Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-05-24:
Den 16. oktober 2006 stod det å lese i VG: «Kan marerittet Mongstad forvandles til et mirakel, gi Norge og verden det første storanlegg som fanger CO2?» På det samme tidspunktet stod det flere andre steder å lese at mange grupper truet med Mongstad-aksjoner. Men etter at samarbeidsavtalen om håndtering av CO2 på Mongstad ble lagt fram, er aksjonsgruppene oppløst, og vi kan i dag i fred og harmoni legge grunnlaget for et svært viktig teknologi-, industri- og miljøprosjekt. Vi har utvilsomt satt oss i førersetet for å få et av verdens første virkelig store CO2-fangstanlegg på plass med ny teknologi. Om det kan kalles et mirakel eller ei, får andre bedømme, men det er et utvilsomt faktum at uten den handlingsviljen som Regjeringen utviser når det gjelder å satse på CO2-rensing, ville det nå vært politiske stridigheter når det gjelder denne saken. Stridighetene er ikke nå lenger til stede. Det er heller ikke slik at det er andre aksjoner mot prosjektet. Slik sett kan det kanskje med berettigelse kalles et lite mirakel. I det store bildet er klimaproblemene vår tids største utfordring, sett sammen med de enorme ulikhetene som er blant verdens befolkning, mellom fattig og rik, og mellom dem som har velstandsutvikling, og dem som ikke har. For å utjevne verdens forskjeller er det helt naturlig at verdens energibehov vil måtte øke i tida framover. I all hovedsak vil en slik økning skje basert på fossile energikilder, nettopp fordi fossile energikilder er de rimeligste å produsere elektrisitet ut fra. Utviklingen i disse landene har ingen mulighet til å velge en dyrere, men samtidig renere energiløsning uten vår hjelp og vår bistand. I det perspektivet har satsingen for å få fram ny renseteknologi vært helt avgjørende for om man kan oppnå et globalt gjennomslag for å rense CO2-utslippene fra fossile energikilder verden over. Da ligger det altså i prosjektet at renseteknologien skal kunne konverteres, både til kullkraftverk og til industriutslipp for øvrig. Teknologiløpet som nå legges på Mongstad vil være avgjørende for å få fram nye rensemetoder som reduserer kostnadene og øker energieffektiviteten. Når Stortinget i dag vedtar å opprette et statsforetak som får til oppgave å forvalte statens interesser i CO2-håndtering, er vi på en måte ordentlig i gang. Så er det slik at arbeidet allerede er startet. Regjeringen har inngått kontrakt, mellom Olje- og energidepartementet og Grenland Group Technology, om oppdrag som prosjektdirektør for CO2-renseanlegget på Kårstø. Dette vil gjøre det mulig å sikre en raskest mulig rensing av gasskraftverket som er under bygging på Kårstø, men i tillegg er det av stor betydning at de ulike CO2-håndteringsprosjektene blir koordinert best mulig, noe mange har vært opptatt av. Fra Arbeiderpartiets side synes jeg dette er et utrolig viktig poeng. Vi er derfor nå godt fornøyd med at oppdraget som prosjektdirektør blir overført til det nye statsforetaket som i dag kan etableres. Den satsingen som nå gjøres på CO2-håndtering, har som mål å sette Norge inn i en ledende teknologisk og industriell posisjon. En slik posisjon kan bidra til et globalt gjennomslag, som jeg sa, for CO2-håndtering av fossile energikilder, og det er der fokuseringen må rettes. Så er det gledelig at et samlet storting står bak denne konkrete saken. Det er enighet om at staten skal bidra til forskning og utvikling for å få til en CO2-verdikjede, deriblant CO2-rensing, CO2-håndtering, CO2-transport og CO2-injeksjon. Det er enighet om tidsløpet for å få fram fullskalarensing. Det er enighet om statens og Statoils ansvar. Det er enighet om vedtaket og ingen avvikende forslag i denne saken. Og det er bred enighet om at Mongstad er en god arena for testing og utvikling av teknologi. Det er bred enighet om at dette er en krevende og kostbar oppgave, men samtidig en viktig oppgave og et viktig prosjekt. Den enigheten synes jeg det er grunn til å være fornøyd med. I arbeidet er det også viktig at norsk industri, innenfor rammene i EØS-regelverket, involveres og gis utfordringer i utviklingen av prosjektet. Et viktig grunnlag for å lykkes, tror jeg, henger sammen med at det er ulike aktører som skal være med i prosjektet. Ulike aktører vil være den kanskje viktigste motoren for å ha framdrift i prosjektet. I forpliktelsene som ligger i avtalen er dette inntatt positivt og svært viktig. Når vi nå starter dette arbeidet og mulighetene etter hvert kommer på bordet, er jeg også overbevist om at prosjektet vil drive fram og motivere til en bred forsknings- og utviklingsinnsats innenfor dette området. Det er faktisk slik at vi allerede i dag har mye kompetanse som kan tas i bruk. Som en liten refleksjon: Jeg ble for flere år siden av et lite, men sterkt teknologimiljø i Grenland, et miljø som heter GassTEK, introdusert for det fantastiske scenarioet som lå i å bruke bioenergi som energikilde for selve fangstprosessen. Den gang var det virkelig et fjernt scenario. Men nå har Aker Kværner med «Just Catch» tatt dette inn i sitt prosjekt. Vi vet at det er mange kompetansemiljøer som arbeider med CO2-problematikken. Vi vet også, ikke minst gjennom Aker Kværners «Just Catch»-prosjekt, at det industrielle miljøet vil være med i ulike CO2-prosjekter. Det synes jeg er positivt. Vi har derfor gjennom behandlingen av denne saken sagt egentlig i klartekst at vi ønsker at Regjeringen legger til rette for å få fram ytterligere prosjekter for CO2-håndtering, hvor teknologiutvikling, demonstrasjon og kvalifisering av norsk teknologi kan starte raskt. Kårstø er tilsynelatende én slik arena, men det er flere. Jeg har full tillit til at olje- og energiministeren vil prioritere oppfølgingen av dette og velge gode muligheter for – skal vi si – kvalifisering av norsk teknologi, hvor industrien kan få arenaer. Det er viktig å ta med seg at norsk kompetanse har løst de mest utenkelige operasjoner. Dette ser vi innenfor offshorerelatert virksomhet hver eneste dag. Det som var umulig for noen få år siden, er nå fullt ut mulig, og ikke minst lønnsomt. Et godt eksempel er hvordan industrien løste utfordringene knyttet til Kristin-plattformen. Her var gassens temperatur og trykk en utfordring som gjorde feltet uvinnbart bare for noen få år siden, men teknologien og kompetansen løste det. Nå tar de opp gass med en temperatur på 170 grader og høyt trykk. Plattformen ligger seks–syv kilometer unna selve feltet. Brønnene er lange høyvinkelbrønner, som går horisontalt gjennom reservoaret. Og vinkelen på boringen er nå mellom 75 og 88 grader. Ja, det er den høyeste vinkelen som noen gang er boret fra en flytende plattform. Dette er bare et av mange bevis på at kunnskap og teknologiutvikling faktisk skjer daglig, bare vi tror på det. Jeg tror at ingen oppgave er umulig å løse, bare det er vilje og lønnsomhet bak det. Slik er det med dette prosjektet også, et prosjekt som inneholder flere goder. Det er et godt energitiltak, det er et godt enøktiltak, det er et godt industritiltak og ikke minst er det et godt og svært viktig miljøtiltak. I dette prosjektet bør miljø- og klimamotivasjonen stå langt over de økonomiske perspektivene som saken har. Det synes jeg det er viktig å understreke. Da blir det på en måte feil det Fremskrittspartiet sier, at de har satt seg i førersetet for den prosessen som nå ligger her. Det er jo faktisk ingen realitet i det. Fremskrittspartiet har aldri og ville aldri dratt i gang noe løp for å få til CO2-håndtering på gasskraftverk i Norge, ei heller noen teknologiutvikling. Det blir en floskel, med respekt å melde, men jeg er glad for at de nå er med, og at vi har et samlet storting. Har vi tro og vilje nok til å satse slik at vi lykkes, så tar vi et viktig steg for å minske klimaproblemene. Og da har vi, for å bruke måneterminologien som Ketil Solvik-Olsen oppfordret til innledningsvis, tatt et stort og viktig skritt for menneskeheten.