Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2002-06-17:
Det er bred enighet om hovedmålene i barnehagepolitikken: Full barnehagedekning i løpet av perioden, opptrapping av den offentlige finansieringen og dermed nedtrapping av foreldrebetalingen, og likestilling mellom offentlige og private barnehager. Behandlingen av barnehagemeldingen samlet også denne enigheten så sent som for to år siden. Derfor støtter regjeringspartiene fullt ut hovedintensjonene bak Dokument nr. 8:75-forslaget, og avtalen mellom opposisjonspartiene om å redusere foreldrebetalingen til et langt lavere nivå enn i dag. Prisen skal ikke være avgjørende for om familier kan ta imot et tilbud om barnehageplass. Den viktigste utfordringen nå er å sikre full behovsdekning. Samtidig vil den påbegynte opptrappingen av den offentlige finansieringen til 80 pst. fram mot 2005 føre til en betydelig reduksjon i foreldrebetalingen. Regjeringens forslag om å samle all offentlig finansiering i ett offentlig tilskudd, vil også legge til rette for en lavere foreldrebetaling i de private barnehagene. Midlene som ble lagt inn i budsjettet for 2002, sammen med satsøkningen fra sommeren 2001, var det første steget. Regjeringen vil også ha en lovfestet plikt til å likebehandle private og offentlige barnehager, og vi vil ha en vurdering av lovfesting eller utbyggingsplikt for kommunen når full behovsdekning er nådd. Regjeringspartiene tok initiativ til forhandlinger med opposisjonspartiene i forsøk på å komme fram til et bredt forlik om barnehagepolitikken. Vi var villige til å strekke oss langt for å få til en bred tilslutning til en realistisk og gjennomførbar plan for utbygging, likebehandling og lavere foreldrebetaling. Vi la fram forpliktende opptrappingsplaner for utbygging av barnehageplasser gjennom ulike styrkings- og stimuleringstiltak. Vi foreslo årlige behovsundersøkelser som skulle danne et grunnlag for å fastsette de endelige måltallene for de påfølgende år. Vi foreslo å endre og styrke bruken av statlige virkemidler for å sikre likebehandling av private og offentlige barnehager. Og vi var også villige til å diskutere en modell for pristak på foreldrebetalingen, en øvre ramme, f.eks. slik som for privatskolene. Men vi kunne ikke gå inn for den rigide maksimaltaksten som det ikke engang har vært utredet konsekvensene av. Med den brede enigheten om full barnehagedekning innen 2005 og lavere foreldrebetaling burde det vært mulig å komme fram til et felles opplegg for en ambisiøs og forpliktende barnehagepolitikk. Men slik gikk det ikke. Vi gikk ut av forhandlingene fordi vi ikke tror på realismen i den avtalen som opposisjonen har lagt fram. Det var to viktige forskjeller mellom opposisjonen og regjeringspartienes opplegg. Regjeringspartiene ville utrede konsekvensene av en reform og ikke innføre maksimalpris. I stedet har nå opposisjonen gjennom sin avtale skapt ny usikkerhet både om utbygging og finansieringsmodell. Avtalen reiser altså en rekke problemstillinger som krever omfattende utredninger. Planen virker lite gjennomtenkt og er dårlig forberedt. Jeg anser det nærmest som en kladd, fordi opposisjonen har jo overlatt til Regjeringen å finne løsninger og fullføre oppgaven. Det eneste som er klart ved avtalen er at den er uklar. Og det har skapt betydelig usikkerhet blant barnehageeiere, barnehageutbyggere og foreldre om hvilke konsekvenser avtalen kan ha. I en pressemelding som Private Barnehagers Landsforbund har sendt ut i dag gis det uttrykk for denne usikkerheten. De sier at den fjerner motivasjonen og initiativet i den private barnehagesektoren, med nedleggelse av barnehager og stopp i utbyggingen som resultat. Og det blir usikkerhet i barnehagesektoren helt fram til våren 2003. De sier også faktisk at SV og Fremskrittspartiets Dokument nr. 8-forslag hadde mange svakheter. Etter avtalen de nå har inngått med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, har vi fått et forslag som ikke er til å leve med, sier Private Barnehagers Landsforbund. Reaksjonene ute blant barnehagefolket er svært alvorlige, men det ser ikke ut som om opposisjonen tar det innover seg. Og det er grunn til å spørre: Hva er det opposisjonen ser, som andre ikke ser? Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet er på kollisjonskurs med barnehageeiere og -utbyggere. Og det er alvorlig, med tanke på at vi er avhengige av dem for i det hele tatt å få til en utbygging. Flertallet av foreldre ønsker full barnehagedekning før redusert betaling. Jeg tror at opposisjonspartiene kanskje er skuffet. Det forstår jeg godt. Det ble ikke den mottakelsen og gode stemningen ute blant folk som de hadde tenkt seg. Men der har de vel egentlig seg selv å takke. En avtale med så mange uklarheter skaper ikke trygghet, men usikkerhet og forvirring. Når det gjelder maksimaltakst, er det med stor undring vi ser hvilken forvandling Arbeiderpartiet har gjennomgått. Da de satt i regjering, var de mot dette nettopp på grunn av de alvorlige konsekvensene som bl.a. regjeringspartiene har påpekt. Vi har nå hørt en festtale fra representanten Faldet. Arbeiderpartiet er god på festtaler. Selv har jeg stor sans for den festtalen Arbeiderpartiets fraksjonsleder Trond Giske holdt på barnehagekonferansen på Sjølyst i april. Han skisserte tre prioriterte oppgaver: full barnehagedekning – med de nødvendige virkemidler for å få det til – redusert foreldrebetaling og full likestilling mellom private og offentlige barnehager. I det samme møtet gav Giske uttrykk for at maksimalpris ikke var noe egnet virkemiddel for å gjennomføre de prioriterte oppgavene – heller tvert imot. Men det var da, det, og itte nå, som Prøysen sa. Forslaget om innføring av statlig fastsatt maksimalpris innebærer jo en sterk statlig regulering av inntektsgrunnlaget i den enkelte barnehage. Maksimaltakst kan føre til et konkursras blant de private barnehagene og en bråstopp i utbyggingen. Allerede nå er det klart at landets største utbygger, Barnebygg A/S, legger ti prosjekter – nærmere 800 nye barnehageplasser – på is. Det må da gjøre inntrykk? En fast maksimalpris uten slingringsmonn fjerner også alle incentiver til å tenke annerledes og til å skape nye tilbud. Det vil føre til en utvikling av A4-barnehager, en utvikling som vil gå fra mangfold til enfold. Og det er i alle fall ikke barna tjent med. Mange familier står i dag uten barnehageplass, og mange har i tillegg dårlig råd. Mener opposisjonspartiene det er rimelig at disse familiene skal være med og subsidiere høyinntektsfamiliene? For det er det som kommer til å skje. Småbarnsfamiliene har i mange år opplevd for mange brutte løfter. Mange barn står i kø for å få barnehageplass. Derfor må utbygging prioriteres foran lavere betaling. Vi kan ikke være med på et opplegg som nok en gang kaster blår i øynene på småbarnsforeldre, ved at vi lover mer enn det vi kan holde. Det vi trenger nå, er realisme og resultater.