Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-10-05:
Dette er den siste trontaledebatten i denne stortingsperioden. Vi har snart hatt to perioder med Høyre-dominert regjering, og jeg vil si det er en Høyre-dominert regjering som – for første gang, egentlig – har vært mer preget av den liberalistiske delen av Høyre enn den gamle, gode, konservative delen av Høyre. Jeg har vært så heldig å få lov til å snakke ganske mye om den norske modellen, den norske samfunnsmodellen, delvis rundt omkring i Norge, men ikke minst i utlandet. Da har jeg opplevd at folk fra alle partier som har vært med i de delegasjonene jeg har vært med i, har sagt: Jo, dette er noe vi står sammen om – det at vi har et samfunn med små forskjeller, med gode velferdsordninger som for en stor del er organisert i offentlig regi, noe som gjør at de er likeverdige for alle, uten sosial stand, det at vi har gode sosiale ordninger som gjør at folk kan være trygge, noe som også bidrar til en omstillingsevne i næringslivet som har vært unik i Norge. Ikke minst har alt dette også gitt oss gode økonomiske resultater i landet. Jeg har hørt mange utlendinger som har omtalt den norske modellen med beundring, men nå møter jeg altså folk som omtaler det som skjer i Norge, med forundring. For med de gode resultatene vi har oppnådd med den norske modellen, er det mange som er overrasket over at vi nå ser en politikk som har som resultat at forskjellene i Norge øker. Til og med OECD, som ikke akkurat er sosialdemokratiets høyborg i Europa, har funnet ut at små forskjeller også lønner seg økonomisk for samfunnet. Så har vi sett systematisk skattelette til de rikeste. Nå er det lovd enda mer formuesskattekutt, til tross for at dagens rapport til næringsministeren dokumenterer at det ikke gir sysselsettingseffekt – snarere tvert imot. SSB har tydeliggjort at ulikhetene er større enn det vi var klar over, og at de rikeste betaler mindre skatt enn vanlige arbeidsfolk av hver hundrelapp de tjener, mens arbeidsfolk har fått høyere skatt i løpet av denne perioden. Hvis man pendler, skal man betale mer skatt. Hvis man får diett fra arbeidsgiver, skal man betale mer skatt. Ja, folk med alminnelig inntekt har fått mindre å rutte med. Noe som drar i retning av de økte forskjellene, er selvfølgelig de dramatisk økte lederlønningene i Norge, som vi senest i fjor hadde en egen riksrevisjonsrapport om. Vi ser stadig eksempler på meningsløst høye nivåer og ikke minst en utvikling fra et år til et annet som langt overgår det gjennomsnittet av innbyggerne i Norge har. Samtidig presses arbeidstakerlønningene nedover av sosial dumping og press fra useriøst arbeidsliv. Det har vi sett i byggebransjen, vi ser det i hotell- og restaurantbransjen, vi ser det i rengjøringsbransjen, og nå i det siste har det heldigvis vært fokusert mye på bussjåførene. De yrkene som holder dette samfunnet i gang, blir stadig mindre estimert og premiert. Det er en utvikling som er farlig. Samtidig ser vi kutt i velferd, i feriepenger for dagpengemottakere, innstramminger i arbeidsavklaringspengeordningen, en voldsom økning i antall unge uføre – eller sånne konkrete ting som kutt i støtten til briller for folk som har dårlig råd. Det viktigste nå er å løse ledigheten. Det sier alle. Men da må vi ha en aktiv næringspolitikk. Vi må ha en aktiv sysselsettingspolitikk. Vi kan bruke den norske modellen til å utvikle næringslivet og sysselsettingen videre og få mindre forskjeller. Siv Jensen advarte oss, før hun ble finansminister, om at den norske modellen skulle svekkes. Det har hun klart. Den norske modellen skal i framtida ikke svekkes. Vi skal ha en ny kurs der vi ikke avvikler den norske modellen, men styrker den.