Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-01-18:
Dette er en veldig viktig sak, slik både interpellanten og statsråden sier. Jeg er veldig glad for statsrådens svar, som klargjør veldig tydelig at man har et fast grep om det. Man etablerer regler som alle skal vite om. Man etablerer rutiner som skal kontrollere og sanksjonere, og man har en bevisst politikk som viser at man skjønner at man må ruste opp det apparatet som skal håndtere dette regelverket. Det er utrolig viktig, for ofte kan det bli amatørenes møte med de proffe. Derfor blir det også en politisk – kanskje vanskelig – øvelse både i stat, kommune og fylke å sikre at vi har de ressursene som skal til for å gjøre dette. Det er ikke nødvendigvis noe folkekrav å bemanne opp på disse områdene, som ikke er folkelige, men hvor det er helt nødvendig at man har den kompetansen på plass, slik at det blir korrekt, og at vi forhindrer de bruddene og de negative konsekvensene som flere har pekt på, både når det gjelder korrupsjon og andre typer mislighold. Varsling ble også nevnt av representanten Oktay Dahl som en viktig bit av dette. Jeg vil bruke mesteparten av taletida mi til å snakke om noe som ingen har nevnt i dag. Det er de nye reglene som trer i kraft fra 1. januar, og som dreier seg om at våre regler for innkjøp også skal ta slike hensyn at vi ikke fortsetter å kjøpe så mye diskriminering som vi har gjort til nå. Representanten Foss sier at vi handler for 260 milliarder kr pr. år, og mye av dette brukes til å kjøpe ting, bygninger, anlegg, IT – mange forskjellige ting – som ikke er brukbare for hele befolkningen. Vi har hatt en plan- og bygningslov i mange år som har sagt at man skal bygge slik at byggene er tilgjengelige, men det har dessverre ikke skjedd. Mange steder er det nok kultur for at det er greit at dette glipper. Jeg vil utfordre statsråden til å svare på om de kontroll- og sanksjonsmuligheter som nå ligger i loven, også er klare til å tas i bruk i forhold til disse bestemmelsene, som gjelder at det vi skal kjøpe inn nå, skal være brukbart for alle. Et skrekkens eksempel den siste tida er f.eks. Flytoget, som nå har kjøpt inn nye vogner igjen som viser seg ikke å være tilgjengelige for folk med bevegelseshemninger. Slik kan man fortsette i etat etter etat. Jeg tror at den bevissthetskampanjen som må gjøres på dette viktige området, må være like tung som det som nå gjøres i de andre delene av regelverket, som også er viktig. Men dette dreier seg om at man skal bruke sin markedsmakt som offentlig oppkjøper til å skaffe til veie et samfunn som kan brukes på like fot av alle. Det er utrolig viktig. Det er utrolig viktig i staten, og det er utrolig viktig i offentlig sektor. Det er for så vidt også veldig viktig at man også i privat sektor tenker over hvordan man bruker sin store kjøpekraft. Det er veldig store penger vi snakker om nå, som vi legger inn i et slikt marked, men det koster så forferdelig mye for det offentlige når slike ting ikke kommer på plass. Så jeg er veldig glad for at denne regjeringen i sterk grad har tatt de første skritt for å sikre at også staten gjennom sin innkjøpspolitikk ikke fortsetter å kjøpe diskriminering. Jeg er litt mer i tvil om vi er sterke nok på det, og om vi har sanksjonsmuligheter på plass som gjør at dette vil bli funksjonelt. Jeg skal gjenta det jeg sa i interpellasjonen på tirsdag: Jeg mener vi må agere slik som man gjorde da man bygde med ulovlig tropisk regnskogtømmer. Da fikk man beskjed: Riv det ned. Det er ikke lov, riv det ned. Slik må det også bli når noen kjøper noe som ikke er tilgjengelig og brukbart for alle. De må få beskjed om å kjøpe på nytt. Det kommer til å bli dyrt, men vi vet at – for å si det på engelsk – «money talks». Det skjønner mange. Det må koste å bryte innkjøpsregelverket på disse andre områdene, men det må koste og svi akkurat like mye å bryte regelverket på de områdene som gjør at vi fortsetter å konstruere samfunnet på en slik måte at ikke alle mennesker i dette landet er likestilt.