trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2012-05-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Da man overførte riksveier til fylkesveier, var det i realiteten en gave ingen ville ha, for det koster jo enormt mye å drifte disse. Det som var resultatet for Troms, var jo at kvaliteten på disse veistrekningene som ble overført, var mangelfull. Midler har ikke fulgt med, så fylkeskommunen har vært nødt til å prioritere å bruke mer midler på selve veinettet. Dermed blir også fergeforbindelsen rammet, og mange fergeforbindelser er jo helt avgjørende for lokalsamfunnene og for utviklingen i disse. Ser statsråden noen muligheter i de kommende budsjettene – jeg vet at jeg ikke får svar når det gjelder de konkrete budsjettene – til å tenke nytt med hensyn til å finansiere fergedriften i Norge, både lokalt og når det gjelder riksveiferger?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-05-23:
Det er godt med ministre som kan brukes til alt! «Nedleggelse ved Moss sykehus har ført til ytterligere press på Fredrikstad sykehus. På avdelingen i 8. etasje blir kreftrammede, alvorlig syke mennesker plassert i korridoren. Avdelingen har kun fire toalett og dusjer, og det er lite rom for privatliv for de som ligger på gangen. Dette er uverdig, arbeidsforholdene sliter på de ansatte, og det kan også hindre evakuering ved brann. Hvilke kompensasjonstiltak er innført ved Fredrikstad sykehus som følge av at sykehuset er overfylt, og at pasienter ligger i korridorene?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-05-23:
Etter hva jeg forstår, har de kompensasjonstiltakene som skulle vært innført, ikke kommet på plass. Nå er det fire år til sykehuset på Kalnes står ferdig. Det sykehuset vil heller ikke ha flere plasser enn det opprinnelige Sykehuset Østfold hadde. Det er ingen kapasitetsøkning, på tross av at befolkningen øker til ca. 300 000, fra 210 000. Så at det blir så mye bedre og større kapasitet, annet enn at det blir et nyere sykehus, er vel tvilsomt. Det som bekymrer meg, og som jeg hadde håpet skulle bekymre statsråden også, er det som nå vil skje i disse fire årene, når det er korridorpasienter og for liten kapasitet på Fredrikstad sykehus til å ta de oppgavene de har fått overført bl.a. fra Moss. Det er snakk om 7 000–8 000 pasienter årlig, i tillegg var det også korridorpasienter tidligere. Mener statsråden at det ved avgjørelsen om nedleggelse av akuttmottaket i Moss er tatt tilstrekkelig hensyn til sengekapasitet, bemanningssituasjon, brannsikkerhet, smitterisiko, taushetsplikt og pasientens rett til verdighet under sykehusoppholdet, eller er det økonomien som nå styrer utviklingen ved sykehuset?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-05-23:
Statens helsetilsyn foretok en gjennomgang av landets sykehus og korridorpasienter i 1998 og var da sterkt kritisk til den måten som sykehusene bruker den kapasiteten de ikke har, på, altså korridorene. Sykehusene viser til sykehusloven og plikten til å yte øyeblikkelig hjelp og har derfor prioritert inntak av øyeblikkelig hjelp, selv om det er i strid med bl.a. brannforskriftene. Lite eller intet er gjort ved sykehusene på landsbasis for ikke å øke problematikken. Dette sa man i 1998, altså for 14 år siden. Enda fortsetter man planlagte omlegginger, når man vet at det medfører en overbelastning på sykehusene og korridorpasienter. Hver eneste dag rammer dette pasienter som ligger på gangen. I den avdelingen jeg snakker om, er det altså fire toaletter som er på gangen, det er ingen toaletter eller dusj på rommene. Dette er uverdig, og det sliter på personalet. Mener statsråden at det skal være slik i fire år til, til Kalnes er ferdig?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-05-08:
På vegner av representantane Per-Willy Amundsen, Henning Skumsvoll og meg sjølv har eg gleda av å setje fram eit representantforslag om «norsk vannkraftpolitikk».
Svein Harberg (Høyre), 2012-05-08:
På vegne av representantene Erna Solberg, Elisabeth Aspaker, Eivind Nævdal-Bolstad og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om en strategi for økt internasjonalisering i utdanning og arbeidsliv.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-05-08:
På vegne av representantene Solveig Horne, Vigdis Giltun, Laila Marie Reiertsen og meg selv har jeg gleden av å fremsette et representantforslag om å stanse utbetaling av velferds- og trygdeytelser ved barnebortføring. På vegne av representantene Laila Marie Reiertsen, Vigdis Giltun og meg selv har jeg gleden av å fremsette et representantforslag om endringer i folketrygdloven vedrørende beregning av sykepenger for frilansere med både lønnsinntekt og næringsinntekt.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-05-08:
Når jeg hører at statsråden i sitt innlegg sier at tidskontoordningen er vanskelig å administrere, kunne det være interessant å få svar på om hun synes ideen i seg selv er god, at det kan være fornuftig å foreta en gjennomgang av sykelønnsordningen og foreta endringer, slik at man sikrer at folk med alvorlige diagnoser gis større sjanse til å komme inn i arbeidslivet fremfor å bli stående på bar bakke – og, i verste fall, havne utenfor arbeidslivet og på uføretrygd. Statsråden snakker om at det kan bli mer byråkrati på grunn av regelverket, at det er vanskelig å administrere. Vil statsråden foreta en nødvendig gjennomgang av regelverket for å få avbyråkratisert måten dette er organisert på, og sørge for at man får på plass et IKT-system, slik at man klarer å opprettholde en god innretning på dette – eller er det IKT-systemet som skal bestemme hvilke velferdsordninger vi skal ha i dette landet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-05-08:
Det blir hevdet fra denne talerstolen av både representanten Andersen og representanten Gullvåg at Fremskrittspartiet kutter i sykelønnen i sine budsjetter. Da er mitt spørsmål tilbake: Hvor mye kutter vi? Vi har akkurat den samme sykelønnsordningen som alle de andre. Når salderingsproposisjonen viste at man kunne kutte det som vi la inn som anslag i forhold til det ordinære statsbudsjettet året før, betyr det da – ifølge retorikken til Gullvåg – at regjeringen underveis, i løpet av året, har kuttet i sykelønnsordningen? Nei, det har blitt færre sykmeldte! Er det ikke bra at færre har blitt sykmeldte og flere har vært i arbeidslivet? Det må jo være kjempepositivt. Men det er mulig representanten Gullvåg kan – med tanke på overslagsbevilgning og budsjettsystemet på Stortinget – ta kontakt med budsjettsekretariatet og få en rask opplæring i hvordan budsjettsystemet på Stortinget fungerer. Representanten fra SV sier at det ikke er sant at vi ønsker å hjelpe dem som er alvorlig syke. Det er ganske underlig at andre politiske partier vet bedre enn Fremskrittspartiet hvem vi egentlig ønsker å hjelpe. Det syns jeg er ganske underlig. Når det gjelder avgrensninger, ser vi også at det er mange avgrensninger, og at det kan være vanskelige avgrensninger. Derfor ønsker vi også å få utredet det med tidskonto, se nærmere på det, få brakt opp alle disse vanskelige tingene og finne ut om det er mulig å gjøre noe som er bedre for pasienten, bedre for den enkelte. Men i stedet sitter det politikere i denne salen – flertallet – som trekker frem alle begrensningene. Jeg håper velgerne ute legger merke til det. Jeg håper velgerne ønsker – etter valget i 2013 – å ha politikere som ser løsninger og er interessert i å gjøre hverdagen deres bedre, ikke sette seg tilbakelent og si at vi ser bare begrensninger, og derfor ønsker vi ikke engang å utrede for å få til et bedre system. Det er – etter mitt skjønn – politikere som sitter på oppsigelse. De burde kanskje ha funnet seg andre jobber enn å være politikere hvis de ikke klarer å ha fokus på løsninger. Så har jeg til slutt bare lyst til å minne om det som står i NTB-nyhetene i dag, om at kreftprøver kan ligge på vent i to måneder før de blir analysert. Altså er to måneder av en persons sykmelding brukt opp før de engang får prøvene sine analysert. Det sier noe om at vi har behov for å se nærmere på hvordan vi kan hjelpe den gruppen til å få flere til å stå i arbeid, fremfor at de skal bli skjøvet ut av arbeidslivet og havne på uføretrygd. Til slutt vil jeg bare – for ordens skyld – si at Fremskrittspartiet subsidiært vil støtte Venstres forslag.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Det er en belastning å bli syk, og belastningen øker med alvorlighetsgraden av sykdommen og varigheten av den. Derfor har vi innført verdens mest sjenerøse sykelønnsordning, som sikrer alle som blir syke, lønn under sykdom et helt år. I internasjonal sammenheng er det ingen sykelønnsordning noe sted som kan måle seg med dette. Når jeg over tid har registrert Fremskrittspartiets evne til å fremme forslag, har jeg registrert at det ikke er noen sammenheng mellom de forslagene de fremmer, og de budsjettforslagene som samme parti fremmer. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet har fremmet forslag om å øke utgiftene til sykelønnsordningen eller forlenge sykelønnsordningens økonomiske konsekvenser. De har fremmet forslag om det motsatte. Ved siste budsjettbehandling fremmet de forslag om kutt på 2 mrd. kr i sykelønnsordningen – altså det motsatte – for så noen uker etterpå å fremme forslag om den utvidelsen som vi behandler i dag. Dette er – med respekt å melde – en form for dobbeltkommunikasjon som ikke tjener noen annen hensikt enn å forsøke å høste kortsiktige politiske gevinster. Fremskrittspartiet er ikke opptatt av å oppnå noe, å oppnå løsninger for de gruppene som de sier at de kjemper for. Hadde de vært det, hadde de ikke fremmet denne typen forslag, men heller forsøkt å finne andre måter å kompensere ytelsene på til dem som er alvorlig syke. Komiteens leder, Robert Eriksson, spør om vi ikke har snakket med Kreftforeningen og registrert deres forslag. Vi har selvfølgelig det, men vi har også snakket med andre grupper. Det undrer meg at Robert Eriksson ikke refererer til Mental Helse eller andre pasientforeninger når han fremmer et slikt forslag, for det de egentlig fremmer, er forslag om en generell utvidelse av sykelønnsordningen. Det er konsekvensene av det de foreslår.
Sylvi Graham (Høyre), 2012-05-08:
Det å være alvorlig syk over en lengre periode er nok noe av det vanskeligste et menneske i vårt samfunn kan oppleve. Én ting er sykdommen i seg selv, som vil være skremmende nok for de fleste, men det å skulle bli fullt og helt avhengig av andre – av helsepersonell i det praktiske og medisinske, og av økonomiske støtteordninger, fordi man i en periode ikke kan arbeide – vil for mange selvfølgelig være en ny og svært utfordrende situasjon. Derfor er jeg glad for at vi har et dyktig, offentlig betalt helsevesen som i det minste i de aller fleste sammenhenger gir god og profesjonell hjelp i tide. Jeg er også glad for at vi har inntektssikringsordninger som er gode, som gjør at man slipper å bekymre seg for økonomisk ruin for seg selv og familien, i tillegg til alle de andre bekymringene man har fått med seg i en sykdomsperiode. Høyre deler ikke alle representanten Gullvågs nettopp fremsatte vurderinger, men Høyre vil at vi fortsatt skal ha gode, forutsigbare og trygge inntektssikringsordninger for dem som er syke. Det er det heller ingen uenighet om i denne sal, tror jeg. Sykelønnsordningen, arbeidsavklaringspengeordningen og uføreordningene danner grunnmuren i vårt velferdssamfunn. Jeg er også glad for at de som blir syke, har et ekstra vern mot oppsigelse i den perioden de mottar sykelønn. Jeg har derfor forståelse for bakgrunnen for at dette forslaget fremmes. Det er mange, kanskje særlig kreftsyke, som på tross av sykdom utover ett år kan komme tilbake i jobb, og det å skulle få inntekten sin redusert vil alltid være vanskelig. Men jeg vil minne om, noe som også har vært nevnt av Gullvåg, at vi kanskje har verdens beste sykelønnsordning. Alt har sin pris, og alt har sin grense. Vi trenger ikke bare gode ordninger, men også bærekraftige ordninger, og for at ordninger skal være bærekraftige, må det lønne seg å jobbe. Selv om 100 pst. kompensasjonsgrad kan være en rimelig løsning over en viss periode, kan den ikke vare evig. Jeg vil anta at de aller fleste som er sykemeldt i over et helt år, vil anse at de lider av en alvorlig sykdom. Jeg kan derfor ikke se annet enn at ordningen, slik den er foreslått, vil være svært vanskelig å avgrense og administrere. Forslaget vil derfor i praksis kunne innebære en betydelig utvidelse av sykelønnsordningen. Jeg vil minne om at ordningene med arbeidsavklaringspenger, og i verste fall uføretrygd, også gir en rimelig inntektssikring dersom sykdommen skulle vare utover et helt år. Høyre er ikke fremmed for at en tidskontoordning, med en mer fleksibel utregning av sykelønnsperioden, kunne ha vært rimelig. Men en slik ordning vil, som departementet skriver, være svært vanskelig å administrere. Det virker for oss sannsynlig. Høyre vil derfor ikke kunne støtte en omlegging slik forslaget legger opp til.
Sylvi Graham (Høyre), 2012-05-08:
Til tross for representanten Pollestads påstander om innholdet i Høyres innlegg i stad har Høyre forståelse for Fremskrittspartiets forslag. Som jeg sa: Vi har et helsevesen som i de aller fleste sammenhenger gir god og profesjonell hjelp i tide – dessverre ikke alltid. Det står 280 000 mennesker i helsekø, med både kreftdiagnose og andre alvorlige diagnoser. La oss se på kreft. Pressen har i den senere tid ikke minst fortalt om folk som venter i uker og måneder på strålebehandling og annen behandling. Denne belastningen tøyer sykelønnsordningens 52 uker for den det gjelder – det er en stor belastning for den det gjelder. Er statsråden enig i at disse behandlingskøene er en belastning for både pasientene og sykepengeordningen? Hva kan statsråden gjøre med dette overfor sin kollega helseministeren?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-08:
Jeg er veldig forbauset over at Fremskrittspartiet overhodet ikke berører de vanskelige avgrensingsproblemene som er i denne saken. Et av de siste argumentene som Robert Eriksson nå brukte, viser hvordan man tenker å bruke penger. Det er alvorlig at kreftprøver blir liggende. Det er alvorlig når alvorlig syke pasienter, enten de nå har kreft eller andre diagnoser, må vente for lenge på behandling. Men er det ikke da fornuftig bruk av penger å bruke mer av pengene på behandling i stedet for å utvide en sykelønnsordning, der vi i hvert fall i dette landet har andre ordninger som sikrer folk når de går ut av denne ordningen? De går ned i inntekt – ja. Jeg vet at det er et problem for mange. Men det er også sånn at det er et problem for alle som går ut av sykepengeperioden, uavhengig av om du har utsikt til å bli frisk eller ikke. Jeg tror det er minst like vanskelig å gå ned i inntekt hvis du overhodet ikke vet om du blir frisk. Det er kjempevanskelig. Og hvorfor skal man prioritere dem som har mulighet til å bli friske og komme i arbeid? Det er en prioritering blant vanskeligstilte mennesker som jeg synes det er vanskelig å følge helt ut. Så er det noen som argumenterer med at det er de psykiske belastningene knyttet til økonomien som gjør at dette går galt. Ja, det tror jeg faktisk kan være riktig i noen tilfeller. Men hvordan i all verden skal den avgrensningen gjøres med hensyn til hvem det er som tåler den belastningen, og hvem som ikke tåler den, og hvilke diagnoser gjelder det? Da står vi igjen med å utvide ordningen generelt for alle. Da har vi i hvert fall et økonomisk problem. Da har i hvert fall SV behov for å si at det en del andre ordninger for vanskeligstilte mennesker, helseoppfølging og oppfølging av folk som trenger å få mer kvalifisering for å komme tilbake til arbeidslivet – jeg kunne også nevne bolig og tannbehandling en masse – som jeg mener det hadde vært riktigere å bruke disse pengene på. Jeg mener det hadde vært mye riktigere å gjøre det sånn, for jeg er helt sikker på at summen av det hadde blitt veldig mye bedre. Det er ingen som mener at folk skal gå og vente på en behandling som kan fungere. Et prinsipp vi kanskje må diskutere, er: Hvis det offentlige har ansvaret for at ting blir liggende, om man somler med ting, er det et prinsipp som jeg tror at vi politikere bør drøfte nærmere, hvordan forholdet mellom innbyggere og det offentlige og myndighetene bør ordnes.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2012-05-08:
Jeg vil knytte noen kommentarer til Fremskrittspartiets forslag om å utvide sykmeldingsperioden for personer med alvorlige diagnoser. La meg starte med å si at vi har en svært god sykelønnsordning i Norge. Den skal vi være stolte av, for det er en ordning som gir trygghet for den som blir syk. Samtidig har jeg, i likhet med flere av dem som har hatt ordet tidligere i saken, sympati og forståelse for Kreftforeningens initiativ og engasjement i denne saken. Jeg vil også gi ros til saksordføreren, som jeg mener stilte en svært god diagnose av Fremskrittspartiets politiske arbeidsmetoder – og politikk. Representanten Andersen har et veldig godt poeng når hun tar opp at her når ikke Fremskrittspartiets forslag de mest alvorlig syke. Robert Eriksson sa han ønsker en forbedring «for dem som er mest alvorlig syke». Nei, det er for dem som har utsikter til å komme tilbake. For dem som ikke har utsikter til å bli friske eller komme tilbake til arbeid, gjelder ikke denne ordningen. Fremskrittspartiet fremmer her et forslag som vil gi store avgrensningsproblemer når det gjelder hvilke diagnoser som skal inn i en sånn ordning. Fremskrittspartiet legger fram et forslag som vil kunne føre til støtende forskjellsbehandling mellom personer som har utsikter til bedring, og personer som ikke har det. Fremskrittspartiet legger her fram et forslag som både NHO og LO – i brev til komiteen – har gått imot. Når det gjelder grensene for de ulike velferdsordningene, vil det alltid reise vanskelige avgrensningssaker. Disse kan man alltid løse ved å utvide ordningen. Men det er ikke sånn at Fremskrittspartiets forslag vil løse dette problemet – det vil bare flytte problemet til nye grupper. Jeg registrerer Venstres forslag med noe undring. Men jeg er glad for at regjeringspartiene får støtte fra både Høyre og Kristelig Folkeparti for å slå ring om en diagnosenøytral sykelønnsordning. Så registrerer jeg at representanten Graham åpenbart har gått på kurs for å snakke fint om Fremskrittspartiet. Men jeg oppfatter at Høyre, ut fra innholdet i representanten Grahams innlegg – og Høyre under voteringen – er minst like kritisk til Fremskrittspartiets forslag som det regjeringspartiene er.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Saken gjelder tre forslag om endringer i sykelønnsordningen. Det foreslås å forlenge sykepengeperioden med 14 uker for pasienter med kreft og andre alvorlige diagnoser når det er klart at behandlingen ikke er fullført, og at slik fullført behandling vil gi pasienten bedre muligheter til å bli frisk og vende tilbake til yrkeslivet. Det foreslås videre å innføre en tidskontoordning for kreftpasienter hvor varigheten av sykepenger avhenger av sykmeldingsandelen. Endelig foreslås det å innføre unntak fra kravet om å være fullt arbeidsfør i 26 uker for å tjene opp ny rett til sykepenger. Sistnevnte endring skal gjelde kreftpasienter og pasienter med enkelte andre alvorlige diagnoser som krever lengre behandlingstid enn 52 uker. Jeg viser til mitt svarbrev av 3. februar 2012, der det framgår at jeg ikke er enig i disse tre forslagene om endringer i en allerede svært god sykelønnsordning. Jeg har forståelse for at alvorlig syke og også kreftsyke er i en veldig vanskelig situasjon – også økonomisk. Det vil alltid være en vanskelig overgang fra sykepenger til andre og lavere ytelser fra folketrygden. Denne overgangen vil imidlertid være like krevende for alle som til tross for god og hensiktsmessig behandling og stor egenmotivasjon likevel ikke er helt arbeidsføre etter ett år. Jeg kan derfor ikke se at det er rimelig å gi en vesentlig bedre sykepengedekning til personer som har en mulighet til å komme tilbake til arbeidslivet, enn til personer som blir varig syke og må leve på en trygdeytelse resten av livet. Forslagene vil også innebære flere vanskelige skjønnsavgjørelser; en tidskontoordning vil være vanskelig å administrere. Mange har flere kortere sykmeldingsperioder med ulik sykmeldingsgrad eller ulik sykmeldingsgrad innenfor en sammenhengende sykmeldingsperiode. Det vil da være svært krevende å beregne maksimal sykepengeperiode. Det blir også vanskelig å holde oversikt over hvor lang den enkeltes gjenværende sykepengeperiode er for både etaten og for den enkelte sykmeldte. Dersom en tidskontoordning bare skal gjelde for alvorlige sykdommer, øker kompleksiteten. Jeg mener at det heller ikke her er vanskelig å legge opp til at noen diagnoser skal kvalifisere for en bedre ytelse enn andre diagnoser. Jeg mener at det ikke er rimelig. Det siste forslaget innebærer unntaket fra kravet til full arbeidsførhet i en viss periode for å få ny rett til sykepenger. I praksis gir dette en tilnærmet ubegrenset rett til sykepenger for personer som kun har et kortvarig arbeidsforhold mellom to lengre sykdomsperioder. Jeg mener også her at dersom en ønsker å lempe på regelverket, må det i så fall gjelde for alle. Sykepenger gir full dekning av tapt inntekt opp til 6 G i inntil ett år, mens arbeidsavklaringspenger og ny uføretrygd dekker to tredjedeler av inntektstapet. Den norske sykepengeordningen må sies – som flere har vært inne på – å være svært god, også i internasjonal sammenheng. Jeg kan ikke støtte forslagene som vil gi en gunstigere sykepengeordning for kreftpasienter og andre alvorlig syke. Jeg konstaterer at komiteens flertall – alle utenom medlemmene fra Fremskrittspartiet – deler mitt syn.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Vi har nå en ny satsing på gradert sykmelding. Gradert sykmelding viser seg foreløpig – med de tallene man har – å være veldig vellykket. Mindre forskningsprosjekter tyder på at gradert sykmelding også gjør at flere – etter kortere tid eller ett år – kommer tilbake i jobb og blir der. Men hvis man konstruerer gradert sykmelding på den måten som det her er snakk om – eller på andre mulige måter – har det selvfølgelig også i seg et større behov for ulike ordninger og arbeidskrevende operasjoner hos Nav. Alle sykelønnsordninger må hele tiden vurderes ut fra dette. Vi må ha ressurser til å følge opp den enkelte. Vi må alltid – uansett hvor mye penger man putter inn i systemet – vurdere dette. Når det gjelder IKT-systemet, har vi nå en storstilt satsing. Jeg har hele tiden vært klar på at dette vil ta noe tid, men det er en storstilt satsing. Når dette er på plass, kan det være mange ting man skal vurdere. Men jeg mener at man aller først skal se på effekten av gradering, før man vurderer nye ordninger rundt gradert sykmelding.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Uten ønske om å gå inn på en kollegas område har jeg lyst til bare å si at uansett hva slags helsevesen vi har, vil det være mange mennesker som vil måtte vente på helsehjelp. Et helsesystem som er slik at man av hensyn til en sykelønnsordning og dens tidsperspektiv skal få helsehjelp med en gang, vil sannsynligvis være veldig uøkonomisk. Poenget i denne sammenheng er at vi diskuterer hvor lang tiden med sykelønnsordning skal være. Selv om man hadde hatt et aldri så effektivt helsevesen, ville man ha kommet til et tidspunkt da det for noen mennesker kanskje ville være uklart om de ville være friske innen ett år. Jeg registrerer at vi er enige om at man bør ha det systemet vi har i dag, et system hvor man går over på arbeidsavklaringspenger. Det er mitt svar på dette spørsmålet.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-05-08:
Det er skuffende å høre hvordan et forslag som er ment å løse noe som er et problem for alvorlig syke, blir mottatt av de fleste partiene i denne salen. Det er riktig at vi har en av verdens beste sykelønnsordninger. Nå har komiteen også vært i Nederland og hørt at der har de to års sykmeldingsperiode. Kanskje det ville vært noe å tenke på. Selv om de ikke har 100 pst. full dekning i de to årene, gir det en mye større fleksibilitet. For dem som går utover det ene året med sykepenger, handler det ikke bare om pengene, selv om det er viktig, men det handler også om at de trår over en ny terskel – de trår ut av arbeidslivet. De har ikke lenger noen jobb. Det er veldig alvorlig. Det gjør også at de mister tilhørigheten til arbeidslivet og må starte på nytt igjen. Det er riktig at det er en del andre grupper enn de kreftrammede som trenger mye lengre tid enn et år. Vi var på Vestlandet og snakket med en som hadde mistet synet. Han brukte ett år på å rydde opp i sin situasjon, for å bli klar over hvordan han skulle klare hverdagslivet sitt. Han er nå tilbake i full jobb takket være en velvillig arbeidsgiver. Men som han sa: Jeg hadde trengt mer enn ett år på sykepenger. Det vi kanskje burde debattert her i dag, er hvordan vi kan gjøre om den gode sykelønnsordningen vår til også å fange opp dem som trenger mer tid for å unngå at de trår ut av arbeidslivet. Det gjelder ikke dem som aldri vil komme tilbake til jobb. De vil gå over på arbeidsavklaringspenger, eventuelt uføretrygd, etter hvert. Men for dem som fremdeles har et stort håp om at de skal tilbake til arbeidslivet, bør man sikre bedre ordninger. Det var det vi kanskje skulle brukt dette forslaget til: De som ikke var enig med Fremskrittspartiet, og som så svakheter i forslaget – hvorfor kommer de ikke opp med et bedre forslag, noen ideer, i stedet for å sable det ned og mistenkeliggjøre Fremskrittspartiet? Jeg må også si at man bør se på ordningen hvor én sykedag er én sykedag, og to sykedager er to sykedager, tre sykedager i en uke er tre sykedager – ikke en hel uke. Det er forskjell på å være borte fra jobben i to–tre dager i en uke og være borte hele uken. Det ville også gi en større fleksibilitet, og det vil bare være en rettferdig ordning at man får dekning for de dagene man har fravær. Vi har et viktig mål om å holde folk i arbeidslivet, beholde tilknytningen til arbeidslivet også mens man er syk. Da synes jeg at de andre partiene får sette seg ned og kanskje lage noen bedre forslag hvis de synes at dette forslaget ikke var så veldig bra – se på svakhetene, ta det med seg og komme opp med noe bedre. Dette handler ikke nødvendigvis om penger, det handler om å holde folk i arbeidslivet og få folk friske. Da må man hjelpe til så godt man kan.
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Representanten Gullvåg sa tidligere i debatten at det er en belastning å bli syk. Jeg har lyst til å tilføye at det faktisk er en ganske mye større belastning å ikke bli frisk. Og det er faktisk den grensegangen vi diskuterer her i dag: Hvem er det vi skal utvide sykelønnsordningen for? Hadde dette forslaget dreid seg om en generell utvidelse av sykelønnsordningen, hadde dette vært en mer fair debatt, enklere å forholde seg til. Nå skal vi sortere folk etter om de blir friske eller ikke, og bare de som kommer tilbake til det «normale» livet, det friske livet, skal få lov til å ha 100 pst. kompensasjon. Hvis man ikke har utsikt til det, skal man få lov til å gå ned til to tredjedeler. Det er en god ordning. Det er en sikker ordning. Det er ikke bar bakke. Det er faktisk en god kompensasjon å gå ned til to tredjedels inntekt. Den største utfordringen vi har i denne debatten, er: Hvem er de alvorlig syke? Hvordan skal vi sette grensene? Hvem skal vurdere om en kommer tilbake i jobb? Hvem er de som kommer tilbake til arbeid? Det er den biten vi skal ta tak i. Det er flere som skal kunne komme tilbake i jobb, det er flere som skal få mulighetene. Den medisinske utviklingen går framover, det er flere som blir helbredet. Det er flere som kommer tilbake, men det er ikke sikkert vi skal kreve at de skal komme tilbake til et «normalt» liv. For hva i alle dager er et normalt liv? Det er ikke sikkert man skal være A4 med alle lemmer i behold. Det kan være ganske normalt å mangle en arm eller en fot eller ikke gå, og man kan ha en full hverdag. Men det er ikke sikkert den medisinske vurderingen i utgangspunktet var at de hadde samme «silkeføre» som alle andre. Så det er avgrensningene som lager problemer med dette forslaget. Så får vi vurdere hvor lenge sykelønnsordningen skal vare, eller hvordan vi skal gjøre det med rehabilitering – en raskere, sterkere rehabilitering, mer rehabilitering, bedre oppfølging, tettere oppfølging. Men vi kan ikke diskutere hvem som er sykest, for det kan godt hende at når det gjelder en del av disse grensene, er det kanskje de friskeste som får den sterkeste prioriteringen. Det er en utfordring, men det betyr ikke at ikke de også synes det er en belastning.
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
I motsetning til den nåværende regjering har ikke Høyre planer om å fjerne godkjenningsordningen for private sykehus. Det betyr at private sykehus med Høyre i regjering fortsatt må gå gjennom en offentlig godkjenning som sikrer at de har en kvalitet og et tilbud som er til det beste for pasientene. Så er det sånn at 80 pst. av pasientene som behandles i Norge, behandles akutt, og det skjer på de offentlige sykehusene. Det betyr at i all hovedsak vil alle pasienter i Norge få løst hoveddelen av sine helseutfordringer i det offentlige helsevesenet. Som representanten hørte i mitt innlegg, gjelder våre ambisjoner først og fremst hvordan vi skal utvikle det offentlige helsevesenet. Men så mener vi at private, hvis pasienten får muligheten til å velge, kan være en viktig bidragsyter til å gi folk raskere helsehjelp og ikke minst ta de områdene der det oppstår køer. Det var en suksess sist Høyre satt i regjering, og det kommer til å bli en suksess igjen.
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Dette innlegget kunne vært holdt av SV da Høyre fikk gjennomslag for fritt sykehusvalg – det kunne vært holdt av SV da Høyre fikk gjennomslag for individuelle, medisinskfastsatte tidsfrister. Den type innvending har SV alltid kommet med når Høyre har foreslått å støtte pasientens rettigheter – og SV har alltid tatt feil. Det som også er tilfellet, er at de pasientene som har mest behov for fritt behandlingsvalg, nettopp er de pasientene som jeg snakket mest om i mitt innlegg – de rusavhengige, som med Høyres opplegg fortsatt kunne valgt å få behandling på Phoenix Haga. Det betyr at det reelt sett hadde reddet denne institusjonen, i motsetning til de rød-grønne helsepolitikerne som stiller opp med blomster, men som i realiteten ikke gjør noe. Det har vært størst behov for tilbud til jenter med spiseforstyrrelser, som da kunne ha reist fra hele landet til de beste institusjonene vi har på det området. De blir i dag nektet på grunn av regiongrensene. Ikke minst hadde det hatt stor betydning for alle de psykisk syke som står i kø, der det offentlige tilbudet er altfor lite effektivt.
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Det må være en misforståelse. Høyre er ikke imot private helseforsikringer, men vi er imot et helsevesen som fører til at folk får behov for private helseforsikringer. Der ser vi at den rød-grønne helsepolitikken har økt behovet for private helseforsikringer, enten de tegnes direkte privat eller de tegnes gjennom bedrift. Dette tegnes i bedrift, og bedriftene svarer som et resultat av at det er noe de ansatte ønsker. Det er ikke et luksusgode, som representanten Toppe prøver å framstille det som: Den største aktøren på dette området sier at siden 2011 har 27 pst. av deres kunder, uavhengig av om de er bedriftskunder eller enkeltindividkunder, brukt helseforsikringen for å få nødvendig helsehjelp. Istedenfor å angripe Høyre, burde en representant som Toppe være dypt bekymret for at regjeringen selv, på spørsmål fra Høyre, svarer at i løpet av neste år vil om lag 50 000 flere tegne private helseforsikringer. Det er et tegn på at folk føler et behov fordi de ikke får nødvendig helsehjelp i det offentlige helsevesenet. Den gruppen som imidlertid bruker mest private, er den som betaler av egen lomme.
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
I Klassekampen i dag hyller Arbeiderpartiets parlamentariske leder, Helga Pedersen, de regionale helseforetakene. Hun kaller det for «en dundrende suksess». SV har jo det samme standpunktet som Høyre, at disse regionale foretakene bør legges ned, og at de fungerer som et glavalag i forhold til ledelse og ikke minst i forhold til det som også representanten Lysbakken tok opp i sitt innlegg, nemlig betydningen av mindre byråkrati og frihet for de ansatte. Helga Pedersen, derimot, sier i Klassekampen i dag at de «ansatte trenger ro til å gjøre jobben vi har satt dem til: behandle pasienter», og hun mener at det å legge ned de regionale foretakene vil innebære en dramatisk omorganisering av helseforetakene, som vil berøre de ansatte. Er representanten Lysbakken enig i representanten Helga Pedersens beskrivelse av SVs politikk?
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Jeg registrerer ut fra helseministerens innlegg at statsråden forbereder seg på fire år i opposisjon, mot en helsepolitikk som han allerede har begynt å skrive sine innlegg mot. Det overrasker meg at helseministeren ved første anledning til å snakke om et helsebudsjett velger å snakke om Høyres helsebudsjett og ikke Arbeiderpartiets alternativ. Men det stemmer overens med det helseministeren sa da han overtok nøkkelen fra den forrige helseministeren. Han sa: Nå, Anne-Grete, skal jeg jobbe med helse i ett år. Så helseministeren forbereder seg på tiden i opposisjon. Spørsmålet mitt er knyttet til pasientbehandling. For helseministeren elsker å bruke tallet 1,7 millioner. Mitt enkle spørsmål til helseministeren, siden han har gått tilbake i tiden, er: Når økte pasientbehandlingen i norske sykehus mest – i perioden 2001–2005 eller i perioden 2005–2009?
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
På Senterpartiets hjemmesider sier nåværende samferdselsminister Marit Arnstad den 10. september: «Sykehus og helse handler om trygghet og tillit. Dagens regionale helseforetak mangler demokratisk legitimitet. De bør derfor avvikles. Eierskap og drift av sykehus må både forankres bedre i Stortinget og desentraliseres.» Er statsråden enig i partifelle Marit Arnstads uttalelse på Senterpartiets hjemmeside?
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Jeg forstår det da dit hen at Senterpartiet fortsatt er kritisk og har et annet syn på dette enn regjeringspartneren Arbeiderpartiet. Men for å følge opp det som statsråden sa i sitt innlegg – hvor jeg så å si kan skrive under på alt – er det veldig kloke ord om utviklingen og betydningen av utviklingen innenfor kommunenes omsorgstjeneste, og vektleggingen av betydningen av rehabilitering. På rehabiliteringsfeltet får vi veldig klare oppfordringer om at det er behov for en opptrappingsplan for rehabilitering som omfatter kommunedelen, men også spesialistdelen, og ikke minst en avklaring om hvor ansvaret skal være – en utvikling av behovet. De erfaringene som statsråden viste til i Danmark, som er veldig positive, viser også at det er behov for mer kompetanse knyttet til rehabilitering. Hvorfor stemmer da Senterpartiet i dag mot et forslag om en opptrappingsplan for rehabilitering/habilitering som nettopp hadde svart til de behovene som statsråden beskriver i sitt innlegg?
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Jeg vil si til representanten Dåvøy, som kongen sier, at det er aldri for sent. En ønsker jo aktive seniorer, så stå på! Jeg vil svare på noen av de spørsmålene som er kommet til Høyre. Først til rentekompensasjonsordningen, som representanten Breen er veldig opptatt av: Når Finansdepartementet svarer på andre spørsmål enn dem en stiller, får en også svar på noe annet enn det en har spurt om, og det var det som skjedde i den saken. Det som opposisjonen der foreslår, er nøyaktig det samme som ordningen er innenfor kommunal sektor, på skole, idrettsbygg og kirke. Det fungerer utmerket der. Skulle man gjort det samme innenfor sykehusene, hadde det krevd noen vedtektsendringer. Men for Høyre og opposisjonen er det enklere å gjøre noen vedtektsendringer og få en IKT-satsing enn bare å snakke om det, som regjeringen gjør. Det er en modell som fungerer utmerket, og som også kan innføres innenfor foretakene. Så til diskusjonen om helseforetakene. Debatten i dag har vist at SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet er for å legge ned de regionale helseforetakene. Der stiller vi også sammen med Buskerud Arbeiderparti, som sier at «Buskerud Ap mener de regionale helseforetakene framstår som et byråkratiserende mellomledd i helsepolitikken». Det sier Bjørn Tore Ødegården, som er leder i Buskerud Arbeiderparti. At Arbeiderpartiet velger å bruke mye tid på å forsvare en modell som de er det eneste partiet som står for, får de da gjøre, men Høyres innvendinger mot modellen deler vi stort sett med et bredt politisk Norge. Så til angrepene på Kristelig Folkeparti fordi de ønsker et samarbeid med Høyre når det gjelder forebyggende helse. Vel, forebyggende helse foregår stort sett alle andre steder enn på helsebudsjettet. Det tror jeg det er bred enighet om. Derfor foreslår bl.a. Høyre i vårt alternative budsjett høyere tobakksavgifter enn det regjeringen gjør. Alle opposisjonspartiene foreslår 200 mill. kr mer til frivillighet, spesielt idrett, i vårt felles forslag i finansinnstillingen. Vi er for mer fysisk aktivitet i skolen. Så vi har en satsing på forebyggende arbeid, men det har vi på de områdene der vi faktisk kan lykkes i å få resultater. Det er ikke alltid en lykkes best med forebyggende arbeid på helsebudsjettet. Så til statsrådens henvisning til helseforetakenes underskudd i de årene Høyre satt i regjering. Det er ganske utrolig at Arbeiderpartiet på en måte skylder på Høyre. Jeg vil minne om at i budsjettforhandlingene i 2004, da regjeringen forhandlet med Arbeiderpartiet, krevde Arbeiderpartiet at balansekravet til sykehusene måtte utsettes, og krevde at sykehusene skulle få lov til å gå med underskudd. Og så kommer de nå i debatten og skylder på Høyre for at sykehusene gikk med underskudd, når det er et krav fra Arbeiderpartiet som er innfridd. Det er det som er sannheten. I tillegg er det sånn at Høyre foreslår mer penger til helseforetakene enn det Arbeiderpartiet gjør, 150 mill. kr. Vi legger ikke opp til at de må gå med underskudd, som regjeringen gjør, for å holde samme aktivitet neste år som de har i år.
Bent Høie (Høyre), 2012-12-05:
Jeg er verken høy eller mørk, så det går helt fint! Jeg vil igjen få lov å prøve å forklare dette spørsmålet som Arbeiderpartiet har fått gjentatte svar på, i den forrige budsjettdebatten for ett år siden, og som de også får svar på nå igjen. Den modellen som opposisjonen foreslår, er den modellen som Trond Giske innførte for kommunal sektor når det gjaldt finansiering av investeringer i skolebygg, idrettsbygg og kirkebygg. Den er det fullt mulig å innføre også for helseforetakene hvis en er villig til å gjøre noen vedtektsendringer. For opposisjonen er det viktigere å få til en IKT-satsing enn å forsvare vedtektene, som om det er noe som er bestemt av en høyere makt enn den som er her. Nei, det er bestemt av dette storting. Det betyr at Stortinget kan gjøre endring. Det er fullt mulig å investere i foretakene basert på en rentekompensasjonsordning som staten står for, på samme måte som det er mulig i kommunal sektor. At Finansdepartementet velger å svare på et annet spørsmål enn det de får, undergraver i realiteten Finansdepartementets oppgave med å være utreder også for opposisjonen.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Høyre vil ha en nasjonal sykehusplan som skal vedtas av Stortinget. Det betyr et konkret kart over landets sykehus, et definert innhold i sykehusene og en klar minstestandard. Men Høyre forteller bare halve sannheten, for ved siden av en politisk styrt offentlig sykehussektor vil Høyre ha et frislipp av privat, kommersiell sykehusdrift der f.eks. store, internasjonale konsern med adresse i skatteparadis kan slå seg ned der de sjøl vil, behandle de pasientene de finner mest lønnsomme – og så, dersom de er godkjente, sende regninga til det offentlige. Spørsmålet er: Hva er vitsen med en nasjonal sykehusplan når det bare er de offentlige sykehusene som skal inngå i denne planen, mens de private, kommersielle skal få gjøre akkurat som de sjøl vil – slå seg ned der de vil, behandle dem de vil, på fellesskapets regning?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Jeg har undret meg over et ord som er blitt mye brukt i debatten i høst, nemlig påstanden om rasjonering av private tjenester. Jeg har forstått det slik at det betyr at såfremt noen har etablert et tilbud, f.eks. i kommersiell hensikt … Unnskyld, president! Jeg har tatt feil innlegg! Kan jeg få begynne på nytt?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Høyre har i hele høst vært ute i media og påstått at vi har fått et klassedelt helsevesen. Det har partiet begrunnet med at flere tegner private helseforsikringer. Det burde ikke være nødvendig med slike forsikringer i vårt land, har Høyres nestleder, representanten Bent Høie, gjentatt flere ganger i høst, et utsagn han i et replikkordskifte fra denne talerstolen i dag gikk tilbake på. Nå er det ikke så farlig likevel med private helseforsikringer. Og sånn går no dagan! Et annet bevis på det klassedelte samfunn er, ifølge Høie, at flere angivelig betaler av egen lomme for helsetjenester. Hva er sannheten? Dersom vi ser på kjøp av private helseforsikringer i Norden, har slike kjøp først og fremst skutt fart når høyresida har hatt makt. I Danmark økte andelen slike forsikringer dramatisk under den borgerlige regjeringsperioden. Norge ligger faktisk langt etter andre nordiske land på dette området, og bare en liten brøkdel av slike forsikringer er hos oss individuelt tegnet. De fleste er inngått av bedrifter, og ofte omfatter de unge, friske menn. Høyre påstår at vi ser en betydelig vekst når det gjelder kjøp av helsetjenester betalt av egen lomme. Det er en påstand som mangler grunnlag i forskning. SINTEF har gjort en undersøkelse som tyder på at tendensen vi kan se til økte kjøp av private helsetjenester, ofte dreier seg om en type tjenester som ikke er en del av tilbudet i det offentlige helsevesenet. Det kan f.eks. være kosmetiske tjenester, ulike alternative behandlingsmetoder og andre typer tilbud som vi etter hvert har fått i Norge. Mange forskere peker på at økt privat kjøp av tjenester innenfor helse og beslektede områder ikke minst har å gjøre med at de fleste av oss etter hvert har fått god råd. Vi bruker stadig mer av vår private inntekt på eget velbefinnende, på velvære og på helsa vår – i brei betydning av ordet. Og det kommer mange ganske sikkert til å gjøre også i åra framover – uten at det skulle gi grunn til forargelse. Vi bør vel som politikere strengt tatt holde fokuset der det skal være: på hvordan vi bruker fellesskapets penger til beste for et helsevesen som skal være for alle. Dersom vi ser på den politiske håndteringa av private helseforsikringer, finner vi fort ut hva som er forskjellen på Arbeiderpartiet og Høyre. Den borgerlige regjeringa innførte i 2003 skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsforsikringer, til tross for at Høyre stadig har sagt at slike forsikringer ikke er nødvendige – eller muligens mener man det ikke likevel. Stoltenberg-regjeringa vedtok i 2006 å fjerne skattefritaket og har isteden innført øremerkede tilskudd til ordninga Raskere tilbake, som blir forvaltet i de regionale helseforetakene. Til neste år er denne på 530 mill. kr, og det skal gå til rehabilitering og tverrfaglige behandlingstilbud. Og det er sant som det er sagt: Folketrygden er den beste helseforsikringa vi kan ha.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Nå skal det handle om begrepet «rasjonering». Høyresida bruker det for å beskrive at det ikke er fri tilgang til alt som er av tilbud i helsevesenet. Jeg tror høyresida meiner at såfremt noen har etablert et tilbud, f.eks. i kommersiell hensikt, er det bare for pasientene å ta det i bruk – det offentlige betaler, ingen prioritering er nødvendig. Jeg kan ikke se at man har tatt høyde for dette i budsjettet, i alle fall ikke Høyre. Vi veit én ting: Massiv fri etablering av tilbud innenfor et pasientsegment med rett til å sende regninga til det offentlige, gjør at etterspørselen følger etter. All forskning viser det. Det finnes ingen dørvokterfunksjon som kan motvirke eller stå imot en slik dynamikk. Det resultatet vi får, er press på både de menneskelige og de økonomiske ressursene. Det betyr en massiv sentralisering. Denne politikken er veldig dårlig nytt for den landsdelen jeg kommer fra.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Vi merker oss jo at i den enigheten som er lagt fram fra opposisjonspartiene, inngår ikke enighet om det som er det mest radikale og dramatiske forslaget til Høyre, nemlig det såkalte frie behandlingsvalget, som vil være en åpning for en massiv privatisering i det norske helsevesenet. Vi vet at private, kommersielle tilbud i helsevesenet i stor grad retter seg inn mot å ta den typen behandlinger, inngrep og diagnoser som er mest lønnsomme. Kan representanten Høie forklare oss hvordan Høyre skal oppnå en styrking av situasjonen for de mest marginaliserte pasientene, med de mest kompliserte og ulønnsomme lidelsene, når man samtidig vil lage en ordning som automatisk fører til at mer av budsjettene vil bli brukt til å behandle de pasientene som lønner seg, først?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Det var fristende å følge opp det siste temaet, men jeg skal ta opp noe annet. Representanten Olsen sa i sitt svar på den første replikken at han ikke var så opptatt av hvem som betaler lønningene til de ansatte i eldreomsorgen. Men er han opptatt av hva de får? For det vi så i høst, var en streik i de konkurranseutsatte, kommersialiserte delene av eldreomsorgen i hovedstaden og andre byer, der de ansatte streiket fordi man systematisk ser at det særlig er pensjonsbetingelsene til våre helse- og omsorgsarbeidere som dumpes ved konkurranseutsetting og kommersialisering. Synes representanten Per Arne Olsen det er greit at ansatte i kommersielle sykehjem får dårligere pensjonsbetingelser enn i det offentlige?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Det har vært nødvendig med øremerkede midler for å få til en styrking av helsetjenestene. Så er det sånn at ved de aller fleste øremerkede løft innlemmes pengene på et tidspunkt i rammen, med en klar forventning om at kommunene med det økonomiske grunnlaget som er lagt gjennom oppbyggingen, skal fortsette å gi et sterkt tilbud. Den forventningen har vi til kommunene. Det gjenstår å se hva resultatet framover vil bli. Vi skal selvfølgelig følge nøye med på det. Men den forventningen som vi har beskrevet i vår merknad, er selvfølgelig knyttet til at det her har vært gjennomført en opptrapping med virkelige penger som er tilført kommunene, og som vi forventer at kommunene også skal bruke til å opprettholde et godt tilbud på dette området.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Det er vel kjent at SV i sin tid stemte imot dagens foretaksorganisering. De andre partiene, som etter hvert har kritisert den, var i utgangspunktet for den. Vi har en lang historie med skepsis mot den måten å organisere sykehusene på. Det er en diskusjon som har gått ærlig, også mellom regjeringspartiene, i flere år. Jeg registrerer at det er tydelige og gode signaler fra regjeringen når det gjelder åpenhet for å diskutere dette. Samtidig er det sterk enighet mellom SV og Arbeiderpartiet om at løsningene Høyre her går inn for, er dårlige løsninger, som vil føre til mer kommersialisering. Jeg opplever også at Høyres forslag om avvikling av de regionale helseforetakene, er en ganske annen modell enn den SV går inn for, og som vil føre til både en sentralisering – som jeg ikke er glad for – og en for svak politisk styring av sykehusene. Derfor er kritikken av Høyres modell, noe SV og Arbeiderpartiet står sammen om.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Rett skal være rett: Det er helt riktig at det var Kristelig Folkeparti og SV som stemte imot reformen i sin tid, og det skulle selvfølgelig vært nevnt. Når det gjelder kampen mot vold mot kvinner, mener jeg at den rød-grønne regjeringen gjennom flere år har stått for en intensivering, som savner sidestykke i norsk politikk, hvis man ser bakover i tid. Vi har hatt en rekke handlingsplaner som har vært spekket av tiltak, noe som har ført til at denne problemstillingen står langt høyere på dagsordenen. Det har vært gjort innenfor justispolitikken, likestillingspolitikken og helse- og omsorgspolitikken. Det betyr selvfølgelig ikke at vi er i mål. Jeg kjenner ikke i detalj Sanitetskvinnenes nettportalforslag, men det er et forslag jeg gjerne ser på. Hvis de nå setter det i gang, blir det veldig spennende å se effekten av det. I blant er det slik, og det er derfor jeg er for ideelle organisasjoners rolle innenfor helse, omsorg og velferd, at de drar i gang gode ideer som det offentlige kan lære av og eventuelt ta opp etter hvert.