Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Etter å ha hørt på dagens debatt kan jeg heldigvis konkludere med at det er andre i denne salen som kan mer om utenrikspolitikk enn jeg – og godt er det. Det er vel også et faktum at mye har dreid seg om Fremskrittspartiets rolle og bilde av det som skjer i utenrikspolitikken. Det er slik at enkelte mener at vi faktisk ikke har en utenrikspolitikk, men når man ser på det fokus den har blitt gitt i dag, må det vel være et faktum at vi har det, og det på en slik måte at det provoserer enkelte andre. For min del må jeg innrømme at jeg kunne lite om det. Jeg kan litt mer nå som medlem av NATOs parlamentarikerforsamling. Det synes jeg har vært lærerikt, interessant og ikke minst utfordrende. En av de tingene som jeg har vært aller mest opptatt av, er, når man har NATO-ledede operasjoner, å greie å balansere den militære og sivile innsatsen samtidig. Det er også en av grunnene til at jeg hadde en interpellasjon om dette for en tid tilbake, for å utfordre justisministeren og andre på hvordan vi kan finne et godt balansepunkt. Jeg var i Washington i fjor høst på Transatlantic Forum i NATO, som diskuterte nettopp dette. Jeg oppfattet helt klart at NATO sliter med å finne et godt, funksjonelt, operativt balansepunkt mellom militær og sivil innsats. Det er mulig man kan slåss seg fram til fred, men jeg tror ikke man får en varig fred hvis man ikke samtidig greier å bygge opp den sivile dimensjonen, som viser at det går an å finne gode løsninger, som kan ivareta dem som bor der. Uten det tror jeg man vil fortsette med krigføring i stor grad, og det vil ikke hjelpe befolkningen i de landene som er berørt av det. I så måte tror jeg svaret ligger i å fokusere mer på å finne nettopp det balansepunktet som man etterlyser. Jeg oppfatter det også slik at vi på mange måter er heldige i Norge. Vi har heldigvis mange flinke folk her som bryr seg, som er engasjert, som liker å jobbe ute, og som ønsker å ta i et tak for nettopp å etablere en del av de verdiene som vi er stolte av – vårt demokrati, rettsstatsprinsippene o.a. Når det kommer på plass ute, har man fundamentet i en rettsstat. Det er helt nødvendig, etter mitt skjønn, for å få ting til å fungere. I så måte synes jeg det er bra at Utenriksdepartementet og Justisdepartementet har et samarbeid når det gjelder f.eks. styrkebrønnen, som sender folk ut til å bistå nettopp med disse tingene. Foruten det kan vi selvfølgelig diskutere kroner og øre. Vi kan diskutere prinsipper og den slags, men til syvende og sist er det handlinger og det vi greier å sette bak hvert ord, som eventuelt gir resultater, eller ikke gir resultater. Så jeg håper at man også for framtiden greier å holde fokus på det aller viktigste, nemlig å etablere gode løsninger, ha gode samarbeidspartnere som ikke minst ivaretar de store bevilgningene som går gjennom dette huset, og som kjøres ut til ulike prosjekter ute. Skal man ha tillit og legitimitet i den norske samfunnet, forutsetter iallfall jeg at borgerne nikker til det som gjøres. Den dagen de sier nei, vil det gi samtlige i denne forsamlingen en stor utfordring. Det er veldig mange her som er opptatt av å gi, og gi mye. Jeg tror samtidig at da må kravet være at vi forutsetter at de midlene kommer til rette mottaker. Det kan ikke gå til noen som plasserer dem på en tilfeldig konto som kun de selv har råderett over. Det ivaretar iallfall ikke resten av befolkningen, selv om det kan gi noen få et liv i luksus. Med andre ord: Desto mer vi greier å kvalitetssikre den bistanden vi er enige om å gi, desto bedre vil vårt renommé være – og ikke minst legitimiteten i befolkningen.