Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-04-22:
Denne meldingen som i dag er til behandling, er en stor og særdeles viktig sak for mange enkeltpersoner og organisasjoner. Det å lage seg klare mål, tiltak og strategier for hvordan en skal klare å bygge ned alle de barrierer som funksjonshemmede i dag møter ute i samfunnet, er noe vi virkelig må ta på alvor. De vedtak som fattes i dag, er ikke løsningen på alle de dagligdagse problemer som funksjonshemmede møter. Vi kan ikke skyve under teppet at dersom vi skal få til et samfunn som gir en tilnærmet lik tilgang for alle til alle samfunnsområder, vil dette ikke bare koste penger, men også kreve av oss alle som borgere en holdningsendring med hensyn til hvordan samfunnet må innrettes i framtiden Det er ikke akseptabelt at f.eks. en rullestolbruker ikke fritt kan bevege seg i en by i dagens Norge, eller at blinde personer ikke har mulighet til å kunne finne fram i et offentlig bygg fordi heiser og inngangspartier ikke er lagt opp på en slik måte at blinde kan klare å orientere seg. Det er imidlertid viktig å ta innover seg at en del av de endringer som må til, vil det ta noe tid å få på plass. Dersom en ser på den utviklingen som har vært de senere år, har det blitt satt i verk en rekke positive tiltak i samfunnet for bedre å kunne inkludere personer med til dels store funksjonshemninger, slik at de kan fungere mest mulig normalt i samfunnet, men det skulle bare mangle at så har skjedd. Det er imidlertid viktig å ta innover seg at veldig mye gjenstår. Det ble i forbindelse med framleggelsen av denne meldingen veldig mye diskusjon om hvordan en skal finansiere paraplyorganisasjonene i framtiden. Dette visste man ville komme, i og med at Regjeringen i utgangspunktet foreslo å fjerne hele tilskuddet til paraplyorganisasjonen FFO, for så i neste omgang å fordele disse midlene ut til alle funksjonshemmedes organisasjoner, enten de var medlem av FFO eller ikke. Argumentasjonen for å gjøre dette var i hovedsak at det måtte være opp til de enkelte medlemsorganisasjoner selv å finansiere sin egen paraplyorganisasjon. Dette argumentet ville vært meget forståelig og fornuftig dersom FFO kun hadde hatt som oppgave å ivareta sine egne organisasjoners interesser. Slik er imidlertid ikke virkeligheten. FFO har i tillegg til å være en ren paraplyorganisasjon også påtatt seg en del andre viktige oppgaver – dette være seg drift av rettighetssenteret, som er til nytte for alle funksjonshemmede, de er en viktig forhandlingspartner i forbindelse med f.eks. trygdeoppgjørene, og de foretar en rekke utredninger og høringer. Det er derfor gledelig at Fremskrittspartiet har klart å få til en finansieringsløsning som skulle kunne sikre både en mer organisasjonsstyrt paraplyorganisasjon, og ikke minst at FFO blir i stand til å fortsette sitt arbeid både med rettighetssenteret og som en viktig samfunnskontakt og samarbeidspartner for det offentlige og eventuelt andre som har behov for den kunnskap og veiledningsinformasjon som FFO har på de forskjellige områdene. Gjennom at FFO nå sikres en grunnbevilgning på 5 mill. kr, skulle det nå være en overkommelig oppgave å sikre seg den resterende pengesummen som skal til for å kunne drive videre på dagens nivå, dersom dette er ønskelig fra de enkelte medlemsorganisasjonene, slik det framkom under høringene med sosialkomiteen, og da særlig i og med at mellomlegget mellom dette beløpet og de midler som i dag tildeles FFO, skal fordeles ut ifra antallet medlemmer til FFOs egne medlemsorganisasjoner. Det er gledelig at et av de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet i en årrekke, nå endelig får flertall, grunnet støtte fra regjeringspartiene. Dette dreier seg selvfølgelig om forslaget om at det skal lovfestes opprettelse av kommunale råd for funksjonshemmede. Dette er noe som er særdeles viktig, slik at kommunale råd for funksjonshemmede får en status og en viktig plass i de fleste kommuner. Det er en kjensgjerning at mange av de hindringer og problemer som funksjonshemmede møter i hverdagen, i stor grad skyldes manglende kunnskap og tilrettelegging lokalt. Vi som lovgivere vil aldri være i stand til å løse alle disse problemene hundre prosent, da mange av de problemene som det her er snakk om, bl.a. skyldes holdninger og manglende kunnskap og forståelse for de funksjonshemmedes problemer. Selve utformingen av hvordan de kommunale rådene skal organiseres, og hvor stor en kommune skal måtte være for at det skal kunne kreves et slikt lovfestet råd, må Regjeringen komme tilbake til i løpet av 2004. Jeg må si at det er skuffende at Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet ikke støtter opp om en lovfesting av kommunale råd for funksjonshemmede. Fremskrittspartiet mener at dagens organisering av sosialetaten, trygdeetaten og arbeidsmarkedsetaten i seg selv er en hindring når det gjelder muligheten for raskere nedbygging av de funksjonshemmende barrierer. Funksjonshemmede som ønsker å arbeide, er i stor grad avhengig av en godt tilrettelagt arbeidsplass for å kunne fungere best mulig. I en rekke forskjellige situasjoner i livet møter de funksjonshemmede alle de tre gjeldende etater. Slik disse etatene er organisert i dag, slik de fungerer, med bortimot vanntette skott imellom, blir de like mye en hindring for den enkelte bruker som tilretteleggere. I forbindelse med framleggelsen av St.meld. nr. 14 for 2002-2003 foreslo Regjeringen en ny organisering av velferdstjenestene i Norge. Regjeringens forslag gikk ut på at en fortsatt skulle opprettholde to statlige etater, men med en litt annen arbeidsdeling. En slik omorganisering til to etater vil etter Fremskrittspartiets mening ikke bidra til et system som ivaretar brukernes behov for effektive, raske og riktige løsninger i dagens samfunn, der tidsfaktorer, økonomi og ønsket om å stå i arbeid lengst mulig preger dagliglivet. Dagens organisering med tre selvstendige forvaltningsnivåer som skal dekke sine respektive utgifter til forskjellige ytelser, har skapt unødig tidsbruk, lange ventetider, unødig bruk av midler og ineffektive prosesser. Fremskrittspartiet ønsker ikke en videreføring av et system der rimelige løsninger blir forkastet til fordel for betydelig dyrere utveier for å spare deler av forvaltningens utgifter, som andre må dekke. Det er viktig å vise til at det i dag er store forskjeller kommunene imellom når det gjelder tildeling av økonomisk sosialhjelp, og når det gjelder kvaliteten og kvantiteten på det sosiale tjenestetilbudet i kommunene. Et større innslag av private tjenester, gjerne i konkurranse med offentlige, vil gi brukerne bedre valgmuligheter og samfunnet en bedre økonomisk tilnærming. Innføring av et nytt finansieringssystem, som er bedre tilpasset den enkeltes behov, er påkrevd i framtiden. En har gjennom lengre tid kunnet merke seg den sterke vekt Regjeringen legger på å få flere ut i arbeid og færre på passive ytelser. I denne saken kan dette ikke sies å være gjeldende, da Regjeringen i for liten grad foreslår tilstrekkelige og virksomme nok tiltak som kan få funksjonshemmede ut i en god og varig tilrettelagt arbeidsplass. Skal en få dette til, er en helt avhengig av å få til en ny organisering av de etater som i dag styrer med velferds- og tilretteleggingsoppgaver. Det er derfor viktig at det fra statsrådens side blir satt fortgang i arbeidet med å få fram en sak for Stortinget, der resultatet må være én felles velferdsetat til erstatning for dagens sosial-, arbeidsmarkeds- og trygdeetat. Det er viktig at en har som en overordnet målsetting at flest mulig skal ha mulighet til å stå i arbeid og dermed være en aktiv deltaker i samfunnet, både sosialt og i form av deltakelse i arbeidsmarkedet. Det er grunn til å merke seg at til tross for avtalen om et inkluderende arbeidsliv har antallet sysselsettinger av mennesker med nedsatt funksjonsevne faktisk gått ned i den senere tid. Det arbeidet de enkelte organisasjoner gjør av likemannsarbeid, er muligens den mest effektive og lønnsomme hjelpen de funksjonshemmede mottar for best mulig å kunne takle de utfordringene som hverdagen ofte bringer. Fremskrittspartiet vil i framtiden prioritere å kanalisere midler til dette området. Det er trist at ikke de andre partiene er med på vårt forslag i innstillingen om en opptrapping av dette tilskuddet i framtiden. Det er en kjensgjerning at det å kunne motta hjelp og støtte fra personer som enten er i eller har vært i samme situasjon som en selv, er av stor nytte og betydning, slik at en best mulig blir i stand til å takle de problemer og utfordringer en møter som funksjonshemmet i samfunnet. Til slutt vil jeg ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet som er inntatt i innstillingen.