Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Gjennom behandlingen av kredittmeldingen i finanskomiteen er det blitt flertall for at staten skal medvirke til å etablere én sterk norsk finansløsning, slik at det nasjonale eierskapet ikke svekkes. Saken skal følges opp ved at staten samler sine eierinteresser i én enhet, og videre skal statens engasjement befestes gjennom eierskap på minst 1/3 i denne institusjonen. Det bør ikke være noen tvil om at stortingsflertallet gir et meget tydelig signal om at dette ikke er tenkt på kort sikt, men på lang sikt. Det som er blitt flertallets innstilling, er helt i tråd med Arbeiderpartiets standpunkt. Endringene i finansnæringen speiler i stor grad utviklingen mot globalisering og internasjonale sammenslåinger i resten av næringslivet. Senest i dag har Dagsavisen en gjennomgang av hvilke norske bedrifter som er eller kan bli solgt ut av landet i løpet av dette året, og listen er lang – hele 22 bedrifter. Både finansnæringen selv og staten som eier må forholde seg til denne utviklingen. Det har da også næringen gjort. Gjennom oppkjøp, fusjoner og sammenslåinger har bankene forsøkt å skaffe seg utviklingsmuligheter. Som stor eier i de to største forretningsbankene må også staten forholde seg til de endringer som blir nødvendige og viktige for at vi skal ha en sterk norsk finansnæring. Etter Arbeiderpartiets mening var det den største mangel ved kredittmeldingen da Regjeringen la den fram, at man ikke gjorde noen grundige drøftinger av hva denne situasjonen utfordret det statlige eierskapet på. Grunnlaget for enigheten mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene bygger på vår felles oppfatning om at det statlige eierskapet er viktig for å sikre et langsiktig nasjonalt eierskap i finansnæringen. Det er avgjørende for norsk næringsliv at vi har finansinstitusjoner med nærhet og kjennskap til norske bedrifter. Bare gjennom et nasjonalt eierskap kan vi sikre at hovedkontorfunksjonene blir i Norge, det er der de viktigste strategiske beslutninger tas. Enigheten mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet fastlegger de strukturpolitiske retningslinjene, dvs. retningslinjene for eierskapspolitikken og konsesjonspolitikken for finansinstitusjoner. Enigheten fastsetter ikke bestemte løsninger for enkeltinstitusjoner. Det har vært etterlyst her i Stortinget i dag, men jeg vil gjerne understreke nok en gang at det ikke er Stortingets rolle å gjøre det. I Dagens Næringsliv i dag sier Høyre at de skal utfordre – og det har de for så vidt også gjort i debatten, både de og Fremskrittspartiet – Arbeiderpartiet på hva man egentlig vil skal skje. Men jeg understreker igjen at Stortinget ikke både skal opptre som utøvende eier og som konsesjonsmyndighet. Stortingets rolle er å legge opp retningslinjer, og det er også det Stortinget gjør. Derfor er Arbeiderpartiet fornøyd med at enigheten mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet omhandler retningslinjer, og ikke utelukker konkrete løsninger for noen enkeltinstitusjoner. For høyrepartiene er det et klart uttrykt mål at staten skal selge seg ut av bankene. Det statlige eierskapet skal altså avvikles. Rett nok er det en tydelig nyanse mellom hva Høyre mener, og hva Fremskrittspartiet mener, i og med at Høyre i dag klart har sagt at det er en prosess som må gå over tid. Men i alle fall bekrefter innstillingen at her går det et klart skille mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og sentrumspartiene og Arbeiderpartiet på den andre siden når det gjelder synet på det statlige eierskapet også på lang sikt. På denne bakgrunn er det vanskelig å se at noe annet flertall enn regjeringspartiene og Arbeiderpartiet kan samles om statens eierskapsstrategi overfor finansnæringen i et langsiktig perspektiv. Arbeiderpartiet er meget godt fornøyd med at dette flertallet nå legger til rette for at staten i framtiden skal konsentrere sitt eierskap i én sterk norsk finansenhet, og at staten skal være en eier i denne institusjonen, som også gir banken/finansinstitusjonen de utviklingsmuligheter som trengs for å kunne utvikle seg videre i årene framover, om nødvendig også ved å gå ut av landet. Gjennom dette flertallet sikrer vi i dag at vi i Norge også i framtiden skal ha en finansinstitusjon med hovedkontor i Norge – altså; vi sikrer et nasjonalt eierskap i finansnæringen.