Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-18:
Jeg deler den bekymringen som representanten Johansen gir uttrykk for i sin interpellasjon, når det gjelder omfanget av og brutaliteten i den organiserte kriminaliteten. Kriminalitetsutviklingen har i de siste tiår dessverre vist en stadig negativ tendens. Foruten økningen av omfanget av alvorlig kriminalitet har vi også fått en negativ utvikling i kriminalitetens karakter. De kriminelles metoder endres og brutaliseres, samtidig som kriminaliteten i større grad er blitt internasjonal og organisert. Innslaget av organiserte forbrytelser i Norge er økende i takt med et stadig ekspanderende innslag av kriminalitet fra utlandet. Dette henger bl. a. sammen med en økende generell internasjonalisering, med bakgrunn i endrede samfunnsforhold både i Europa og i verden for øvrig. Den organiserte kriminaliteten er særlig stor innen områdene narkotika, bil- og våpentyverier, prostitusjon, menneskesmugling og annen sterkt profittmotivert kriminalitet. Kriminalitet knyttet til smugling av sprit og sigaretter er eksempler på det siste. Mange av disse kriminalitetsområdene flettes bevisst inn i hverandre. Vi ser dessverre også tegn på en sammenfletting av internasjonal kriminalitet med legal virksomhet, bl. a. gjennom hvitvasking av utbytte fra kriminalitet. Dersom kriminelle organisasjoner får makt og innflytelse i markeds- og samfunnsstrukturer, kan dette skape svært alvorlige trusler mot etablerte rettssamfunn. Vi står her overfor store utfordringer i tiden fremover. Situasjonen i dag innenfor bl. a. narkotikakriminalitetsområdet er preget av internasjonalisering. De kriminelle er mer kyniske og dyktigere når det gjelder å motvirke politiets etterforskning. De har god kunnskap om gjeldende etterforskningsmetoder. Denne utviklingen har aktualisert behovet for å anvende nye etterforskningsmetoder, dette også med tanke på en tilnærming i metoder i forhold til andre land norsk politi samarbeider med. Formålet er å bedre politiets muligheter for å avdekke kriminalitet. Utviklingen i informasjons- og kommunikasjonsteknologien medfører store endringer i metodene lovbryterne benytter seg av. Kompetanse er her politiets beste våpen. Det er nødvendig med en fortsatt satsing på Økokrim som nasjonalt kompetansesenter for bekjempelse av IT-relatert kriminalitet. Man må ikke komme i den situasjonen at Norge blir sett på som et land hvor de kriminelle har bedre arbeidsvilkår enn i resten av Europa. Økokrim har også en sentral oppgave med hensyn til å følge opp meldinger fra banker og finansieringsinstitusjoner om mistenkelige transaksjoner. Utvidelsen av finansieringsvirksomhetsloven § 2-17 har resultert i en stor økning i antall hvitvaskingsmeldinger. Antallet meldinger var i 1988 hele 890. Til sammenligning var det 164 meldinger i 1996. Denne regjeringens kriminalpolitiske grunnlag er bl.a. en skjerpet kamp mot den organiserte kriminaliteten. Dette kommer til uttrykk på flere områder. På lovgivningssiden vil jeg særlig trekke fram tre prosjekter som har betydning for bekjempelse av den organiserte kriminaliteten: For det første fremmet Regjeringen sist høst en proposisjon om nye regler om inndragning av utbytte, som Stortinget nylig har vedtatt. Inndragning av utbytte er et viktig virkemiddel i kampen mot profittmotivert kriminalitet, og et særlig viktig virkemiddel mot organisert kriminalitet. Kan lovbryteren regne med at han får beholde utbyttet av forbrytelsen selv om han skulle bli oppdaget, vil straff ikke ha en god nok avskrekkende virkning. Det er også svært uheldig om utbytte fra straffbare handlinger skal kunne finansiere nye straffbare handlinger. Lovendringen medfører at de alminnelige reglene om inndragning blir mer effektive enn før. Formålet er at det skal idømmes inndragning i flere saker og i større omfang enn tidligere. Men overfor en mindre gruppe kriminelle, de som har kriminaliteten som levevei, vil de alminnelige reglene ikke være effektive nok. Derfor er det vedtatt en helt ny inndragningsordning, kalt utvidet inndragning. Ordningen tar sikte på dem som livnærer seg av kriminalitet. Utvidet inndragning er et viktig unntak fra kravet til konkretisering. Slik inndragning skal kunne idømmes i straffesaker hvor lovbryteren er dømt for alvorlig kriminalitet som kan gi betydelig vinning. Er disse vilkårene oppfylt, skal alle formuesgoder som tilhører lovbryteren, kunne inndras hvis han ikke sannsynliggjør at formuesgodet er ervervet på lovlig måte. De nye inndragningsreglene må ses sammen med en rekke praktiske tiltak som er satt i verk i den senere tid for å gjøre inndragningsinstituttet mer effektivt. Blant annet er det satt i gang tiltak for å forbedre kompetansen blant etterforskere og politijurister og for å motivere og bevisstgjøre politiet i arbeidet med inndragningssaker. Det er også opprettet stillinger som politirevisorer, og det er etablert en «brukerstøtteordning» ved Økokrim. Et annet viktig element i kampen mot den organiserte kriminaliteten er proposisjonen om nye etterforskningsmetoder, som ble fremmet forrige mandag. Endringer i kriminaliteten har gjort at dagens etterforskningsmetoder ikke alltid strekker til, særlig når forbrytelser begås av lukkede, organiserte kriminelle miljøer. Vitner og fornærmede trues ikke sjelden til taushet. Spaning og infiltrasjon kan være vanskelig fordi miljøene er lukkede, infiltrasjon er ofte også farlig. Provokasjon og andre etterforskningsmetoder har sine klare begrensninger. Regjeringen foreslår derfor dels at anvendelsesområdet for telefonkontroll utvides, dels at politiet skal kunne ta i bruk nye etterforskningsmetoder. Telefonavlytting kan i dag bare skje i narkotikasaker og i saker som gjelder Rikets sikkerhet. Avlytting skal etter forslaget kunne foretas i alle saker om forbrytelser med en strafferamme på fengsel i minst ti år samt narkotikaforbrytelser og forbrytelser mot Rikets sikkerhet. Ved annen telefonkontroll, f.eks. kontroll av trafikkdata, er det foreslått at strafferammekravet settes til fengsel i minst fem år. Regjeringen går inn for at adgangen til å foreta teknisk sporing lovfestes og utvides. Dessuten foreslås det at det åpnes for hemmelig ransaking, hemmelig beslag og hemmelig utleveringspålegg, dvs. at underretning om disse tvangsmidlene overfor den mistenkte utsettes. Regjeringen går imot å åpne for romavlytting. Den legger særlig vekt på at romavlytting er en svært inngripende etterforskningsmetode, som innebærer et vesentlig og omfattende inngrep i privatlivets fred. Ved vurderingen av hvilke etterforskningsmetoder politiet skal kunne ta i bruk, gjør motstridende hensyn seg gjeldende. Hensynet til en effektiv kriminalitetsbekjempelse må veies opp mot hensynene til personvern og rettssikkerhet. Jeg mener at forslagene i proposisjonen tar tilstrekkelig hensyn til personvernet og rettssikkerheten, og at de ikke er i strid med våre internasjonale forpliktelser, herunder Den europeiske menneskerettighetskonvensjons artikkel 8. Vilkårene for å benytte de inngripende metodene er strenge, og rettssikkerhetsgarantiene er sterke. Særlig legger jeg vekt på at det som hovedregel skal være domstolen som beslutter om den aktuelle metoden skal tas i bruk, og at bruken av metoden er tidsbegrenset. Gjelder det telefonkontroll i straffesaker generelt eller bruk av ekstraordinære metoder i saker som gjelder Rikets sikkerhet, vil bruken av metodene kunne bli gjenstand for kontroll av Kontrollutvalget. For ytterligere å styrke rettssikkerheten har Regjeringen foreslått at det innføres en ordning med forsvarer for den mistenkte når retten beslutter bruk av tvangsmidler som den mistenkte ikke underrettes om. Forsvareren skal ivareta den mistenktes interesser og skal kunne påkjære kjennelsen. De nye metodene vil bli evaluert av departementet etter tre-fire år. Det gjør vi for å finne ut om metodene har virket etter hensikten, og om de mål vi har satt oss, blir nådd. Det kan se ut til at bruk av trusler mot aktørene i straffesaker er et økende problem. Metodeutvalget rapporterer om at ikke bare vitner, men også politifolk og dommere blir truet med represalier av kriminelle. Særlig når trusselen kommer fra et organisert kriminelt miljø, er det en reell fare for represalier, og uansett er frykten for slike represalier et stort problem. Departementet vurderer derfor for tiden om det bør foreslås lovendringer for å styrke rettsvernet for aktørene i straffesaker. Blant annet utredes spørsmålet om det bør åpnes for bruk av anonyme vitner, og om det bør innføres en egen straffebestemmelse som retter seg mot trusler mot aktørene i straffesaker. I FN forhandles det for tiden om en konvensjon mot grenseoverskridende, organisert kriminalitet. Planen er at konvensjonen skal kunne vedtas i september år 2000. Det deltar nå 108 stater i forhandlingene, heriblant Norge. Det er tanken at konvensjonsstatene bl.a. skal forby deltakelse i kriminelle organisasjoner og bistå hverandre for å lette etterforskningen og straffeforfølgning av grenseoverskridende, organisert kriminaliet. Det arbeides også med tre tilleggsprotokoller til konvensjonen: én om ulovlig handel med skytevåpen, én om handel med kvinner og barn og én om menneskesmugling. Men utelukkende metoder og lovhjemler løser ikke problemene. Kunnskaper om kriminaliteten og dens utvikling kombinert med maksimal ressursutnyttelse både nasjonalt og internasjonalt, gjennom bl.a. samarbeid, er nok et element som er grunnleggende for å kunne lykkes. Når det gjelder politisamarbeid, kan nevnes aktiv deltakelse i Interpol, Verdens tollorganisasjon – WCO, Østersjø-samarbeidet og Schengen-samarbeidet. Innenfor Østersjø-samarbeidet er det opprettet en egen aksjonsgruppe mot organisert kriminalitet, BSTF – Baltic Sea Task Force on Organized Crime. Gjennom dette utvikles og styrkes samarbeidet med de baltiske land og Russland. Schengen-samarbeidet bidrar til å forenkle samarbeidet mellom politiet i de europeiske land, og vil gi norsk politi tilgang til et meget raskt og effektivt ettersøkingsregister, Schengen informasjonssystem. Ot.prp. nr. 56 for 1998-99 om de nødvendige lovendringer i Schengen-sammenheng legges fram til behandling i Stortinget 8. juni. Regjeringen tar for øvrig sikte på forhandlinger med Europol om en samarbeidsavtale. En nærmere redegjørelse for Regjeringens syn og begrunnelse i denne sammenheng blir lagt fram for Stortinget i Ot.prp. nr. 64 for 1998-99 om lovendringer i forbindelse med Metodeutvalgets utredning. Europol er EU-landenes viktigste felles tiltak for å forebygge og bekjempe alvorlig organisert kriminalitet, og det legges stor vekt på samarbeid med tredjeland. Europol-konvensjonen trådte i kraft i oktober 1998, og det ventes at Europol vil bli operativt fra 1. juli i år. Jeg skal ikke gå ytterligere inn på de ulike tiltakene som er nevnt, annet enn avslutningsvis å si følgende: Det er håpløst for en erklært liberaler å stå for en la skure-holdning i forhold til kriminalitet. En la skure-holdning i forhold til kriminalitet fører i praksis til en illiberalitet, fordi den undergraver de liberale grunnprinsippene som en rettsstat bygger på. Undergraves disse rettsprinsippene i ytterste forstand ved at man ikke har vitner i en sak, da har man heller ingen sak. Og har man ingen sak i ordnede former, har man heller ingen rettsstat. Det å være vitne er i seg selv ett av uttrykkene for å være respektert som borger, og det å være borger er det som bærer hele demokratiet vårt. I sin ytterste forstand er den snevre, lukkede, profittorienterte, organiserte kriminaliteten en trussel mot rettsstaten, og jeg mener at Regjeringen gjennom de tiltak den har lagt fram, viser at den har vilje til å handle skarpt, men at den også gjennom tiltak, som bruk av forsvarer, lovfesting og vilje til å evaluere ordningene, ivaretar de rettssikkerhetsgarantiene som er nødvendige når vi først overskrider grensene for å forsvare de liberale verdiene mot dem som vil krenke disse verdiene ved grov, organisert kriminalitet.