Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-17:
I likhet med foregående talere vil jeg benytte anledningen til å gratulere statsråden med utnevnelsen. Så til saken. Den uryddige budsjettprosessen vi har hatt i år, har gjort at debatten i dag blir en form for reprise på de delene av budsjettet som forutsetter lovendringer, men det får heller stå sin prøve. Debatten så langt har i veldig stor grad dreid seg om situasjonen på arbeidsmarkedet og regjeringas uforståelige angrep på støtten til dem som har vært så uheldige å miste jobben. Men det stopper dessverre ikke med det. Det går som en blå tråd gjennom Høyre–Fremskrittsparti-regjeringas budsjettforslag i år som i fjor – og året før – at det er stor forskjell på dem regjeringa trykker til sitt bryst, og dem regjeringa ser på som uverdig trengende. Regjeringa fortsetter å ta fra dem som lite har. De store pengene brukes på dem som har mest fra før. Vi ser det i skattepolitikken. Vi ser det i stønadspolitikken. Fremskrittspartiets glansnummer fra tida i opposisjon har vi ikke sett mye til i denne perioden. Jeg tenker selvfølgelig på det årvisse demonstrasjonsforslaget siste møtedagen før jul om julegratiale i form av en tusenlapp ekstra til dem som er mottakere av sosialhjelp. Vi får se hva som skjer i morgen, men det skjer vel neppe, for pengene er brukt på andre ting, bl.a. på økte pensjoner til ektepar og samboere. De får en økning i pensjonen på 8 000 kr per år, uansett hvilken inntekt de har fra før. Regjeringa hoppet elegant over de enslige pensjonistene; de fikk ingenting. Aftenposten presenterte tidligere i høst en oversikt fra Statistisk sentralbyrå som viser de store forskjellene mellom enslige pensjonister og pensjonistektepar, både når det gjelder inntekt, og når det gjelder formue. Mens gjennomsnittlig inntekt for enslige pensjonister etter skatt var 194 500 kr, var den 557 000 kr for et pensjonistektepar, nesten tre ganger så mye for husholdet, og 84 000 kr mer dersom vi regner per hode – men det bør vi ikke gjøre dersom det er folks levekår vi er opptatt av. Også enslige har utgifter til hus, strøm, lisens, bil, kommunale avgifter osv., men må klare utgiftene på egen hånd. Når flertallet i komiteen, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, sier at litt høyere pensjon til enslige er et økonomisk angrep på ekteskap og forpliktende samliv – og Venstre er altså med på det – så snur de saken fullstendig på hodet. Det grunnleggende i folketrygden har alltid vært at enslige pensjonister skal ha en litt høyere grunnpensjon enn dem som er to om utgiftene. Og når de samme partiene påstår at det å ta hensyn til at enslige ikke har noen å dele de daglige utgiftene med, er et incentiv for å bryte med sin livspartner, er man ute på viddene, som man på godt norsk kaller det. Jeg er spesielt forundret over at Venstre er med på en slik argumentasjon, siden Venstre i utgangspunktet faktisk var enig med opposisjonen i denne saken. Men også samarbeidspartiene ble altså med på ferden. I en tid med utfordringer som lavere oljeinntekter og økende ledighet velger regjeringa og stortingsflertallet å bruke hele 2,7 mrd. kr på dem som er bedre stilt enn andre. Arbeiderpartiet er ikke med på å bruke så store beløp på en så lite treffsikker måte. Vi vil heller gi litt mer til de pensjonistene som har minst fra før, de enslige med minsteytelser. Det er dem som har det vanskeligst. De er ikke så mange, så de er enklere å overse. Det store flertallet av dem er kvinner. Heldigvis er et flertall på Stortinget enig om at disse også fortjener vår oppmerksomhet. Jeg registrerte at den nylig avgåtte statsråden fra Fremskrittspartiet på sin offisielle Facebook-side forsøkte å ta æren for det, på vegne av regjeringa, men det er altså en tilsnikelse. De enslige minstepensjonistene var ikke i regjeringas tanker – de var det ikke i den første proposisjonen, og de var det ikke i tilleggsproposisjonen. Dem var det vi i opposisjonen og Venstre og Kristelig Folkeparti her i Stortinget som tenkte på. Noe av regjeringas urettferdige politikk rettes dermed opp, men flertallsforslaget fanger dessverre bare opp alderspensjonistene. De enslige uføre med minsteytelser får ingenting. De får bare kutt, dersom de også har barn å forsørge. Også her har vi heldigvis sett at stortingsflertallet har større sosial samvittighet enn regjeringa, men dessverre ikke nok. Det er fortsatt snakk om kutt i stønaden til barnefamilier med dårlig råd og med mindre muligheter til å påvirke egen situasjon enn mange andre småbarnsforeldre, og Arbeiderpartiet er uenig i en slik nedprioritering av dem som har minst. Vi står for en annen politikk enn flertallet på dette området. Vårt forslag om økt bostøtte og en videreføring av transportordninga for funksjonshemmede hører med i det bildet. Regjeringa fører en konsekvent linje i sin politikk, det skal de ha – de med mye skal motiveres av å få mer, de med lite skal motiveres med pisk og kutt i stønader.