Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Etter olje og gass er fiskerinæringa vår største eksportnæring. Den var i 1997 på heile 24,6 milliardar kr. Den viktigaste eksportvara er oppdrettslaks, som står for om lag ein tredjedel av eksportverdien. Fiskeriressursane i norsk økonomisk sone er av dei rikaste i verda, og gir eit godt grunnlag for arbeid og busetjing langs kysten – både på sjø- og på landsida. Dersom fiskerinæringa skal utvikle seg positivt i tida framover, må vi stille krav til utøvarane i næringa, men også til politikarane, som skal vedta lover og rammevilkår. Komiteen har i sine merknader under 3.2.1 lagt til grunn ein fiskefangst på om lag 90 mill. tonn årleg på landsbasis. Veksten må først og fremst kome frå oppdrett. I ein FAO-rapport har dei rekna på ein monaleg auke i oppdrettsproduksjonen frå 15 mill. tonn i 1993 til 30 mill. tonn i år 2010. Å skaffe råstoff til produksjon av fôr vil vere ei av dei største utfordringane for å utvikle oppdrettsnæringa. Her vil eg nemne at på Tjeldbergodden i Møre og Romsdal vart det sommaren 1998 starta opp ein bioproteinfabrikk. I denne produksjonen vil ein omdanne naturgass, metan, frå Haltenbaken til fôrråstoff. Dette fiskefôret er reint, utan smittefare, og i tillegg ein god bruk av naturgass. Fabrikken har utvidingsplanar på dette området, og eg vil be statsråden følgje med i denne utviklinga, som er eit spanande område i høve til oppdrettsnæringa si framtid. Det er eit viktig mål for fiskerinæringa og ei sentral oppgåve å bevare busetjingsmønsteret langs kysten, verne ressursgrunnlaget og sikre trygge arbeidsplassar både for kvinner og menn i fiskerinæringa. Det blir i tida framover viktig å ha ei forsvarleg skattlegging av fiskeriressursane, slik at vi kan få ei god avkasting av næringa i framtida. Vi har hatt stor fråflytting frå Kyst-Noreg dei siste åra. Ei av årsakene til dette, trur eg, er mangelen på trygge og lønsame arbeidsplassar. Store delar av Kyst-Noreg har også kvinneunderskot, og det heng saman med at arbeidsplassane i fiskeridistrikta i altfor liten grad er tilpassa kvinna eller familien sin situasjon der begge ønskjer å vere yrkesaktive. For å auke deltaking og medverking når det gjeld fiskerinæringa, må ein både arbeide for å auke kompetansen til jentene og å få næringa til å nytte seg av den kompetansen som jentene har. For mange jenter er det viktig å kunne ta utdaning og kurs utan at dei må flytte vekk for å gå på skule, og det må lagast tilbod som er spesielt lagd til rette for jentene. Det er difor ei viktig oppgåve å formidle både til jenter og gutar at fiskerinæringa byr på interessante og varierte utfordringar – både nasjonalt og internasjonalt. Fiskerinæringa må i dag konkurrere på løn, fritid, arbeidsforhold, trivsel om bord og å skape sosial forståing for yrket. På båtar med produksjon om bord er mange av desse forholda tekne vare på, og difor har ikkje utviklinga i høve til rekruttering her vore spesielt vanskeleg. I tida framover må også flåtestrukturen tilpassast det totale kvantumet som kan fiskast. Det blir difor naudsynt med ei viss nedbygging av den samla kapasiteten i flåten. Men vi må ha ein variert og høg teknologisk flåtestruktur, ein moderne flåte som kan konkurrere på den internasjonale marknaden. Vi må også ha ein flåtestruktur som inkluderer den havgåande flåten. Vi er ikkje tente med at vestlandsflåten blir nedbygd medan kystflåten framleis skal vekse. Vi må ha ein grundig gjennomgang av dei lover og reglar som gjeld i næringa, med sikte på å få til ei god forvaltningsordning. Konsesjons- og reguleringspolitikken må også moderniserast og samordnast. Når fiskeriressursane skal fordelast, må vi sikre at arbeidsplassar, kompetanse og den verdiskapinga som fiskeria legg grunnlag for, blir oppretthalden i Kyst-Noreg. I det høvet er det eit mål å utvikle dei ulike distrikta sine føremoner. Difor blir det viktig å ha ein god dialog mellom fiskarane, organisasjonane og politikarane, som i eit nært samarbeid vil gjere det beste for å tene næringa. Til slutt meiner eg det er svært viktig å satse meir på utdanning, forsking og utvikling i fiskerinæringa. Og denne utdanninga må utviklast på alle nivå. Meir kunnskap om fiskerinæringa vil kanskje vere den viktigaste ressursen i tida framover. Det har vore lagt for lita vekt på omsynet til ei berekraftig utvikling i ressursforvaltinga. Difor er det rett som komiteen seier i innstillinga si: «…må ambisjonsnivået når det gjeld løyvingar til forsking aukast monaleg i åra som kjem.» Asmund Kristoffersen hadde her overtatt presidentplassen.