trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
Regjeringspartiene forstår utfordringen knyttet til statens dekningsgrad etter kravene som er fastsatt i kulturminneloven § 9. Men vi synes løsningen nok ikke er å definere gårdsbruk som noe annet enn det det er. Jeg ønsker også å minne om det statsråden gjorde rede for i sted, om Riksantikvarens dekning av også større private tiltak, av særlige grunner, og at 15 av 40 saker har gått til jordbrukstiltak. Samtidig ser også vi at det av hensyn til folks eiendomsrett og rettssikkerhet knyttet til brukseiendom er behov for en gjennomgang av grenseoppgangen i den nye kulturminnemeldingen. Derfor ønsker jeg å gi en stemmeforklaring her nå til presidenten: at regjeringspartiene kan stemme for forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og SV.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Først til representanten Morten Wold, som kritiserte venstresida i norsk politikk fordi han – hvis jeg forsto ham rett – mente at vi ikke ville at kvinner skulle leve frie liv. Jeg vet ikke om dette er et parlamentarisk uttrykk, men jeg må få lov til å si at det er tøv. Hele den historiske likestillingskampen handlet om akkurat det, å gi kvinner frie liv, og mange av de vedtakene som ble fattet underveis, ble fattet mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer. Vi har gang på gang levert forslag i denne salen som ville ha fremmet likestillingen mye mer, og vi ville vært mye lenger framme enn det vi ser i dag, så å komme og påstå at vi ikke er opptatt av at kvinner skal leve frie liv, blir – president, jeg prøver på et annet ord – tullete. Så til statsråden, som tydeligvis ble engasjert og hadde så lite politisk retorikk igjen i replikkordskiftet at argumentet til slutt ble at Arbeiderpartiet hadde mistet grepet i likestillingssaken – dette fordi statsråden ikke kunne svare på spørsmål fra representanten Henriksen. En kan jo undre seg over hvem som har mistet grepet på likestillingsdebatten, for hvordan er det mulig å mene at likestilling går rett vei når en kutter i fedrekvoten, likestillingsloven er svekket, reservasjonsrett med hensyn til abort ble en stor sak, og likestillingssentrene svekkes, for å nevne noe? En visitt også til representanten Ørmen Johnsen, som liksom forsøker å framstille det som at Arbeiderpartiet ikke er opptatt av barnefattigdom eller internasjonal kvinnekamp: Selvfølgelig er vi det, men i dag handler det også om det vi gjør i Norge. Jeg bare viser til at Arbeiderpartiet nå har to forslag her, og det er viktig i likestillingskampen når det gjelder økonomiske forskjeller, det er viktig å redusere andelen deltidsarbeidende og styrke heltidskulturen i Norge. Så får vi se hvorvidt disse forslagene får flertall eller ikke.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Debatten i denne saken har pågått en stund i det offentlige rom. Ideologi har vært et tema, spesielt rettet mot Arbeiderpartiet fra Høyre og Fremskrittspartiet. La meg slå fast: Arbeiderpartiets ideologi er å arbeide for alle barns beste, og vi mener barn ikke skal være en handelsvare. Flere enn oss mener det. La meg, som andre har gjort før meg, nevne noen: SOS Barnebyer, Kirkens Bymisjon, Steg Norge og Frelsesarmeen. Og la meg sitere hva Ideelt barnevernsforum, som organiserer 18 medlemsorganisasjoner, sier i sitt høringssvar til komiteen: «I motsetning til de ideelle, har kommersielle aktører et eksplisitt mål om lønnsomhet og profitt til eierne. Det er da åpenbart at målet om økonomisk lønnsomhet lett kommer i konflikt med målet om å drive best mulig tjenester. Etter et oppkjøpsraid de siste årene, drives 3/4 av den kommersielle andelen institusjonsplasser av 5 store velferdskonsern, – flere med utenlandsk eierskap. Tall fra De Facto viser at den totale omsetningen innen barnevernsområdet for disse fem konsernene var 3,2 milliarder kroner i 2016 med et samlet overskudd på over 270 millioner kroner. Den totale omsetningen økte med 1,3 milliarder fra 2015 til 2016. Og vi snakker om barneverntjenester som er 100 % skattefinansierte. Vi har de senere år sett en utvikling som bekymrer oss hvor anbud og markedstenkning preger institusjonsbarnevernet mer og mer. Tjenestene er blitt omgjort til et marked med barn som handelsvarer påført prislapper. Konkurranse har overtatt for samarbeid og deling av kompetanse og erfaring, og i kjølvannet ser vi et anbudsbyråkrati som bare vokser i omfang. Vi ønsker mindre byråkrati og mest mulig av midlene direkte til barna. Vi erfarer at økonomiske hensyn oftere trumfer faglige hensyn og barns faktiske behov. Og når det presses på pris, – noe som ligger innbakt i et anbudssystem, blir det press på den aller viktigste ressursen vi har, nemlig de ansatte. Det påvirker igjen kvaliteten på tjenestene.» I dag har vi hørt regjeringspartiene i denne sal. Da blir spørsmålet: Mener de at disse organisasjonene tar feil, at de ikke vet hva de snakker om? Statsråden snakket i sitt innlegg om forutsigbarhet og trygghet. Mener statsråden at et anbudssystem er forutsigbart og trygt? Det påhviler oss et stort ansvar når vi skal avgjøre innretningen på tjenestene for våre mest sårbare barn. Vi ønsker tjenester med barna i fokus, ikke profitt.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Statsråden hører tydeligvis hva hun vil høre. Hun sier altså at Arbeiderpartiet gjennom hele debatten bare har kommet med usannheter. I mitt innlegg siterte jeg ordrett fra Ideelt barnevernsforum. Mener statsråden at det jeg siterte, er usant? I tillegg sier hun at Arbeiderpartiet nå har sagt at det skal settes ned et utvalg for å gjennomgå de ideelle. Nei, det var ikke det. Det var de påstandene, de innspillene, det som ble sagt i forbindelse med anbudssystemene når det gjelder det å ta ut profitt hele veien, som det kom innspill om fra de ideelle – og at statsråden gjør det, er bra. Vi støtter det. Vi synes det er fint at det skal skje. Det er et bra innspill, og det er bra, mye av det som statsråden sier til VG i dag om akkurat det. Så må jeg presisere at vi skjønner forskjellen på fosterhjem og barnevernsinstitusjoner – bare så det er sagt til det som kom opp i forbindelse med forslaget vårt. Det påhviler oss som samfunn et stort ansvar når vi skal avgjøre innretningen av tjenestene for våre mest sårbare barn. Mange av dem som var inne på høring, og de fleste ideelle organisasjonene, støtter faktisk Dokument 8-forslaget fra Arbeiderpartiet. Ideelt barnevernsforum sier: «Det er mye som står på spill, – først og fremst for barna.» Videre sier de: «IB håper komiteen griper muligheten slik at vi får et institusjonsbarnevern drevet av det offentlige med en sterkere hånd på rattet enn i dag, – i tett partnerskap med de ideelle. Da får vi et mangfold av tjenester med barna i fokus – uten profitt!»
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-05-28:
Som kulturminister sloss Hofstad Helleland som en løve for riktig bruk av fellesskapets midler. Hver minste lille kvittering skulle legges fram av idrettstoppene og granskes. Det var bra. Når det gjelder barnevernet, om pengene vi bevilger, går til barnas og ungdommenes beste, ser vi ikke den samme heltemodige innsatsen for å slåss for riktig bruk av fellesskapets midler. Når vi ser at lønnsomheten er på 22–23 pst. for de store kommersielle konsernene, langt over enhver annen privat virksomhet, er spørsmålet til Hofstad Helleland om ikke Høyre snart ser at det at penger tas ut av barnevernet, er et problem som kan gå ut over tilbudet til sårbare barn og unge, som trenger hver krone vi bevilger, til et godt tilbud, ikke til å berike noen eiere i oppkjøpsfond i skatteparadiser.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-05-28:
Det er ikke galt å være selskapshund.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-05-28:
I dag er samiske kulturminner som er eldre enn 100 år, automatisk fredet, dvs. at bestemmelsene omfatter kulturminner som til enhver tid er eldre enn 100 år. Den flytende 100-årsgrensen for samiske kulturminner ble innført i 1978. På dette tidspunktet hadde samiske kulturminner fra siste del av 1800-tallet og første del av 1900-tallet en særlig betydning som historisk dokumentasjon. Dette gjorde et automatisk fredningsvern i loven nødvendig. I dag, 40 år etter at loven ble vedtatt, er ikke alle 100 år gamle samiske kulturminner nødvendigvis fredningsverdige, slik de var den gang bestemmelsen kom inn i loven. Dagens regel er derfor vanskelig å forsvare ut fra formålet. I tillegg innebærer den flytende fredningsgrensen en årlig betydelig økning av fredede objekter. Den store tilveksten vil også legge betydelig føring på arealbruken i de samiske bosettingsområdene. Dette kan ifølge Sametingsrådet være til hinder for en ønsket samfunnsutvikling. Det er på denne bakgrunn og gjennom god dialog og et godt samarbeid med Sametinget og Riksantikvaren at regjeringen nå har lagt fram forslag om å endre fredningsgrensen for de samiske kulturminnene. Med en fast grense vil man unngå at kulturminneloven § 4 andre ledd fanger opp samiske kulturminner som ikke lenger er av en slik betydning at det bør ha et automatisk vern i loven. Endringen innebærer at grensen for automatisk fredning av samiske kulturminner settes til år 1917. Den 6. februar 1917 ble det første samemøtet avholdt i Trondheim. Dette var en viktig historisk hendelse og representerer en milepæl i samisk historie. På denne bakgrunn foreslo Sametinget 1917 som skjæringspunkt for hva som er automatisk fredet, og jeg er enig i at det er naturlig å sette grensen til tidspunktet for en viktig historisk hendelse, akkurat som reformasjonen er grensen for automatisk fredning av øvrige kulturminner. Jeg vil understreke at yngre samiske kulturminner fortsatt kan vedtaksfredes i tråd med reglene for dette i kulturminneloven. På denne måten vil eventuelle uheldige konsekvenser av å fjerne den flytende grensen fanges opp. Etter henstilling av Sametinget og Norske Kveners Forbund ble det i de innledende fasene av lovendringsarbeidet vurdert om ikke kvenske kulturminner skal ha samme automatiske fredningsvern som de samiske. Denne lovendringen gjelder det samiske fredningskriteriet. Ved at det settes en fast fredningsgrense, innskrenkes i praksis det automatiske fredningsvernet, fordi tilveksten av nye kulturminner stopper opp. Hvorvidt andre kulturminnekategorier skal ha et automatisk fredningsvern, har derfor ikke vært utredet i denne sammenheng. Vi vil imidlertid komme tilbake med en vurdering av kvenske og andre nasjonale minoriteters kulturminner i den varslede kulturminnemeldingen. Jeg vil til avslutning si at jeg er glad for at prosessen mellom Sametinget, Riksantikvaren og departement har vært god og konstruktiv, og for at man gjennom registreringsprosjektet når det gjelder automatisk fredede samiske bygninger, også har utarbeidet en forvaltningsplan for disse objektene.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-05-28:
I kulturminneforvaltningen som i miljøforvaltningen ellers, gjelder prinsippet om at forurenser – eller i dette tilfellet forbruker – betaler. En som forbruker et felles miljøgode, må altså betale for dette. For kulturminneforvaltningen gjelder det å sikre det vitenskapelige kunnskapsmaterialet gjennom å betale for en arkeologisk undersøkelse, slik at kunnskapen kan tilfalle oss alle. Ifølge Riksantikvarens rapportering for 2017 ble det fattet vedtak om statlig kostnadsdekning for arkeologiske undersøkelser i 40 saker. Dette er om lag en fjerdedel av alle vedtak der det ble stilt krav om gjennomføring av arkeologiske undersøkelser. Riksantikvaren ga i 2017 tilsagn om statlig kostnadsdekning i 33 saker som gjaldt mindre, private tiltak. Videre ble det gitt tilsagn om statlig kostnadsdekning i sju saker ut fra særlige grunner. Til sammen ble det i 2017 gitt tilsagn om statlig kostnadsdekning i forbindelse med arkeologiske undersøkelser for over 45 mill. kr. 15 av de 40 sakene med statlig kostnadsdekning gjaldt ulike typer tiltak i landbruket. Dagens praktisering av kulturminneloven § 10 baserer seg på rundskriv utarbeidet av departementet i 2007. Rundskrivet er avgrenset til såkalte mindre, private tiltak. Det er ikke utarbeidet tilsvarende regelverk for særlige grunner, men det er i rundskrivet vist til grenseoppgangen mot offentlige og større private tiltak som faller utenfor dette rundskrivets ordning, og skal fanges opp av ordlyden «særlige grunner» i kulturminneloven § 10. Jeg mener at det disse tallene viser, er at i det store og hele virker dagens ordning, slik at mange fanges opp av kulturminneforvaltningens saksbehandling og får dekket sine utgifter i henhold til dagens regelverk. Representantforslaget viser til behovet for en klar grenseoppgang mellom såkalt større og mindre private tiltak i kulturminneloven. Dette er først og fremst gjort i dag ved en utarbeidelse av rundskrivet i 2007 samt med beslutning på grunnlag av forvaltningspraksis i saker på området. Grenseoppgangen mellom større og mindre private tiltak er viktig fordi det bidrar til økt forutsigbarhet og rettssikkerhet ved at like saker blir behandlet likt. Det slutter jeg meg fullstendig til og mener at dagens ordning legger vekt på nettopp det. Likevel, regjeringen skal legge fram en ny stortingsmelding om kulturminnefeltet. Jeg ser det som naturlig at dette temaet behandles der, og at det legges fram for Stortinget til behandling. Det er gått over 11 år siden rundskrivet trådte i kraft, og det har blitt opparbeidet betydelig erfaring med ordningen. Det er naturlig at disse erfaringene evalueres ytterligere, og at det vurderes om det er slik at praktiseringen av regelverket er for snever. På den måten vil jeg på et bredere grunnlag kunne foreta eventuelle justeringer i dagens ordning.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-05-28:
Jeg kan ikke gå inn på den enkelte saken, for klagebehandlingen ligger i departementet og vil få en snarlig avgjørelse. Når det gjelder selve problemstillingen, er det med det regelverket slik som det er i dag, og som jeg viste til med tallene fra Riksantikvaren, muligheter for å gi statlig støtte, og det gjøres også av særlige grunner. Det jeg imidlertid er enig i, er at akkurat denne avgrensningen kan være vanskelig, og jeg mener det vil være riktig å se på den, om det skal gjøres justeringer når det er behov for det, når vi skal legge fram kulturminnemeldingen som er planlagt, i 2020.
Kristian Torve (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Kulturminnelovens formål sier at det er et nasjonalt ansvar å ivareta spor etter menneskelig virksomhet som grunnlag for vår forståelse og opplevelse av historien som har vært før oss. Men av og til, som Dokument 8-forslaget fra Kristelig Folkeparti påpeker, står loven litt i veien for at nybygging og utvikling kan skje når det er riktig. Å ivareta våre kulturminner er en viktig oppgave, og det er behov for – som forslagsstillerne også skriver – å få en gjennomgang av hva som er større og mindre kulturminner. Vi i Arbeiderpartiet anerkjenner at det må gjøres noe på feltet. Derfor fremmer vi sammen med SV et forslag om å gå gjennom dekningsplikten for gårdbrukere som pålegges undersøkelser etter kulturminneloven, og vurdere å innlemme «utvidelser og nybygg av driftsbygninger» i bestemmelsen for «mindre, private tiltak». Komiteen har tidligere vedtatt at regjeringen skal legge fram en stortingsmelding om kulturminner. Arbeiderpartiet mener i hvert fall at det er naturlig at denne problemstillingen må tas med i den meldingen, og at vårt forslag dermed tas opp der.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-05-28:
Noe av grunnen til at vi i Kristelig Folkeparti fremmet et representantforslag, var en konkret sak i Rogaland der et ungt ektepar skulle bygge en ny driftsbygning. De hadde fått tilsagn om tilskudd i BU-midler på rundt 700 000 kr, og så får de en regning for arkeologiske utgravninger på omtrent akkurat det samme. Dette er en næring som i realiteten baserer all verdiskaping på jordbearbeiding, og det er på grunn av det en betydelig sjanse for at en kommer borti problematikken. Ser statsråden det åpenbart urimelige i at landbruket som baserer seg på jordbearbeiding, skal bli utsatt for den typen behandling av det offentlige, som her har funnet sted?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-05-28:
Jeg registrerer at det er knyttet stor spenning til innlegget fra Kristelig Folkeparti. Det er hyggelig, for det viser at mange i salen erkjenner at vi for tiden har en viktig rolle å spille i norsk politikk. Jeg kan forsikre representanten Pollestad om at det skal mer til for å skremme Kristelig Folkeparti enn at andre partier ønsker en stortingsmelding. Jeg skal i det følgende prøve å gjøre greie for hvorfor vi mener at det nå ikke er nødvendig, ut fra de uavhengige og selvstendige vurderingene som vi har gjort. Næringsmiddelindustrien er viktig for Norge og er vår største fastlandsindustri, som sysselsetter om lag 51 000 mennesker innenfor landbasert industri, sjømatbasert industri og drikkevareindustri. Næringsmiddelindustrien representerer et mangfold av bedrifter som er etablert over hele landet, og er av stor betydning for landets verdiskaping. Bedriftene foredler råvarer fra bl.a. norsk landbruk og fiskeri og er derfor av vesentlig betydning også for primærnæringene. Næringsmiddelindustrien er konkurranseutsatt og er avhengig av langsiktige, forutsigbare og konkurransedyktige rammebetingelser. Denne industrien står sentralt innenfor bioøkonomien og i det grønne skiftet, og det er viktig å legge til rette for økt verdiskaping og framtidsrettede arbeidsplasser i næringen. Økt produksjon og verdiskaping, med utgangspunkt i verdikjeden for mat, vil være en viktig del av løsningen knyttet til globale utslipps- og ressursutfordringer, samtidig som det gir fastlandsøkonomien flere ben å stå på. Det er ingen tvil om at næringsmiddelindustrien er en viktig del av norsk industri. Den er likevel vanskelig å skille fra annen industri når det gjelder rammevilkår og politikk. Industripolitikken var oppe til drøfting i fjor i forbindelse med industrimeldingen. Næringsmiddelindustrien var omtalt, men ikke utdypet mer enn annen industri. Landbrukspolitikken var oppe til drøfting i fjor i forbindelse med landbruksmeldingen, og resten av varekjeden ble omtalt. Den fiskebaserte næringsmiddelindustrien, som trolig har størst vekstpotensial, var omtalt i sjømatindustrimeldingen i 2016 og også i påfølgende fiskeripolitiske saker. Skal vi bestille en stortingsmelding – med alt det arbeidet som ligger bak – må vi ha en klar formening om hvor vi skal med den. I denne sammenheng framstår det som at mange av problemstillingene er behandlet i nylig behandlede saker, eller ikke kan løsrives fra rammevilkår for øvrig. Den kanskje viktigste problemstillingen for næringsmiddelindustrien er spørsmålet om maktforholdene i verdikjeden for mat. Den saken skal også debatteres i dag, i forbindelse med Dokument 8:170 S for 2017–2018. Når en samlet komité har levert en bestilling om problemstillingen, er dette heller ikke noe som trengs å belyses nærmere gjennom en stortingsmelding. Konklusjonen fra Kristelig Folkepartis side blir derfor at det ikke er behov for en stortingsmelding om næringsmiddelindustrien nå. Kristelig Folkeparti vil derfor ikke støtte forslaget.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-05-28:
Jeg merket meg også statsrådens uttalelser om flertallsmerknaden, men regner med at det vil bli godt ivaretatt. Nå har vi jo tatt opp det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. I den merknaden er det en problemstilling som er helt konkret, og som jeg ønsker å spørre statsråden om. Det går på høringsprosessen rundt fartsområdeforskriften. Da den ble lagt ut på høring i januar i fjor, var minimum seilingslengde for å kunne flagge om satt til 175 nautiske mil. Når en nå varslet at en ville endre forskriften, var det endret til 300 nautiske mil, og så langt vi har registrert, er ikke forslaget til ny fartsområdeforskrift sendt ut på ny høring. Det later til å være i strid med utredningsforskriften § 3-3 andre ledd. Jeg vil gjerne ha statsrådens vurdering av om han ser dette som noe som må rettes opp før en iverksetter det.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-05-28:
Norge er et av få land som har en komplett maritim næringsklynge. Det er et resultat av århundrer med norsk skipsfart og skipsbygging. At Norge fortsatt klarer å være ledende i det som kanskje er den mest globaliserte næringen i verden, og der konkurransen er knallhard hver eneste dag, er et resultat av innovative og framoverlente aktører, i godt samspill med myndigheter som verdsetter den innovasjonskraften og verdiskapingen som finnes i denne næringen. I mitt hjemfylke, Møre og Romsdal, har vi en maritim klynge som leverer teknologi og kompetanse i verdensklasse, og som vi har grunn til å være stolt av. Det er utrolig h innovasjonskraft, omstillingsevne og stå på-vilje som finnes i denne klyngen. Den midlertidige låne- og garantiordningen vi debatterer i dag, er med på å sikre kompetansen i den maritime klyngen framover. Det var jo en av de virkelig gode nyhetene i forbindelse med framleggelsen av statsbudsjettet i fjor høst at dette kom på plass. Endringen vil bidra til at redere i Norge oppnår finansiering på markedsmessige vilkår og på like vilkår med andre i OECD med tilgang til tilsvarende nasjonale eksportkredittordninger. Denne endringen vil medvirke til økt aktivitet på skipsverft i Norge, og til at kompetansen forblir i Norge. Ordningen vil, innenfor garantirammen på 10 mrd. kr for 2018, inkludere et spekter av fartøytyper, som ferger, fiskebåter, brønnbåter, nærskipsfartøy og hurtigbåter. Dette mener vi i Kristelig Folkeparti er veldig bra, og vi ønsker selvsagt ordningen velkommen. Kristelig Folkeparti er også veldig fornøyd med at en samlet komité støtter vårt forslag om en utredning av en midlertidig miljørettet toppfinansieringsordning. Det har fra flere aktører vært etterlyst en slik midlertidig ordning for nærskipsfarten som også kan bidra til fornyelse og utvikling av mer miljøvennlig skipsteknologi. Nærskipsfarten har en relativt høy alder og opererer i et segment med høye og økende kostnader og lave marginer. Det er nødvendig med nyere og mer energieffektive skip, både for å sikre at mer godstransport blir flyttet fra vei til sjø og for å redusere klima- og miljøskadelige utslipp fra nærskipsfartsflåten. En flåtefornyelse kan også gjøre det lettere å teste ut nye innovasjoner på miljø- og klimateknologisiden. En midlertidig toppfinansieringsordning for nærskipsfarten, f.eks. gjennom GIEK og Eksportkreditt Norge, i tråd med det andre land har etablert, vil være viktig for det maritime miljøet i Norge. Kristelig Folkeparti imøteser utredningen om en midlertidig toppfinansieringsordning for nærskipsfartsflåten, og vi forventer at den blir forelagt Stortinget så snart som mulig.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Representanten Urbø har gjort greie for Senterpartiets syn i saka, men eg ønskjer òg å knyta nokre kommentarar til det, basert på debatten som har vore. Det er rett at kulturminne er viktige, og at kunnskap om dei som levde før oss, er viktig. Men omsynet til folk som lever i dag, og som prøver å skapa seg ein god kvardag i dag, må heller ikkje verta gløymd. Eg reagerer når eg høyrer representanten frå Venstre i debatten snakka om forskjellsbehandling av ulike næringar. Klart det skal vera forskjellsbehandling av ulike næringar, for desse næringane er veldig forskjellige. Det er stor forskjell på å etablera ein bensinstasjon og å driva eit gardsbruk og bruka jordressursen til å produsera mat. Eg møter mange bønder som er frustrerte over dette – den konkrete saka som ligg før dette representantforslaget. Eg møter bønder som får beskjed om at dei kan få lov til å leggja driftsbygningen på den dyrka jorda, men der det er uproduktivt areal å byggja på, kan det vera ei kokegrop, og difor vert det innvendingar mot det. Eg har møtt ein bonde som stilte eit ganske godt spørsmål, og det var: Her har nokon rydda stein før meg og lagt steinen i ein haug, ei såkalla rydningsrøys. Kvifor skal det at folk har rydda stein her før meg, hindra meg i å rydda stein og utvikla eigedomen min i dag? Eg trur ei statleg finansiering for det fyrste vil redusera den økonomiske byrda for den enkelte. Det er definitivt i storsamfunnets interesse å ta vare på kulturminna, og då er det feil at det er enkeltpersonar som må bera byrda. Ikkje minst vil ei strengare statleg finansiering gjera at ein må prioritera noko meir enn ein gjer i dag. Ein må skilja mellom kva det er viktig å bevara, og kva det er mindre viktig å bevara, på eit tidlegare stadium enn i dag. Og i dei situasjonane der det er den som prioriterer, som òg betaler, eller motsett – at den som betaler, er den som må prioritera – då er viljen til å prioritera ofte større. Så går det fram av innstillinga at næringskomiteens medlem frå Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet har gjeve ein kommentar i innstillinga for å understreka næringsperspektivet i dette. Og i alle saker som går mellom vern og bruk, er det viktig at brukens stemme òg vert høyrt.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Ein føreseieleg næringspolitikk inneber òg føreseielegheit knytt til skattar og avgifter. I løpet av det siste halve året har næringsmiddelindustrien med få vekers varsel fått ei avgiftsrekning på 2 mrd. kr frå fleirtalet i Stortinget. Då er vel eigentleg mitt spørsmål til næringsministeren: Opplever næringsministeren at næringsmiddelindustrien har vore utsett for ein stabil og føreseieleg næringspolitikk det siste halve året?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Me kan jo diskutera om 2 mrd. kr opp er at avgifter går ned. Eg meiner det er at dei går opp. Komiteen var i Brussel og hadde møte med ESA. Der fekk me eit veldig godt råd som eg vil dela med statsråden, nemleg at det er ein fordel at skattar og avgifter vert greidde ut før dei vert innførte. Det ønskjer eg å formidla vidare. Komiteen var òg i Sverige. Der fortalte dei at dei heldt på med livsmedelindustrien, fordi dei såg eit potensial for vekst innanfor næringsmiddelindustrien. Noregs svar på det, er å gje momsfritak for svensk næringsmiddelindustri som ønskjer å selja varer til Noreg, i form av momsfritak for varer under 350 kr. Eg gjentek spørsmålet mitt igjen: Opplever statsråden at næringsmiddelindustrien er utsett for ein stabil og føreseieleg skatte- og avgiftspolitikk det siste halve året?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Eg vert litt oppgjeven når det i debatten nærmast vert flåsa over kva 2 mrd. kr i auka avgifter over natta for ein industri betyr av negative ting – i form av tapte inntekter, i form av tapte arbeidsplassar. Det er laga ei historie om at Senterpartiet sjølv har fremja dette forslaget i Stortinget. Då vil eg be dei som fremjar den typen påstandar, om å visa i kva alternativt budsjett eller alternativt revidert budsjett Senterpartiet har lagt inn ein avgiftsauke på sukker på 2 mrd. kr. Det er rett og slett ikkje sant. Så til eit anna punkt som har vore oppe: Det har vore peika på f.eks. sjømatindustrimeldinga. Ja, sjømatindustrimeldinga var ei god melding, ein god diskusjon. Men hovudfokuset i sjømatindustrimeldinga stoppa på kaikanten. Det handla eigentleg mest om det som skjedde før den tid. Difor hadde det òg for fiskeriindustrien vore viktig å få ei slik stortingsmelding, og eg oppfattar at den delen av industrien er positiv til ei stortingsmelding. Det vert òg peika på at det finst ei rekkje andre meldingar. Ja, det finst ei landbruksmelding, det finst ei stortingsmelding om varehandelen, det finst ei industrimelding, og me skal seinare i dag diskutera lov om god handelsskikk. Desse har det til felles at det ikkje var initiativ frå regjeringa som gjorde at dei kom, det var eit vedtak i Stortinget som la opp til det. Eg registrerer at fleirtalet i Stortinget har veldig klare meiningar om kvifor ei slik melding ikkje er rett å koma med no. Eg registrerer òg at ein samla næringsmiddelindustri har eit anna syn, at ei slik melding ville ha vore eit gode. Til slutt: Me får ta med oss det som er positivt, og eg fann det oppløftande då eg høyrde kommentaren frå næringsministeren om subsidieringa av importvarer, at han meiner det er gode grunnar for å fjerna ho – at 350-kronersgrensa har gjeve urimelege utslag. Det er ei vurdering som Senterpartiet fullt og heilt deler. Me vil alltid i Senterpartiet vera imot å bruka statlege pengar på å subsidiera utanlandske arbeidsplassar på kostnad av norske. Me ønskjer å bruka innsatsen vår på å satsa på norske arbeidsplassar, i Noreg, for å bruka den verdikjeda me har i dag, og byggja ho vidare oppover – slik at ein kan auka verdiskapinga, ikkje redusera ho.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Berre ein kort merknad knytt til det som vart sagt, at me har lagt fram eit veldig snevert forslag. Senterpartiet sin tanke har heile tida vore at ei stortingsmelding om næringsmiddelindustrien skulle omfatta både den produksjonen som er basert på landbruket, og det som vert produsert basert på sjøen. Me har òg i forslaget skrive at det er ein «industri for produksjon av matvarer både fra landbruk og fiske, samt drikkevarer». Høgre kan gjerne gjera eit poeng av at me ikkje hadde skrive oppdrettsartar inn i det, men det har heile tida vore intensjonen vår. Så vil eg takka saksordføraren for å ha gjort ein god jobb – det trur eg ingen i debatten har gjort så langt – og for å ha arrangert eit interessant seminar i forbindelse med det. Det har vore ein god prosess, sjølv om resultatet kanskje ikkje vart heilt som forslagsstillarane forventa.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Eg vil òg starta med å takka saksordføraren – ein einstemmig komité er veldig bra. At komiteen òg greidde å bli einig ei god veke før opphavleg fastsett dato for å leggja fram innstillinga, er vel eit teikn på at forhandlingane gjekk relativt greitt. I Stortinget er det sånn at når me er einige om noko, pleier me ofte å diskutera kven som fann på det først, og kven som skal ha mest ære. Det skal eg i avgrensa grad bidra til, men eg meiner at når me i dag behandlar dette forslaget, er det verdt å senda nokre venlege tankar til tidlegare landbruksminister Lars Peder Brekk. Det var han som var statsråd og fekk sett ned matkjedeutvalet i 2010, som tok opp denne problemstillinga og fekk regjeringa med på å setja i gang arbeidet. At me no, åtte år seinare, får eit einstemmig storting med på dette, er gledeleg, og eg skal ikkje falla for freistinga til å seia velkomen etter. Eg meiner det er bra at partia har snudd. Eg opplever det som eit uttrykk for at realitetane, og oppfatninga av dei, har vorte verre enn dei tidlegare har vore. Det er få forslag Senterpartiet har vorte stemde ned på så mange gonger som akkurat forslaget om lov om god handelsskikk. Det som er gledeleg, er at me får eit tydeleg vedtak, eit vedtak som rammar ganske kraftig inn det Stortinget bestiller. Me skal ha eit eige tilsyn, og komiteen understrekar sjølvstendet til tilsynet, for det er skremmande når ein opplever at relativt store bedrifter fryktar å snakka offentleg om forhandlingar og maktforhold i kjeda. Eg trur det viktigaste i dag er at Stortinget no viser vilje til å gripa inn når det er nødvendig. Frå Senterpartiet kan eg alt no varsla at vår tilnærming vil vera å ha eit mest mogleg uavhengig og frikopla tilsyn frå Konkurransetilsynet. Me vil òg understreka kor viktig det er med god framdrift frå regjeringa i saka. Dette skal altså vedtakast i Stortinget våren 2019, sånn at det er klart til å implementerast i løpet av 2019. Lov om god handelsskikk og det vedtaket me får i dag, er ingen slutt, det er ein god begynnelse på eit viktig arbeid, som kanskje burde ha vore starta for lenge sidan, men som det i alle fall er bra at me får eit fleirtal for i dag.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
I innlegget sitt sa statsråden at han starta med konklusjonen, og det kan verka i heile saka som at konklusjonen har kome først. Etter Senterpartiet sitt syn bør faktum koma først, og så trekkjer ein konklusjonen på bakgrunn av det. Denne saka kokar ned til å handla om kva konkurranseulempe det har å vera registrert i NOR kontra å vera registrert i det danske skipsregisteret. Dei tala me har fått, er frå 2012. Då var det 118 mill. kr. I 2013 var det 154 mill. kr. Når me skal gjera eit vedtak i 2018, meiner eg det er ganske relevant å vita kva dette talet var i 2014, 2015, 2016 og 2017. Så mitt spørsmål til statsråden er: Har han desse tala, og har han til hensikt å dela dei med Stortinget? Og kan statsråden eventuelt gjera det no?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Eg registrerer at statsråden ikkje ønskjer å gje oss dei tala. Det meiner eg at statsråden bør gjera, og om statsråden les merknadene frå fleirtalet, oppfattar eg det dit hen at ein ønskjer ikkje berre full gjennomgang av dei gamle tala, ein ønskjer oppdaterte tal. Mitt neste spørsmål er ganske enkelt: For eit reiarlag som driv ferjedrift mellom Kiel og Oslo, kva for eit register er best, NOR eller DIS?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Fyrst til statsråden: Dette handlar ikkje om å gå inn i dei vurderingane som selskapet skal gjera; det handlar om å ha eit oversyn over kva rammevilkår som er best – dei norske eller dei danske. Det må me kunne forventa at ein statsråd har. Denne debatten har òg handla mykje om Framstegspartiets historieforteljing, den kreative historieforteljinga som tok oss heilt tilbake til 1987, men jammen hadde ikkje representanten Ørsal Johansen feil òg der, for sjøfarts- og fiskerikomiteen behandla i samanheng med Innst. S nr. 37 for 1986–1987 eit forslag frå Carl I. Hagen om å innføra NIS-registeret. Så òg i den saka var Framstegspartiet ein pådrivar. Den historia som Ørsal Johansen ynskjer å fortelja, er feil. Eg meiner at det var ei fornuftig avgjerd. Eg tok ho med for å illustrera dobbeltspelet som Framstegspartiet driv med i denne saka. Dei har eit landsmøtevedtak som seier: «Fremskrittspartiet mener det er uheldig dersom konsekvensene av en regelendring medfører at norske sjøfolk settes på land.» Til Dagsavisen har fyrste nestleiar, Per Sandberg, sagt: «(…) Frp er sjømennenes siste skanse.» (…) Og Sandberg sa vidare: «Det er utrolig viktig å ha norske sjømenn på norske skip.» No ser me kva som har skjedd når partiet er i regjering. Eg ser at statsråd Sandberg er i salen, og eg meiner det hadde vore reieleg om Per Sandberg nytta den moglegheita han som statsråd har, til å gå på talarstolen og beklaga overfor sjøfolka at Framstegspartiet har svikta dei på det grovaste i denne saka.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Eg vil òg gje statsråden eit signal på tampen av debatten om at Senterpartiet vil følgja den fleirtalsmerknaden som ligg, tett, og me har ei tydeleg forventing om at det skal rapporterast tilbake til Stortinget på eigna måte, og at partia på Stortinget vert likebehandla når informasjonen vert gjeven. Ein kort kommentar om Per Sandbergs skanse: Det verkar vera ein skanse bygd av papir, som vert ganske lett øydelagd av sjøvatn. Eg synest det er snedig at Framstegspartiets nestleiar, som er til stades i salen, ikkje vel å ta ordet, men overlèt til Høgre å ta denne debatten. Det er ingen tvil om at Framstegspartiet i denne saka har svikta norske sjøfolk på det grovaste. Seinast den 2. mai hadde dei tydelege utsegner etter landsmøtet. No har ein hoppa av og svikta. Det fortener ei orsaking.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-28:
Verfta er ei viktig distriktsnæring, og difor er det positivt at me no får denne saka, som er ei oppfølging av eit tidlegare stortingsvedtak. Når eg tek ordet no, er det fordi fleire av høyringsinstansane ønskte at ein skal gjera denne ordninga permanent. Men det som ligg i saka – som òg Senterpartiet støttar – er at det skal vera ei førebels låne- og garantiordning for skip, og ein varslar at ho skal evaluerast før ein tek stilling til ei eventuell vidareføring. Eit viktig poeng for Senterpartiet er då at den evalueringa skjer tidleg nok, slik at ein ved ei eventuell vidareføring sikrar at det er føreseieleg for dei som brukar ordninga, så ein ikkje må venta i månader – eller dagar – før treårsperioden er over før ein veit om ordninga vert permanent eller ikkje.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Det er artig å høre på statsrådens selvskryt. Jeg må minne om at det var aldri regjeringens eget ønske å skrive en stortingsmelding om industrien. Det ble de påtvunget av et flertall i Stortinget. Hadde det vært opp til regjeringens landbrukspolitikk, hadde det vært svært liten matindustri i Norge, for mantraet deres har nettopp vært å bryte ned tollbarrierene. Så stoltheten kan kanskje tones noe ned. Jeg har lyst til å snakke om tydelighet, for det er viktig. Vi har en fragmentert stat overfor næringsmiddelindustrien, og næringsmiddelindustrien er en fragmentert industri. Det er min påstand. Den består av Landbruksdepartementet, Fiskeridepartementet, ikke minst Næringsdepartementet med næringsministeren, helseministeren og ikke minst finansministeren. En rekke ulike meldinger har vært innom dette lite grann – det er bra og viktig. Derfor er mitt spørsmål: Hvem i regjeringen er det som har et helhetlig ansvar for næringsmiddelindustrien og dens rammebetingelser fra sjø til land?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg synes det er bra at næringsministeren er så pass ærlig og sier at det kan være utfordringer med en fragmentert stat, og at det er en fordel å være tydelig. Men nettopp overfor næringsmiddelindustrien, som har sine utfordringer, og som har sine muligheter også, ville det ikke vært en fordel å samle dette i ett dokument, fått én behandling i Stortinget – en felles tilnærming til framtiden og de mulighetene som faktisk ligger der? Jeg har lyst til å utfordre på ett område, fiskeindustrien, som er et av de områdene hvor vi har stor mulighet, men samtidig en av de største utfordringene: Hva vil næringsministerens viktigste tiltak overfor fiskeindustrien være i den nærmeste framtid?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg synes – til siste taler – at det å være så entydig i sin konklusjon om at det ikke er behov for en egen stortingsmelding om næringsmiddelindustrien, står noe beundringsverdig igjen etter denne debatten, ikke minst etter statsrådens – skal vi si – forsøk på å være i hvert fall konstruktiv i sin tilnærming til et viktig tema. Jeg står for og mener at det hadde vært gunstig å få en stortingsmelding om en fragmentert og viktig industri for oss som forbrukere, men også for oss som nasjon, og ikke minst om en fragmentert næringsmiddelindustri som møter en fragmentert stat. Det synes jeg næringsministeren selv redegjorde godt for. I regjeringen er det kanskje næringsministeren som er en av de statsrådene som har minst ansvar for næringsmiddelindustrien. Jeg vil påstå at fiskeriministeren har et langt større ansvar for sjømatindustrien, og at landbruksministeren har et betydelig større ansvar enn næringsministeren for kjøttindustrien, meierisektoren osv. Det å se ting i sammenheng og i tilknytning til industribegrepet, handelsbegrepet osv. i tilknytning til næringsministeren ville jeg sett på som en styrke. Slik sett er mindretallets ønske om å få en stortingsmelding om næringsmiddelindustrien – og at de slik sett utfordrer næringsministeren – også en oppbygging av næringsministeren når det gjelder næringsmiddelindustrien. Han ser det selv, men representantene i salen fra det samme partiet ser det kanskje ikke. Jeg synes også han har en god tilnærming til dette med 350 kr-grensen. Det viser også, som et annet eksempel når det gjelder sukkeravgiften, hvor lett det er å ødelegge mye for viktige næringer i Norge. Jeg tror, når vi nå opplever masseimport av f.eks. brus – Bryggeriforeningen er betydelig utfordret – at det nettopp er 350 kr-grensen som er årsaken til det. Da synes jeg det er godt å registrere at næringsministeren sier at han har et pragmatisk forhold til det. Jeg håper at regjeringen besinner seg og fjerner denne grensen når det blir foreslått i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det mener jeg er på sin plass for å bygge opp under næringsmiddelindustrien og bryggerinæringen, men dette er også uttrykk for at det hadde vært en fordel å få en helhetlig stortingsmelding om næringsmiddelindustrien til Stortinget.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Dette er, når det gjelder dagligvaremarkedet, en god dag for Arbeiderpartiet, i og med at vi får gjennomslag for en viktig del i vårt Dokument 8-forslag om lov om god handelsskikk. Jeg vil takke saksordføreren, jeg vil også takke Høyre og Fremskrittspartiet for at de har snudd i denne saken, og jeg vil takke næringen, som har deltatt i høringen og vært veldig tydelig på at lov om god handelsskikk kanskje ikke er det – skal vi si – komplette svaret, men et viktig svar i tilknytning til det å regulere dette området bedre enn det det er i dag. Fram til i dag har konsentrasjonen forsterket seg. Det er over sju år siden jeg sto utenfor Stortinget og sa at Arbeiderpartiet var for en lov om god handelsskikk. Etter sju år har vi nå fått et enstemmig storting. Det er jeg glad for, og jeg er helt enig i det som saksordføreren sa om at dette er et betydelig signal og en betydelig retning for denne næringen i tiden framover. Fundamentet er gjennom denne innstillingen lagt, og det er jeg glad for. Det er lov om god handelsskikk med tilsyn, der tilsynet skal ha en egen beslutningskompetanse, som er det avgjørende. I tillegg skal Hjelmeng-utvalgets utredning i NOU 2013: 6, God handelsskikk i dagligvarekjeden, legges til grunn for det lovarbeidet som endelig skal presenteres for Stortinget. Det er veldig tydelig, det er veldig konkret, og det er etter min mening veldig bra. I tillegg ønsker og hilser Arbeiderpartiet velkommen en videre utredning om dette. Vi mener at å få en god utredning om forbud mot prisdiskriminering for dominerende leverandører er viktig med tanke på i hvert fall nyetableringer i dette markedet, som er veldig konsentrert. Vi ønsker også distribusjon godt utredet når det gjelder hvordan det påvirker forhandlingene og maktkonsentrasjonen i tilknytning til dagligvarebransjen. En må kanskje etter hvert stille krav om at forhandlinger om vare og distribusjon pågår separat. For oss er dette en god dag, vi har fått gjennomslag for det vi ønsket. Jeg har lyst til å avslutte med å oppsummere Hjelmeng-utvalgets forslag til formål i lov om god handelsskikk. De skrev: «Lovens formål er å bidra til økt forbrukervelferd ved å fremme forretningsforbindelser mellom næringsdrivende med en høy etisk standard, særlig i form av effektive og forutberegnelige relasjoner. Med forbrukervelferd menes velferd for sluttkunder gjennom lave priser, høy kvalitet, bredt vareutvalg og høy grad av tilgjengelighet.» Det er særdeles godt sagt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Det er egentlig ganske irriterende å høre en Høyre-statsråd skryte av at de bruker 2 mrd. kr på sjøfolkene, uten å nevne hvor mye de bruker på rederne eller rederiene – som er det mangedobbelte av dette. Det er klart at vi må ha en komplett næring for å være en sjøfartsnasjon og ikke minst for å opprettholde en sterk maritim klynge i Norge. Da ender jeg opp med å stille et spørsmål knyttet til det statsråden sa innledningsvis, at en flertallsmerknad i beste fall er et politisk signal. Nei, han sa vel ikke i beste fall, men at det er et politisk signal – rett skal være rett. Det er ganske frimodig sagt av en statsråd i en mindretallsregjering, som er dønn avhengig av stortingsflertallet. Så jeg spør nå for ordens skyld: Har statsråden til hensikt å ta til følge det som står i flertallsmerknaden, som er helt vesentlig, og som jeg vet at veldig mange av de sjøfolkene allerede håper på skal gi et resultat: at forskriftsendringen faktisk ikke blir gjennomført?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Til det siste: Vi er helt enige. Jeg vil bare ha en veldig tydelig bekreftelse fra statsråden på at han har til hensikt å følge opp flertallsmerknaden og sånn sett legge fram resultater av det som flertallet ber regjeringen gjennomgå, og at man legger dette fram for Stortinget på en egnet måte før en eventuell endring blir foretatt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Hvis jeg var blant dem som nå ikke stemte for mindretallets forslag i Stortinget, ville jeg vært veldig usikker på hva jeg skulle gjøre, i og med statsrådens utydelige tilnærming til en veldig klar flertallsmerknad om hva man forventer at regjeringen skal gjøre: gjennomgå og legge fram resultater for Stortinget før – og det er vesentlig – en eventuell forskriftsendring blir foretatt. Jeg spør igjen: Er det noen grunn til at statsråden vil oppfordre dem som er med på denne merknaden, og som hører statsrådens tvil, til å stemme for mindretallets forslag, sånn at man er helt sikker på at regjeringen kommer tilbake til Stortinget med et resultat før endringene blir gjennomført?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Representanten Pollestad beskrev historien slik den virkelig var i 1987. Det var noe helt annet enn det som kom ut av representanten Ørsal Johansens munn. For det andre var det i 2005 9 200 sjøfolk i Norge, i 2013 var det 12 100, og nå antas det at det er 11 500. Så det er stort sett vrøvl som kommer ut når man argumenterer på den måten som det ble gjort i sted. Det var i hvert fall ikke sannheten. Dette er selvfølgelig en verdidebatt. Man har brukt media til å prøve å framstille Fremskrittspartiet som et parti som står opp for norske sjøfolk. Denne debatten viser med all tydelighet at de ikke gjør det. Det andre som har kommet ganske tydelig fram i debatten, er at det håpet som ligger i en flertallsmerknad, faktisk er mye mer utydelig nå, etter at statsråden har tåkelagt det såpass mye at det bør hefte betydelig usikkerhet ved det. Det neste, som er ganske vesentlig, er at statsråden og regjeringen ikke har et oppdatert faktagrunnlag for det de nå skal fatte en beslutning om, hvis de velger å gjøre forskriftsendringen. Det er et tankekors at statsråden ikke klarer å svare om f.eks. forholdet mellom NOR og NIS. Det er ganske vesentlig. Det er ganske vesentlig å vite hva som må til i fortsettelsen for NOR dersom vi skal ha norske sjøfolk i framtiden. Men det vet man altså ikke, og flertallet i dag stemmer ned et forslag om å hente inn den kunnskapen. Forstå det den som kan. Derfor er det all grunn til å vektlegge det som næringsministeren til de grader vedkjente seg i sitt innlegg, at Høyre er redernes parti, og at Fremskrittspartiet dilter etter. Det kunne vært interessant å høre representanten Morten Ørsal Johansen redegjøre for hva han har tenkt å få gjennomslag for i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett. Det kunne for så vidt også ha vært interessant å høre hva representanten Steinar Reiten mener om det, og det kunne vært interessant å høre om statsråd Sandberg støttet dem helhjertet i regjering, med tanke på at Fremskrittspartiet skal være «sjømennenes siste skanse». Regjeringen er jo ikke sjøfolkenes siste skanse. Fremskrittspartiet er i dag ikke sjøfolkenes siste skanse. Det er kanskje på tide å realitetsorientere seg litt med tanke på hva de støtter i Stortinget, og hva de tillater seg å si utenfor Stortinget, i tilknytning til en mikrofon eller til en journalist.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
La meg først starte med å si at jeg beklager at jeg brukte ordet «vrøvl». Med det mente jeg å si at når noen sier noe og gjør det stikk motsatte, er det både uærlig, uredelig og ikke minst uanstendig – og da har jeg holdt meg innenfor god parlamentarisk ordbruk. Det er ganske provoserende. Det er ikke minst provoserende for dem som opplever den urettferdigheten som et flertall nå påfører mange norske sjøfolk. Det er uverdig. Og det er uverdig at stortingsrepresentanter gjør det. Vi hadde en mulighet – og vi har fremdeles en mulighet når vi skal votere i kveld – til å trygge at Stortinget får tilstrekkelig kunnskap før regjeringen fatter en eventuell beslutning om å gjennomføre forskriftsendringen. Hvis ikke det skjer, synes jeg det er verdt å understreke på tampen av denne debatten at statsråden ikke kan bekrefte veldig mange av de opplysningene Stortinget etterspør. Vi kommer til å følge opp flertallsmerknaden i innstillingen til punkt og prikke og se hva statsråden gjør. Hvis ikke han følger opp, blir det andre forslag vi må behandle i Stortinget.