven straffeforfølges. Få eller ingen saker er kjent der foresatte er blitt gått etter av lokale eller sentrale myndigheter for å finne ut hvorfor det aktuelle barnet ikke er registrert i skolen. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Ser statsråden problemet ved manglende nasjonal oversikt over omfanget av dette problemet, og hvilke tiltak vil statsråden eventuelt se for seg at man kan gjøre for å sørge for at lokale myndigheter bedre følger opp problemet for å finne ut hva som har skjedd?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-10-13:
Det vi også samtidig ser, er at det har vært en nedgang i antall innrapporterte saker, fra 30 til 15, i Oslo de siste fire årene. Men samtidig viser jo statistikken at antallet barn som ikke har møtt opp, har økt betraktelig den samme tiden. Derfor er jo ikke det at antallet innmeldte saker har gått ned, noe positivt, det er jo heller negativt, da det viser at det har vært en økning på nesten 180 pst. i antall skolebarn i skolepliktig alder som ikke har møtt opp i Oslo de siste ni årene. Vi har lokale myndigheter som følger opp, men de klarer ikke å følge det godt nok opp, og vi mangler nasjonal styring og koordinering av dette, hvordan vi faktisk kan løse det. For det viser seg, som sagt – også i det eksemplet du nevnte fra Oslo – at de ikke klarer å følge det opp på en god nok måte.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jeg tror det er vanskelig å ha en god nasjonal oversikt over barn som burde vært på skolen, men som ikke er på skolen – dvs. ikke får innfridd retten sin eller gjort plikten sin til å delta i skolegang. På nasjonalt nivå er det vanskelig å ha en sånn detaljert oversikt. Det som vi må sikre oss, er at hver enkelt kommune følger opp de barna som ikke møter opp – om ikke første skoledag så i hvert fall annen eller tredje. Derfor har jeg i et svar til representanten Hanekamhaug sagt at vi skal utarbeide en god veileder som kommunene skal bruke, det er de som har plikt til å følge opp at loven etterleves på dette området, og å gjøre det så raskt som mulig, for det er en alvorlig sak at barn ikke møter på skolen. Nå vet vi at det er en del kommuner som jobber ganske godt med dette. Hvis vi ser nærmere på tallene fra f.eks. Oslo kommune, hadde man der en oversikt i 2003 – da anmeldte de foresatte til 85 barn fordi barna ikke kom på skolen. I 2008 var tallet 15 barn – det er fordi de har jobbet veldig systematisk etter en meget klar plan om hvordan man går fram hvis det er barn som ikke møter på skolen. Punkt 1 i den planen er å ta kontakt med hjemmet. Punkt 2 er å sjekke opplysninger med folkeregisteret og trygdekontoret. Punkt 3 er hjemmebesøk, kontakt med foreldrenes arbeidsgiver, søsknenes skole eller barnehage. Punkt 4 er bekymringsmelding til barnevernet. Punkt 5 er å vurdere en anmeldelse. Det synes jeg er en rimelig framgangsmåte for de kommunene som oppdager at det er barn som ikke møter til skolestart.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jeg tror dessverre ikke at det vi har av nasjonal statistikk, er et godt hjelpemiddel på dette området, for det er ikke treffsikkert nok med hensyn til hvilke barn det faktisk dreier seg om, og vi kan lett forledes til å diskutere dette i et omfang og i en størrelse som ikke passer med det som er de lokale forholdene. Da har jeg selvfølgelig vurdert: Er det da sånn at vi trenger en bedre nasjonal statistikk, slik at vi har en bedre måte å få oversikt over dette på? Jeg vurderer det sånn at vi trenger en nasjonal oversikt over hvor stort problemet er, og vi trenger å forsikre oss om at hver enkelt kommune følger opp, men vi trenger ikke en nasjonal oversikt som gjør at vi skal følge opp hvert enkelt barn. Jeg må forsikre meg om at kommunene gjør jobben sin overfor dem. Når jeg diskuterer dette med de kommunene som kanskje kan være de som har de største utfordringene på dette området, så er mitt inntrykk at de jobber systematisk og skikkelig for å sikre alle barn rett til skolegang. Men jeg skal selvfølgelig være tett på dette, for det er en veldig alvorlig sak hvis barn ikke møter på skolen og ikke får retten til en skolegang i Norge.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Regelverket er slik i dag at man kan trekke foreldrene i barnetrygd hvis barna ikke møter på skolen. Jeg synes det er et rimelig virkemiddel å bruke fordi det er en alvorlig sak å ikke møte. Det vi må spørre oss om her, er: Hva trenger vi av oversikt for å gjøre den jobben som handler om å få de barna på skolen? Og om vi da får en statistikk i november eller desember, og ungen ikke har møtt på skolen til skolestart i august, så går det altfor lang tid. Vi må jo kreve at kommunene på dag to, eller tre, tar tak i de barna og følger opp – etter en veldig klar oppskrift, og det er: Ta kontakt med hjemmet, få oversikt, sørg for at man kontakter barnevernet hvis det er nødvendig, og gå til anmeldelse hvis barnet likevel ikke kommer. Det vi ikke kan gjøre, er å hente barn i utlandet, så den problemstillingen som representanten Amundsen tok opp innledningsvis, er det vanskelig å få gjort noe med. Men kommunene skal være tett på, og vi kan ikke vente til november på statistikk.(Presidenten klubber.) Man må være veldig klar med en eneste gang man ser at her har man en utfordring. (Presidenten klubber.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Vi har allerede en veiledning til kommunene om hvordan de skal gå fram, og jeg har i mitt svar til Hanekamhaug tidligere sagt at vi skal lage en ny for å følge opp hvordan man jobber med disse sakene – om Oslos oppskrift er en god oppskrift. Hvis jeg mente at det var hensiktsmessig og et godt virkemiddel å ha oversikt nasjonalt over hvilke barn dette dreier seg om 1. november, 1. desember, 1. januar så hadde jeg skaffet meg det i morgen. Men virkeligheten er sånn at hvis det dreier seg om barn som ikke kommer på skolen den 25. august, eller den 30. august, så forlanger jeg at det finnes en kommune som tropper opp hjemme hos de foreldrene og sier: Hvor er den ungen? Og hvis den ungen ikke kommer etter to dager eller tre dager, vel, så får de gå til barnevernet, eller på arbeidsplassen, og så får de komme. Vi kan ikke sitte med hendene i fanget fram til 1. november og tro at vi gjør noe. Her må vi ikke late som om vi gjør noe eller at det er mest mulig handlingsrettet å sørge for at vi har de nasjonale oversiktene over hvert enkelt barn; vi må ha en nasjonal oversikt som viser oss hvor stort problemet er,(presidenten klubber) men så må vi sørge for at kommunene handler. (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Hvis saken har utviklet seg så langt at det er barn i Norge som ikke møter på skolen, tror ikke jeg det generelle hjem–skole-samarbeidet er svaret. Da er det rett og slett å troppe opp og hente ungen og si hva slags regler som gjelder. Jeg tror vi kan bomme litt hvis vi tror at dette bare handler om minoritetsbarn. Lederen i Foreldreutvalget, Loveleen Brenna, har sagt at dette antakelig gjelder i flere miljøer enn i minoritetsmiljøer, vi må ikke tro at vi ikke har et generelt problem. Derfor mener jeg at hvis vi oppdager denne problemstillingen, er det rask reaksjon fra kommunen som gjelder. Da er det ikke å telle som gjelder, da er det å hente dem som gjelder. Men så er jeg helt enig i at et godt forhold mellom skole og foreldre generelt sett har enorm betydning, ikke bare for frammøtet på skolen, men for oppfølging på skolen. Da er det faktisk slik at alle foreldres interesse har stor betydning og gjør en forskjell. Også foreldre som er analfabeter som tror de ikke har noe å bidra med i forhold til skolearbeidet(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Dette matematikkutvalget som akkurat har kommet med sin innstilling, har kommet med mange forslag som det er viktig å følge opp, og som treffer helt i forhold til de utfordringene vi har, som dreier seg om at matematikk er det faget som flest elever strever med, som flest elever stryker i i videregående skole, og som man har størst kunnskapshull i. Et viktig poeng fra utvalget er at matematikk kanskje litt mer enn andre fag bygger på at man har en grunnleggende kunnskap i bunnen, at det er vanskelig å ta igjen hull hvis man ikke har en basiskompetanse i bunnen. Det som ikke er et godt forslag fra utvalget, er å lage en systematisk nivådeling fra ungdomsskolen. Jeg er veldig overrasket hvis Høyre synes at det er et godt forslag. Når vi har snakket nærmere med utvalget, er det ikke det som er deres hovedpoeng heller, men å sørge for at alle elevene har en – hva skal en si – god kunnskap om kjernen i matematikkfaget før de går videre. Nivådeling for 13-åringer har vi prøvd tidligere, og det har mange andre land også prøvd. Det fører til dårligere kunnskap i matematikk, for det betyr at mange av de elevene som hadde mulighet til å komme mye lenger i matematikk, velger det laveste nivået og er komfortable med det, og har ikke noe press hjemmefra heller for å komme lenger. Dermed får vi i sum mindre kunnskaper. Det å jobbe systematisk med tilpasset undervisning, men ikke tvinge elever til å velge nivå i 13-årsalderen, og sørge for at man jobber mye mer praktisk relevant i matematikk – som i veldig stor grad er et praktisk fag som kan tilrettelegges mye bedre – er oppskriften framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jeg tror nok at representanten Aspaker må lese det som står i innstillingen, for det er å dele i en basiskunnskap i matematikk og en mer avansert matematikk. De som velger basis, skal gå videre på praktisk matematikk i videregående opplæring. Så det er nivådeling for 13-åringer. Og det er meget gode faglige grunner for ikke å legge til rette for det, fordi vi vet at man får mindre matematikkunnskap generelt i befolkningen, og at mange elever velger for lavt nivå i forhold til hvor langt de kan komme. Jeg er veldig overrasket hvis Høyre går inn for at vi skal gjenta de gamle kursplanene eller nivådeling i ungdomsskolen. Men når jeg har snakket nærmere med utvalget, har det kommet fram at de ikke nødvendigvis har ment det så bokstavelig som det som står i innstillingen. Det synes jeg er interessant, for det er absolutt avgjørende at vi gjør to ting i matematikk. Det ene er å løfte flere, fordi det er for mange som har for liten kunnskap og for dårlig kunnskap om det som er kjernen i matematikkfaget, men samtidig gi dem som har spesielle evner og interesse, noe mer å strekke seg etter.(Presidenten klubber.) På begge disse to områdene jobber vi systematisk. Jeg er veldig overrasket hvis Høyre vil gjeninnføre kursplanene. (Presidenten klubber.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Beklager, president, hvis jeg viser for mye engasjement i dette spørsmålet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Det som er utfordringen her, er å klare å få til en tilpasset undervisning som gjør at man treffer enkeltelever enten de strever med matte eller har veldig gode evner for matematikk, og om vi skal lage en fast nivådeling fra 13-årsalderen. Det siste er en veldig dårlig idé. Det viser våre egne erfaringer med kursplaner, og det viser all internasjonal forskning. De som må ta avgjørende valg ut fra sine egne interesser og framtiden sin når de er 13 år, kan veldig fort falle for fristelsen til å velge nivåer som ligger for lavt i forhold til det de kan få til. At vi skal ha variasjon, som representanten Tord Lien er inne på, som vi har lagt til rette for, og som er rød-grønn kunnskapspolitikk, nemlig at f.eks. en ungdomsskoleelev som har interesse for matematikk, også kan følge videregående nivå, er nettopp en del av den tilpassede undervisningen. Men å lage faste grupper som skal følge elevenes nivå i fag fra ungdomsskolen, er ikke noen god idé.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Dette er en veldig vesentlig og viktig utfordring, for vi vet også at mange av de realfagslærerne vi har, begynner å nærme seg pensjonsalderen faretruende. Vi har behov for rekruttering av nye, men også opplæring av dem vi allerede har. Så en viktig del av det opplegget vi har for videreutdanning av lærere, dreier seg nettopp om videreutdanning i matematikk og realfag, og vi har egne kunnskapssentre på disse områdene som også skal oppfordre og oppmuntre til dette. Vi har veldig mye å hente på å få til mer varierte måter å arbeide på i matematikken. De elevene som har den teoretiske matematikken på videregående nivå, jobber mye mer ensidig enn sine medelever i andre land. De sitter ofte alene og løser oppgaver, mens matematikk er et mye mer praktisk fag enn det veldig mange elever tror. Veldig mange elever har sperrer og komplekser i forhold til matematikk, og veldig mange av foreldrene deres har det samme, så rullegardina går ned, og man tenker at dette er noe vi ikke behersker. Så vi har en stor jobb å gjøre i å klare å få mye mer varierte arbeidsformer i matematikken, og heldigvis så har vi …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
La meg presisere med en eneste gang at matematikk er både et praktisk og et teoretisk fag. Men veldig mange elever som har sperrer i forhold til matematikk – dette er et fag der vi har store utfordringer – ser det som et altfor teoretisk og fjernt fag. De gode mattelærerne, som virkelig klarer å engasjere barn og ungdom og få opp selvtilliten deres i matematikk, starter med å vise hvor mye matematikk det er rundt dem overalt. Jeg har flere ganger spurt Høyre om det er sånn at man ønsker å gjeninnføre kursplaner og nivådeling fra ungdomsskolen av. Jeg får ikke noe svar. Det er et meget dårlig forslag, et veldig lite forskningsbasert standpunkt å ha. Jeg er veldig overrasket hvis dét er Høyres nye kunnskapspolitikk. Derfra til å si at vi må ha mer variert og mer tilpasset matematikkopplæring og fokusere på at man skal ha basiskunnskaper fordi det er viktig å ha og å bygge videre på, er en annen sak.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Dette er et spørsmål jeg er veldig glad for å få, for jeg vet at kommunene land og strand rundt nå diskuterer hvordan de skal klare overgangen fra øremerkede midler til det at barnehagepengene er inne i rammene. Det sier seg selv at da treffer man ikke på kronen i forhold til det som har vært tilskuddet så langt, det ligger i det å innlemme dette i de øremerkede midlene. Man har laget noen kriterier, såkalt objektive kriterier, for å prøve å finne ut av hvilke kommuner som har et stort behov for barnehageplasser, og hvilke som har et litt mindre. Det betyr at i overkant av 50 pst. fordeles på barn i alderen 3–5 år. Den neste vekten, på ca. 36 pst., dreier seg om barn i 1–2-årsalderen uten kontantstøtte. Og så er det et lite element som jeg vet mange har reagert på. Det dreier seg om hvor høyt utdanningsnivået blant kvinnene er. Det handler ikke om hvorvidt vi er mer for de kvinnene som har høyt utdanningsnivå enn de som f.eks. har et fagbrev, men henger sammen med at det har vist seg å være et kriterium for å kunne si noe om etterspørselen etter barnehager. Det jeg ser av en del av de kommunale debattene, er at man ser på overføringene til kommunene. Og så ser man på den lille biten som dreier seg om hvordan man skal implementere kommunenes øremerkede midler, og spør så: Har vi kommet i pluss eller minus her? Man ser ikke på helheten – for det er mange endringer i kommuneøkonomien fra 2011. Jeg vil innstendig be foreldre og alle som jobber med dette, om å se på helheten. Vi måtte se på helheten med hensyn til hvordan man overfører pengene til kommunene, for å se til at det var handlingsrom nok til å sikre kvaliteten i barnehagene. I tillegg har vi en pott for skjønnsmidler, på 400 mill. kr, som selvfølgelig skal brukes. Men det er avgjørende viktig at kommunene nå ikke benytter anledningen til å kutte i barnehagebudsjettene fordi de selv får et større ansvar for dem, at de viser seg oppgaven verdig, slik at de også klarer å ta skikkelig vare på de private barnehagene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jeg skjønner at det kriteriet provoserer, hvis man forstår det som et slags verdibudskap. Men det er altså på objektivt grunnlag funnet som et kriterium for å måle etterspørselen etter barnehager. Og det er en liten del av det, under 12 pst., som er vekten med hensyn til hvordan disse barnehagepengene fordeles. Det er enormt krevende å finne de riktige måtene å gjøre dette på, når det er så mye som 28 barnehagemilliarder som nå skal fordeles til kommunene, og som kommunene skal ha ansvaret for. Min sterke oppfordring til kommunene, til foreldre – til alle som er opptatt av kvalitet i barnehagen – er: Man må se kommunebudsjettet under ett. Man kan ikke bare måle ut fra hvilke utslag kriteriene for barnehagesektoren gir, for vi har også endret kriteriene for f.eks. skole. Man må se det under ett, for det er ikke treffsikkert nok når man går fra en øremerket ordning til det å innlemme dette i rammene, å ta det krone for krone.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
For det første har jeg lyst til å minne representanten Håbrekke på at også Bondevik-regjeringen varslet Stortinget om at de øremerkede midlene til barnehagene skulle inn i kommunenes rammer i 2007-budsjettet. Nå er dette utsatt til 2011-budsjettet, og det er fordi at vi ville være sikre på at vi hadde full barnehagedekning, og at man var på et visst nivå før man gjorde det. Det finnes mange muligheter som åpner seg når kommunene får et større ansvar for barnehagene. Mange kommuner tenker mer offensivt rundt barnehagene, tenker mer offensivt rundt hvordan man skal samarbeide mellom barnehager og skolen, og har mye større oppmerksomhet rundt kvaliteten. Men selve innlemmingen vil ikke ha stor betydning for om kvaliteten går opp eller ned. Men vi må jo ha ambisjoner om å styrke kvaliteten i barnehagene videre. Derfor har vi nedsatt dette utvalget som Sylvia Brustad leder. Derfor sørger vi selv for at vi har budsjetter når det gjelder kvalitet i barnehagene og etter- og videreutdanning av førskolelærere. Derfor må vi jobbe for å få ned antall dispensasjoner når det gjelder førskolelærere og lederstillinger i barnehagene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Det er en veldig viktig sak for meg å følge veldig nøye med på hva som nå skjer i kommunene i forbindelse med disse 28 barnehagemilliardene, som er den største innlemmingen av noe øremerket tilskudd i vår historie, og som er avgjørende for kvaliteten på tilbudet til barna. Jeg tror ikke det er veldig mange kommuner som synes det er urimelig at de får dette ansvaret, fordi de har vært veldig opptatt av at de skal ta dette ansvaret, og fordi det ligger noen muligheter her for å se sammenhengen mellom barnehagene og skolen bedre framover. Men det vil selvfølgelig alltid være sånn at man ønsker seg bedre kommuneøkonomi. Vi har nå satt i gang et utvalgsarbeid som dreier seg om hva slags rammeverk vi skal ha rundt barnehagene. Vi satser på å styre sterkere når det gjelder kvaliteten, selv, vi må også se videre på førskolelærerutdanningen, og vi må jobbe med tanke på de dispensasjonene vi har når det gjelder førskolelærerne i barnehagene. Så jeg jobber etter det som vi tidligere har diskutert i Stortinget, nemlig at neste fase i barnehagesatsingen nå dreier seg om hvordan vi kan få opp kvaliteten ytterligere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jeg skal gjerne undersøke nærmere hvordan dette foregår i praksis. Men regelverket er slik at barnehagene 1. kvartal skal ha forskuttert det de hadde i foregående år, slik at det ut fra dette bør være forutsigbarhet for barnehagene når det gjelder likviditetssituasjonen. Men jeg skal gjerne følge opp hvordan dette faktisk skjer. Det vi nå også er i ferd med, er å legge siste hånd på verket når det gjelder forskriftene som dreier seg om å sikre de private barnehagene gode rammebetingelser. I statsbudsjettet ligger det inne en videre trapp i opptrappingsplanen for likebehandling av kommunale og private barnehager, slik at nå skal snittet være på 91 pst. Det er veldig viktig at de private barnehagene har forutsigbare rammebetingelser. De står for ca. halvparten av barnehageplassene i Norge og har vært en veldig viktig medspiller når det gjelder å oppnå full barnehagedekning.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Vi i Kunnskapsdepartementet har undersøkt hva som er situasjonen i Narvik, og vi har fått bekreftet at det per i dag er tre skoler i Narvik kommune som ikke er kommet i gang med leksehjelptilbud på 1.–4. trinn. Det er selvfølgelig ikke akseptabelt. Fylkesmannen i Nordland er kjent med saken og har varslet tilsyn. Fylkesmannen venter nå på en tilbakemelding fra Narvik kommune og vil eventuelt gi kommunen pålegg dersom dette tilbudet ikke er på plass i løpet av kort tid. Plikten til å gi leksehjelp på 1.–4. trinn er et kommunalt ansvar og reguleres gjennom opplæringsloven. Midlene til kommunene til kompensasjon for kostnader til leksehjelp er ikke øremerket. Det er altså ikke definert fra statens side hvor mye ressurser den enkelte kommune skal bruke på leksehjelp, såfremt man følger det som er gjeldende lover og regler.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Jo, dette forslaget er 100 pst. finansiert, men finansieringen har inngått i rammene. Det er finansiert på den måten at det skal være leksehjelp på 1.–4. trinn, men kommunen kan organisere det f.eks. slik at det gis én time på 1. trinn og flere timer på 3. og 4. trinn. Det er finansiert ut fra den samme fordelingsnøkkelen som vi har – eller ut fra samme voksentetthet som når vi øker et timetall – men det er lagt til grunn en fagarbeiderlønn med 25 pst. administrasjonstilskudd. Det er høyere enn vanlig hvis vi øker læretimene, fordi vi regner med at man trenger litt mer faglig, pedagogisk, veiledning med tanke på hvordan dette skal gjennomføres. Men i finansieringen er det tatt høyde for at det er 100 pst., at altså alle barna deltar i leksehjelpsordningen. Det vet vi ikke er tilfellet. Selv de kommunene som har jobbet veldig godt med å tilrettelegge, får ikke 100 pst. av barna til å takke ja til tilbudet. Der er det altså overfinansiert.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-13:
Det er riktig at vi har lagt til grunn fagarbeiderlønn, og ikke lærertimer. Det er fordi lærere er et knapt gode. Vi trenger flere lærer framover, og vi kommer til å ha en stor utfordring når det gjelder å rekruttere. Vi har også vurdert det sånn at leksehjelpen gitt i regi av skolen er et tilbud der det på dette alderstrinnet dreier seg om å repetere, eller gå igjennom de tingene som lærerne har vært igjennom i undervisningstiden. Det skal ikke erstatte lærerens undervisning. Det skal avhjelpe situasjonen hjemme, for hverdagen er veldig slitsom for veldig mange av de minste barna, når de først er i SFO, så kanskje på noen fritidsaktiviteter, og så begynner de med leksene klokken sju–åtte om kvelden – og de er sju–åtte år. Så på dette alderstrinnet har vi regnet med at når en fagarbeider følges opp av en pedagog, og timene brukes til å repetere det læreren har gått igjennom, er det et godt tilbud.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-10-13:
Det representerer dessverre en integreringsmessig tragedie at vi vet at barn med innvandrerbakgrunn i dag sendes ut av landet for å gå på koranskoler og «avlæres» vestlige frihetsverdier som man tilegner seg i Norge. Det er et problem når man kommer tilbake til Norge, og det er selvfølgelig også et problem fordi det hemmer frihetsutøvelsen til disse barna når de vokser opp. Jeg synes det blir for enkelt når statsråden sier at det er vanskelig å få til et nasjonalt register. Jeg kan ikke forstå annet enn at vi har de fleste dataene vi trenger for å kunne samordne og få denne oversikten. Jeg har jo også forstått at SVs landsstyre faktisk gikk inn for et slikt nasjonalt register, og at man til og med ville gå så langt som å trekke i barnetrygden – det syntes jeg var et godt forslag – til foreldre som ikke sender barna sine på skolen. Er det et standpunkt SV vil forfølge videre i regjering, eller har man bare lagt det på hylla?
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-13:
Litt tilbake til hovedspørsmålet, som går på registrering og oppfølging av ugyldig fravær: Jeg blir litt forundret når statsråden så sterkt understreker at det er så vanskelig å få på plass en nasjonal oversikt. Jeg kan ikke forstå hvordan statsråden tør å være statsråd uten å ha den oversikten, for det må jo være helt avgjørende å vite at barna møter på skolen. I forbindelse med registreringen hvert år må det være mulig å få det på plass, så det håper jeg at statsråden virkelig griper fatt i. Så sier statsråden at det er viktig å sikre at alle kommuner følger opp dette. Det tror jeg er et viktig poeng. Flere har vist til Oslo. Oslo har et fantastisk godt opplegg – jeg har det her – som fungerer, som har gjort at innrapporteringene skjer, og som har gjort at anmeldelsene har gått ned. Jeg er rimelig sikker på at vi i løpet av dagen kan sikre rettigheter til å kopiere dette og sende det ut. Det betyr at statsråden i morgen kan sende ut brev. Vil statsråden være med på å bruke Oslos eksempel, og sende det ut raskt, slik at vi kommer i gang i skolene?
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren – kanskje denne gang enda mer på egen banehalvdel: «I trontalen sier regjeringen at det blir avgjørende å satse på kvalitet og god utnyttelse av ressursene i universitets- og høyskolesektoren. Stortinget har vedtatt en ny lærerutdanning med økt faglig fordypning. Det var betryggende at departementet la til grunn minimum 20 studenter ved oppstart av de nye lærerutdanningene. Allerede tidlig i sommer ble det gitt dispensasjoner fra dette. Mener virkelig statsråden at disse dispensasjonene er i tråd med trontalen og Stortingets ønske om å sikre et kvalitativt tilbud til våre fremtidige lærere og elever?»
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var veldig oppklarende. Vi har hatt kontakt med departementet for å finne ut hvor 20 var fastsatt som et mål. Men vi har ikke greid å få svar på hvor mange som hadde fått dispensasjon, og hvor mange studenter det var, tross mange forsøk på å innhente den informasjonen. Nå oppfatter jeg at det er tre steder, og at en gjennom å ta med alle typer studenter kanskje greier å oppnå et tall som høres forsvarlig ut. Jeg har lyst til å sitere noe som står like foran det statsråden siterte om de nasjonale rammene. Der står det: «Et variert og godt fagtilbud for studentene forutsetter et tilstrekkelig antall studenter i hvert kull» – og da snakker en vel om tilstedeværelse. Det står videre at det «kan ikke være mindre enn 20 studenter». Disse andre studentgruppene som er tatt med, kan de være med og sikre denne kvaliteten, da?
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-13:
Utdanningskomiteen har vært på komitéreise og var bl.a. i Canada. Der hørte vi noen spennende uttalelser om hvordan det var å opprette nye tilbud. Det ble sagt at jo, de kunne opprette nye tilbud på universiteter og høyskoler, men skulle de ha statlig støtte til det, måtte de vise til at dette var tilbud som trengtes rundt i samfunnet, og at det var kvalitativt godt. Det hadde jo vært spennende å sjekke ut i denne sammenheng også om det kanskje var færre steder som skulle utdanne disse studentene. Men jeg blir beroliget av det som statsråden sier her nå. Jeg er veldig glad for at hun sier at dette vil hun følge nøye – og regner med at det også er på bakgrunn av det som står i trontalen om effektiv ressursutnyttelse på studiestedene og gode studiemiljø, for det er en utfordring når de blir så få. Så hvis statsråden lover meg at det skal hun følge opp og være streng på, har vi en felles forståelse og agenda i denne saken.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-10-13:
På bakgrunn av representanten Amundsens spørsmål har jeg lyst til å begynne med å si at det er utrolig viktig at vi ikke skaper en de-og-vi-situasjon. Det er ikke bare deres barn som taper på den sosiale arenaen, som taper på kunnskapsarenaen, det er våre barn også. Jeg synes vi skal være enig om at dette er et felles ansvar vi alle har. Jeg har lyst til å peke på dette som har med hjem–skole-samarbeid å gjøre. For Kristelig Folkeparti var det utrolig viktig å få løftet det høyt og ikke minst få det inn i skolens formålsparagraf, noe SV og regjeringspartiene viste en lunkenhet til, men vi fikk det heldigvis til. Dette er et eksempel på hvor viktig hjem–skole-samarbeidet er, og hvor viktig det er at hjem–skole-samarbeidet fungerer godt. Jeg lurer på hva statsråden vil gjøre for å styrke hjem–skole-samarbeidet, slik at vi klarer å få gjort noe med denne problemstillingen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-10-13:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. Matematikkfaget sliter i motvind. Altfor mange elever opplever lite mestring i faget, ser ikke vitsen med matematikk og presterer svakt faglig. Matematikk fremstår ofte som teoretisk og lite relatert til elevenes hverdag. Jeg antar at dette var noe av bakgrunnen for at regjeringen høsten 2009 oppnevnte arbeidsgruppen Matematikk for alle. Daværende kunnskapsminister Bård Vegar Solhjell uttalte da: «Det er en utfordring at mange har vansker med matematikk. Nå setter vi derfor i gang arbeidet med en utredning om fremtidens matematikkfag og hvordan opplæringen kan bli mer relevant og engasjerende.» Rapporten fra Matematikk for alle-utvalget ble nylig offentlig. Der har utvalget satt fokus på hvordan flere skal kunne tilegne seg bedre basiskunnskaper i faget, samtidig som det må legges til rette for at matematikktalentene i Norge skal få dyrke sin faglige interesse. Kunnskapsministerens svar på det var utrolig nok å skyte ned utvalgets hovedanbefalinger og avvise forslagene som uaktuell politikk under denne regjeringen. Det er oppsiktsvekkende at det er landets kunnskapsminister som på denne måten stiller seg i veien for en viktig faglig diskusjon om hvordan vi kan styrke et av skolens kjernefag og heve elevenes kunnskapsnivå. PISA- og TIMS-undersøkelser forteller om et stort nasjonalt problem med en sammenhengende nedgang i kunnskapsnivået hos norske elever. Det er alvorlig. Jeg kan ikke forstå dette på noen annen måte enn at SV-lederen her har overkjørt kunnskapsministeren. Mitt spørsmål til statsråd Halvorsen blir da: Hvordan kan hun som kunnskapsminister forklare at forslagene fra regjeringsutvalget Matematikk for alle parkeres, når svært mange norske elever sliter i matematikkfaget, og faget i seg selv roper etter fornyelse og mer tilpasset opplæring?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-10-13:
Jeg hører hva kunnskapsministeren sier, men det er altså en av hovedanbefalingene i utvalgsrapporten at man må differensiere mer i dette faget fordi for mange elever faller av. Jeg har ikke oppfattet utvalget dit hen at man permanent skal nivådele, men at det fortsatt skal være mulig at man skal kunne jobbe seg fra det ene nivået til det andre. Jeg synes at kunnskapsministeren også har et problem når man fremstiller det slik at kunnskapene i dette faget faktisk er såre vel i dagens situasjon. Faktum er jo at mange elever i dag går ut av grunnskolen med så sviktende matematikkunnskaper at mange dører er stengt for 16–17-åringer, både til videregående og videre til høyere utdanning – fordi matematikkunnskapene deres er sviktende. Jeg lurer på når regjeringen skal komme med en konkret plan, og hva er regjeringens grep når man ikke vil følge hovedanbefalingene til utvalget?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-10-13:
Jeg reagerer på at statsråden avviser dette forslaget fordi nivået er blitt dårligere, og det før vi har diskutert hvilket innhold man skal gi den praksisorienterte basismatematikken, og hvilket innhold man skal gi den avanserte teoretiske matematikken. I dag er det en ordning som jeg opplever er tiljublet, også fra de rød-grønne: å la de beste elevene, de som fyller kompetansemålene på et årstrinn, få ta fag på høyere nivå. De beste elevene skal altså få ta fag på høyere nivå enn de er på i dag. Da skjønner ikke jeg den prinsipielle forskjellen på det og det å la elever på eget grunnlag velge hvilken matteundervisning de ønsker å ta i grunnskolen. Det kan jeg tenke meg å la statsråden fortelle meg nå i dag. Hva er den prinsipielle forskjellen på å la noen elever velge matematikkundervisning på sitt nivå, og dagens praksis med at de beste elevene får lov til å ta matematikk på høyere nivå?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-10-13:
Jeg leste i en blogg at i tidligere tider var Per Jorsett den beste til å lære bort matte i Norge, for man satt med hoderegning for å finne ut av rundetidene og hvordan det gikk når man sto på skøyter. Den basiskunnskapen finnes kanskje ikke hos dagens barn og unge. Jeg er veldig enig når statsråden sier at det er den basiskunnskapen som burde vært på plass, og det er det som er utfordringen. Vi har i dag et stort kull med lærere som vi har tillatt å ha manglende kunnskaper i matte. Det er en stor bekymring hos meg, for hvis man skal klare å få barn til å lære matte, forstå matte, så må lærerne få all den kompetansen de trenger. Det er kanskje der man må inn med reparasjoner, ikke i forhold til barn og deres standpunkt. Mitt spørsmål blir hvordan statsråden vil utruste ikke bare kommende lærere, men de lærerne som i dag finnes ute i skolen, med den kompetansen som Jorsett hadde, og som gjorde at vi fikk barn og unge(presidenten klubber) til å drive med regning. (presidenten klubber)