Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-03-01:
Stortinget vedtok for bare åtte måneder siden at styret i Statkraft skulle fastsette utbyttet for selskapet. Dette ble støttet også av regjeringspartiene. Under debatten om Statkraft den 14. juni i fjor sa daværende næringsminister Ansgar Gabrielsen fra Stortingets talerstol: «Jeg merker meg videre at Stortinget i dag vil be Regjeringen legge aksjelovens normalregler til grunn for fastsettelse av utbytte for Statkraft.» … «Jeg vil, som alltid, på beste måte søke å følge opp de vedtak Stortinget fatter.» I Nærings- og Handelsdepartementets proposisjon for inneværende år foreslår Regjeringen, tre måneder etter at det ble vedtatt, å oppheve Stortingets vedtak om å legge aksjelovens normalregler til grunn for fastsettelse av utbytte. Dette var Grethe Fossli inne på, men det er viktig å understreke det atter en gang fra en annen opposisjonspolitiker. Dette viser med all tydelighet at man ikke kan stole på Regjeringen. Selv et stortingsvedtak med et meget bredt flertall blir forsøkt endret før det er satt ut i livet. Dette har ikke bare med etikk og moral å gjøre, men betyr også at de som blir berørt av denne typen vingling, vanskelig kan legge en langsiktig strategi for utviklingen. Det dreier seg her om landets største energiselskap for ren energi. Statkraft er ett av de mest verdifulle selskapene vi har i landet, og hver norsk borger har en eierandel på anslagsvis 20 000 kr. Staten som eier har gjennom mange år handlet på en måte som har redusert selskapets mulighet til å nå de mål Stortinget har bestemt. Vi har gjennomgående sett en uforutsigbar og kortsiktig utbyttepolitikk der Statkraft har blitt fratatt muligheten til å oppnå sitt potensial for verdiskaping. Det er en verdiskaping som ligger til grunn for hvilke verdier fellesskapet har til fordeling. Denne typen mishandling gjør det nærmest umulig å bygge opp den slagkraften som er nødvendig for å hevde seg i det nordeuropeiske markedet, noe selskapet er pålagt av et bredt flertall på Stortinget. Når det fastsettes en utbytteprosent på 78, og på over 90 de tre forutgående år, snakker vi om intet mindre enn en årelating av Statkrafts verdier og om en politikk som ligger fjernt fra alle konkurrentland i Europa, som gir sine selskap på kraftsiden betydelig større muligheter. Intensjonen fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet med forslaget om en endring i lov om statsforetak er nettopp å gi Norges ledende selskap på ren energi en forankring i lovverket for sikker og forretningsmessig drift. Staten som eier må akseptere et utbyttenivå som styret finner forsvarlig ut fra selskapets finansielle stilling og strategiske ambisjoner. I Høyre og Kristelig Folkepartis merknader i innstillingen understrekes det at «høye utbyttekrav sørger for kapitaldisiplin og styrket eierkontroll ved at større investeringsprosjekter må bringes frem for eier». Jeg vil minne om at staten, som en betydelig eier i norsk næringsliv, har redegjort for hvordan den vil utøve sitt eierskap. Staten har bl.a. i forbindelse med St.meld. nr. 22 for 2001-2002, Et mindre og bedre statlig eierskap, uttalt at den i utøvelsen av sitt eierskap ønsker å legge til grunn alminnelig aksepterte prinsipper for god eierskapsutøvelse, slik at både selskapene det gjelder, og staten som eier har tillit i markedet. Dette vil bidra til en forutsigbarhet som er en forutsetning for tillit. Det er således utformet ti prinsipper for godt eierskap som er basert på hvordan staten vil opptre som eier, og hva staten forventer av selskapene. Det følger av disse prinsippene at staten har til hensikt å ivareta de nødvendige styringsbehov gjennom vedtekter og utøve sin eierinnflytelse gjennom generalforsamlingen. Argumentet overfor Statkraft om at med dagens utbyttepolitikk sørger eier for kapitaldisiplin og styrket eierkontroll ved at større investeringsprosjekter må bringes frem for eier, er således ikke i tråd med den arbeidsdelingen staten selv skisserer skal være mellom styre og eier. Som kjent er det i henhold til aksjelovens normalregler styret som har ansvaret for å legge frem forslag om utbytte for generalforsamlingen. Den kan ikke vedta et høyere utbytte enn det styret har foreslått. For alle aksjeselskap gjelder at eier står fritt til å bytte ut medlemmer i styret dersom styret ikke lenger har eiers tillit. Gjennom aksjelovens normalregler er eier allerede sikret stor grad av kontroll. Ytterligere eierkontroll kan vanskelig håndheves uten at det medfører brudd både på aksjelovens normalregler om forholdet mellom eier og styre samt statens egne prinsipper for godt eierskap. Regjeringspartiene og SVs medlemmer i komiteen fremhever i en merknad i innstillingen at statseide selskaper trenger aktive eiere. Når det av ulike politiske grunner ikke er ønskelig å bringe private eiere inn i de statseide selskapene, tilsier dette at staten bør ivareta mulighetene for å fastsette utbyttet, mener dette flertallet. Jeg vil minne om at Regjeringen i St.prp. nr. 53 for 2003-2004 om statens eierskap i Statkraft tilkjennegav sin støtte til den strategi som styret og ledelsen i Statkraft har utarbeidet. Dette er en strategi som reflekterer at selskapet driver i en bransje som fortsatt preges av restrukturering både nasjonalt og internasjonalt. Når staten som eier har godkjent en strategi som inkluderer både norsk konsolidering og en viss vekst, betyr det at egenkapitalen i Statkraft må reflektere dette. Det vi opplever i praksis, er et kortsiktig hensyn til inntektssiden i statsbudsjettet som reduserer handlingsrommet for selskapet kraftig. Et svært høyt utbyttenivå over tid vil således redusere Statskrafts utviklingsmuligheter og langsiktige verdiskaping. Det er det ingen tvil om. For Norge kan dette bety at landet reduserer muligheten for å videreutvikle en industri som har vært en vesentlig drivkraft i utviklingen av landet, fordi en videre utvikling fordrer aktiviteter internasjonalt. Parallellen til Norsk Hydro og Statoil kan tjene som illustrasjon. Disse selskapene har behov for å være etablert i store markeder, større enn det norske, for å sikre fremtidig kompetanse, utvikling og inntjening. Dersom disse selskapene skulle betalt utbytte i øvre kvartil, som det heter, ville en internasjonalisering ikke vært mulig. Videre har Statkraft planer om opprusting og utvidelse av egne kraftverk, investeringer i småkraftverk, vindkraftanlegg og nye, fornybare energikilder både i Norge og internasjonalt. I Norge er Statkraft ledende og har betydelig kompetanse og prosjekterfaring. Statkraft satser også på FoU innen miljøvennlig energiteknologi som hydrogen og tidevann. Denne typen investeringer krever lang tidshorisont med hensyn til avkastning og lønnsomhet. Det vil derfor være denne satsingen som vil stå i fare for bli nedskalert hvis man har en uforutsigbar utbyttepolitikk. Eierpolitikken kan derfor sies å gå i feil retning med hensyn til å ivareta den miljømessige profil som Regjeringen selv legger så stor vekt på. For Fremskrittspartiet er det derfor uforståelig at Høyre, som det dominerende parti i Regjeringen, ikke ønsker å følge opp løftene om å innføre aksjelovens normalregler for Statkraft. Dette bryter ikke bare mot tidligere stortingsvedtak, men også mot Regjeringens konklusjoner i flere offentlige dokumenter om godt eierskap. Når det argumenteres med at Statkraft relativt hurtig kan tilføres kapital fra eier, er ikke det riktig. Alle med kjennskap til politiske beslutningsmekanismer generelt og statens håndtering av eierskap i Statkraft spesielt vet at dette ikke er riktig. Når selskapet har søkt om ny egenkapital fra eier, har det gjennomsnittlig gått over 12 måneder før man har fått svar. Det sier seg selv at det ikke er mulig å avvente en såpass lang søknadsprosess knyttet til hvert enkelt prosjekt. I kraftbransjen, hvor det er en rivende utvikling, er det spesielt viktig raskt å kunne respondere på de forretningsmulighetene som oppstår. En mulig kapitaltilførsel fra eier langt inn i fremtiden vil være sterkt konkurransebegrensende og sette Statkraft på sidelinjen. Det er også en stor skuffelse og uforståelig at SV, som ønsker et sterkt, statlig Statkraft og et gjennomsnittlig utbytte på 50 pst., selger sine ideologiske prinsipper. SV er blitt et hestehandelparti hvor en konsekvent næringspolitikk blir underordnet populistiske avtaler med en Høyre-dominert regjering. Det er ikke første gangen. Siste prinsipp ble solgt for 30 mill. kr, og offeret var Statkraft, som nå må regne med en uforutsigbarhet som ingen andre selskaper i landet har. Sannheten er at SV bidrar til å bringe statlig eierskap i vanry. Det siste kompromisset SV har inngått med regjeringspartiene, sikrer staten mulighet til å fortsette å ribbe Statkraft hvert år. Jeg synes ikke det er noe rart at LO nekter å støtte en SV-er som næringsminister i en eventuell rød-grønn regjering.