Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2015-04-14:
Regjeringen ønsker å ta alle gode krefter i bruk, og vi ønsker en ny kurs i samhandlingen og samarbeidet mellom offentlige og private og ideelle aktører i helsesektoren. Vi tror også på den gode dynamikken i samarbeidet mellom offentlig, ideell og privat sektor. Pasientens behov skal stå i sentrum, og et slikt mangfold bidrar til valgfrihet, innovasjon og effektivitet. Dette er bakgrunnen for forslaget om fritt behandlingsvalg. I fritt behandlingsvalg vil pasienter som omfattes av retten til behandling, kunne velge behandling hos private og ideelle institusjoner på statens regning istedenfor å vente i den offentlige køen – selv om kvoten som helseregionen har, er blitt brukt opp. I fritt sykehusvalg var det fortsatt helseregionene som bestemte en kvote for hvor mange pasienter som kunne behandles av private, herunder også ideelle. Var kvoten brukt opp, kunne man ikke behandles, og man var henvist til kø i det offentlige. Det var da slik at køene vokste, og i takt med at køene vokste, vokste bruken av privat forsikring. Og sakte, men sikkert, ble det innført et klasseskille i Norge hvor de som har en arbeidsgiver eller har økonomiske muligheter, har kunnet gå utenom køen i det offentlige og inn i det private og kjøpe seg plass. Det er en av de tingene vi ikke ønsker skal utvikle seg videre. Når det er sagt, er det slik at det store volumet av pasientbehandling fortsatt vil skje i de offentlige sykehusene. Det er altså her den største gevinsten av fritt sykehusvalg vil være, gjennom reduksjon av ventetider. Dette skjer bl.a. gjennom reduksjon av aktivitetstaket, som det er lagt til rette for fra og med 2015. De borgerlige partiene har vært pådrivere for å innføre og utvide lovfestede rettigheter for pasientene, og når nå Arbeiderpartiet framhever fritt sykehusvalg som en ordning som kan utvides, og som de mener kan bidra til bedre pasientbehandling, må man minne om at det ikke er så veldig lenge siden de var kritiske til denne rettigheten. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV sier i merknadene i innstillingen at det er nødvendig med en ny organisering og en bedre ledelse av norsk spesialisthelsetjeneste. Jeg er spent på hva slags organisering og hvilke modeller som vil komme fram. Jeg har iallfall ikke lest det ut fra innstillingen og ikke hørt det fra talerstolen her i dag, annet enn at man er kritisk til helseforetaksmodellen. Jeg registrerer videre at man mener fritt behandlingsvalg først og fremst er en reform for private leverandører av helsetjenester, ikke en reform for pasientene. Men det er slik at da køene hopet seg opp, var Arbeiderpartiet altså rede til å bruke midler slik at private kunne behandle flere. Det er også verd å merke seg at Den norske legeforening mener at de offentlige sykehusene har fortsatt til dels store utfordringer med ventetider, køer og utilstrekkelig kapasitet. Foreningen er derfor positiv til tiltak og modeller som kan gi bedre tilgjengelighet til spesialisthelsetjenesten for befolkningen. Det gjelder for dem som har rett til behandling – det er ikke fritt fram. Vi starter med rus og psykisk helsevern, nettopp fordi disse gruppene har blitt nedprioritert i den offentlige helsetjeneste. Dette er grupper som ofte sist har fått nyte rettigheter og reformer, og det er ikke slik at det står kommersielle aktører i en stor kø for å behandle disse pasientene. Disse pasientene er tradisjonelt sett blitt behandlet av private, ideelle institusjoner som gir svært gode tilbud. Fagrådet – Rusfeltets hovedorganisasjon gir støtte til reformen, nettopp fordi de mener at den bedrer situasjonen for pasienten og reduserer ventetiden, og ikke minst også gir økt brukermedvirkning. Det er derfor et tankekors at Arbeiderpartiet vil gå til valg på å frata rettigheter som nå innføres. Det er ikke å stå på laget til dem som er lengst bak i den helsepolitiske køen.