Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Det er trist å se at stortingsflertallet tviholder på en likestillingspolitikk som er fundert på at man har en «kamp» mellom to poler. Man ser ut til å være låst fast i likestillingskampen fra 1970-tallet og tidlig 1980-tall. Fremskrittspartiet synes det er meningsløst at det offentlige skal bruke store ressurser og et stadig mer omfattende og detaljert lovverk på å ivareta friske, voksne, intelligente, velutdannede menneskers rettigheter. Vi synes dette er en direkte nedvurdering av det enkelte menneske. Vi i Fremskrittspartiet har full tiltro til menneskenes egen evne til å klare dette, tiltro til at kvinner og menn kjenner sine behov og rettigheter og tiltro til at de selv kan ivareta disse. All annen tankegang er etter Fremskrittspartiets syn en krenkelse av det enkelte individs integritet og evne til å ta egne beslutninger. Vi i Fremskrittspartiet er sterke tilhengere av likestilling, men mener at denne skal komme som følge av en naturlig utvikling, ikke som følge av byråkratiske detaljregler og vedtak i denne sal. Derfor har vi også en rekke ganger i denne sal foreslått avvikling av statlige bevilgninger til likestillingsforskning og til kompetansesenter for likestilling, vi har foreslått nedlegging av Likestillingsombudet osv. Vi har foreslått en liberalisering av likestillingsloven og at andre instanser, herunder domstolene og Arbeidstilsynet, kan håndheve de sentrale bestemmelser i loven. Vi mener at selv om man kutter i bevilgninger og fjerner ombud, kan enkeltindividets rettigheter fortsatt opprettholdes med et «slankere» regelverk i likestillingsloven, arbeidsmiljøloven og avtaler som er inngått mellom arbeidstaker og arbeidstakerorganisasjoner. I tillegg til dette er det en rekke frivillige organisasjoner og politiske partier som har likestilling som et sentralt varemerke, som arbeider aktivt på dette området, og som fungerer utmerket som vaktbikkjer i forbindelse med likestilling. Fremskrittspartiet mener at Ot.prp. nr. 97 viser at det er betydelige krefter i det norske samfunnet som ønsker å videreføre gårsdagens likestillingspolitikk. Man har en fundamentalistisk tro på kjønnskvotering. Fremskrittspartiet mener at det er åpenbart at et individ som har fått et arbeid eller en posisjon på grunn av sitt kjønn og ikke på grunn av sine kvalifikasjoner, nedvurderes av samfunnet. Kjønnskvotering er derfor i sin natur svært diskriminerende. Det må være krenkende for en kvinne å vite at når hun skal ha en plass i et styre, er det kjønnet det kommer mest an på og ikke kompetanse og egnethet. Det kan virke som om stortingsflertallet mener at kvinner ikke greier å skaffe seg styreplasser på egenhånd, men må ha hjelp av lovregulering. Dette er etter vårt syn en nedvurdering av alle kvinner. Ot.prp. nr. 97 er et skritt i feil retning. Man bør heller sørge for at alle virksomheter, både offentlige og private, får levelige kår til verdiskaping, og la dem slippe mer papirarbeid for å tilfredsstille byråkratiske regler. Det kunne være fristende å gå i en diskusjon med komiteens leder, som representerer Høyre. Jeg ville jo trodd at det ikke var gjennom kvoteringsregler og ytterligere byråkratisk papirmølle Høyre ville at næringslivet skulle styres. Men jeg har åpenbart tatt feil av Høyre. Jeg kunne også godt tenke meg å legge til at ønsket om å få kvinner inn i lederposisjoner i bedrifter, er noe som vil løse seg selv om vi tar tiden til hjelp. Da jeg tok utdanning i økonomi og ledelse i siste halvdel av 1980-tallet, mener jeg å huske at kvinneandelen ved disse studiene var på 20–30 pst. Pr. i dag er dette vesentlig endret. Hvis vi ser på de høyere studiene, som er rekrutteringsbasen for dem som i fremtiden skal lede norsk næringsliv og norsk samfunnsliv, er andelen kvinner faktisk blitt dominerende. Over 55 pst. av studentene ved universitetene, og over 65 pst. ved høyskolene, er kvinner. Det er disse som er morgendagens ledere. Så problematikken vil uten kvoteringsregler løse seg selv hvis vi tar tiden til hjelp. For øvrig har jeg tatt en liten gallup blant mine venner og kjente. Interessant nok var det ingen mannlige bedriftsledere blant dem, men det var tre kvinnelige. Jeg studerte litt på hvordan de hadde kommet seg til de plassene og de posisjonene de hadde, som dyktige og flinke ledere av mellomstore og større bedrifter. Ingen av dem var kvotert inn. De var kommet dit gjennom utdanning, gjennom sine kvaliteter og gjennom hardt arbeid. Da ble de faktisk også respektert av sine medarbeidere, enten det var kvinner eller menn. Til slutt vil jeg be om at voteringen legges opp slik at Fremskrittspartiet kan stemme mot innstillingen og mot de forslag som foreligger fra de andre partiene.