Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Dette er ei sak som til ein viss grad er ei oppfølging av eit vedtak som vart gjort i Stortinget den 29. februar 1996, der Stortinget bad Regjeringa om å legge fram ei stortingsmelding om ei livslang læringsreform. Forslaget er bygt på ei NOU-utgreiing, 1997:25 Ny kompetanse. Det er ei stor og viktig reform vi i dag er invitert til å gjere vedtak om. Eg er derfor glad for å kunne seie at det er ein samla komite som i det store og heile står bak innstillinga. Komiteen er einig om å lovfeste retten til permisjon for utdanning, både heil- og delvis permisjon. Vi er også einige om at denne lova ikkje må bli eit hinder slik at eksisterande ordningar som partane i arbeidslivet har forhandla seg fram til, ikkje lenger skal kunne følgjast opp. Eg skal kome tilbake til det seinare. Det er veldig få ting komiteen er ueinig om. Det som er interessant, er at alle høyringsinstansane stort sett har gitt positive tilbakemeldingar når det gjeld dette lovforslaget. Dei ser behovet for ein lovfesta rett til permisjon for utdanning. Det som også er viktig, er at denne lovproposisjonen legg opp til at hovudformålet er at ein skal auke kompetansen i næringslivet, ved at ein no også kan få moglegheit til vidareutdanning. Det er klart at det er visse forskrifter som må inn her for å regulere denne permisjonsretten, slik at den ikkje legg hinder i vegen for bedriftenes daglege drift og vanlege personalpolitikk. Det som også er viktig å få med, er at det ikkje må bli slik at det nødvendigvis går ut over dei minste bedriftene. Ein samla komite meiner at kompetansekravet skal ligge der, men vi ser også behovet for at enkelte arbeidstakarar kan få gjere ferdig ei grunn- og vidareutdanning som dei kanskje ikkje har fått høve til tidlegare. Ueinigheitene går meir på lærlingordningane og dei mellombels tilsette. Likevel er det viktig å peike på at komiteen liksom departementet meiner at arbeidstakarane må ha moglegheit til å ta fleire utdanningspermisjonar i løpet av sin yrkesaktive karriere. Komiteen er også einig med departementet i at hovudregelen bør vere at arbeidstakaren ikkje skal ha rett til ny utdanningspermisjon før det har gått minst eitt år sidan den førre permisjonen tok til og det har gått dobbelt så lang tid som den førre permisjonen varte. Komiteen meiner likevel at utdanningspermisjon for kurs av kortare lengd må vere unntatt frå hovudregelen, slik at dette ikkje er til hinder for allereie framforhandla forhold i arbeidslivet. Derfor peikar vi på at for dei fleste yrkesgrupper med grunnutdanning frå universitet, vitskapleg høgskule og/eller høgskular er trongen for yrkesretta kurs av vidareutdannande karakter nokså snarleg etter grunnutdanninga og starten i arbeidslivet. For ein del av desse gruppene er det dessutan aktuelt å starte på ei formalisert spesialisering gjennom ein kombinasjon av rettleiing i arbeid og mange kurs av kortare lengd. Ein må rekne med at relativt mange vil skifte tenestestad for å få teljande teneste for spesialiseringa. Komiteen legg vekt på at innføringa av ein lovfesta permisjonsrett, basert på krav om at arbeidstakaren skal ha vore i arbeidslivet i minst tre år og tilsett hjå arbeidsgivaren dei siste to åra, ikkje må legge hinder i vegen for å halde oppe og vidareutvikle det mønsteret for etter- og vidareutdanning som blir praktisert for ymse yrkesgrupper. Det er litt ueinigheit i komiteen når det gjeld akkurat dette med kor mange år ein skal ha vore ute i yrkesaktivt liv før ein kan få ta ut full permisjon. Men det er vel kanskje ein del kosmetikk i akkurat den ueinigheita. Likevel er komiteen av den meining at permisjon ikkje kan krevjast dersom dette er til hinder for forsvarleg drift og planlegging av verksemda. Arbeidsgivaren skal innan ei viss tid gi arbeidstakaren skriftleg melding om dette. Det er viktig å peike på at permisjonen skal nyttast til etter- og vidareutdanning, og at den skal vere innafor organiserte rammer. Det er også viktig å ta med at utdanning utover vidaregåande skule og grunnskule må vere yrkesrelatert og omfatte alle typar arbeidsmarknadsrelevant etter- og vidareutdanning. Eg vil på vegner av Framstegspartiet likevel gå endå vidare. Vi meiner at permisjon berre skal bli gitt til utdanning som gir dokumentert kompetanse. Framfor å svekke kravet til dokumentert kompetanse bør arbeidet med å etablere dokumentasjon prioriterast av partane i arbeidslivet. Det er også verd å merke seg at departementet i utgangspunktet fremma eit lovforslag som ikkje gjorde det mogleg å ta ut deltidspermisjon. Komiteen er usamd med departementet i det, og det er ein samla komite som understrekar at det er kombinasjonen av arbeid og utdanning som vil vere alternativet for folk flest, grunna økonomi og familieliv. Det vil vere den beste og kanskje den einaste måten som vil gjere det mogleg. Derfor hevdar komiteen at ei av hovudutfordringane som er lagde til grunn i den nye kompetansereforma, er at utdanningstilboda i større grad skal rette seg mot å gi høve til å kombinere arbeid og utdanning. Mange vaksne menneske vil i framtida ønskje å ta utdanning ved sida av å arbeide, og lov om rett til utdanningspermisjon må ikkje legge hinder i vegen for ein slik mogleg veg å gå. Komiteen meiner derfor at det er like stor trong for ein lovfesta rett til delvis permisjon som ein lovfesta rett til heil permisjon. Dette vil også vere i tråd med arbeidsmarknaden og verksemdene sine behov. Utviklinga av kompetansesamfunnet vil vere best tent med at dei vaksne si etter- og vidareutdanning kan kombinerast med arbeid. Komiteen peiker på at for ei rekkje yrkesgrupper er etter- og vidareutdanning og spesialisering basert på kombinasjonen av arbeid og deltidsstudium, der deltidsstudia anten skjer regelmessig gjennom eit eller fleire semester eller ved hyppige og kortare kurs eller utdanningstilbod. Det er også viktig å få med at komiteen har teke opp problemstillinga når det gjeld dei arbeidstakarane som ikkje er omfatta av arbeidsmiljølova, og ber Regjeringa om å følgje dette opp. Det er ein del ueinigheit i komiteen. Det går på dette med mellombels tilsette. Fleirtalet meiner at reforma og permisjonsretten også skal gjelde for dei mellombels tilsette, mens mindretalet, Høgre og Framstegspartiet, meiner at vi bør vente med å utvide denne lova til også å gjelde mellombels tilsette til vi får erfaringar med ho. Dette er også i tråd med høyringsinstansane KS og NHO. Elles er ein også inne på dette med tvistemål – at ein kan legge dei til det vanlege rettsapparatet. Vi frå Høgre og Framstegspartiet meiner at dette er ein såpass viktig og stor reform at ein ønskjer å løyse dette på ein best mogleg måte.