trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-06:
Når representanten Korsberg sier at det ikke var andre partier som tok høyde for dagens situasjon, tror jeg det må dreie seg om en erindringsforskyvelse. Det var faktisk slik at SV i statsbudsjettet gikk imot å øke utbyttet fra Statnett med 200 mill. kr, som Fremskrittspartiet og regjeringspartiene ble enige om i budsjettforliket. Det var også slik at SV la inn over en milliard kr ekstra til Enova i statsbudsjettet, bl.a. for å få til en omlegging bort fra elektrisitet til oppvarming. I tillegg har vi en rekke ganger tidligere fremmet liknende forslag, også i forbindelse med klimameldingen som ble behandlet i juni fjor. Det er faktisk partier som har tenkt på dette med elavhengighet tidligere, og som har sett at dette kom til å skje. Det var også partier i sin tid som ikke ropte hurra for liberaliseringen av kraftmarkedet og innføringen av den nye energiloven. Statsråden har påpekt at det nå faktisk foreligger 9 100 søknader til Enova når det gjelder denne nye støtteordningen, og sier at det ikke må gjøres til et problem. Det er naturligvis kjempefint at 9 100 husholdninger har søkt om midler til omlegging bort fra strøm til oppvarmingsformål. Jeg har ofte selv sagt at å varme opp et hus med panelovner, er som å fyre på peisen med mahogni, det blir varme, men det er dårlig bruk av elektrisitet. Det er kjempebra at det foreligger så mange søknader, men det illustrerer også problemet med at ordningen er begrenset. Det er for lite penger, 50 mill. kr er for lite. Vi må få en langsiktighet som også gjør det mulig for de husholdningene som ikke har penger på bok, eller som ikke kan legge fram de pengene på bordet nå, å investere i en varmepumpe eller en pelletskamin. Det er også en egenandel her, selv om man får støtte fra staten. Den egenandelen er ikke bestandig like enkel å spa opp i månedene januar–februar for husholdninger med marginale inntekter, som ikke har store beløp på sparekontoen. Så for at også disse husholdningene skal få mulighet til å legge om, bør man minst ha en ordning som varer over ti år, slik at man få langsiktighet i denne satsingen. Statsråden har i debatten også satt Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ganske kraftig på plass. Det er interessant å se hvordan både komitelederen og statsråden hamrer løs på disse to partiene. Jeg synes det er berettiget. Problemet er at når det gjelder energipolitikken, har Regjeringen nettopp valgt disse to partiene som sine samarbeidspartnere på ulike områder, og dessverre fram til nå ikke valgt det partiet som faktisk peker på de framtidsrettede løsningene, nemlig SV. Det er derfor jeg sier at vi ønsker å samarbeide med Regjeringen. Vi ønsker å gi vår støtte til en omleggingsordning som er varig, og som innebærer mer penger enn det som er lagt på bordet til nå.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Dette er en debatt som i og for seg har utviklet seg slik det var grunn til å forvente med bakgrunn i de mange debatter som har vært siden nyttår og fram til i dag i alle typer medier, og vi kjenner også for så vidt igjen argumentene. Det jeg vil hevde som en interessant observasjon, er hvordan Arbeiderpartiet på sett og vis har gått i forsvar og bruker en argumentasjon mot den sittende regjering for å synliggjøre sin egen mangelfulle oppfølging på energifronten de siste ti årene. Det er altså ikke tatt noe initiativ fra Arbeiderpartiet for å bringe mer energi inn i markedet. Man har ikke lagt inn mer penger til støtteordninger for alternativ energi. Man har uttrykt en viljeserklæring, men man har ikke lagt dette inn de siste ti årene. Det hadde man hatt mulighet til. Så sier også Rolf Terje Klungland, i likhet med hva Jens Stoltenberg har sagt i mange debatter, at det ville blitt så mye bedre hvis man hadde fulgt Arbeiderpartiets anbefaling om oppdekningsplikt. Jeg har lyst til å sitere fra Innst. O. nr. 67 for 1989-1990, hvor Arbeiderpartiet stemte for å oppheve oppdekningsplikten. Der står det følgende, etter en beskrivelse: «Når disse medlemmer» – altså medlemmene fra Arbeiderpartiet – «allikevel vil støtte forslaget om å oppheve oppdekningsplikten, er det fordi det er ulogisk med kombinasjonen oppdekningsplikt og markedsbasert utbygging. I tillegg til dette vil det medføre betydelige problemer for det enkelte energiverk å beregne hva som kan selges av kraft når store kunder skal ha anledning til å handle med andre kraftleverandører.» Det betyr at det som Rolf Terje Klungland hevder om oppdekningsplikten, ikke er korrekt. Arbeiderpartiet stemte for å oppheve den i 1990. Så i den grad Klungland får anledning til å ta ordet igjen, håper jeg han klargjør om det har skjedd noe i Arbeiderpartiet etter at man var med på Innst. O. nr. 67 for 1989-1990.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Jeg beklager det hvis jeg forlenger debatten noe. Jeg føler likevel behov for i forhold til de store høydene som representanten Klungland var inne på, å påpeke hva som er hovedanliggendet her. Dette som har med oppdekningsplikt å gjøre, har vært et viktig element i debatten fra nyttår og framover. Arbeiderpartiets leder har brukt dette som et argument for noe av den situasjonen vi er i pr. i dag, og sagt at hadde man fulgt Arbeiderpartiet og gått imot oppdekningsplikten, så hadde vi ikke hatt den situasjonen vi har. Det må Arbeiderpartiet slutte med å si, for det står at partiet stemte for! Uavhengig av forhistorien stemte partiet for at oppdekningsplikten skulle utgå. Det er den samme energiloven som gjelder i dag, og det er relatert til det som vi kaller markedsbasert utbygging. Det støttet også Arbeiderpartiet da denne loven var oppe. Det blir feil – og jeg vil si, på grensen til feilinformasjon – når man forsøker å skape inntrykk av man stemte imot noe man faktisk stemte for.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-02-06:
Jeg er enig med representanten Korsberg i én ting: Det hjelper lite for dem som i dag sliter med høye strømregninger eller dem som frykter rasjonering på strøm, at vi driver og krangler om hva som har skjedd i fortiden. Men jeg tar det for gitt at Regjeringen, om nødvendig, kommer til Stortinget med forslag eller med spørsmål om bistand dersom det skulle være nødvendig å sette inn denne type ekstraordinære tiltak. Det er Regjeringens ansvar og Regjeringens plikt å sørge for at man har kontroll i en akutt situasjon. Derfor velger Senterpartiet å stole på at Regjeringen har nødvendig oversikt i forhold til den situasjonen vi har på Vestlandet i dag, og at man vil fremme forslag overfor Stortinget hvis det skulle være nødvendig. Men så er altså dessverre også jeg nødt til å bidra litt til å rippe opp i gamle debatter. Den som fikk meg til å ta ordet, var faktisk Rolf Terje Klungland – og for å anbefale litt lesning fra tidligere tider: Daværende energiminister Jens Stoltenberg sa i sin redegjørelse for Stortinget i 1995, den 23. mars, at vi rundt årtusenskiftet vil komme til å være i en situasjon der vi er avhengige av å importere kraft, at vi vil ha for lite energi, at det kun er pris som vil være avgjørende for at det bygges ut ny energi, og at det er prisøkning som skal til for at vi skal få ny kapasitet eller få tatt i bruk alternativ energi. Det var den regjeringens resept i forhold til hvordan vi skulle sørge for å få energi nok. Det første Jens Stoltenberg gjorde etter at han tiltrådte som energiminister, var å kutte med nesten en halv milliard kroner i Finn Kristensens satsing på alternativ energi. Arbeiderpartiet hadde i 1992/93 en storsatsing på alternativ energi, men for markedsøkonomene i Arbeiderpartiet var ikke det noen god løsning. Man ønsket at marked og pris skulle være styrende. På toppen av dette godkjente man også i den tiden tre nye kabelforbindelser til Tyskland og Nederland, med ensidige eksportforpliktelser på til sammen 7 TWh uten tilsvarende garantier for import. Disse kablene ble etter hvert skrinlagt. Jeg vil også minne om at den gasskraftdebatten som Arbeiderpartiet startet midt på 1990-tallet, ikke var en gasskraftdebatt for å dekke innenlands etterspørsel etter kraft. I gjentatte debatter presiserte Arbeiderpartiet at disse gasskraftverkene skulle være eksportverk som skulle eksportere kraft til landene rundt omkring, for å unngå å eksportere gassen i uforedlet form. Det var altså en form for foredlet gass Arbeiderpartiet snakket om til eksport. Så når Arbeiderpartiet i dag svinger seg til de store høyder i forhold til å ha tatt tak i den situasjonen vi står oppe i i dag, er det mildt sagt skuebrød. Det har overhodet ingenting med virkeligheten å gjøre, og ingenting å gjøre med hva Arbeiderpartiet gjorde på 1990-tallet, når Arbeiderpartiet i dag gjør seg til talsmann for økt energitilførsel.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-02-06:
Det er sjelden jeg uten forbehold kan slutte meg til innlegg fra tidligere talere, slik jeg i dag kan gjør til det innlegget som Stortingets president holdt i denne saken. Jeg er svært glad for at et enstemmig storting slutter seg til dette forslaget og bidrar til at det blir oppnevnt en ny granskingskommisjon. Det er helt nødvendig, slik det ble sagt, både å finne årsak og foreta en grundig granskning av myndighetenes håndtering av tidligere granskinger og årsaker knyttet til Mehamn-ulykken. Jeg er derfor veldig godt fornøyd med den innstilling som Presidentskapet har avgitt. Vi kan ikke leve med at det hefter usikkerhet ved om offentlige myndigheter har bidratt til å holde tilbake informasjon. Vi kan heller ikke leve med at de etterlatte skal føle at alle opplysninger i saken ikke er kommet fram, og at de faktiske forhold ikke er blitt kjent. Derfor er den innstillingen som nå er lagt fram, særdeles bra, og jeg slutter meg helhjertet til den. Jeg har likevel lyst til å knytte en kommentar til det som ble sagt av Stortingets president om behovet for at det blir gitt innsyn i absolutt alt som kan være relevant, og at dette blir fulgt opp. Forsvarspersonell har overfor Aftenposten sagt at Stortingets presidentskap ikke har fullmakt til å oppheve Forsvarets sikkerhetslover, at det er Forsvaret som skal godkjenne den som skal få innsyn, og i tillegg at Forsvaret skal vurdere om den som er sikkerhetsklarert, behøver å få innsyn i den aktuelle sak. Jeg er glad for at det blir slått fast her at det skal gis fullt innsyn, og at slike reservasjoner ikke skal kunne finne sted. Det ville være fullstendig meningsløst om det fra Forsvarets side skulle bli lagt noen som helst restriksjoner på den gransking som nå skal finne sted. Jeg ser ingen grunn til å tilføye noe mer utover at jeg er særdeles glad for at det er slått fast at taushetsplikten skal oppheves. Det skal gis full innsynsrett. Og ikke nok med det, jeg vil legge til for egen regning at jeg forutsetter også at Forsvaret ikke bare forholder seg til de spørsmål som måtte komme, men at myndighetene der man føler at man har opplysninger som granskingskommisjonen kan ha nytte av, på egen kjøl bidrar til at de opplysningene kan bli kjent for granskingskommisjonen, slik at kommisjonen ikke skal være nødt til å spørre om enhver opplysning. Her må det vises positiv vilje fra absolutt alle til å komme til bunns i denne saken en gang for alle.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Når det gjelder representanten Klunglands hovedinnlegg, vil jeg nok si at det var ganske påtakelig hvordan han karakteriserte Fremskrittspartiets innlegg som populistisk. Jeg lurte på hvilke ord jeg da skulle bruke for å karakterisere representanten Klunglands innlegg. Men så kom avslutningen, som var bra. Det var mye i Klunglands innlegg som bar preg av klar ansvarsfraskrivelse og en virkelighetsbeskrivelse sett med en svær splint i øyet. La nå det ligge! Til oppdekningsplikt: Arbeiderpartiet har hatt fem energiministere på 1990-tallet, som hver for seg kunne ha fremmet forslag for Stortinget om å endre energiloven på dette punktet. Det ble ikke gjort. Antakelig er årsaken at de fem energiministrene ville ha erkjent at det ville ha ført til en betydelig høyere kraftpris i markedet. Hvis det er det Arbeiderpartiet søker, kan fremdeles det foreslås. Det andre gjelder gasskraftverk. Det etterlyses klare retningslinjer fra Naturkrafts side, sier representanten Klungland. De retningslinjer som Naturkraft har fått å arbeide etter i den gitte konsesjon, er gitt av regjeringen Stoltenberg, fra Arbeiderpartiet. Denne regjeringen har ikke endret et komma i konsesjonene og kravene – det gjelder både miljø og utslipp for øvrig. Det er altså Arbeiderpartiet som er ansvarlig, og som har fått et flertall i Stortinget – mot Kristelig Folkepartis stemmer – for disse betingelsene. Dersom det er slik at Arbeiderpartiet har kommet på andre tanker, er det noe nytt, men jeg regner med at de vilkår som et flertall i Stortinget har fastsatt, fremdeles gjelder.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Det er en meget bekymringsfull situasjon i kraftmarkedet. Det er såpass alvorlig at jeg også har vært villig til å ty til ekstraordinære løsninger, som ikke er i tråd med de miljøkrav som en ellers ville ha satt til energiproduksjon. Jeg har også iverksatt ekstraordinære tiltak for å få husholdningene til å spare strøm og ved å bidra med en energiomlegging, som ikke bare er fornuftig for husholdningenes økonomi, men som også vil avlaste elnettet. Avslutningsvis kom jeg i mitt innlegg, forhåpentligvis før representanten Vaksdal skrev sin replikk, inn på tre viktige erkjennelser for at vi også på lengre sikt skal kunne stabilisere og forbedre energibalansen, slik at vi unngår å komme i en situasjon tilsvarende den vi er i nå. Her må det tilføyes at nedtappingen i magasinene er såpass sterk at det antakelig trengs lang tid med rikelig nedbør for at vi skal kunne stabilisere situasjonen tilsvarende. Jeg lytter til NVE og Statnett, og jeg kan bekrefte at det er løpende kontakt med nettopp disse institusjonene, som ligger under departementet. Det er også i samråd med disse at politikken utformes, og det er etter råd fra nettopp disse at vi gjør de tiltak som er nødvendige. Jeg understreker derfor at skulle situasjonen bli ytterligere forverret og mer kritisk, finnes det virkemidler og tiltak som kan settes inn for å hindre det ingen av oss ønsker, nemlig rasjonering. Så langt har vi fått dette til, takket være god hjelp fra private husholdninger, industri og offentlig forvaltning som har vært med på å spare strøm, men ikke minst takket være en gunstig værutvikling i januar, som jeg håper vi også skal kunne få oppleve framover i vinter. Det er klart at været vil være viktig for en gunstig utvikling i kraftmarkedet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Jeg tror egentlig ikke det skulle være nødvendig å gjenta for tredje gang hvordan Regjeringens politikk er når det gjelder gasskraftverk i sin alminnelighet, som er så klart uttrykt i Sem-erklæringen, og som jeg har stått så fast på i alle disse debattene. Både Rolf Terje Klungland, Øyvind Vaksdal og andre som er opptatt av å få bygd gasskraftverk, permanente sådanne, har fått et klart svar fra meg. Jeg tror ikke SV skal forsøke å trekke Regjeringens syn i tvil når det gjelder den langsiktige utbygging av gasskraftverk med CO2-håndtering. Jeg vil derimot sette et positivt søkelys på det som er en enestående suksess – det er godt å få det med seg også, blant andre, litt mer problematiske ting – nemlig Regjeringens forslag om å støtte husholdningene ved innkjøp av – unnskyld, president, hva er det som skjer med klokken? – pelletskamin, varmepumpe eller styresystem for energi. Jeg kan opplyse representanten Vaggen Malvik om at nå er dette kommet opp i 9 100 søknader, og det er omtrent det omfanget som forslaget som er fremmet for Stortinget, har tatt sikte på. Dette må ikke bli et problem for oss, men en utfordring og en suksess. Vi må ta det positive ved at dette har fått en veldig respons, men det sier vel også noe om at de aller fleste husholdningene med god økonomi og lønnsomhet sannsynligvis vil kunne investere i dette, faktisk uten tilskuddet. Det det derimot har utløst, er oppmerksomhet. Det har satt i bevegelse noe som vi håper skal være varig, og som kan sette andre på samme idé: å gjøre en fornuftig investering som på lang sikt også vil spare husholdningene for penger.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
Vi må tåle en debatt om energipolitikk, og en energiminister må også tåle å bli kritisert når hans forslag ikke uten videre vekker åtgaum i Stortinget. Men det er også viktig at Regjeringen og Stortinget samarbeider i en vanskelig situasjon med mangel i energimarkedet. Og flere regjeringer og storting må ta et medansvar for at vi er kommet opp i den situasjonen. Det er i den sammenheng jeg mener at representanten Klungland her presenterer et populistisk utsagn, fordi Arbeiderpartiet gjennom hele 1990-tallet både kunne ha gjeninnført oppdekningsplikten og satset mer på fornybar energi. Representanten Klungland sier i sitt første innlegg at det satses for lite på fornybar energi, og Arbeiderpartiet etterlyser mer penger til fornybar energi. Ingen regjering har noen gang bevilget mer penger til fornybar energi enn regjeringen Bondevik II. Det er forholdet. Derfor synes jeg at det blir litt drøyt når en gir et inntrykk av at en hadde hatt flere kWh mer å levere inn i energimarkedet dersom Arbeiderpartiet hadde sittet med makten. Det har de iallfall ikke bevist gjennom fem suksessive energiministere på 1990-tallet. Det kan være at de har kommet til den erkjennelse nå, at dette burde de ha gjort, og det er greit. Det er det opposisjonens rett å hevde. Men de gjorde det ikke. Vi har gjort noe med det. Det er kanskje ikke tilstrekkelig, og denne vinteren har kanskje vist at det må gjøres mye mer. Den invitasjonen tar jeg gjerne fra Stortinget, for jeg tror at det må noen grep til for at vi skal unngå å bli satt i den samme situasjonen igjen. Vi må ha en sikker forsyning av kraft til enhver tid, til akseptable priser. Det er Regjeringens mål, og det samarbeider vi gjerne med Stortinget om.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-02-06:
Jeg synes forrige taler nærmest er et skoleeksempel på hvilken vei denne debatten har tatt. Han viser til merknader fra 1990. Det det faktisk er snakk om, er dagens situasjon. Og vårt forslag går ut på å kjøpe beredskap. Jeg har hørt innleggene fra de andre representantene i dag, og de har handlet om generell energipolitikk: Høye strømregninger, varmepumper, vindmøller, tilskuddsordninger og andre ting. Men det det faktisk dreier seg om, er kjøp av beredskap. Skal vi kjøpe den beredskapen, må vi gjøre dette vedtaket i dag. For det tar altså fire til seks uker fra man gjør et vedtak her, til disse gasskraftverkene står klare til å bli brukt. Og det hjelper ikke å komme med slike løsninger når krisen er der, for da er det for sent. Noen har blandet inn at vi ikke tok høyde for dette da vi behandlet statsbudsjettet. Det er for så vidt helt riktig, men da vi behandlet statsbudsjettet, tok vi heller ikke høyde for at staten håver inn milliarder i økte inntekter i form av momsen. Det var heller ingen av de andre partiene som i sine merknader eller i sine innlegg kommenterte den situasjonen vi står overfor nå. For det som er tilfellet, er at vi er prisgitt vær og vind og helt andre makter enn det som ligger til denne salen, hvis det ikke skal bli krise. Statnett håper fortsatt at Norge klarer vinteren uten rasjonering, men vil ikke utelukke det. Med andre ord: Det kan bli mørkt i noen områder. Jeg må referere til Bergens Tidende, som hadde en sak i går, der Vestlandsrådet ber Stortinget om at tiltak blir satt i verk for å unngå krisen som kan gi rasjonering og sonevis utkobling av strømforsyningen. Og det er akkurat dem vi lytter til, for det er de som skal få svi når krisen eventuelt inntrer, det er de som skal få det mørkt. Jeg synes det er beklagelig at flertallet her i salen ikke ser lyset, bokstavelig talt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg foreslår Heidi Grande Røys.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Vi diskuterer her en lov som påvirker rammebetingelsene for næringslivet. Det er viktig at vi har et ryddig forhold til næringslivet, og at vi har klare linjer. Og det er sikkert enkelte næringsdrivende som vil benytte denne loven i større eller mindre grad, og som har behov for å planlegge og endre en del av sine rutiner. Derfor vil jeg referere et spørsmål jeg har fått fra næringslivet: Når kan man forvente at denne loven skal tre i kraft? I innstillingen er det jo lagt opp til at loven skal tre i kraft fra det tidspunkt Kongen fastsetter, men det er en viss usikkerhet om når man kan forvente dette fra Regjeringens og Kongens side. Kunne statsråden si noe om dette? Jeg har hørt datoen 1. april. Vi får håpe at det ikke er en aprilsnarr! Kunne vi få en tilbakemelding på det?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Det er en av Stortingets representanter som har en tendens til å få meg til å bli litt adrenalinsint, og det er Kristelig Folkeparti-representanten Lånke når han omtaler Fremskrittspartiets syn på helligdager og på en del andre områder. Jeg vil bare påpeke at vi i Fremskrittspartiet har stor respekt for våre helligdager. Vi har stor respekt for helligdagsfreden og de kristne høytidene, men den respekten kan man også ha selv om man kjøper et brød, en deodorant og en boks øl på en slik dag. Det har ingenting med religion og manglende respekt for religion å gjøre. Til representanten Faldet som hadde en liten visitt til Fremskrittspartiet og spurte om vi hadde spurt folket om ølsalg bør følge åpningstidene. Jeg kan ikke påstå at jeg har foretatt noen meningsmåling, men jeg trenger ikke gjøre annet enn å besøke en dagligvarebutikk mellom kl. 20 og 21 om kvelden. Da hører man en del ytringer om hva man mener om disse presenningene, og det er noe som jeg ikke kan referere fra Stortingets talerstol fordi det er sterke synspunkter og sterke ord. For øvrig kan jeg opplyse at jeg kommer fra en kommune hvor man i en kort periode har fått prøvd ut å ha ølsalg til kl. 23.00. Det var før Stortinget satte en stopper for det prosjektet. Det ble ikke noe grøftefyll av det. Det ble ikke noen store problemer, og det var ikke store ungdomsgrupper som handlet masse til sent på kvelden. Det var i hovedsak folk som kom hjem sent fra jobben. Til slutt vil jeg referere for Arbeiderpartiet hva representanten Bekkemellem Orheim sa til VG den 18. juli sist sommer: «Det blir veldig rart at det er enkelte varer forbrukerne ikke skal ha tilgang til. Øl er en lovlig vare. Tiden hvor man kunne stoppe tilgangen på øl er forbi. Vi lurer oss selv om vi tror en restriktiv alkoholpolitikk løser ungdoms rusproblem. Erfaringer viser at på steder hvor tilgangen på øl har vært lav, har det vært desto lettere å få tak i tyngre stoffer». Det stod så sent som for et halvt år siden i vår største avis.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Ærede president! Jeg trodde saksordføreren gikk under unntaket i Stortingets reglement.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Takk! Først til representanten Faldet. Jeg kom ved en inkurie i skade for å henge noe på Faldet som skulle vært hengt på representanten – og komiteens leder – Sjøli. Det beklager jeg sterkt og ber om unnskyldning for. Jeg må også si at Arbeiderpartiet gjør nok galt i denne saken, om jeg ikke skulle henge dem ut for noe de faktisk ikke gjør. Men det endrer ikke på det faktum at man har tverrvendt siden i sommer når det gjelder bl.a. dette med ølsalget. Så kritikken av Arbeiderpartiet står fast, men det er altså riktig at hun faktisk ikke har sagt det som jeg hengte henne ut for å si. Når det gjelder Kristelig Folkeparti, skal ikke jeg forlenge debatten veldig mye. Men jeg vil oppfordre Lånke til å styre unna min religiøse overbevisning, så skal jeg styre unna hans religiøse overbevisning. Jeg tror ikke at noen noe sted kan komme og påstå at salg av deodoranter eller øl en søndag ettermiddag har noe med religiøs overbevisning å gjøre. Når det gjelder rusbrus, har jeg vanskelig for å se hva dette gjør i denne debatten. Om et alkoholprodukt smaker det ene eller det andre, om det er rødt eller blått eller brunt, er helt uvedkommende når vi diskuterer åpningstider i varehandelen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Det var innlegget til representanten Ausdal Starrfelt som fikk meg til å hoppe litt. Det ble sagt at man ikke skal legge noe særlig vekt på det som fremkommer av agurker i juni, og man kan ikke holde politikere ansvarlig for det. For det første var det jo i denne sammenhengen ikke snakk om hvilke som helst politikere. Det var tidligere statsråder blant dem som var ute og var veldig bombastiske på hva Arbeiderpartiet mente – Karita Bekkemellem Orheim, Bjarne Håkon Hanssen og Sylvia Brustad tok alle sammen til orde for frislipp av både åpningstider og ølsalg. Mitt spørsmål til representanten Ausdal Starrfelt må da være: Er det nå slik at fra Stortinget går fra hverandre i juni og til man kommer sammen igjen i oktober kan man ikke stole på noe av det Arbeiderpartiets folk sier i avisene? Er det bare snakk om at i sommervarmen og agurktiden uttaler de seg i hytt og pine, uten at det er noe som helst ansvar eller realitet bak det som foreligger?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Åpningstidsloven som regulerer bestemmelsene om åpningstid, har et todelt formål. Den skal sikre forbrukerne fleksibilitet innen varehandelen, samtidig som den skal ivareta folk som jobber i varehandelen, behovene de har for en normal arbeidstid, fri når andre har fri – i det hele tatt en arbeidsdag som de fleste av oss andre. Diskusjonen om åpningstidsloven har vært både lang og vanskelig. De løsningene som man fant for noen år siden, skapte stort rabalder, men det var et rabalder som avtok raskt. De aller fleste har funnet seg vel til rette med den ordningen man da kom fram til. Derfor er det ikke med bakgrunn i noe folkekrav at Odelstinget nå behandler reguleringen av åpningstiden på nytt. Arbeiderpartiet er likevel åpne for andre måter å beskytte arbeidstakernes rettigheter på. Arbeiderpartiet mener imidlertid at det forslaget som Regjeringen la fram, ikke ivaretok disse hensynene på en god nok måte. Etter Arbeiderpartiets mening burde arbeidstakernes rettigheter og de rettigheter som i dag er ivaretatt i åpningstidsloven, sikres gjennom arbeidsmiljøloven. Regjeringen foreslår imidlertid ingen nye bestemmelser i arbeidsmiljøloven som gir arbeidstakerne sikkerhet i forhold til nattarbeid. Regjeringen burde ha vurdert og drøftet f.eks. bestemmelser når det gjelder rett til tillegg for ubekvem arbeidstid, rett til ikke å bli pålagt nattskift, rett til bemanningskrav som gir sikkerhet i forhold til bråk, ran og utrygghet, som kan være et problem på natten. På den måten kunne man ha kombinert arbeidstakernes rettigheter med behovet for nattåpne butikker, bensinstasjoner og kiosker. Arbeiderpartiet mener at proposisjonen er litt for dårlig forberedt, og at det beste derfor hadde vært å sende proposisjonen tilbake, slik at Regjeringen kunne komme med de nødvendige endringer. Arbeiderpartiet mener at én mulig løsning er å regulere alle arbeidstakernes bestemmelser gjennom arbeidsmiljøloven. Arbeiderpartiet foreslår derfor i innstillingen at Regjeringen fremmer forslag om endring av arbeidsmiljøloven, slik at arbeidstakernes rettigheter og beskyttelse i forhold til arbeid i natt- og søndagsåpne virksomheter i varehandelen ivaretas gjennom denne loven. Med det som bakgrunn kan vi gå inn for å fjerne åpningstidsloven. Dersom det viser seg at åpningstidsloven faller uten at stortingsflertallet skjerper arbeidsmiljøloven, vil Arbeiderpartiet beskytte arbeidstakerne gjennom helligdagslovgivningen. Ideelt sett burde arbeidstakernes rettigheter vært regulert gjennom arbeidsmiljøloven. Det er det dessverre ikke flertall for. Jeg tar hermed opp forslaget fra Arbeiderpartiet i innstillingen.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Det var ikke Faldet som sa det.(Høylydt snakk i salen) (Høylydt snakk i salen)
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Jeg ble direkte oppfordret til å komme med en logisk forklaring. En så logisk forklaring at Lund Bergo vil akseptere den, tror jeg neppe jeg er i stand til å gi, men jeg kan si at vårt anliggende i den saken er arbeidstakerne og forbrukerne. Vi ber om at Stortinget vurderer hvordan vi skal håndtere dette slik at det blir trygghet for dem som jobber. Det er det viktigste. Det må kunne la seg kombinere med at forbrukerne får mulighet til å kjøpe brød. Jeg ser helt bort fra dette med øl, for det er ikke spørsmålet. Vårt anliggende i denne saken er arbeidstakernes rettigheter, og her har vi fremmet et forslag som vil bli oversendt Stortinget. Det er den forklaringen jeg kan gi så langt. Så beklager jeg at det ble litt rop fra salen, men jeg er nemlig litt ergerlig, for nå har jeg fått kjeft så øra flagrer på grunn av denne loven. Bakgrunnen for det er selvfølgelig at vi i tillegg blir tillagt noe vi ikke har sagt. Det synes jeg er litt på kanten.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Bare for ordens skyld vil jeg fortelle representanten Lund Bergo at det faktisk ikke var Arbeiderpartiet som drog inn Ole Brumm i norsk politikk. Det var det Erik Solheim fra SV som gjorde.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
La det være helt klart at med det forslaget eller den merknaden vi har, er det et sterkt ønske om at politikere skal ansvarliggjøres på alle nivåer. Vi instruerer på ingen måte statsråden om hvordan dette skal fungere, men vi tenker oss regioner, og vi tenker oss også at de kan være representert ved en politiker fra hvert fylke innenfor regionen, slik at man har en nærhet til disse institusjonene og plassene, og at man kan dele ansvaret politisk. Men vi har også sagt at det skal sitte fagpersoner der, som skal ha oversikt, og man kan kanskje få en debatt om hvordan man best skal kunne disponere plassene, hvordan man skal følge opp, osv. Det er det sterke ønsket om en politisk forankring, at politikere skal sitte der sammen med fagfolk, som er vår målsetting. Så har jeg lyst til å avlegge representanten Ola T. Lånke en liten visitt. Han sa at han ikke skulle sette i gang en ny debatt, men det klarer han jo på en utmerket måte å gjøre, selv når han sier at han ikke skal gjøre det. Jeg representerer ikke Ola T. Lånkes parti, Kristelig Folkeparti, men jeg har i hvert fall den respekt for en som – i opposisjon eller posisjon, eller i andre partier enn i mitt eget – kommer med forslag, at jeg ikke tror det er lurt å karakterisere forslagene som intetsigende. Jeg tror representanten fra Kristelig Folkeparti skal legge det beste i det. Vi er fra forskjellige partier, men jeg tror faktisk at alle mener det beste innenfor en sak. Det må være lov å fremme forslag og komme med ideer. Når vi har en sterk tro på at politisk forankring er det beste – ikke minst fordi barnevernet har lett for å være en – skal vi si – sak for folk med fagutdannelse og kompetanse på området – er det fordi vi tror at det også trengs litt sunt folkevett i det hele. Det er det vi er opptatt av.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg oppfattet det slik at statsråden ser på de forslagene som foreligger, som god forbrukerpolitikk, men jeg vil gjerne spørre statsråd Dåvøy om det er god familiepolitikk. Hva er det i opphevelsen av åpningstidsloven som er positivt for familiepolitikken?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg kan godt vente til man er ferdig.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg var innom Arbeiderpartiet i mitt hovedinnlegg, og jeg kunne godt tenke meg å få en forklaring fra representanten Faldet på Arbeiderpartiets stemmegivning i forbindelse med denne saken. De sier at de støtter forslaget om å fjerne åpningstidsloven. Hvis det skal ha noen som helst funksjon, er det en forutsetning at det vernet som nå ligger i arbeidsmiljøloven, blir fjernet. Så har Arbeiderpartiet kommet med noen linjer som de vet det ikke finnes noe flertall for. Ole Brumm – ja takk, begge deler. Det er ikke mulig å gå inn for å fjerne åpningstidsloven og samtidig gå inn for å opprettholde arbeidsmiljøloven, slik som Arbeiderpartiet gjør i dag. Er det mulig å få en logisk forklaring på det?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jo da, jeg skjønte hva som ble sagt. Om jeg er fornøyd, kan vi ta på kammerset. Noen ganger er vi nødt til å velge. I denne saken er det helt klart at Arbeiderpartiet ofrer arbeidernes vern i arbeidsmiljøloven for å få fri flyt, for å tilfredsstille liberalistenes ønske om å fjerne åpningstidsloven. Det er ikke mulig her å få begge deler. At Arbeiderpartiet vil endre åpningstidsloven er én ting. At de da ikke har sørget for å sikre vernet for arbeidstakerne på forhånd, er for meg komplett uforståelig – et parti som kaller seg arbeidernes parti.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Representanten Knudsen hadde en visitt til meg i sitt siste innlegg og karakteriserte det slik at jeg hadde fått adrenalinet hans til å koke. Hvis jeg hadde gjort det, er det vel mye som tyder på at jeg har truffet et litt ømt punkt. Jeg konstaterer at representanten Knudsen i sitt innlegg forsøker å bagatellisere sine egne forslag og sitt eget syn i denne saken. Det er ikke slik at dette handler om å kunne åpne for å kjøpe en ølboks og et såpestykke. Omtrent slik uttrykte representanten det. Her snakkes det om full åpning og fri flyt. Det er det Fremskrittspartiet vil hele uken igjennom, åpne for full handelsvirksomhet, alle supermarkeder og alle dager, hverdager som helligdager. Ikke minst er dette alvorlig med tanke på alkoholkonsumet i samfunnet. Jeg skal ikke sette i gang en ny alkoholdebatt, men jeg kan ikke la være å minne om at det tross alt er kanskje det største sosialmedisinske problemet vi står overfor. En ting er ølet. Nå har vi også fått rusbrusen som skal likestilles med øl. Vi ser allerede et enormt forbruk av disse varene innenfor den vanlige åpningstiden. Vi kan lett tenke oss hvordan det vil bli hvis også dette blir tilgjengelig fullt ut på helligdager og i høytidene.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Det som fikk meg til å be om ordet til en kort bemerkning, var representanten Ola T. Heggem fra Senterpartiet, som påpekte at Kristelig Folkeparti brukte mer tid i debatten på å snakke om helligdagsloven enn om åpningstidsloven. Det kan godt hende når det gjelder tilmålt tid, at vi har brukt mer av den til akkurat det. Det kommer av at vi er veldig opptatt av nettopp å skjerme søn- og helligdagene som spesielle dager til rekreasjon og til å ta seg inn igjen. Men det betyr ikke nødvendigvis at vi verken skjemmes av eller har noen problemer med å gå inn for å oppheve åpningstidsloven. Vi har faktisk en litt pragmatisk tilnærming til det. Det skyldes ikke minst at jeg tror dette vil begrense seg selv. Vi kunne godt ha levd med den åpningstidsloven vi har hatt, i og for seg, men det er nå engang slik at man har kommet fram til en enighet i Sem-erklæringen om at vi skulle gjøre dette. Det har ikke budt på de store prinsipielle problemer. Det som har vært viktig for oss, er å skjerme søn- og helligdagene. Det er helt korrekt. Så tror jeg resten vil begrense seg selv. Når det gjelder dette med rusbrus, vet også representanten Heggem godt at det ikke er Kristelig Folkeparti som innførte den. Det er helt andre grunner til at den har kommet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Hvis representanten Karin Woldseth føler at jeg har tillagt henne motiver som hun ikke har, beklager jeg jo det. Jeg tror heller ikke at opposisjonen her har vært ledet av – nødvendigvis – det å tilføre Regjeringen et spark. Jeg tror dem på at de har ønsket å gjøre et seriøst og godt arbeid, så det skal jeg absolutt bite i meg. Men jeg kunne ikke la være å påpeke det forhold at de to små merknadene som dette flertallet er blitt enig om, er svært, svært korte, intetsigende og vanskelige å tyde for dem som skal arbeide videre med saken. Nå sa representanten Heggem fra Senterpartiet at det var ønskelig at statsråden eller Regjeringen kom tilbake til Stortinget med denne saken. Det kan jo være en idé, men det har ikke vært nevnt i denne sammenhengen. Jeg pleier ikke å gå tilbake og rekapitulere det som har vært samtaleemne under komiteens arbeid. Det er det ikke vanlig å gjøre på talerstolen. Jeg kan likevel ikke unnlate å minne om at jeg har gjort representantene oppmerksom på at jeg syntes dette var en veldig kort og lite sigende merknad, som vi håpet man kunne utdypet noe mer, fremmet som et forslag eller i hvert fall antydet at dette har noe med loven å gjøre. For dette er ikke nevnt i loven. Det er heller ikke antydet i merknaden at dette skal lovreguleres. Man vil altså tenke seg en frivillig ordning, en slags politisk organisasjon utenpå forvaltningsorganet som jeg finner veldig merkelig. Hvorfor kunne man da ikke bli enig om å skrive noe mer? Jeg synes ikke det i og for seg er nødvendig å sette i gang en ny debatt om det. Jeg måtte bare peke på at jeg syntes dette var et dårlig politisk arbeid.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Ja, hvis dette som nå blir kalt et forslag, men som er en merknad i innstillingen – og jeg skiller litt mellom de tingene – koker ned til at man ønsker råd fra en politiker eller kanskje flere på de ulike nivåer, om det måtte være to eller tre, det kommer litt an på hvordan man definerer det, synes jeg i grunnen ikke dette er noen stor sak. Men det er ikke så lett, synes jeg, å lese ut av de merknadene som er kommet. At jeg stemplet dem som «intetsigende», får jeg kanskje også ta kritikk på, men det var et ord jeg valgte fordi det var nokså nærliggende for meg som politisk tilhørende et annet parti og ikke enig i en slik ordning som man her skisserer. Jeg synes nok, og det må jeg også få lov å stå for, at man kunne ha kostet på seg en noe mer omfattende beskrivelse, slik at vi i det minste i hvert fall kunne skjønne hvordan man tenker seg dette. Nå har vi fått flere tilløp til beskrivelser her som utfyller dette, og vi får håpe at vi kommer i mål med en ordning som er god for barna, ikke minst.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Jeg må få lov til å påpeke det interessante i denne debatten. Som jeg påpekte i mitt hovedinnlegg, er det å legge merke til at Kristelig Folkeparti først og fremst ønsker å snakke om helligdagslovgivningen og mindre om åpningstidsloven i denne saken. De fikk også anledning til å gjøre det i forbindelse med replikkordskiftet. Kristelig Folkeparti trøster seg med at ordningen nok vil bli lite brukt. Til slutt tillater de seg å beklage at vi har fått rusbrus i butikkene, som de faktisk selv har vært med på å åpne for.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Hvis jeg kom i skade for å si at det var Kristelig Folkeparti som innførte rusbrusen, er det, som representanten Lånke påpeker, feil. Men det er vel riktig at Kristelig Folkeparti var med og bidrog til at den kom inn i norske butikker. Jeg har for øvrig stor forståelse for at både enkeltpersoner og partier forandrer mening en gang i blant. Det kan til og med være sunt. Men jeg ber om forståelse for at det enkelte ganger kan være litt interessant å påpeke det.
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Jeg har et spørsmål til statsråden, og det er faktisk ikke ment som noe kritisk spørsmål. Folk flytter oftere enn før, og det er mange årsaker til at folk flytter fra sted til sted. Et eksempel kan være: En hardt belastet familie med fire barn har flyttet rundt fra kommune til kommune. Barnevernet i en liten kommune, som fikk denne familien som innbyggere, slo alarm. Saken endte med omsorgsoverdragelse for alle fire barna. De voksne flyttet igjen, og familien har ingen tilknytning til kommunen. Med dagens ordning med en kommunal egenandel på 22 000 kr pr. barn pr. måned, sitter den lille kommunen, som faktisk har gjort jobben sin til beste for barna, igjen med en årlig utgift på ca. 1 mill. kr. Ser statsråden at en slik ordning kan føre til at kommunene kvier seg for å gjøre jobben sin? Og ser statsråden behovet for en nærmere gjennomgang av disse ordningene?
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-11:
Jeg er faktisk litt i tvil om statsråden oppfattet innholdet i spørsmålet mitt. Jeg føler faktisk at jeg ikke riktig fikk svar. Ordningen er god for barna så lenge dette fungerer. Det er jeg enig i. Jeg har, som statsråden, stor tiltro til de faglige vurderingene som blir gjort rundt omkring. Men så er det da slik, som jeg prøver å påpeke i spørsmålsstillingen min, at folk flytter, og de som faktisk gjør jobben sin, blir mer eller mindre tilfeldig sittende tilbake med regningen. Og jeg gjentar spørsmålet: Ser statsråden at en slik ordning kan føre til at kommunene kvier seg for å gjøre jobben sin? Og ser statsråden behovet for en nærmere gjennomgang av disse ordningene?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg kan ikke si den eksakte datoen, men det er ikke så veldig mye arbeid som gjenstår fra departementets side, så vi skal gjøre dette så raskt som overhodet mulig. Jeg tør imidlertid ikke å love en eksakt dato – men så raskt vi bare kan.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Dette er god forbrukerpolitikk, også ifølge Forbrukerrådet. Familier er jo også forbrukere i dette samfunnet. Jeg synes kanskje en del av talerne her i dag svartmaler svært mye det at vi nå ønsker en forenkling og en avvikling av åpningstidsloven. Slik jeg ser det, tror jeg ikke at det kommer til å medføre de store endringene. Vi kan jo tenke på oss selv og vår egen familie og hvordan vårt handlemønster når det gjelder dagligvarer kommer til å se ut etter at åpningstidsloven blir endret. Jeg tror kanskje vi vil opprettholde noenlunde det samme mønsteret som vi har i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Fra Regjeringens side er vi allerede i gang med å etablere et bedre tilsyn når det gjelder barnevernsinstitusjonene, og vi er helt enig i at behovet er til stede. Vi har hatt en arbeidsgruppe med representanter fra flere departementer der vi ser på en annen ordning, nemlig å gå over til en type systemtilsyn. I dag er det slik – og fylkesmennene har påpekt det gang på gang, i mange år faktisk – at for i hvert fall noen barnevernsinstitusjoner er behovet for å utøve tilsyn sannsynligvis mye større enn det som er tilfellet i dag, altså mer enn åtte ganger i året. I dag er det et lovpålagt tilsynsansvar, nemlig åtte ganger i året. Det gjelder absolutt alle barnevernsinstitusjoner, enten de fungerer godt eller dårlig. I en del tilfeller vil man over tid kjenne en institusjon så godt at det kanskje ikke er nødvendig å gå mer enn et par ganger til den institusjonen, for så ytterligere å prioritere dem som virkelig trenger det. Vi holder på med å lage et helt annet opplegg for tilsyn. Det skal bli et bedre tilsyn. Det kan jeg i hvert falle love.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Denne ordningen med hvem som har ansvaret for barnet idet man foretar en omsorgsovertakelse, eller man beslutter et tiltak, er faktisk en ordning som fungerer svært godt for barna. Ordningen er basert på at et barn ikke skal kunne bli kasteball mellom ulike kommuner avhengig av hvor man måtte være til stede i det tilfellet det viser seg nødvendig å ta f.eks. omsorgen. Bakgrunnen er at barn nettopp skal ha rettigheter i den kommunen barnet til enhver tid oppholder seg. Derfor kan kommunene i dag ikke avvise et hjelptrengende barn under henvising til at barnet har bosted i en annen kommune. Det er faktisk enkelt for alle å fastslå hvilken kommune som har ansvaret, i og med at det er tilstrekkelig å konstatere at barnet har opphold i kommunen for at denne kommunen skal ha plikt etter loven. Jeg synes dette er en god ordning for barna, og det er det viktigste. Jeg håper og tror at et profesjonelt barnevern i enhver kommune der et barn oppholder seg, gjør det som er nødvendig for barnet. Vi ser iallfall at det er slik det ser ut til å fungere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Først til det spørsmålet jeg fikk: Det er riktig at i de tilfellene der det er iverksatt omsorgstiltak, vil fraflyttingskommunen, hvis man flytter, beholde ansvaret. Vi har ikke sett noen grunn til – og jeg har heller ikke sett noen grunn til det – å gjøre endringer i dette. Så vidt vi vet, fungerer dette bra. Vi mener at det er en ordning som vi godt kan leve med, og vi har heller ikke tatt dette opp spesielt i odelstingsproposisjonen eller i meldingen. Så har jeg lyst til å klargjøre litt om organisasjonsmodellen. Det er mulig at det er noen uklarheter. Det vet jeg ikke. Men det gjelder den siste debatten om regionsrådene. Det er ikke slik at det blir tre forvaltningsnivåer i barnevernet etter denne omleggingen. Det blir på en måte to forvaltningsnivåer: Det blir staten, og så blir det kommunene. Fra statens side plasserer vi en del administrative og faglige oppgaver rundt i ulike regioner. Men det er statsråden, akkurat nå representert ved meg selv, som blir den øverste politisk ansvarlige leder for barnevernet. Den statlige delen av barnevernet blir altså plassert gjennom en del institusjoner, administrasjoner osv. i noen regioner. Et eventuelt regionsråd bestående av politikere fra fylkeskommunene vil ikke lenger ha ansvar for barnevernet. De har ikke noe økonomisk ansvar, og de har heller ikke et politisk ansvar for barnevernet lenger, fordi barnevernet på en måte er statlig og kommunalt. Jeg velger å si det slik, for det er litt uklart også for meg hva man ønsker at disse regionsrådene i så fall skal gjøre uten et økonomisk og uten et politisk ansvar.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Med fare for å hale debatten litt ut tror jeg det er viktig at vi dveler litt akkurat ved dette punktet, fordi det kanskje har vært litt uklart for oss. Jeg tror selvfølgelig representanten Faldet når hun sier at det er et sterkt ønske om at politikere skal ha ansvar på alle nivå, og at det selvfølgelig er et forslag som er fremmet med det formål at barnevernet skal styres best mulig. Det tror jeg helt sikkert. Men det er slik at med en todeling av barnevernet vil det i de foreslåtte regionene være helt ordinære forvaltningsorganer som er underlagt staten. De er altså statlige. Det er det som gjør det litt vanskelig. Det er litt vanskelig å se formålet dersom man skal sitte i et eventuelt regionsråd og ikke ha budsjettansvar, ikke ha økonomisk ansvar og ikke ha politisk ansvar. For det er jo slik at det er kommunene, ikke fylkene, som vil være bestiller av regionens tiltak og tjenester i framtiden, i det nye barnevernet. Derfor er det kommunene som gjennom sine administrative og politiske systemer vil være den viktigste påvirkningsaktøren, hvis jeg kan si det slik, i forhold til utviklingen av tiltak og tjenester. Kommunene vil derfor være de viktige samarbeidspartnere for de statlige regionene både på administrativt og politisk nivå. Nok en gang ønsker jeg å presisere: Vi får et todelt barnevern, et statlig og et kommunalt, og der ligger det politiske og administrative ansvaret.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Sjølv om eg representerer samferdslekomiteen, skal eg ikkje snakka om kombinasjonen alkohol og køyring – det vil eg forresten frårå. Men eg skal seia noko om denne påstanden om å snu. Me skal få noko å gjera i denne salen, vyrde stortingsrepresentantar, dersom me skal irettesetja kvarandre for snuing i forhold til nokre agurkdagar i juli og august når nokre enkeltrepresentantar er ute og uttaler seg, kanskje tidleg i ein prosess. I Arbeidarpartiet har me hatt ein skikkeleg diskusjon om dette. Me har snudd noko. Me har opna noko meir, og me meiner det er mogleg og lèt seg sameina med skikkeleg behandling av dei tilsette. Det er faktisk mange av dei tilsette som har forståing for det. Det er faktisk ganske mange i dette landet som jobbar døgeret rundt. No vil det òg verta mogleg nokre plassar i butikk. Men det er altså slik at når me diskuterer oss fram til semje, er det det me står for, og me bind oss ikkje opp i om enkeltrepresentantar har uttalt seg for eller imot ei sak veldig tidleg i prosessen. Det trur eg faktisk me ikkje er aleine om.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Eg prøvde berre å peika på at det faktisk er sånn, iallfall i vårt parti, at når ei sak vert lagd fram i løpet av ein periode der me ikkje er samla, trekkjer me ikkje endelege konklusjonar før me vert samla. Det er klart at det betyr mykje kva sentrale personar seier, men me har altså ein prosess der alle røyster tel likt. Og i denne samanhengen kom me fram til at det er fornuftig å halda oppe avgrensing i omsetninga av alkohol, av alkoholpolitiske årsaker. Så kan det vera nyansar i synet på dette, men i all hovudsak vert konklusjonane det òg einskildpersonar seier. Og eg trur nok ikkje Framstegspartiet er det partiet der det er færrast utsegner som er vanskelege å møta i døra på eit seinare tidspunkt.