Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-02-05:
Først kan det være verdt å minne om at det er enighet om mye knyttet til det statlige eierskapet. Vi er enige om at det skal være et eierskap preget av god forretningsdrift. Det er ikke lenger slik – om det noen gang har vært slik – at statlig eierskap er en sovepute for dårlig, ulønnsom drift. Vi er opptatt av slike kvaliteter som å beholde hovedkontor i Norge, og vi er opptatt av et eierskap basert på begrunnelse – det betyr begrunnelse for eventuelt nedsalg og begrunnelse for eventuelt oppkjøp. Jeg merker meg at hovedbegrunnelsen til regjeringen for salg på noen nøkkelområder – eller de fleste – er maktspredning og flere eiere. Det mener jeg er greie mål, men spørsmålene må da være: Når vi disse målene gjennom de fullmaktene man ber om? Og er det andre mål i en tid i rask forandring? Når vi er kritiske til noen av de fullmaktene regjeringen nå ber om, er det fordi vi stiller spørsmål ved om det blir reell maktspredning dersom det blir flere private eiere. Vi har særlig fokusert på Telenor, Kongsberg Gruppen, Flytoget og Statskog, og vi er ikke overbevist om de svarene vi får. Målet for regjeringen, som vi hører her, er å få ned den statlige eierandelen på Oslo Børs. Samtidig får vi høre at det skjer jo nesten ikke med dette forslaget til salg, andelen går bare ned fra 33 pst. til 31 pst. Jeg mener at prosentandelen statlig eierskap er et dårlig kriterium å styre etter – om den ligger én prosent høyere eller én prosent lavere. Vi må forstå historien for å forstå hvorfor vi har en høy prosentandel statlig eierskap i Norge. En av årsakene er at Statoil og Telenor, med Arbeiderpartiet i regjeringsposisjon, kom på Oslo Børs, og dermed brakte et stort statlig eierskap ut i kapitalmarkedene. Vi kan også, når vi ser på noen av disse selskapene, og på sannsynligheten for mulige kjøpere, anta at ved utsalg er det den utenlandske eierandelen på Oslo Børs som kommer til å gå opp, ikke nødvendigvis maktspredning og den norske – uten at det dermed er sagt noe prinsipielt galt om den utenlandske. Så er spørsmålet: Er det noe mer? Er det andre kriterier i vår tid vi bør legge vekt på med hensyn til å tenke langsiktig, å tenke strategi for samfunn, industri, teknologi, kunnskap og ressursforvaltning? Vi har vært særlig kritiske til forslagene om nedsalg i Telenor, Kongsberg Gruppen, Flytoget og Statskog, og jeg registrerer at etter komitébehandlingen har argumentasjonen endret seg. Der vi i fjor sommer og utover høsten ble møtt med en veldig klar argumentasjon om nedsalg i selskapene for å få til maktspredning og flere eiere, er foten satt ned på litt ulikt vis. Flertallet har stanset salget. Det blir ikke salg av Kongsberg Gruppen, Flytoget og Statskog, for å referere finanskomiteens leder, Hans Olav Syversen fra Kristelig Folkeparti . Jeg vil også vise til det som representanten Heggø refererte til fra innstillingen, om at flertallet i næringskomiteen i flere merknader peker på en rekke styrker ved statlig eierskap knyttet til langsiktighet og stabilitet, at eierskap har betydning for å utvikle kunnskapsmiljøer i Norge, og at det statlige eierskapet kan være med på å sikre kontroll med produksjon av varer og tjenester av betydning for nasjonal sikkerhet, leveringssikkerhet eller for å ivareta nasjonal suverenitet. Det er en mer positiv, moderne innsikt i dette enn det regjeringen la til grunn i sin melding, så vi kan vel registrere at behandlingen i komiteen har endret perspektivet – pluss at vi igjen har fått en diskusjon om hva kritisk infrastruktur betyr. Jeg minnes tilbake til Bondevik II-regjeringen – var det vel – hvor justisminister Dørum arbeidet med å bevisstgjøre samfunnet om hva kritisk infrastruktur var, og hva eierskap betydde i den sammenheng. For Telenor vil regjeringen nå få sin salgsfullmakt. Det er imot Arbeiderpartiets stemmer. Det betyr ikke at vi er imot at Telenor kan søke industrielle partnere, og, som følge av det, at statens eierbrøk kan endres. Vi frykter at et nedsalg for nedsalgets skyld vil sette Telenor i en svakere posisjon for å diskutere framtidige allianser og samarbeid. For det andre er vi ikke like sikre som regjeringens støttepartier på at regjeringen vil ta hensyn til de beredskapsmessige konsekvensene, som vi mener burde vært vurdert nærmere. Igjen har ønsket om salg gått foran. I Arbeiderpartiet ser vi nå fremover. Vi vil fortsette å løfte debatten om statlig eierskap og fremme flere konkrete forslag til hvordan det statlige eierskapet bør videreutvikles. Statlig eierskap er ikke et mål, men et middel til å nå mål. Det er diskusjonen om målene som bør oppta det politiske ordskiftet.