Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Dette spørsmålet har vi sett kan skape veldig sterke stemninger i befolkningen – fra det ytterpunkt der man nærmest stempler folkegrupper, til det ytterpunkt der man nærmest mener det å tigge er et positivt fenomen. Det at det er så sterke følelser – stemninger – rundt denne saken, gjør at det desto mer tilligger oss på Stortinget et ansvar for å forsøke å se etter felles løsninger, dempe konfliktene, se ordentlig på hva vi er enige om. Det kan man også se når man leser innstillingene fra justiskomiteen. Vi er enige om at situasjonen er endret i forhold til da Stortinget opphevet løsgjengerloven – jeg understreker at det var enstemmig – og at det nå er behov for å gripe inn med regulerende tiltak overfor tigging som ikke er rent situasjonsbetinget, noe man kun har hatt de siste årene. Det er enighet om at de fleste som tigger, er i en vanskelig livssituasjon, enten de kommer fra Norge eller fra utlandet, og at det ligger store sosiale problemstillinger bak, som vi først og fremst må avhjelpe med velferdstiltak – også i hjemlandet til de tilreisende. Vi har i dag sett at det er diskusjoner om hvor mye ressurser som egentlig er satt inn. Det er bra at det nå har kommet betryggende informasjon om at bruken av EØS-midlene til å hjelpe romfolket i hjemlandet vil bli trappet opp i årene framover. Selv om dette først og fremst er et sosialt problem, er vi klar over sammenhengen mellom omfanget av tigging og omfanget av visse kriminalitetsformer, og at det har oppstått ordensmessige problemer knyttet til bl.a. forsøpling og sanitære forhold. Når det er såpass bred enighet om hva det handler om, og når utgangspunktet er at vi må gjøre noe sammen, synes jeg – når man vet at regjeringspartiene pluss Kristelig Folkeparti og Venstre er imot et generelt forbud – det er synd at det skal være så vanskelig å kunne diskutere subsidiære løsninger, som kan gjøre noe med det vi er enige om. Vi ser at de fleste land i Vest-Europa som har gjennomført tiltak når det gjelder tilreisende og lokale tiggere, har gjort det i form av at lokale myndigheter har fått mulighet til å foreta reguleringer. Det er til nå kun Danmark og Storbritannia som har totalforbud, mens land som Spania, Frankrike, Sveits, Tyskland, Østerrike osv. har forskjellige former for lokale reguleringer. Det er dette også vi har foreslått, og som flertallet i komiteen går inn for. For å kommentere et par av forslagene: I noen kommuner har det lenge vært utprøvd meldeplikt når det gjelder pengeinnsamling. Det kom opp en viktig innvending, bl.a. fra Oslo kommune, om at man hadde problemer med å gjennomføre dette, fordi det også ville ramme innsamlinger til ideelle formål i regi av ideelle organisasjoner. Dette har regjeringen forsøkt å løse og har lagt opp til en løsning på i proposisjonen som nå fremmes, som går ut på at de som er registrert i innsamlingsregisteret, ikke vil være omfattet av en slik meldeplikt, og der det også legges opp til tilpasninger for mer lokale, ideelle innsamlinger. Det er synd at man ikke kan se mer positivt på dette, imøtekommer viktige innvendinger og er mer villig til å prøve det ut. Vi har sett eksempler på at man også fra politiets side har prøvd ut dette og har sett virkninger. I Bergen har man bl.a. prøvd ut en mangfoldspatrulje for å følge opp at man har meldeplikt til politistasjonene der. I Oslo har man sagt at det vil komme altfor mange hvis man innfører meldeplikt. Det kunne vært interessant å se på hvor mange som egentlig ville kommet. Vi har behov for å få en oversikt over hvor mange tiggere vi har her, og også få en oversikt over hvor mange som kvier seg for å gå til politiet – fordi de antakeligvis ikke har rent mel i posen. Det foreligger også et viktig lovforslag om regulering av tid og sted for tigging på offentlig sted. Jeg håper at vi kan få respekt for at vi har forsøkt å finne en mellomløsning, og at man ikke forhåndsdømmer nord og ned forsøkene på å komme med konkrete tiltak.