trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Utdanningskomiteen har jo brukt mye av Stortingets tid i dag, men når så mange likevel har tatt ordet i denne debatten, greide selvfølgelig ikke jeg heller å dy meg, for dette er en svært viktig sak. Jeg er enig med dem som har sagt at ressurser er det viktigste, og da må kommunene ha en økonomi som gjør dem i stand til å oppfylle målene om et godt arbeidsmiljø i skolen. Men selv om ressurser er viktig, er det også svært viktig å få på plass noen lovfestede rettigheter også for elevene, slik som arbeidstakerne har det. Som flere har vært inne på, har denne saken blitt en gjenganger i Stortinget. Det er nå om lag fem år siden Stortinget fattet det vedtaket som det har vært referert til i dag, om at Regjeringa skulle utarbeide bestemmelser i lovverket for å ivareta det fysiske arbeidsmiljøet for elevene, i tråd med de bestemmelsene som gjelder for vanlige arbeidstakere. Nå har det endelig blitt sendt ut et konkret lovforslag på høring. Representanten Reikvam har fremhevet målet om å styrke elevenes deltakelse og styrke elevenes rettigheter når det gjelder å være med og utforme et arbeidsmiljø. Jeg mener derfor det er riktig å legge arbeidsmiljøbestemmelsene inn i opplæringsloven, sånn at vi kan se læringsmiljøet for elevene som en helhet. Jeg håper at dette kan bli en sak vi kan stå sammen om. Jeg håper at vi ikke behøver å ha veldig mange debatter for å diskutere situasjonen i den kommunen, eller det fylket, man er valgt inn fra, fordi retten til et godt arbeidsmiljø for elevene burde være en sak vi kan stå sammen om. Det burde være en selvfølge.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Da jeg i innlegget mitt gav uttrykk for at dette på mange måter er en gladmelding, var det fordi det faktisk kan dokumenteres at det har skjedd en positiv utvikling i det norske samfunnet når det gjelder holdninger overfor homofile og homofili. Jeg synes faktisk at dette er noe som det er greit at det sies fra om fra denne talerstolen. Men det er ikke dermed sagt at jobben er gjort, langt derifra. Vi må alle ta et ansvar, sier representanten, og svaret som Kristelig Folkeparti gir, er utrolig nok å legge inn en egen merknad i innstillingen når det gjelder helbredelse. Det er ganske fantastisk at Kristelig Folkeparti, i en verden som i all hovedsak er preget av hat og vold og krig, klarer å gjøre kjærlighet mellom to mennesker til et hovedproblem. Det er for meg helt ufattelig, og jeg forstår ikke at det går an å stå på denne talerstolen og angripe Arbeiderpartiet når vi vet hva slags historie Kristelig Folkeparti har i forhold til dette spørsmålet.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg oppfattet at det var tre relativt konkrete spørsmål, handlingsplan, straffeloven og telefon. Jeg skal prøve å ta det i den rekkefølgen. Når det gjelder spørsmålet om å få en egen handlingsplan på dette spørsmålet, har vi kommet fram til at vi ikke trenger en handlingsplan til. Vi trenger handlinger, og det er tiltak som er listet opp i denne stortingsmeldingen. Det er det svaret jeg kan gi på det. Vi trenger ikke en handlingsplan til. Vi trenger faktiske handlinger. Når det gjelder straffeloven, har ikke vi noe behov for å stemme for noe som Regjeringen har sagt at den har til hensikt å vurdere. Det er svaret på det. Når det gjelder telefonen, har vi også vurdert det ganske nøye. Men faktum er i dag at det koster 20 øre pr. min å ringe den telefonen som er der i dag. Da er vurderingen vår at det vil på mange måter være et markeringsforslag mer enn noe annet. For vår del er det derfor mange mer viktige tiltak i meldingen, slik som den foreligger.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Det siste svaret fra representanten Lånke syns jeg på mange måter viser det problemet som Kristelig Folkeparti er oppe i. Relativt febrilsk forsøker Lånke i det svaret å ufarliggjøre merknader som Kristelig Folkeparti har i innstillingen, en liten setning, men det er akkurat de små setningene fra Kristelig Folkeparti som er problemet. Kristelig Folkeparti har et stort forklaringsproblem. Det merket vi i hovedinnlegget, hvor store deler av innlegget ble brukt til å forklare, og hvor det faktisk også fra representantens side ble hevdet at man var blitt misforstått. Jeg siterer fra merknadene: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Kristelig Folkeparti, er kritisk til forsøk på helbredelse av homofile. Disse medlemmer» – altså flertallet – «oppfatter dette som en krenkelse av menneskeverdet og aksepterer at homoseksualitet er en normalvariant av menneskelig seksualitet.» Denne merknaden er ikke Kristelig Folkeparti med på. Det er også sagt fra representanten Lånke at Kristelig Folkeparti ikke har noe standpunkt når det gjelder helbredelse. Da stiller jeg meg følgende spørsmål: Hvordan kan man si noe sånt når man ikke er med på denne merknaden? Og videre: Hva er det vi har misforstått ved Kristelig Folkepartis holdning når det gjelder spørsmålet om helbredelse?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Sist tirsdag utbrøt representanten Sandberg i begeistring at når det gjaldt saken om stebarnsadopsjon, gikk Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti hånd i hånd. Det var et klamt håndtrykk som Kristelig Folkeparti riktignok reserverte seg noe mot, men på mange måter er det slik i dag også. Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har mange sammenfallende synspunkter i spørsmål som har med homofili å gjøre. Representanten Lånke ble bestyrtet over at jeg viste til merknadene, men jeg må gjøre det igjen, for det er jo i merknadene de enkelte partiene meisler ut politikken sin. Og i en flertallsmerknad hvor samtlige partier med unntak av disse to, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, er med, gir flertallet uttrykk for at målet må være å utvikle et samfunn hvor mennesker kan akseptere sin egen seksualitet uten frykt for vold, diskriminering og trakassering. Og spørsmålet mitt er kort og godt: Hvorfor kan ikke Fremskrittspartiet være med på en slik formulering?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Da jeg leste resultatene i NOVA-rapporten for to år siden, oppfattet jeg ikke den som en gladmelding. Det gjorde noe med meg. Det er ikke akseptabelt at noe menneske, uansett alder, kjønn, tro eller seksuell legning, skal leve i en så fortvilt livssituasjon at det føles som om den eneste utveien er å ta sitt eget liv. Når det er dokumentert at dette faktisk er tilfellet, må vi alle ta et ansvar for å gjøre noe med den situasjonen. Det ansvaret tok regjeringen Bondevik og daværende statsråd Svarstad Haugland ved å bestille og sette i gang arbeidet med denne meldingen. Dessverre har jeg registrert at debatten som fulgte etterpå – også etter at stortingsmeldingen kom – har vært preget av harde fronter. Det har ikke tjent dem som faktisk har denne tunge livssituasjonen, som NOVA-rapporten og senere stortingsmeldingen skildrer. Vi har alle et ansvar for hvordan denne debatten føres. Fokuset må hele tiden være på bedre levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile, og da vil jeg tilføye: spesielt unge lesbiske og homofile. Dessverre har ganske mye av oppmerksomheten blitt flyttet bort fra det sentrale, når Regjeringen i denne stortingsmeldingen foreslo å gripe rett inn i Kirkens indre liv. Og nå skal representanten få mulighet til å utdype litt mer om det. For det er vanskelig å forstå fullt ut Regjeringens hensikter med forslaget om å fjerne unntaksbestemmelsen i arbeidsmiljøloven § 55a. Dessverre viser dette dårlig skjønn og en blind tro på at lovendringer er veien å gå for å endre holdninger. Dermed glemmes det viktigste i denne saken, nemlig menneskeverdet og respekten for det enkelte mennesket. I møte med alle mennesker, uansett hvem vi er, må respekt og toleranse alltid ligge til grunn. Teologiske vurderinger må Kirken selv få ta, også i fremtiden. Kirkepolitiske diskusjoner tar vi gjerne med Arbeiderpartiet, men da må det være kirkepolitikk som er temaet. Er ikke representanten redd for at disse harde frontene har overskygget det som meldingen tok opp, nemlig levekår og livskvalitet, og da spesielt for de unge lesbiske og homofile?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-31:
Først vil jeg understreke at vi er enige med Arbeiderpartiet når det gjelder synet på stillinger i Kirken. Så har jeg lyst til å ta tak i noe av det som Frank Willy Larsen sa om NOVA-undersøkelsen, at den kanskje kunne ha et skeivt grunnlag. Da forstod jeg at troverdigheten til den på en måte kunne bli svekket, men jeg tror ikke det var akkurat det han mente. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at etter at den NOVA-undersøkelsen kom, er det gjort solid forskning, flere forskningsstudier i andre land også, som underbygger de resultatene som NOVA-rapporten kom fram til. Så la oss ikke svekke troverdigheten til den. Så er jeg enig i at jobben ikke er gjort. På alle områder hvor vi mener at det er viktig å sette i gang tiltak, foreslår vi at vi skal ha handlingsplaner. Det har SV gjort også i denne saken. Vi vil ha en handlingsplan som kan forplikte oss enda sterkere til å ta fatt i den jobben som må gjøres på alle samfunnsområder, og jeg lurer på hvorfor ikke Arbeiderpartiet kan være med på å støtte opp under det. Når det gjelder endring av enkelte paragrafer i straffeloven, sier Regjeringa i meldinga at den skal vurdere det. Å endre de paragrafene er jeg helt enig i må vurderes for å sikre rettssikkerheten til homofile og lesbiske. Jeg lurer på om ikke Arbeiderpartiet vil stemme for det forslaget som vi også har om å be Regjeringa om snarest å fremme et forslag om endring av straffeloven § 232 og § 292. Representanten sa også at det er viktig å ta på alvor «komme ut»-fasen. I den fasen vil de unges homotelefon bety fryktelig mye. Det er et lavterskeltilbud som vi ønsker å gjøre mest mulig tilgjengelig. Vil man vurdere også det forslaget som vi har lagt fram når det gjelder Homofiles Ungdomstelefon?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-31:
Det er ett synspunkt jeg faktisk er enig med representanten fra Kristelig Folkeparti i. Det er det at når Kirken kom så sterkt i fokus etter at meldinga kom, ble på en måte både jakten på syndebukker slutt og resten av samfunnet frikjent. Det synes jeg er ganske leit, for her er det virkelig en jobb å gjøre. Men jeg kan ikke la være å gå tilbake til debatten på tirsdag, for til tross for det Ola T. Lånke har sagt her, virket det på meg som at jo stillere en går i dørene og ønsker seg tingene som de engang var, jo bedre er det. NOVA-rapporten og de klare tallene som viser hva unge sliter med, egen identitet og at de til og med prøver å ta sitt eget liv, krever at vi stiller oss noen spørsmål om hvorfor. Er det sånn at lesbiske og homofile er sammensatt annerledes, genetisk faktisk, som gjør at de er spesielt svake? Eller er det slik at det er vi, samfunnet, det store flertallet, som ikke tolererer det å være annerledes? Men da må også Kristelig Folkeparti, hvis vi stiller oss det spørsmålet, ta innover seg at når de vil åpne for forskning på årsak, sender de ut bøttevis av signaler om at homofili er unormalt. Helt til slutt vil jeg ta opp igjen det med Homofiles Ungdomstelefon. Der har faktisk Kristelig Folkeparti vært ganske åpen tidligere og støttet den. Er da Kristelig Folkeparti enig i at dette børe være et lavterskeltilbud i den grad at den kan være gratis, slik at det ikke kan være noe til hinder for at unge kan søke denne telefonen, og at den også kan styrkes, slik at man kan ha veiledningsressurser overfor de unge som på frivillig basis driver denne telefonen?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-31:
Jeg vil slutte meg til roserne og si at bare det bildet som er trykket på forsiden av meldinga, viser at dette er en verdidebatt, en verdimelding, så den rosen skal statsråden ha. Men jeg vil utfordre statsråden på hvem hun tenker seg skal ha ansvaret for jobben videre, altså den jobben vi alle er enige om må gjøres. For oss ser det ut som vaktbikkje- og pådriverfunksjonen legges til LLH. Vi har vært sterkt uenig i de nedskjæringene som LLH fikk i den forrige arbeiderpartiregjeringens tid. Vi er enig i at LLH skal få styrket sin mulighet til å være en sterk grasrotbevegelse, spirende i hele landet, en førstelinjetjeneste for brukergrupper og andre. Men SV mener at arbeidet også må gjøres av fagfolk i offentlig regi, på samme måte som i likestillingsarbeidet for øvrig. Kan en tenke seg arbeidet for likestilling uten det som har vært gjort på likestillingssenteret og av Likestillingsombudet? Noen må ha ansvaret for kompetanseutvikling, for juridisk rådgivning osv. Vi ser at det vil være behov for et kompetansesenter og en kunnskapsbank med tilhørende ressurser og bedre kontinuitet i oppfølging av saker og utvikling enn det vi har lov til å pålegge LLH å ha ansvaret for. Vi er enig i at det nå ikke skal opprettes et homoombud, men synes de tankene en har i Sverige om å samlokalisere alle ombudene i forhold til grupper som blir diskriminert, under én og samme paraply, er spennende. Der har man også et homoombud. Det blir viktig å få avklart hvilke tanker statsråden har om den videre utvikling og hvilken rolle hun ser for seg at LLH skal ha. Kan LLH erstatte et homoombud og et kompetansesenter? Og hvis LLH skal gjøre det, i hvilket omfang ser man da at man trenger å styrke LLH? Med andre ord: Her er det ikke snakk om bare noen hundretusener hvis en skal styrke LLH på den måten. Og så må en tenke seg nøye om slik at en ikke blander forvaltning og grasrotengasjement.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Først vil jeg bare vise til det som jeg tidligere sa i mitt innlegg når det gjaldt forskning. Vi står sammen med Arbeiderpartiet og de andre partiene om å be om mer forskning, og vi ber om at denne forskningen skal omfatte alle ting, også årsaksforholdene, nettopp fordi vi vet at en del sliter med det og tumler med disse tankene, og vi tror det kunne være godt. Og vi skjønner ikke helt hvorfor det skulle være galt. Jeg skjønner at vi er blitt misforstått, og jeg har problemer med å forklare det; jeg vet ikke hvem som har problemet. Dette blir da også satt i sammenheng med en angivelig helbredelseskultur innenfor kirkesamfunn, men det vet sikkert representanten Hornslien mer om enn jeg. Jeg velger å holde meg til det jeg har sagt, at Kristelig Folkeparti er et politisk parti. Vår oppgave er å verne om religionsfriheten. Vi har ikke gått inn og drøftet helbredelse – eventuelt skifte av seksuell legning – som fenomen, for det anser vi for å være et teologisk spørsmål. Hva man måtte be om når to eller tre er samlet, for å si det sånn, angår ikke politikerne. Men det er én viktig ting: Også kirkesamfunnene skal vise respekt for enkeltmennesket og for menneskeverdet. Og så langt jeg kjenner både Den norske kirke og de trossamfunn som er kjent i Norge, er de veldig opptatt av å gjøre det. Målet med denne meldingen er ikke først og fremst å diskutere de prinsipielle spørsmålene som ligger i det teologiske felt, men det er å sette søkelyset på de misforhold i samfunnet som gjør at homofile og lesbiske mennesker sliter og har det vondt. Og det er de tiltakene vi nå burde stå sammen om for å hjelpe disse. Vi kan sikkert møtes til teologiske diskusjoner i andre sammenhenger, men dette har ikke noe med politikk å gjøre. Det er mitt faste holdepunkt, og det får være mitt svar.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Jeg er i hvert fall glad for at Ågot Valle var enig med meg i én ting, at denne debatten har lett for å spore av. Jeg flytter derfor fokus over på det jeg tror vi bør være opptatt av, og det er å påvirke holdninger. Det gjelder i politiske partier. Det gjelder i alle sammenslutninger. Det gjelder i idrettslag, i fagforeninger, i borettslag, i kirker og kirkesamfunn ikke minst. Det gjelder i alle sosiale lag. Det tror jeg vi bør fokusere veldig på. Og når det gjelder dette som har vært trukket inn her, med trossamfunn og kirkesamfunn, så vet vi alle sammen at det pågår prosesser også i disse samfunnene, og det er dokumentert at endringene i holdninger til homofile og lesbiske skjer også der. Jeg tror vel at det å forsterke det politiske presset på disse vil bidra til å skape frustrasjon, forkludre denne debatten og på mange måter gjøre den enda vanskeligere. Jeg mener at vi bør holde oss til det som er vår oppgave. Det er å lage gode rammevilkår for alle i samfunnet, og ikke minst for dem som er svake, som sliter og har det vanskelig. Når Ågot Valle spør meg om de homofile er annerledes sammensatt enn oss andre, må jeg si at jeg har aldri hevdet noe i den retning. Det er mennesker med samme verdi, likedan som oss, og med de samme følelsene. Det er jo i grove trekk to forskjellige måter å oppleve seksualiteten på, men det er mange mellomvarianter også. Og dette er nettopp en av grunnene til at vi har tatt med en liten setning om at dette ikke bør være unntatt fra forskning, når man forsker på hele det store feltet for øvrig. Stortingsmeldingen har styrt forskningen i en bestemt retning. Det er imot forskningens natur å styre den også. Og jeg synes at så lenge vi vet at noen tumler med det, så kan det umulig være diskriminerende å hjelpe disse til å få et svar og få kunnskap, noe som kan bidra til at også de føler at de er respektert som mennesker.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Jeg opplever et massivt fokus, ikke minst fra Arbeiderpartiets talere, på «problemene» i Kristelig Folkeparti. Jeg skulle ønske at man også var villig til å se litt innover i sine egne rekker. Er dette problemfritt i Arbeiderpartiet? Er alle disse spørsmålene avklart en gang for alle? Er de så lettvinte? Jeg bare spør. Nå snakker man om merknader som vi ikke har vært med på. Det er første gang jeg har vært med på en så sterk debatt om merknader som vi ikke har vært med på. Det er dagligdags i Stortinget at vi går ut og inn av merknader, og vi blir jo ikke hengt ut fordi vi ikke er med på alle kraftuttrykk som står i disse merknadene. Flertallet er nå ført sammen for å si at helbredelse av homofile er å krenke menneskeverdet. Det har jeg ikke noe grunnlag for å si. Jeg sier ikke mer enn det. Jeg har ikke noe grunnlag for å si det. Jeg skulle gjerne ønske jeg hadde mer grunnlag, men med den politiske plattformen jeg står på, har jeg ikke noe grunnlag for å si det. Jeg vet at helbredelse generelt, og jeg sier generelt, er en virkelighet innenfor det kristne, det religiøse, rom, og det skulle bare mangle om Kristelig Folkeparti skulle si at noe av dette var å krenke menneskeverdet. Så synes jeg at man her også forsøker å fremstille det som om misforståelsen bare er på den ene siden. Man trenger ganske sterke briller når man ser så dårlig. Jeg kan ikke si noe annet enn at standpunktet vårt når det gjelder dette, er ganske klart. De som vil, kan lese våre merknader. Jeg håper også at vi blir respektert for at vi har et litt annet ståsted enn flertallet synes å ha.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Jeg merket meg at statsråden var svært engasjert. Det er ikke så rart når dette er den viktigste saken hun har lagt fram. Jeg synes at det absolutt er grunn til å karakterisere dette som en verdimelding, og på veldig mange felter, som jeg har sagt tidligere, står vi sammen om å forsøke å bedre forholdene for lesbiske og homofile. Nå er det slik at Kristelig Folkeparti her i dag, ikke minst fra representanten Larsen, har blitt konfrontert med at det er flertallet som har rett. Fordi vi har stilt oss utenfor et bredt flertall i en merknad, er vi blitt kjørt opp mot veggen og fortalt at vi har tatt feil. Nå har jeg lyst til å konfrontere statsråden med at det finnes en motsatt virkelighet når det gjelder forholdet til § 55 A i arbeidsmiljøloven, hvor flertallet går imot Regjeringen og Arbeiderpartiet. Da er det vel slik at flertallet alltid har rett, og at det også gjelder her. Jeg har igjen lyst til å utfordre statsråden på spørsmålet som har å gjøre med Kirken og forholdet til ansettelser, ikke minst i vigslede stillinger, og den unntaksbestemmelsen som Regjeringen nå ønsker å fjerne og dermed diskriminere Den norske kirke i forhold til alle andre trossamfunn. Det er også en side ved dette. Mener statsråden at Den norske kirke er et trossamfunn, eller er den ikke et trossamfunn? Og når det gjelder dette vedtaket som nå etter alle solemerker kommer, hvordan vil statsråden forholde seg til det? Vil kampen fortsette, eller vil man godta at det er et flertall her? Nå hørte jeg statsråden si, hvis jeg ikke tok feil, at det bare var et tidsspørsmål før flertallet var på den andre siden. Jeg vet ikke hvilke partier statsråden siktet til da. Vil statsråden nå akseptere det som Kirken har ønsket, og som også er i tråd med internasjonale konvensjoner, som Arbeiderpartiet alltid er veldig opptatt av å henvise til i andre sammenhenger, nemlig at trossamfunn skal ha unntaksbestemmelser på dette området. Dette handler om forholdet til tro og etikk. Spørsmålet mitt er da: Vil statsråd Karita Bekkemellem Orheim nå anbefale Arbeiderpartiets gruppe å ta flertallets anvisning til følge, og anbefale dem å stemme for?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Jeg vil følge opp den forrige replikkrunden med statsråden, fordi jeg har ennå ikke registrert at statsråden svarte på et av mine spørsmål, og derfor skal jeg gi henne en sjanse til. Det er spørsmålet om Den norske kirke er et trossamfunn. Vil statsråden forstå Den norske kirke som et trossamfunn på lik linje med alle andre trossamfunn i dette landet? Så har jeg et spørsmål til, og det vil jeg knytte opp mot et sitat fra en artikkel i Dagsavisen den 22. desember i fjor, som er skrevet av Knut Sverre Røang, som er leder i LLH, Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring, hvor han sier en del om forholdet mellom bl.a. sentrumspartiene og Kristelig Folkeparti og lesbiske og homofile som viser en veldig sterk respekt også for divergerende synsmåter, som på en måte avviker litt fra det som er kommet fram fra det partiet statsråden representerer i dag. Jeg har bare lyst til å sitere kort her fra denne artikkelen: «Arbeidet for levekår og livskvalitet er et stort arbeidsfelt og her har vi møtt hverandre på flere områder. KrF ønsker å jobbe for gode levekår og god livskvalitet for alle i vårt land, og det gjelder også for minoriteter, deriblant lesbiske og homofile.» Jeg har en opplevelse av at her har man egentlig tatt oss på alvor. Jeg har lyst til å spørre statsråden om hun oppfatter oss på samme måten som lederen for LLH gjør gjennom denne artikkelen.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
Siden utfordringen ble gitt om å forklare Kristelig Folkepartis standpunkt i forhold til dette med forskning, skal jeg prøve å ta den – kort. Jeg må – for jeg har ikke all verden av tid – vise til de innleggene jeg har hatt før i dag, særlig til hovedinnlegget mitt, hvor jeg synes jeg redegjorde grundig for dette. Jeg oppfattet også at Hornslien hadde oppfattet det jeg egentlig ønsket å si, nemlig det samfunnsmessige ønsket om bredere kunnskap også når det gjaldt dette. Jeg vil bare si til representanten Hornslien og til andre som også har hatt ordet her, at det er jeg som har sittet i komiteen. Jeg tar ansvaret for at jeg har formulert denne setningen, og jeg burde være den som best vet hva vi har lagt i den. At en annen taler fra mitt parti også har uttrykt seg om dette, kanskje på en litt annen måte, rokker ikke ved at det er det som står, og det jeg har forsøkt å si, som er Kristelig Folkepartis tilnærming til dette. Jeg har ikke prøvd å dramatisere dette. Jeg har skrevet en liten setning fordi jeg synes det er en del av helheten. Det er media, Anders Hornslien – ikke minst – og andre som har hausset dette opp og skapt et stort, gedigent problem av det. Jeg kan ikke se at dette er noe problem, at det skulle være et fnugg av diskriminering overfor noen å skulle søke mer kunnskap. Det er ikke noe annet. Når det gjelder helbredelse av homofili, som han var innom i slutten av innlegget, må jeg bare vise til det jeg har sagt, at dette opplever vi som et teologisk spørsmål. Jeg er klar over at Arbeiderpartiet, og særlig representanten Hornslien, ser på alt som politikk, der også disse teologiske spørsmålene er politiske spørsmål. Vi har valgt å se annerledes på det og ikke nærme oss dem fra en politisk synsvinkel. Det er spørsmål som også har med en stor del av det norske folks indre trosliv å gjøre. Det har jeg respekt for. Mange her har forsvart Den norske kirkes integritet når det gjelder ansettelser. Jeg skulle ønske man også viser den samme respekten for Kirkens og kristnes – som i dette tilfellet er aktuelt – integritet når det gjelder dette spørsmålet. Det har Kristelig Folkeparti ønsket å gjøre. Det står vi fast ved.
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg vil bare først si til representanten Lånke at det er klart at alle i en slik debatt skal bli møtt med respekt for hva de sier, men det betyr ikke nødvendigvis at man ikke skal motsi argumentasjonen. Jeg må jo si i forhold til at man ikke skjønner hvorfor det vekker så sterke reaksjoner at man ønsker å begynne med årsaksforskning – ikke på konsekvensen av det å være homofil og hva det kan føre til på grunn av samfunnets reaksjoner, men vi skal altså finne ut hvorfor vi er homofile – at det er jo en grunn til at Kristelig Folkeparti står alene om dette. Det er nettopp fordi det signaliserer den form for forskning som skal gjøres: Hvorfor er det noen feil ved homofile? Nå skal vi finne ut feilen, hva som gjør at folk blir homofile. Hvorfor skal vi ellers finne årsakene til at folk blir homofile? Det som gjør det enda verre for Kristelig Folkeparti, er at vi vet, med bakgrunn i det som skjer innenfor Kirken når det gjelder helbredelse, at første punkt i enhver helbredelsesfase av homofile er at man skal finne årsaken. Det er det første punkt i all helbredelse av homofile som kirkelige samfunn begår i Norge pr. i dag. Derfor vil jeg spørre representanten Lånke om det da ikke er på tide å ta denne virkeligheten innover seg. Når en samtidig vet at denne helbredelseskulturen som har vært i enkelte kirkesamfunn, og som foregår pr. i dag, ødelegger mennesker, gjør dem til psykiske tilfeller og i verste fall fører til at folk tar livet av seg, er det ikke da på tide å ta sterk avstand fra helbredelse som fenomen? Det er jo det dette går på. Og da må jeg si at representanten Lånke kan heller ikke vente den store forståelsen når han altså ikke klarer å ta avstand fra helbredelse som fenomen, men heller legger inn en ullen merknad, hvor han begynner å prøve å forstå de litt mildere formene for helbredelse.
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg må først si til representanten Sandberg: For å falle utenfor i et samfunn må man først bli definert inn i et samfunn. Noe av problemet i denne diskusjonen har vært at vi i så altfor mange år har definert homofili utenfor samfunnet, men vi har nå begynt på en prosess der homofili blir definert inn på alle områder i samfunnet. Det er det som er likhetstankegang; man skal ha de samme mulighetene, den samme respekten og det samme menneskeverdet. Det dreier likhetstankegangen seg om. Det dreier seg altså ikke om at alle mennesker skal ha krav på de samme tiltakene. Hvis spesielle grupper sliter med spesielle problemer, må vi sette inn spesielle tiltak. Det er likhetstankegangen, som representanten Sandberg forfekter, og som han synes er så forferdelig i Arbeiderpartiet. Og den innebærer bl.a. dette: Hvis man har en gruppe mennesker, f.eks. unge homofile, som i stor grad sliter med psykiske problemer og selvmordstanker, og som også begår selvmord, er det åpenbart at man må sette inn spesielle tiltak for å gjøre noe med den spesielle problematikken. Det betyr ikke at man stigmatiserer disse menneskene, men at man gir dem de samme mulighetene som man gir alle andre mennesker i dette landet. Så jeg vil sterkt ta avstand fra at Arbeiderpartiet prøver å stigmatisere homofile fordi man prøver å definere dem inn. Et motspørsmål til representanten Sandberg må bli: Betyr dette at han i morgen er klar til å gjøre endringer i samtlige lover hvor homofile fremdeles blir diskriminert, for å gi dem de samme mulighetene? Betyr dette at vi kan forvente at representanten Sandberg og Fremskrittspartiet nå kommer til å være den fremste drivkraften i Stortinget for å sikre homofile nøyaktig de samme rettighetene som alle andre mennesker har? Det står nemlig fremdeles igjen et par punkter i dette samfunnet hvor vi ikke blir behandlet likt. Jeg håper dette betyr at vi framover vil se en helt annen holdning hos Fremskrittspartiet her i salen når det gjelder å sikre at lovverket er absolutt det samme for heterofile som for homofile. Det vil være et langt steg i riktig retning for Fremskrittspartiet.
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg vil også følge oppfordringen til representanten Høie om at Kristelig Folkeparti nå bør klargjøre sitt standpunkt, for jeg synes at innlegget til representanten Skarbøvik slapp katta ut av sekken. I så måte skal hun ha ros for å ha holdt det, for det var nettopp dette som var årsaken til at vi reagerte så sterkt på Lånkes innlegg, fordi vi mente at dette var motivene bak. Representanten Lånke var flink til å pakke det inn i bomull i mye sterkere grad, og fikk det til å høres ut som om Kristelig Folkepartis motiver for dette var å skape en forståelse, en bredere samfunnsmessig forståelse, for de homofile og hvorfor de er homofile, og dette var bakgrunnen til årsaksforskningen. Men vi ser her nå at Kristelig Folkepartis sanne ansikt kommer fram. Det man ønsker, er å finne årsakene til homofili for å gjøre noe med det. Og jeg skal ikke si hvem som sist hadde slike tanker i dette århundre, i Europa, men hvis man leser sin historie, vil man se hvem som tidligere har vært inne på lignende tanker opp gjennom historien. Jeg synes det rett og slett er en skandale at man i år 2001 faktisk er i stand til å forsvare at mennesker blir psykisk torturert, for det er det vi snakker om når det dreier seg om helbredelse. Etter de undersøkelsene som er gjort her, er dokumentasjonen så god som den bør være i forhold til hvilke konsekvenser dette har fått for enkeltmennesker og enkeltindivider. Jeg godtar heller ikke at man fra denne talerstolen sier at meldingen drukner i dette spørsmålet, og at det bare er et lite spørsmål. Nei, det er ikke et lite spørsmål, for dette er kanskje det siste punktet hvor den reelle undertrykkelsen, virkelig den reelle undertrykkelsen, av homofile og lesbiske foregår i vårt land. Det er altså en form for metoder, og resultatene av metodene er så groteske at det er relativt sjokkerende å høre at representanter fremdeles tar det i forsvar. Men rosen skal være der – for at man er ærlig. Spørsmålet er selvfølgelig også rent teologisk, og jeg får da snu spørsmålet tilbake til Kristelig Folkeparti: Tror man også på helbredelse av heterofili? Tror man på det? Tror man på helbredelse fra heterofili, og at det også kan være en uønsket livssituasjon å være heterofil? Eller er det faktisk slik at man bare forutsetter at det vil alle være, og at homofili i utgangspunktet er noe uønsket? Deres plikt er å gå tilbake og sørge for å gi de menneskene som kommer i en slik situasjon at de har en uønsket holdning til sin egen seksualitet, selvtillit, identitet og styrke nok til å være hele mennesker. Det er vårt ansvar som politikere. Og det er vårt ansvar også å si fra til de deler av Den norske kirke og trossamfunn som ikke lar enkeltmennesker utvikle seg på den måten.
Trond Helleland (Høyre), 2001-05-31:
Jeg har lyst til å rose statsråden for engasjementet, slik at det ikke er noen tvil om det, det har vært veldig bra både her og i media. Det viser seg jo også at det er et bredt flertall bak de aller fleste punkt i denne stortingsmeldingen, og det er jeg glad for. Jeg har lyst til å sitere fra Regjeringens egen melding, der det står: «Innan Den norske kyrkja – og truleg også innan andre trudomssamfunn – er den offisielle haldninga til homofili i endring, og det blir ført debatt om spørsmålet blant medlemsgrupper og i dei leiande organa. Det blir òg ført dialog med grupperingane til homofile og lesbiske innan trudomssamfunna. Erfaringane frå desse dialogprosessane later til å vere at dei bidreg til meir open framferd og større forståing om homofilispørsmålet.» På tross av denne omtalen av Den norske kirkes indre prosesser, foreslår altså Arbeiderpartiet å endre § 55 A slik at Kirken ikke lenger skal være unntatt fra bestemmelsen om at det ved ansettelse ikke er tillatt å forskjellsbehandle ut fra eventuelt homofil legning eller samlivsform – ingen andre trossamfunn skal pålegges denne endringen – selv om en innenfor Den norske kirke, f.eks. biskop Stålsett og presten i Majorstua menighet, ber om at disse prosessene må Kirken selv få styre. Hvorfor har ikke Regjeringen foreslått tilsvarende endringer f.eks. i likestillingsloven i forhold til Den norske kirke? Arbeiderpartiets råkjør i denne saken har avstedkommet sterke reaksjoner. Jeg skjønner engasjementet, men jeg skjønner på en måte ikke logikken. Hvorfor foreslår Arbeiderpartiet dette? Stoler de ikke på at prosessene i Kirken vil føre til det ønskede politiske resultat? Stoler de ikke på at de teologiske brytningene som Tom Thoresen var opptatt av i sitt innlegg, vil føre fram? Er det med andre ord slik at Regjeringen beskriver en prosess i Kirken som går i positiv retning, men på tross av det vil fremme lovforslag istedenfor å la Kirken styre? Hva sier det om Arbeiderpartiets forhold til Den norske kirke? Er det slik at Kirken er en forlenget arm av statsadministrasjonen?
Trond Helleland (Høyre), 2001-05-31:
Det skulle være unødvendig å dra i gang den store nye barnehagedebatten nå. Vi hadde en barnehagemelding i fjor der det var et bredt flertall som endte opp med å ønske en opptrapping til 50 pst. statsstøtte innen 2005 og samtidig sørge for full behovsdekning i løpet av 2003. Høyre er ikke tilhenger av verken makspris eller gratis kjernetid, men vi er tilhenger av lavere foreldrebetaling. Og det aller viktigste: Vi er tilhenger av lik finansiering av barnehagene. Det er der det store problemet ligger i dag. Når det blir vist til her at den gjennomsnittlige foreldrebetalingen utgjør 38 pst., er realiteten at når det gjelder dem som har barna sine i private barnehager – og det er omtrent halvparten – betaler foreldrene i mange tilfeller over 50 pst. av utgiftene til barnehage. Jeg kan ikke skjønne hvorfor Stortinget ennå ikke har fattet beslutning om at man skal ha en barnehagepolitikk der pengene følger barnet, noe som ville sikre alle barn en lik rett til barnehage og en lik finansieringsmulighet. Dermed ville man også få det enkle og oversiktlige systemet som man mangler i dag. I dag er det umulig å sammenlikne barnehagepriser, fordi finansieringen er så ulik fra kommune til kommune. Hvis man hadde visst hva som var innsatsfaktoren, hvis man hadde visst hva som var inntektene til barnehagen, nemlig et stort statstilskudd, hadde barnehagene hatt muligheten til å konkurrere på pris og fått foreldrebetalingen ned, hvis det var ønskelig. Noen barnehager ville kanskje ha et større tilbud til barna og kunne da ta en høyere pris, som foreldrene da ville være klar over. Hovedpoenget må jo være at vi får en ordning som gjør at barnehagene blir finansiert på tilsvarende måte som skoler blir, også privatskoler, ved at de får en fast sum som dekker det som skal være det offentliges bidrag, og så får vi heller da diskutere hvor stort bidraget skal være fra foreldrene. Men det å snakke om maksimalpris mener jeg er en avsporing, for da legger man ikke til grunn at det kan være ulike tilbud i ulike barnehager. Høyre vil ha prisen ned. Vi foreslo 275 mill. kr mer i statstilskudd i statsbudsjettet for i år. Jeg kan garantere at vi vil foreslå betydelige påplussinger i forhold til det Regjeringen har lagt fram i revidert, og jeg håper at det etter hvert vil bli en bred enighet om å få et system som likebehandler private og offentlige barnehager, som gir oss det samme finansieringsgrunnlaget for alle barnehager: Pengene følger poden, eller pengene følger barnet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-05-31:
Svaret er i utgangspunktet ganske enkelt, det er det representanten Larsen innledet sin replikk med. Det er i merknader vi meisler ut politikk, det er i merknader forskjellene mellom de enkelte partiene kommer fram. Og jeg prøvde å gi uttrykk for det i mitt innlegg også. Men Fremskrittspartiets politikk er den samme, uavhengig av hvilken gruppe det er snakk om i samfunnet. Jeg er klar over at Fremskrittspartiet her har en helt annen linje enn Arbeiderpartiet, og det er jeg stolt av. Hvis vi går inn på den generelle samfunnsutviklingen, ser vi at Arbeiderpartiet fortsatt står for – hva skal jeg kalle det – enhets/likhets-samfunnstanken, som nødvendigvis har ført til at vi i dag gjør enkelttiltak og spesielle, ekstraordinære tiltak for grupper i samfunnet. Nesten daglig behandler vi i Stortinget saker rettet mot små grupper i samfunnet, fordi Arbeiderpartiet har kjempet igjennom et likhetssamfunn som har ført til at enkelte grupper ikke føler tilhørighet, faller utenfor og blir diskriminert i samfunnet. Vi må da gå inn med ekstraordinære tiltak, som i dag, for å reparere de skadene som Arbeiderpartiets likhetspolitikk har sørget for. Jeg er derfor svært glad for at representanten Larsen har registrert at vi har et annet syn på dette med ekstraordinære tiltak for enkeltgrupper, og at han har registrert at vi står sammen med Kristelig Folkeparti om merknaden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-05-31:
Jeg forstår at representanten Hornslien er tilbake til tirsdagens debatt. Jeg fulgte også den debatten. I utgangspunktet ble det da sagt at det ikke var en homodebatt. Den første til å åpne for en homofilidebatt tirsdag, var Hornslien selv. Representanten Hornslien utfordret meg på hvorvidt jeg i morgen vil gi de homofile alle mulige rettigheter, på lik linje med alle andre. Nei, jeg er ikke villig i morgen til å gi voksne mennesker alle rettigheter på alle mulige områder. Uansett om man er heterofil, homofil eller noe annet, er det ikke slik at voksne har alle mulige rettigheter i forhold til f.eks. adopsjon. Der er Fremskrittspartiet klart og tydelig: Vi tenker på barnets beste. Vi tror rett og slett ikke at det alltid er til barnets beste at enslige eller homofile får adgang til å adoptere. Men det betyr ikke at vi på noen måte setter de homofile i en egen sektor. Vi snakker om hele den voksne befolkningen. Vi var de eneste som gikk imot at enslige skulle få lov til å adoptere. Og jeg må få lov til å spørre: Vi kan da ikke betrakte alle enslige i Norge som homofile? Det kan jeg da ikke tro. Her snakker vi om likeverd, om at alle skal behandles innenfor de samme rammer. Jeg forstår godt at enkelte fortsatt blir provosert av en slik holdning. Det er fordi de ikke får alle inn under den samme paraplyen, noe de ønsker seg. Dette er det overordnede målet til Fremskrittspartiet: å sørge for mangfold og forskjeller og for at identiteten til det enkelte menneske kan bli beholdt og ikke formet innenfor en firkant.
Anne Enger (Senterpartiet), 2001-05-31:
Jeg syns ikke det er grunn til å gjenta den debatten som vi hadde i tilknytning til barnehagemeldingen, som ble behandlet i fjor høst. Der ble det slått fast at vi skulle sikre full barnehagedekning i 2003, og at man skulle ha en finansieringsdeling der staten skulle dekke 50 pst. og foreldrene 20 pst. Det er ambisiøst, og det vil nok kreve en ekstra innsats. Det er vi innstilt på å bidra til. Jeg kan nevne at fra Senterpartiets ledelse ble det tatt et initiativ for å se om partiene kunne bli enige om en satsing i forkant av valgkampen, slik at man for så vidt kunne legge denne saken på plass før det. Jeg går ut fra at dette er et spørsmål som mange er opptatt av, og som vil bli fulgt opp i tråd med barnehagemeldingen, og vi skal passe godt på det fra Senterpartiets side.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg tror jeg tar det som en kompliment at representanten Lånke karakteriserte meg som svært engasjert i denne debatten. Jeg har også lyst til å si tilbake at det var ingenting å si på representanten Lånkes engasjement i dag i denne saken. Jeg håper ikke representanten på et vis harselerte med det jeg sa om at dette er det viktigste dokumentet jeg har lagt fram i min statsrådstid, fordi, som jeg sa, dette er en verdimelding for Arbeiderpartiet. Vi har tatt standpunkt som jeg mener er riktige for lesbiske og homofile i Norge, og som vi står oppreist på. Vi var fullstendig klar over den motreaksjonen vi ville få, både fra partier på Stortinget og selvfølgelig fra Kirken selv. Men i noen sammenhenger handler det ikke om hvor mye penger en greier å bevilge til en sak, denne saken handler faktisk om hvilken type liv vi greier å gi folk som sliter i dette landet. Derfor er det også veldig gledelig at nettopp de homofiles organisasjon har gitt oss veldig stor uttelling på det vi har lagt fram i meldingen. Derfor er det også veldig gledelig at meldingen i all hovedsak får tilslutning fra et flertall i Stortinget. Nei, vi har ikke tatt feil, og jeg synes jeg redegjorde nøye for det i mitt innlegg. Jeg mener at prinsippet om likebehandling står veldig, veldig sterkt i norsk lov, og for meg blir det også et etisk spørsmål: Kan vi få lov til å ha en diskrimineringsbestemmelse som skal ha et unntak for Den norske kirke, når vi ikke har det på andre områder i vårt samfunn? Vedtaket skal selvfølgelig etterleves av Regjeringen. Vi er selvfølgelig ydmyke og har full forståelse for at stortingsflertallet avgjør, men det kan ikke være slik at vi av taktiske grunner og ut fra sonderinger ikke skal kunne få muligheten til å legge fram den politikken som vi mener er riktig for det norske samfunnet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Ja, da må jeg også få takke representanten Helleland for rosen. Så til spørsmålet. Jeg føler jeg gjorde nøye rede for det i mitt forrige svar, men jeg kan prøve å fortsette litt på det jeg ikke fikk sagt i stad. At det skal være et såkalt råkjør fra Arbeiderpartiet i denne saken, vil jeg ta avstand fra. Dette handler om at vi har lagt fram et forslag som vi mener er riktig. At det vil være en uenighet om det, tror jeg faktisk vi kan leve med, men jeg har lyst til å si at dersom dette er et teologisk spørsmål, hvorfor skal en da diskriminere mellom homofile og heterofile teologer med det samme synet? Det kan også være fristende å spørre om det skal være sånn at arbeidsmiljøloven skal beskytte homofile innenfor Kirken og samtidig holde dem som er utenfor, utenfor? Er det virkelig en konsekvent holdning? Vi vet at svært mange som i dag har sitt virke innenfor Kirken, sliter med de holdningene de møter, og derfor syns Arbeiderpartiet at det er riktig at vi fjerner den unntaksbestemmelsen for Den norske kirken. For øvrig vil jeg bare vise til mitt forrige svar.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg er ikke i tvil om at LLH kan fungere som en god vaktbikkje. Det har historien vist oss. Jeg har tro på engasjementet og på saklig faktakunnskap, og selv om en organisasjon får økonomisk støtte av det offentlige, tror jeg kritikk av offentlig myndighet er der når det faktisk trengs. Jeg tror at et eget homoombud kan bidra til å spre et fra før av lite miljø, og da er det kanskje bedre at vi gjør et forsøk på å styrke det eksisterende miljøet. Vi har tradisjon for i Norge at det ikke er noen motsetning mellom økonomisk støtte fra det offentlige og en kritisk innstilling til de samme myndighetene. Jeg tror ikke vi klarer å kjøpe LLH, for å si det på den måten. Ja, selvfølgelig skal vi også ha en fagekspertise og en kompetanse i offentlig regi, så dette er ikke et spørsmål om enten – eller, men om både – og. Men vi vil selvfølgelig vurdere situasjonen nøye, og er det slik at LLH ikke vil makte denne jobben, må vi også få komme tilbake til det og korrigere kursen fra Regjeringens side. Jeg har lyst til å si at vi er ikke ferdig med arbeidet i og med at vi behandler denne meldingen i dag. Dette er det første skrittet, som vi burde ha tatt for lang, lang tid tilbake. Derfor er det viktig nå at vi klarer å iverksette alle de tingene vi lister opp i meldingen gjennom konkrete tiltak, i hele det norske samfunnet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-31:
Jeg har ingen problemer med å ha respekt for ulike synspunkter. Jeg har også lyst til å sende utfordringen tilbake til Kristelig Folkeparti, om Kristelig Folkeparti faktisk har respekt for de standpunktene Arbeiderpartiet har tatt i denne saken. Det er en respekt som må gå begge veier. Jeg har også lyst til å si at selvfølgelig vil det være slik at det også er ulike synspunkter i Det norske Arbeiderparti i denne saken. Det er en prosess, det vet vi, men det er slik at et klart flertall i Arbeiderpartiet har gjort klare vedtak i disse spørsmålene. Når det gjelder det første spørsmålet, om trossamfunn, føler jeg at jeg har svart på det. Vi vet at Kirken også har et arbeidsgiveransvar og må tenke på et vern i forhold til sine ansatte, som andre organer i dette samfunnet må.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-05-31:
St.meld. nr. 25 for 2000-2001 inneholder mange gode hensikter som vi alle kan dele når det gjelder å ønske det beste for våre medmennesker. Det er imidlertid ikke bare de fromme ønsker som må bedømmes, men enda mer de tilsiktede og utilsiktede konsekvensene vi som samfunn skal leve med. Hva blir så konsekvensene hvis alle de tanker eller de forslag som kommer fram i denne meldingen, skulle bli satt ut i livet? For at vi skal kunne ane konsekvensene best mulig, må vi basere våre forslag på best mulig kunnskap. Denne stortingsmelding er basert på NOVA-rapporten om homofile og lesbiske. NOVA-rapporten synes å representere et spinkelt empirisk grunnlag å bygge på, noe også saksordføreren var inne på tidligere. NOVA-rapporten er da også blitt vitenskapelig kritisert i en artikkel i Norges Kristelige Legeforenings tidsskrift Inter Medicos, nr. 1-2 2000, der det framkommer flere andre interessante vinklinger også på temaet homofili enn det stortingsmeldingen åpner for. Det nevnte tidsskrift inneholder bl.a. en rapport om norske unge mennesker som sliter med homoseksuelle problemer fordi de oppfatter sin homoseksualitet som en ufri og uønsket side ved sin personlighet. Den hjelpen Regjeringen gjennom denne meldingen signaliserer til disse, er enten ingenting eller et ovenfra og nedad-alternativ, som av denne gruppen vil bli oppfattet som fordømmende. Det er et paradoks at en melding som gir seg ut for å fokusere på minoriteters rettigheter, er så ideologisk bestemt at den ikke vil omhandle homoseksuelle minoriteter som har en annen etisk holdning enn den Regjeringen har. Regjeringen skriver i meldingen om overgang fra industrisamfunn til kunnskapssamfunn. Men det kommer også fram at Regjeringen ikke virker interessert i kunnskapsutvikling og åpen forskningsinteresse. Kristelig Folkeparti mener det er ønskelig med forståelse av og forklaring på homofili, og at kunnskap om dette må være åpen og fri. Hva er man redd for? Og hvem er de intolerante, hvis man ikke ønsker fri forskning? Den verdensberømte psykiater, professor ved Columbia University, New York City, dr. Robert Spitzer er blant dem som i år har gått vekk fra sitt tidligere standpunkt om at ikke homofile kan bli heterofile. Hvorfor skal det være OK at personer som tidligere har sett på seg selv som heterofile, kan bli homofile eller bifile, mens mennesker som ikke ønsker å leve med sine homoseksuelle følelser, ikke skal få hjelp i de tilfeller de selv måtte ønske det? Stortingsmeldingen avslører dessverre også at Regjeringen ikke vil respektere religionsfrihet, og ikke anser Den norske kirke som et selvstendig trossamfunn. Dette er nærmest totalitære tendenser. Regjeringens stortingsmelding lager også ensidige beskrivelser av det tradisjonelle ekteskapet, der ekteskapet framstilles som ramme for karriere og selvutvikling for mannen, og framstiller homoseksuelle som «pionerar på livsformer som blir meir og meir vanlege også mellom heteroseksuelle par».