trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
Eg vil gjerne få stille eit spørsmål til miljøvernministeren: «Gøteborgprotokollen stiller krav i forhold til NOx. Skal vi innfri våre forpliktelser, må det skje blant anna innenfor kystflåten og oljeindustrien. Overgang til gassdrift og rehabilitering av de eksisterende motorer er to veier å gå. Ny teknologi som skal til for å minske utslippene på eksisterende olje- og dieseldrevne motorer, finnes bl.a. hos et Molde- og Trondheims-basert firma. Har statsråden konkrete planer for å bidra til å innfri disse forpliktelsene og i tilfelle når, og hvilke tiltak vil bli iverksatt?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
Eg takkar for svaret. Eg er for så vidt fornøgd med innhaldet i svaret, men eg stiller eit spørsmål om tidsplanen her. No gjekk akkurat tidlegare næringsminister Ansgar Gabrielsen ut av salen – han skulle nesten ha vore her og hørt dette, for han lova 10 mill. kr via Sjøfartsdirektoratet i april i fjor. Desse midlane er ikkje blitt tildelte enno. Eg hadde ønskt at Regjeringa kunne ha vore litt meir konkret i forhold til tidsplanen for når ein ville setje inn eit nytt NOx-regime. Der sit jo folk i næringslivet ute og ventar på å komme i gang. Der sit òg kanskje byråkratar i systemet som heller ikkje tør å take laus. Kanskje den største bøygen er vi politikarar, som ikkje sender klare nok signal. Så eg vil spørje direkte: På kva tidspunkt vil ein kunne klare å innføre eit reelt NOx-regime?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
Eg takkar igjen for svaret, og ser at statsråden har tenkt å gjere noko konkret. Men på kva slags måte ser statsråden for seg at ein frå Miljøverndepartementet si side kan støtte dei som jobbar ute i både forskingsmiljøa og næringslivet med å utvikle endå meir ny teknologi? Vi veit jo at dette også er eit teknologispørsmål. Sjølvsagt veit vi også at når det gjeld NOx, har det noko å gjere med om vi byggjer gasskraftverk, for det er jo der dei verkeleg store utsleppa er. Men det er jo veldig interessant i forhold til å få sett miljøvern ut i praksis, når f.eks. maskinistane på kystflåten, når maskinistane på hurtigruta blir dei som driv med miljøvern i praksis. Men kanskje kunne vi forvente at miljøvernministeren ville setje i verk nokre tiltak og komme med nokre pengar også, sånn at vi rett og slett kunne få sett i gang med ny teknologiutvikling.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg ønsker å stille miljøministeren følgende spørsmål: «Vern ødelegger livskvaliteten vår, sier de fleste som bor i Engerdal kommune i Hedmark. Staten foreslår å verne store områder i tillegg til det som er vernet fra før. Mener statsråden at lokale interesser og muligheter til å bruke naturen i jobb og fritid må vike for nye verneinteresser, når kommunen har store arealer båndlagt fra før?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Engerdal kommune er en forholdsvis liten kommune på drøye 2 000 km2 og med ca. 1 500 innbyggere. Av disse 1 500 innbyggerne er det ca. 250 personer som har bruksrettigheter til områder som er eller blir vernet nå. I dette tilfellet er det stort sett statsskoger i Engerdal kommune. Til sammen blir dette ca. 600 km2. Allerede er det vernede områder i Engerdal kommune som er større enn Oslo kommune, bare for å si litt om størrelsen når man nå foreslår å verne ytterligere ca. 130 km2. Det vil si at i disse områdene blir det vanskelig med skogsdrift, det er vanskelig å drive vedhogst, det blir i deler av området forbudt å ri på hest og å sykle, forbudt med motorisert ferdsel, eventuelle veier og grøfter skal fjernes, og naturen skal bringes tilbake. Det er da jeg har litt vanskeligheter med å skjønne statsråden når han sier at vernet gir næringsmessige muligheter. Hva med det næringslivet som allerede er i dag, som blir borte, bl.a. turisme og skogbruk?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. Dette handler mye om livskvalitet, og det handler om næringsliv. Livskvalitet handler om at folk kan bruke naturen slik naturen er brukt før, og når muligheten til noe så enkelt som det å få ri blir borte, forsvinner noe av livskvaliteten for enkelte. Så er det andre ting som forsvinner for andre, for vi har forskjellig syn på hva livskvalitet er, og vi har forskjellig syn på hva et næringsliv er, selvfølgelig. Jeg har vært på møte oppe i Engerdal og hørt mange synspunkter, og de går ganske klart på at et vern vil redusere alt dette. Selvfølgelig er det sikkert noen som er for et vern. Men et alternativ er jo å gjøre arealet noe mindre, noe det kanskje er mulighet til å komme med forslag om. Det er imidlertid også spørsmål om kompensasjon, for man mister noe. Hva er kompensasjonen man kan få i så tilfelle?
Jørund Leknes (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
På vegne av representantene Øystein Djupedal, Siri Hall Arnøy og meg selv vil jeg framsette et forslag om å etablere programvarepolitiske retningslinjer for Norge, med sikte på bedre teknologiske løsninger og økt demokrati.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. Etter forrige legionellautbrudd, i Stavanger sommeren 2001, lovet Regjeringen å iverksette strenge tiltak som skulle forhindre tilsvarende situasjoner i framtiden. Alt tyder på at de tiltakene som ble iverksatt, ikke var gode nok. Det hevdes at reglene for tilsyn og kontroll er gode nok, men det er åpenbart at reglene ikke følges, og at dette ikke avdekkes gjennom god nok kontroll. Det nye utbruddet i Østfold har krevd flere menneskeliv. Det kan vi dessverre ikke få gjort noe med. Nok en gang må vi ha som mål å forhindre at det skal skje igjen. Hva vil Regjeringen nå gjøre? Og hva slags tiltak planlegger Regjeringen å iverksette?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Jeg takker for svaret. Jeg skjønner at det er mange ting man må tenke igjennom når man skal bestemme hvordan et nytt system skal organiseres. Men det viktige nå er kanskje å fokusere på hva et nytt system må inneholde av viktige enkeltelementer. Jeg mener i hvert fall at vi må få på plass et system der eiere av kjøletårn må kunne dokumentere at anlegget deres er rent og i orden, og at det må stilles krav til at det finnes slik dokumentasjon, slik at man ved en henvendelse enkelt må kunne framvise at det er kontrollert og funnet i orden. Det må også innføres et system der det føres jevnlig kontroll med at eierne faktisk har gjort det de skal gjøre. Dersom eierne ikke har gjort det de skal gjøre, må anlegget kunne stenges umiddelbart. Det må også være tydelige regler, streng oppfølging, og det må umiddelbart slås ned på brudd. Er statsråden enig med meg i det?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Det stemmer jo at Regjeringen har fått hele Stortinget med seg på å iverksette nye tiltak for folk som har gått lenge på sosialhjelp, for rusmiddelmisbrukere og for bostedsløse, f.eks. Men det interessante er å se på hvordan Regjeringen finansierer disse nye tiltakene. Det er da vi ser at Regjeringen ganske systematisk finansierer tiltak for de aller fattigste ved å ta fra dem som har nest minst. Da ser vi at de som betaler for nye tiltak for folk som har gått lenge på sosialhjelp, er de som er arbeidsledige. De som har nest minst, som har mistet mye inntekt og går på ledighetstrygd, skal få enda mindre. Mitt spørsmål til statsministeren må være: Forbauser det statsministeren at vi faktisk får flere fattige i Norge, når Regjeringen fører en politikk hvor man tar fra de arbeidsledige, som har en liten ledighetstrygd, og gir dem enda mindre? Synes statsministeren det er overraskende at det fører til at antall fattige øker?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
La meg først og fremst si at det er en alvorlig situasjon som har oppstått i Østfold, ved det faktum at 100 mennesker har blitt innlagt på sykehus, hvorav 35 har testet positivt på legionella, og fem dessverre er gått bort. Etter utbruddet i Stavanger i 2001 ble det satt i gang et omfattende arbeid for å se på hvilke tiltak man burde sette inn for å rense kjøletårn. Det ble laget nye forskrifter, og nåværende helsesjef i Stavanger, Bjørlow, som da var i Folkehelseinstituttet, stod i spissen for å lage en slik veileder. Hvis alle kjøletårn i dette landet ble rengjort slik det fremgår av denne, tror jeg ikke vi hadde hatt situasjonen i Østfold. Så er det, som representanten sier, mye som kan tyde på at kontrollen av disse ikke har vært tilstrekkelig. Min vurdering pr. i dag er at gitt at denne veilederen var blitt fulgt, hadde vi ikke hatt disse problemene. Da er vi over på kontroll og ettersyn. Vi jobber nå med et alternativt regime til det vi har. Jeg tar som utgangspunkt: Når vi har 600–700 slike installasjoner i Norge, stiller jeg et spørsmål om det er hensiktsmessig at det er 433 kommuner som skal være teknisk kontrollør i forhold til dette. Vi må aldri frata kommunene ansvaret for miljørettede helsetiltak, men tekniske installasjoner som krever høy grad av kompetanse, vet vi at det på andre områder er tillagt andre enn kommunen å sjekke. Det gjelder eksplosjonsvern, det gjelder kjemikalier, det gjelder elektrisitet, steam, autoklaver, lufttanker eller hva det måtte være. Jeg ser derfor at vi på lengre sikt må få et regime som har en annen form for kontroll, og vi må ha en annen form for reaksjoner overfor dem som ikke følger dette. Det kan vi gjøre på mange forskjellige vis. Det jobber vi ganske intenst med. Vi jobber også med mulige akutte tiltak i den situasjonen vi er i nå, for at landets kjøletårn skal være i en annen «shape» når vi går inn i sommersesongen, som er den farligste tiden på året når det gjelder oppblomstring av legionella.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Når det gjelder det som representanten her ramser opp som en overordnet strategi for et fremtidig regelverk, må jeg vel si at jeg i realiteten deler hvert ord. Det er dette som er utgangspunktet for det vi nå jobber med. Vi må ha ordninger tilsvarende det vi for øvrig har i industrien, et område jeg kjenner ganske godt. Der har man sertifiseringsordninger, og der har man kontrollordninger. Hvis man ikke har orden i sysakene når det gjelder en trykktank med et stort skadepotensial, får man ikke lov til å bruke den trykktanken, og da er det øyeblikkelig aksjon fra dem som er ansvarlige for kontrolltiltaket. Slik bør det være også i forhold til dette, og jeg vurderer det slik at det ikke er forholdsmessighet mellom de mulige reaksjonene på dette området når det gjelder en teknisk installasjon som har et stort skadepotensial, og de mulighetene man har. Det andre er jo det faktum som stikkprøver nå viser, at kontrolløren, dvs. kommunen, kanskje ikke har hatt den nødvendige oppmerksomheten knyttet til dette. Jeg tror det vil være klokt å sentralisere dette på en annen måte enn å ha 433 kontrollører.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Det er helt definitivt at alle som driver med skadeforebygging, ønsker å komme i forkant av enhver krise. Derfor er det slik – dessverre – at de fleste av de regelverk vi har knyttet til forebygging av skader og kriser, er et resultat av en tidligere krise, enten det gjelder sjøfartslovgiving eller hva det måtte være. Forrige gang ble det som var anbefalt fra alle disse miljøene som det nå refereres til, gjort. Daværende helseminister Høybråten gjennomførte til punkt og prikke i forskriftsendrings form og i pålegg det som var av faglige anbefalinger. Nå viser det seg at de som skulle kontrollere, nemlig kommunene, ikke har gjort den biten som kanskje var aller viktigst. Det er det sikkert et sammensatt ansvarsforhold til, men det som er det viktige, er at vi gjør dette på en annen måte nå. Som det fremgikk av svaret til representanten Hanssen, har vi ganske klare tanker om akkurat det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Jeg er veldig enig med representanten Alvheim i at det som er prioritet én, er behandling av dem som har symptomer, ikke minst av dem som har positiv diagnose, og dernest er det selvfølgelig å finne smittekilden. Men vi har selvfølgelig brukt det meste av energien på å få tak i de pasientene som skal til behandling. Jeg var selv i Fredrikstad i går. Jeg har hatt et møte med Helse Øst nå på morgenen, og det er ingen indikasjoner på at ikke håndteringen av den enkelte pasient er absolutt tilfredsstillende. Vi har senket terskelen i forhold til å gi anbefalinger om å komme inn for å sjekke dette ut. Nå synes det heldigvis som om antall tilfeller er på hell. Mye kan tyde på at dette var et punktutslipp en eller annen gang i første halvdel av mai, og at antall smittede nå er på vei tilbake. Når det gjelder den enkelte pasient og den økonomiske situasjonen knyttet til den behandlingen som skal gis, følger det selvfølgelig av helselovgivningen. Det får man vederlagsfritt i dette landet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Vi jobber parallelt med fire ting: 1. å ta seg av pasienten2. å finne smittekilden3. å vurdere midlertidige tiltak4. å vurdere hvilke permanente ordninger vi skal ha Når det gjelder midlertidige tiltak, har jeg nå på morgenen hatt møte med Folkehelseinstituttet, Sosial- og helsedirektoratet og Helsetilsynet for å se på mulige tiltak som bør settes inn, kanskje allerede før sommeren. Smittevernlovgivningen gir oss hjemmel til å gripe inn også i forkant, for å bidra til at det ikke blir utbrudd av liknende art. Smittevernlovgivningen og tilhørende rettskilder sier veldig klart at det er en mulighet vi har. Det har vi nå til vurdering. Jeg ser det som sannsynlig at det vil bli satt inn tiltak som gjør at når vi kommer til sommeren, har alle som har et tårn, fått en plikt til å ha gjennomført den rensingen som denne forskriften og denne veiledningen krever. Jeg kan si at den ordren allerede er gått ut til alle bygg eid av foretak under Helsedepartementet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Jeg vil først totalt ta avstand fra det som måtte være forsøk på å understreke at man skylder på hverandre. Det har ikke vært en del av det bildet som vi har tegnet av dette. Vi har en klar lovgivning om ansvarsforhold knyttet til disse tingene. Og jeg vet hvor korken sitter på flaska, den sitter på toppen. Det er det ingen tvil om. Når det gjelder løfter og ikke løfter, vil jeg også understreke at alle de tiltak som ble foreslått, er gjennomført. De forskriftene som ble utferdiget, var det ingen – ei heller i denne sal – som mente noen annet om. Det var en ganske stor oppmerksomhet knyttet til dette. Hvis alle hadde fulgt denne veilederen, så hadde vi ikke hatt dette problemet. Men det som er viktig nå fremover, er at vi samarbeider med alle dem det er relevant å samarbeide med, for å få input til hva vi skal gjøre fremover, på bakgrunn av den dyrekjøpte erfaringen vi nå har. Jeg har bl.a. tatt kontakt med Veritas, som jeg vet er en stor global aktør på sertifisering av mangt som har stort skadepotensial, for å få deres syn. Jeg føler meg ganske sikker på at vi i løpet av relativt kort tid vil kunne konkludere med hovedlinjene i et nytt regime, som jeg definitivt tror bedre skal ivareta helseaspektet som ligger i dette.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Først og fremst vil jeg understreke at jeg ikke har grepet inn og overstyrt beslutningen om lokalisering av det nevrokirurgiske tilbudet i Helse Vest. Dette er en beslutning som ligger til det regionale helseforetaket, og vedtaket er gjort i tråd med den eierskapsreformen regjeringen Stoltenberg innførte. Nevrokirurgi er et meget spesialisert medisinsk fagområde, der det trengs både et stabilt og tilstrekkelig stort pasientgrunnlag og forutsigbarhet. For å sikre det nødvendige faglige grunnlaget kan samarbeid mellom to enheter være ønskelig. Dersom representanten Frøiland går inn og leser det vedtaket som styret for Helse Vest fattet i mars, er dette basert på to grunnprinsipper. For det første at det skal være et gjensidig forpliktende faglig samarbeid innen nevrokirurgi mellom Stavanger og Bergen, bygd nettopp på forutsigbarhet og kontinuitet. For det andre at den ordningen som nå gjennomføres, innebærer at virksomheten skal dokumenteres grundig, og at resultatene skal evalueres om ett år. Jeg er klar over at det forelå en faglig tilråding om å samle de aktuelle hjerneoperasjonene, planlagte operasjoner for hjernesvulster, ett sted i Helse Vest, nemlig i Bergen. Jeg fikk en rekke henvendelser i forkant av det aktuelle styremøtet. Jeg valgte da å møte bl.a. stortingsrepresentanter fra Rogaland for å høre nærmere om saken, slik de så den. Dette er en praksis jeg føler meg rimelig trygg på at også tidligere statsråder kjenner seg igjen i. Selv om beslutninger tas av helseforetakene, er det viktig at vi som ansvarlige politikere er lydhøre for hvilke reaksjoner dette avstedkommer i samfunnet for øvrig, og at de formidles til det aktuelle styret. Det var imidlertid Helse Vest sitt styre som endret noen av premissene og så fattet et vedtak som sterkere forplikter til gjensidig samarbeid mellom Stavanger og Bergen. La meg avslutningsvis gjenta det jeg sa i mitt svar om samme sak til representanten Meltveit Kleppa – dagen etter det aktuelle styremøtet: «De grepene som styret for Helse Vest her gjør, er, så langt jeg kan se, i hovedsak ledd i en funksjonsfordeling med klare kvalitative mål, og det er viktig å sette strek under «kvalitative mål», knyttet til behandling av hjernesvulster. Denne type tilpassing av oppgavene i regionene innen et fagfelt er basert på medisinsk-faglige vurderinger og er etter min oppfatning innenfor det handlingsrom som RHF-styrene skal ha og må ha, og i tråd med det ansvaret som vi har gitt styret.» Denne vurderingen står jeg fortsatt inne for.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Det er helt definitivt at jeg ringte til styrelederen i Helse Vest for å formidle det budskapet som bl.a. Tore Nordtun og andre fra Rogaland hadde ført i marken. Vi er jo vel kjent med at postadressen har betydning for hvor vi mener aktivitetene skal foregå i helsevesenet. Det har vi lang erfaring for. Når det gjelder det faglige innholdet i denne saken, er det ikke slik at departementet vurderer det faglige innholdet i de saker som styret i helseforetak og sykehus fatter vedtak om. Vi foretar ikke faglige overprøvinger av det. Det betyr ikke at det ikke fra tid til annen dukker opp saker som får så stor oppmerksomhet at vi også må gjøre det, og vurdere hvorvidt vi skal gripe inn. Det kan være nedlegging av fødeavdelinger, det kan være flytting av kirurgiske avdelinger og hva det måtte være for noe. I denne saken har vi full tillit til at styret i Helse Vest sitt vedtak bygger på et faglig grunnlag som de står inne for, og det har jeg også fått bekreftet fra Helse Vest.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
La meg si innledningsvis i mitt siste svar at jeg føler meg ganske sikker på at heller ikke politikeren Frøiland vil ha vanskeligheter med å finne saker hvor hun har hatt et sterkt engasjement også mot faglige anbefalinger. Hvis vi skulle ha fulgt alle faglige anbefalinger i norsk helsevesen, hadde det kartet vi har, sett veldig annerledes ut enn det som er situasjonen nå. Så er det ikke riktig at statsråden tok kontakt med stortingsbenken fra Rogaland. Det var Rogalandsbenken som var aktive og tok kontakt med statsråden. Jeg kan ikke huske at jeg fikk en slik henvendelse fra Hordalandsbenken eller Sogn og Fjordane-benken. Og jeg har altså et stående system for dette: I det øyeblikket jeg får en henvendelse fra Stortinget, kommer jeg vanligvis tilbake i løpet av 24 timer, maks 48 timer. Det ville jeg også ha gjort om Hordalandsbenken hadde vært så proaktiv og tatt et slikt initiativ. Hele Vestlandet er representert i styret i Helse Vest: Sogn og Fjordane, Hordaland og Rogaland. Og Helse Vest sitt styre balanserer ansvaret, også det geografiske, og jeg har full tillit til at de har gjort det også i denne saken.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
De regionale helseforetakenes ivaretakelse av sitt sørge for-ansvar innebærer kjøp av tjenester fra ulike private tilbydere. Det er selvfølgelig forutsatt at dette skal skje i samsvar med gjeldende regelverk for offentlige anskaffelser. Ved gjentatte anledninger – og senest i avholdte foretaksmøter med regionale helseforetak i januar i år – har departementet understreket viktigheten av at regionale helseforetak praktiserer ryddig og riktig håndtering av ulike private tjenesteytere. Her blir det samtidig presisert og repetert at helseforetakenes aktiviteter skal skje i samsvar med lovkrav og øvrige myndighetskrav. Dette gjelder selvsagt også på innkjøpsområdet. I forbindelse med konkrete anbudsutlysninger har regionale helseforetak frihetsgrader til å avgjøre hvilke vurderingskriterier som det er mest hensiktsmessig å legge til grunn for kjøp av tjenester fra private tilbydere. Her kan det være forskjellig syn blant ulike aktører på hvilke vurderingskriterier som burde vært lagt til grunn, og hvordan disse skal tillegges vekt. Konkrete kriterier og krav vil kunne avvike i ulike utlysninger. Jeg forutsetter imidlertid at nødvendige krav til kvalitet og forsvarlighet blir ivaretatt i de avtaler som blir inngått. Når det gjelder mulige kriterier som epikrisetid, vil jeg eksempelvis vise til at Helse Nord ikke la inn dette som spesifikt kriterium i konkurransegrunnlaget ved sitt kjøp av tjenester fra private sykehus i 2004. Epikrisetid var imidlertid et av mange elementer det ble spurt om i forhandlingene med private tilbydere for å vurdere kvaliteten på tjenesten. Leverandør ble valgt på bakgrunn av en helhetsvurdering, hvor kvalitetsaspektet både var et uttrykt kriterium og hadde betydning for valg av tilbyder. Som jeg tidligere har orientert Stortinget om, har jeg som helse- og omsorgsminister skjerpet inn at foretakenes innkjøp skal skje i samsvar med gjeldende regelverk for offentlige anskaffelser. Som eier av regionale helseforetak vil selvfølgelig departementet fortsatt ha oppmerksomhet på at dette følges opp av helseforetakene. I tillegg kan jeg si at jeg har hatt møte med den organisasjonen som representanten nevner i sitt spørsmål, nemlig Privatsykehusenes fellesorganisasjon, som også overfor meg har påpekt en del av disse tingene i forkant av de foretaksmøtene jeg hadde i januar. Det har jeg naturlig nok og selvfølgelig tatt opp med foretakene, for å få en så god anbudsprosess som mulig og i tråd med det regelverket som gjelder for offentlige anskaffelser, som jeg for øvrig utferdiget mens jeg var næringsminister.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Det har jeg faktisk ikke grunn til å hevde. Jeg tror imidlertid vi må være så ærlige å si at kompetansen når det gjelder å innhente anbud, nok ikke var like stor på dag én etter at reformen ble iverksatt. Det har jo vært saker hvor Riksrevisjonen har påpekt at man ikke har fulgt reglementet, og dette har vært en naturlig del av den internopplæringen man har hatt. Jeg føler imidlertid etter å ha vært rundt på en del av disse foretakene for nettopp å se på anbudsinnhentelse, at praksisen er veldig forskjellig. Akkurat som om man ikke tror når man skal innhente flere hundre anbud i de fem helseforetakene, at de nødvendigvis vil være utferdiget helt identisk selv om det er det samme lovverket som ligger til grunn, vil det være sånn at hvis Stortingets 165 skulle be om pris på bil, vil spesifikasjonene variere, selv om det i realiteten er samme kvaliteten man er ute etter. Og så er det kontraktsforhandlinger, og da kommer slike tilleggsspørsmål. Epikrisetid vil være én indikator på kvaliteten i et tilbud, selvfølgelig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-05-25:
Ja, president. Men jeg tror ikke jeg har mulighet til å greie å gjenta det, i hvert fall ikke ordrett, for det var en nyanse i forhold til å ta initiativ på det som går på anbudsinnbydelse. Jeg hadde veldig sterkt fokus på akkurat det som går på anbudsinnbydelse. Jeg er opptatt av to ting. Det ene er at en skal følge det reglementet som tross alt er bestemt. Og det andre er at det skal være likhet når man innhenter anbud, slik at de forskjellige, mulige leverandørene skal kunne forholde seg til én ting. Jeg erkjenner at de innledende anbudsspesifikasjonene var for løse, og det ble derfor for vanskelig og tilfeldig hvilke valg som ble gjort. I dialog bl.a. med PRISY tror jeg vi har kommet frem til et bedre grunnlag for innhenting av anbud. Pasienttilfredshet vil alltid være et viktig kriterium. Heldigvis bor vi i et land hvor pasienttilfredsheten er meget stor. Det gjelder både i de offentlige og i de private sykehus. Den tilfredsheten tror jeg ytterligere vil kunne forsterkes ved at man har fokus nettopp på det representanten Alvheim her tar opp.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Det kan vel knapt finnes noen viktigere oppgave vi har som politikere, enn å ta vare på folks liv, helse og trygghet. Dette rammer jo ikke bare dem som blir syke, og familiene til dem som dør, men det rammer også et helt samfunn, som preges av frykt, og som får sin bevegelsesfrihet begrenset. Professor ved Universitetet i Stavanger Terje Aven, som er spesialist på risikostyring og samfunnssikkerhet, sier at det er en skandale at dette får fortsette, og at sikkerhetstenkningen i Norge altfor mye preges av at man reagerer når noe skjer, i stedet for å være i forkant. Det verste med denne saken er at dette har skjedd tidligere. I 2001 mistet sju mennesker livet ved et tilsvarende utbrudd i Stavanger. Og spørsmålet er: Hvorfor har man ikke sørget for at ikke bare reglene er på plass, men også kontrollen av at reglene følges? Det er jo det vesentlige i forhold til sikkerhet og trygghet. Og spørsmål nr. 2: Når vil en slik kontroll være på plass, og hvordan vil statsråden rapportere tilbake til Stortinget at systemene er i orden?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Tragedien i Fredrikstad er ille. Det er mange ulike instanser som er involvert, og som bør ta ansvar når den tid kommer. På den annen side synes jeg ikke at tidspunktet nå er inne – når vi har fire alvorlig syke pasienter liggende i respirator – til å lete etter syndebukker. Det må vi komme tilbake til når denne situasjonen er avklart. Mitt konkrete spørsmål til helseministeren i så måte: Kan helseministeren garantere at mange av de pasientene som nå har denne sykdommen, og som trenger en kortvarig eller langvarig oppfølging av sin lungesykdom, ikke selv skal bære det økonomiske tapet ved dette? Går Regjeringen inn og dekker fullt ut de utgifter som blir påført den enkelte pasient over kortere eller lengre tid?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Mitt spørsmål går til den ærede helse- og omsorgsminister og har følgende ordlyd: «Ifølge PRISY, Privatsykehusenes fellesorganisasjon, følger ikke de regionale helseforetakene anbudsreglene ved utarbeidelse av anbudsinvitasjoner. En oversikt viser at verken Helse Midt-Norge eller Helse Nord la inn kriterier om kvalitet, og ingen la inn kriterier om epikrisetid. Ventetid fra konsultasjon til behandling var interessant bare for Helse Sør. Vil statsråden se nærmere på denne praksisen og kreve at anbudsreglementet følges bedre opp?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg takker statsråden for svaret. For meg er det noe uforståelig at ikke alle de regionale helseforetakene har de samme anbudsreglene når en skal kjøpe tjenester. Jeg kan heller ikke se noen fornuftig forklaring på hvorfor flere foretak utelater kravet om epikrisetid og ikke minst kravet om kvalitet. For meg virker dette nokså uprofesjonelt. Særlig vil jeg understreke viktigheten av at en har faste rutiner for utskriving av epikriser, og at disse skjer innen en kortest mulig tidsfrist av hensyn til etterbehandling av pasienten. Dette har også i høyeste grad med kvalitet på tjenesten å gjøre. Jeg vil spørre helseministeren: Kan det være mangel på fagkompetanse i helseforetakene som gjør at anbudskravene varierer så sterkt fra foretak til foretak?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg takker igjen for svaret. Kvalitetskriterier kan være vanskelig å dokumentere, men ett slikt kriterium er pasienttilfredshet, noe som i langt større grad enn hittil bør brukes i forbindelse med anbudsbedømmelse. Det er pasienten og ikke minst pasientens pårørende som til enhver tid skulle ha best kjennskap til hvordan han eller hun er fornøyd med behandlingen i et sykehus eller i en klinikk når en ser på totalen og ikke minst på informasjonen og kommunikasjonen mellom pasient, lege og pårørende. Helseministeren har for så vidt delvis svart på mitt spørsmål, som gikk på om helseministeren vil ta initiativ til å få noe mer ensrettede regler for anbudsinnbydelse så langt dette er praktisk mulig, men han kan gjerne gjenta svaret.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Det kan nok diskuteres – etter det som skjedde i Stavanger, og den tragedien vi nå ser i Østfold – om veilederne er gode nok når det gjelder tilsyn og kontroll. Nå hører jeg at helse- og omsorgsministeren sier at han på lengre sikt vil vurdere et nytt regime for dette, men det vil åpenbart måtte ta tid. Spørsmålet blir da: Hva vil helseministeren gjøre på kort sikt for å sørge for at både veiledere, kompetanse og ressurser hos dagens kontrollregime, altså kommunene, er slik at man på en langt bedre måte vil være i stand til å følge opp eierne og kjøletårnene?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-05-25:
Det er nok mange som er overraska over at dette kunne skje igjen, med det alvoret som låg over Stavanger i 2001, og òg med dei mange løfta som vart gitt i høve til alt som skulle gjerast. Eg vil gi ros til statsråden for at han så konstruktivt har gripe fatt i dette. Han understrekar at pasienten no er fokus nr. 1, og at det å finna smittekjelda er fokus nr. 2. Så forstår eg det òg slik at han no innser at det å utarbeida ein rettleiar ikkje er nok. Eg trur at det er eit blindspor å fokusera på at det er 433 kommunar, for dette skjer jo i to store kommunar. Men eg trur det er veldig viktig å fokusera på å spela på lag og samarbeida for no å finna det rette regelverket og dei rette kontrollordningane, framfor å bruka noko særleg meir tid på å skulda på kvarandre. Eg ber statsråden stadfesta det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-05-25:
I 1999 var statsministeren sin strategi ein politikk for utjamning. Då var det viktig med forsterka innsats for å få fleire i arbeid. Det var viktig med ein meir sosial bustadpolitikk, med betre offentlege tenester, med eit tettare sosialt tryggleiksnett og med eit meir rettferdig skattesystem. Dagens regjering har endra strategi, frå utjamning til målretta tiltak for dei aller vanskelegast stilte, finansierte med kutt for dei nest fattigaste. Det betyr at det har blitt vanskelegare økonomisk å bli sjuk, å bli ledig og å vera einsleg i dette landet. Mitt spørsmål er: Er statsministeren no villig til å revurdera sin strategi, til å la vera å lytta til Høgre, og til å sjå på det som han stod saman med Senterpartiet om i 1999, for å unngå fleire stygge sosiale kutt overfor dei nest fattigaste?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-05-25:
Mitt beste råd til statsministeren i denne saka er å gjera som han ber andre om når det gjeld fattigdom: å gå bak tala, gå bak statistikken og sjekka ut den verkelege verda ute i Kommune-Noreg. Då vil statsministeren sjå at det ikkje berre handlar om å leggja på ein milliard eller to i inntekter til kommunane, men at det faktisk handlar om å låna øyra til kva utgifter kommunane har. Viss han vil kjempa mot fattigdomen, må sosialkontora få sleppa å kutta i stillingar, og skulane må få meir og ikkje mindre midlar. Viss han vil styrkja eldreomsorga, må han ta innover seg det faktumet at pr. dato blir det mindre hjelp pr. brukar og ikkje meir, og han må ta innover seg at når det blir bygt fleire plassar innanfor eldreomsorga, er det faktisk behov for fleire årsverk enn dei 13 000 som handlingsplanen innebar.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Stortingsvalget den 12. september nærmer seg, og det er vel siste gang statsministeren er i spontan spørretime før valget. I den offentlige debatt omkring valgkampen, som er begynt, er regjeringsspørsmålet av betydelig interesse etter at de rød-grønne partier har slått seg sammen, og det ikke er noe tilsvarende på ikke-sosialistisk side. Jeg vil gjerne spørre statsministeren om hvilke konsekvenser og konklusjoner han vil trekke av et valgresultat hvor Høyre og Fremskrittspartiet får rundt 18–20 pst., Kristelig Folkeparti 7–8 pst., og Venstre ligger over sperregrensen, altså et fortsatt ikke-sosialistisk flertall i Stortinget, men med betydelige endringer de ikke-sosialistiske partiene imellom. Mitt spørsmål gjelder altså konklusjoner og tiltak: Hvorledes akter eventuelt statsministeren å håndtere og forholde seg til et slikt valgresultat?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Betyr det i realiteten at statsministeren har til hensikt å følge litt av den linjen som statsminister Kåre Willoch hadde i 1985, da det rene flertall for Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ble borte, men Fremskrittspartiet kom i en såkalt vippeposisjon? Statsminister Willoch foretok seg da ingenting – ingen samtaler, ingen konsultasjoner i det hele tatt – på tross av at grunnlaget for Regjeringen var endret gjennom stortingsvalget. Betyr det som statsministeren nå har sagt, at han vurderer det dit hen at betydelige endringer som velgerne i tilfelle ved valg gjør i Stortingets sammensetning, endringer innenfor de ikke-sosialistiske partier, og eventuelt det faktum at statsministerens eget parti skulle bli halvert, for statsministeren ikke vil medføre noen konsekvenser? Er det slik å forstå at statsministeren mener at dette er helt ubetydelig når det gjelder regjeringsspørsmålet?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
La meg først minne statsministeren om at det var et vedtak i Stortinget under en trontaledebatt – et enstemmig sådant – om å få en opptrappingsplan for eldreomsorgen som var bakgrunnen, og ikke et tiltak fra regjeringen. Statsministeren husker sikkert selv at han stemte for Fremskrittspartiets forslag. Statsministeren sa: Alle som trenger en sykehjemsplass eller omsorgstjenester, skal få det. Hvorfor er da statsministeren imot å få lovfestede juridiske rettigheter med hensyn til folketrygd- eller rikstrygdeverkbetalte tjenester på dette området? Veldig mange kommuner sier at de ikke greier å prioritere å bygge sykehjemsplasser, og de skylder på svak økonomi. Det kan være fordi man har bygd kulturhus og nytt rådhus, men det er i hvert fall svak økonomi de skylder på. Hvorfor skal ikke dette kunne finansieres ved overføring fra Rikstrygdeverket til sykehjemmet og den som leverer omsorgstjenesten, slik at den enkelte bruker har valgfrihet? Pengene kommer automatisk, det er en stykkprisfinansiering av det tilbudet som vedkommende selv velger – altså rikstrygdeverkfinansiering i stedet for kommunefinansiering.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Først vil jeg si at vi står overfor to klare regjeringsalternativ ved det forestående stortingsvalget, nemlig den nåværende samarbeidsregjering, som har en god balanse mellom sentrum og Høyre, og det som jeg ikke vil kalle en rød-grønn-regjering, for det blir en blass grønnfarge i den, men en rød regjering. Det er de to klare alternativene, og det er en fordel for folk. Jeg vil naturlig nok ikke begynne å spekulere i bestemte ufall av valgresultatet, hvilken prosenttilslutning de ulike partiene vil måtte få, og hvilke tiltak statsministeren da vil treffe. Det ville være å spille fra seg alle kort på forhånd, og selv om jeg ikke er en erfaren kortspiller, så vet jeg så mye at det har jeg altså ikke tenkt å gjøre. Jeg håper at valget gir grunnlag for en fortsatt ikke-sosialistisk samarbeidsregjering. Jeg mener at det alternativet vi nå har, er det beste. Det håper vi selvsagt at også Fremskrittspartiet mener, slik som de gjorde i 2001, etter å ha fått svar på en god del spørsmål som ble stilt. Jeg synes den formen for avklaring vi da hadde, står seg godt. Vi har jo hatt gleden av å samarbeide med Fremskrittspartiet i mange saker denne fireårsperioden, bl.a. flere budsjett. Men som representanten Hagen utmerket godt vet, har vi også sett det som viktig og nødvendig å kunne samarbeide med andre partier om andre viktige saker hvor Fremskrittspartiet har vært en motstander av Samarbeidsregjeringens politikk, faktisk i en del viktige verdispørsmål. Vi kan ikke avskjære oss den muligheten hvis vi får et grunnlag for å fortsette. Men hvis ikke de røde – parentes grønne, parentes slutt – partiene får et flertall ved høstens valg, ser Samarbeidsregjeringen det slik at vi kan fortsette inntil noe annet måtte være bevist.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
For det første tror jeg ikke vi skal foreskrive valgresultatet i dag. På de siste gallupene har faktisk Kristelig Folkeparti hatt klart bedre resultat enn det Hagen nå antydet, selv om mange ynder å framstille det akkurat slik som Hagen nå gjorde det. Jeg tror faktisk at vi er på vei oppover, og det har skjedd større endringer i tilslutning tidligere i løpet av den tiden som vi nå har fram til valget, enn det som trengs for at vi skal nå vårt mål om en tosifret tilslutning. Ingen situasjon etter et valg er uten videre sammenliknbar, ei heller vil det som måtte skje etter valget i 2005, kunne sammenliknes med det som skjedde etter valget 20 år tilbake, da statsministeren var Kåre Willoch. Om Fremskrittspartiet skulle komme i en vippeposisjon etter valget til høsten, er jo ikke det noe nytt i forhold til inneværende periode. Fremskrittspartiet er jo også – for å bruke dette begrepet – i en vippeposisjon nå, og jeg synes at den formen for kontakt vi hadde med Fremskrittspartiet etter valget i 2001, står seg godt som modell også for 2005.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Ja, gjennom et valgresultat kan partiene få større eller mindre innflytelse, og det skal respekteres. Men det er jo ikke slik at det største partiet, f.eks., automatisk får regjeringsmakt, da skulle jo Arbeiderpartiet hatt det i inneværende periode. Så det er jo ikke automatikk og matematikk dette dreier seg om. Skjer det store forskyvninger ved høstens valg, vil selvsagt statsministeren og Regjeringen vurdere den situasjonen som har oppstått. Det er jo ikke slik at f.eks. mitt parti regjerer for enhver pris hvis vi føler at vi ikke får innflytelse stor nok. Men er det grunnlag for at Samarbeidsregjeringen fortsetter, og hvis ikke Fremskrittspartiet sier at de vil ha en rød regjering isteden, så ser jeg ikke noe avgjørende for at vi da uten videre skal tre tilbake. Det at de røde partiene – jeg tror, som sagt, at grønnfargen blir svært blass – har samlet seg om et regjeringsalternativ, betyr vel neppe at hvis de kommer i mindretall, så vil de avskjære seg innflytelse i neste fireårsperiode og ikke samarbeide med Samarbeidsregjeringen i enkeltsaker. Det tror jeg absolutt de vil gjøre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg skjønner at det er en yndet sport nå hos de røde å skremme med Bondevik, Høybråten og Haugland. Det må en selvsagt gjerne prøve seg på, hvis en vil spille på misfornøyde fremskrittspartivelgere. Men det Djupedal da legger opp til, er å spille på en misnøye med at vi øker bistanden til verdens fattige, at vi fører en stø økonomisk politikk som har bidratt til en rekordlav rente, at arbeidsledigheten er på vei ned, at ventetiden ved sykehusene er nærmere halvert. Så hvis dette er Djupedals gjennomgangsmelodi, at han ved å personifisere denne politikken skal forsøke å skremme, må han gjerne forsøke seg på det, men vi står faktisk oppreist på vår politikk. Vi fører en mer offensiv miljøpolitikk enn det arbeiderpartiregjeringen gjorde, derfor blir grønnfargen når Arbeiderpartiet kommer til å overkjøre SV i slike spørsmål, blass. Men jeg skjønner at SV vil inn, og med den økonomiske politikk og sikkerhetspolitikken SV står for, blir det jo en betydelig usikkerhet i sentrale deler av norsk politikk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg skal selvsagt svare på det. Men siden Kristin Halvorsen innledet med noe helt annet, nemlig miljøpolitikken, vil jeg si at det er jo ikke SVs miljøpolitikk jeg har stilt spørsmål ved, men hva som blir resultatet av en rød regjerings miljøpolitikk. En vet hvordan Arbeiderpartiet ivrer for forurensende gasskraftverk, og Senterpartiet vil ha en vernepause. Det er jo denne politikken Kristin Halvorsen skal stilles overfor, og det er disse hun skal samarbeide med. Så vil jeg også ha sagt, for at ingen misforståelser skal bre seg, at jeg tar ingen partier for gitt, ei heller Fremskrittspartiet. Vi har respekt for det, og vi vil ha respekt for den tilslutning det partiet måtte få. Men vi har som sagt ikke sett grunnlag for et fast organisert samarbeid. Så til fattigdomsproblemet. Fattigdomsproblemet er ikke løst. Det er derfor vi bl.a. i revidert nasjonalbudsjett setter inn nye 100 mill. kr, pluss 50 mill. kr i rusomsorgen. Det er derfor Samarbeidsregjeringen, som den første norske regjering, la fram en handlingsplan. Tiltakene begynner å virke. Flere bostedsløse får tilbud, flere rusavhengige får tilbud, flere fattige får tilbud om bostøtte. Så tror jeg at Kristin Halvorsen gjør klokt i å gå litt bak statistikken. Det det dreier seg om, er hvor mange det er som ligger under 50 pst. av den såkalte medianinntekten. Medianinntekten er: Hvis en tar hundre personer som er et tverrsnitt av det norske folk, er medianinntekten inntekten til person nr. 50, altså midt på. Da er faktisk situasjonen den at hvis alle, også de fattigste, f.eks. skulle få fordoblet sin inntekt, ville det bli like mange eller flere fattige etter denne definisjonen. Studenter er også med, og de som lever bare på lån, er i definisjonen fattige. Antallet studenter har økt – og vi er vel glad for at det antallet har økt. Ting tyder nå på at trenden er snudd. Dette var en statistikk fram til 2003. Da var ledigheten ganske høy, inntektsøkningen var høy, og det gjorde at flere falt under medianinntekten. De trendene snur nå, og ting tyder på at også tallene snur.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Det siste er ikke riktig. Kristin Halvorsen må gjerne skru seg opp retorisk, men jeg ber om at hun holder seg til fakta. Fakta er at flere av de fattigste i Norge nå får bedre hjelp. Vi satte inn tiltaksplanen fra 2002. Dette er en statistikk som går fram til 2003. Tiltakene begynner nå å virke. Jeg ber Kristin Halvorsen om å holde seg til fakta. Flere bostedsløse får hjelp, flere rusavhengige får hjelp, og flere av dem som er nederst på stigen, får hjelp. Det er ikke statistikk, men det er målrettede tiltak til disse som hjelper. Når det generelle inntektsnivået stiger, stiger også medianinntekten. Da kan faktisk noen flere falle under 50 pst. av medianinntekten, selv om de har fått det bedre. Det er sannheten. Men jeg er ikke fornøyd. Vi er ikke framme. Vi har de samme ambisjonene og det samme engasjementet som vi hadde tidligere, hvis Kristin Halvorsen skulle lure på det. Den politikken vi fører nå, gir flere arbeidsplasser – nesten 20 000 flere sysselsatte det siste året. Det er det viktigste tiltaket for å få folk ut av fattigdom.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Skal vi hjelpe de fattige, må vi hjelpe de fattige. Da er faktisk ikke skattepolitikken for dem med høye inntekter avgjørende for hvordan de fattige har det. Derfor vil jeg fastholde at flere av de fattigste i Norge har fått det bedre. Men vi er ikke framme. Så denne statsministeren, hvis han får fortsette, kommer til å fortsette å kjempe for målrettede tiltak til de fattigste i Norge. Og denne regjeringen var den første som la fram en plan for det. Røde regjeringer tidligere har ikke gjort det. Fattigdommen økte, og da ikke bare i et snitt, som vi nå har fått tall for, men for de virkelig fattige. Dette sier jeg ikke som noen unnskyldning, men sannheten er at når ledigheten stiger og flere kommer ut av arbeidsmarkedet, som det var en tendens til fram til 2003, får man flere som faller under medianinntekten. Og når det generelle inntektsnivået stiger kraftig, får man også flere under, selv om mange av dem som sitter nederst ved bordet, har fått det bedre. Men vi er ikke fornøyd. Skatteletten har stort sett gått til bedriftene for å øke sysselsettingen, og derfor har Arbeiderpartiet stemt for langt over halvparten av den. De kuttene representanten viser til, de er for å styrke arbeidslinjen for å få flere inn i arbeid.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg synes vel kanskje også representanten Bjarne Håkon Hanssen bør gå litt bak statistikken og spørre seg hva dette dreier seg om. Det dreier seg altså om andelen av dem som er under den såkalte medianinntekten, altså en middels inntekt. Det kan faktisk bli flere av dem, selv om en øker inntektsnivået i bunnen. Dette sier jeg ikke som en unnskyldning, men som et faktum. Det er trolig det som ligger bak. Dette var en statistikk fram til 2003. Da var ledigheten ganske høy, inntektsøkningen var høy, og til sammen gjorde det at dette skjedde. Det betyr ikke at de som virkelig trenger det aller mest, har fått mindre. Det ber jeg Bjarne Håkon Hanssen merke seg. Nå er ledigheten på vei ned, bl.a. på grunn av denne regjeringens politikk. Vi har fått mer moderate inntektsoppgjør. Ting tyder på, også når det gjelder statistikken over sosialhjelpsutbetalingene, at trenden er i ferd med å snu. Når det gjelder de kuttene Bjarne Håkon Hanssen viste til – uten at jeg har tid til å gå inn på dem i detalj – har de arbeidslinjen som hensikt, nemlig å bringe folk tilbake i arbeid istedenfor at de skal være på passive trygdemottak. Det er fornuftig for å bringe folk ut av fattigdommen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg er fortsatt overbevist om at vi trenger målrettede tiltak mot de fattigste. Det hjelper ikke de fattigste om vi treffer tiltak for andre grupper. De fattigste må hjelpes av målrettede tiltak mot de fattigste. Vi trenger de generelle velferdsordningene. Dem har vi hatt i Norge i mange år, og vi bygger dem ut. Men de hindret ikke at vi fikk et økende fattigdomsproblem, som vi også hadde under tidligere regjeringer – og under vår felles regjering. Ved hjelp av bl.a. daværende sosialminister Kleppa fikk vi analysert hvilke grupper som er de fattigste i Norge. Da håper jeg at vi kan være enige om at vi må sette inn tiltak mot dem, for nå vet vi mer om dem. Vi vet at det gjelder en del innvandrermiljøer, vi vet at det gjelder rusavhengige, vi vet at det gjelder bostedsløse, og vi vet at det gjelder langtids sosialhjelpsmottakere. Ja, så satte vi inn tiltak mot dem! Vi har økt bevilgningene gjennom denne perioden med – så vidt jeg husker – et sted mellom 3 og 4 milliarder kr for disse, og vi kommer med ytterligere tiltak i revidert budsjett nå. Det må vi fortsette med. Vi skal også arbeide for utjamning. Dette er ikke et spørsmål om å lytte til Høyre, dette er et spørsmål om å hjelpe de fattigste.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Når det gjelder kommuneøkonomien, er bildet ganske nyansert. Det er en del kommuner som fortsatt har det veldig vanskelig, det er jeg enig med representanten Arnstad i. Men det er også mange kommuner som har kommet i en klart bedre økonomisk situasjon, og generelt har det vært en vekst. Den veksten skal fortsette, også i statlige overføringer. Det har Regjeringen foreslått i kommuneproposisjonen som nå ligger til behandling i Stortinget. Når jeg bringer fram noen tall nå, er ikke det for å underslå at jeg vet at det er vanskelig i mange kommuner. Men sannheten er at det i tråd med hva vi lovte i Sem-erklæringen, har vært en realvekst i kommunenes inntekter i denne perioden på 1,6 pst. og i frie inntekter på 0,9 pst. Sannheten er også at en brukerundersøkelse viser at brukerne av kommunale tjenester var mer fornøyd siste året enn de var året før. Det er også blitt en bedre balanse i kommuneøkonomien. Netto driftsresultat for kommunesektoren samlet var på 2,4 pst. i 2004, mot 0,6 pst. året før, altså en klar forbedring. Når det gjelder omsorgssektoren, som det var spesielle tall for i nyhetene i dag, er vi ikke framme ved målet ennå. Men sannheten er at hvis en tar hensyn til sykefraværet, er antallet utførte årsverk i pleie- og omsorgssektoren om lag det samme i 2004 som i 2003. Det er en økning i antall mottakere av hjemmetjenester, fra 161 000 til 163 000, og vi har opprettholdt antallet plasser i institusjoner og pleie- og omsorgsboliger totalt sett. I dag var det spesielt fokusert på sykehjemsplasser. Da skal en ta med i beregningen at det er bygd nesten 39 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger i eldrehandlingsplanperioden. Spesielt har det vært mange omsorgsboliger, og det gjør kanskje at antallet i sykehjem har gått noe ned, fordi flere av dem kan være i omsorgsboliger.