Erik Skutle (Høyre), 2015-06-01:
Først vil jeg takke saksordføreren for en grundig gjennomgang. Jeg er ikke enig i alt han har framført her; det skal jeg komme nærmere tilbake til. Ellers vil jeg også takke saksordføreren og resten av komiteen for en godt gjennomført kontrollhøring om saken. Saken handler om Nærings- og fiskeridepartementets eierskapsutøvelse i Telenor og Telenors videre håndtering i VimpelCom-saken. Det kan være fristende, når vi har fått klarlagt at det har gått store pengebeløp til en diktatordatters bestevenninne uten relasjon til telekombransjen, via et postboksselskap på Gibraltar, å bore i nettopp disse kuriøse spørsmålene. Men vi er selvfølgelig nødt til å være prinsipielle. Vårt anliggende er å vurdere om departementet og statsråden har gjort det Stortinget har bedt departementet og statsråden om å gjøre, ikke å fastslå om det har blitt begått lovbrudd eller ikke. Det sies at korrupsjon er som kreft: Systemet blir svekket, men man kan tåle litt. Plutselig kommer man likevel over et kritisk punkt, og så kollapser hele systemet. Vi kan observere flere samfunn der dette skjer, eller er i ferd med å skje. Konsekvensen er at hele generasjoner av ungdom ikke får muligheter ut fra sine talenter, evner og sin motivasjon, men derimot ut fra sin betalingsevne. Dette fører til stagnasjon og pessimisme, det dreper innovasjon og initiativ, og det frarøver individer, så vel som hele nasjoner, muligheten til å jobbe seg til et bedre liv. Det er derfor helt essensielt at vi har strenge regler og effektiv håndhevelse hva gjelder antikorrupsjonsarbeid. Stortinget har i så måte erklært nulltoleranse mot korrupsjon. Det synes jeg også departementet har fulgt opp, både under forrige regjering og nå. En enstemmig komité skriver i innstillingen at det avgjørende spørsmålet i saken er «hvorvidt departementet i sin eierdialog med Telenor har fulgt opp Stortingets strenge linje når det gjelder korrupsjon og derigjennom sørget for at Telenor har tatt de nødvendige skritt for å forhindre eventuell korrupsjon som deleiere i VimpelCom.» Dette er et sitat fra innstillingen. Når det gjelder dette, mener jeg at det er hevet over tvil at departementet har fulgt opp Stortingets strenge linje overfor Telenor. Statsråden har hatt en rekke møter med Telenor om saken, åtte i tallet, og har også presisert ettertrykkelig i eierskapsmeldingen at styrene skal ha større oppmerksomhet enn tidligere omkring selskapenes arbeid med samfunnsansvar, at alle selskapene skal ha systemer, tiltak og retningslinjer for å hindre korrupsjon, og at selskapene skal gjennomføre aktsomhetsvurderinger når det gjelder korrupsjonsproblemstillinger i sin virksomhet. Når det gjelder det andre spørsmålet, om Telenor har tatt de nødvendige skritt for å forhindre eventuell korrupsjon som deleier i VimpelCom, er det et spørsmål som vi vanskelig kan svare på før vi kjenner resultatet av etterforskningen. Det vi vet, er at Telenor har jobbet opp mot VimpelCom for å få bedre rutiner. Vi vet at det har blitt gjennomført en «due diligence» av dette Takilant-selskapet. Vi vet at engasjementet i Usbekistan skal ha blitt gjennomført og kontrollert i henhold til amerikansk FCPA-lovgivning. Hvis stortingsflertallet likevel skulle konkludere med at Telenor burde tatt ytterligere skritt, er det da i tilfelle den forrige næringsministeren som måtte ha ansvaret for det, all den tid denne saken er fra 2012. Transparency International svarte også i kontrollhøringen at departementet burde gjort mer nettopp i 2012, uten at det skal legges altfor stor vekt på en slik vurdering. Så skal jeg heller ikke bruke altfor mye tid fra denne talerstolen på å gå inn på hva jeg tror, og hva jeg ikke tror, men mitt inntrykk er at Telenor har gjort det de kan for å forhindre korrupsjon både i egen organisasjon og i VimpelCom. Hvis noen mener at deres nominerte styremedlemmer burde brukt sin mindretallsrettighet og blokkert investeringsbeslutningen i Usbekistan, er det i så fall i strid med komiteens enstemmige vurdering om at man bør gå inn i markeder med høy risiko for å bidra til utvikling gjennom «best practice». Det var også dette Transparency International sa i høringen, gjengitt også av saksordføreren fra denne talerstolen. Jeg tror imidlertid at Telenor er lite fornøyd med å sitte som minoritetseier i dette selskapet sammen med den majoritetseieren som nå er der. Telenor sa også i klartekst at deres opprinnelige plan på 1990-tallet var å kjøpe seg opp til en kontrollerende majoritetseierpost i selskapet. Så er det et par ting jeg vil adressere. Det første er at det påstås at det er en manglende vilje til å avdekke hva som har skjedd fra departementets side. Det mener jeg at det ikke er grunnlag for å hevde i det hele tatt. Departementet har, etter det jeg har sett, bedt om utførlig informasjon fra Telenor, men det er altså ikke departementets eller Stortingets oppgave å drive politietterforskning og fastslå denne type fakta. Det er det politiets og domstolens oppgave å gjøre. En påstand som også må imøtegås, er: «Flertallet mener det er uheldig at statsråden ikke ser verdien i at Stortinget som demokratisk institusjon engasjerer seg i en så alvorlig sak.» Det er en flåsete bemerkning som det ikke er grunnlag for. Statsråden har forbilledlig oversendt dokumentasjon om korrespondanse til komiteen så raskt som mulig, enkelte ganger på eget initiativ, før komiteen henvendte seg. Statsråden har også sagt eksplisitt i høringen at hun var glad for at komiteen gikk inn i saken. Jeg skal ikke si mer om det, selv om det er langt mer man kan si for å karakterisere en sånn formulering. Dette er en alvorlig sak, med alvorlige påstander som er framkommet. Jeg tror at alle som sitter i denne salen til daglig, skulle ønske at vi kunne ha sluppet å ha denne debatten, sluppet å diskutere påstander om korrupsjon, men det er altså realiteten. Men vi kan ikke gjøre oss til en rettssal, vi kan ikke drive forhåndsdømming. Selv om den mistanken, de anklagene, de påstandene som har framkommet om VimpelCom og om Telenor, skulle vise seg å være riktige, er det likevel feil at vi skal konkludere i den type sak. Saksordføreren sa her: Vi vet ikke hva som har skjedd, og vi skal ikke dømme. Det er, etter min mening, en god oppsummering av hva vi ikke skal gjøre i denne sal, for vi vet ikke hva som har skjedd, og vi skal ikke dømme. Så problematiserer saksordføreren samtidig at departementet ikke kan fastslå om det har foregått korrupsjon. Han mener det er kritikkverdig at departementet ikke vil svare på om det har foregått korrupsjon eller ikke – selv om vi ikke vet hva som har skjedd, selv om vi ikke skal dømme. Jeg har sagt det før, og jeg kommer til å gjenta det igjen og igjen fra denne talerstolen: Vi er ikke en rettssal. Vi er en lovgivende og bevilgende myndighet. Det er andre statsmakter som skal fastslå om det har blitt begått lovbrudd eller ikke. Det vi skal vurdere, er departementets eierstyring av Telenor, og den har vært tilfredsstillende.