trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Igjen vil jeg begynne med å si at jeg ønsker at vi i det videre arbeid med kampfly har en tett og god dialog med alle partier, og at Stortinget til enhver tid vet hva Stortinget beslutter, og at regjeringen til enhver tid er tydelig på hva den ber Stortinget om å beslutte. Når det gjelder diskontering og måten å beregne nåverdi versus reelle kroner på, er det, med all respekt, ikke noe man har funnet opp i Forsvarsdepartementet, men det er gjeldende regler for hvordan større offentlige anskaffelser i Norge fattes. Det som er med denne anskaffelsen, er at antall milliarder er såpass mange at utslagene blir da også desto større. Men det var en grundig gjennomgang på komiteens initiativ i vår av beregningsmåten, og det er derfor jeg viser til at man allerede er kjent med at 42 mrd. kr og i overkant av 60 mrd. kr når det gjelder selve investeringskostnaden, altså er de samme pengene, uttrykt på to forskjellige måter i to forskjellige tidshorisonter og i skille mellom nåverdi og reelle kroner. Det kan være krevende for noen hver, men jeg skal sørge for at vi har en god dialog om hvordan disse tallene skal forstås, og det er da ingen nyheter i disse opplysningene fra Canada.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Jeg takker representanten Ropstad for det spørsmålet. Jeg kommer til Stortinget i vår, anslagsvis februar, med oppdaterte tall for ny levetidsberegning. Derfor skal jeg være litt forsiktig med å antyde hvilken vei det går. Men for å si det forsiktig, det er vel så sannsynlig at det blir bedre heller enn dårligere, sammenlignet med de tallene vi tidligere har brukt. Våre tidligere tall har truffet ganske godt. Min største bekymring per i dag er mer på forsinkelser enn på kostnadsbildet. Men dette sier jeg med alle mulige forbehold om at det kommer nye opplysninger, og at det er et lappeteppe av forskjellige forhold, bl.a. antall andre land som kjøper hvor mange fly. Jeg kommer imidlertid til Stortinget med en grundig gjennomgang av det, og det er altså min ambisjon at vi alle skal forstå hva vi snakker om, for uansett hva slags milliarder man bruker, er det mange milliarder. Det er skattebetalernes kroner, og de skal brukes på en ordentlig måte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Jeg vil først takke representanten Eriksen Søreide for engasjementet og si at jeg er svært glad for omtalen av hele veteransaken i innstillingen, for det er jo i all hovedsak meget bred enighet om hovedtrekkene i den store satsingen som regjeringen har gjennomført for veteraner de siste årene. Jeg mener at hvis man innførte 65 G med lempeligere krav for dem som var skadet før 1. januar 2010, og opprettholdt strenge krav etter 2010, ville det jo ikke bli likebehandling. Det ville rett og slett være lettere å få erstatning på like høyt nivå om man var skadet tidligere. Her er det gjort en helhetsvurdering som har medført at fordi det er vanskeligere å dokumentere gamle skader enn nye skader, har man vært lempeligere, men samtidig satt en lavere grense, 35 G i stedet for 65 G. Det er den beslutningen som er tatt, og jeg har ikke intensjon om å endre det i denne omgang. Men vi ønsker jo hele tiden å legge et løp for å gjøre vår håndtering av veteranene så god som overhodet mulig, og den saken er vi på langt nær ferdig med.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Jeg vil først kommentere et par ting som representanten Kristiansen tok opp. Det gjelder regnskap for interneffektivisering. Det vil jeg meget gjerne bidra med. Vi har helt konkrete krav, og dette måles helt ned til den enkelte krone, både av oss og av Riksrevisjonen i nært samarbeid med oss. Jeg vil gjerne komme tilbake til komiteen og til representanten Kristiansen for å finne en egnet form på hvordan jeg skal komme til Stortinget med det. Men dette er altså en glitrende god sak, som ikke bare er bra i forsvarssammenheng, men også helt unikt, tror jeg, når det gjelder modernisering av offentlig sektor for å få mer effekt ut av hver krone, og jeg vil gjerne dele den gledelige innsikten med representanten Kristiansen. Når det gjelder spørsmål om uttrekk fra Afghanistan, er jeg igjen glad for spørsmålet. Norge blir i Afghanistan med militære styrker til siste dag. Så lenge NATO er der, vil vi være der. Det representanten kanskje har lagt merke til, er at jeg har sagt at vi kommer til å avvikle engasjementet i provinsen Faryab, fordi vi mener at den vil være klar til transisjon innen sommeren 2012, og at vi derved kan avvikle det engasjementet vi har hatt der innen sommeren 2013. Men da vil vi flytte vårt nærvær til Mazar-e Sharif og videreføre oppdraget på et rimelig høyt nivå – mindre enn nå, men kanskje med anslagsvis noen hundre soldater fram til NATO er ferdig. Dette er selvfølgelig noe vi gjør i nært samvirke med våre allierte. Jeg tar så med meg kommentarene om åpenhet og innsikt i tall. Jeg er litt usikker på hva man vil ha mer av, men jeg vil selvfølgelig gjerne gi det. Jeg mener at man rapporterer på samme måte som tidligere år med konkrete måltall for operativ evne helt ned til seilingsdøgn, flytimer osv., og at dette er i tråd med tradisjonen både for Forsvarsdepartementets budsjett og for andre budsjetter. Jeg ser gjerne nærmere på det – jeg er i hvert fall en sterk tilhenger av åpenhet. Jeg vil fort nevne at representanten Eriksen Søreides påpekning om kompetanse er jeg grunnleggende enig i. Vi har nettopp satt i gang en stor utredning av kompetansehåndtering i forsvarssektoren, med sikte både på avdelingsbefal og på hvordan man forvalter hele kompetansen. Forsvaret er i dag en svært moderne organisasjon og enda mer moderne når det gjelder materiell og struktur enn f.eks. utdanningsløp og ivaretakelse av personell, og det kommer vi til å ta. Til slutt til Karin S. Woldseths diverse påstander: Mange av dem er direkte gale. Vi har ikke 1,5 fregattbesetninger, men 3,5. Våre kampfly er absolutt i internasjonal toppklasse, noe de viste i Libya, og noe som våre NATO-allierte stadig melder tilbake om. Helikoptrene i Afghanistan har meget høy beredskapstid og har en bedre oppetid enn de hadde selv på Bardufoss. Tilstanden i Forsvaret er ikke bare bra, men den også er i jevn bedring. Jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i de påstandene, men som det er sagt, de stemmer jo heller ikke med Fremskrittspartiets merknader.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Til representanten Woldseth må jeg understreke at det er forskjell på at tre og en halv er bemannet, og at en og en halv er bemannet når vi har fem fregatter, fordi planen hele tiden har vært at én skal brukes til opptrening, én skal være til vedlikehold, og det er tre som skal operere. Så at tre og en halv er bemannet, er da det man trenger for å oppfylle ikke bare langtidsplanen, men de planene som ble lagt da man anskaffet fregattene. Når det er sagt, er det ingen tvil om at det er utfordringer på bemanningssiden i deler av Forsvaret. Det er en helt riktig observasjon. Det har ikke noe å gjøre med hjemlene og tilgjengelige midler, men det har rett og slett å gjøre med at svært kompetente mennesker slutter i Forsvaret og begynner i privat sektor, hvor det som kjent går ganske bra i Norge, heldigvis. Det er en av grunnene til at vi nå skal ha særlig fokus på kompetanse, forvaltning, rekruttering og på hvordan man beholder de flinke menneskene. For dagens forsvar, på en helt annen måte enn det forsvaret Bredvold og jeg var menige soldater i i sin tid, er jo en kompetanseorganisasjon, hvor omtrent alle som er der, trenger å kunne ting som det tar lang tid å lære, og som da krever en langsiktig investering. Så her er det viktige poenger, men jeg syntes det var riktig å påpeke dette. Så er jeg også veldig enig i Ellingsens poeng, at norske soldater ikke bare har høy kompetanse, men også en god moral, og tar med seg gode norske verdier. Det ser vi om og om igjen i Afghanistan. Jeg var nettopp i Afghanistan i forrige uke og fikk nok en gang se godt motiverte og godt trente folk med en meget god forståelse for hva de er der for å gjøre, og hva de ikke er der for å gjøre – meget imponerende hver eneste gang. Når Norge gjør det så bra i Libya, er det fordi vi har moderne materiell, moderne våpensystemer, sensorer, et meget høyt treningsnivå, som ligger høyt i alliansen, men det er også fordi våre piloter er i stand til å avbryte et oppdrag hvis de ser at utvalget av mål er feil, for de også har den normative verdien med seg, og det er en viktig del av det å ha et forsvar. Det er ikke nok å ha utstyr, det er også viktig å bemanne og beholde personellet på en god måte. Omstillingen av Forsvaret var helt nødvendig. Omstillingen er ikke et produkt av manglende råd, men av at den strukturen vi arvet, ikke stemte med virkeligheten. Den var laget for at høvdingene skulle være ansatt, mens indianerne var oss andre, og vi skulle da mobiliseres. Derfor hadde man teoretisk 13 brigader, men ingen hadde noen gang sett dem. Den omstillingen har vi begynt, den holder vi på med, og den har vi snart avsluttet. Derfor vil jeg mene at den omstillingstretthet som har vært i deler av Forsvaret, nå er på vei ut, rett og slett fordi de viktigste grepene nå er tatt. Vi har noen igjen – kampflybase er et eksempel på det – men vi har gjort det meste, og det betyr at vi er snart der vi skal være. Det er jeg veldig stolt over, og jeg ser fram til et godt og nært samarbeid med Stortinget om videreutviklingen av denne essensielle ressursen – i åpenhetens navn.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Det vil vi gjøre etter aller beste evne. Vi vil ha meget stort fokus på begge de konkrete punktene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Jeg ønsker å være ærlig her. Nei, dette er ikke min ambisjon. Grunnen er følgende: Hvis man ser f.eks. på de 40 landene som mottar minst bistand fra Norge, er det samlede beløp for de 40 landene 120 mill. kr. Dette er typisk små norske misjonsorganisasjoner som driver i et land der vi ellers ikke driver med noe annet. Det er studentutveksling med land som vi ellers ikke har noen bistandsprogram med. Det er forskningssamarbeid med land som vi ellers ikke driver bistand med. Det er altså i all hovedsak det sivile samfunnet i Norge i møte med utviklingsland. Hvis Stortinget ønsker det som Stortinget systematisk sier: mer vekt på sivilt samfunn, vil det være veldig dumt å kutte ut noe av det viktigste i den sivile samfunnskomponenten. Det er bitte små beløp, men det er noe av det viktigste vi ser i møte mellom Norge og utviklingsland. Så jeg ønsker ikke å kutte i det. Men jeg stiller gjerne til Stortingets rådighet en liste over hvilke land og hvilke prosjekter dette er, slik at Stortinget selv kan vurdere om dette er noe man ønsker å fortsette med.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Dette er det norske svaret til Brasil på et program som har vært forankret i Stortinget gang på gang, og som i alle fall alle de andre seks partiene på Stortinget har vært enige om, og som jeg trodde også Fremskrittspartiet var enige i – i alle fall har de tidligere uttrykt et positivt synspunkt på det – at vi har en konkret avtale med Brasil om hvordan de skal redusere sin avskoging. Dette måles gjennom satellittfotografier, og det er internasjonal såkalt verifikasjon – altså bekreftelse på at tallene stemmer. Så betaler vi ut i tråd med den reduserte avskogingen – helt i tråd med hva Stortinget har forutsatt. Resultatene er formidable. Avskogingen i Brasil har gått ned til 30 pst. av hva den var. Selvsagt kan ikke avskogingen i Brasil stoppe fra den ene dagen til den andre. Det er jo ofte fattige mennesker som hogger ned noen trær for å skaffe mat til seg selv, kona og barna sine. Ingen kan sende inn en hær og stoppe dem fra å gjøre det, men man kan lage et politisk program for å gi dem inntekter for å gjøre noe annet. Det er ikke noe annet enkeltland som har gjort mer for å bekjempe klimaendring enn Brasil. La oss gi dem honnør istedenfor å tråkke på dem.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Dette var et forsøk på en politisk analyse av et regime for ti år siden. Jeg vil foretrekke at utenriksministeren uttaler seg om norsk Syria-politikk i dag. En erfaring både utenriksministeren og jeg har, er at det er veldig lurt med en form for arbeidsdeling, nemlig at noen tar et hovedansvar for en ting, og at andre tar et hovedansvar for andre ting – og hver gang man forsøker å sette dette opp mot hverandre, blir det bare tull. Så alle spørsmål om Syria mener jeg utenriksministeren kan svare på med stor kraft og tyngde. Dette var altså et forsøk på en analyse – jeg har glemt det hele, det må jeg bare innrømme – av situasjonen i Syria på det tidspunktet, et brutalt regime, men et regime hvor et religiøst mindretall har beholdt makten. Det er jo det som er, slik jeg ser det, den store utfordringen i Syria i dag også, å unngå at den demokratiseringen som vi alle ønsker, skjer på en sånn måte at det ikke bidrar til etnisk konflikt i Syria selv.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Jeg tror nok også her at man må innse at politikken i verden er så komplisert at til syvende og sist vil det være en politisk avveining i hvert enkelt tilfelle om man ønsker å kutte bistand, akkurat som det er en politisk vurdering hvor mye man vil gå opp i bistand, og hva man vil gjøre med private investeringer. Vi klarer ikke å få verden inn i en formel på en sånn måte at det går an å sette opp et eksakt regelverk for dette. Vi har kuttet bistanden til Uganda, som det ble henvist til her, ut fra en bekymring over utviklingen der. Vi har stoppet bistanden til Malawi, også i en slags solidaritet med Storbritannia, fordi vi mente det var helt urimelig den måten Storbritannia ble behandlet på i Malawi. Vi ønsker å stå sammen med et land som vi ellers har et veldig godt samarbeid med i Malawi. Men å få dette ned i en matematisk formel, hvor man skal kunne la dette gå opp og ned, er umulig. Budsjettstøtte, som var noe vi startet med under Bondevik-regjeringen, er en god form – om enn en bitteliten form i det norske bistandsbudsjettet, bare noen få prosent.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Jeg må si at jeg egentlig skulle ønske at det var så vel at vi hadde 8 mrd. kr som ikke var brukt, og som vi hadde til fri disposisjon. Det hadde vært en drømmesituasjon. Men grunnen til at vi får denne formen for utbetaling ved slutten av året, er nettopp at vi har en grundig prosess. Vi legger f.eks. stor vekt på korrupsjonsbekjempelse i alle programmer og har en grundig gjennomarbeiding av dem. Derfor jobbes det gjennom hele året med disse utbetalingene, for så å utbetale ved slutten av året. La meg gi eksempler: Ta den ene milliarden kroner som vi snakket om her til Brasil – den blir utbetalt nå. Overføringer er noe som både Høybråten og jeg ønsker å få så lavt som overhodet mulig. Overføring av penger til flyktningutgifter til andre departementer kommer på slutten av året, og overføring av betydelige beløp til IDA, altså til Verdensbanken, vil komme på slutten av året. Så det dreier seg om store, planmessige utbetalinger som kommer ved slutten av året. Kan vi ikke gjøre det på en forsvarlig måte ved slutten av året, er det bedre å gjøre det over nyttår, for det aller viktigste er at pengene alltid brukes riktig.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
For bare sju år siden avskoget Brasil noen og tjue tusen kvadratkilometer per år – nå er det kommet ned til 6 000. Vi håper å få det ytterligere ned. Hele verden, alle, anerkjenner dette som et helt fantastisk, enestående resultat. Å tro at det kan være mulig å avvikle avskogingen på ett år: Det kan eventuelt bare gjøres i den mest brutale form for politistat – som jeg ikke tror Fremskrittspartiet ønsker – å sende politiet ut og stoppe bønder som slår ned skog på noen kvadratmeter for å forsørge familien sin ut fra om de har kveg eller soya. Det er ikke mulig å gjøre dette på noen bedre måte enn Brasil gjør det, og de gjør det mye, mye bedre enn noe annet land. La oss anerkjenne det. Det er ikke slik at Brasils regjering ønsker å avskoge mer. De har en systematisk plan for å avskoge mindre, men det er et lovforslag i parlamentet som er blitt kritisert – med rette – av en god del, men det er slik at norske penger til Brasil kommer på basis av resultater. Går avskogingen opp, blir det mindre penger fra Norge.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-12-13:
Vårt forsvar må være tilpasset det som er en realistisk bedømmelse av Norges sikkerhetspolitiske utfordringer. Nedbygging av skillet mellom øst og vest i Europa – med flere medlemsland i EU og i NATO – har totalt sett gjort vår verdensdel tryggere de siste 20 årene. Men jeg kan ikke unnlate å stoppe opp ved representanten Slagsvold Vedums glede over at enkelte eurolands overforbruk også har forplantet seg til eurosonen. Det er for små ting å regne i forhold til det store fredsprosjektet som EU har representert, hvor man har fått nasjoner til å samarbeide på tvers av tidligere og historiske skiller. Det hadde kanskje vært å håpe – for noen av oss – at vi kunne leve lenge nok til å høre Senterpartiet, i hvert fall ved noen anledninger, uttrykke glede over det fredsprosjektet som EU har representert, enten man liker dette samarbeidsforumet eller ikke. Vi må opprettholde et langsiktig perspektiv på Forsvaret. Landets forsvarsevne bygges opp over tid og lar seg ikke eskalere hurtig hvis nye og mer spesifikke trusler vi i dag ikke kjenner, skulle melde seg. Erfaringen viser at i land som gjensidig innfører rettsstat og demokrati, forsvinner også motsetninger og spenning til fordel for samarbeid og samhandel. Så lenge store og folkerike land i det tidligere Øst-Europa ikke viser tegn til avgjørende fremskritt i retning av å utvikle reelle demokratier, vil vi ha en sikkerhetspolitisk usikkerhet som også må påvirke vår forsvarsplanlegging. Sett i et slikt perspektiv var valget i Russland 4. desember ikke bare et tilbakeslag for demokratiutviklingen der, men har også internasjonal betydning i form av den usikkerhet det påfører det sikkerhetspolitiske klimaet i det internasjonale samfunnet. Både russiske og ikke-statlige organisasjoner som hadde anledning til å følge valget, og ikke minst OECDs valgobservatørstyrke, der jeg og noen kolleger her i Stortinget fulgte med i førstehånd, dokumenterte omfattende brudd på de regler og rutiner som skal til for å sikre frie og rettferdige valg. Det gjør et sterkt inntrykk når man ved selvsyn ser valgurner som telles opp, men ikke sikkert kan vite om de har stått i valglokalet. Det er altså ved denne leilighet grunn til å minne om at utviklingen i Russland kan innebære betydelige utfordringer fremover. Det er et autoritært system, som hittil har vært opprettholdt ved at det har levert økonomisk vekst, men med mindre økonomisk vekst kan det bli politisk ustabilitet, som også vil påvirke Norge.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Jeg ønsker med mitt innlegg å sette et enda mer positivt søkelys på Heimevernet – eller, skal vi si, det som er igjen av Heimevernet – og hvordan framtiden for Heimevernet kan se ut. Da jeg begynte min yrkeskarriere i Forsvaret, var Forsvaret en god og sikker arbeidsplass. Karrieremulighetene var greie, og man var både stolt over og glad for at man var en del av Forsvaret. Da jeg senere ble medlem av forsvarskomiteen, i 2001, var det 83 000 HV-soldater og nærmere 20 heimevernsdistrikter. I dag er disse to tallene så å si halvert. I tillegg er det færre øvingsdøgn for soldatene, og våpen, eller deler av våpenet, er trukket inn. I tillegg finnes det ikke ammunisjon ute blant soldatene lenger. Dette fikk vi et godt eksempel på i sommer, da vi hadde en krisesituasjon og Heimevernet ble kalt ut på oppdrag. Det er mulig at antallet – 83 000 mann – var noe høyt, men etter min mening kan ingen annen våpengren levere så mye beredskap og lokalkunnskap som den enkelte heimevernssoldat, i forhold til de kostnader dette har på budsjettet. Nettopp dette med lokalkunnskap er viktig, og noe som Heimevernet bygger på. Ved at soldatene blir færre, distriktene større og øvelsene mindre, blir effekten av Heimevernet sterkt redusert, dessverre. Heimevernet har en stor rolle både i militære og i sivile krisesituasjoner. Det siste fikk vi bl.a. erfare på Østlandet under flommen i 1995. Lokalkunnskapen var der, og Heimevernet rykket ut dit de potensielle skadene kunne være, eller var, og reparerte, eller reduserte, disse. Det samme gjelder selvfølgelig også i en krigssituasjon, der nettopp lokalkunnskap kan spille en svært stor rolle. Jeg tror også at Heimevernets tilstedeværelse – som f.eks. HV-05 med sitt hovedområde sør i Hedmark – gjør at folk får et eierforhold til Forsvaret og Heimevernet. Nå er HV-05 på Kongsvinger borte – den ble for noen år tilbake slått sammen med et annet distrikt. Det samme gjelder, som sagt, også andre distrikter. Vi som stortingspolitikere har ansvar for den nødvendige sikkerheten og forsvaret av hele landet, inklusiv våre sjøområder. Derfor mener Fremskrittspartiet at Heimevernet må styrkes mer enn det som det legges opp til, og at øvelser bl.a. må gis økte midler. Vi må alle ha som mål at Heimevernet over hele landet gis muligheter til å ha utstyr og øvelser, men også muligheter til å utføre sine administrative oppgaver og ikke minst planutvikling. Avslutningsvis må jeg få lov til å advare mot de planer som foreligger for Forsvaret, herunder HV-04.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
I Norge er det dessverre slik at det er viktigere å telle hvor mye penger vi gir i bistand, enn å se på resultatet. I 2010 hadde Riksrevisjonen en gjennomgang av hvordan disse pengene ble brukt. Der kom det fram at det var total slakt både av planleggingen, av oppfølgingen og av forebyggingen av korrupsjon. Med tanke på at det her er snakk om nesten 30 mrd. skattekroner, synes jeg det er sterkt beklagelig at en ikke har gjort mer for å se på resultatene. I 2009 kom økonomen Dambisa Moyo ut med en bok som het «Dead Aid». Hun sa at bistand er årsak til Afrikas problem, ikke løsningen. Bistand har vendt afrikanske politikeres oppmerksomhet bort fra befolkningen og over mot bistandsindustrien og giverlandene. Bistand er lette penger, som fører til lite ansvar. Jeg synes det er veldig synd at Afrika er så stigmatisert i Norge. Det har vært en ensidig framstilling av dette kontinentet i en årrekke, og jeg registrerer at også representanter her, bl.a. representanten Gustavsen, driver med en form for bistandspornografi, som dessverre har gått hjem i den norske befolkningen. En sitter igjen med et inntrykk av at Afrika er et kontinent preget av sultne barn, fattigdom, nød og ingenting annet. Afrika er så mye mer. Det er også et moderne samfunn, det er skyskrapere – det er et annet bilde enn det som det norske folk sitter igjen med. Det er det bildet som norske politikere og media dessverre har gitt befolkningen. Diskusjonen ute er om bistanden har gitt noen effekt, om det gir økonomisk vekst. Uttrykket «trade, not aid» er svaret, men i Norge er det slik at vi gir 21 pst. av våre bistandsmidler til Afrika, mens vi har 2 pst. import fra det samme kontinentet. Det er så mye penger i dette systemet at de knapt kan brukes opp. Jeg skulle ønske at statsråd Solheim kunne oppklare om det er slik at han har planer for bruken av alle disse pengene, 8 mrd. kr, som man sa ikke var brukt opp, eller om det vil stå penger ubrukt, når en har fått gjennomgått disse prosjektene. Jeg synes også det er rart at Brasil, som er en av verdens raskest voksende økonomier, er et av de landene som mottar flest norske bistandskroner. Det er blitt slik at en hel bistandsindustri – eller nødens profitører – er mer opptatt av å få tak i penger enn kanskje av å fokusere på de resultatene vi er opptatt av. Til slutt håper jeg virkelig norsk bistandspolitikk kan få en uavhengig evaluering, og ikke bare rapporter fra Norad.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Jeg kjenner meg ikke igjen i den beskrivelsen som representanten Høybråten ga tidligere, om at jeg hadde uttalt meg hånlig. For meg som sunnmøring er industri et honnørord. Det er faktisk ikke galt å tjene penger – heller ikke på bistand. Når det gjelder bistandsindustrien, innbefatter det mye forskjellig, bl.a. frivillige organisasjoner, som lever av støtten de får fra ulike stater, organisasjoner og innsamlede midler. I verden finnes det rundt 38 000 bistandsorganisasjoner, og man regner med at det ble brukt 850 mrd. kr på bistand i 2010. Så å kalle det for noe annet enn en industri vil jeg si vil være galt. Det er anslagsvis millioner av mennesker som får lønnen sin fra bistandsindustrien, og jeg mener man derfor kan bruke det ordet med rette. I tillegg er det mange både her hjemme i ulike organisasjoner, som f.eks. i FN, og i andre land som jobber i byråkratiet, med oppgaver tilknyttet bistandsindustrien. Så registrerer jeg at jeg fremdeles ikke har fått svar av statsråd Solheim på hvor mye penger, av disse 8 mrd. kr som er omtalt i Aftenposten, som er planlagt brukt enten på slutten av året i år eller i begynnelsen av neste år. Innbefatter det alle pengene, eller er bevilgningene for store til at man greier å bruke dem? Så vil jeg bare til slutt understreke: Det er for lite fokus på hvilke resultater bistanden gir, og for mye fokus på hvor mange penger man gir. Det mener jeg en med fordel kunne snu trill rundt, slik at det er resultatene som teller.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Det ble hevdet fra representanten Gustavsen at Fremskrittspartiet har lovet 100 mrd. kr mer enn det vi har budsjettert for. Ja vel, jeg har sett Arbeiderpartiets kreative regnestykker. Men når Fremskrittspartiet ikke har fremmet det, er det rett og slett fordi de regnestykkene er nettopp det, kreative. Det er ikke Fremskrittspartiets politikk som fremmes, men det er forutsetninger og antakelser om hva Fremskrittspartiet burde ha ment, som Arbeiderpartiet har lagt til grunn når de har gjort de regnestykkene. For øvrig er 100 mrd. kr langt mindre enn det regjeringen springer rundt og lover når det gjelder lyntog, som vil koste 200–500 mrd. kr, uten at det ligger inne i budsjettet. Ja, 100 mrd. kr er vel ca. det som jagerflyene vil koste mer, uten at man har tatt seg bryet med å informere Stortinget på en skikkelig måte, men latt norske byråkrater gjøre det i Canada og latt Aftenposten bringe det tilbake til Norge. Faktum er at Fremskrittspartiets statsbudsjett er veldig ansvarlig. Vi har en handlekraft og ambisjon som langt overgår administrasjonsbudsjettet fra regjeringen. Vi har et overskudd på 344 mrd. kr, mot regjeringens overskudd på 345 mrd. kr. Vi har også en oljeformue som er på langt over 3 000 mrd. kr, men vi bruker det handlingsrommet som finnes i økonomien, til å gjøre viktige prioriteringer. Men alle som har lest Bård Vegar Solhjells bok, eller om ikke annet hørt omtalen, vet at de former for omprioriteringer evner ikke regjeringen å gjøre, nettopp fordi hvert departement sitter og verner om det det allerede har, istedenfor å tenke større, tenke mer helhetlig og dermed få til reformer. Så det er mulighet for å gjøre ting på en annen måte. Det foreslår Fremskrittspartiet – det viser vårt budsjett. Så er statsråd Solheim bekymret for ild og vann i forholdet mellom Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Det er ikke jeg, for etter det jeg erfarer, slukker vann ild, og deretter kan en begynne å bygge flotte byggverk opp av asken. Derfor skal dette gå veldig bra. Det Solheim derimot burde vært bekymret for, er hvordan en blander klimapolitikken og oljepolitikken til regjeringen, for vann er ikke veldig godt egnet til å slukke oljebrann. Tvert imot kan oljebranner forøke godt ute på sjøen, uten problemer. Dermed må jeg bare anta at det er olje- og energiministeren som i denne sammenhengen har vunnet regjeringens politikk. Jeg blir veldig forundret når miljø- og utviklingsministeren kommer tilbake fra Durban og snakker om at nå må vi kutte enda mer i Norge. Hvordan skal han få til det, når han samtidig sitter i en regjering som har fremmet en oljemelding der en anslår at CO2-utslippene nå vil øke mer enn det det så ut til i 2007, som følge av regjeringens oljepolitikk? Til slutt et konkret spørsmål til Solheim. Han var veldig opptatt av å snakke om Fremskrittspartiets bistandspolitikk. Men han har fått flere spørsmål fra denne talerstol i forhold til de 8 mrd. kr som ennå ikke har blitt utbetalt. Er det konkrete prosjekter disse pengene er dedikert? Er samtlige 8 mrd. kr lovet vekk, men bare ikke utbetalt, eller er det mange penger her som man ikke vet hvordan man skal bruke?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Jeg vil gi ros til saksordføreren som her har sørget for en enstemmig innstilling, og en veldig god innstilling. Jeg vil også vise til det som saksordføreren sa – jeg har bare noen få kommentarer. Det ene er at det ikke er få rapporter fra Riksrevisjonen som opp igjennom årene har tatt opp økonomistyring og internkontroll i Forsvaret, og som har blitt behandlet i denne salen. Jeg vil også vise til representanten Svein Roald Hansen, som i en tidligere debatt i dag understreket at fra 2001 til 2005 sørget Riksrevisjonen for et helt bibliotek fullt av rapporter om Forsvaret og manglende økonomistyring i Forsvaret. Men det har også kommet rapporter etter 2005. Den mest graverende saken som vi har behandlet, tror jeg var den såkalte Noble-saken, og den oppdaget ikke engang Riksrevisjonen. Det var faktisk Dagens Næringsliv som gravde opp den. Det var der vi opplevde at tidligere styreleder i Noble, og for øvrig tidligere både generalinspektør for Luftforsvaret og sjef for det som den gangen het FOHK – Fellesoperativt hovedkvarter – uttalte til Dagens Næringsliv at du verden, var det så mange penger involvert! Da var det slik at det var flere hundre millioner fra forsvarsbudsjettet som hadde gått til å utvikle en sivil radar, penger som skulle gått til en militær radar. Denne sivile radaren gjør nok vedkommende tidligere jagerflyger velstående, for den har kommet godt inn på det amerikanske markedet, men er altså utviklet av forsvarsmidler. Kontroll- og konstitusjonskomiteen reiste den gangen sak, og vi hadde da en lengre debatt her i Stortinget. Det er altså i dag en enstemmig innstilling fra komiteen. En enstemmig komité viser til at tilstanden i Forsvaret må forbedres kraftig, ja komiteen oppfatter faktisk situasjonen slik at det er en reell fare for mislighold, og at dette ikke vil bli fanget opp gjennom dagens praktisering av den interne kontrollen. Videre må Forsvarets ledelse på alle nivåer vise det nødvendige lederansvar og påse at rammeverket blir implementert i sin fulle bredde, for det finnes et rammeverk, og det rammeverket skal også politisk ledelse i Forsvarsdepartementet ha ros for. Det innebærer og betyr at dagens politiske ledelse i Forsvarsdepartementet også har forstått at det har vært problemer i Forsvaret, og at man har ryddet veldig mye opp i det som var av økonomiske problemer og i forvaltningen av økonomien. Nå er det altså ikke slik at det er første gangen slike merknader skrives i en innstilling fra Stortinget. Jeg vil gi det råd til embetsverket – det er sikkert noen derfra i losjen – at det kan være greit av og til å lese innstillinger fra Stortinget om det som skrives om Forsvaret, og ikke bare forholde seg til dokumenter som kommer fra Forsvarsdepartementet selv. Vi snakker i denne sammenhengen om svakheter på områder som risikostyring, internkontroll og brudd på regelverk og rutiner.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Jeg hadde for så vidt forventet at utviklingsministeren var til stede under behandlingen av denne saken, men jeg registrerer at så ikke er tilfellet. Fra regjeringens side har det en rekke ganger vært hevdet at resultatorientering og antikorrupsjonsarbeid skal prioriteres, og at man skal ha full åpenhet om bistanden. I forbindelse med Tanzania-saken er det framkommet påstander om at hovedrevisor, som oppdaget det meste av korrupsjonen, ble skviset ut fordi man ikke likte at han hadde uttalt seg offentlig. Hvordan harmonerer dette med regjeringens målsetting om åpenhet i bistanden, og hvilke signaler sender man med dette til andre som er satt til å kontrollere pengebruken?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Da denne undersøkelsen ble presentert, hevdet riksrevisor Jørgen Kosmo at det er uheldig at Utenriksdepartementet ikke benytter sin posisjon i styrene godt nok til å få økt kunnskap om bistandsresultater og bidra til et mer effektivt FN. Da komiteen tok dette opp med den norske delegasjonen i New York, fikk vi bekreftet at styredeltakelse var nedprioritert til fordel for mer direkte kontakt med organisasjonene ute i felten. Under høringen i Stortinget ga utviklingsministeren og hans ledsagere en helt annen forklaring og hevdet at aktiv styredeltakelse var og ville bli prioritert. Vil utenriksministeren nå oppklare disse motstridende uttalelsene?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Bare noen svært korte kommentarer i saken. Forsvaret er en av de statlige sektorer som forvalter betydelige midler, og som hvert år foretar store innkjøp til både drift og investeringer. Til tross for at Forsvarsdepartementet og Forsvaret har utarbeidet et tydelig rammeverk, med det formål å forebygge og avdekke kritikkverdige forhold, mangler det dessverre mye på at dette rammeverket blir anvendt i organisasjonen. Rapporten fra Riksrevisjonen avdekker svakheter innen risikostyring og internkontroll samt brudd på regelverk og rutiner innen anskaffelser og materiellforvaltning. I likhet med saksordføreren er jeg tilfreds med at samtlige merknader i innstillingen er enstemmige, og at de understreker at tilstanden i Forsvaret må forbedres kraftig. Komiteen påpeker også det alvorlige faktum at det er en reell fare for mislighold, og at dette ikke vil bli fanget opp gjennom dagens praktisering av den interne kontrollen. Dette er svært alvorlig, og her må forsvarsministeren umiddelbart ta de grep som er nødvendige for at regelverket ikke bare skal være et sovende regelverk som ligger i en skuff, men et regelverk som alle deler av organisasjonen både skal være kjent med og skal følge til punkt og prikke. I den nylig mottatte rapporten om den årlige revisjon og kontroll for budsjettåret 2010, Dokument 1 for 2010–2011, som vi skal komme tilbake til senere, hevdes det også at Forsvaret fortsatt ikke har etablert et komplett sentralt materialregnskap, og at det fortsatt er store svakheter i anskaffelsesprosessene. Jeg håper den relativt ferske forsvarsministeren ser at disse forholdene ikke er holdbare og ikke kan fortsette, og jeg ser fram til å høre hva han konkret vil foreta seg for umiddelbart å bringe disse forholdene i orden.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-13:
La meg først si meg helt enig med utenriksministeren i at dette at organisasjonene etablerer egne profesjonelle kontrollrutiner, er meget viktig. Det ble også tatt med i mitt innlegg, men la meg si at det er enighet om det. Men det varierer veldig fra organisasjon til organisasjon, og det er derfor jeg reagerer litt på at utenriksministeren bare trekker frem de gode eksempler. Når det gjelder GAVI – ny organisasjon, profesjonelt bygget opp – har man lært litt av erfaringen. Men det er en del FN-organisasjoner som driver for mye på autopilot, og som ikke har lært av senere tids ledelsesfilosofier eller kontrollrutiner. Jeg skal ikke starte noen budsjettdebatt med utenriksministeren her, tatt i betraktning at budsjettet er så godt som vedtatt, men jeg tror nok at det innenfor Utenriksdepartementets samlede kapasitet finnes muligheter for å fokusere mer på kontrollrutiner, også i FN. For med respekt å melde er mottakerlandenes norske delegasjoners kapasitet begrenset,(presidenten klubber) og deres faglige muligheter er også begrenset. (presidenten klubber) Jeg vil gjerne spørre(presidenten klubber) utenriksministeren om hvilken FN-organisasjonen man rett og slett har kuttet ned på støtten til som en følge av kontrollrutiner. (presidenten klubber)
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-13:
Ja, men det ligger mye politikk i god kontroll og særlig i å ta konsekvensen av det. Det er ofte det som har manglet. Vi etablerer apparater som kontrollerer, men hvis man vet at kontrollen ikke gir konsekvenser, gir heller ikke kontrollen noen særlig effekt. Mitt spørsmål er: Har utenriksministeren på sitt område – siden jeg ikke får spørre han som ikke er her – eksempler på at man har trappet ned støtten til FN-organisasjoner, eller kanskje helt kuttet den ut, som følge av at man er misfornøyd med de interne kontrollrutinene? Hvis det ikke finnes slike eksempler, må man være fornøyd over hele linjen, og det stemmer ikke med det som utenriksministeren hittil har sagt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-13:
Jeg vil gjerne få bemerke at da er det jo påfallende at den konstitusjonelt ansvarlige statsråd ikke er tilstede og kan da ikke svare på spørsmål. Så vidt jeg vet, er det denne gang ikke dårlig vær verken i Brussel eller på Gardermoen. Vi er i en situasjon der vi ikke lenger kan debattere med statsråder som er til stede.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-13:
Det er store midler Forsvaret forvalter, som også er understreket av saksordføreren, som for øvrig har lagt frem en god innstilling – all honnør for det – iallfall ut fra saksordførerens politiske syn og mitt syn i denne sak. Vi er sterke tilhengere av Forsvaret, av et moderne og sterkt forsvar. Det gjør at vår interesse for at pengene brukes godt, er desto større. Så kontroll og kontrollrutiner er i så måte viktig også for oss forsvarsvenner. Det er riktig at Forsvaret opp gjennom tidene har blitt utsatt for ganske sterk kritikk fra Riksrevisjonen. Det har alltid blitt tatt på alvor. Det har blitt bedre, og det var godt rom for forbedringsprosessen. Men fortsatt gjenstår veldig mye når det gjelder anskaffelsesprosesser. Det er synd, for som en rekke representanter for den sittende regjering har understreket, er det her det er store midler å hente. Jeg ser også udekkede forsvarsbehov. Så når vi snakker om milliardbeløp samlet for den offentlige forvaltning med hensyn til effektive anskaffelsesprosesser, er det en kritikk som bør tas på alvor. To ord også om den generelle åpenhet om økonomi og forsvar. Vi står nå overfor behandlingen av det store kampflyprosjektet. Jeg vil gjerne understreke overfor den nye forsvarsministeren, som har god bakgrunn i departementet, at det er behov for åpenhet om kampflyprosjektet for å sikre motvekt mot den desinformasjon, til dels, som bedrives fra enkelte hold. Vi opplevde under anskaffelsesprosessen at de som ville påvirke, drev desinformasjon – det var helt naturlig, og de hadde sine allierte både her og der. Men nå har vi en annen prosess, hvor det fortsatt spres mange forvirrende tall. Så det å være åpen og ha korrekt og oppdatert informasjon overfor offentligheten er viktig. Det gjelder selvfølgelig enda sterkere overfor Stortinget. Jeg reagerer når en kontreadmiral, i følge med en statssekretær, i møte med en canadisk parlamentskomité gir tall og understreker at dette ikke er offentlig tilgjengelige tall; tallene er altså ikke gitt til Stortinget. Å opplyse det overfor en annen parlamentskomité i et annet land sier noe om at det er noen læreprosesser som gjenstår når det gjelder å oppdage punkt 1) hvor man er hen, og at det blir ført offentlige referater, og punkt 2) at informasjonen skal komme til Stortinget først. Nå uttaler jeg meg såpass mildt og åpent, fordi jeg vet at statsråden har fått et brev som han har lovet å besvare, fra fagkomiteen i Stortinget, men for fremtiden vil jeg gjerne understreke behovet for nettopp åpenhet om dette for å motvirke forvirrende avisartikler og andre mer eller mindre informative, spredte tall.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-12-13:
Ja, det gjelder å få med seg den riktige versjonen av komitéinnstillingen. Det var også representanten Kolberg som fikk meg til å ta ordet. Dette som står, er jo egentlig historie – statsråden er gått av, og det er gått mange år siden dette – så man kunne latt det være. Men det var representanten Kolbergs forsøk på å gi Stortingets opposisjon en manuduksjon i informasjonsplikten som fikk meg til å ta ordet, og det er prinsipielt viktig. Det som står som merknad fra medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, er faktisk at de mener at Stortinget «burde fått en mer utfyllende omtale enn det tilfellet er for Sivilforsvaret». Jeg oppfatter det da slik at representanten Kolberg mente at all informasjon som blir gitt, var utfyllende nok. Men så leser man videre i innstillingen, hvor man faktisk siterer fra fagbevegelsen. Jeg trodde iallfall det ville gjøre representanten Kolberg litt mildere stemt. Vi peker på at NTL Samfunnssikkerhet og beredskap sier at «ved å lese beskrivelsene av Sivilforsvaret i St. prop. 1 er det få av de utfordringene som Sivilforsvaret har som kommer tydelig frem». De som var berørt – og organisert – av dette, mener altså at beskrivelsen i Prop. 1 S ikke var god nok. Jeg vet ikke om vi kan vente oss et oppgjør med fagbevegelsen fra denne talerstol, eller om representanten Kolberg vil velge seg andre fora. Men jeg tror faktisk det er klokt av regjeringer å beskrive virkelighetens Norge i sine dokumenter til oss. Så får man heller overlate til representantene for regjeringspartiene å gjøre virkeligheten enda vakrere, om nødvendig. Jeg må si at jeg er meget fornøyd med statsrådens avslutning, at hun vil følge komiteens anmodning om å gi en redegjørelse om situasjonen i Sivilforsvaret ved første mulige anledning – som jo er revidert budsjett til våren.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-12-13:
Senterpartiet prioriterer internasjonal solidaritet, og vi er sterke og pålitelige venner av en offensiv norsk bistandspolitikk. Bistand er imidlertid ingen enkel sak. Det norske bistandsbudsjettet for 2012 er på nesten 28 mrd. kr, og bistandsbudsjettet økte i perioden 2005–2009 med hele 43 pst. Det er med andre ord snakk om store penger knyttet til et stort antall prosjekter i mange land. Bistandsforvaltningen kjennetegnes av komplekse relasjoner, internasjonalt samarbeid på ulike nivå, mange giverkonstellasjoner, og hovedinnsatsen ligger i land med betydelige korrupsjonsproblemer. Det er fakta. Økte bistandsbudsjetter og mangfold av givere og mottakere er noe denne regjeringa kan være stolt over. Men det er samtidig en utfordring for den norske bistandsforvaltningen. Det holder ikke å være positiv på en naiv måte. Ekte bistandsvenner stiller også kritiske spørsmål. Bistand må virke etter sin hensikt. Den skal hjelpe på varig vis dem som trenger det mest – de som lever i nød og fattigdom, som ikke kan lese eller skrive, som mangler mat, rent vann eller elementær helsetjeneste, som mangler arbeidskompetanse eller et nødvendig produksjonsmiddel. Formålet er intet mindre enn å løfte familier, landsbyer og hele regioner og land inn på veien mot utvikling, fred og velstand. Derfor må utilsiktede konsekvenser undersøkes nøye og så bekjempes. Penger uten styring vil være en forbannelse. Bistanden må hele tida bli bedre, og derfor hilser vi i Senterpartiet alle kritiske og konstruktive undersøkelser av resultatoppnåelsene i bistandsforvaltningen velkommen. Representanten Foss var inne på at han var overrasket over at det var en slik kritisk undertone fra alle i komiteen. Jeg er glad for å være en del av det. Legitimiteten i norsk bistandspolitikk er også helt avhengig av at vi spiller med åpne kort og framstiller forholdene så ærlig og oppriktig vi makter. Det er skattebetalernes penger vi forvalter, og de fortjener alltid å bli brukt på en rasjonell og forstandig måte. Til slutt vil jeg understreke at bistand alene aldri har fått et land ut av fattigdom og underutvikling. Det er i siste instans landet sjøl med sine politiske ledere og institusjoner som er ansvarlig for landets framgang.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-12-13:
Jeg vil takke for statsrådens holdning – en ydmyk og sunn holdning – og for statsrådens presisering av at mye klokt var sagt, og at han tar det på det aller største alvor. Så regner jeg med at det var en forsnakkelse da statsråden sa at i 2004 var ikke budsjettet godkjent. Det var sjølsagt regnskapet som ikke var godkjent av Riksrevisjonen. Budsjett blir bestandig godkjent – av oss. Bare en kort merknad: Komiteen forutsetter at materiellregnskapet kommer i orden per 1. januar 2012, sa saksordføreren, og jeg sa at det er ikke mer enn ett år og noen dager til. Det er også feil; 1. januar 2012 er det bare noen få dager til. Jeg regner da med at forsvarsministeren går raskt fram og gir de nødvendige og klare beskjeder om vareopptelling til materiellregnskapet, slik at Forsvarets avdelinger får det på plass, hvis ikke det allerede er gjort. Jeg takker for en klar tale i debatten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-12-13:
Saken gjelder EOS-utvalgets undersøkelse av POTs metodebruk i Treholt-saken. Komiteen viser til at formålet med EOS-utvalgets kontroll er å kartlegge om og forebygge at det utøves urett mot noen, herunder påse at det ikke nyttes mer inngripende midler enn det som er nødvendig etter forholdene, og at tjenestene respekterer menneskerettighetene. Komiteen er enig med utvalget i at det i denne saken har vært viktig å søke å finne fram til de faktiske forhold på bakgrunn av de påstander og den kritikk som har framkommet. Formålet med undersøkelsen har vært å kartlegge metodebruken til POT forut for pågripelsen av Treholt i januar 1984. Undersøkelsen har avdekket at Treholts leilighet var underlagt bl.a. romavlytting. Komiteen sier at det framstår som noe spesielt at en så stor del av etterforskningsmaterialet i en så stor og betent sak er forsvunnet eller makulert. Det kan ikke tyde på noe annet enn at dette tydeligvis var kulturen på den tida. Komiteen har merket seg at underveis i etterforskningen var det nær kontakt mellom Justisdepartementet og POT om etterforskningen av Treholt, og vi registrerer at EOS-utvalget ikke finner dokumentasjon på om justisministrene var kjent med aktivitetenes innhold. Komiteen er sjølsagt enig med EOS-utvalget i at det ikke forelå hjemmel for romavlytting i den perioden etterforskningen av Treholt pågikk. Det var straffbart å foreta romavlytting i henhold til straffeloven § 145a. Jeg er derfor, som foregående taler, veldig glad for at det her sies klart at det er vår vurdering at POT handlet ulovlig. Spesielt vil jeg gi ros til Arbeiderpartiets tidligere partisekretær, representanten Martin Kolberg, som presiserte og utdypet så sterkt – og det var hans hovedpoeng – at dette var ulovlig. Jeg må også føye til for egen regning at sånn som det framgår av innstillinga, er det liten grunn til å tro at ikke politisk ledelse i Justisdepartementet var involvert i den ulovlige virksomheten, slik som vi kjenner kulturen, ut fra hva som her er beskrevet. Det er betryggende og sterkt at en samlet komité, med justisdepartementspartiene – for å si det på den måten – Arbeiderpartiet og Høyre, sier dette så klart. Som senterpartirepresentant i tidligere statsminister Per Bortens ånd er dette veldig gledelig, og det viser at demokratisk framgang er oppnådd.