Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-12-12:
Norge går godt, med stabil og forutsigbar økonomisk styring og ansvarlig pengebruk. Det er politikk som sikrer velferden i landet og gir høy sysselsetting, nyskaping og stabile rammevilkår for næringslivet. Det er et kjennetegn for denne regjeringen og en politikk som skal videreføres. Det er utfordringer for deler av fastlandsindustrien, bl. a., som har et Europa i krise som sitt hovedmarked. Da er det viktig at vi har en regjering som følger utviklingen tett, som har vilje til å sette inn tiltak når det er nødvendig, støtte til bedriftsutvikling, identifisere nye markeder, produkter osv. Det er det mange eksempler på. Arbeiderpartiet vil ha arbeid og bosetting over hele landet. Distriktspolitikk og landbrukspolitikk henger sammen. Utviklingen i landbruket påvirker i stor grad næringsmiddelindustrien. Volumproduksjonen av melk og kjøtt i distriktene er viktig for å opprettholde næringsmiddelindustri over hele landet. Landbruket etterspør tjenesteytende næringer og er grunnlag for mange typer kompetansearbeidsplasser i distriktene. Også når det gjelder reiselivet, spiller distriktslandbruket en stor rolle, med opplevelsesprodukter og kulturlandskap. De sterke sentraliseringstrendene og urbaniseringen vi har i samfunnet, krever en aktiv distrikts- og landbrukspolitikk. Da må vi ha politikk som legger til rette for at unge folk får muligheter og har lyst til å etablere seg med arbeid og bolig i Distrikts-Norge. Importen av landbruksbaserte produkter, spesielt fra EU, er sterkt økende. For å sikre vår egen volumproduksjon av melk og kjøtt i distriktene er grepet med prosenttoll på noen kjøtt- og osteprodukter særdeles betydningsfullt. Denne helhetlige landbruks- og distriktspolitikken står i grell kontrast til høyrepartienes liberalisering av landbrukspolitikken, nedbygging av distriktspolitikken og grensevern for landbruket. Hvis vi ser på erfaringene med liberalisering av landbrukspolitikken, har den ført til nedgang i produksjonen. Det svenske landbruket, konsentrert i Sør-Sverige, har dårlig økonomi, og i Danmark er landbruket blitt så forgjeldet at konkurser slett ikke er uvanlig. Jeg blir skremt av at høyrepartiene i Norge nå annonserer at de vil kopiere denne politikken overfor norsk landbruk – den samme politikken som har vært så negativ i de landene som har praktisert den. Jeg har merket meg at Høyre kutter ca. 32 000 kr per årsverk i jordbruksoppgjøret, og så gis det inntrykk av at dette skal kompenseres med skattelettelser. Lettelser i formuesskatten vil etter mitt syn i liten grad komme de aktive, investerende bøndene til gode. Dette, sammen med de andre kuttforslagene som ligger i Høyres budsjett, samt nedbygging av grensevernet, vil etter mitt syn få ødeleggende konsekvenser for distriktslandbruket. Det vil sette ytterligere fart i strukturendringene og sørge for at matproduksjonen konsentreres bare om de aller beste arealene. I en konstellasjon med Fremskrittspartiet, som kutter 140 000 kr i jordbruksavtalen, vil dette forsterke de negative konsekvensene for landbruket dramatisk. Det er denne landbrukspolitikken Kristelig Folkeparti vil lene seg mot i et mulig regjeringsalternativ – partiet som i debatt argumenterer for en mer rød-grønn landbrukspolitikk enn det vi nesten er i stand til å levere! Jeg tolker dette slik at Kristelig Folkeparti ofrer landbruket for regjeringsmakt. Regjeringspartiene vil legge til rette for at vi kan ha et aktivt landbruk over hele landet, et landbruk som bygger på landbruksmeldingens føringer. Vi vil bevare, ikke rasere, jordbruksavtalen, bygge videre på samvirke som markedsregulator og ha et robust grensevern. Det er dette som gir bønder over hele landet muligheter til å satse på landbruk, også i framtiden.