trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Undersøkelsen representanten Hedstrøm viser til, inngikk i et forskningsprosjekt ved Norges landbrukshøgskole v/professor Normann Aanesland og forsker Olaf Holm. Når det gjelder den sammenlignende undersøkelsen av bosetting på landbrukseiendommer i Hedmark fylke og Värmland län i Sverige, rettet den seg mot 350 eiere i henholdsvis Hedmark og Värmland. Resultatet av undersøkelsen viste at 20 pst. av eierne i Hedmark ikke selv bor på eiendommen, mens tilsvarende tall for Värmland var 13 pst. Ut fra denne undersøkelsen og andre undersøkelser i prosjektet vedrørende bopliktens betydning har forskerne trukket den konklusjon at personlig boplikt ikke har virket til å styrke bosettinga i bygdene. Det er interessant og også positivt at juridiske virkemidler i landbruks- og distriktspolitikken blir gjort til gjenstand for forskning og etterprøving. Når det konkret gjelder sammenligninga av bosettinga på landbrukseiendommer i Hedmark og Värmland, registrerer jeg det resultat spørreundersøkelsen har gitt. Jeg reiser likevel spørsmålet om undersøkelsen gir et tilfredsstillende grunnlag for den konklusjonen forskerne har trukket. Det gjør jeg bl.a. ut fra den forholdsvis lave svarprosenten – ca. 50 – i den sammenlignende spørreundersøkelsen i Hedmark og Värmland, og ut fra hvor representativ den kan betraktes å være. Videre kan sammenligning være lite egnet på grunn av den store forskjellen i norsk og svensk landbrukspolitikk gjennom mange tiår. Så lenge det er andre mulige forklaringer på at flere landbrukseiendommer er bebodd i Värmland enn i Hedmark, er det etter min mening ikke tilstrekkelig grunnlag for å si at forskjellen skyldes det forhold at vi i Norge har regler om boplikt. I intervju med forsker Ola Flaten i NILF – Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning – i Nationen lørdag den 18. november i år har forskeren reist tvil om Aanesland og Holms bopliktundersøkelser er brede nok for konklusjonene som er trukket. Resultatene som er presentert, og konklusjonene som er trukket, må følgelig betraktes som noe omstridt. Når det generelt gjelder rapporten fra forskningsprosjektet Offentlig regulering av markedet for landbrukseiendommer, gir den i stor grad inntrykk av å være et innlegg for liberalisering av omsetning av landbrukseiendommer. Spørsmålet om boplikt etter odelsloven og konsesjonsloven på landbrukseiendommer ble behandlet grundig i landbruksmeldinga og her i Stortinget. Landbruksdepartementet vil følge opp meldinga i samsvar med merknadene fra næringskomiteens flertall. Jeg ser det ellers, som også nevnt foran, positivt at virkemidler i landbrukspolitikken – også juridiske – blir etterprøvd og forsket på. Det har det i for liten grad blitt gjort hittil. Jeg vil søke å rette på det, slik at best mulig kunnskap ligger til grunn for lovregler og praktisering av reglene. Dette er også sagt i landbruksmeldinga som Stortinget har behandlet tidligere i år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
I samsvar med det jeg allerede har svart, ser jeg ikke at det materialet som forskningsrapportens konklusjoner hviler på, har et slikt bredt og grundig grunnlag at det bør føre til videre utredning og drøfting før landbrukspolitikken på dette området, i samsvar med landbruksmeldinga og Stortingets behandling av den, følges opp. Men som jeg sa på tampen av mitt forrige svar, nemlig at det er positivt at virkemidlene også i landbrukspolitikken blir etterprøvd, så vil landbruksministeren og Regjeringa søke å rette på det, slik at vi har best mulig grunnlag og kunnskap i forhold til både praktiseringa av reglene og hvordan lovreglene faktisk er.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Vi har i dag over 12 000 flyktninger og asylsøkere boende i statlige mottak. Dette er en meget sammensatt gruppe, der noen venter på å bli intervjuet om sitt asylgrunnlag, mens andre har fått beskjed om opphold i Norge, men venter på bosetting i en kommune. Andre har fått avslag, men kan av ulike grunner ikke returneres til hjemlandet. Det bor med andre ord over 12 000 enkeltindivider i mottak, og dessverre benytter noen av disse tiden i Norge til å begå kriminelle handlinger. Situasjonen med kriminelle beboere i mottak tar jeg meget alvorlig. De skaper frykt, de ødelegger for en hel gruppe som allerede er i en sårbar og utsatt posisjon, og de utnytter et system som skal ivareta personer som faktisk trenger beskyttelse. I juli i år innførte derfor Regjeringa en hurtigprosedyre for behandling av asylsøknader til kriminelle asylsøkere. Søknadene til personer som er siktet, anmeldt eller dømt for kriminelle handlinger, blir prioritert etter særskilte rutiner. De samme rutinene gjelder for søknader som anses som åpenbart grunnløse. Foreligger det ikke et beskyttelsesbehov, skal vedkommende sendes ut av landet så raskt som overhodet mulig. Vi er ikke tjent med at personer uten beskyttelsesbehov benytter tida i mottak til å utøve kriminell virksomhet. Kriminalitet i mottak er ikke begrenset til transittmottakene på Østlandet, selv om disse mottakene trolig er mer utsatt for slik virksomhet enn andre mottak. I arbeidet med å redusere kriminaliteten kan transittmottakene på Østlandet nå etablere ekstra vakthold utover den ordinære bemanninga på mottakene. For at Utlendingsdirektoratet skal kunne prioritere asylsøknadene til kriminelle asylsøkere, må også rutinene for melding om slike forhold fungere bedre. Utlendingsdirektoratet har derfor instruert både mottak og lokale politimyndigheter om hvordan kriminell aktivitet skal meldes. Som jeg tidligere har gitt uttrykk for, tar jeg på alvor den situasjonen vi ser ved enkelte mottak. Sammen med justisministeren vil jeg derfor vurdere dagens lover og regelverk, rutiner og praksis for å se om disse redskapene på asyl- og utlendingsfeltet fungerer som de skal, eller om det er behov for ytterligere justeringer eller endringer. Dette er et arbeid jeg ønsker å gjennomføre meget raskt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Ja, svaret på det er at folk som ikke har reelt beskyttelsesbehov og er her kun for å gjøre kriminelle ting, selvfølgelig skal fortest mulig ut av landet. Jeg tar situasjonen meget alvorlig, men det er også viktig for meg å understreke at det er et mindretall av de mange asylsøkere og flyktninger som kommer til landet, som begår denne virksomheten. Men nettopp for at det mindretallet ikke skal ødelegge for flertallet – som har et reelt beskyttelsesbehov, og som Norge bør ta imot – må vi slå hardt ned på de som gjør ting på en gal måte. Derfor understreker jeg at det viktigste jeg tror vi kan gjøre, er å sørge for at saksbehandlingstida i UDI når det gjelder kriminelle, blir så kort som overhodet mulig, slik Regjeringa nå har pålagt UDI, og de som da ikke har noen rett til å bli i landet, skal selvfølgelig bli sendt ut så fort som overhodet mulig. Som jeg sa, justisministeren og jeg sitter sammen for å prøve å se om det også er flere ting vi kan gjøre for å få gjort noe mer med dette fortere.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
«Ulykkesrapportar syner at me har store utfordringar innan tryggleiks- og beredskapsarbeid. Samordning av opplæring og øving for ulikt personell er eit av forbetringspunkta. Hordaland Sivilforsvarsleir på Espeland skal brukast som eit fleiretatleg beredskapssenter der kompetanse innan politi, helse, brannvern, sivilforsvar, akutt forureining og generell krisehandtering får plass. Utgifter knytte til etablering og drift av senteret vert dekte av leigeinntekter. Kor raskt kan senteret realiserast?»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Eg takkar justisministeren for svaret, og for at ho er positiv til sjølve ideen om å laga eit fleiretatleg beredskapssenter. Eg har forståing for at det er nødvendig å sjå saka i ein heilskap, men eg har bruk for å minna om at me har hatt fleire stortingsmeldingar frå 1992 og fram til i dag – det er så mange som fire – som eigenleg konkluderer på same måten, at det er nødvendig med betre samordning og samarbeid på tvers av etatsgrenser for å få til ei effektiv krisehandtering. Derfor er det viktig no at det vert synt evne til handling, og at me kan få dette til, slik at resultatet gjer seg gjeldande i krisesituasjonar. Spørsmålet mitt vert, som ei oppfølging, korleis justisministeren ser på å la eit fleiretatleg beredskapssenter på Vestlandet lokalisert på Espeland kunna vera eit prøveprosjekt, i og med at dei har kome såpass langt og klarlagt så mange sider av saka.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-22:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunalministeren: «Ifølge politiet er asylmottak base for kriminelle handlinger. Til tross for at «asylantene» bor gratis og får 2 500 kroner i måneden av norske skattebetalere, reiser de daglig til Oslo sentrum for å rappe klær og robbe folk. Hva vil statsråden gjøre med at transittmottakene rundt Oslo er reder for kriminelle elementer fra utlandet?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg synes det var mye positivt i det, i hvert fall et skritt i riktig retning med hensyn til å ta disse spørsmålene alvorlig. Stadige oppslag i media avslører at uholdbare tilstander hersker på en rekke norske mottak for asylsøkere, spesielt på transittmottakene. Under dekke av å søke asyl er det kriminelle elementer – som er dem jeg er opptatt av, ikke de øvrige asylanter – som har blitt innlosjert på asylmottakene. Etter min mening kan ikke Norge tillate at asylmottak forfaller til å bli samlingssteder for forbrytere og faktisk også lagre for tyvegods. Etter min mening må politi og påtalemyndighet etterforske vinningsforbrytelser der asylmottakere er innblandet, og få dem hurtig gjennom rettssystemet, slik at utenlandske forbrytere kan sendes ut av landet så fort som mulig. Treghet og misforstått snillisme vil bare være til skade. Kan jeg regne med at statsråden har til hensikt å få asylsøkere som åpenbart er kommet hit med andre hensikter, raskest mulig ut av landet?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-22:
Denne gang har jeg et spørsmål til justisministeren: «Ifølge politiet i Oslo er situasjonen det verste man noensinne har sett med robbing av personer utført av profesjonelle lommetyver fra utlandet. I tillegg til kriminelle asylsøkere kommer det bander fra Polen og andre østeuropeiske land. Hva akter statsråden å gjøre med det?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg har notert meg det hun listet opp. Jeg er først og fremst opptatt av konkrete tiltak i eget land. Og for å illustrere hvor profesjonelle disse lommetyvene er, viser jeg til episoder hvor sivile politifolk har oppdaget at de ble utsatt for kontraspaning fra bandene. Utlendingene som står for dette, er jo ofte kamuflert som turister eller som asylsøkere på tur i byen. Jeg er altså på jakt etter hva statsråden vil gjøre med strafferammene overfor disse kriminelle elementene fra utlandet. Så vil jeg også nevne den øyensynlig dårlige kontakten det er mellom asylmottakene og UDI, som hevder at de ikke kjenner til utviklingen med organisert kriminalitet ved mottakene. Og da er mitt spørsmål om det i det hele tatt er mulig, i et såpass velutviklet land som Norge, at det ikke engang er kontakt mellom asylmottakene og UDI, som jo skal håndheve dette.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg vil be kirke-, utdannings- og forskningsministeren på vegne av arbeids- og administrasjonsministeren om å svare på følgende spørsmål: «Sosialt yrkeshemmede har kommet inn som en aktuell målgruppe i Arbeid med bistand. Det er, ifølge retningslinjene for AB, et mål for deltagere i AB at trygdeytelsene reduseres over tid ved at dellønn/lønn gis av arbeidsgiver. Sosialt yrkeshemmede har ikke de muligheter som øvrige deltagere i AB. Hva kan statsråden gjøre for å sikre likebehandling for denne gruppen deltagere i Arbeid med bistand?»
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror at vi har en felles interesse i forhold til å få yrkeshemmede tilbake til arbeidslivet uavhengig av hvilken bakgrunn eller hvilken type yrkeshemning vi måtte snakke om. En integrasjon i det ordinære samfunnsliv vil tjene den enkelte, og det vil selvfølgelig også tjene samfunnet. Men jeg oppfattet statsråden dit hen at Regjeringen ikke har til hensikt å foreta seg noe helt spesielt for å få likestilling mellom de ulike gruppene innenfor Arbeid for trygd. Jeg vil gjerne be statsråden om å bekrefte at jeg oppfattet hans svar riktig. Bondevik-regjeringen igangsatte et arbeid på dette området for å få fjernet forskjellsbehandlingen mellom de ulike gruppene innenfor prosjektet. Den rakk aldri å få lagt dette fram, men målsettingen var å fjerne de økonomiske hindringer som lå i veien for at også sosialt yrkeshemmede kunne komme raskere inn i et ordinært arbeidsliv i en kombinasjon mellom trygd og lønn. Kan statsråden bekrefte at Regjeringen ikke vil foreta seg noe for å få til en likebehandling av disse gruppene?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Bakgrunnen for å etablere Arbeid med bistand var et ønske om å prøve ut hvorvidt faglig bistand til tilrettelegging er en god støtteform for å få yrkeshemmede inn i ordinært arbeidsliv. Det gis ikke ytelser til livsopphold som en del av tiltaket. Deltakerne på Arbeid med bistand har derfor forskjellige ytelser avhengig av deres tilknytning til arbeidsplassen eller trygdesystemet. Mange har uføretrygd, siden målgruppen for Arbeid med bistand er personer med omfattende yrkeshemninger. Men Arbeid med bistand nyttes også overfor andre grupper yrkeshemmede, som sosialt yrkeshemmede og andre. Disse kan motta individstønad dersom de ikke har rett til trygdeytelser eller mottar lønn fordi de har en ordinær arbeidskontrakt med arbeidsgiver. Individstønaden er en korttidsytelse ment for deltakelse på kortvarige arbeidsmarkedstiltak. Det er ikke mulig å beholde individstønaden hvis vedkommende sam- tidig mottar lønn. Det er viktig at deltakerne etter hvert som de oppøver sin arbeidsevne, enten kommer over på andre arbeidsmarkedstiltak som gir lønn eller opplæring, eller kommer over i ordinært arbeid. De viktigste virkemidlene for å få det til er tiltakskjeding eller formidling. Dette gjelder også ved bruk av Arbeid med bistand. Det er ikke noe i veien for at arbeidsgiver ansetter tiltaksdeltakeren, betaler lønn på vanlig måte og samtidig beholder Arbeid med bistand en periode. Da faller selvsagt individstønaden bort. Arbeidsgiver kan også eventuelt få lønnstilskudd, hvis vedkommende er villig til å inngå ordinær arbeidsavtale. Målet er en vellykket integrering av utsatte grupper i ordinært arbeid. Da blir det feil å gi anledning til å kombinere lønn med kortvarige livsoppholdsytelser eller midlertidige trygdeytelser, som attføringspenger. Det er også bakgrunnen for at det nye regelverket for attføringspenger ikke har friinntekt og avkorter attføringsytelsene mot antall arbeidede timer. Derimot er det anledning for personer med varige trygdeytelser, som uføretrygd, å kombinere trygd og lønnsinntekt inntil et visst nivå uten avkorting i trygden. Det er ansett som viktig for å mobilisere restarbeidsevnen hos personer med en varig trygdeytelse.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Som jeg sa i mitt innledende svar, og som jeg oppfatter det er enighet om, er målet å få de utsatte gruppene inn i ordinært arbeid og selvsagt gi like muligheter for alle til det. Men nettopp derfor mener Regjeringen det blir feil å kombinere lønn med kortvarige livsoppholdsytelser eller midlertidige trygdeytelser, som attføringspenger. Det er bakgrunnen for at vi ikke har anledning til det innenfor regelverket. Men derimot er det anledning for folk med varige trygdeytelser, som uføretrygd, å kombinere trygd og lønnsinntekt. Den muligheten til å kombinere trygd og lønnsinntekt, som jeg oppfattet at representanten etterspør, finnes allerede og er viktig for at folk kan komme over i arbeid og utnytte den arbeidsevnen som man har. Dersom det krever tiltak for ytterligere å styrke den muligheten, vil selvsagt Regjeringen se på det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Avtale om arbeidsvilkår for øvingslærere i grunnskole, videregående skole og folkehøgskole fra 1996 er, som nevnt i spørsmålet, sagt opp til reforhandling. Det er igangsatt forhandlinger med tjenestemannsorganisasjonene om ny avtale. Det er avstand mellom partene, og disse forhandlingene er ennå ikke sluttført. Departementet har som utgangspunkt for en ny avtale bestemmelsene i opplæringsloven om at kommuner og fylkeskommuner kan få ansvaret for å gi studenter praksisopplæring i skolen. Som grunnlag for arbeidet med en ny avtale har departementet bedt høgskoler som gir lærerutdanning, uttale seg om hvordan den faglige kvaliteten kan sikres innenfor en ny organisering av praksisopplæringen. Høgskolene har gitt mange grundige uttalelser og stiller seg stort sett positive til endringer i organiseringen av praksisopplæringen. Jeg er enig med representanten Reikvam i at det er behov for å prøve ut alternative opplegg for praksisopplæringen i lærerutdanningen. Departementet vil vurdere å finne løsninger i samråd med tjenestemannsorganisasjonene for å kunne prøve ut alternative organisasjonsmåter for praksisopplæringen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Representanten Reikvam og jeg har samme mål, det kan jeg bekrefte. Jeg tror også vi må få til en mye tettere kobling mellom det som øvingslærere har ansvaret for, og det som foregår for øvrig i lærerutdanningen. Det er også riktig, som representanten Reikvam viser til, at det er viktig med forsøk. Det foregår noen lokale forsøk ved høgskolene bl.a. i Telemark og i Vestfold, hvor man i samråd med organisasjonene lokalt har satt i gang forsøk med å organisere øvingsopplæringen på en alternativ måte innenfor rammen av gjeldende øvingslæreravtale. Mitt mål er å komme fram til en ny avtale som gjør det mulig for oss å nå de målene som både representanten Reikvam og jeg har i denne saken.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
De to utredningene om kunst- og musikkutdanningene ble sendt på høring høsten 1999 med frist 1. mars 2000. Departementet arbeider nå med oppfølgingen av dette. Spørsmålet om studiemodell og gradsstruktur for høgre kunst- og musikkutdanning vil bli vurdert i forbindelse med stortingsmeldingen om høgre utdanning, som jeg tar sikte på å legge fram for Stortinget i vårsesjonen 2001. Det er spørsmål som etter min oppfatning må inngå i en varslet behandling av gradsstrukturen i høgre utdanning. På bakgrunn av Stortingets behandling vil jeg vurdere på hvilket tidspunkt og i hvilken form det er naturlig at Stortinget får seg forelagt eventuelle gjenstående spørsmål i forbindelse med kunst- og musikkutdanningene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Jeg er lei for at representanten Reikvam ikke synes dette gikk like bra. Jeg synes det går aldeles utmerket. – Jeg synes likevel det er riktig å ha en progresjon i dette arbeidet, hvor vi først til våren får en bred gjennomgang av hele den norske høgre utdanningen, hvor samtlige høgskoler, samtlige fag og samtlige universitet skal inn i en helhet også i forbindelse med studiefinansieringen. Så tar man deretter de rundene som er nødvendige i forbindelse med de ulike fagene, hvis man krever å gå nærmere inn på dem. En av utdanningene som vi helt åpenbart da skal gå inn og se på – det kan jeg si helt klart til representanten Reikvam – er kunstutdanningen. Vi vil komme tilbake, etter den store gjennomgangen, til Stortinget med det i en egnet form, slik at det blir full anledning til å diskutere de problemstillingene som Reikvam her tar opp.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Jeg er kjent med problemstillingene rundt den store andelen privatskoler i Eigersund kommune, bl.a. etter henvendelser fra Kvassheims kollega Rasmussen fra Rogaland, og også fra ordføreren i Eigersund. Fordelingen gjennom inntektssystemet som skal sikre kommunene et rettferdig utgangspunkt for et likeverdig skoletilbud, innebærer bl.a. at kommuner som har et supplerende privatskoletilbud finansiert av det offentlige, korrigeres for dette gjennom et trekk. Kommuner med flere elever i private grunnskoler enn gjennomsnittet blir trukket 28 630 kr pr. elev i vanlig undervisning for antall elever utover gjennomsnittlig antall elever i private skoler. Til sammenligning var gjennomsnittlige driftsutgifter pr. elev for hele landet 42 700 kr i 1998. Når kommuner med mange elever i private skoler kan tape på trekkordningen, skyldes det at de har ledig kapasitet i kommunale skoler, det vil si at marginalkostnaden knyttet til en ny elev, er lav. Kommuner med et stabilt høyt antall elever i private skoler bør likevel over tid kunne tilpasse skolestrukturen til faktisk antall elever i kommunale skoler. Særlig for mindre kommuner vil imidlertid en økning av elever i private skoler kunne føre til økonomiske merutgifter i en overgangsperiode. Fylkesmannen vil med dagens retningslinjer for skjønn kunne ta hensyn til det. Jeg vil i lys av det jeg nå har sagt, ikke gå inn for å endre selve systemet, som etter mitt syn fungerer tilfredsstillende i de aller fleste tilfeller.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Jeg deler representanten Kvassheims oppfatning om at en så stor andel private skoler skaper problemer for kommunale skoler. Det er bl.a. derfor jeg og Regjeringen er kritiske til en sterk økning i private grunnskoler i Norge og derfor fører en så restriktiv praksis vi kan, for godkjenning innenfor det lovverket som gjelder. Det kan jo ikke være slik at en kommune som har en veldig stor andel elever i private skoler, av den grunn skal få større støtte pr. elev i den offentlige skolen. Hvis man hadde et slikt system, ville en kommune som hadde nesten alle elevene i private skoler, fortsatt få veldig mye penger for den offentlige skolen, og det ville være urimelig overfor dem som har alle elevene i den offentlige skolen. Men jeg ser at det kan være enkelte problemer rundt spesielle geografiske strukturer, eller spesielle problemer med f.eks. høy spesialelevstøtte, som innebærer store kostnader for kommunene, og det må vi se nærmere på i hvert enkelt tilfelle. Om det gjelder i dette tilfellet, kan ikke jeg ta stilling til fra Stortingets talerstol, men det vil selvsagt bli gjort når det er aktuelt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
De regionale komiteene for medisinsk forskningsetikk er i dag knyttet til de medisinske fakulteter ved våre fire universiteter, og sorterer administrativt under disse. Dette innebærer at utgiftene til komiteenes virksomhet ikke er spesifisert, men inngår som en del av universitetenes budsjetter. De senere år har komiteenes arbeidsbyrde økt, og jeg er klar over at deres økonomiske situasjon er vanskelig. I samarbeid med Den nasjonale forskningsetiske komite for medisin, som er koordinerende instans for de regionale komiteene, er det satt i gang et arbeid i departementet for å følge opp Stortingets uttalelse. I dette arbeidet vurderer departementet ulike modeller som kan gi komiteene selvstendige budsjetter. Dette vil bli drøftet både med komiteene og universitetene, og jeg tar sikte på å legge fram et forslag i statsbudsjettet for 2002. I denne forbindelse vil jeg også vurdere ressursrammen for komiteene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Det er jo ikke bare i 2001, men også i 2000 at situasjonen er kritisk. Blant annet ble det ved Universitetet i Oslo nødvendig å bevilge et ekstrabeløp, slik at komiteen der kunne arbeide ut året. Derfor vil vi kontinuerlig følge med på at disse komiteene har den ressursbasen som skal til for at virksomheten kan drives. Jeg vil også ha full fart i det arbeidet som jeg nevnte i mitt første innlegg, for å følge opp komiteens innstilling. Jeg mener imidlertid at det er riktig å få de prinsipielle avklaringene på plass først, for deretter å se på hvor stor økning i rammen som eventuelt er aktuelt, og se på hvilke konkrete måter vi eventuelt kan få øremerket midlene på, for det kan også gjøres på ulike måter. Så det vil jeg da komme tilbake til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Målsettingen med landslinjeordningen er å sikre et nasjonalt tilbud i enkelte små eller kostbare kurs som bare gis på ett eller et fåtall steder i landet. Det er Stortinget som har vedtatt hvilke små fag som skal komme inn under landslinjeordningen. De fylkeskommunene som har landslinjer, har ansvar for å stille til disposisjon de lokaliteter og det utstyr som er nødvendig for opplæringen. Departementet gir så tilskudd til driften og til fornyelse av utstyr. Av søknaden fra Hordaland fylkeskommune om landslinjestatus for trebåtbyggerfaget ved Norheimsund Vidaregåande Skule, avdeling Jondal, framgår det at skolen har behov for investeringsmidler til opprustning, ombygging og utbygging av skolelokalene. Disse utgiftene har Hordaland fylkeskommune beregnet til 10,2 mill. kr. Dersom departementet hadde gitt trebåtbyggerfaget landslinjestatus, ville det ha medført et statlig tilskudd til drift og fornying av utstyr. Fylkeskommunen må selv dekke utgiftene ved opprustning, ombygging og utbygging av skolelokalene. Jeg viser til at fylkeskommunene i dag har etablert et godt samarbeid om flere landsdekkende tilbud. Landsdekkende tilbud er kurs som det ikke er grunnlag for å ha i mer enn ett eller noen få fag. Betalingen for elevene i disse tilbudene skjer ved gjesteelevoppgjør. Departementet mottar flere søknader fra fylkeskommuner og organisasjoner om direkte statlig finansiering for flere fag. Dersom det skal godkjennes nye fag eller linjer innenfor landslinjeordningen, må det finansieres ved at rammetilskuddet til alle fylkeskommunene reduseres. Det medfører at de ordinære fylkeskommunale tilbudene får mindre midler til rådighet. En slik utvikling vil ta fra fylkeskommunene ansvar og mulighet til helhetlig planlegging av tilbudet innenfor den videregående opplæringen. Å sikre det behovet arbeidslivet og samfunnet har for kompetanse innenfor de mange små fagene i videregående opplæring, krever helhetlig planlegging og forpliktende samarbeid mellom fylkeskommunene. På denne bakgrunn vil jeg ikke utvide landslinjeordningen til også å omfatte trebåtbyggerklassen ved Norheimsund Vidaregåande Skule.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Det er ingenting i veien for at vi kan ha en opplæring i trebåtbygging i Norge selv om det ikke blir en landslinje. Uansett om vi hadde gjort det til en landslinje eller ikke, hadde det vært fylkeskommunene som hadde hatt ansvaret for å stille til disposisjon lokaliteter og det utstyr som er nødvendig for opplæringen. Det betyr at de 10 mill. kr som representanten Bastesen viser til i sitt spørsmål, uansett hadde vært nødt til å bli dekket av fylkeskommunen. Så mangel på landslinje er ikke det som hindrer at fylkeskommunen foretar de investeringene som er nødvendig. Fylkeskommunene har i dag etablert mye samarbeid om landsdekkende tilbud også der det ikke er landslinjer. Jeg mener vi skal gi fylkeskommunene et stort ansvar for videregående opplæring, det er det de har, og at vi i storting og regjering skal ta vare på enkelte små eller kostbare kurs, hvor vi gir støtte til drift og fornyelse av utstyr.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-22:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Praksisopplæringa er viktig for å utvikle og å gjennomføre ei god lærarutdanning. Lærarutdanninga sitt høve til skulen er basert på eit gamalt avtaleverk som hindrar nyutvikling av denne viktige delen av lærarutdanninga. Avtalen er sagd opp utan at eit nytt avtaleverk er kome i staden. Vil statsråden syte for at høgskulane kan ta i bruk og prøve ut ulike alternative opplegg for praksisopplæring som del av arbeidet med å utvikle lærarutdanninga?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-22:
Jeg takker for svaret. Statsråden og jeg har tydeligvis samme mål, at det skal være mulig å utprøve ulike alternative modeller for lærerutdanningen og for øvingslærerutdanningen. Men jeg synes likevel at statsråden var litt uklar i forhold til avtaleverket. Jeg forstår at forhandlinger kan ta tid, og det er vanskelig å si når man er ferdig med forhandlinger. Men jeg føler nok at det er viktig at det kommer ut et klart signal til høgskolene om at dette er nært forestående, for jeg vet at det er mange høgskoler som er i startgropen med nye opplegg for praksisbiten, og det er viktig at de får sjansen ganske kjapt til å komme i gang. Vi er nødt til å gjøre noe med lærerutdanningen, og da er praksisbiten en viktig del å få gjort noe med. Jeg skulle nok ønske at statsråden var litt klarere på at her blir det muligheter, her er det bare å kaste seg rundt og prøve ut alternativer, for en ny avtale vil foreligge ganske kjapt.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-22:
Dette lover jo bra, så jeg fortsetter: «Som en oppfølging av Stortingets vedtak i 1996 om etablering av de to kunsthøgskolene nedsatte departementet et utvalg for å utrede nye faglige strukturer for kunstutdanningen. Parallelt med dette ble det opprettet et utvalg for å utrede tilsvarende spørsmål for musikkutdanningen. I juni 1999 ble innstillingene levert. På hvilken måte vil statsråden følge opp saken, og på hvilket tidspunkt og i hvilken form vil Stortinget få anledning til å behandle den framtidige kunstutdanningen?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-22:
Dette gikk ikke så bra. Jeg takker for svaret, men det var ikke godt nok etter min oppfatning. Gradsstrukturen er bare én bit av det vi nå snakker om i forhold til Mjøs-utvalget og i forhold til de andre utvalgene som har utredet kunst- og musikkutdanningene. Det har vært et videre spekter av problemer som er tatt opp og drøftet i disse utvalgene, og mandatet var vesentlig videre enn å diskutere gradsstruktur. Jeg har ikke noe problem med å si at det som gjelder grad og gradsstruktur, kan tas i forbindelse med Mjøs-utvalget og den stortingsmeldingen som kommer på bakgrunn av det. Men jeg føler nok veldig sterkt at det er behov for at vi får en egen stortingsmelding, at vi får anledning til å diskutere kunstutdanningen i Norge på bakgrunn av de to innstillingene. En kan allerede nå si at det er ganske mange spørsmål som går utover det som har med grad og gradsstruktur å gjøre. Det er behov for at statsråden allerede nå signaliserer at man skal ta dette opp. Det er behov for å ta det opp ganske kjapt. Utredningsarbeidet er gjort. Det som står igjen, er å lage en stortingsmelding, jobbe med det i departementet, og så få det lagt fram for Stortinget. Jeg håper at statsråden kan være litt klarere på at dette vil han legge fram og dette vil han komme til Stortinget med, slik at vi får anledning til å diskutere dette i et større perspektiv.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-22:
«Eigersund kommune har privatskoler med til sammen 10,8 pst. av den samlede elevmassen. Det er neppe noen andre kommuner som er i en tilsvarende situasjon. Trekket i rammetilskuddet for elever i private skoler slår spesielt skjevt ut for Eigersund med så stor andel av elevene i private skoler. Kommunen mener selv at nettovirkningen er på rundt 5 mill. kroner per år. Vil statsråden bidra til å rette opp denne skjevheten som rammer blant annet Eigersund kommune hardt?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-22:
Jeg er enig i statsrådens konklusjon, at ordningen antakelig fungerer godt i de fleste tilfellene. Den gjør det åpenbart ikke i Eigersunds tilfelle. Kommunen har god dokumentasjon på at det oppstår et tap i størrelsesordenen 5 mill. kr. Man har gått så grundig inn i dette at man har sett på hver enkelt elev opp mot de aktuelle skolene. Her er en i en særskilt situasjon. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Kan han medvirke til at kommuner med en så høy andel av elever i private skoler som Eigersund har, får en justering av sitt opplegg som er tilpasset det, uten at en dermed trenger å undergrave den totale ordningen, som statsråden mener fungerer godt i de fleste tilfeller?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «I årsmeldinga 1999 fra de regionale komiteer for medisinsk forskningsetikk heter det at «virksomheten har vært holdt på et minimum, og komiteene har på flere områder ikke kunnet oppfylle sitt mandat». I Innst. S. nr. 110(1999-2000) sa en samlet kirke-, utdannings- og forskningskomite at disse komiteene må få selvstendige budsjett og tilføres økte økonomiske ressurser. (1999-2000) Hva har statsråden gjort for å følge opp Stortingets vilje i denne saken?»
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg takker statsråden for svaret. De regionale forskningsetiske komiteene for medisin er viktige instrumenter for å sikre at etiske problemstillinger rundt medisinsk forskningsvirksomhet blir skikkelig vurdert. Disse utvalgene har to viktige oppgaver. Det ene er å veilede forskerne i utviklingen av prosjektene, slik at de er innenfor de forskningsetiske rammene som en mener er forsvarlige, og som bør legges til grunn, og for det andre selvfølgelig å initiere en offentlig debatt om etiske problemstillinger i tilknytning til aktuelle medisinske forskningsprosjekter. For å klare å utføre disse oppgavene trenger de ressurser. Det var derfor Stortinget også sa at de måtte få egne budsjett for å synliggjøre den virksomheten som de der har. Jeg merker meg at statsråden sier at han nå har «satt i gang et arbeid», og at han i budsjettet for 2002 vil fremme konklusjoner på de vurderingene som han der gjør. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hva gjør han med disse områdene i 2001?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «På et lekfolkspanel 15. november 2000 om genmat i regi av Bioteknologinemnda/Teknologirådet skal helseministeren ha sagt at dersom norske forbrukere ikke ønsker genmodifiserte matvarer, vil de kunne påvirke markedet ved ikke å kjøpe disse produktene. I Innst. S. nr. 257(1999-2000) ber Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti om at Regjeringen vurderer et moratorium mot genmodifiserte matvarer i Norge. Det samme har Arbeiderpartiets landsmøte nylig vedtatt. (1999-2000) Har statsråden ikke til hensikt å følge opp stortingsflertallets syn?»
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-11-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og konstaterer at han vil vurdere et midlertidig forbud, såkalt moratorium, mot genmodifiserte matvarer i tråd med det som flertallet i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen bad om i Innst. S. nr. 257. Landbruksministeren sa i svar til meg i Stortinget den 20. oktober at det vil være viktig for Regjeringen også å involvere Stortinget i en aktiv debatt om de utfordringene som er knyttet til genmodifiserte organismer. Landbruksministeren signaliserer dermed at Stortinget vil få dette til behandling, og jeg regner da med at helseministeren kan bekrefte at det ikke vil bli godkjent bruk av genmodifiserte matvarer i Norge inntil Stortinget har fått behandlet denne saken på en betryggende måte.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Jeg har selvsagt til hensikt å følge opp de vedtak Stortinget fatter på dette og alle andre områder. For så vidt kunne jeg avsluttet mitt svar med dette, men jeg benytter anledningen til å oppklare eventuelle uklarheter som måtte ligge bak det spørsmål som er reist. Under behandlingen av forbrukermeldingen ble et forslag fra Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti hvor de bad Regjeringen om å vurdere å innføre et midlertidig forbud mot mat som inneholder genmodifiserte ingredienser, oversendt til Regjeringen uten realitetsbehandling. Jeg kan forsikre om at Regjeringen vil foreta en slik vurdering. Når det i spørsmålet, med henvisning til det nevnte forslaget, sies at «Det samme har Arbeiderpartiets landsmøte nylig vedtatt», er det noe misvisende. I en uttalelse fra landsmøtet vises det imidlertid til at genmodifisert mat foreløpig ikke er godkjent for salg i Norge, og at vi i Arbeiderpartiet skal tenke oss godt om før vi eventuelt åpner for salg av slike produkter. Det pekes videre på at et midlertidig forbud – slik vi for så vidt har praktisert til nå – vil sikre tid til diskusjon og utredning av de problemstillinger som knytter seg til genmodifisert mat. Regjeringens vurdering av disse spørsmålene vil også skje i samsvar med dette. Den lekmannskonferansen som det refereres til i spørsmålet, skulle drøfte flere problemstillinger knyttet til genmodifisert mat, herunder også spørsmålet om et moratorium. Ved åpningen av en slik drøfting fant jeg det ikke riktig å gå ut med bestemte oppfatninger om hvilke konklusjoner man burde trekke. Det var selvsagt heller ikke noen grunn for meg til å forutskikke noe om hvilke konklusjoner som ville komme fra de vurderinger Regjeringen skal gjennomføre i tiden fremover. Derimot fant jeg det naturlig å peke på en del av de forhold som uansett vil påvirke utviklingen når det gjelder genmodifisert mat. I denne forbindelse omtalte jeg krefter som vil gjøre seg gjeldende i markedet, herunder forbrukernes markedsinnflytelse, og muligheter og begrensninger når det gjelder å regulere dette markedet. Under lekmannskonferansen kom det frem en rekke interessante oppfatninger og innspill. Jeg kan forsikre om at Regjeringen vil gi alle disse og en lang rekke andre utredninger og innspill en grundig vurdering før det tas stilling til spørsmål om å godkjenne genmodifiserte matvarer i Norge, herunder spørsmål om moratorium mot slike matvarer.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-11-22:
Jeg har for så vidt ikke vært igjennom de vurderinger som må gjøres med hensyn til behandlingen av disse spørsmål sett i forhold til Stortinget. Jeg bare refererer til at de nødvendige lovhjemler er til stede for å foreta en godkjenning av genmodifisert mat, og at det slik sett formelt ikke er en forutsetning at eventuell godkjenning av genmodifiserte matvarer skal forelegges for og behandles av Stortinget. Jeg viser imidlertid igjen til at Regjeringen vil foreta de grundige vurderinger som den er bedt om å foreta i henhold til det forslaget som ble fremsatt under behandlingen av forbrukermeldingen, og i den anledning vil Regjeringen sikkert også vurdere forholdet til Stortinget i denne saken nærmere.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-05-18:
Ot. prp. nr. 30 omhandler lovregler som gir verdipapirfondene adgang til å foreta utdeling av midler til andre enn andelseierne, samt mindre endringer av revisorloven og verdipapirhandelloven. Annelise Høegh og Per-Kristian Foss foreslo i Dokument nr. 8:30 for 1998-1999 at verdipapirfondloven burde endres slik at det ble gitt adgang til å opprette ideelle verdipapirfond. Stortinget sa seg enig i dette. Det er dette forslaget vi nå vil lovfeste. Det er en enstemmig innstilling komiteen legger fram. Komiteen slutter seg i all hovedsak til Regjeringens lovforslag, unntatt på ett punkt. Det fremgår av forslaget at utdeling av midler bare kan foretas til organisasjoner som må anses å ha et bredt allmennyttig formål, ideelle organisasjoner/stiftelser. Dette er komiteen enig i. Imidlertid ble avgrensningen av hvilke organisasjoner som kan motta midler, knyttet opp mot skatteloven § 6-50. Komiteen har kommet til, etter høringer i komiteen, at skatteloven stiller for strenge krav til hvilke organisasjoner eller stiftelser som kan være berettiget til utdeling av midler. Komiteen mener det ikke er en god nok begrunnelse for en sammenkobling mellom de foreslåtte reglene for ideelle fond og en del bestemmelser i skatteloven § 6-50. Ved ideelle fond blir det ikke gitt noen form for skattefradrag, dette er kun en alternativ måte for andelseierne å gi bort pengene på. Etter komiteens vurderinger er det derfor ikke rimelig å stille samme krav til organisasjoner som kan motta midler fra ideelle fond, som til gaver til organisasjoner som gir rett til skattefradrag. Den av Regjeringen foreslåtte avgrensning at organisasjonen minst må ha 3 000 medlemmer pr. 1. januar i det året gaven gis, er problematisk. En slik avgrensning vil ekskludere organisasjoner med lave medlemstall, som f.eks. Leger uten grenser og Landsforeningen til støtte ved krybbedød, den siste en forening vi ikke ønsker skal ha mange medlemmer. Komiteen har på denne bakgrunn enstemmig kommet til at avgrensningen endres til at utdeling av midler kan skje til organisasjoner som har et nasjonalt omfang, og som oppfyller skatteloven § 6-50 første ledd. Verdipapirfondene er underlagt et strengt offentlig rammeverk, og Kredittilsynet skal videre ha løpende tilsyn med fondene, slik at ytterligere kontrolltiltak synes unødvendig. Komiteen er videre enig i at tilsynet også må omfatte forvaltningsselskapenes utdeling av midler fra fondet til de frivillige organisasjonene. Til slutt: De endringer Regjeringen foreslår i verdipapirhandelloven, er logiske, siden Postbanken BA ble endret til AS og senere fusjonert med Den norske Bank. Det samme gjør seg gjeldende for Norges Kommunalbank, som i 1999 ble omdannet til Kommunalbanken AS. Da vi behandlet den nye revisorloven, ble ikke adgangen til overføring av revisjonsoppdrag ved sammenslutning og omorganisering av revisjonsselskap tatt inn. Komiteen er enig i at denne adgangen gjeninnføres i den nye revisjonsloven.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Innhaldet i denne proposisjonen er svært viktig for det som me ofte kallar for den tredje sektoren, frivillige lag og organisasjonar i Noreg. Denne delen av Organisasjons-Noreg utfører ein uvurderleg og heilt uerstatteleg samfunnsinnsats. Me veit at mange av desse laga og organisasjonane slit med økonomien, trass i at dei slett ikkje sløser bort midlane sine i tung administrasjon eller feite lønningar. Difor er realiteten i denne saka eit verdifullt bidrag. Organisasjons-Noreg er svært ueinsarta. Nokre organisasjonar har svært mange medlemer, registrert i eit sentralt medlemsregister. Andre er lags- og gruppebaserte utan eit sentralt medlemsregister, men med eit høgt aktivitetsnivå og mange aktørar. Endå andre organisasjonar har ein slik karakter at føremålet er å ha færrast mogleg medlemer, sjølv om organisasjonen har eit nasjonalt omfang. Saksordføraren nemnde døme på ein slik organisasjon. Det er viktig at ulike stimulerings- og støtteordningar vert utforma på ein slik måte at organisasjonane ikkje må leggja om organisasjonsform og art for å tilpassa seg eit byråkratisk regelverk. Utgangspunktet må heile tida vera kva som tener til det beste for organisasjonane, og så får me tilpassa byråkratiet etter dette – ikkje omvendt. Eg er glad for at ein samla komite går inn for at vilkåret for å koma inn under ordninga ikkje skal vera eit bestemt tal medlemer, men at organisasjonen skal ha eit nasjonalt omfang. Nasjonalt omfang betyr ikkje aktivitet i t.d. alle fylke, men eit engasjement langt utover lokal aktivitet. Slik det no ligg an til at vedtaket i denne saka vert, vil det heilt klårt vera eit handslag og ei god støtte til det verdifulle samfunnsarbeidet som frivillige lag og organisasjonar gjer.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Replikken til meg gikk på den videre organiseringen av Statoil. Representanten Vaksdal viste til den grundige behandlingen Arbeiderpartiet har hatt av denne saken, og det er riktig. Etter det jeg forstår nå, vil Regjeringen komme til Stortinget med denne saken før jul. Det er slik en skikkelig og grundig saksbehandling skal være. Vi må nemlig også ha saken til Stortinget når det gjelder dette viktige oljepolitiske spørsmålet. Og den kommer, den er bebudet. Jeg ser også fram til et samarbeid med Fremskrittspartiet hvis de modererer seg når det gjelder å ta fatt på de viktige retningslinjer for energipolitikken vår i framtiden, herunder også en alliansebygging for Statoil, slik at Statoil kan bli det store energi- og industriselskapet. Det bør vi ha et bredest mulig flertall for i Stortinget.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
SFT har vi i dag, vi skal ha det i framtiden, og SFT skal styrkes. Til replikken som kom til meg om gasskraftverk, for det er jo det som ble tatt opp her, så må jeg understreke på nytt hva Stortinget vedtok den 9. mars i år, og som hadde visse følger for forskjellige ting her i Stortinget. Om det står det bl.a.: «Behandlingen av omgjøringssakene og eventuelle utslippssøknader for nye gasskraftverk forutsettes å skje innenfor forurensningslovens rammer, og slik at følgende retningslinje legges til grunn:» Dette er representanten Hilde Frafjord Johnson meget godt kjent med, og det er disse retningslinjene SFT nå arbeider etter. Men dette gir meg også en anledning til å kommentere et forslag som framkom i dag fra de kjente sentrumspartiene. Der står det bl.a. «uten bindinger». Jeg må jo si til sentrumspartiene at de går meget langt når de nå i dag fremmer et forslag om at SFT «uten bindinger på selvstendig og faglig grunnlag kan behandle alle utslippssøknader». SFT har i dag en rekke bindinger. De står overfor en virkelighet hvor det er haugevis av paragrafer de arbeider etter daglig. Jeg fant derfor grunn til å sitere vedtaket fra et flertall på Stortinget av 9. mars i år om hvilke retningslinjer SFT arbeider etter.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Jeg kunne godt ha tenkt meg en enda større satsing på dette området som representanten Høie tar opp. Situasjonen er høyst alvorlig, men tross alt er det nå plassert mellom 70 og 80 mill. kr innenfor det forskningskapitlet som vi steller med. Fra politisk hold, også fra Høyres representanter, er behovet for forskning på og utvikling av prosjekter på dette området tatt opp gjentatte ganger. Vi er i det hele tatt ikke innstilt på å redusere eller stoppe, men det er slik at hovedpotten på kap. 1410, for å bruke det uttrykket, kanaliseres over til Forskningsrådet, og det er Forskningsrådet som da bestemmer den fordelingen som er ute og går her. Vi har nå gitt de politiske signalene og tilrettelagt for at den forskningen som har vært der, skal videreføres og intensiveres. Jeg vil også vise til de internasjonale samarbeidsavtalene vi har innenfor dette området, og også de internasjonale prosjektene som ikke bare må fullføres, men videreutvikles, slik at vi får mer dokumentasjon enn det vi allerede har, og vi kan ta de åtgjerder som er nødvendige for å få redusert og få bukt med disse uhyrlige skadevirkningene på sikt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-12-07:
Jeg lyttet spesielt til dette innlegget fra Fremskrittspartiet ved Vaksdal, for det partiet har hatt et spesielt syn på forurensningsproblematikken. Og jeg viser da til representanten Korsbergs innlegg etter miljøvernministerens redegjørelse fra Haag-drøftingene, hvor han uttrykte glede over at avtalen ikke ble noe av. I innstillingen har Fremskrittspartiet en rørende omtale av kalking av norske elver – en rørende omtale av kalking av norske elver! De må kalkes, for nå er den sure nedbøren i ferd med å kjøve alle vassdragene. Men samtidig sier Fremskrittspartiet at det er intet problem med forurensning, og stor glede over at Haag-drøftingene brøt sammen! Hvordan rimer dette? Er det slik at vi bare skal pøse på med kalking og la atmosfæren dø fullstendig – bare vi får kalk nok?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-12-07:
Stortinget har i lengre tid ventet på en sak som skulle avgjøre Statoils fremtid og den fremtidige forvaltningen av SDØE-andelene. Saken ble utsatt flere ganger av Bondevik-regjeringen, og da vi fikk regjeringsskifte i vår, klarte heller ikke Stoltenberg-regjeringen å legge fram en sak om dette før sommeren, som først varslet. Saken har nå vært behandlet på Arbeiderpartiets landsmøte, og jeg har registrert i media at representanten Nordtun har arbeidet aktivt for å få til en delprivatisering og børsnotering av Statoil, noe som også landsmøtet vedtok, så vidt jeg har registrert. Jeg reagerer derfor med forbauselse på at representanten Nordtun og Arbeiderpartiets stortingsgruppe ikke vil støtte et forslag om å be «Regjeringen legge til rette for en delprivatisering og børsnotering av Statoil». Forslaget i innstillingen er riktignok ikke fremmet ennå, men det er så rundt formulert at det ikke tar stilling til hvor mye av selskapet som skal på børs. Det er derfor grunn til å spørre representanten Nordtun om Arbeiderpartiet her stemmer mot noe de egentlig er for. Er muligens årsaken til dette at forslaget ikke kommer fra Arbeiderpartiet, og at de heller ønsker å finne opp kruttet på nytt når statsråden skal legge fram forslag om dette senere?