Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Foreliggende innstilling omhandler forslag fra Regjeringen til endringer av regelverket for arbeidsinnvandring og går i korthet ut på følgende: noe større adgang for fagfolk det ikke er mulig å rekruttere i Norge eller det øvrige EØS-området utvidelse av perioden for kortvarig sesongarbeid et spesielt nytt unntak for barnepassere til spesielle familier De to første forslagene gjelder justeringer og utvidelse av eksisterende regelverk når det gjelder henholdsvis spesialistbestemmelsen og bestemmelsen om sesongarbeidskraft. Jeg vil som et generelt utgangspunkt fra Arbeiderpartiets side legge vekt på at endringer i regelverket for arbeidsinnvandring, dvs. større muligheter for rekruttering av arbeidskraft utenfor EØS-området, må ha et langsiktig perspektiv og inngå i en samlet arbeidsmarkedspolitikk – ikke være basert på et øyeblikksbilde av nåværende sysselsettingssituasjon. Dette også av hensyn til innvandrere som gis mulighet for opphold i Norge over en lengre periode. Arbeiderpartiet er enig i at myndighetene må legge til rette for at behovet for arbeidskraft i årene fremover skal kunne dekkes. Først og fremst må dette skje ved en aktiv arbeidsmarkedspolitikk for full sysselsetting her i landet. Det betyr nødvendige tilpasninger av utdanning til behovet i arbeidsmarkedet. Det betyr at myndighetene primært skal ha et ansvar for å sette inn nødvendige ressurser til å kvalifisere for arbeidsmarkedet de som er helt eller delvis arbeidsledige i Norge. Arbeiderpartiet mener at i den grad det finnes innenlandsk arbeidskraft til jobbene, herunder utlendinger bosatt i Norge, går denne arbeidskraften foran. Den høye arbeidsledigheten blant ikke-vestlige innvandrere er en stor utfordring for oss. Det er helt nødvendig å få til både en holdningsendring blant arbeidsgivere når det gjelder å ansette utlendinger i ledige stillinger, og å øke kvalifiseringen av innvandrere til behovene i arbeidsmarkedet, herunder ved å sørge for bedre norskopplæring. Jeg vil også peke på at asylsøkere fikk utvidede muligheter for midlertidig arbeidstillatelse fra sommeren 1999, og mener dette må følges opp for å hindre passivitet og lediggang. I forhold til å dekke behovet i arbeidsmarkedet finner jeg også grunn til å minne om at vi i mange tiår har hatt et felles nordisk arbeidsmarked, og at man fra 1995 i hovedsak har fjernet de lovmessige hindringer for arbeidsinnvandring innen det samlede EØS-området. Også her er det et betydelig potensial for rekruttering av folk til arbeidsmarkedet innenlands. Så til komiteens innstilling på de enkelte punkter: Etter innvandringsstoppen i 1975 har vi hatt en regulert og kontrollert innvandring hvor det er gjort unntak for å dekke behovet for arbeidskraft på spesielle områder, f.eks. bestemmelsen om spesialister og sesongarbeidskraft. Komiteen – med noen nyanser – er enig i at disse unntaksmulighetene for arbeidstakere utenfor EØS-området videreføres og utvides noe. En viss rekruttering innenfor dette området kan bidra til å dekke kortsiktig mangel på enkelte yrkesgrupper. Vi registerer at departementet peker på behov for faglært arbeidskraft innenfor helse- og omsorgssektoren og IT-bransjen som ikke kan dekkes innenfor gjeldende regelverk, hvor det stilles krav om fagutdannelse «på høyere nivå» som grunnlag for arbeidstillatelsen. Komiteen mener det er riktig med en oppmykning av regelverket som kan gjøre det lettere å dekke behovet for faglært arbeidskraft til aktuelle områder. Arbeiderpartiet og et flertall i komiteen støtter imidlertid at fagutdanning på høyere nivå kan kreves dersom særlige hensyn tilsier det. Komiteen legger til grunn at der det finnes innenlandsk arbeidskraft til jobbene, herunder utlendinger som er bosatt i Norge, går denne arbeidskraften foran, og at det også presiseres i regelverket. Norge er videre forpliktet etter EØS-avtalen til at søking etter arbeidskraft fra EØS-området skal gå foran søking fra land utenfor. Arbeiderpartiet og et flertall i komiteen er enig i at arbeidstillatelse etter spesialistbestemmelsen skal gi grunnlag for varig opphold dersom arbeidsforholdet opprettholdes til vedkommende har fått bosettingstillatelse etter tre år. En samlet komite ber departementet legge til rette for en dialog med arbeidslivets parter i praktiseringen av utvidelsen av spesialistbestemmelsen til å omfatte faglært arbeidskraft. Etter dagens bestemmelser kan det gis arbeidstillatelse med inntil tre måneders varighet i tidsrommet 15. mai til 31. oktober innen sesongregulert virksomhet. Komiteen er enig i at regelverket ikke skal være til hinder for at udekket behov for sesongarbeidskraft også utenom sommerhalvåret kan bli dekket med arbeidskraft fra utlandet. Det kan her være aktuelt innenfor ulike former for sesongfiske, innen turistnæringen og i jord- og hagebruk. Vi forutsetter imidlertid at denne muligheten vil gjelde ved typisk sesongregulert virksomhet og ikke ved virksomhet som pågår i omfang hele året. Også for sesongarbeidskraft vil komiteen understreke at i den grad det finnes innenlandsk arbeidskraft til jobbene, herunder utlendinger som er bosatt i Norge, går denne arbeidskraften foran. Det samme gjelder arbeidskraft fra EØS-området. Komiteen er enig i at utlendinger som har hatt sesongarbeidstillatelse, må ha oppholdt seg utenfor landet i ni måneder for at de skal kunne få ny tillatelse. Vi har merket oss at den interdepartementale arbeidsgruppen nedsatt av Regjeringen pekte på at utvidet adgang til bruk av sesongarbeidere kan øke mulighetene for at lite attraktive lønns- og arbeidsvilkår videreføres. Dette er et forhold myndighetene må være oppmerksom på, og en samlet komite ber om at departementet legger til rette for en dialog med arbeidslivets parter ved praktiseringen av bestemmelsen om sesongarbeidskraft. Departementet foreslo i St.meld. nr. 16 en ny forskriftsbestemmelse sendt på høring som åpner for å gi arbeidstillatelse til utlending som skal arbeide som barnepasser i tospråklige familier. Arbeiderpartiet og komiteens flertall legger til grunn at husarbeid ikke er et arbeid som kvalifiserer til arbeidstillatelse. Det vises her også til at kommunalkomiteen var av den samme oppfatning i 1997. Vi mener barnepassere må defineres innenfor kategorien arbeid i hjemmet, og at eventuelt unntak må hjemles i lov eller forskrift. Arbeiderpartiet kan imidlertid ikke se at departementet med bakgrunn i to enkeltsaker høsten 1998 har godtgjort et behov som tilsier at barnepass, generelt eller begrenset, skal kvalifisere som eget grunnlag for arbeidstillatelse. Departementets forslag bryter med hovedlinjen for øvrig om mulighet for varig opphold når personer får arbeidstillatelse over en lengre periode, og virker heller ikke spesielt overbevisende begrunnet ut fra andre hensyn. Det kan snarere bli et smutthull for import av arbeidskraft som lett kan utnyttes. Arbeiderpartiet og flertallet i komiteen går på dette grunnlag imot ny unntaksbestemmelse for barnepassere. Jeg har valgt å ikke gå nærmere inn på de andre partienes standpunkter i denne innstillingen, f.eks. at Fremskrittspartiet synes å rendyrke mer bruk og kast-mentalitet i forhold til innvandrere som skal arbeide i Norge over lengre tid, at Høyre har en tvetydig holdning ved å støtte at de som får opphold i Norge ut fra fagutdannelse, skal kunne få mulighet for varig opphold etter en lengre periode, men samtidig i et forslag åpne for en økning av arbeidsinnvandring knyttet til midlertidig opphold, eller at sentrumspartiene går god for en svært snever barnepassforskrift som stort sett er konstruert for å legitimere en kritikkverdig håndtering av tidligere enkeltsaker, og som jeg heller ikke er helt sikker på er godt gjennomtenkt med hensyn til praktisering. Når jeg ikke har valgt denne innfallsvinkelen, er det fordi jeg som saksordfører ønsker å få fram konklusjonene fra komiteen. Komiteen sier ja til en fornuftig oppmykning på to områder når det gjelder rekruttering av faglært arbeidskraft og sesongarbeidskraft, og et flertall i komiteen går imot en ny unntaksbestemmelse for barnepassere. Med det legger jeg fram komiteens innstilling.