Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Jeg vil starte med å takke representantene fra regjeringspartiene for et konstruktivt samarbeid med vilje til å komme i mål. Takk også til de andre partiene for grenseløs tålmodighet, men også samarbeid på områder der det er bred enighet både om strukturer, prinsipper eller stedsvalg. Så vil jeg legge til at jeg er veldig stolt over - nok en gang - å kunne presentere for Stortinget en langtidsplan for Forsvaret med et bredt og solid flertall bak den videre moderniseringen. Det sikrer stabilitet og det nødvendige parlamentariske grunnlaget for de strukturelle endringene som er en forutsetning for et tidsriktig forsvar - et forsvar som kan sikre trygghet for norske borgere, norsk territorium og norske interesser i en tid der trusselbildet er diffust og uforutsigbart, der Forsvaret i samarbeid med sivilt beredskap og våre allierte må være beredt på det ukjente, der våre styrker må være mobile og flyttbare, der vi nå må sette kvalitet foran kvantitet. 1. mai i år markerte den definitive slutten på den kalde krigen. Europa ble på nytt samlet til ett kontinent da EU ble utvidet med ti nye medlemsland. En måned tidligere fikk NATO sju nye land inn i alliansen. Flere av de landene vi snakker om var ikke engang selvstendige land for 15 år siden, og dette er faktisk ikke så lang tid tilbake. Vi snakket vel fortsatt om jernteppet, og vi hadde kald krig og terrorbalanse. Vi hadde et delt Tyskland - er det noen som husker det? Og vi hadde Warszawapakten. Uansett hva den enkelte måtte mene om EU eller Norges forhold til EU, representerer EU-utvidelsen østover det største solidaritetsløftet siden Marshall-planen og er et viktig bidrag til et fredeligere og mer stabilt Europa. Sammen med NATO-utvidelsen er nå EU garantisten for en fortsatt demokratisering i det tidligere Øst-Europa, inkludert velferd, menneskerettigheter og folkestyre - en forutsetning for fred og stabilitet på vårt kontinent. NATOs bidrag som stabiliseringsfaktor i Europa kan heller ikke undervurderes. De østeuropeiske landene som har ivret for medlemskap, har ikke bare gjort det for å ta del i et forsvarspolitisk fellesskap, men for å sikre at de er en del av den demokratiske verden. Likevel er den framtidsoptimismen som preget årene etter 1989, svekket. Kriger og etnisk rensing på Balkan, ekstrem fattigdom i postsovjetiske områder, atommateriale på avveier, atomavfallet på Kolahalvøya, situasjonen i Midt-Østen og framveksten av terrorisme skaper utrygghet og usikkerhet om framtiden. Vi er altså inne i en omstilling av Forsvaret for nettopp å skape trygghet og ha en beredskap mot det ukjente. Når vi bruker nesten 30 milliarder kr i året på Forsvaret, må den vanlige mann og kvinne være sikre på at de midlene har relevans for deres trygghet i hverdagen. Det dreier den videre omorganiseringen av Forsvaret seg om. Det betyr at vi må ha mest mulig operativ evne ut av forsvarsbudsjettet. Det betyr nye samarbeidsformer mellom sivilt og militært beredskap samt økt vekt på etterretning som en viktig del av arbeidet for å bekjempe terror. Det betyr militær transformasjon for å ligge i forkant av utviklingen og ikke stivne i etablerte tankemønstre. Det betyr internasjonalt samarbeid, både sivilt og militært. Sivilt samarbeid mellom folk og stater er faktisk en viktig del av norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk. I tillegg legger komiteen særlig vekt på utviklingen i nordområdene. Barentshavet og Norskehavet er blant verdens mest produktive havområder. De klimatiske forholdene gjør områdene særlig sårbare, og transport av olje og brukt atombrensel må møtes med offensive tiltak. Stikkord her er samarbeid mellom Forsvaret og Kystverket, Sjøforsvarets fartøy, nordområdene og fortsatt konsentrasjon av forsvarsanlegg i nord. Derfor er Troms trolig nå forsvarsfylke nummer én, med bl.a. ytterligere konsentrasjon av hærstyrkene i Brigade Nord. Sørreisa opprettholdes. Kystvakthelikoptrene, eller skvadron 337, skal være på Bardufoss, også etter innfasingen av de nye NH-90 helikoptrene, når de da ikke er om bord på kystvaktfartøy eller til reparasjon hos produsent. Regionen nordre Nordland og søndre Troms er et strategisk område som komiteflertallet ikke har villet svekke. Kystjegerne forblir i Harstad, og vi har marinejegere i Ramsund og kystvaktbase på Sortland. I tillegg legger vi det nye HV-distriktet for nordre Nordland og Troms til Bjerkvik, og ber departementet bidra til å sikre verkstedet der i et samspill med Natech i Narvik. Finnmark har fortsatt styrkekonsentrasjon i Sør-Varanger, og vi opprettholder to HV-distrikter der. La meg få uttrykke bekymring for Lakselv-samfunnet, og jeg ber statsråden se på en mulig styrking både av Garnisonen i Porsanger og av Banak flyplass når vi nå går videre framover. Sjøforsvaret kommer naturlig nok godt ut av reformen. Første fregatt er nå ferdig, og vi har startet produksjon av missile torpedobåter. Siden tørrdokken på Haakonsvern er for liten for de nye fregattene, ligger det nå på nytt et romertallsvedtak i dagens innstilling om bygging av ny dokk. Jeg forutsetter nå at den framdriften som ble vedtatt for to år siden i dette stortinget, følges som forutsatt. Selv om vi er et lite land, har Norge en betydelig forsvarsindustri. Det er faktisk en viktig del av vår beredskap. Forsvarsindustri er framtidsrettet innovasjon som både har sivil og militær nytte. Norske forsknings- og utviklingsmuligheter er av vesentlig betydning. På samme måte er gjenkjøpsavtaler og annen industriell tilbakeføring avgjørende ved større innkjøp eller utviklingsavtaler. Det norske myndigheter etter min oppfatning har vært for dårlige på, er i forhold til å ha en tilretteleggerrolle for forsvarsindustrien. Vi må få til et forum bestående av bl.a. Forsvarsdepartementet, Næringsdepartementet, Statsministerens kontor, representanter for industrien og fagbevegelsen. Et slikt forum må bl.a. se på Forsvarets teknologiske behov og hvor norsk industri har kompetanse. Etter min oppfatning må også det som tidligere var SND, nå Innovasjon Norge, brukes for å sikre forsknings- og utviklingsavtaler, både for egen teknologisk utvikling og der Norge har gjenkjøpsavtale i et internasjonalt prosjekt. Selv om Norge ikke på mange år skal ta stilling til nye jagerfly - det skulle man jo tro når man leser avisene - dreier dette seg om et mulig kjøp av en slik størrelsesorden at kampen mellom produsentene er i full gang, akkompagnert av ulike medier. Kan jeg få understreke at det ikke engang er sikkert at vi skal kjøpe nye jagerfly, om vi skal kjøpe dem i samarbeid med f.eks. Danmark og Nederland, eller om vi får til et utvidet nordisk samarbeid. Det er minst tre alternativer: Eurofighter, Joint Strike Fighter og Jas-Gripen. Det er til og med franske fly. Ett alternativ er også å kjøpe nye F-16 fly. Vi skal ikke slå hånden av noen av disse nevnte jagerflyalternativene. Kanskje vi f.eks. om seks år velger det svenske alternativet. Dette vet vi ikke i dag. Men dette har kostnader som er av en slik størrelsesorden at det politiske klimaet vil være helt avgjørende for hvordan denne saken utvikler seg, og da mener jeg også den økonomiske situasjonen. Vi er inne i en industrisamarbeidsavtale med Eurofighter og en utviklingsavtale med Joint Strike Fighter. Forutsetningene da vi inngikk avtalen med amerikanerne for to år siden, var at norsk industri skulle trekkes inn. Det er først de siste ukene det ser ut til at Lockheed Martin har forstått dette. De var her i forrige uke, og vi gir dem sjansen til å konkretisere de tilbudene de hadde. Vi har en ny mulig korsvei ved høstens budsjettbehandling. Avtalen er foreløpig betalt for ut året. En viktig del av omstruktureringen til et tidsriktig forsvar med antiterrorberedskap er kvalitetsreformen i Heimevernet. Dette er for så vidt et bestillingsverk fra Stortinget. For to år siden bad vi om å få utredet HVs framtid, basert på bl.a. differensiering, flere spesialstyrker og færre HV-distrikter. Høyere kvalitet, mer trening, bedre utstyr er stikkord for et antiterror-HV som kan operere i et samspill med sivilt beredskap. En annen viktig del av moderniseringen av Forsvaret er en vurdering av flere midler til operativ virksomhet og mindre til støttestrukturer. Vi har fortsatt en støttestruktur som er tilpasset et stort invasjonsforsvar. Den må naturligvis bygges ned. Dette behandlet vi primært sist desember. Det betyr ikke det samme som privatisering. Derfor har vi i våre krav til regjeringspartiene vært opptatt av flertallsmerknader som kan gi retningslinjer for bortsetting av arbeidsoppgaver. Et flertall mener at forutsetningene for kjøp og utsetting av støttefunksjoner er at det må dokumenteres at det gir mer kostnadseffektive og bedre tjenester med høyere kvalitet. Det må legges avgjørende vekt på beredskap og leveringssikkerhet, og det må også tas samfunnsøkonomiske hensyn i slike vurderinger. Denne merknaden må være førende for alle saker der man diskuterer bortsetting av arbeidsoppgaver eller privatisering. Jeg vil be statsråden være ytterst restriktiv med hensyn til bortsetting. Hun har ikke støtte fra Arbeiderpartiet til en omfattende privatisering. Til slutt: Den innstillingen vi behandler i dag, klarlegger på en god måte prinsippene for deltakelse i internasjonale operasjoner. Et bredt flertall mener at slik deltakelse må baseres både på legitimitet og på legalitet og være klart folkerettslig forankret. FN gir mandatet og velger hvem oppdraget skal gis til. Dette har vi sett ved mange anledninger, og det har stort sett vært retningsgivende for de internasjonale operasjoner som vi har deltatt i. Det gjelder også de styrkene vi har ute i dag. Innenfor de kapasitetsbegrensninger vi har, mener vi likevel at vår deltakelse i FN-operasjoner bør øke. Det samme flertallet mener også at Norge skal avstå fra deltakelse i såkalt preventiv krigføring og forkjøpskrig eller angrepskrig. Personlig er jeg veldig glad for at det står så klart i denne innstillingen, og at det vil ligge til grunn når vi skal vurdere nye internasjonale operasjoner. For øyeblikket er det slik at det ikke er så mange styrker vi har i utlandet. Dette er også en kapasitetsbegrensning, naturligvis, men uansett har vi fått klare retningslinjer. Til syvende og sist er det viktigste sikkerhetspolitiske arbeidet det vi gjør gjennom internasjonalt samarbeid, og ved internasjonale kjøreregler å skape samfunn tuftet på demokratiske stater der alle mennesker har sosial sikkerhet og rett til arbeid, og der menneskerettigheter og rettferdig fordeling settes i fokus. For det er slik vi hindrer grobunn for terrorisme. Andre representanter for Arbeiderpartiet vil si litt mer om Arbeiderpartiets standpunkt. Selv vil jeg komme tilbake i et par 3-minutters innlegg og snakke nærmere om FLO og om personalpolitikk, som også vil bli drøftet senere i et odelstingsmøte. Med dette anbefaler jeg forsvarskomiteens innstilling.