trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-01:
Det siste tiltaksforslaget fra representanten Bøhler ble også omtalt i den veilederen som jeg nevnte i hovedinnlegget mitt, hvor meldeplikten faktisk blir presisert for å gjøre dette enda mer tilgjengelig for dem som arbeider i førstelinjen, og jeg er for så vidt også enig i at de øvrige forslagene til nye tiltak er gode å ha med seg videre i den prosessen som vi er i. Når det gjelder tiltak 19, jobber – akkurat nå, hadde jeg nær sagt – BLD med utarbeidelsen av denne informasjonen og veiledningen. Det arbeidet er kommet godt i gang, men det er viktig at det også spres. Jeg tror vi er nødt til, som engasjerte borgere i dette spørsmålet, å bidra til at den type informasjon som ligger, og som vil komme til å ligge, lett tilgjengelig elektronisk på Internett, spres. En må gjøre det en kan for å spre informasjonen og spre informasjon om hvor man kan hente mer informasjon om dette. Der er også regjeringens webside et godt bidrag. Det var et par ting som interpellanten var inne på i det første innlegget, som jeg ikke fikk kommentert i mitt hovedinnlegg. Jeg tenkte bare jeg skulle nevne det. Oppfølgingen etter at datalagringsdirektivet falt i EU, ligger i Samferdselsdepartementet, og det er de som har oppfølgingsansvaret for hva som eventuelt skal komme som konsekvens av det. Når det gjelder organiseringen av PST og de lokale enhetene, er det riktig som representanten Bøhler sier, at i Oslo har man den sentrale enheten. Man har ikke et lokalt PST-ledd i tillegg. Det henger litt sammen med at organiseringen av de lokale PST-leddene er ment å være en del av en lokal struktur, som kjenner lokalsamfunnet mer på pulsen, fordi den sentrale enheten ikke er til stede der. Mens i hovedstaden og i Oslo politidistrikt er den sentrale enheten til stede og kan bruke de virkemidlene som de lokale enhetene av PST bruker ute. Det er nok årsaken til at det er tenkt slik. Nå vil vi etter gjennomføringen av politireformen også få erfaringer med hvordan de lokale PST-enhetene fungerer. Kanskje vil det også bidra til noen flere erfaringer som vi kan ha med oss inn i det viktige arbeidet som skal gjøres. Jeg tror nok at mange politidistrikt vil misunne Oslo for den styrken PST faktisk har i Oslo, men det er samtidig avgjørende for at dette skal fungere, at dialogen mellom politiet og Politiets sikkerhetstjeneste er minst like god som det den er i politidistriktene for øvrig. Jeg synes også representanten er inne på noe svært viktig når han snakker om viktigheten av at moskémiljøene tar et ansvar. Det er en trend vi nå ser kommer. Jeg håper den blir forsterket, for det er helt avgjørende, og de spiller en viktig rolle.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-01:
Det er én fordel ved de veilederne som representanten Bøhler viste til, og det er at de også finnes i elektronisk form. Man kan bare klikke, så kommer man til de ulike delene som man er ute etter. Sånn sett er det et poeng. Men det er også viktig at vi jobber videre med å få tydeliggjort og klargjort grensene og for så vidt rammene for taushetsplikt og varslingsplikt. Alle som har vært her oppe, tror jeg har sagt at dette er komplisert, og det understreker jo hvor komplisert dette faktisk er. Jeg har lyst til å si at det også er en del positive ting. Da regjeringen for et års tid siden lanserte denne handlingsplanen, karakteriserte PST det som et kvantesprang for forebyggingsarbeidet mot radikalisering og voldelig ekstremisme. Det er gode karakteristikker, og jeg tror nok at når man ser oppfølgingen av dette, er vi i hvert fall godt i rute. Men vi har motkrefter der ute. Propagandamaskineriet til IS har vært nevnt av flere her. Det er en enorm innsats fra IS’ side for å forherlige denne formen for radikalisering og den reisevirksomheten som dessverre for mange lar seg lokke ut i. Og det gjør det hele enda mer komplisert når vi vet at det er mange forskjellige grunner til at man blir radikalisert, eller at man reiser til Syria som fremmedkriger. Det kan være ideologi – det er de som er ideologisk overbevist om at dette er riktig. Det kan være de som har vært utenfor, som plutselig finner en misjon, en tilhørighet. Det kan være kriminelle som reiser for å begå kriminalitet. Det gjør at dette bildet blir veldig komplisert. Representanten Vestby var i sine betraktninger inne på viktigheten av å ha en oversikt over hva vi skal se etter for å vurdere hvilke personer som er i faresonen. Det er en opplisting bak i handlingsplanen som viser en del av de radikaliseringstegnene man skal være oppmerksom på når man er i førstelinjen. Så skal vi ikke glemme – det var Elvenes som var inne på det – at dette handler om to ting. Det handler om forebygging, men det handler også om straffesporet. Det er også viktig å benytte straffesporet når det er grunnlag for det og man ser at det faktisk har konsekvenser når man trår over disse grensene. Representanten Andersen var bl.a. inne på at det er mange ulike måter å forebygge på. Hun kommenterte spesielt exit-programmene. Det er alltid en utfordring med prosjekter at de ofte har en begrenset varighet. Formålet med prosjektene er jo at man skal finne frem til hva som fungerer best – hva som er de beste prosjektene. Og så er det de som på en måte skal normaliseres og leve videre. Men det er et innspill som det er viktig å ha med seg, for det er viktig at man ikke mister den kompetansen som blir opparbeidet i mange av disse veldig gode og viktige prosjektene som gjennomføres lokalt. Jeg er veldig glad for det engasjementet denne debatten viser. Jeg er veldig glad for den brede politiske enigheten det er om hva som er utfordringen, at det ikke er noen som løper og tror at det er noen «quick-fix», og at Stortinget står sammen om å løse denne store utfordringen fremover.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2015-06-01:
Først vil eg takke interpellanten for å bringe eit veldig viktig tema inn i stortingssalen, eit tema som ofte har vorte dyssa ned, og som for mange er eit mørkt kapittel i vår historie. Historia omhandlar enkeltskjebnar – menneske som har hatt det særleg vanskeleg i sine første leveår, men som òg har vorte prega av det resten av livet. Som sagt, ca. 55 000 nordmenn var medlemer av NS. Dei fekk anslagsvis 100 000 barn. Forskarar har samanlikna mobbinga av NS-medlemene sine barn, dei såkalla NS-barna, med den mobbinga jødiske barn vart utsette for i Tyskland i 1930-åra. Det gjekk fleire tiår før NS-barna torde å stå fram med historiene sine, og sjølv i dag opplever mange skam over å ha foreldre som har vore NS-medlemer. For nokre kan dette kjennast som ein fjern problematikk som ikkje angår oss som samfunn. Men debatten gjer det i høgste grad. Dette handlar om kva slags nasjon vi ønskjer å vere, og då er eg glad for at statsråden her gjev positive signal. Alle gjer sine eigne val, men ein skal i utgangspunktet ikkje ta konsekvensane av vala andre gjer, og iallfall skal ikkje ungane måtte gjere det. Desse barna valde ikkje foreldra sine, og desse barna skal heller ikkje stå til ansvar for foreldra sine val. Krigen i Noreg vekte naturleg nok sterke følelsar, han skapte sinne og frustrasjon, og mange norske borgarar vart utsette for ubegripelege hendingar. Dette prega også stemninga i Noreg i åra etter krigen, og det prega også dei som opplevde dette, heile livet. Krigsoppgjeret føregjekk etter krigen. Dei som hadde gjort urett mot nasjonen, vart stilte til ansvar for handlingane sine. Slik må det vere i eit samfunn. Straff vart utmålt og sona. Det er då uheldig at enkelte barn og unge fekk barndommen sin øydelagd som følgje av foreldra sine val. Desse fekk verkeleg ei straff som dei ikkje hadde gjort nokre straffbare handlingar for å få. Dette vanskeleggjorde det å leve eit normalt liv for dei barna. Mange av desse barna opplevde ein situasjon gjennom oppveksten som er umogleg for oss andre å forstå. Dei vart utsette for mobbing og trakassering, ikkje berre frå andre barn, men også frå vaksne. Derfor er det òg for meg veldig gledeleg at statsråden signaliserer at ein vil ta fatt i saka.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2015-06-01:
Først vil eg takke interpellanten for å reise ei viktig problemstilling. Oslo S er eit område der svært mange av Oslos borgarar ferdast dagleg. I tillegg til det er stasjonen det første møtet med hovudstaden for dei tilreisande. Desse to faktorane gjer at det er heilt nødvendig å bruke betydelege ressursar på tryggingstiltak i dette området av Oslo. Det må vere tiltak som bidreg til at kriminaliteten vert avverja, ikkje berre tiltak som gjer etterforskinga lettare. Dette området i Oslo er i stor grad video-overvaka. Det gjev politiet nokre verkemiddel for å setje inn innsatsen i rett tid og på rett stad. Oslo politidistrikt har dei siste åra gjort ein betydeleg innsats for å redusere omsetninga av narkotiske stoff i området. Vi skal ikkje mange år tilbake i tid før situasjonen var særdeles problematisk i området. Oppretting av politiposten og at enkelte tenestemenn hadde arbeidskvardagen sin dedikert til å kjempe mot kriminalitet i området, har vore svært viktig. Dette viser at ein kan lykkast med målretta arbeid over tid. Ein har òg lykkast ved å heve straffenivået for lovbrot, nettopp av omsyn til det spesielle ved dette området og forholda elles. All ære til Oslo politidistrikt for det arbeidet som er gjort. Det er tendensar til at andre kriminalitetstypar har teke over i stor grad. No ser vi hyppige valdstilfelle og oppgjer mellom ungdomsgjengar i tillegg til ulike former for vinningskriminalitet. Eigarar av bygningsmassen og vaktbransjen uttrykkjer betydeleg bekymring for området. Gjennom media vert det etterlyst eit meir synleg politi. Det ein har sett tidlegare, er at når ein set innsatsen inn gjennom prosjekt osv., gjev det raske og gode resultat. Men for at resultata skal vare over tid, trengst det ressursar og langsiktige prioriteringar. Det må vi ha i bakhovudet. Oslo politidistrikt har mange oppgåver, og ein opplever dagleg kamp om ressursane. Men det bør vere ei politisk forventing at ein set politiet i stand til å handtere kriminaliteten ved slike nøkkelpunkt i hovudstaden. Det er viktig for at folk skal kjenne seg trygge, men òg av omsyn til allmenta og tilliten til politiet. Eit politi som er til stades og synleg, er nøkkelen til å nedkjempe kriminalitet, for hovudessensen i alt politiarbeid bør vere at ein skal vere der før kriminaliteten skjer − ikkje når han har skjedd. Det er alvorleg når brukarar av stasjonen, tilsette og andre gjev uttrykk for at dei er engstelege for å ferdast i området. Eg forventar at statsråden har ein kontinuerleg dialog med Oslo politidistrikt for å finne ein føremålstenleg måte å utføre eit målretta arbeid på.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2015-06-01:
Eg vil starte med å takke interpellanten for å reise ei viktig problemstilling. Temaet er meir aktuelt enn nokon gong, og det er ei problemstilling vi må ha kontinuerleg politisk trykk og merksemd mot. Verkemidla for å nå målet kan vere mange, men vi må vurdere kva som fungerer best, og ikkje gjere meir av ting som gjev liten effekt. Eit godt planverk og handlingsplanar er nødvendig, men det er ikkje løysinga aleine. Det trengst òg ressursar, og det trengst eit målretta arbeid over tid for at ein skal lukkast. Faktum er at ein må ha to tankar i hovudet samtidig – for å avverje dei akutte tilfella, men òg for det som verkar over tid. Det er eit ganske framandt bilete vi er vitne til. Norske borgarar vel å dra ut av landet for å delta i straffbare handlingar i utlandet. Dette skjer òg i andre land, så det er viktig at vi trekkjer lærdom av det. Det er ikkje berre Oslo eller andre store byar som har personar som reiser for å delta i denne typen handlingar. Det gjer at innsatsen ikkje kan konsentrerast, men må gjelde over heile landet. Kven som er i risikogruppa, er ikkje alltid like lett å avdekkje. Endringar av åtferd og tenkjemåte skjer raskt. Alle som jobbar med barn og unge, har eit ansvar for å vere påpasselege. Det er nødvendig at dei som oppdagar endra åtferd hos enkeltpersonar som kan ha vorte radikaliserte, melder frå, og at dei veit kor dei skal melde frå. Som politikarar må vi sørgje for at vi legg til rette for eit samfunn kor alle føler at dei høyrer til, eit samfunn kor ingen føler seg sette på sidelinja, og vi må sørgje for ei god integrering av folk som kjem til landet. Det er med andre ord mange område kor tiltaka må setjast inn. Tidleg innsats for å førebyggje at personar reiser for å delta i denne typen handlingar, er ein føresetnad. Då trengst god informasjonsflyt mellom aktørar for å fange opp risikogruppa. Kommunar, politi, helsevesen og frivilligheita har då nøkkelfunksjonar. Det er utarbeidd gode rettleiarar som må verte gjord kjende for relevante grupper. Dei er detaljerte og lettfattelege, og det er positivt. Kva ein skal gjere når ein er bekymra, korleis ein går fram i samtalar, og kva som er relevante tiltak, er tema ein finn materiale om. Til sist vil eg peike på viktigheita av eksempelets makt. Det at personar som har delteke i slike handlingar, vert etterforska og eventuelt domfelte, vil kunne ha ein preventiv effekt. Det norske samfunnet skal ikkje godta at personar deltek i slike handlingar. Vi må ikkje gløyme at det òg trengst økonomiske midlar for å kunne gjere ein god jobb. Då må vi ikkje gløyme dei årlege budsjettbehandlingane.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Jeg vil takke statsråden for et godt og informativt innlegg. Som sagt, når vi prøver å jobbe med de redskapene vi har, i nærmiljøene, opplever vi også en del utfordringer, hvis vi tar utgangspunkt i tiltakene i handlingsplanen. Jeg har sett at i de senere årene i Groruddalen, i moskémiljøene der osv., er det langt flere som aktivt ønsker å jobbe mot radikalisering, og som ønsker å ta til motmæle, og det er mye lettere å snakke direkte om det i moskémiljøene osv. enn tidligere. De setter også i gang tiltak. For eksempel har Muslimsk Senter Furuset samlet inn penger, startet egen ungdomsgruppe og engasjert en person som driver oppsøkende virksomhet overfor personer som kan være i faresonen. Der har vi nok noen av dem som er de nærmeste til å vite hvem vi bør snakke med, og som driver et aktivt arbeid for å forebygge rekruttering, fordi de virkelig forstår hvor viktig dette er, og hvor skjebnesvangert det kan være både for samfunnet, for de personene som blir utsatt for dette, og for de familiene. Det er også familier som har opplevd dyp sorg i forbindelse med rekruttering og at personer har reist og blitt drept i Syria, osv. Dette kjenner disse miljøene til, så de engasjerer seg kraftig. Jeg vil vise til punkt 14 i handlingsplanen, som sier at man vil støtte «frivillige aktører som arbeider med å forebygge radikalisering og voldelig ekstremisme». Det er viktig at man tenker bredt og prøver å engasjere de frivillige aktørene som er mest relevante, og som kan gjennomføre den typen tiltak som man her selv har samlet inn penger til. Jeg vil også si at punkt 19 i handlingsplanen, om veiledning til foreldre og foresatte, er et veldig godt tiltak. Det gjelder bare å få prøvd det ut, sånn at det kan gjelde disse familiene jeg snakker om, og som vi kjenner til, som trenger en type veiledning som er litt annerledes enn pedagogiske verktøy i det norske samfunnet, og som vi i hvert fall trenger å få brakt ut på en annen måte enn at de bare sendes ut til offentlige organer osv. Hvis jeg skulle foreslå tre tiltak til som jeg oppfordrer statsråden til å tenke på å ta inn i handlingsplanen, er det hvordan vi kan få imamene og også styremedlemmer, styrene i moskéene, til å lære seg godt norsk, så de kan delta i den norske samfunnsdebatten, være forbilder, få vite mer om hva som skal til for å forebygge radikalisering og kunne gjøre en mer aktiv innsats. Det andre jeg vil si, er at vi trenger flere tiltak for å finne ut mer om hvordan vi skal hindre at hatpredikanter kommer til Norge, deltar på arrangementer og bringer ut et budskap om sharialover osv., som er helt på grensen. De oppfordrer ikke til terror, men de er helt på grensen med hensyn til hva slags samfunn de vil ha. Jeg mener også at meldeplikten, avvergingsplikten, gjelder på dette området, og bør gjøres bedre kjent.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Tusen takk igjen. Jeg vil takke for mange gode innlegg, som viser at det er bred enighet på Stortinget om innsatsen mot rekrutteringen til terrornettverk. Hårek Elvenes holdt et godt innlegg, hvor han fikk fram alvoret i dette. Jeg tror vi må understreke at vi også har en ny type terror med lavterskelangrep – på gateplan med kniv og enkle våpen – hvor formålet er annerledes enn ved tidligere terrorhandlinger, og hvor det først og fremst er snakk om å spre en voldsom frykt, redsel og å skape splittelse. Det er klart at et av svarene er det som Karin Andersen var inne på, at vi også må stå sammen med det store flertallet av moderate muslimer – vanlige muslimer – som er mot dette. Det er samtidig viktig at vi ikke overlater debatten bare til de modige muslimene som står opp og tar den offentlige debatten, og som utsettes for ganske store belastninger. Vi må ta den alle vi andre i det norske samfunnet også. Det er viktig at ingen gis opp. Oslo politidistrikt forteller at 90 pst. av de personene de jobber med, ikke havner i sånne nettverk. Så de forebygger og greier å oppnå resultater for veldig mange. Jeg vet selv om eksempler lokalt på at personer som har vært fotografert med maskingevær osv. og stått fram på nettet med det, senere har kommet inn på andre tanker og andre veier. Vi må være klar over at det er mulig å nå fram. Det er viktig ikke å gi opp personer, selv om det virker som de har gått veldig langt i den retningen. Det er to punkter jeg bare vil ta en liten runde til på av det som statsråden var inne på – det gjelder PSTs representasjon i ulike politidistrikt. Det er sånn i andre distrikter der PST er representert, at det ikke er de personene som skal følge eventuelt farlige personer, som sitter på kammeret. Det er de personene som sørger for tett kontakt, dialog og samarbeid og utveksling av informasjon. Det er en sånn person jeg tror det kunne vært viktig å tenke på å ha også inne på huset i Oslo politidistrikt. De ressursene som følger personene, er et annet spørsmål – de har vi i Oslo. Det er riktig som statsråden sier, at vi er i en god situasjon der vi har PST når det gjelder å ha ressurser for hånden på det operative området. Men nå tenker jeg på den daglige kontakten i distriktet. Jeg er glad for at statsråden og jeg, tror jeg, har samme intensjon når det gjelder taushetsplikt. Jeg har lest det som står i den nasjonale veilederen, og det som står i SaLTo-veilederen i Oslo. Jeg tror at hvis statsråden skulle jobbet med dette lokalt og hadde lest disse henvisningene om hvordan man skal holde seg til reglene sånn og sånn, og så skal man slå opp for å finne unntak – det er ikke så veldig … Jeg tror man trenger å gå gjennom dette en gang til(presidenten klubber) for at det skal bli oversiktlig. (presidenten klubber)
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-01:
At enkeltpersoner og grupperinger får det for seg at de har rett og nærmest plikt til å bruke vold, bestialsk vold som når høyder som menneskeheten kanskje ikke har sett tidligere, for å nå sine politiske mål, er fullstendig uakseptabelt. Kampen mot ekstremisme er kampen for å beskytte det åpne, frie demokratiske samfunnet. Kampen må føres langs to spor – straffesporet og forebyggingssporet. Dette er ikke en jobb bare for PST alene. Idet personer dukker opp på PSTs radar, er det ofte for sent. Regjeringens handlingsplan ble godt mottatt. 30 konkrete tiltak med entydig plassert, definert ansvar til forskjellige departement har vist seg å virke. Den er fulgt opp med veiledere, den er fulgt opp med kurs, og den er fulgt opp med det viktigste – man har kommet i kontakt med ungdomsmiljøer som ligger i randsonen, som man ønsker å hanke inn, slik at de ikke rekrutterer til denne type virksomhet. Revidert nasjonalbudsjett inneholder også konkrete bevilgninger til dette arbeidet – 10 mill. kr til forebyggingsarbeid i kommunene, som de kan søke på til konkrete prosjekt, og penger satt av til forskning på ekstremisme, både høyreekstremisme og venstreekstremisme. IS viser en enorm profesjonalitet i både sitt mediearbeid, sin opplæring, sin gjennomføring av militære operasjoner og ikke minst sin rekruttering. Som representanten Bøhler var inne på, i forhold til folketallet og til den muslimske andelen av den norske befolkningen, rekrutteres det her uforholdsmessig mange som fremmedkrigere til Syria. Når unge personer endrer væremåte, endrer talemåte, begynner å forfekte totalitære ideer, endrer klesvei, endrer måten å ordlegge seg på og isolerer seg, er det grunn til å være på vakt. Dette er ikke en type forebyggende og avdekkende virksomhet som bare kan gjennomføres av det offentlige. Nærmiljøet må være på vakt – barnevern, skole, frivillige organisasjoner og moskeer, som her var nevnt. Tidligere har dette vært et Oslo-fenomen, eller et fenomen i det sentrale østlandsområdet. Det er det ikke lenger. I fjor sommer fikk vi nyheten om en familiefar som hadde tatt med seg sin familie fra Senja og reist til Syria og meldt seg som fremmedkriger. Denne kampen må føres langs flere akser skal vi vinne. Vi har ikke råd til å tape, og vi har ikke råd til å miste flere unge mennesker som ledes inn på denne forferdelige veien.
Thore Vestby (Høyre), 2015-06-01:
Jeg har bare lyst til kort å uttrykke en støtte til mange gode innlegg her, der man har sagt at her må det jobbes i flere spor, langs flere akser. Penger er nevnt, men det er ikke kun penger det dreier seg om her, for vi har i kommunene i dag god overvåking – de følger godt med på våre unge i dag. Det kan her gjøres ved å definere de aktuelle kandidatene. De er enten ute etter å få revansje, de er ute etter å søke en identitet, de kan ha ideologiske motiver, eller det er rett og slett noen som drar dit ned av eventyrlyst. Dette klarer apparatet som Kommune-Norge har i dag, å følge med på. Så det man kanskje egentlig bør styrke, er en bevisstgjøring rundt de forholdene og de tegn man kan se etter, for å oppdage dem som går inn i disse grupperingene. Det var min korte kommentar.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren. I vårsesjonens siste spørretime har jeg en oppfølging fra et tidligere ordskifte i Stortinget om hvordan helsepolitikken henger i hop. Statsråden pekte den gangen på alle meldingene han hadde lagt fram, og det er vel og bra. Men bak det heile tegner det seg et mer distinkt bilde. Vi har en sykehussektor som har fått 1 mrd. kr mindre enn det statsråden lovde før valget, noe som bl.a. har ført til kutt i ambulansetjenesten i nord. Vi har fått en forskrift for legevaktsmedisin, som har en klart sentraliserende effekt. Det finnes en trussel om å legge ned akuttkirurgi ved halvparten av landets lokalsykehus, og vi har fått prestisjereformen Fritt behandlingsvalg, som skal ta penger fra offentlige sykehus for å finansiere private tilbydere som departementet sjøl antar primært vil etablere seg i de største byene. Det er med andre ord en sterkt sentraliserende politikk. Når vi nå går inn i valgkampen, hvordan vil statsråden forklare denne sammenhengen i regjeringas helsepolitikk, f.eks. for folk i min landsdel?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Det er veldig mange ting i helsepolitikken vi alle kan være enige om. Vi er veldig glad for at regjeringa har lagt fram en folkehelsemelding. I mange av de andre meldingene er vi også, til dels i alle fall, enige i regjeringas politikk. Men jeg er opptatt av understrømmen i helsepolitikken. Jeg er opptatt av at sykehusene ikke har fått de pengene de var lovd, og som de trenger for å levere gode tjenester – bl.a. i landsdelen som jeg bor, som har så store avstander. Vi veit at kommunene ikke har fått kompensert for svikten i skatteinngangen. Det gjør noe med de tjenestene de skal levere. Jeg vil spørre statsråden om han er enig eller uenig med sitt eget departement om at dersom prestisjereforma Fritt behandlingsvalg blir rullet ut bredt, så vil det ha en klart sentraliserende effekt, for de som skal etablere seg i denne ordninga, kommer primært til å slå seg ned i de største byene.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Spørsmålet om sjukehusstrukturen handler veldig mye om fagkompetanse, og er det noe vi vet, så er det at vi kommer til å ha knapphet på fagkompetanse i åra som kommer. Statsråden svarte ikke i stad da jeg spurte om han trodde at fritt behandlingsvalg ville føre til en sentralisering av tilbud, som hans eget departement sier, og det er jo fordi han vet at svaret er ja. Hvis du innfører markedets logikk, får du markedets dynamikk. Det er sånn at de som skal tjene penger på helsetjenester, selvfølgelig først og fremst vil slå seg ned der det bor mye folk og tilby noe innenfor der de har de mest lønnsomme pasientene. Helsestatsråden sa at han vil ha valgfrihet for pasientene. Ja, det vil Arbeiderpartiet også. Vi har jo valgfrihet i dag – vi har hatt det i 15 år – fritt sykehusvalg, og Arbeiderpartiet vil utvide denne valgmuligheten. Da er mitt spørsmål: Hvorfor vil statsråden gi fra seg styringsverktøyet når han veit at fagfolk blir den store knapphetsressursen for å bygge opp en sjølgående, kommersiell sjukehussektor, frikoblet fra det offentlige?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I revidert nasjonalbudsjett varsles en omfattende omorganisering av helseforvaltningen fra 1. januar 2016. Arbeiderpartiet støtter en grundig og kritisk gjennomgang av ressursbruken i helseforvaltningen. Over tid har vi sett helsebyråkratiet vokse betydelig, og det er viktig at statlige etater lokaliseres også utenfor hovedstaden. Men omfattende omlegginger bør være utredet. Ansatte ved berørte instanser reagerer på manglende prosess- og kunnskapsgrunnlag. Kan statsråden redegjøre for prosessen så langt?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forstår på han at både Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet og departementet har hatt gode prosesser. Jeg tar også til etterretning at han har meldt om dette før, og som sagt, Arbeiderpartiet er ikke uenig i at man foretar en slik gjennomgang. Vi mener det er litt merkelig at man har så knapp tid. Vi mener det er merkelig at man ikke har hatt samtaler eller sonderinger med f.eks. de ansattes organisasjoner, med de berørte etatene, og at man ikke har lagt en grundig konsekvensanalyse til grunn. Vi kan ikke se at så har skjedd. Så jeg spør statsråden: Synes han ikke det er lovlig kort tid når dette skal vedtas i revidert nasjonalbudsjett, og at man skal ha forskrifter ute på høring etter at budsjettet er lagt fram i høst?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-03:
Da vil jeg si at et direktorat for e-helse er vi enige om. Det har vi hatt en lang prosess på, så det er ikke først og fremst det jeg tenker på. Jeg tenker på at Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten skal deles i to – gå inn under to andre etater, at SIRUS ikke lenger skal være en selvstendig stemme, og at Statens strålevern ikke lenger skal være en egen enhet. Det er litt vanskelig for oss i opposisjonen å se hva som er mål og mening med dette, og jeg spør igjen: Vil statsråden komme til Stortinget med en skikkelig redegjørelse og en konsekvensanalyse av meningen bak det som nå skjer? Det kan virke litt tilfeldig.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
For det første har denne regjeringen foreslått og fått bevilget mer penger og høyere vekst i sykehusenes økonomi i løpet av våre to budsjett enn det den rød-grønne regjeringen klarte å få til gjennom åtte år. Det legger et godt grunnlag for å styrke og videreutvikle sykehusenes tilbud. Vi har lagt fram tre meldinger som peker ut retningen for helsepolitikken, den fjerde, nasjonal helse- og sykehusplan, kommer til høsten. Vi har laget en folkehelsemelding, som har et veldig viktig innhold fordi vi nå løfter opp psykisk helse og likestiller det med vår fysiske helse. Alle har en psykisk helse. Vi har lagt fram en primærhelsemelding, som ikke minst løfter fram behovet for å bygge ut kvalitet og kapasitet i helsetjenesten i kommunene. Dette er viktig fordi de fleste helsetjenestene gis der folk bor. Her er det inspirasjon å hente, ikke minst fra mange kommuner i nord som ligger i forkant av den utviklingen når det gjelder å satse på kvalitet og ikke minst ved satse på godt samarbeid med spesialisthelsetjenesten lokalt for å gi desentraliserte helsetjenester. Det er nettopp det som også er målsettingen i primærhelsemeldingen. Vi har også lagt fram en legemiddelmelding som er viktig for å sikre folk raskere og bedre tilgang på legemidler, men også å bidra til at dette blir en sektor for innovasjon og for arbeidsplasser i Norge. Så kommer nasjonal helse- og sykehusplan til høsten. Det er mitt mål å bidra til at vi klarer å finne gode løsninger som sikrer både kvalitet og en desentralisert sykehusstruktur.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Når det gjelder sykehusenes økonomi, hadde det statsbudsjettet som ble vedtatt for 2014, den høyeste budsjetterte veksten i sykehusenes økonomi som noen gang er blitt vedtatt. Der la vi inn mer penger enn den forrige regjeringen hadde foreslått. Den utviklingen fortsatte også i budsjettene for sykehusene for 2015, der det også er en betydelig høy vekst på toppen av dette. Som jeg sa, har vi klart å legge til rette for høyere vekst i våre to statsbudsjett enn det den rød-grønne regjeringen klarte å få til gjennom åtte år. Det legger grunnlag for en positiv utvikling og ikke minst også at sykehusene klarer å behandle flere pasienter. Men det er også viktig at vi bruker den ledige kapasiteten som er hos private. Derfor innfører vi fritt behandlingsvalg, og vi starter med rusavhengige og psykisk syke, nettopp fordi − som de rusavhengiges egne organisasjoner sier − de har et sterkt behov for å få raskere hjelp og ikke minst for å kunne velge behandlingssted selv.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
For det første er det viktig at Stortinget og regjeringen bevilger penger til kommunene sånn at de får mulighet til å videreutvikle tjenestene sine. Det har vi gjort for det kommuneopplegget som var vedtatt for 2015, som også nå er blitt forsterket, der vi, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, har gjort noe så sjelden som å kompensere for sviktende skatteinntekter, som det ikke er vanlig å gjøre. Vi har også lagt fram et godt kommuneopplegg for neste år. Så er svaret på representantens spørsmål, etter regjeringens oppfatning, at det vi i større grad har behov for i kommunene, er å satse på kompetanse. På samme måte som lærerens kompetanse er helt avgjørende for elevenes læring i skolen, er kompetansen i de kommunale helse- og omsorgstjenestene helt avgjørende for kvaliteten på de tjenestene – ikke minst for å kunne gi skrøpelige eldre et betydelig bedre helsetilbud. Derfor reverserer vi nå den rød-grønne regjeringens profesjonsnøytrale kommunehelsetjenestelov og innfører lovkrav til kompetanse i den kommunale helse- og omsorgstjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Jeg er uenig i representantens framstilling. Tvert imot ser vi en oppbygging av desentraliserte helsetjenester under denne regjeringen. Nylig åpnet Valdres Lokalmedisinske Senter, der Sykehuset Innlandet tilbyr desentraliserte spesialisthelsetjenester i samarbeid med kommunene, der kommunene har gått sammen om å etablere felles kommunale tilbud for å forsterke tilbudet. Denne utviklingen ser vi over hele landet, og det er veldig bra – f.eks. at dialysepasienter nå får sin dialysebehandling i Valdres og slipper å reise i timevis, ofte hver eneste dag, for å få den behandlingen. Fritt behandlingsvalg-reformen er ingen sentraliseringsreform. Det er den ytterste desentralisering en kan tenke seg. Vi flytter makt fra systemet til den enkelte pasient. Kan en tenke seg noe mer desentralisert enn at den enkelte pasient faktisk får muligheten til selv å velge behandlingssted, ut ifra de ønskene som den enkelte pasient har?
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Norge har en betydelig mer utbygd luftambulansetjeneste enn det en har i Danmark og Sverige. Danmark har nylig startet opp dette og dermed hatt et nasjonalt anbud, som Norsk Luftambulanse vant. Jeg tror at det er sunt med konkurranse også på dette området, og jeg ser at Norsk Luftambulanse ofte vinner den typen konkurranser, men jeg tror også det er skjerpende for dem å kunne være med på dette. Men Norsk Luftambulanse, som et selskap som deltar i konkurranse, må kunne tåle å konkurrere mot andre. Så er det Stiftelsen Norsk Luftambulanse, som er en ideell stiftelse. Dem har vi et utstrakt samarbeid med, ikke minst når det gjelder fagutviklingen innenfor faget de prehospitale tjenestene.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Ventetidene går ned. Ikke minst ser vi at en får en veldig klar og tydelig positiv tilbakemelding fra pasienter innenfor kreftområdet, der regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre før valget hadde klare løfter, som nå er gjennomført. Innføringen av et pakkeforløp for kreft gir pasientene kortere ventetid og samtidig bedre informasjon og koordinerte tjenester. Fritt behandlingsvalg, som innføres før jul, vil også redusere unødvendig venting for pasienter. Det første steget i arbeidet med å endre styringssystemet for spesialisthelsetjenesten er framleggelse av en nasjonal helse- og sykehusplan, som også regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre – og faktisk SV og Senterpartiet – i mange år har vært enige om at burde kommet. Nå kommer den denne høsten. Det er en vesentlig forutsetning for de andre endringene i styringsmodellen som regjeringen også skal gjennomføre, som står i regjeringsplattformen, og som innebærer at vi også skal avvikle de regionale helseforetakene.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Det er helt riktig at vi skal legge fram en nasjonal helse- og sykehusplan til høsten. Det har vært et etterlengtet arbeid. I den sammenheng vil akuttilbudet og de prehospitale tjenestene være et sentralt tema, som løftes fram nettopp fordi det å ha gode akuttilbud er helt avgjørende for befolkningens trygghet. Min ambisjon er at vi skal lage en nasjonal helse- og sykehusplan som bidrar til å opprettholde en desentralisert sykehusstruktur i Norge. Jeg er opptatt av at det er vesentlig for befolkningens trygghet, og det oppfatter jeg at vi også får veldig tydelige og klare tilbakemeldinger på. Lokalsykehusene vil spille en større rolle i årene framover, ikke minst som følge av at vi blir flere eldre. Også en del av de områdene der de mindre sykehusene ligger, vil ha spesielt mange eldre som vil ha store behov for mer spesialiserte sykehustjenester. Når jeg løftet fram de utfordringene som vi står overfor, allerede i min tale i januar, var det nettopp for å få en åpen diskusjon om disse utfordringene – at vi ikke bare lager en nasjonal helse- og sykehusplan inne på de lukkede kontorene i departementene, men lager en plan som er basert på en åpen diskusjon ute. Derfor har vi besøkt alle typer sykehus i hele landet. Når det gjelder Legeforeningens vedtak, mener jeg at hvis en legger de kvalitetskravene til grunn for alle sykehus i Norge som skal ha et akuttmottak, vil det innebære en dramatisk sentralisering av sykehusstrukturen i Norge. Som Legeforeningen selv sier i den rapporten som de har spilt inn til Helse- og omsorgsdepartementet, og som er premissen for den konklusjonen: Det er for mange sykehus med akuttfunksjoner. Det betyr i realiteten at Legeforeningen legger til grunn at det er ett fag, kirurgien, som skal få lov til å bestemme hvordan sykehusstrukturen i Norge skal se ut i framtiden. Det er jeg uenig i. Det vil f.eks. frata mennesker som får hjerneslag, hjertestans eller pusteproblemer muligheten til å få rask og effektiv hjelp på sitt lokale sykehus.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Det er derfor vi har gitt et eget oppdrag til det såkalte Olsen-utvalget, som nå jobber med anbefalinger. De vil komme med en sluttrapport, men de vil også komme med delanbefalinger knyttet til de prehospitale tjenestene. Dette vil inngå i grunnlaget for en nasjonal helse- og sykehusplan. Når den blir behandlet i Stortinget, vil en legge føringer for hvordan de prehospitale tjenestene i Norge skal se ut framover, som helseregionene får i oppdrag å følge opp, i etterkant av Stortingets behandling. Det er helt riktig at vi må se akuttilbudet i en sammenheng. Det er en sammenhengende kjede fra den kommunale legevakten til de spesialiserte prehospitale tjenestene til akuttmottakene på de mindre sykehusene og til de større og mer avanserte traumetilbudene som finnes på de mellomstore og store sykehusene. Dette må vi i større grad enn det som har vært tilfellet til nå, se i en sammenheng, slik at vi sikrer trygghet for befolkningen i hele landet.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Det er mange forhold som gir god kvalitet på mindre sykehus og lokalsykehusene våre. Det gjelder ikke minst nærheten, både i tid og også når det gjelder samarbeidet med de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Det er ofte slik at en har god kvalitet fordi det er flinke folk som jobber der, som kjenner sine pasienter, og som kjenner sitt miljø. Samtidig er det en utvikling innenfor medisinfaget som gjør at en når det gjelder det som er veldig avansert, mye av det som er livstruende, trenger mer sammensatte team med veldig høyt spesialisert kompetanse for å kunne gi hjelp. Derfor skjer det både en desentralisering, en sentralisering og en spesialisering i sykehusene våre. Med den geografien vi har i Norge, vil det være slik at selv om en kommer fram til ulike modeller for ulike typer sykehus, må en alltid ta lokale og geografiske hensyn; en må ta hensyn til avstand, klima og geografi. Derfor er det f.eks. helt uaktuelt å gjøre endringer i sykehusstrukturen i Finnmark.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Det er en veldig sterk faglig diskusjon rundt vårt ønske om å etablere en egen spesialitet i mottaks- og akuttmedisin, og det tror jeg er veldig bra, for det gir oss et godt grunnlag for de beslutningene som en skal fatte til slutt. Derfor har jeg nylig gitt Helsedirektoratet et tilleggsoppdrag knyttet til akkurat den spesialiteten. En har også opprettet en egen arbeidsgruppe og trukket personer med ulike erfaringer, ulik bakgrunn og ulike ståsteder inn i det arbeidet. Det tror jeg vil være nyttig for å komme fram til mer omforente løsninger, men også for å finne et godt grunnlag for å ta beslutninger. Dette er et spørsmål som er vesentlig for hvordan sykehusene i Norge skal utvikle seg framover, og derfor vil også dette bli et sentralt tema i Nasjonal helse- og sykehusplan og på den måten også være et tema for diskusjon i Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Nei, det har ikke vært en slik kontakt mellom ledelsen i Sørlandet sykehus og meg om den typen spørsmål. Jeg er heller ikke kjent med at det foreligger planer om å gjøre om Arendal sykehus til et dagsykehus. Arendal sykehus har, uansett ulike modeller som diskuteres nå i nasjonal helse- og sykehusplan, et befolkningsgrunnlag for å opprettholde et breddetilbud også når det gjelder akuttilbud.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Ja, absolutt. Det utviklingsarbeidet som har foregått i Sogn og Fjordane, mener jeg vi har mye å hente fra i vårt arbeid med nasjonal helse- og sykehusplan. I Sogn og Fjordane har en etablert en struktur som innebærer at sykehuset i Førde har et breddetilbud når det gjelder akuttmedisin, mens en også har akuttilbud både i Nordfjord og i Lærdal. Jeg synes at det er verdt å merke seg at etter brannen i Lærdal var det mange som kom på banen og viste til hvor viktig det var med lokalsykehuset i Lærdal i den situasjonen som de da var i. Men Lærdal sykehus er nettopp et sykehus som har muligheten til å ha et akuttilbud uten at en nødvendigvis har bredden av kirurgi til stede i det akuttilbudet. Hvis man legger Legeforeningens krav til innhold i akuttilbudet til grunn, vil det ikke være grunnlag for å ha sykehus i Lærdal. Jeg mener at mye av de teoriene som fungerer godt på skrivebordet, fungerer ikke godt i praksis. Hvis en skal se på hva som fungerer godt i praksis, er det en god idé å …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Når vi jobber med nasjonal helse- og sykehusplan, er det nettopp av hensyn til å finne modeller som innebærer at vi kan ha en desentralisert sykehusstruktur med akuttfunksjoner, og samtidig ivareta god kvalitet både på akuttilbudet og på de andre tilbudene som skal gis i sykehusene. Det er helt uaktuelt for oss å komme med anbefalinger til Stortinget om modeller som innebærer at en over tid er nødt til å legge ned halvparten av landets lokalsykehus og akuttilbud. Det er derfor jeg også setter store spørsmålstegn ved de kravene som Legeforeningens landsstyre har vedtatt for å få lov til å ha akuttilbud. Det vil jo i realiteten innebærer at mennesker som får hjerneslag, som får hjerteslag, som får pusteproblemer, vil måtte oppleve en betydelig lengre reisevei til et sykehus, med stor fare for mer langvarig skade, fordi den medisinske utviklingen innenfor ett fag får lov til å styre utviklingen av sykehusstrukturen i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Jeg oppfatter at Senterpartiet har vært enig med regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre i at det har vært behov for en nasjonal helse- og sykehusplan. Vi kunne selvfølgelig valgt å lage en nasjonal helse- og sykehusplan inne i de lukkede kontorene i Helse- og omsorgsdepartementet og ikke luftet noen av de utfordringene og dilemmaene som en sånn plan skal svare for. Da tror jeg at jeg ville fått ganske kraftig kritikk fra representanten Toppe når meldingen hadde blitt lagt fram, for at det var udemokratisk, og at en ikke hadde lyttet til fagfolk. Så jeg valgte en strategi om å være åpen med de utfordringene som vi står overfor − utfordringer som jeg tror alle som kjenner Sykehus-Norge erkjenner er reelle, utfordringer som ikke er nye − de ble tydelig påpekt i utredningen som ironisk nok hadde navnet «Hvis det haster …», som ble lagt fram allerede i 1998. Utviklingen som beskrives der, er selvfølgelig i løpet av de nesten 20 årene som er gått etter det, bare blitt forsterket. Derfor må vi være åpne og ærlige om disse utfordringene og diskutere dem. Men jeg oppfatter ikke at den diskusjonen fører til den utviklingen innenfor sykehusene som representanten her beskriver. Jeg ser at en del av dem som er sterke tilhengere av gode tilbud lokalt, trykker Legeforeningens vedtak til sitt bryst. Det setter jeg store spørsmålstegn ved. I rapporten som Legeforeningen har sendt over til Helse- og omsorgsdepartementet, og som er premisset for den konklusjonen, skriver de rett ut at det er for mange sykehus som har akuttfunksjoner, det er for lite arbeids- og funksjonsfordeling mellom sykehus, ressursene blir spredt for bredt og tynt til små sykehus, og da lider ofte kvaliteten. Tar vi Legeforeningens konklusjon og tolker den slik at deres krav skal gjelde alle sykehus som har akuttfunksjoner, betyr det i realiteten en dramatisk sentralisering av sykehusstrukturen i Norge. Det ønsker jeg ikke. Jeg ønsker ikke at utviklingen innen kirurgifaget skal få lov til å bestemme hvordan akuttilbudet i Norge skal se ut, og at mennesker som får hjertestans eller hjerneslag, dermed blir fratatt muligheten til å få god hjelp på sitt lokale sykehus.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Den modellen er en modell som er velfungerende f.eks. i et fylke som representanten burde kjenne godt, Sogn og Fjordane. Den gir trygghet lokalt og ble utviklet i en modell, «Utprøving av fremtidens lokalsykehus», som ble startet på Nordfjord sjukehus under forrige regjering. Det er også modellen de har på Lærdal sjukehus, som ikke minst Senterpartiet var ute og hyllet etter brannen i Lærdal, som et eksempel på hvor viktig det er med lokalsykehus. Jeg er litt forundret over at representanten nå prøver å devaluere betydningen av disse viktige lokale sykehusene. Det tallgrunnlaget som vi må basere oss på, baserer seg på internasjonal forskning, men det baserer seg ikke minst på praktisk og konkret erfaring fra Sykehus-Norge. De som satt i ekspertgruppen som var grunnlaget for det tallet som jeg gikk ut med i min sykehustale, er mennesker som jobber i sykehus i Norge i dag. Den nye fagrapporten fra Helsedirektoratet på dette området er utarbeidet av folk som jobber i norske sykehus i dag. Det er basert på konkret erfaring fra den norske sykehushverdagen, og ikke en skrivebordsrapport.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
For det første er det nettopp arbeidet med å definere innholdet i de ulike typer sykehus vi nå er godt i gang med. Det er et arbeid som jeg har etterlyst i alle de åtte årene Senterpartiet satt i regjering, uten at det ble gjort en grundig jobb med det. Men nå gjør vi den jobben. Så må vi også tåle når vi skal gjøre den jobben, at det faktisk føres en åpen og demokratisk diskusjon om de utfordringene som vi står overfor. Jeg er helt enig med min partikollega Agdestein i at det er viktig å opprettholde en sykehusstruktur i Norge som gir nærhet til akuttilbudene. Det er nettopp en av ambisjonene i dette arbeidet å sikre det, samtidig som vi sikrer kvaliteten i tilbudene. Det er også noe som pasientene gir veldig tydelige tilbakemeldinger om. Brukerutvalgene i helseforetakene gir også veldig tydelige tilbakemeldinger om at nærhet er viktig, men det er ikke minst viktig at det er god kvalitet på det tilbudet som en møter. I dette spennet er det vi må finne gode løsninger som innebærer at vi både har kvalitet og nærhet.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
Som representanten vet, er vi veldig tydelige på at når vi vurderer hvilke fagområder som tas inn i ordningen fritt behandlingsvalg, vil hensynet til eksisterende fagmiljøer i offentlige sykehus være et av de kriteriene som vurderes. Så hvis innføring av et område f.eks. innebærer en trussel om at et fagområde forsvinner eller at en risikerer at en ikke kan ha tilbud desentralisert, er det et av de temaene som da vil bli vurdert, og dermed har man muligheten til å la være å innføre det området i ordningen. Så er jeg ikke enig i premisset. Hvis vi ser på noen av de institusjonene som virkelig vil ha glede av at vi innfører fritt behandlingsvalg innenfor rus og psykisk helse, er dette institusjoner som ikke minst ligger i Distrikts-Norge. Jeg vil minne om at Finnmarkskollektivet, som ble lagt ned under den rød-grønne regjeringen, nå er åpnet igjen og vil være klar til å ta imot pasienter på dette området. Klinikker i Østfold som ble nedlagt under den rød-grønne regjeringen, er nå oppe og går igjen og er klar til å ta imot pasienter.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-03:
For det første er det sånn at utfordringen knyttet til lokalsykehus som føler en trussel for å bli nedlagt, ikke er noe som er kommet etter at vi lanserte at vi skal legge fram en nasjonal helse- og sykehusplan. Det er heller ikke noe som har kommet etter regjeringsskiftet. Det er noe som har pågått i mange år, og ikke minst som følge av den utviklingen som også beskrives i stortingsmeldingen fra 1997 og i utredningen «Hvis det haster …». Det som er viktig for meg, er at vi nå får en nasjonal helse- og sykehusplan som blir demokratisk forankret her i Stortinget, der vi i større grad får en politisk styring av denne utviklingen. Derfor sier også regjeringen i sin regjeringsplattform at det ikke skal legges ned akutt- og fødetilbud mens vi jobber med nasjonal helse- og sykehusplan med mindre dette er begrunnet i kvalitet og pasientsikkerhet. Derfor vil det ikke bli gjort endringer på dette området uten at jeg som statsråd involveres, og det har blitt gjort i de sakene der det har skjedd endringer, der jeg har tatt politisk ansvar for de beslutningene som jeg mener er riktige ut fra pasientsikkerhet og kvalitet. Men ellers kan en føle trygghet for at det ikke vil skje vesentlige endringer på dette området med mindre det er knyttet konkret opp til kvalitet og pasientsikkerhet.