Inge Lønning (Høyre), 2008-01-15:
Interpellanten har valgt en svært bred innfallsvinkel på sin interpellasjon. Det er fra én side sett en fordel, fordi det åpner for mange interessante debatter som går på helsestatistikk, på medisinsk historie, på antropologi og på filosofi. På den annen side kan det være en ulempe fordi det gjør det unødig vanskelig å få tak i den helt presise problemstilling bak interpellasjonen, og det kan gjøre det også meget vanskelig å operasjonalisere det man måtte være enig om at finnes av kunnskap om forskjellene mellom typiske mannssykdommer og typiske kvinnesykdommer. La meg også forutskikke den bemerkning at det ligger jo alltid den fristelse på lur når man begynner med å konstatere forskjeller - det være seg i gjennomsnitt forventet levealder eller andre ting - at man ender opp i den type politisk tvangslogikk som består i at problemet ikke er løst før alle har mer enn gjennomsnitts levealder. Det mest interessante når det gjelder levealdersproblematikken, tror jeg ikke man finner ved å gå mange hundre år tilbake i tiden, som representanten Teigen gjorde, men å nøye seg med - la oss nå si - de siste 50 år. Man skulle jo nemlig forvente at etter hvert som de såkalte kjønnsrollene nærmer seg hverandre, dvs. at kvinner stort sett har en yrkeskarriere som tilsvarer det som har vært vanlig for menn, skulle også noe av forskjellen utjevnes. Så langt jeg har kunnet lese meg til i litteraturen, er det ikke tilfellet. Ett av de interessante spørsmål er å finne forklaringen på det. Hvorfor minsker ikke forskjellen etter hvert som de sosiale rollene nærmer seg hverandre? Det peker i retning av at det i hvert fall er klokt, når man skal liste opp ulike typer sykdommer, å skjelne mellom de sykdommene som er direkte relatert til de biologiske forskjeller mellom kvinnekroppen og mannskroppen som ikke lar seg avskaffe, og hvor jeg for min del mener at det formodentlig heller ikke er ønskelig, og den typen sykdommer som er knyttet opp mot livsstil og forskjeller i livsstil, men som ikke har noen nødvendig sammenheng med de biologiske forskjellene mellom menn og kvinner. Det gjelder f.eks. KOLS av de sykdommene interpellanten har listet opp, og det gjelder formodentlig alkoholisme. Jeg tror det er grunnleggende viktig å holde styr på denne forskjellen dersom det skal ha noen mening å velge innfallsvinkelen «mannssykdommer» og «kvinnesykdommer». Så er det et synspunkt som interpellanten ikke streifet, men som jeg mener er ganske vesentlig. Hittil har det vært slik at det profesjonelle helsevesen har vært styrt av ganske ensidige kjønnsroller. Legeyrket har vært et utpreget mannsyrke, og svært ofte diskuterer man spesifikke kvinnesykdommer under den synsvinkel at de forsømmes, fordi legene i alt vesentlig er menn. Det er en utvikling vi er på vei bort fra. I løpet av noen tiår fremover kommer legeyrket også i vår del av verden til å være et kvinnedominert yrke. Og det er interessant å reise spørsmålet: Vil det i seg selv medføre forskjeller? På den annen side har sykepleieryrket vært et nesten 100 pst. kvinnedominert yrke, og den forskjellen utjevner seg dessverre langsommere. Men dette er jo høyst relevant når man skal diskutere det profesjonelle helsevesenets evne til å ivareta henholdsvis menns og kvinners problemer. Til sist: Jeg tror det er grunnleggende viktig det som interpellanten streifet i sitt andre innlegg, nemlig at vi, når vi drøfter denne type problemer, ikke øyeblikkelig kjører dem inn som problemstillinger i spesialisthelsetjenesten, med vidløftige screeningprosedyrer o.l., men at vi tar til etterretning at her er det helt åpenbart primærhelsetjenesten som sitter med nøkkelen til å løse problemene, og formodentlig er det mer å hente ved å satse bevisst på å forbedre primærhelsetjenesten, fastlegeordningen. Det er mer å hente der enn ved øyeblikkelig å pense inn på spesialisthelsetjenesten.