Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Først av alt vil jeg slutte meg til det aller meste av det som saksordføreren har redegjort for. Det er en enstemmig komité som står inne for den ratifiseringen av avtalen som ligger til grunn. Jeg er ikke like skråsikker på at UUU-fisket eller det som regjeringen har gjort, knyttet til Barentshavet, er det vi kan takke det store innsiget av skreien i Lofoten for. Det er kanskje flere ting som er årsaken til det. Dessverre er jeg heller ikke overbevist om at denne avtalen i seg selv er det columbi egg som vi har ventet på, som nå vil løse problemet med det uregulerte og ulovlige fisket som vi har sett rundt omkring. Norge har gjort en stor innsats knyttet til UUU-fisket. Vi har gjort mye bra, vi har hatt gode kontroller. Men en av grunnene til at vi har lyktes, er at vi har klart å få på plass gode avtaler med Russland. Russland har gjort en betydelig innsats sammen med Norge i Barentshavet. Den gode viljen og det gode samarbeidet har hjulpet oss her. Men vi må også ta inn over oss at vi per i dag har en gedigen konflikt gående i Norskehavet når det gjelder en annen bestand, makrellbestanden, der f.eks. Island setter sine egne fangstmål – hva de skal kunne ta – uten å se på helhetlige avtaler mellom de andre kyststatene i området. Og vi har også en sak knyttet til det færøyske fisket. Men heldigvis har vi gode tall for de aller fleste bestandene våre, som vi forvalter enten alene, eller, i 99 pst. av tilfellene, sammen med andre land. Sånn er det dessverre ikke alle steder i verden. I en del EU-farvann ser vi veldig tydelig at de har enorme problemer, og vi ser det også i en del andre stater rundt om i verden. Men denne avtalen blir dessverre ikke bedre enn det det antallet land som ratifiserer den, gjør den til – ikke minst hvordan informasjonsutvekslingen og informasjonsflyten vil bli, og hvilke typer sanksjoner som til sjuende og sist vil bli iverksatt mot de fartøyer, rederier, eventuelt land som ikke følger dette opp. I henhold til denne avtalen kan hvert land si opp avtalen ett år etter ratifikasjon, og 25 land må ratifisere avtalen før avtalen trer i kraft. Men vi må ikke henge oss opp i at det er 25 land som skal ratifisere. Det er vesentlig hvilke land som ratifiserer avtalen, for hvis de store nasjonene, de som driver litt hasardiøst fiske i sine farvann, ikke ratifiserer avtalen, blir avtalen mye dårligere enn det vi kan håpe at den blir. Så det er nok en god del skjær i sjøen enda. Ett av punktene det kommer lite fram om, er sanksjoner. Det ligger lite om dette i selve avtalen – jeg har lest alle de 37 artiklene som denne avtalen bygger på. Et annet problem: Det er ikke tilstrekkelig å følge opp det enkelte fartøy. Vi har altfor dårlig kontroll med dem som står bak fartøyene, også i vårt eget system, det såkalte Black List-systemet. Man innrømmer fra direktoratets side at man i stor grad ikke klarer å gripe dem som står bak disse fartøyene. Man registrerer fartøyets navn og fartøyets historikk, men man klarer ikke å få fatt i eieren av fartøyet. Fartøyet i seg selv er jo bare et redskap. Det er de som betjener og eier disse, som har gevinsten. Det er dem en må prøve å få fatt i. Fremskrittspartiet og Høyre har en egen merknad i innstillingen. Der tar vi bl.a. til orde for at i forbindelse med den evalueringen som skal finne sted etter fire år, bør Norge, for å være forberedt, på eget initiativ foreta en egen evaluering etter tre år for å se på hvordan det har gått med denne avtalen, slik at vi kan komme med konstruktive innspill. Det er svært overraskende at et flertall i komiteen ikke har gått med på dette, for det vil jo danne grunnlaget for hvordan vi kan gjøre det enda bedre og komme med innspill når evalueringen skal finne sted. Så jeg håper statsråden kan være mer imøtekommende i den sammenheng.