Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Alle reagerer når urett gjøres mot noen, og ekstra vondt er det å høre om det når barn og ungdom er gjerningsmenn. Det dreier seg om unge som ennå er på søk etter en egen identitet. Og har man først gjort noe galt, er veien til et bedre liv ofte lang og tung, og det sitter ofte enda flere ofre igjen på veien. Det er dette vi ønsker å gjøre vårt for å få gjort noe med gjennom den handlingsplanen som nå er lagt fram og behandles. Handlingsplanen er veldig fokusert på å samordne innsatsen bedre, bruke mulighetene som ligger der, bedre, og om mulig å finne noen nye grep. Men dessuten – og det er kanskje viktigst – gjelder det å bry seg, at vi får en mer organisert bry seg-offensiv fra det offentlige, enten vi snakker om ordførere, helsesøstre, lærere, politi, ungdomsklubbledere, og også fra det private: frivillige organisasjoner, foreldre og naboer. Det gjelder å bry seg om ungdommene, at barn og unge finner noen utenfor miljøet, som kan være kriminelt belastet, som bryr seg, og som ikke minst, som representanten Lahnstein sa, viser dem respekt og gir dem selvrespekt. Og jo tidligere vi kommer inn og bryr oss, jo bedre er det, for jo mer får vi også avverget kriminaliteten, det å kutte det før det utvikler seg til kriminalitet. Det er selvfølgelig bedre for gjerningsmannen, som får et bedre liv, det er selvfølgelig bedre for potensielle ofre som ikke blir ofre, men det er også bedre for samfunnet, fordi det er langt, langt rimeligere. Når det gjelder samordning lokalt, er det nå heldigvis utarbeidet noen modeller som skal prøves ut av kommuner som vil. Jeg har lyst til å trekke fram Sarpsborg kommune, min egen hjemkommune. Der satte kommuneledelsen, politiet, representanter fra de kommunale etatene, barnevernet, teknisk avdeling, osv. seg ned for noen år siden, og sa: Hva gjør vi med unge i Sarpsborg som har trøbbel? Og den utveksling av erfaringene de hadde om problemene, var veldig fruktbar. Den medførte bl.a. at man ansatte en politimann for å koordinere dette arbeidet. I dag har de jevnlige møter hvor de utveksler erfaringer og tar opp både konkrete saker og situasjoner. Og i Sarpsborg har man altså ikke møtt problemer med taushetsplikten i denne sammenhengen. Jeg tror nok at det er en plikt som er fleksibel, og hvor man også innenfor dagens regelverk kan komme fram til gunstige ordninger. Men selvfølgelig, ingenting er bedre enn om man foretar endringer som gjør at det aldri er tvil om hvorvidt taushetsplikten står i veien. Politiet i Sarpsborg har skolekontakter på alle skoler, og de er synlige i nærmiljøet. De fanger derfor opp veldig mye og sørger for å kanalisere det inn i dette koordineringsutvalget, slik at det ikke blir noen politisak ut av trøbbelet. De varsler skole, ulike etater og barnevernet, alt etter hva det er behov for. Og gjennom dette arbeidet har det kommet fram et klart behov for lokale – svært lokale – ungdomsklubber og et sentralt allaktivitetshus, og det er noe som er blitt etablert indirekte som følge av dette arbeidet. Men når alvorlige ting allikevel skjer, er det viktig med en hurtig reaksjon, og det har de også fått til i Sarpsborg. Hvis en ungdom gjør noe en onsdagskveld, kan dommen være der påfølgende mandag, for byretten har nemlig satt av annenhver mandag formiddag – den er blank – hvor man putter inn saker der det er viktig med en hurtig avgjørelse, og det gjelder jo ikke minst når det er ungdom og førstegangskriminelle inne i bildet. Ved å skape mer effektivitet i systemet gjennom domstolssystemet og rutinene på politistasjonen, har vi mye å hente. Men ikke alle saker, heldigvis, kommer inn for domstolen. Konfliktrådet er også mye brukt, men veldig ulikt forskjellige steder i landet. Jeg synes komiteen er svært forsiktig i innstillingen når de sier at denne ordningen «fungerer godt». Jeg vil si at den er veldig vellykket, utover alle de forventninger vi hadde den gangen ordningen ble etablert. Det blir avtaler i de aller fleste av sakene, de blir overholdt i de aller fleste sakene, og ikke minst viser undersøkelser at både gjerningsmann og offer er veldig fornøyd med ordningen etter at avtalen er avsluttet. Dette må brukes mer, og det er jeg glad for at alle er enige om. Vi ser parallellen til elevmekling, der vi nå har forsøksprosjekt i gang på noen skoler. Jeg vil ellers i forhold til tvangstiltak bare si at barnevernet kanskje har hatt en for snever definisjon av hva som er barnets beste. Her tror jeg også det kan være mye å hente, kanskje også uten å endre lovverket, men ved å endre praktiseringen.