trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-12-17:
Nå skriver vi historie: Om 15 dager blir Den norske kirke et eget rettssubjekt og et selvstendig trossamfunn utenfor staten. Jeg er glad for at vi fikk til en økning av tilskuddet til Kirken i forliket, så vi slipper en situasjon der det første Kirken må gjøre, er å si opp et stort antall prester. Så er jeg glad for at statsråden har merket seg at Stortinget nå ber om en vurdering i revidert av et eventuelt behov for styrket egenkapital. Men Kristelig Folkeparti fikk ikke gjennomslag for alt vi ønsket når det gjelder kirkebudsjettet, og jeg har lyst til å følge opp det forrige spørsmålet om regjeringens ønske om å sende regningen til Kirken for dem som reserverer seg mot å bli ansatt i det nye rettssubjektet og velger å forbli statsansatte. Nå forteller statsråden at det er en dialog på gang, og mitt spørsmål er: Er regjeringen da åpen for at staten selv tar det økonomiske ansvaret for dem som velger å forbli ansatte i staten, eller er tanken fremdeles at Kirken skal trekkes i tilskuddet for dem som forblir statsansatte?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-12-17:
Jeg vil aller først si at jeg syntes det var hyggelig å høre at representanten Bente Thorsen fra Fremskrittspartiet brukte sitt innlegg om Kirken til å rose det som kom på plass i forliket med Kristelig Folkeparti og Venstre, og som regjeringen selv ikke la inn i sitt budsjettforslag. Det var styrking av tilskuddet til Kirken, det var midler til Sjømannskirken, og det var videreføring av rentekompensasjonsordningen for kirkebygg. Alt det er gjennomslag som jeg også er glad for. Men det jeg ville si noe om, var debatten om effekten av flere lærere i skolen. Statsråden sa i sitt innlegg at forskningen spriker. Det er riktig, og det finnes en del forskning hvor man har sett på f.eks. effekten av bare å redusere antall elever i en klasse uten å endre undervisningen i det hele tatt. Da vil det kanskje ikke ha så veldig stor effekt. Men hele poenget er at med flere lærere får man fleksibilitet i skolen til å undervise på andre måter. Da får man en fleksibilitet til å følge opp den enkelte elev tettere, og da får man en fleksibilitet – og tid nok – til å tilpasse undervisningen etter den enkelte elevens behov. Det er det som er utfordringen i skolen i dag, og det er det tre av fire lærere sier at de ikke har tid nok til. Hvis statsråden og representanten Henrik Asheim ikke har lest KS’ rapport «Spesialundervisning – drivere og dilemma», vil jeg anbefale dem å gjøre det. Der kommer det nemlig veldig tydelig fram at for lite lærerressurser i den ordinære undervisningen gir for lite rom til å tilpasse undervisningen til den enkelte elevens behov. Det skaper et økt behov for spesialundervisning, og det stjeler ressurser fra den ordinære undervisningen. Da er vi fort inne i en ond sirkel. Det er altså ikke økt lærertetthet i seg selv som har effekt, det er de mulighetene det gir i skolen. Så vil jeg gi ros til SV, som har kjempet for økt lærertetthet lenge, men som ikke fikk det til i regjeringssamarbeid med Arbeiderpartiet – fordi Arbeiderpartiet ikke ville det. Høyre og Fremskrittspartiet vil det egentlig heller ikke, men Kristelig Folkeparti har fått solid gjennomslag gjennom forhandlingene med regjeringspartiene. Så sier representanten Giske at Kristelig Folkeparti trekker politikken i Arbeiderparti-retning når vi satser på flere lærere. Men sannheten er at dette ikke var en satsing Arbeiderpartiet var villig til å prioritere da de selv satt i regjering. Dette er en sak de har snudd i, når det gjelder spørsmålet om lærernorm, og det er ikke godt å vite hva Arbeiderpartiets politikk ville vært i dag – hvis de fremdeles var i regjering.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-12-17:
Representanten Giske peker på en helt riktig dynamikk. Selv om vi bevilger øremerkede midler, har vi ingen absolutt garanti for at det blir ansatt flere lærere i kommunene. Derfor er det viktig å få på plass en nasjonal norm for lærertetthet, og det håper jeg at Arbeiderpartiet vil være med og støtte når Kristelig Folkepartis representantforslag skal behandles over nyttår. Men så er det nok ikke helt riktig at det er helt flatt når det gjelder utviklingen i antall lærerårsverk i skolen. De siste GSI-tallene viser tvert imot at det er 986 flere lærerårsverk på første trinn i 2016–2017 enn det var i 2014–2015. Og nå har vi altså bevilget enda mer i øremerkede midler til flere lærerstillinger i 1., 2., 3. og 4. klasse, så vi er på god vei.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Da tar jeg opp forslaget.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Også jeg vil gratulere statsråden som pappa igjen. I Morgenbladet den 9. desember hadde statsråden et innlegg der det bl.a. sto at PISA «er med på å definere en regjeringsperiode som vellykket eller mislykket». Statsråden sa også i et tidligere replikkordskifte at vi nå var på riktig vei. Sannheten er vel at vi er tilbake igjen på det samme nivået som da vi fikk PISA-sjokket, i 2000. Da fikk vi høre at det var som å reise til ski-VM og ikke få med seg medaljer hjem igjen. Samtidig velger regjeringa å kutte ut de læringsstøttende skriveprøvene, men beholder PISA-prøvene. Mitt spørsmål er da: Er det viktigere å ha prøver som er til for politikernes skyld, for rangeringens skyld, eller er det viktigere å ha prøver som er til for elevenes skyld, for at de skal lære bedre?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Det er nok mange som er bekymret for om vi greier å opprettholde en bred folkekirke over hele landet, både de som er ansatt i Kirken selv, og de som er troende, eller tilhører dette trossamfunnet. Så jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre fikk økt rammetilskuddet, som er veldig, veldig viktig. Samtidig sa statsråden, så vidt jeg husker, at det var viktig å drive med en rasjonell drift, og at egenkapital på 100 mill. kr i grunnen var nok. Jeg er glad for at statsråden åpner for å se på det, for det er tross alt en organisasjon med 1 600 ansatte, og 100 mill. kr er ikke da veldig, veldig mye. Det er vanskelig å rekruttere til prestestillinger og vanskelig å få ansatt prester over hele landet. Jeg lurer på om statsråden er bekymret for den framtidige muligheten for tilstedeværelse av en bred folkekirke over hele landet, i hver kommune. For det er mange muligheter for å redusere antall sogn, og samtidig beholde prestetjenester.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Jeg må også innom kirkebudsjettet litt til slutt. Som kjent gjennomføres det endelige skillet mellom Den norske kirke og staten ved årsskiftet. Den norske kirke er nå et eget rettssubjekt og skal økonomisk klare seg på egen hånd. Dette har vært en langvarig prosess, som flere har vært inne på, og det har vel kanskje vært kjent at jeg personlig ikke har ønsket dette skillet – ikke fordi jeg har ment at vi politisk skal blande oss inn i kirkens eget anliggende på noen måte, men fordi jeg har vært bekymret for konsekvensene for den brede folkekirken og tilstedeværelse i hele landet. Senterpartiet har et oppriktig ønske om at kirken skal være til for alle i alle kroker og kriker av landet. Tida vil vise om frykten var ubegrunnet, og jeg håper selvsagt at den var det. Imidlertid er kirken og staten ikke helt ferdig med hverandre riktig ennå. Når det gjelder overgangen til rammefinansiering og framtidig finansielt grunnlag, er det kjent at Den norske kirke på langt nær var tilfreds med regjeringas budsjettforslag. Selv om noe ble rettet opp i forliket, er det fortsatt stor avstand mellom det som kirken mener er behovet, og det som nå blir vedtatt. Kirken peker bl.a. på behovet for 300 mill. kr i egenkapital, og i tillegg har det vært et ønske om å få økte midler til drift for å kunne gjennomføre de omstillingene som kommer av ny organisering. Senterpartiet foreslo derfor 50 mill. kr ekstra i egenkapital og 50 mill. kr i rammetilskudd, i tillegg 10 mill. kr til trosopplæring og andre kirkelige formål. I tillegg har vi foreslått å øke rentekompensasjonen for kirkebygg, og det skal bli veldig interessant å se hvordan Stortingets enstemmige vedtak fra i år om å utvikle et program for bevaringsverdige steinkirker fra middelalderen etter en mal av stavkirkeprogrammet, skal bli fulgt opp. Etter Senterpartiets mening burde denne saken kommet som en egen sak, og ikke ha vært en del av behandlingen av et tilskudd til tros- og livssynssamfunn. Denne saken handler om kulturarv, ikke om Kirken som trossamfunn. Senterpartiet har også foreslått å bevilge 6 mill. kr ekstra til pilgrimssentrene, og jeg har lyst til å si til dere som har pilgrimssenter i deres område, at det blir ikke liv laga for pilgrimssentrene dersom den samme summen som tidligere skal deles på dobbelt så mange sentre. Det er det viktig at man er klar over. Vi har også foreslått 4 mill. kr ekstra til Sjømannskirkens viktige arbeid. Til slutt vil jeg gjenta fra talerstolen at når det gjelder det som Senterpartiet har skrevet i innstillingen om de pågående prosessene rundt statens forhold til både Kirken og andre tros- og livssynssamfunn, mener vi det hadde vært mer ryddig dersom sakene hadde vært fremmet og behandlet i en annen rekkefølge enn det som regjeringa har lagt opp til. Nå blir det veldig stykkevis og delt, og de grunnleggende spørsmålene kommer bokstavelig talt i andre rekke, og det gjør det krevende å sikre en helhetlig politikk.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-17:
Jeg måtte nesten ta ordet for jeg vet at representanten Asheim har ønsket at jeg skulle svare på hans innlegg fra i stad. Det gikk på dette med kompetansekrav når det gjelder lærerstudenter. Det viktigste er at vi sørger for at vi har nok studenter som går ut av videregående skole og har 4 i karakter, som er kravet for å komme inn på lærerutdanningen. I dag er det sånn at en kan jobbe som vikar i skolen uten å ha noe krav til noe som helst – en kan ha gått på skolen – og vi har altså 9 000 ikke-kvalifiserte som jobber i skolen i dag. Det ble sagt at det var ingen som snakket om at en ikke kommer inn på juss og medisin og ingeniør og de kravene som er der, men det er jo ikke satt noe politisk krav om å komme inn på de fagene. Det er et paradoks at i dag er det sånn at sykepleiere ikke har noe matematikkrav, men det er de som skal regne ut hva slags medisiner vi skal ha.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-12-17:
Statsråden sier han har fått flere skriftlige spørsmål om de læringsstøttende prøvene. Blant annet har han fått ett fra meg, som jeg ikke har fått svar på ennå. SV har levert et løst forslag i salen, og det skal vi stemme over. Jeg har derfor lyst til å spørre statsråden nå om hva han mener med den prioriteringen som Utdanningsdirektoratet har gjort her, for de argumentene som kommer fra Skrivesenteret, er etter min oppfatning gode. Her snakker vi altså om prøver som fremmer læring, her snakker vi om et arbeid som har pågått over tid. Hvis man kutter ut dette arbeidet nå, mister man på en måte den kontinuiteten som har ligget der. Det framstår som vanskelig for meg å se begrunnelsen for den prioriteringen som Utdanningsdirektoratet har gjort. Nå ser vi jo bare den ene siden – fra dem som kommer med argumentene til oss – men jeg vil gjerne høre statsrådens begrunnelse for hvorfor dette skal være rett.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-12-17:
Nylund skole ligger i Stavanger, i Storhaug bydel, som kanskje er den mest multikulturelle og tolerante bydelen vi har i Stavanger. Denne uken tok den årlige debatten om skoletjenester en litt ny og kanskje mer ekstrem vending når vi kunne lese i Aftenbladet at det ikke ble julegudstjeneste på Nylund, men de skulle heller ikke synge Deilig er jorden – den skulle nynnes. Og i julesangene hadde ordet «nisse» blitt byttet ut med «venner», og «jul» hadde blitt byttet ut med «vinter». Dette skapte jo et stort engasjement over det ganske land, og man får noen reaksjoner på sosiale medier som ikke alltid er like heldige. Man beskylder både den ene og den andre og muslimer – det er ikke måte på hvordan dette kan ta av. Nå får vi en stortingsmelding om tros- og livssynspolitikk. Det ser jeg veldig fram til. Kan statsråden si noe om hvordan vi skal lage rammer rundt denne stortingsmeldingen som gjør at vi får diskutert sånne ting som dette i en litt større sammenheng enn at vi bare blåser opp enkeltsaker hver gang de dukker opp?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-12-17:
Det nærmer seg 2017 og jeg må si at jeg gleder meg til 2017. Nå er det mange grunner til å glede seg til 2017, men en av grunnene er at da skal vi behandle stortingsmeldingen om fagskoler. Det er en stortingsmelding vi har ventet på, men nå har den kommet. Min opplevelse er at den er godt mottatt der ute i sektoren. Det har en stund vært behov for en stortingsmelding, og for å drøfte fagskolene litt bredt her i salen og i komiteen. Det er et viktig utdanningstilbud for dem som har yrkesbakgrunn, og det er et viktig utdanningstilbud for næringslivet. Når man snakker med næringslivet, er noen av de ypperste de kan få tak i, de som har tatt fagskoleutdanning. Det sier de også om dem som senere går videre og tar en akademisk utdanning som f.eks. ingeniør, at man kan knapt få en bedre ingeniør enn dem som først har fagskole og så har gått over på universitet eller høyskole. Grunnen er at de nettopp har den mangfoldigheten i utdanningen sin – de har ikke bare teorien, de har faktisk vært ute på en arbeidsplass. Når de snakker om problemstillinger som skal løses, vet de faktisk hva som fungerer og hva som ikke fungerer. Det er et viktig tilbud, og derfor er det også viktig at Stortinget løfter det opp i en sånn debatt som vi skal ha, og at vi får belyst det. Det vi vet, er at det er litt ulik prioritering av fagskoler rundt omkring i de ulike fylkene. Vi vet at det er litt ulik status, vi vet at fagskolene er enormt mangfoldige. Det er alt fra negleakademi til de mer tradisjonelle maritime og tekniske fagskolene. Så det er en bredde her som vi ser fram til at vi skal få diskutere. For å komme til fagskolen må man begynne ganske mye før. For oss i Venstre handler det om at vi må satse på hele bredden, vi må også satse på praktisk-estetiske fag i grunnskolen hvis vi ønsker å satse på fagskolen. For det er ikke sånn at folk bare er gode i én ting. Det er ikke sånn at man er enten akademiker eller praktiker. De fleste av oss er gode til noe både akademisk og praktisk, og da er det litt tilfeldig hva slags utdanning man får og hvilken vei man velger i livet. Da må man ha de mulighetene foran seg, sånn at man kan velge ting som man både er god i og liker å holde på med. For dem som velger den yrkesfaglige retningen, er lærlingtilskudd viktig. Det er viktig at vi har nok lærlingplasser, det er faktisk avgjørende hvis vi skal lykkes på det området. Nå er det flere som har tatt opp den gledelige nyheten om at det har blitt 20 000 kr ekstra per kontrakt i denne regjeringsperioden. Men jeg vil legge til, for historiens skyld, at 14 000 av de 20 000 har kommet som et forlik mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
La meg gratulere representanten Giske som far. Jeg vet ikke om jeg har sagt det fra denne talerstolen før, så da får vi det i hvert fall inn i historiebøkene. Hvis man ser på rekrutteringen til lærerstudiet, er det ikke slik som noen har fått inntrykk av, at det har vært en dramatisk nedgang i år. Hvis man f.eks. sammenligner med 2008, ser man at det er langt flere – over 1 000, så vidt jeg husker – som har kommet inn på lærerstudiet med karakteren 4, som er kravet. Men det er helt riktig som representanten Giske påpeker, at vi har en ekstra utfordring for grunnskolelærere, og særlig i nord, der er utfordringen størst. Jeg mener det ikke er en god idé å senke kravene. Jeg mener at det Venstre og Kristelig Folkeparti, kanskje særlig Venstre, har fått inn, en belønningsordning for mastere, kan være et bidrag til bedre rekruttering. Jeg mener at hvis rekrutteringen, særlig i nord, til grunnskole- og barneskolelæreryrket fortsetter å være for lav, må vi vurdere ekstra tiltak.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
Jeg er 100 pst. enig i resonnementet om at vi må få de beste – og motivere de beste – studentene i Norge til å ønske å gå inn i det som er Norges viktigste yrke, nemlig læreryrket, det er ingen tvil om det. Hva kan være bidrag til det? For eksempel det å løfte lærerutdanningen opp til en masterutdanning – der har vel Arbeiderpartiet vært nølende, det er kanskje riktig måte å beskrive det på – kan være et viktig bidrag, nettopp fordi man da øker prestisjen til og kvaliteten på studiene, og det vil også bidra til at flere blir interessert. Så mener jeg som sagt at også det å ha klare, høye inntakskrav for å komme inn på lærerstudiet er en del av en langsiktig rekrutteringsstrategi, rett og slett fordi det sender et signal om at dette er et viktig yrke. For øvrig har Arbeiderpartiet tidligere vært aktiv i denne sal for at vi skal ha karakteren 4 som krav for å komme inn. Jeg mener det er mye som burde friste ved å jobbe i norsk skole, som nå er på riktig vei.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
En av de viktigste begrunnelsene for elleve måneders studiestøtte er nettopp at for en del studenter er studieåret rent faktisk mye lenger enn det studiestøtteperioden har vært. Det vil si at man har de siste eksamenene langt uti den ellevte måneden, hvis man kan si det på den måten. Det er ikke tilfellet for folkehøyskolene. De har et mye kortere studieår, og det er grunnen til at jeg tidligere har foreslått å redusere støtten, slik at de skulle få kun for den perioden de faktisk går på folkehøyskolen. Jeg mener det ville vært urimelig om man skulle finansiere folkehøyskolestudenter med et stipend og lån fra felleskassen langt inn i en periode hvor de for lengst er ferdig med folkehøyskolen. Det er rett og slett dårlig pengebruk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
Det er viktig å ha prøver i skolen som er både for elevene, for lærerne, for skoleledelse, for politikerne og for samfunnet for øvrig. Når det gjelder de læringsstøttende prøvene for skriving, har jeg også fått flere skriftlige spørsmål om det, som jeg kommer til å besvare. Det har aldri vært politisk bestemt hvor mange slike prøver man skal ha. Det er noe som er overlatt til Utdanningsdirektoratet, basert på deres faglige vurderinger og også, selvfølgelig, på budsjettrammen som Utdanningsdirektoratet har til rådighet. Derfor har jeg i denne saken vært komfortabel med at når Utdanningsdirektoratet sier at de skal ha en full gjennomgang av hele sitt tilbud om læringsstøttende prøver, får det også denne konsekvensen. Til slutt: Grunnen til at det kom et PISA-sjokk i år 2000, var ikke at det var de dårligste resultatene noensinne – de kom i 2006 og også i 2003, for noen fag – det var at vi trodde vi var best, men ikke var det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
Min begrunnelse er at jeg ikke har planer om å overprøve Udirs faglige vurderinger av dette, dvs. at jeg per dags dato ikke har noen planer om å gå inn og gi Udir noen annen beskjed enn den de har – og om måten de har forvaltet sine faglige fullmakter på. Så er det selvfølgelig fullt mulig for Stortinget å diskutere det. Det Utdanningsdirektoratet har oppgitt som begrunnelse, er for det første at disse prøvene er lite brukt. Det mener Utdanningsdirektoratet. Det andre er at de ønsker en fullstendig gjennomgang av alle de læringsstøttende prøvene. Det tredje er budsjett. Jeg er tilhenger av at vi skal ha effektiviseringskutt i forvaltningen. Jeg mener at det er rom for betydelig effektivisering i f.eks. Utdanningsdirektoratet. Men det er ikke automatisk slik at man kan øke effektiviseringsgevinsten og ikke forvente at det får noen som helst konsekvenser, også fordi Udir har fått andre kutt i tidligere runder.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
For det første var det deilig å høre SV-lederen bruke begrepet «unødvendig byråkrati». Det var fint. Jeg mener at det prinsipielle i denne saken rett og slett dreier seg om hvordan vi skal styre offentlig sektor. Jeg mener at det ikke er urimelig med en effektiviseringsgevinst på 0,8. 0,5 er det regjeringen har lagt til grunn, og det er nok det man bør holde seg på i årene som kommer. Jeg mener at det kan gjøres ved nettopp effektivisering. Så er det allikevel slik at når vi har underliggende etater, har de noen faglige fullmakter som de forvalter. Det er også kommet andre kutt og reduksjoner til Utdanningsdirektoratet i tidligere år som har gjort at de selv før dette – fordi regjeringen ønsker det, vi ønsker en disiplinert, strengt styrt sentraladministrasjon – har måttet gjøre prioriteringer. Det er ikke nødvendigvis hovedbegrunnelsen for hvorfor de læringsstøttende prøvene nå gjøres om, men det er ett element av det. Jeg mener som sagt at effektiviseringsgevinsten er først og fremst det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-12-17:
Jeg vil si takk for en god debatt, som har vært veldig sivilisert, må det vel være lov å si. Jeg vet ikke om det skyldes at budsjettet var så bra i utgangspunktet eller at vi er mennesker vi også, det er lørdag og sånt, men i hvert fall: Takk for diskusjonen. Representanten Lysbakken stilte et konkret spørsmål. Det er selvfølgelig sånn at når vi skal forsøke ut en ordning hvor profesjonen får større ansvar for deler av videreutdanningsmidlene, så skal vi også snakke med alle lærerorganisasjonene. Men opphavet for dette initiativet var en kongress, en internasjonal konferanse, med utdanningsministre og representanter fra de største lærerfagforeningene i de respektive land, som var i Berlin i fjor eller i år, jeg husker ikke helt. Det har vært fulgt opp sånn i kjølvannet av den i første runde, men selvfølgelig skal det diskuteres med alle lærerorganisasjonene. Så bare en liten presisering til både representanten Ingebrigtsen og representanten Pedersen. Det er selvfølgelig sånn at de fremste ekspertene på skolesystemet i f.eks. Finnmark, er de som jobber i skolen og er folkevalgte i Finnmark. Jeg er veldig opptatt av at vi skal ha lokalt ansvar og lokal kontroll over skolesystemet. Det jeg har tatt til orde for, er ikke noen spesialordning hvor man skal sende såkalte eksperter fra sør til akkurat Finnmark, men det er en ordning hvor staten går tettere inn med bl.a. hjelp og støtte til de skolene og de kommunene som over flere år vedvarende har for svake skoleresultater. Hvis det fungerer som det skal, gjøres det i partnerskap med skoleeier. Helt til slutt: Jeg var i Alta for bare en måneds tid siden eller noe sånt. Da varslet jeg dessverre ikke representanten Ingebrigtsen, men jeg lover at jeg skal komme tilbake. Det er selvfølgelig enda lettere å komme tilbake flere ganger hvis det blir fire nye år for denne regjeringen.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Det er mulig at det er fordi det er sent på en lørdag, men jeg synes egentlig at piffen har gått litt ut av regjeringspartiene. Hvis man sammenlikner denne debatten med bl.a. budsjettdebatten vi hadde høsten 2013, var det representanter som skrøt av et nytt flertall. De var fulle av pågangsmot og snakket om de store ambisjonene for skolen. Skole var det store flaggskipet. Sånn ble det ikke helt. Skolen har, som sagt, tapt budsjettkampen mot skattekutt år etter år. Det virker nesten som om de har gått litt lei. Det er mulig det er oss de er lei av – det kan jeg forstå. Kanskje de er lei av endeløse budsjettforhandlinger med Kristelig Folkeparti og Venstre og stadig budsjettrot helt inn i siste time i stortingsbehandlingen. Eller så var det ikke så veldig mye mer i Høyres skolesatsing enn det vi hørte om i 2013. Det er først nå – etter tre år – at regjeringa kommer med nye forslag. En ting er at de kommer med forslaget om lærertetthet fordi de er presset til det, ikke fordi de tar initiativ til det. Det er først det siste halvåret før de skal gå av at de kommer med en stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning, og at de først nå ser behovet for en IKT-strategi – etter at de forstår at det ville blitt vedtatt i Stortinget uansett – eller at de kommer med tidlig innsats som skal iverksettes tidligst i skoleåret 2018–2019, etter at alle andre har snakket om det lenge. Hva er forklaringen på at flere av sakene kommer så sent? Jeg tror for det første at regjeringspartiene har innsett at dette er det flertall for i Stortinget, og de vil heller forberede seg på det enn å gå på flere nederlag i denne salen. Det er mye bedre at det flertallet som virkelig ønsker denne politikken, styrer. Det er mulig det vi ser, er en form for regjeringsslitasje. Det er i alle fall sikkert at det er lite igjen av nye ideer og bedre løsninger. Helt til slutt: Jeg synes personlig det er morsomt at det står Høyre-representanter på denne talerstolen og viser til det de selv sa i 2013 om at norsk økonomi og Norge var for oljeavhengig. Siden da har de brukt over 100 mrd. kr mer i oljepenger, økt oljepengebruken mer på fire år enn den rød-grønne regjeringa gjorde på åtte, gått til honningkrukken ved hver eneste anledning, blitt historiens mest oljeavhengig regjering og hatt historiens mest oljesmurte budsjett uten noe særlig å vise til. Det er altså nesten ikke skapt noen nye jobber. Under den rød-grønne regjeringa ble det skapt 355 000 nye jobber, to tredjedeler i privat sektor. Statistikken for denne regjeringa er at det er skapt 30 000 nye jobber, to tredjedeler i privat sektor. Når representantene Bjørnstad og Gudmundsen sier at vi trenger flere som leverer til statsbudsjettet og færre som lever av statsbudsjettet, må det være en skuffelse for dem at deres egen regjering leverer så enestående dårlig akkurat på det målet.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Når jeg hører Høyre-representantene i denne salen, bl.a. når representanten Kristin Vinje anklager oss for å sutre, tenker jeg at de burde hørt opptakene av seg selv da de satt i opposisjon de siste årene. Det er feil at den rød-grønne regjeringa ikke satset på tidlig innsats. Vi økte kommunenes inntekter med 60 mrd. kr, som bl.a. ga flere lærere både i ungdomsskolen og i barneskolen, lovfestet krav om tidlig innsats, innførte seks flere undervisningstimer i matematikk, norsk og engelsk på 1.–4. trinn og krav om fordypning i alle undervisningsfag for nye lærere, tidoblet den statlige støtten til videreutdanning for lærere, og en lang rekke andre ting. Det eneste som har skjedd, er at Høyre har tatt med seg opposisjonsretorikken inn i regjering. Helt til slutt skal jeg si noe jeg aldri hadde trodd jeg skulle si: Jeg savner Per Sandberg. Den største delen av fiskeriministerens budsjett gjelder forskning og utdanning. Tidligere fiskeriministre har alltid vært til stede under debatten om den største delen av deres eget budsjett. Jeg vet ikke hva fiskeriministeren gjør, men jeg trodde altså ikke jeg skulle komme til å si dette noen gang: Jeg savner at fiskeriministeren faktisk er her i salen og debatterer det.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2016-12-17:
Representanten Martin Henriksen har en noe kreativ omtale av oljepengebruk i sitt innlegg her tidligere på talerstolen. Det er da en gang sånn at forskjellen mellom representanten Henriksens parti og det regjeringen la opp til av oljepengebruk, er 4 mrd. kr. Vi snakker om at det ville være 7 890 mrd. kr på oljefondet med Arbeiderpartiets opplegg, mens det vil være 7 886 mrd. kr med regjeringens opplegg. Da glemmer han samtidig å omtale hvilke andre effekter som ligger i statsbudsjettet til Arbeiderpartiet, bl.a. en skatteøkning på 10 mrd. kr, og at man opp gjennom årenes løp faktisk har forlovet seg med om lag 33 mrd. kr, som man enten er nødt til å finne økt oljepengebruk for, eller ytterligere økte skatter for å imøtekomme. Det som er vel så viktig, er at man snakker om hvordan man bruker det økte handlingsrommet som finnes over et statsbudsjett. Der kommer vi til selve kjernen i det som er viktig politikk å diskutere her i denne salen. Regjeringen har lagt opp til tidenes samferdselsløft. Det betyr enormt mye for distriktene og for norsk konkurransekraft å få ut varer og tjenester på markedet. Man har hoppet over hvileskjæret og nå fått tidenes forskningsløft. Vi har aldri videreutdannet flere lærere enn vi gjør nå. Vi bygger studentboliger som aldri før, og vi har nå fått på plass en stor satsing for tidlig innsats. Det betyr veldig mye for ungene våre og framtiden til Norge. Vi trenger flere unger som kan lykkes på skolen, som lærer seg grunnleggende ferdigheter tidlig, og som dermed får mestringsfølelse. Da synes jeg det blir noe merkelig å høre at den store skolesatsingen til Arbeiderpartiet er å videreføre 600 lærerstillinger i ungdomsskolen, som for øvrig er ganske sent å sette inn et tiltak hvis man skal virkelig løfte ungene våre i grunnskolen. En rapport fra SSB har bekreftet at det er ikke har så stor betydning. Men på toppen av alt synes jeg det er viktig å peke på hvordan disse lærerstillingene er innrettet. Det er altså sånn at av de 600 lærerstillingene er det 3 lærerstillinger til Finnmark. Det er ingen til Alta. Det er ingen til Kirkenes. I mitt fylke, Troms, er det ikke en lærerstilling til Harstad. Til Finnsnes er det heller ikke en eneste lærerstilling. Hele Sogn og Fjordane får én lærerstilling. Hvis man skal skryte av at man virkelig har en storsatsing med disse 600 lærerstillingene, burde man gå litt i seg selv og se på hvem det er som egentlig får glede av og tar del i denne satsingen fra Arbeiderpartiet. Det er i hvert fall ikke mange elever. Slik forskjellsbehandling har jeg ikke mye til overs for.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Da jeg begynte i 1. klasse på Stridsklev skole i Porsgrunn på 1990-tallet, hadde vi ikke datamaskin og Internett i klasserommet. «Frøken», som vi kalte henne da, lærte oss ikke hva e-post var for noe. Det har skjedd ufattelig mye siden da. Skolen skal forholde seg til et samfunn i rask forandring. Det betyr ikke at skolen skal hive seg på alle trender, men vi kan vel slå fast at dataen og Internett er kommet for å bli. Arbeiderpartiet mener at elevene ikke bare skal gjøres i stand til å bruke, men også skape digitalt innhold og digitale tjenester. Skal vi få til det, trengs det en offensiv satsing på IKT og digitale ferdigheter i skolen. Vi har derfor fremmet forslag i Stortinget om at det må utarbeides en nasjonal strategi for digitalisering i skolen. Vi vil at en sånn strategi skal inneholde forslag for en nasjonal satsing på utvikling av programvare for undervisning, en kompetanseutviklingsplan for lærere, en satsing på infrastruktur og ikke minst forslag til en innkjøpsordning for digitale læremidler. I vårt alternative statsbudsjett bereder vi grunnen for dette ved å sette av penger til kompetanseheving av lærere. I høst var jeg på Lunde barneskole i Skien i Telemark og så hvordan de jobbet med IKT og digitalisering der. På Lunde barneskole arrangerte de frivillige kodekurs for elevene, og kursene var veldig populære. EU har oppfordret utdanningsministre i medlemslandene til å fremme koding i skolen. De begrunner dette med at koding er en viktig ferdighet for det 21. århundret, både ved at det fremmer kreativitet, at elevene lærer å samarbeide, og ved at det kan trekkes paralleller bl.a. til realfagene. I dag får noen elever erfaring med programmering gjennom kurs, som f.eks. det de har på Lunde barneskole, eller som valgfag. Arbeiderpartiet vil at alle skal få erfaring med programmering i løpet av skoledagen. Vi har derfor satt av penger til det i vårt alternative statsbudsjett. Men grunnlaget for posisjonering og deltakelse i den teknologiske og digitale utviklingen handler også om høyere utdanning og forskning. Vi trenger flere som tar høyere utdanning innen IKT og teknologi. I vårt budsjett har vi foreslått 1 000 nye studieplasser til disse fagområdene. Forskning på IKT er også viktig. Forskningsrådet har bedt om om lag 56 mill. kr til forskning på IKT-feltet. Dette er ikke fulgt opp i statsbudsjettet. Arbeiderpartiet vil derfor sette av 20 mill. kr til IKT-forskning. Arbeiderpartiet mener at det skal være et mål at Norge er best i verden på å utnytte de mulighetene ny teknologi gir. Derfor satser vi på et offensivt teknologiløft, som starter i grunnskolen og varer gjennom hele yrkeslivet.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-12-17:
Det er som representanten Tyvand har sagt flere ganger i denne debatten: Det er bare 15 dager til vi står overfor et tidsskille i forholdet mellom staten og Den norske kirke. En mangehundreårig tradisjon med en statskirke og et svært tett forhold mellom kirke og stat endres – 500 år etter reformasjonen, anført av Martin Luther, og etableringen av vår evangelisk-lutherske kirke. Med dette blir også et viktig punkt i Sundvolden-erklæringen om et tydelig skille mellom stat og kirke realisert. Dette skillet har vært forberedt her i Stortinget gjennom en rekke saker, fra det store kirkeforliket i 2008 og i 2012 og fram til den siste lovsaken vi hadde til annen gangs behandling her i går, Prop. 9 L for 2016–2017. Slik sett er vi ved slutten av en lang prosess, og jeg har opplevd at dette har vært en prosess som har hatt bred støtte og vært veldig godt gjennomarbeidet, og at det også har vært en prosess som svarer på forventningene fra Kirken. Nå legges de økonomiske rammene på plass i dette budsjettet, med et tilskudd på 1,97 mrd. kr og en egenkapital på 100 mill. kr. Jeg mener at det nå er lagt et godt grunnlag for at Kirken skal bli herre i eget hus og skal kunne ivareta sine forpliktelser som en landsdekkende folkekirke. Så forstår jeg at det er noe usikkerhet knyttet til en slik omlegging og ikke minst til økonomien i den forbindelse. Derfor er jeg glad for at hele komiteen samlet seg om budsjettmerknaden der en ber regjeringa følge opp den økonomiske situasjonen framover og komme tilbake til Stortinget med en vurdering av situasjonen og egenkapitalbehovet fram mot revidert nasjonalbudsjett for 2017. Jeg vil gjerne også benytte anledningen til å ønske Den norske kirke lykke til med omstillingen i det kommende året. Det kommer til å bli et krevende år, men også et spennende år. Så vil jeg gjerne ta opp et helt annet forhold, som jeg gjerne skulle kommentert i mitt første innlegg, og det er knyttet til studentenes hverdag. Studentenes hverdag er en viktig del av vår utdanningspolitikk, og jeg mener det er grunn til å merke seg at regjeringa og samarbeidspartiene også i årets budsjett fortsetter en meget offensiv satsing, der det bevilges støtte til 2 500 nye boliger. I tillegg foreslår regjeringa nå at første trinn av den planlagte innføringen av elleve måneders studiestøtte gjennomføres. Dette viser at vi prioriterer studentene høyt. Til våren kommer også stortingsmeldingen om kvalitet i høyere utdanning, og det blir nok en viktig milepæl i regjeringas arbeid for å styrke norsk høyere utdanning – et tiltak som er lenge etterlengtet i sektoren.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Da vi behandlet kirkeloven og bestemte at Kirken skulle bli eget rettssubjekt fra 1. januar, var også økonomi et stort spørsmål. I den forbindelse var komiteen enig om at «gjeldende nivå på statens bevilgninger til Den norske kirke skal legges til grunn». Komiteen sa også at endringene skulle føre til at Kirken skulle «bevare og styrke sin rolle som folkekirke over hele landet». Etter at regjeringa la fram sitt budsjettforslag, har vi hatt mange samtaler og møter med Kirkens ansatte, som alle forteller at forutsetningene som komiteen la til grunn, var brutt i forslaget. Dette kom også tydelig fram i komiteens budsjetthøring, og som statsråden selv sa, er hun godt kjent med Kirkens syn. Da blir spørsmålet: Mener statsråden at Kirken ikke snakker sant når de mener at budsjettet ikke var forsvarlig?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Et annet punkt i det skillet som nå skal skje fra 1. januar, handler om de kirkelige embetsmenn som ikke vil ansettes i det nye rettssubjektet, men som fortsatt skal være ansatt i staten. Så vidt jeg vet, gjelder det foreløpig sju–åtte embetsmenn, og det betyr vel en utgift på ca. 7 mill. kr. Hvorfor mener regjeringa at det er riktig at Kirken skal betale lønnen for noen som ikke er ansatt i rettssubjektet? Eller sagt med andre ord: Mener statsråden det er rett og rimelig at staten ikke lønner sine egne ansatte?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Som kulturministeren sa i sitt innlegg, etableres nå Den norske kirke som et nasjonalt rettssubjekt. Det vil bl.a. bety at Kirken skal overta forvaltningsoppgaver og ikke minst arbeidsgiveransvar. Jeg understreker at denne saken er en oppfølging av kirkeforliket, så når representanten Vinje framstiller det som et stort og godt bevis på regjeringas gjennomføringskraft, er det en noe merkelig framstilling. Dette skillet står hele det norske stortinget bak, og det ville vært svært oppsiktsvekkende hvis det ikke hadde skjedd. Det er ca. 1 600 medarbeidere som nå skal inn i en stor omorganisering og omstilling, og alle vet at slike prosesser er svært krevende. Som jeg sa i replikkordskiftet, har jeg fått mange henvendelser og bekymringsmeldinger fra Kirkens ansatte etter at regjeringa la fram sitt budsjettforslag. For første gang har til og med biskoper vært på døra og bedt om møte for å få legge fram sin sak. De forteller at forslaget til statsbudsjett ville svekket Den norske kirkes evne til å gi bistand, veiledning og hjelp til mennesker i krise, og som har kommet i en vanskelig livssituasjon. Forslaget ville ført til sentralisering av en del funksjoner og redusert tilstedeværelse og tilbud i mange lokalsamfunn. Som ett eksempel kan jeg vise til Hamar bispedømme, som ville fått en underbalanse på ca. 12 mill. kr i 2017, noe som tilsvarer 15 pst. av de totale presteressurser – eller sagt med andre ord: en reduksjon på 17 prestestillinger. Et annet moment var egenkapitalen. Venstre har påpekt i budsjettinnstillinga at bevilgningen på 100 mill. kr betyr rundt 5 pst. av årlige driftskostnader, og at dette er mye mindre enn det som regnes som forsvarlig egenkapital i næringslivet. For oss i Arbeiderpartiet er det viktig at alle skal ha trygghet under omstilling. Det Kirkens ansatte opplevde, var stor uro og utrygghet, og det i en situasjon hvor alt annet også er i endring, samtidig med at de skulle utføre sine daglige arbeidsoppgaver. En kan jo spørre om det virkelig var nødvendig å skape en skape en slik situasjon, for takket være Kristelig Folkeparti ble det en økning i forliket, og det er bra, men det er fortsatt stor usikkerhet rundt denne prosessen, og jeg vil understreke at komiteen ber regjeringen følge nøye med på utviklingen, slik at Kirken på en trygg og god måte kan gjennomføre omstillingen, også sett i forhold til egenkapitalen. Til slutt minner jeg om at Stortinget ved behandling av det nye rettssubjektet slo fast at Den norske kirke skal være landsdekkende og lokalt forankret. Vi skal formidle evangelisk-luthersk tro og tradisjon, gi alle døpte barn trosopplæring og være organisert i samsvar med demokratiske verdier og prinsipper. Og vi har et ansvar for at Kirken settes i stand til å ivareta dette.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Jeg trodde man i denne sal skulle forholde seg til det som saken faktisk gjaldt. Når representanten Kjenseth går opp på denne talerstolen og begynner å debattere og snakke om helt andre ting, ting som ikke har noe med dette budsjettet å gjøre, kan man undre seg og lure på om dette egentlig bare var en liten – hva skal man kalle det – hevn for den første saken vi hadde på dagsordenen i dag. Til representanten Vinje, som var opptatt av at vi sutrer og snakker om regjeringas regnskap: De som har fulgt med i debattene siden denne regjeringa tok over, og hørt på alt det som er blitt sagt om de rød-grønne til enhver tid, kan jo spørre seg hvem som bruker tid på hva. For å si det på denne måten: Det var vel ingen solstråle som sto på talerstolen under det innlegget heller.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Jeg mener at regjeringens forslag bygger på at Den norske kirke har et potensial for en mer rasjonell drift etter at den er skilt ut fra staten. 15 statlige virksomheter vil være samlet i det nye rettssubjektet som en egen virksomhet. Jeg mener at egenkapitaltilskuddet på 100 mill. kr gir Kirken en forsvarlig egenkapital, og jeg mener at den rammen vi har satt, er en ramme som Kirken bør kunne forholde seg til. Nå øker jo rammen med 60 mill. kr etter forliket, og nå er vi oppe i 1,97 mrd. kr. Det tror jeg vil være et godt utgangspunkt for Kirken til å ha en god drift.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Når det gjelder de sakene som representanten nevner, har vi en dialog med dem det gjelder, fra departementets side for å prøve å komme frem til gode løsninger. Det er et stort ansvar det som Kirken nå pålegges. Det er store muligheter for Kirken, men det skillet som nå skal skje, påfører også Kirken en del utfordringer og et ansvar som vi prøver å være i god dialog med dem om å finne gode løsninger på.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Det er en dialog, og jeg vil svare på denne måten: Vi vil komme tilbake med et tydelig svar på hva vi kommer til å gjøre med de relativt, vil jeg si, få sakene som har dukket opp til nå, men som vi må håndtere på en god måte.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Det er et godt spørsmål representanten stiller. Det gjør også at det nå er en viss særbehandling av Kirken, fordi de har et ansvar – og er pålagt et ansvar fra Stortinget – som ingen av de andre tros- og livssynssamfunnene har, og det er nettopp det som representanten påpeker: tilstedeværelse i hele landet. Da må vi sørge for at det er et godt nok økonomisk utgangspunkt for Kirken å drifte på og få prester rundt om i hele landet. Her var også Stortinget tydelig på hva man sier i forhold til sognene, da vi behandlet sak om dette tidligere i år. Så dette er noe vi må følge veldig nøye. Når vi har vært veldig tydelige på at Kirken skal ha tilstedeværelse rundt om i hele landet, må vi også gi dem mulighet til det, samtidig som jeg også mener at vi må stille krav til effektiv drift.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Jeg er veldig glad for spørsmålet fra representanten, for det er nettopp det debatten de siste ukene har vist oss om forskjellige ting, med bl.a. denne salmen Deilig er jorden, og hvor sterke reaksjoner det er i folket. Det viser nettopp også hvor viktig det initiativet fra Venstre var om en stortingsmelding om dette, så ikke debatten blir bare svart–hvitt, men at vi kan sette det inn i en større ramme. Da har jeg også invitert komiteen til å være med og legge opp den prosessen, for jeg tror jo at den måten vi nå velger å møte disse vanskelige og betente diskusjonene på, er nettopp gjennom å snakke om det, å spre kunnskap om det og prøve å forstå det. Da tror jeg det er litt viktig at vi også tar debatten utenfor denne salen. Der står fortsatt min invitasjon ved lag også til komiteen om hvordan vi i fellesskap tverrpolitisk kan bidra til det i tiden fremover for å danne et godt grunnlag for den stortingsmeldingen som skal behandles.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-12-17:
Ja, det vil jeg svare bekreftende på: Det vil vi komme tilbake til. Jeg er helt enig med representanten Lysbakken i at det er et veldig krevende spørsmål, men jeg er veldig opptatt av at vi må prøve å få en god prosess på det tverrpolitisk, og at det også er vårt ansvar å bidra til ikke å polarisere veldig mange av de vanskelige spørsmålene her mer enn nødvendig. Men jeg tror at tiden er inne for å ta debattene om det og andre av de vanskelige spørsmålene som vi kanskje har skjøvet litt på, og sette dem inn i en større ramme gjennom en helhetlig lov, men også gjennom denne stortingsmeldingen. For noe vil jo komme i den helhetlige loven som kommer før sommeren, og så vil noe tas i stortingsmeldingen. Da håper jeg vi i fellesskap kan bidra til å få en god og grundig debatt om disse tingene.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Når man snakker om nordområdene og Nord-Norge, fokuserer man ofte på at det er områder som er rike på viktige naturressurser – og slik er det jo selvfølgelig. Men aller viktigst er likevel de menneskelige ressursene. Det høye frafallet fra videregående opplæring er derfor et alvorlig hinder både for å utjevne sosiale og geografiske forskjeller og for samfunnsutviklingen i nord. De siste ti årene har det i all hovedsak vært en positiv utvikling i landsdelen, men det er farlig å slå seg til ro med at det kommer til å fortsette av seg selv. Med den rekordhøye oljepengebruken som regjeringen har lagt seg på, hadde man hatt en strålende anledning til å satse på kunnskap om, for og i nord. I stedet har regjeringen satset på store usosiale skattekutt i størrelsesorden 20 mrd. kr, som i all hovedsak ikke kommer de nordligste fylkene til gode. Kombinasjonen av et svakt skolebudsjett og et svakt kommuneopplegg, som knapt nok dekker regningene som ligger der, rammer kommunesektorens evne til å satse på barna, elevene og framtidsmulighetene. For Troms og Finnmark innebar budsjettforliket dessverre at en prekær økonomisk situasjon for fylkeskommunene i nord ble enda verre gjennom nye kutt. Det er fylkeskommunene som har ansvaret for den videregående opplæringen. Gjennomføringen i Finnmark øker. Men en presset økonomi i kommunene og i fylkeskommunene vil nødvendigvis gå ut over skoleeiernes mulighet til å utvikle kvalitet og resultater. Derfor må kommuneøkonomien styrkes. I vår – i forbindelse med nok en rapport om frafall i den videregående skolen i nord – sa kunnskapsministeren at han skulle sende eksperter nordover. Meg bekjent har ingen eksperter så langt blitt sendt, og det er kanskje heller ikke så farlig. Å styrke gjennomføringen av videregående opplæring krever mer enn gjesteopptredener i landsdelen. Det aller viktigste er å utdanne og rekruttere nye eksperter, nemlig lærere som kan gjøre en målrettet innsats over tid. Det er det som kreves. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å bedre studiefinansieringsordningene for lærerstudenter som tar seg jobb i Nord-Norge etter fullført utdanning. Jeg hørte at statsråden på sin side, tidligere i debatten, sa at han ville vurdere tiltak etter hvert. Da spør jeg: Hvor lang tid vil det ta før regjeringen slutter å vente og se og faktisk gjør noe med rekrutteringen? Elevene i Nord-Norge trenger ikke flere seminarer, rapporter eller politikere som opptrer som kommentatorer; elevene og Nord-Norge trenger en politikk som prioriterer skole framfor skattekutt.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-12-17:
Det er oppsiktsvekkende at regjeringen i en situasjon med rekordhøy arbeidsledighet ikke bruker muligheten til å prioritere studieplasser. Satsing på studieplasser har blitt løftet fram i valgkampen fra spesielt Høyres side, og nå ser vi hva de leverer: ikke en eneste studieplass for 2017. På Østfold Høyres hjemmesider kan vi lese følgende: «Østfold skal være et kunnskapssentrum med viktige institusjoner som blant annet Høgskolen i Østfold. Den er viktig for fylkets videre vekst og fremtidige verdiskaping og har stor betydning for kommunene i fylket(...) (...) Dette er altså Høyres egne skrevne ord. Høgskolen i Østfold har gitt uttrykkelig beskjed om at de ønsker og har behov for flere studieplasser. De viser til behov for bl.a. 30 studieplasser innen helse- og sosialfag, og at dette kan innlemmes umiddelbart i 2017. Så ser vi på tallene som Høyre i regjering har levert når det gjelder studieplasser på Høgskolen i Østfold. Tildeling av antall studieplasser ved Høgskolen i Østfold i 2014 er 0 plasser, tildeling av antall studieplasser ved Høgskolen i Østfold i 2015 er 0 plasser, og regjeringen foreslår å videreføre dette i 2017 – med 0 plasser. Så mye var altså forsikringene og valgløftene til Høyre verdt når det gjelder satsing på studieplasser i Østfold. Arbeiderpartiet vil derimot satse: 3 000 nye studieplasser foreslår vi. Det betyr at arbeidsledige og andre som står utenfor arbeidslivet, lettere kan sikre seg den kompetansen man har behov for, for å komme i arbeid – og få ting enn akkurat det er viktigere akkurat nå. Det ville f.eks. kunne gitt 70 studieplasser til Østfold i 2017, mens regjeringen har forslag om 0 plasser og, som sagt, 0 plasser i 2014 og 0 plasser i 2015. Dette viser ganske enkelt at det betyr noe hvem som styrer landet, hvem som styrer Kunnskapsdepartementet. Og Høyre og Fremskrittspartiet i regjering har ikke tjent Østfold godt, de bærer ikke fram Østfold som et kunnskapssentrum, slik Høyre selv har lovet. Istedenfor studieplasser ved Høgskolen i Østfold fikk altså østfoldingene segway og pokerlag – det klarte altså Høyre å være med å prioritere.