Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Representanten Karin S. Woldseth har redegjort for innholdet i barneloven og også for Fremskrittspartiets politikk. Jeg vil ta utgangspunkt i Arbeiderpartiets synspunkter i enkelte sammenhenger. Departementet har fremmet forslag for Stortinget om endringer i barneloven, og komiteen har samtidig arbeidet med at FNs barnekonvensjon skal inkorporeres i norsk lov. Barnelovens intensjon er at barn skal beskyttes mot overgrep. Ved hjelp av loven skal barnets rettigheter sikres og styrkes, selv om barnet ikke har formell partsstatus. I saker av denne natur er det ikke uvanlig at det spisser seg til mellom partene. Det må derfor understrekes at det aldri må bli slik at lover og forskrifter tilpasses etter hva som er mest hensiktsmessig for partene. Til det er barnets posisjon altfor utsatt og barnet i seg selv altfor viktig. Arbeiderpartiet ønsker ikke at barn skal utsettes for unødig press ved samlivsbrudd. Slikt press kan lett oppstå når barnet står overfor valget mellom å bo hos mor eller hos far. Arbeiderpartiet vil derfor at Stortinget ber Regjeringen om å iverksette tiltak, slik at det ved alle samlivsbrudd lages en skriftlig kontrakt. En slik kontrakt kan utformes som en avtale der barnets rett til å bli hørt og barnets interesser og rettigheter blir ivaretatt. Barn er lett påvirkelige. Arbeiderpartiet har likevel gitt sin støtte til å sette en veiledende aldersgrense for når barn kan bli hørt. Aldersgrensen flyttes nå fra tolv til sju år som veiledende aldersgrense, noe som korresponderer med aldersgrensen som er satt i adopsjonsloven og barnevernsloven. Den nye aldersgrensen må likevel ikke være et hinder for å høre barn ved lavere alder dersom det er slik at barnets modenhet tilsier dette. Likevel er det ved en senking av aldersgrensen viktig igjen å understreke at barn ikke har plikt til å uttale seg. Heller er det slik at barn kan uttale seg, dersom barnet gir inntrykk av å ha den modenhet som forutsettes for at en slik høring skal være formålstjenlig. Barnet må informeres om at det ikke har plikt til å uttale seg, for det er viktig at barnet ikke oppfatter retten til å uttale seg som en plikt. Dersom denne retten av barnet blir oppfattet som en plikt og ikke en rett, er det sannsynlig at barnet kan føle seg presset. Dette må for enhver pris unngås. Det må antas at barnet, i en situasjon der mor og far går fra hverandre, allerede har et høyt stressnivå. Ytterligere press på barnet må derfor unngås. Tenk deg, president, hvilken fortvilet situasjon et barn vil være i når barnet oppfatter at det skal velge mellom mor og far, og når barnet er veldig glad i begge. Arbeiderpartiet har også tatt stilling til bruk av sakkyndige i saker av denne karakter. Bruk av sakkyndige kan trolig være til hjelp for barna i en vanskelig situasjon. Blant annet kan sakkyndige være til stede når barn uttaler seg om samvær, og sakkyndige kan også være et bidrag i det ansvar det offentlige må ta når det gjelder å få barn involvert i sin egen framtid. Barn er selvstendige individer, både juridisk og ikke minst menneskelig. Derfor må barn sees på som aktører som har en rett til å bli hørt. For å få til en slik høring av barn tror Arbeiderpartiet at oppnevnelsen av en sakkyndig talsperson kan hjelpe barnet med formidlingen av de tanker barnet gjør seg. Vi snakker altså om en lov som først og fremst handler om barnets rett, ikke retten til barnet. Barn har rett til en mor og en far. Det ideelle er at mor og far blir enige om delt foreldrerett. Arbeiderpartiet vil bemerke at begrepet «vanlig samværsrett» ikke bør oppfattes som normen, men bør bidra til at vanlig samværsrett kan være et utgangspunkt for barnets mulighet for mer samvær med begge foreldre. FNs barnekonvensjon handler ikke bare om samværsrett, om å bli hørt i barneverns- og adopsjonssaker eller om andre rettigheter, men også om seksuelle overgrep mot barn. Arbeiderpartiet vil ha en skjerping av straffen når det gjelder å selge, eie eller produsere barnepornografi. I dag er lovverket slik utformet at seksuelle overgrep mot barn gir overgriperen en uforholdsmessig lav straff i forhold til andre forbrytelser. Norge har dessverre ikke egne straffebestemmelser som skiller mellom overgrep mot barn og pornografi for voksne. Resultatet er at vi har en lavere strafferamme for barnepornografi enn flere andre europeiske land. Barneporno er ikke porno, verken med eller for barn. Såkalt barneporno er rett og slett et overgrep mot barn, og det er malplassert å plassere disse overgrepene i samme bås som pornografi. Arbeiderpartiet er også av den formening at bruk av pornografisk materiale av personer under 18 år er straffbart. Den administrative behandlingen av barnefordelingssaker har Arbeiderpartiet også tatt stilling til. Fylkesmannen har vært den instans der barnefordelingssaker er blitt avgjort. Arbeiderpartiet tror at fylkesmannen har opparbeidet en kompetanse på dette feltet som pr. i dag ikke er til stede i domstolene. For at en betryggende behandling av slike saker skal skje i domstolene, må det tilrettelegges slik at den kompetansen fylkesmannen har i dag, også kan tilflyte domstolene. Jeg tar med dette opp de forslagene der Arbeiderpartiet er medforslagsstiller.