Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-10-14:
Palliasjon har sitt utspring i hospicebevegelsen. Det handler om smertelindring, pleie og omsorg, ved at det ikke primært legges vekt på sykdomskontroll eller å forbedre sykdommen, men på å gi best mulig livskvalitet for pasienten og for de pårørende. Målet med all denne behandlingen er verken å utsette eller fremskynde døden, men å gi omsorg og bidra til en verdig og naturlig død. Nærheten til hjemmet i den siste fasen er viktig for veldig mange. Målet er jo at de fleste skal få muligheten til å være enten hjemme eller i nærheten av hjemmet sitt, så sant det er mulig. Men det er bare mulig hvis helsevesenet organiseres som en sammenhengende kjede med stor grad av fleksibilitet. I tillegg er det nødvendig å inkludere familien som en ressurs, og å forberede og lære opp pårørende til å pleie alvorlig syke. Men hva med dem som ikke har nære pårørende? Dem er det blitt flere og flere av. Det ble jeg minnet om i går, da en minnet meg på at veldig mange er alene i sin egen begravelse. Disse trenger også palliativ pleie. De trenger også å få et tilbud som kan gi dem en verdig avslutning på livet. Ofte er det jo pårørende som sørger for at et godt tilbud er på plass når pasienten er så syk at en ikke klarer å ivareta sine egne interesser. I løpet av de siste 15–20 årene har det blitt etablert flere ulike palliative tilbud. Gjennom øremerkede tilskudd, som nevnt her tidligere, er det gitt midler til kommunene til prosjekter for opplæring i lindrende behandling. Fredrikstad var en av kommunene som fikk 250 000 kr til kompetanseheving og nettverksbygging. Det var penger som kom godt med, men det er fremdeles ingen palliativ avdeling på noe sykehjem der. Disse avdelingene er veldig dyre å drifte, og ofte er det dobbelt så høy bemanningsfaktor der. Og når det på forhånd er altfor lav sykehjemsdekning, er det veldig vanskelig å opprette slike spesielle tilbud uten at det blir gitt driftsmidler. Lindrende behandling retter seg mot både fysiske, psykiske, sosiale og åndelige behov og religiøse forankringer. Det utføres av team av velkvalifisert personell og frivillige. Det er også private utøvere med spesialkompetanse som bør kunne få tilby disse tjenestene. Det bør være en valgfrihet for dem som skal motta tjenestene, slik at de kan få et tilrettelagt tilbud som er tilpasset dem. Høgskolen på Gjøvik, som har egen utdanning innenfor palliativ pleie, og NFPM oppgir at det til enhver tid finnes ca. 15 000 mennesker i Norge som trenger palliativ pleie. Det er et veldig, veldig høyt antall. Det vi har i dag, er jo ikke i nærheten av å nå fram til disse, og heller ikke det vi har planlagt så langt. Det betyr at det er et enormt behov både for kompetanseheving og for å opprette egne avdelinger i kommunene og i hjemmetjenesten. Så var investeringstilskuddet til bygging av boliger nevnt her, og at det også skulle omfatte disse palliative avdelingene. Det betyr jo bare at det er enda flere som må dele på de knapt 1 000 boligene som er bevilget til nå. Det bør være til ettertanke for Regjeringen. Jeg ber noen se på om ikke det tallet bør oppgraderes ganske dramatisk. De 12 000 plassene man har som målsetting å ha innen 2015, er ikke i nærheten av å dekke dagens behov. Palliasjon gis også til pasienter med kronisk, langtkommen hjerte- og lungesykdom, MS, aids og kreft. Det vil sannsynligvis være et økende behov for å pleie pasienter også over lang tid, ikke bare i den aller siste perioden. Mange ganger kan det ta lang til før døden inntreffer. Presset på sykehusene gjør at sykehjemmene i stadig økende grad må ta seg av komplekse problemstillinger. Og når vi hørte i en tidligere debatt her at sykehusene ønsker færre pasienter som ligger lenge inne, krever jo det både en sterk kompetanseheving og et helt annet tilbud enn det kommunene er i nærheten av å ha i dag. Det trengs også kompetanseheving innenfor legeutdanningen, og det er også behov for mer forskning innenfor palliativ pleie. Jeg håper at statsråden også tar dette opp med den statsråden som har det ansvarsområdet, slik at man kan få både bedre kompetanse og et bedre tilbud, tilpasset alle dem som har behov for en slik type pleie i framtiden.