André Oktay Dahl (Høyre), 2011-12-01:
Jeg vil starte med å oppklare en åpenbar misforståelse. Høyre er ikke kritisk til regjeringens fokusering på vold i nære relasjoner. Der har vi faktisk skrytt av den forrige justisministeren, Storberget, for å ha et enormt fokus. Han er en av de få som har tatt det opp. Men tema i dag er altså voldtekt i mer fjerne relasjoner i forhold til statsrådens ansvar. Nylig møtte jeg en ung mann som ble utsatt for en grov voldtekt da han var 14 år. I flere år gjorde han alt han kunne for å holde det inni seg. Det han sa, var: Jeg vil bare greie å sove, greie å få meg en utdanning og ikke være så sint. Det var det han hadde av meldinger til oss – om vi kunne hjelpe ham med det. Voldtekter kommer til å skje, og vi må som samfunn greie å forebygge. Det er det som er tema i interpellasjonen i dag. Men når skaden først har skjedd, må vi også som samfunn greie å fange opp symptomene som ulike voldtektsofre har. Noen endrer veldig oppførsel, noen oppfører seg ikke som det perfekte offer og ligger i fosterstilling, som de som har sett det på film, tror de skal gjøre. Noen blir seksuelt utagerende, noen blir veldig aggressive, og noen virker ekstremt sterke og tøffe fordi de ikke har lyst til å være et voldtektsoffer. De er voldtektsutsatte, men ser seg ikke selv som et offer. Det stiller noen krav til hjelpeapparatet og politiet som skal møte dem, for flere av dem som hjelpeapparatet møter, tenker ikke at det er det som er problemet. Gutten jeg snakker om, hadde gått hos psykolog i to år. Psykologen visste etter to år altså ikke at han hadde vært utsatt for en grov voldtekt. Det sier noe om at en profesjonsutdanning ikke nødvendigvis kvalifiserer til å hjelpe personer med det som er årsaken til symptomene de har. I to uker har debatten om overfallsvoldtektene nærmest overskygget alt annet. Nå er kameralyset slukket litt igjen, og det jeg er redd for, er at det sitter en hel gjeng med ofre og utsatte igjen som nå føler at de er glemt. Nå har stort sett de fleste vært kjempesinte, veldig engasjert i spørsmålet, og nå sitter stort sett de spesielt interesserte igjen og diskuterer hva man kan gjøre for å forebygge og for å hjelpe dem som er utsatt. Gutten jeg møtte, vil ikke anmelde. Det orker han ikke. Han vil bare ha hjelp til å sove og hjelp til å greie å få seg en utdanning, etter at en idrettskarriere ikke blir noe av fordi han ikke greide å dusje sammen med de andre gutta. Det er situasjonen for dem som er blitt utsatt for voldtekt. Så over til det som er hovedtema for interpellanten. Det er bevisst valgt, fordi det er riktig som interpellanten sier, at vi har hatt en justisminister som har snakket om veldig mye forskjellig – veldig mye viktig, veldig mye bra – men veldig sjelden om det som har vært kjernen i problemstillingen, nemlig justisministerens eget ansvar. Politidekningen har de siste årene gått ned i 21 av 27 politidistrikter. Når bemanningen går ned i forhold til innbyggertall, er forebygging og ikke minst fokus på sedelighetsforbrytelser ikke nødvendigvis det som prioriteres høyest internt i et politidistrikt. Neste år vil politidekningen antakeligvis kunne gå ned i forhold til befolkningsøkningen, og det i strid med Stortingets forutsetninger. Det er også ubegripelig at regjeringen ikke vil bruke andre til å analysere DNA. Man bruker ideologiske argumenter – det er greit – men hadde man vært ideologisk, hadde man ikke brukt private firmaer til å drive bevisinnhenting på langt mer inkriminerende ting, som f.eks. innholdet i mobiltelefoner, datamaskiner osv. Det er langt mer alvorlig hvis man mener at man er personverninnstilt, som er det regjeringen bruker som argument, mot å bruke for eksempel GENA i Stavanger. Det foreligger ingen sentral strategi for bedre bruk av sivilt ansatte, og politiet er ikke på jobb når det skjer mest kriminalitet i mange politidistrikter. Det er heller ingen dedikert person i Politidirektoratet som holder en hånd over det som handler om å bekjempe sedelighetsforbrytelser. Når det gjelder overgrep i minoritetsmiljøer, har jeg som styremedlem i noe som heter Skeiv verden, en rimelig sterk tvil om at de i det hele tatt har kompetanse i Oslo-politiet til å jobbe mot voldtekt og overgrep i minoritetsmiljøer, ut fra de tilbakemeldinger jeg får. Spørsmålet er om det med gruppen i Kripos blir som med rammeoverføringene til kommunene, at det er noe som vil vare noen år, for så å bli innlemmet i det vanlige driftsbudsjettet, og så faset ut eller ikke få prioritet. Det er et åpent spørsmål, det gjenstår å se. Til slutt: Jeg er enig med representanten Bøhler i at vi er nødt til å se på straffenivået igjen. Også Høyre reagerer kraftig på den høyesterettsdommen, for man kan lure på hva som skal til for å bruke strafferammen fullt ut, når så grove voldtekter begås. Det tror jeg mange oppfatter som en hån mot samfunnet og ofrene for øvrig.