Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-03-21:
Innvandringsregelverket er i stadig utvikling, og flere av de sentrale endringene som er gjennomført det siste tiåret, har bl.a. hatt som siktemål å legge bedre til rette for god integrering. Det er foretatt innstramninger i asylpolitikken overfor personer som ikke har reelt beskyttelsesbehov, regelverket for familieinnvandring har blitt skjerpet, og det er innført krav om gjennomført pliktig opplæring i norsk og samfunnskunnskap for å få permanent oppholdstillatelse. Samtidig er vi alle enige om at det fortsatt finnes utfordringer og behov for å utvikle politikken videre. Jeg mener imidlertid at de forslagene som forslagsstillerne her har fremmet, ikke er de rette. Jeg tror det er nødvendig å minne om hva som er den viktigste konsekvensen av permanent oppholdstillatelse, nemlig at man har rett til videre opphold selv når man ikke lenger oppfyller vilkårene for den opprinnelige oppholdstillatelsen. Dette betyr f.eks. at dersom man fikk opphold som ektefelle, mister man ikke oppholdstillatelsen selv om ekteskapet opphører. Hvis man utvider botidskravet til f.eks. seks år – slik som forslagsstillerne foreslår – innebærer det at utlendingsmyndighetene helt fram til seks år har gått, jevnlig må vurdere om vilkårene for den opprinnelige tillatelsen fortsatt er oppfylt. Hvis ikke må utlendingen forlate Norge. Mener representantene f.eks. at en utenlandsk ektefelle som har bodd fem år i Norge, skal måtte forlate landet hvis ekteskapet som ga grunnlag for oppholdstillatelsen, da har gått i stykker? Jeg har merket meg at forslaget kan forstås slik at skjerpede vilkår for permanent oppholdstillatelse bare skal være avgjørende for status for oppholdstillatelsen – om den skal være permanent eller fornyes hvert år. Jeg viser til at forslagsstillerne i innstillingen uttaler at den som har kommet som ektefelle gjennom regelverket om familieinnvandring, ikke skal nektes videre opphold selv om ekteskapet blir oppløst, men at det bare skal ta lengre tid å få permanent oppholdstillatelse. I så fall er det uklart for meg hvilken fornyelsesvurdering forslagsstillerne mener skal foretas. Jeg må understreke at det å innføre slike skjerpede vilkår som forslagsstillerne ønsker, vil medføre en mer komplisert og omfattende saksbehandling for å avgjøre hvem som har rett til permanent oppholdstillatelse. Og i denne sammenheng må jeg minne om at utlendingsforvaltningen i fjor behandlet mer enn 18 000 saker om permanent oppholdstillatelse. Jeg vil også understreke at forslaget vil føre til at det blir mange som får avslag på søknad om permanent oppholdstillatelse. De vil imidlertid fortsatt oppfylle vilkårene for midlertidig oppholdstillatelse, og deres saker må dermed vurderes på nytt ved hver fornyelse – som jeg antar forslagsstillerne mener skal skje én gang i året. Dette vil selvsagt medføre økt ressursbruk i utlendingsforvaltningen. Når vi skal fastsette innvandringspolitikken, må vi ha en helhetlig tilnærming. Det er i forbindelse med førstegangstillatelser at vi må legge størst vekt på kontroll og hensynet til en regulert innvandring. Når det gjelder saker om fornyelse og permanent oppholdstillatelse, må hovedfokus rettes mot en rask og effektiv saksbehandling. Selvsagt skal vi også i denne sammenheng legge vekt på hensynet til kontroll og regulering, men på dette punkt mener jeg at dagens regelverk ivaretar en god balanse. Som justis- og beredskapsminister kan jeg forsikre om at jeg også er opptatt av at vi skal ha de nødvendige regler for å reagere mot utlendinger som begår kriminalitet. Det viktigste i denne sammenheng er reglene for utvisning. I de tilfellene der det ikke er aktuelt med utvisning, har vi regler om karantenetid for permanent oppholdstillatelse. Jeg vil alltid være åpen for at det kan bli behov for justeringer, men slike gjennomgående endringer som forslagsstillerne foreslår, mener jeg det ikke er grunnlag for.