Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-25:
Norges havområder er seks ganger større enn landområdene. Etter fire-fem måneder i regjeringskontorene la Regjeringen fram stortingsmeldingen «Rent og rikt hav», som understreket at vi ville ha en aktiv miljøholdning innenfor marin politikk, hvilket også St.meld. nr. 25 bekrefter. Et rent hav er nemlig en grunnleggende forutsetning for at vi som nasjon skal kunne høste av et rikt hav, og for at vi fortsatt skal ha et trygt grunnlag for marin verdiskaping. Det er derfor viktig å unngå utslipp til havområdene som øker konsentrasjonen av miljøfarlige stoffer, og å ha kontroll når det gjelder helse- og miljøfarlige kjemikalier og utslipp til sjøen. Utfordringene innenfor marin sektor er mangeartede. Havene binder nasjonene sammen, og derfor er forurensning av havet et felles anliggende. Selv om vi får stadig bedre kontroll over og restriksjoner på våre egne utslipp her i landet, er ikke dette tilstrekkelig. Mye av forurensningen er langtransportert, og utslipp f.eks. rundt Nordsjøbassenget påvirker selvsagt norske hav- og kystområder. Heldigvis skapte den femte Nordsjøkonferansen i Bergen enighet, som ramme for en helhetlig politikk for å opprettholde økosystemenes strukturer i Nordsjøen. Vi må nå holde innsatsen oppe for å sikre en positiv utvikling på global basis, fordi havene i altfor lang tid har vært en søppelplass. I så måte er ballastvann nå også en betydelig utfordring. Utslippene fra Sellafield har lenge vært til bekymring, og Regjeringen har gjort en betydelig innsats for å få redusert og stanset disse utslippene. Norsk fisk er ren mat, og vi kan ikke akseptere at britiske utslipp ødelegger vår kjøkkenhage. Petroleumsnæringen beveger seg i økende grad inn i havområder som er kjerneområder for fiskeriene, både med hensyn til sårbare stadier av ressursene og selve arealtilgangen for fiskeriene. For å muliggjøre en sameksistens mellom fiskerinæringen og petroleumsnæringen også i disse områdene er det av avgjørende betydning at vi unngår skadelige utslipp til sjø. Forvaltningsplanen for Barentshavet som vi nå er i gang med å utarbeide, vil hjelpe oss til å se ulike former for menneskelig aktivitet i sammenheng og til å ta nødvendige valg for å trygge naturgrunnlaget i disse viktige havområdene. Økosystembasert forvaltning er i ferd med å bli mer enn bare en målsetting for den marine ressursforvaltningen. Johannesburgmøtet oppmuntret til bruk av økosystemtilnærming innen 2010. OSPAR og ICES er andre samarbeidsfora i denne sammenhengen. Havforskningsinstituttet, som er Fiskeridepartementets viktigste rådgiver hva gjelder forvaltning av marine ressurser, er i sluttfasen av en omorganisering som skal sette dem bedre i stand til å innrette forskning og overvåking mer systematisk mot marine økosystemer. Regjeringens vern av korallrev er et eksempel på at kunnskap om økosystemer gir grunnlag for aktivt vern. Således er det opprettet egne forskergrupper for de viktigste økosystemene, som f.eks. Økosystem Barentshavet, Økosystem Norskehavet, Økosystem Nordsjøen. I tillegg har Havforskningsinstituttets nye forskningsfartøy «GO Sars» gitt forskerne et langt bedre verktøy for den praktiske gjennomføringen av økosystembasert forskning. Det vil etter hvert gi oss et sikrere grunnlag for forvaltningen av våre marine ressurser og det marine miljø som helhet. Vi kan for øvrig konstatere at flere viktige arter, f.eks. norsk-arktisk torsk, sei, hyse og sild, er i god stand, nettopp fordi vi har lagt til grunn en bærekraftig forvaltning og høsting. Utfordringene for oljevernberedskapen er først og fremst knyttet til den økende oljetransporten fra Russland. Dette har Regjeringen møtt med aktiv handling. Blant annet har Regjeringen styrket slepebåtkapasiteten i nord med tre fartøy. Målet er å minimalisere risikoen, fordi en oljekatastrofe også vil kunne bli en økologisk katastrofe. Derfor har vi også bygd ut beredskapen på en rekke områder og med ulike tiltak, herunder også nødhavner og strandsettingsplasser, etablering av trafikksentraler, oljeverndepot osv., slik jeg redegjorde for i Stortinget for et par uker siden. Det er også startet et lovende og viktig samarbeid med Russland om oljetransporten, hvor vi skal kunne trekke på erfaringer og ressurser hos hverandre. For fiskerisiden står arbeidet i de internasjonale miljøorganisasjonene sentralt, fordi disse foraene fastlegger rammebetingelser som er viktige for en fiskerinasjon som Norge. Viktige problemstillinger er bl.a. marine verneområder og listing av truede arter, som også involverer fisk. Vi har en aktiv politikk overfor introduserte arter, som f.eks. kongekrabben. Fiskeridepartementet har som visjon «Verdier fra havet – Norges framtid». Det er en visjon vi bare kan virkeliggjøre gjennom å ta vare på havmiljøene, og jeg er tilfreds med at det er bred enighet om at det både er viktige tiltak som er gjennomført, og som står foran en løsning.