trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-04:
Forslaget fra komiteflertallet har blitt fremmet fordi finanskomiteen sendte tilbake Regjeringens forslag til ny fraktutjevningsordning med den begrunnelse at den var for dårlig utredet. Jeg er i utgangspunktet imot enhver subsidiering av frakt, men vil likevel hevde at skal det først være en ordning med fraktutjevning, er en videreføring av tidligere ordning langt å foretrekke fremfor forslaget til ny ordning. Den nye ordningen som Regjeringen foreslo, er i realiteten en økning av bensin- og dieselavgiftene. Jeg er usikker på om det er en slags rettferdighetsbetraktning som ligger til grunn for forslaget. Hvis det er tilfellet, setter jeg et stort spørsmålstegn ved rettferdigheten i forslaget. Er det virkelig rettferdig at bensinkunder i Bodø skal betale frakten for bensin- og dieselkunder i Saltdal for at disse skal spare en hundrelapp i året, mens bodøværingene, som f.eks. må betale bortimot det dobbelte for sine boliger i forhold til saltdalingene, ikke får noen utjevning for det? At fersk torsk koster dobbelt så mye i Oslo som i Lofoten, aksepterer de fleste uten videre, og det finnes massevis av andre eksempler på at prisene på ulike varer og tjenester varierer fra landsdel til landsdel og fra by til land, uten at det blir foreslått noen form for prisutjevning av den grunn. Nei, det rettferdige må være at om en velger å bosette seg i et byområde, er det fordeler og ulemper ved det, på lik linje med det å bosette seg i et distrikt. Begge deler er et fritt valg den enkelte gjør, og den enkelte bør selv bære kostnadene som følger av et slikt valg Er det distriktspolitiske hensyn som ligger bak forslaget, og en tro på at fraktutjevningsordningen skal sikre bosettingen i distriktene, virker det lite sannsynlig at en hundrelapp eller to i året skulle ha en slik effekt. Vi har jo lang erfaring med nettopp en slik fraktutjevningsordning, og vi vet at den verken stopper flyttingen fra distriktene eller skaper like priser over hele landet. Det er mange eksempler på store prisdifferanser i områder med samme fraktutgifter, noe som viser at det er konkurransen på det enkelte sted som er avgjørende for prisnivået. Det egentlige problemet for distriktene, med dårlig kollektivtilbud, lange avstander og stor avhengighet av bilen, er ikke marginale prisforskjeller stedene imellom, men det skyhøye prisnivået på bensin og diesel generelt. En reduksjon i de statlige avgiftene på 2 kr pr. liter ville virkelig bety noe for Distrikts-Norge – ikke en utjevning av marginale fraktkostnader. Det er et faktum at vi kan finne betydelige prisforskjeller i områder med de samme fraktutgiftene. Det viser at en slik ordning ikke virker, og Fremskrittspartiet vil derfor stemme mot forslaget om innføring av fraktutjevningsordning for drivstoff.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-02-04:
Ein kort merknad. – For det første syner eg til debatten som vi hadde i Odelstinget den 21. januar om denne saka. I tillegg til det vil eg gjera merksam på at Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Tverrpolitisk Folkevalde står bak komiteen si tilråding og er også med på framlegget som eg har levert inn.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-04:
Jeg hadde ordet da forslaget ble fremmet, og jeg har ikke tenkt å forandre så mye på det som jeg sa den gangen. Jeg bekrefter det Lars Gunnar Lie sa, om at jeg støtter forslaget som er framlagt. Dette har å gjøre med forutsigbarhet. I motsetning til representanten Monsen må jeg si at det dreier seg ikke bare om hundrelapper, men det dreier seg om hundretusener. Det dreier seg ikke bare om å opprettholde bosettingen i distriktene, men det dreier seg om å sikre rammevilkår for næringslivet i distriktene. Som jeg sa da forslaget ble fremmet, er det entreprenørbedrifter og gruveselskap som driver med store maskiner, som har budsjettert med visse kostnader for driften. Det er klart at når en ordning som kan utgjøre flere hundre tusen på driftsbudsjettet i løpet av året, faller bort, er det ikke forutsigbarhet. Da er det rett og slett snakk om at Stortinget har folkeskikk nok til å opprette en feil som er gjort. Det er det vi ved å stemme for det forslaget som nå ligger på bordet, gjør i dag. Jeg skal ikke si mer, president.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-02-04:
Jeg var for sent ute. Jeg skulle ha stemt for.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Jeg tillater meg å foreslå Ursula Evje, Per Ove Width og Kenneth Svendsen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Når det gjelder investeringene knyttet til Regionfelt Østlandet, er de selvsagt betydelige. De tiltak som går fram av merknader fra komiteen, viser at man har en holdning til erstatning som gjør at når staten tar seg til rette på annen manns grunn, skal dette erstattes på fullgod og fullverdig måte. Det gjør at rammene nok kan økes noe mer når det gjelder avbøtende tiltak enn det som i utgangspunktet ligger til grunn i dokumentet. Det betyr at avveininger når det gjelder investeringer i feltet, må foretas i sammenheng med det som for øvrig investeres. Det er min grunnleggende holdning at dette er en investering som nødvendigvis må gå parallelt med anskaffelse av utstyr, utstyr som vi i dag allerede har anskaffet, og utstyr som det er nødvendig å bringe sammen i et samvirke. Vi har allerede foretatt investeringer i materiell som skal gå inn i dette. Det gjelder rakettartilleri, det gjelder kjøretøyer, og det gjelder sammensetninger av enheter. Det betyr, slik jeg ser det, at også fremtidige investeringer må balanseres i forhold til de investeringene vi skal gjøre på bygg- og anleggssektoren. Etter min mening er det nødvendig med en klar og trygg prioritering av det materiell man skal anskaffe, holdt opp mot de øvingsmuligheter som må legges til grunn for at dette materiellet skal ha en verdi i seg selv. Det vil være meningsløst å anskaffe materiell hvis man ikke samtidig sørger for at dette materiellet kan øves på en forsvarlig måte, og det er balansen i dette som vil danne grunnlaget for prioriteringer fremover, prioriteringer som vil måtte gå ikke bare innad innen landforsvaret, men like så mye mellom forsvarsgrenene. Etter min mening vil det være uriktig ikke å gå inn med investeringer i feltet når man har startet opp og sett for seg en utvikling slik Stortinget har lagt til grunn for vårt fremtidige forsvar.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Jeg skal ikke gå inn på en lengre argumentasjon med Høyres representant om balansegangen mellom de valg man står overfor. Tilsynelatende la jeg opp til det i mitt innlegg, noe som da fikk representanten Hernæs til å ta replikk. Jeg vet at det er både ulemper og fordeler, uansett hvilket man velger av de to alternativene som nå har vært lengst fremme. For flertallet har det vært en totalavveining som har gjort at man har gått inn for det som har vært forsvarssjefens anbefaling, nemlig Gråfjellet. Det har ligget til grunn for flertallets valg. Jeg registrerer at Høyre har prioritert annerledes enn forsvarssjefen har gjort. Når det så gjelder dette med erstatning, som representanten Hernæs var inne på, legger flertallet – Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – til grunn at erstatning må gis etter Grunnloven § 105. Vi har gitt en del føringer i flertallsmerknadene for å forsterke betydningen av at når staten gjør inngrep i privat eiendom, skal også staten medvirke til at det gis et skikkelig og ryddig oppgjør. Derfor har det også vært nødvendig å ta med relativt vidtgående formuleringer for å indikere retninger av løsninger. Det vil heller ikke være ukjent at en del av dette har vært ønsket fra grunneierhold, uten at jeg skal gå i detaljer omkring det. Derfor kan det, i hvert fall etter min mening, ikke angripes at man går så langt som overhodet mulig for å gi grunneiere mulighet for å få en fullgod erstatning.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Jeg registrerer at representanten Rise ser fullstendig bort fra det som var grunnlaget da regjeringspartiene satt her i salen i opposisjon. Da ble nemlig grunnlaget, som jeg også sa i mitt innlegg, lagt for valg av Regionfelt Østlandet. Da var regjeringspartiene med og understreket behovet for et regionfelt, nettopp av hensyn til utdanning, øving og trening. Men så kom man i regjering, og da faller man bort fra det man stod sammen med både Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre om da grunnlaget ble lagt. Nå har man altså lagt fram en melding, som jeg sa var en underlig «krysning», og som sier at man må utrede videre. Hvis man mente det, kunne man jo satt i gang utredningen på egenhånd og gjort noe med det . I stedet prøver man å dytte andre foran seg – etter min mening en total ansvarsfraskrivelse! Det er nettopp det regjeringspartiene har lagt opp til i denne sammenheng. Det ansvaret har altså andre vært nødt til å ta og føre videre – ikke uten problemer for noen av de deltakende partier. Så til komiteens befaring. Jeg innrømmer gjerne at det var tåke i Gråfjell-området da komiteen var på befaring. Vi befarte samtlige tre områder med helikopter. Ved ankomst på bakken i Gråfjellet var det ikke noe særlig god sikt, men jeg kan forsikre representanten Rise om at både komiteleder og enkeltrepresentanter fra komiteen har vært i området til fots i atskillig bedre vær, så det er ikke noe overraskende og ukjent hvorledes det ser ut der oppe. Selvsagt forstår vi alle sammen at det å gjøre et slikt inngrep berører mange, og det er ikke ønskelig. Men det er nødvendig, som jeg sa, at noen tar ansvar. Det registrerer vi at representanten Rise ikke gjør. Vi nullstiller og gir muligheten til at Hjerkinn kan avvikles. Det bør også vurderes som en positiv bit av det hele.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Representanten Eriksen har forsvart regjeringspartienes holdning – eller mangel på holdning – så godt som det lar seg gjøre. Det er sannelig litt av en prestasjon! Så vidt jeg kan forstå, må behovet for utredning av det såkalte 0+-alternativet ligge i behovet for å kjøpe seg tid, for dersom man skulle utrede dette, betyr det selvsagt en utvidet bruk av Hjerkinn, og ikke å fortsette slik som i dag. Og Hjerkinn, vil representanten være vel kjent med, har et terreng og en vegetasjon som er lite egnet dersom man ønsker å øve sammen med dekning av terreng. Dessuten ligger det langt unna garnisonen, og det koster mye. Ville representanten være fornøyd om utredningen konkluderte med at man måtte utvide området betydelig, og ville det være i samsvar med Forsvarets behov, som representanten også sier er viktig? Vil et 0+-alternativ kunne bety helt nye, men andre områder, og ville man akseptere det, for det ville antakelig være minst like problematisk – da som nå? Og hvordan er det så med Terningmoen? Er det vel egnet å utvide og dermed også øke støybelastningen for Elverums befolkning? Jeg tror ærlig talt at behovet for utredning, som representanten Eriksen hele tiden ønsker, er drevet av behovet for å vinne tid og intet annet, og ikke av forsvarshensyn, og jeg tviler sterkt også etter hvert av miljøhensyn. Mener representanten Eriksen at strutsens handlingsmåte i vanskelige situasjoner er en egnet fremgangsmåte også for regjeringer under visse forhold?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Senterpartiets manøvrer i denne saken er litt spesielle. Det virker som om noe har skjedd i Senterpartiet fra representanten Jakobsen satt trygt og solid i forsvarskomiteen og deltok i formuleringen av Innst. S. nr. 150 for 1992-93, som ble avgitt i 1993. Da ble grunnlaget for det moderne forsvaret lagt, da ble også grunnlaget lagt for utdanningen innen Forsvaret. Da var det ingen reservasjoner, så langt jeg kan erindre. Hvis man leser innstillingen, finner man heller ikke noen indikasjoner på noe annet enn at da stod man sammen om det behovet som var. Så et eller annet må ha skjedd i mellomtiden. Så prøver man å søke dekning gjennom å finne på alt mulig annet rart, altså 0+-alternativet, når det innerst inne åpenbart er slik at tonen er: Vi vil egentlig ikke ha noe mer skyte- og øvingsfelt i det hele tatt, og skal dere øve med soldater i garnisoner, så vær så snill å holde dere innenfor gjerdet, slik at dere ikke kommer utenfor og uroer noen. Det er altså noe som halter, og noe må åpenbart ha skjedd. Så snakker man om at langdistanseskyting kan man eventuelt akseptere ved videre bruk av Hjerkinn, men man sier ikke et pip om hvilke andre alternativer som er aktuelle. Nå har man klynget seg til Älvdalen – det vet alle ikke er mulig, og det svaret er gitt også av tidligere forsvarsminister. Hva er det altså som har skjedd siden planene ble lagt? Kan det tenkes at dette har noe å gjøre med nestlederskapet i Senterpartiet, eller en spesiell ordfører i Åmot kommune? Er det det som muligens er problemskaperen for Senterpartiets stortingsgruppe? Med andre ord er mitt spørsmål: Hva har skjedd siden 1993 når det gjelder Forsvaret og Senterpartiet?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Det er selvsagt ingen enkel oppgave å delta i et stafettløp, som forsvarsministeren nå har gjort, og overta en stafettpinne som – jeg holdt på å si – mange har mistet under vekslingen og på vei til vekslingen. Da er det lett å bli disket. Jeg har hørt hva statsråden nå har sagt, og jeg oppfatter statsrådens svar til forrige replikant slik at man her skal følge opp de merknader som flertallet har lagt inn i innstillingen, dersom vi får et vedtak i tråd med innstillingen til Stortinget. I dette ligger det da også noe om tempo og framdrift og hensynet til de berørte, og jeg tar det for gitt at statsråden står ved det hun sa. Når det er sagt, vil jeg si at jeg regnet med at statsråden, når hun holdt et slikt innlegg som hun gjorde, hadde fulgt opp meldingen med en sammenhengende argumentasjon for betydningen av å skaffe soldatene våre den best mulige utdanning. Men så havnet man i den samme grøften som forrige forsvarsminister på en måte hadde spadd opp, og så blir man liggende der. Så sier man at ja, vi vil så gjerne, men vi greier ikke å få det til, for vi må nedprioritere utdanningen. Da blir mitt spørsmål: Har man noen tro på at 0+-alternativet vil kunne realiseres og samtidig tilfredsstille Forsvarets behov? Og det siste spørsmålet er: Føler statsråden det som forsvarsminister tilfredsstillende å utdanne soldater for nasjonale og internasjonale operasjoner som ikke får det treningsgrunnlaget som Forsvaret selv mener de bør ha for å settes inn i alvorlige situasjoner?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Det er en litt uvanlig situasjon kanskje at den sittende forsvarsminister og en tidligere forsvarsminister deltar i en debatt om forsvarssaker. I tillegg har også en annen tidligere forsvarsminister deltatt i debatten. Med bakgrunn i det vi debatterer, synes stortingssalen etter hvert å ha blitt et kjerneområde for tidligere og sittende forsvarsministre.(Munterhet i salen) Bevaringsverdigheten får vi da diskutere i andre sammenhenger. (Munterhet i salen) Det er slik at det blir litt vanskelig med denne saken slik tidligere forsvarsminister og nåværende samferdselsminister har lagt den fram. Den sittende forsvarsminister sa at når jeg beskrev dette dokumentet som var lagt fram, som et slags misfoster, en krysning mellom proposisjon og melding, tok hun et ansvar og sa at hun følte seg som mor til dette dokumentet. Og nå har fordundre meg faren også meldt seg.(Munterhet i salen) Men det gjør ikke saken bedre. Det er rett og slett forunderlig at man står så stabeint på et dokument som bærer preg av at man vil noe annet enn det man konkluderer med. Her har Stortinget tatt ansvar, og vil sannsynligvis vise en vei ut av det uføret som Regjeringen har brakt seg selv inn i. (Munterhet i salen) Stortinget må altså ta ansvaret. Og da må jeg spørre: Er samferdselsministeren fornøyd med den vei som Stortinget antakelig i dag staker ut?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-23:
Helt på slutten av debatten finner jeg det som saksordfører riktig å ta ordet nok en gang. Jeg synes vi har hatt en ryddig og grei debatt om en svært vanskelig sak. At det fra tid til annen har vært en debatt som også har fått preg av noen andre innslag, får vi ta med oss på ferden. Som saksordfører har jeg lyst til å understreke følgende: For det første er alle vi som har gått inn for en løsning med Gråfjellet som alternativ for Regionfelt Østlandet, fullstendig klar over de problemer det vil medføre for befolkningen som er berørt. Vi vet også at når Forsvaret har etablert et konsentrert område knyttet til sin virksomhet i dette området på Østlandet, betyr det at de må gis muligheter til å øve i tråd med de valg Stortinget tidligere har gjort. Med den innstilling som foreligger, mener i hvert fall jeg at flertallet gjennom sine merknader har vært med på å legge et grunnlag som gjør at det bør være mulig å komme fram til tilfredsstillende løsninger på avbøtende tiltak. Da må alle parter samarbeide. Da håper jeg også at de som ser mulighetene som dette dokumentet gir, er med på å få det beste ut av mulighetene, både til kommunens beste, for Hedmark for den saks skyld, og for Forsvaret, og at man nå trekker i samme lei. Jeg vil gjerne også understreke at selv om Fremskrittspartiet enstemmig går inn for dette, bærer vi selvsagt også et dypt ansvar for det. Det skulle bare mangle. Men vi har også hatt vår debatt innad om veivalgene. Det samme vet jeg Arbeiderpartiet har hatt, og jeg må få lov å gi honnør til mine kolleger fra Arbeiderpartiet som har greid å holde tunga rett i munnen og følge opp de vedtak som Stortinget tidligere har gjort. Jeg vet det ikke har vært lett, men det er altså slik at der Regjeringen sviktet, hvor motet sviktet, måtte Stortinget ta ansvar. Det har Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet gjort i denne saken. Det er ikke alle saker vi er like enige om, men det er greit når man har en sak, når man har et felles mål, å arbeide sammen til felles beste. Jeg vil også gi honnør til Høyre selv om valget deres er et annet. De tar også et ansvar gjennom å være med på å fatte et vedtak om at det skal etableres et regionfelt, og har varslet subsidiær støtte til flertallet syn. Med dette håper jeg at arbeidet videre med dette vedtaket gjøres på den best mulige måte.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Jeg syns det var en grei gjennomgang som saksordføreren hadde av saken. Det er jo slik at representanten Røsjorde er den representanten i salen som har vært medlem av forsvarskomiteen lengst. Han har fulgt forsvars- og sikkerhetspolitikken i mange år og kjenner tidligere vedtak og meldinger, og på den bakgrunn vil jeg stille et par spørsmål: Er dette skytefeltet en investering som Forsvaret trenger? Vil den komme til å gå på bekostning av andre investeringer i Forsvaret, som f.eks. fregatter og fly? Og trur representanten Røsjorde at ettertida vil vise at dette var et framtidsrettet vedtak dersom innstillingen fra komiteen blir vedtatt?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Høyre har landet på Gravberget og ikke, som flertallet, på Gråfjellet som det beste alternativet for øvingsfelt. Gravberget er et godt felt sett ut fra en rent fagmilitær vurdering, men fra en total samfunnsvurdering er det mange problemer. Finnekulturen og Finnskogen vil bli sterkt berørt med Gravberget. Det kommer klart fram i utredningen og de høringene vi har hatt. Nærheten til Sverige med støy inn i et naboland er ikke bra. Ville Høyre ha lagt et slikt felt f.eks. mot russergrensen? Det som overrasker meg mest med Høyres standpunkt, er at de fraviker det som de fagmilitære har gått inn for. Ingvald Godal sier i sitt innlegg at han berømmer de som står bak utredningen. Spørsmålet blir da: Stoler ikke Høyre på Forsvarets eksperter? Har Høyre andre militære eksperter? Eller er det altså utenforliggende argumenter som styrer Høyre? Det er ganske nytt og ganske sensasjonelt at Høyre når tar helt utenforliggende argumenter inn i en forsvarspolitisk debatt og ikke hører på de fagmilitære.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Det som er hovedspørsmålet i debatten i dag, er om vi trenger et skyte- og øvingsfelt for Forsvarets avdelinger på Østlandet. Mitt svar er ja, det trenger vi. Ja, vi trenger øvingsfeltet kanskje mer i dag enn før. Tidligere var det militære konsept en slags utmattelseskrig der skyttergraver og antall soldater var viktig. Den nye organiseringen som alle moderne NATO- land bygger på, er et såkalt operativt manøverkonsept som er tilpasset regionale konflikter som vi så tragisk ser i det tidligere Jugoslavia. I slike situasjoner er det et internasjonalt samarbeid ikke bare mellom nasjoner, men mellom alle våpengrener og mange typer militært utstyr. Det er på bakgrunn av slik erfaring og stadig mer avansert våpenteknologi vi trenger et øvingsfelt. Alle investeringer og omorganiseringer de siste årene er gjort med tanke på et manøverkonsept. Dersom det nå ikke skulle bli bygd et skyte- og øvingsfelt, vil mange av investeringene være bortkastet. Stortinget vedtok allerede i den forrige langtidsmeldingen at investeringene skulle styres mot det nye konseptet, og det kan derfor ikke komme som noen overraskelse at det nå må bygges et øvingsfelt. Det er de nye motoriserte og avanserte våpnene som presser på. Motorisert infanteri, helikopter og rakettartilleri skal øve sammen med infanteri, kavaleri, artilleri, sanitet, forsyning osv. på samme måte som ved internasjonale operasjoner. Det er for våre soldater et spørsmål om å være veltrent og kunne operere med stor sikkerhet. Det å ikke ha et moderne øvingsfelt vil gå ut over sikkerheten og svekke tryggheten for land og folk. Hvor skal så et skyte- og øvingsfelt være? Enhver stat må innenfor sine grenser ha sine militære anlegg. Hæren er sterkt konsentrert i Hedmark, og begge alternativer Gravberget og Gråfjellet er av Forsvaret betegnet som like gode, men de konkluderer med Gråfjellet som beste alternativ. Etter befaring i området både med buss og helikopter og gjennomgang av flere kilo dokumenter er også jeg – etter en helhetsvurdering – av den oppfatning at Gråfjellet er det beste alternativet. Det er klart at et skytefelt medfører skader, men det er ikke, som mange hevder, 250 km2 som blir ødelagt, men 10 - 20 pst. vil bli strekt berørt som målområde. Det er derfor flertallet i forsvarskomiteen går inn for avbøtende tiltak for å redusere belastningen på miljøet. Det er også viktig at lokale myndigheter kommer sterkt med i planleggingen av utbyggingen. Miljøet har vært mye i fokus, og det er klart at et skyte- og øvingsfelt ikke er positivt for miljøet. For at bildet skal bli balansert, må nedleggingen av Hjerkinn skytefelt tas med, og brevet fra Forsvarsdepartementet om erfaringer når det gjelder andre lands skyte- og øvingsfelt, viser at de negative virkningene er klart mer begrenset enn mange forestilte seg. Det er derfor min klare konklusjon, når miljø og forsvar underlegges en samlet vurdering, at Gråfjellet er det beste alternativet.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Når det gjelder hovedsaken i dag, etableringen av et regionalt skyte- og øvingsfelt i Hedmark, er jeg enig i det saksordfører sa. Når det derimot gjelder lokaliseringen, er jeg prinsipielt nokså uenig. Når saksordfører sier at så vidt han forstår, er det hensynet til eget fylke som begrunner Høyres standpunkt, må jeg få lov til å fortelle at det faktisk er i Hedmark fylke dette skytefeltet skal ligge. Det er i Hedmark belastningene kommer for dem som blir utsatt for skytefeltet, og derfor skulle jeg gjerne ha likt å vite hvem den valgets kval som saksordfører gav uttrykk for når det gjaldt et så vidt stort inngrep, skulle gjelde for, hvis den ikke skulle gjelde for dem som bor i Hedmark. Eller er det også slik i denne saken at det er meget enklere å tåle smerte på vegne av andre enn på egne vegne? Men la nå det være. Det viktigste er at i innstillingen refererer også saksordfører fra meldingen og forteller i klartekst at makeskiftepotensialet er brukt opp ved etableringen av Rena leir på Rødsmoen, mens man sier at ved alternativet Granberget ville mulighetene for makeskifte være betydelig bedre. Så sier man videre: «Flertallet legger videre til grunn for slikt makeskifte at det ikke oppstår problemer i forhold til bestemmelser i landbrukslovgivningen f.eks. når det gjelder bo- og driveplikt.» Hvis man får disse to tingene til å gå i hop, er det bra, men det er relativt oppsiktsvekkende. Jeg vil gjerne spørre saksordfører: Har han fått Arbeiderpartiet med på denne nokså dramatiske endringen i norsk konsesjonslovgivning som må være en premiss for at man skal kunne foreta makeskifte i et område hvor det i innstillingen selv sies at det ikke er mer makeskifteareal til disposisjon? Man må altså gå utover det området og inn i områder hvor konsesjonslovgivningen ellers er meget streng og avvisende. Er Arbeiderpartiet med på disse forblommede vendinger?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Jeg merker meg i flere innlegg omsorgen for rovdyrstammen i Hedmark. Det er åpenbart ikke grenser for hvilke velsignelser Hedmark skal bli utsatt for i denne saken og i andre saker. Det får vi bare arkivere til senere bruk. Ellers beskrev representanten Eriksens partifelle tåkeforholdene i Gråfjellet under forsvarskomiteens befaring. Det kan tyde på at tåken har satt seg på øynene, slik at det blir reflektert også i de svarene vi får på spørsmål. Det gjaldt ikke minst saksordførerens svar på en tidligere replikk fra meg. Men det jeg ville ta utgangspunkt i nå, er et sitat som den daværende forsvarsminister kom med i spørretimen til meg i oktober 1997. Forsvarsministeren sa: «Jeg vurderer det derfor i dag slik at vi har et saklig fundert behov for et regionfelt på norsk jord lokalisert til Østlandet.» Dette vakte betydelig oppmerksomhet i Hedmark. Østlendingen skrev på lederplass: «Fjærvoll uten støtte». Og Åmot-ordføreren fortalte at hun var både «overrasket og ikke så rent lite forbannet», står det, «over at saken kjøres fram på den måten som Bjørn Hernæs … nå gjør.» Nå forteller representanten Eriksen at det er støyen som har vært mye av årsaken til at Kristelig Folkeparti har snudd. Jeg kan i og for seg bekrefte at støyen fra Åmot tidvis kan være nokså sjenerende, men allikevel kunne det ha vært interessant å få greie på: Når var det Kristelig Folkeparti konverterte fra «et saklig fundert behov for regionfelt … lokalisert til Østlandet», og til at en utvidelse i nasjonalhelligdommen på Dovre og Hjerkinn er bedre f.eks. ut fra støymessige forhold?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Jeg respekterer at det ikke er enkeltpersoner som instruerer Senterpartiet, og tar da til etterretning at det er hele partiet som er gått av sporet i forsvarssaker. Jeg vil også ta opp det som Fossli var inne på, at Senterpartiet beklager manglende utredning av Älvdalen. Jeg skal se bort fra at ordet «beklager» er et forholdsvis sterkt ord i denne sal, ikke minst når det er rettet mot egen regjering. Røsjorde gikk tilbake til 1993. Jeg vil gå tilbake til juni 1997, tre eller fire dager før det daværende storting gikk fra hverandre. Da fremmet representantene Ola D. Gløtvold, Bjørg Hope Galtung, Magnar Sortåsløkken og Rolf Ketil Bjørn et Dokument nr. 8-forslag om å få utredet bruk av Älvdalen skytefelt i Sverige som alternativ til Forsvarets planer om et regionalt felt på Østlandet. Nå vet jo alle, sikkert også representanten Hovind, at Dokument nr. 8-forslag ikke ligger over fra ett storting til et annet. Dermed blir det forholdsvis interessante spørsmålet: Hva i all verdens rike kommer det av at Senterpartiet i regjering ikke har sørget for å få utredet det alternativ som Senterpartiets representanter ville ha utredet i juni 1997? Denne alliansen mellom et SV som i mellomtiden er blitt NATO-vennlig, og et senterparti som ikke lenger tar hensyn til Forsvaret, er selvfølgelig en konstellasjon som jeg forstår at det kan føles litt ubehagelig å være en del av. Men forslaget lå nå der, og selv om Senterpartiet ellers ikke har satt sjenerende spor i denne regjeringen, har de dog hatt muligheten til å sørge for å få utredet det de selv snakker så varmt for. Det hadde vært interessant å få høre hvorfor et forslag fremsatt tre eller fire dager før Stortinget går fra hverandre, overhodet ikke tas hensyn til når det samme parti kommer i regjeringsposisjon.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Tidligere forsvarsminister Jørgen Kosmo hadde et usedvanlig klart innlegg som berørte mesteparten av problemstillingene rundt skytefeltet. Jeg har imidlertid to forbehold i forhold til hr. Kosmos innlegg: Han har åpenbart glemt å sende en kopi av det til Hedmark Arbeiderparti. Jeg håper det lar seg ordne i ettertid. De argumentene som Kosmo brukte, har enten ikke kommet frem til eller i hvert fall ikke trengt igjennom i Hedmark Arbeiderparti. I den forbindelse hadde også representanten Grethe G. Fossum et av sine vanlige, sjarmerende innlegg, hvor hun bl.a. kommer med sterkt forsvar for ikke å legge et skytefelt – som hun riktignok ikke vil ha – til Gravberget. Vi fikk altså en utredning om Finnskog-kulturens fortreffelighet, som sikkert måtte glede mange. Det er bare det at departementet på et lignende spørsmål svarer: «Det området som eventuelt måtte bli berørt av et Regionfelt Østlandet, alternativ Gravberget, må imidlertid regnes som noe perifert i forhold til kjerneområdet for den skogsfinske kulturen.» Jeg synes dette var en bra formulering. I forhold til den «skogsfinske kulturen» er det alternativet vi går inn for på Gravberget, like perifert som representanten Grethe G. Fossums innlegg. Jeg synes nå når dette skytefeltet snart er i ferd med å bli en realitet, at det er på tide at det arbeiderpartidominerte Hedmark legger sutringen til side og ser de mulighetene som dette skytefeltet gir. Jeg har lyst til i kopitidsalderen å sende dem et innlegg som Odvar Thompson hadde i Østlendingen den 20. februar 1999 under overskriften «Skytefelt ikke bare en ulempe». Skytefeltet er på mange måter, samtidig med de ulempene det også har, en av de største mulighetene Hedmark har for å utvikle fylket videre i tiden fremover. Igjen henviser jeg til en annen ikke helt perifer arbeiderpartirepresentant, hr. Bjørn Tore Godal, som også fortalte hvilken betydning Forsvaret har som arbeidsplass for Hedmark fylke, og hvordan det kan være med på å utvikle Hedmark fylke i tiden fremover. Jeg har skrevet to-tre brev til fylkesordføreren – Arbeiderpartiets fylkesordfører i Hedmark. Når dette vedtaket ligger på plass, håper jeg omsider Arbeiderpartiet tar dette med seg, legger surmulingen til side og blir med på å ta imot den utfordringen som dette gir også i positiv retning.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Sammenhengen er nærliggende. Vi har fått fastslått en god del ting. Vi har fått fastslått at stortingsmeldingen er et misfoster. Vi har fått fastslått at morskapet er klart, men at farskapet er høyst uklart, slik at vi får ta DNA-tester i bruk for å få det også på plass. Ellers fikk vi også forståelse for at det er et kjerneområde vi opererer i, og jeg går i hvert fall ut ifra at den tidligere forsvarsminister fastholder det han har sagt på ett område, at han sitter i en regjering som er meget lydhør overfor Stortingets ønsker. Med den lille reservasjon fastslår jeg igjen at det ikke blir nødvendig å utstede noen fellingstillatelse i kjerneområdet. Men jeg vil gjerne få lov til å spørre: Hva har statsråden og Regjeringen ment med sin anbefaling av alternativet Gravberget? Den sier jo at hvis Stortinget bestemmer skytefelt, er Gravberget det minst smertefulle alternativet for dem. Nå kommer etter alle solemerker å dømme Stortinget i sin første eller annen avstemning senere på kvelden til å fastslå med overveldende flertall at vi skal ha et skyte- og øvingsfelt, slik det er beskrevet av flertallet i innstillingen. Da blir spørsmålet: Hva har Regjeringen tenkt å foreta seg når det vedtaket foreligger? Skal den da oppfylle det den selv har sagt om at det minst smertefulle alternativet er Gravberget, og med andre ord støtte det? Hvis man i så fall har tenkt å gjøre det, må jeg også spørre: Hva kan det skyldes at Regjeringen ikke har gjort et eneste politisk grep for å forsøke å få flertall for noen av sine forslag, ingen ting for å prøve å få flertall for sitt primærstandpunkt og, så vidt jeg forstår, heller ingen ting for å få gjennomslag for sitt alternative standpunkt? Det ville det være interessant å få greie på. Det kan da ikke være en regjering som fullstendig lar seg føre med vind og vær.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Innlegget fra Grethe Fossum var ikke rettet mot meg, det var rettet mot Det Norske Arbeiderparti, minus Hedmark Arbeiderparti. Ellers har jeg lyst til å si at Jørgen Kosmo glemte en ting i sitt innlegg. I sin tid som forsvarsminister, i forbindelse med etableringen av Rena leir, kom han med sterke føringer i retning av at det ikke var noen sammenkopling mellom etablering av leiren og det skyte- og øvingsfeltet som vi allerede da hadde begynt å diskutere. Han kom med så sterke føringer at jeg har atskillig forståelse for at folk i Åmot føler det som et regelrett løftebrudd at det nå blir sagt at den koplingen eksisterer. Grunneiere i Åmot er en type grunneiere som har greid, med bl.a. medvirkning fra fylkesmannen i Hedmark, å hindre en kommersialisering av området. Den prisen må de samme grunneierne nå betale. Det at det er et uberørt område som det koster lite å ta seg til rette i, blir brukt som et argument i seg selv i denne saken. Jeg forstår godt at folk i Åmot føler seg overkjørt av den behandlingen denne saken har fått.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Det er opprørende at en allianse av Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet nå ser ut til å tvinge gjennom et av norgeshistoriens største naturinngrep, mot massive protester. Dagen i dag gir lett assosiasjoner til andre store feilgrep. Det er nok å nevne Alta-utbyggingen. Vi vet at det er planlagt målområder i fantastisk, urørt natur, og dette vil frata fremtidige generasjoner muligheten til å oppleve denne urørte naturen. Representanten Røsjorde la vekt på den grundige saksbehandlingen. Men verken forsvarskomiteen eller energi- og miljøkomiteen har sett Gråfjellet før dette vedtaket skal gjøres i dag. Energi- og miljøkomiteen bestemte seg for ikke å dra på befaring, og da forsvarskomiteen besøkte Gråfjellet, var det så tjukt av tåke at Forsvarets omviser måtte bruke kart og kompass når man beveget seg utenfor veien. Jeg vil spørre representanten Røsjorde om han synes dette var en tilfredsstillende befaring. Jeg vil også spørre Røsjorde om han synes det er tilfredsstillende at det overhodet ikke er foretatt undersøkelser av de meteorologiske forholdene i området. Hvilken vekt har Røsjorde lagt på NVEs anbefaling om ikke å etablere skytefelt og SFTs etterlysning av tiltak? Vi vet at utslipp til vann og grunn ved avrenning fra tungmetaller er en svært alvorlig fare ved etablering av dette regionfeltet. Har den massive motstanden lokalt, fra Den Norske Turistforening, miljøorganisasjoner og alle de lokale foreningene, gjort noe inntrykk på representanten Røsjorde? Vi har også de offentlige miljøetater og institusjoner. Har det vært lagt noen vekt på denne kraftige motstanden ved vurderingen av de endelige konklusjoner?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Mange har naturlig nok vært opptatt av kostnadene ved feltet. De er i og for seg ikke avskrekkende. Fordelt over det antall år det her er snakk om, er dette overkommelig, og det er langt mindre størrelser over de årlige investeringer enn det vi om kort tid skal diskutere når det gjelder både fregatter og andre store nyanskaffelser i Forsvaret. Men jeg kan bekrefte at Arbeiderpartiet selvsagt er opptatt av å sikre Forsvarets økonomiske rammebetingelser, akkurat som alle partier med basis i sitt utgangspunkt er det. Men jeg vil jo minne om, når vi snakker om langtidsprogrammet, at det er riktig, som representanten Ingvald Godal sier, at det sviktet med ganske mye – ja faktisk bortimot 1 milliard kr – i forhold til langtidsprogrammets forutsetninger da regjeringen Bondeviks budsjettforslag forelå kort tid etterpå. Arbeiderpartiet greide å tilbakeføre 300 mill. kr av den milliarden, Høyre greide å tilbakeføre 450 mill. av den milliarden. Så hvis den forsvarspolitiske troverdighet henger på 150 mill. kr, som er differansen, ser jeg med fortrøstning fram til samarbeid om det også i framtida. Dette er selvfølgelig bare et vitnemål om at når vi kommer inn i den type store budsjettrunder som budsjettbehandlingen om høsten er, må forsvarskomiteen og Forsvarets talsmenn finne seg i å slåss internt i sine grupper om hva som er prioriteringene, og der gjør vi alle en jobb etter beste evne. Men det kan ikke framstilles som en prinsipiell forskjell mellom Høyre og andre – selv om representanten Ingvald Godal ikke sa det, ante jeg det i forlengelsen av det han sa.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Hvis vi mente at Forsvaret tok feil, kunne vi selvfølgelig se bort fra de militære synspunkter, og da hadde det vært en enklere sak både for Åmot kommune og alle andre. Men da ville det jo ikke bare være Forsvaret som hadde tatt feil, det ville også Stortinget gjennom sin tidligere behandling av omleggingen av hele forsvarsstrukturen og forsvarskonseptet. Den har jo nettopp gått på at bortimot en halvering av landforsvaret skal kompenseres gjennom effektivt utstyr, som nå er i full anskaffelse, og som en kan trene effektivt med gjennom to store regionale felter, ett i nord og ett i sør. Men jeg gjentar: Hadde vi følt at det var gjort et dårlig håndverk i Forsvaret i forhold til å begrunne opplegget, enn si gjennomgå behovet på en ordentlig måte, hadde den saken aldri kommet til Stortinget. Men det er jo, som jeg var inne på innledningsvis, en avveining av de ulike mål som Stortinget setter høyt, vi har foretatt gjennom dagens innstilling. Selvsagt er det ulemper ved dette vedtaket som i dag etter alt å dømme skal treffes, men de overordnede mål som knytter seg til vår forsvarspolitiske evne, har gjennomslag for oss. Men det er selvsagt ikke noe særsyn for akkurat den saken vi behandler her i dag; vi har en lang rekke saker i Stortinget hvor en avveier ulike formål mot hverandre, og hvor miljøvern og naturvern inngår holdt opp mot andre mål, og hvor Stortinget treffer en endelig avveining.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Jeg vet ikke helt hvordan det er i den komiteen der representanten ferdes, men i forsvarskomiteen er det iallfall ikke sånn at vi inntar våre standpunkter avhengig av hva de andre partiene mener. Vi bedømmer selvsagt sakene separat og med basis i hva vi mener om dem. Og om det er Kristelig Folkeparti som mener det ene eller Fremskrittspartiet som mener det andre eller Høyre som mener det tredje, spiller ingen rolle for vår fraksjon i forsvarskomiteen. Vi går inn for det vi mener er saklig riktig, og så tar vi støtten fra den kanten den ville komme, akkurat som jeg tror man ville i en normal stortingskomite. Jeg kan sette tre streker under det når jeg sier at sånn er det. Det forekommer ikke at vi inntar et standpunkt fordi noen har ment noe annet fra et annet parti i forsvarskomiteen. Men saken har jo dessuten en forhistorie gjennom flere arbeiderpartiregjeringer, helt uavhengig av hva Fremskrittspartiet måtte ha ment, og logikken når det gjelder sakens forhistorie, har jeg gjort rede for gjennom mitt innlegg. Forsvarskonsept: Under ethvert tenkelig forsvarskonsept trenger vi et effektivt landforsvar i Norge. Ingen har bestridt det. Det kan godt være at det tallmessig og kvantitativt kommer på et enda lavere nivå enn det vi har i dag, men det tilsier jo ikke at vi så skal begrave mulighetene for at dette lille forsvaret skal bli mer effektivt. Det er det konseptet som ligger til grunn for dagens opplegg, og sånn sett er det uendret og uberørt av den type prinsipielle og litt tåkete debatter som av og til trekkes opp i en sånn forbindelse. Jeg kan ikke se at det forandrer noen ting. Jeg skulle i og for seg ønske at SV var representert i forsvarskomiteen, slik at de kanskje følte seg noe mer hjemme i disse problemstillingene og kunne gå inn i dem på en annen måte.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Jeg vil gjerne bruke anledningen til å ønske den nye forsvarsministeren velkommen til Stortinget, og til en så å si «flying start» – selv om det her er landforsvaret det dreier seg om. Jeg er noe overrasket over at en statsråd fra det gamle hederskronede miljøpartiet så å si uten å blunke åpner for en utvidet bruk av Hjerkinn, med de problemer det vil avstedkomme når det gjelder de store visjoner om et sammenhengende nasjonalparkområde som omfatter Dovrefjell, Rondane og Sunndalsfjella nasjonalpark. Jeg forstår at det er en avveining som eventuelt ligger til grunn for å sette det perspektivet til side, men jeg gjentar at jeg finner det noe oppsiktsvekkende. Min egentlige replikk går på det faktum at komiteens flertall sier at den finner det helt nødvendig å øke Regjeringens rammer for avbøtende tiltak, slik at vi kan komme lengst mulig når det gjelder å begrense ulempene ved Regionfelt Østlandet. Det sier seg selv at et slagkraftig program basert på etterprøving, på flerbruksplaner, på miljøvernfaglige og landbruksfaglige vurderinger i nært samarbeid med de berørte kommuner – her sannsynligvis Åmot kommune – Hedmark fylkeskommune og fylkesmannens miljøvernavdeling er alfa og omega for å få en framdrift i utviklingen av regionfeltet som minimaliserer skadevirkningene. Jeg vil gjerne spørre statsråden, selv om hun ikke har sittet lenge i stolen, om hun har merket seg dette og er innstilt på å følge opp denne merknaden, slik at en i samråd med de lokale myndigheter også kan medvirke til en utvidet ramme etter hvert, som jeg er sikker på viser seg å bli nødvendig av hensyn til de helt sentrale, lokale interessene som selvsagt vil bli målbåret både av Åmot kommune og andre i denne saken.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Hvis man med å ta standpunkt mener nye utredninger, har man i og for seg tatt et standpunkt. Men jeg minner om at statsråd Fjærvoll i Stortinget i oktober 1997 sa følgende: «Regjeringen og forsvarsministeren legger ikke opp til noen ny spesiell utredningsrunde.» Og det framgår av andre svar i samme spørretime at Regjeringen så fort den er i stand til det, vil legge fram en proposisjon om saken med basis i behovet for et Regionfelt Østlandet. Og det samme gjentas i mars 1998, også i spørretime, at det vil bli lagt fram en proposisjon om saken – med andre ord et konkret forslag i oppfølgingen av det arbeidet som tidligere forsvarsminister Kosmo og andre har redegjort for, og som har en sammenhengende forhistorie i Stortinget. Og hvis en leser gjennom det som ligger i dagens melding – alle har ikke anledning til det, og en skal ikke pålegge alle å lese stortingsmeldinger – er det en frapperende mangel på sammenheng mellom meldingens ti første kapitler og det som så står i løpet av noen knappe formuleringer i kapittel 11. Det skaper ikke bare en mistanke, men en overbevisning hos flertallet i denne salen om at dette er gjort med påholden politisk penn. Det er rett og slett ingen begrunnelse for det man ender opp med, heller ikke i sakens forhistorie gjennom statsrådens replikker i Stortinget, som jeg har vist til nå. Hadde en på et tidlig tidspunkt vært innstilt på en ny utredning, burde en iallfall ha satt i gang det ut fra det en visste om de vanskeligheter Senterpartiet og muligens Venstre ville påføre forsvarsministeren. Men det skjedde ikke.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-23:
Brei nasjonal semje i forsvars- og tryggingspolitikken har alltid vore veldig viktig for eit lite land. Og eg må berre gje uttrykk for at eg er veldig glad for at den alliansen på dette området som har vore til stades i dette landet i våre beste periodar i etterkrigstida, er etablert på nytt i denne saka. Men det er òg slik at dette skytefeltet berre vil ha meining i den grad me har eit forsvar som er av ein slik karakter at det har bruk for dei øvingane som skal finne stad her, og berre i den grad me har eit forsvarsbudsjett som er slik at Forsvaret får råd til å øve. Me såg i fjor at Arbeidarpartiet gjekk inn for noko under handsaminga av langtidsmeldinga, det vart slett ikkje fylgt opp i budsjettet nokre månader etterpå. Og eg håpar – i og med at me går inn for dette skytefeltet – at Bjørn Tore Godal her kan stadfeste at Arbeidarpartiet vil syte for at me har det Forsvaret som me bør ha, som treng eit slikt felt, og at det i framtida vil ha råd til å øve på det nivået som me her legg opp til.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-23:
Dei fagmilitære går veldig langt i å likestille Gravberget og Gråfjellet i innstillinga. På enkelte punkt seier dei at Gravberget er betre. Klimamessig sett ligg det lågare, og landskapsmessig er det veldig fordelaktig. Så dei er langt på veg likeverdige. Då blir det slik at andre argument får større vekt, og då har me konkludert med Gravberget, som eg har vore inne på tidlegare, og som andre kjem til å koma tilbake til seinare. Forholdet til Sverige og hensynet til finnekulturen er negative moment i denne samanhengen. På den andre sida har me det forholdet at når det gjeld f.eks. skogbruket og dei som bur i området, så er det i Gravberget-alternativet store skogar som er eigde av store selskap eller av staten. I Rena er det mykje meir lokalt busette som det vil gå ut over. Det tel sjølvsagt i retning av å legge feltet på Gravberget. Ein har andre ting, som omsynet til sivil luftfart, som eg synest har vorte overvurdert i denne samanhengen, men det er trass i alt til ein viss grad eit moment. Alt i alt har me kome til, ut frå ei vurdering av dette, at me landar på Gravberget primært, men at me vil støtte Gråfjellet subsidiært.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-23:
Når det gjeld ansvaret og spørsmålet om soldatanes tryggleik er avhengig av at me får dette feltet, er svaret eit klart ja. For dei som me skal sende ut i aktiv strid eller i forsvar av Noreg, er berre dei absolutt beste øvingsforholda godt nok. Litt dårlegare øving, slik Kristeleg Folkeparti går inn for, kan veldig fort resultere i tap av liv, som elles kunne ha greidd seg. Det er alvoret i denne situasjonen. Når det gjeld miljøet, er det klart at på Hjerkinn er det delar av området der det er blindgjengarar – det har vore nedslagsfelt – og det vil ta lang tid før det kan brukast, men det er store delar av resten som kan brukast temmeleg raskt. Når det gjeld avrenning, er det avrenning frå Hjerkinn òg. Summa summarum synest eg at det at me kan få frigitt Dovrefjell – Hjerkinn, og at Dovrefjell då kan bli eit veldig stort naturområde, der ein har ein nasjonalpark like opp til grensa, langt på veg veg opp ulempene ved Gråfjellet. Når ein tek alt med, synest eg at det er heilt klart at me bør få eit skytefelt nær dei som skal bruke det, sjølv om det kjem til å krevja noko frå naturen. Eg må berre føye til at eg trur at konsekvensane for naturen er veldig overdrivne. Me har vore oppe ved f.eks. Mauken-Blåtind og sett der dei har skote i 30-40 år. Ein legg nesten ikkje merke til det. Det ein merkar, er køyrestripene som ligg der etter stridsvogner osv., men elles er det ganske minimalt.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-23:
Det er slik i dei fleste samanhengar her i livet at folk gjerne vil ha fordelane, men ikkje ulempene, og denne debatten ber vel òg eit visst preg av det. Eg trur at dei som har fått så store fordelar som f.eks. på Rena, med alle dei arbeidsplassane og alt det som fylgjer med der oppe, òg er nøydde til å ta innover seg ein del ulemper. Når det gjeld Älvdalen, sa eg i innlegget mitt at det heilt avgjerande argumentet her er at eg ikkje trur at nøytrale Sverige ville tillata NATO-troppar å øve på sitt territorium i ein situasjon i Europa der det er i ferd med å spisse seg til, og der alle må øve. Sjølv om Sverige reduserer sitt forsvar og det blir mindre behov for øvingar av den grunn, trur eg all historisk erfaring tilseier at svenskane neppe hadde sleppt NATO-troppar til for å øve på sitt territorium i ein akutt krigssituasjon i Europa.