Michael Tetzschner (Høyre), 2012-12-11:
Nye tall fra Statistisk sentralbyrå viser at den fremstillingen meldingen gir om fallende produktivitet i bygg- og anleggsnæringen, ikke er helt slik som den beskrives. I meldingen står det generelt lite om bolig- og bygningspolitikkens virkninger for prisene, men den omtaler i noen grad makroøkonomiske forhold som konjunkturer og renteutvikling samt risikoen ved lange regulerings- og byggeprosesser. Under myndighetskrav omtales både statlige innsigelser, energisparekrav og kravene til universell utforming som prisdrivere. Det som mangler, er imidlertid en interesse for å se kritisk på disse prisdriverne og foreslå endringer som eventuelt kunne dempet dem. Det vi har registrert, er at kravene til universell utforming skal evalueres med tanke på ytterligere skjerpelser. Vi har i denne sal tidligere diskutert det voldsomme omfanget av instanser som kan nedlegge innsigelser eller true fremdriften i byggesaker med innsigelser. Her er det igjen på tide å minne om at vi mener at innsigelsesinstituttet må brukes slik som det i loven er ment det skal brukes: for å ivareta nasjonale hensyn eller vesentlige regionale interesser. Det skal ikke være et eventuelt virkemiddel for ansatte i offentlige etater som måtte være personlig uenig i en reguleringsplan av andre grunner. Vi mener også at evalueringen av universell utforming må omfatte en kost-nytte-analyse. Man må se på om man høster de fordelene som ordningen markedsføres under. Folke- og boligtellingen fra november 2001 viste at 64 pst. av boligene i bygninger med fem etasjer eller mer har heis. I lavblokker med tre og fire etasjer har bare 10 pst. av boligene heis. Vel 240 000 boliger i blokker har dermed ingen tilgang til heis. Her bor det 400 000 mennesker. Den lave prosentdelen tilgjengelige boliger gir personer med nedsatt funksjonsevne dårligere vilkår på boligmarkedet. Regjeringen sier at de ønsker å stimulere til heisordninger, men vi etterlyser mer konkrete tiltak. Høyre foreslår å innføre en generell og forenklet adgang til å bygge på en etasje eller eventuelt ta loftsareal i bruk mot at det kan finansiere heis der hvor det ligger teknisk til rette for det i blokken. Vi ønsker også at Husbanken i større grad må utvikle ordninger for heis og andre tilgjengelighetstiltak i etablerte boligbygg. Vi støtter tiltakene i meldingen gjennomgående som har vekt på opplæring og kompetanseheving. Ellers merker vi oss – igjen – at meldingen er sterkt preget av troen på regelstyring som drivkraft for forbedringer, mens ordet «konkurranse» nesten ikke forekommer. Den praktiske erfaring fra livet ellers er nettopp at når veldig mange fra ulike ståsteder sitter og tenker på løsning av et problem, blir det også teknologigjennombrudd, og det blir innovasjon. Innovasjon kan som kjent også bestå i at man setter sammen gamle løsninger på en ny måte. Det er ikke alltid det er tekniske oppfinnelser som driver innovasjon. Vi vil altså legge til rette for innovasjon i en sektor som fremmes bedre gjennom krav til sluttresultat, eksempelvis hva akseptabel energiforbruk skal være, fremfor detaljerte tekniske løsninger. Det er bedre å sette nivåkrav fremfor detaljkrav for å få frem alternative løsninger. Når det så gjelder statens egen rolle som bygningseier, er forfallet i offentlige bygg omtalt. Det beskrives et stort vedlikeholdsbehov i offentlige bygg. En regner med at omtrent en tredjedel av alle kommunale bygg har god eller tilfredsstillende vedlikeholdsstandard, en tredjedel har delvis utilfredsstillende og en tredjedel dårlig vedlikeholdsstandard. Kostnadene for teknisk oppgradering av alle kommunale og fylkeskommunale bygg til normalt god standard ble for fire år siden – vi har ikke nyere undersøkelser – vurdert til å være hele 140 mrd. kr. Tilsvarende regner en at 60 pst. av norske helsebygg har god eller tilfredsstillende vedlikeholdsstandard, 30 pst. har utilfredsstillende og 10 pst. har dårlig standard. Kostnadene for å oppgradere alle helsebygg i landet til normalt god standard er vurdert til å være 20–30 mrd. kr. Det er også en viss problembeskrivelse, men vi ser ikke i meldingen noen virkemidler for at det voldsomme vedlikeholdsetterslepet, som stadig akkumuleres, kan tas igjen. Igjen bør vi reise spørsmålet om vi har en riktig budsjetteknikk når det gjelder det offentliges anleggsaktiva. For øvrig mener vi at punktet om det statlige vedlikeholdsetterslepet står i grell kontrast til hva staten mener at private eiere og utbyggere skal gjøre under statens overoppsyn og «kloke» pådrivervirksomhet, mens man da selv ikke, så vidt vi har registrert, har noen aktiv politikk for sitt eget eierskap til bygg. Mitt parti har i likhet med meldingen lagt inn som premiss at EUs bygningsdirektiv om nesten nullutslippshus kan implementeres fullt ut i 2020. Da kan det være naturlig å ha stilt krav om passivhusnivå – ikke passivhusstandard, men passivhusnivå – til 2015. For øvrig gjenstår forskriftsarbeidet for å utvikle slike standarder. Når det gjelder fjernvarmetilknytning, vil vi foreslå at den enkelte huseier som kan dokumentere å ha oppfylt passivhus eller nesten nullutslippshus på det gitte tidspunktet, får rett til fritak fra fjernvarmetilknytning. Regjeringen er svært fornøyd med Enova, og det kan man i og for seg være. Men vi registrerer at Enova stort sett bare gir støtte til store prosjekter og kun til energieffektivisering bedre enn den til enhver tid eksisterende tekniske forskriften. Enova blir derfor ikke noen hjelp til å nå de ambisiøse TEK10-målene og senere det som er varslet å være TEK15 og TEK20, og de vil ikke være til hjelp for allerede eksisterende boliger, som bare i begrenset grad vil være omfattet av nye tekniske forskrifter. Man vil ikke nå målene for energieffektivisering i allerede oppførte private bygninger hvis det ikke legges inn positive virkemidler for å oppnå dette. I en slik sammenheng bør man se på en utvidelse av Enovas virksomhet, slik at det også blir en stimulans for private eiere av mindre bygg. Regjeringen har mange forsikringer om forenklinger i plan- og byggesaksprosessen, og man har noen interessante drøftelser av muligheter til å hoppe over plantrinn, men dessverre ender det gjennomgående i uforpliktende vurderingspunkter. Utover det jeg før har sagt om innsigelser, ønsker vi forenkling av planprosessen, slik at man etter kommunens valg kan introdusere prinsippet om to plannivåer før bygging. For øvrig vil vi her i denne sal gjenta vårt forslag om at femårsbegrensningen av detaljplan/reguleringsplan oppheves. Avslutningsvis vil jeg si litt om byggefeil og -skader. Det anslås at kostnadene ved å utbedre slike skader er store og utgjør mellom 4 og 12 mrd. kr i året. Etter en rekke utsettelser skal kravet om uavhengig kontroll igangsettes fra kommende nyttår, men man har så langt ikke løst de innvendingene som bygg- og anleggsnæringen har anført, nemlig mangel på kontrollkriterier og manglende ansvar for feil gjort av kontrollørene, samt at kontroll av hvert ledd blir vidløftig forsinkende og fordyrende. I tillegg er det en bransje med kamp om kompetent arbeidskraft, da formelle krav til kontrollørene er at de har samme spesialistkompetanse som utførende fagspesialist. Effekten blir at en flytter kompetansen fra produksjon til kontroll. Høyre ønsker vurdert at man går over fra prinsippet om offentlig kontroll til prinsippet om forsikring. Ved innføring av obligatorisk forsikring mot byggefeil blir kontrollen gjort av forsikringsselskapets kontrollører, som vurderer om de skal forsikre et byggeprosjekt, og dermed blir det kvalitetsbevisste produsenter som over tid belønnes for lav byggefeilfrekvens, gjennom lavere premier og eventuelle egenandeler. I tillegg løser en problemet med hvem som skal gjøre opp overfor den kjøper eller bruker som har fremsatt klage over feil, og dermed skal ha prisavslag.