Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Utenriksministerens redegjørelse viste med all tydelighet at vi står overfor store utfordringer i vårt samarbeid med EU. Ikke utfordringer på om vi skal samarbeide, men utfordringer på hvordan vi skal samarbeide. Det å ivareta norske interesser og verdier i et landskap i et EU i endring, spesielt med tanke på Lisboa-traktaten, er en utfordrende oppgave. Det å sikre oss påvirkningsmuligheter og rom i prosesser i et EU i endring krever kløkt, og det krever at mange bidrar. Når EU endrer sine strukturer, betyr det at vi som skal samarbeide og påvirke, også må endre våre strukturer. EØS-avtalen, som er rammeverket for vårt forhold til EU, er en viktig avtale for utenforlandet Norge. Den sikrer næringslivet vårt forutsigbarhet og markedsadgang til et viktig eksportmarked – for mange det viktigste eksportmarkedet. Den påvirker oss også gjennom at politikk, forordninger og direktiver vedtatt i EU, får direkte eller indirekte virkning for oss. Utenriksministerens gjennomgang og redegjørelse viste med all tydelighet at EUs politikk og EUs strategier påvirker oss i Norge uavhengig av om vi er medlemmer eller ikke. Gjennom EØS-avtalen er vi sikret et rammeverk for vårt forhold til EU, og for så vidt sikret et minimum av innflytelse. Likevel må jeg nok innrømme at jeg mener at det er en stor utfordring for oss å stå på utsiden og prøve å påvirke EUs prosesser. Når EU lager hvitbok om transportpolitikk, vil det påvirke hvordan vi må innrette vår transportpolitikk. Når EUs maritime transportstrategi for 2018 skal implementeres, må det også få konsekvenser for hvordan vi tenker og beslutter om godstransport til havs. Hvis EU tilrettelegger for mer gods på bane og sjø, må vi også gjøre det, for vårt gods som skal ut av landet, skal i all hovedsak til EU eller transporteres gjennom EU. Da må selvfølgelig transporten henge sammen. EU skal i 2010 lage et nytt «White Paper» for transportpolitikk. Dette skal erstatte hvitboken fra 2001, som ble revidert i 2006, hvor hovedfokuset nå vil være å redusere klimagassutslippene fra transportsektoren. Akkurat nå er det et dokument ute fra kommisjonen, som legger til rette for diskusjon og innspill til den nye hvitboken. Her er det viktig at vi er på banen, og her er det viktig å påvirke EUs politikk for transport når det gjelder intermodalitet, for logistikknutepunkter vil være viktig for norsk transportnæring og for norsk eksportnæring. EUs strategier for bærekraftig transport de neste ti årene vil virke direkte inn på hvordan vi må planlegge og tenke når vi skal utforme våre infrastruktursystemer. EUs politikk får direkte innvirkning på hvordan vår politikk skal utformes. Norske veier henger sammen med EUs veier, norsk jernbane henger sammen med EUs jernbane, og havet og luftrommet er felles. Her på Stortinget diskuterer vi hva nasjonale myndigheter kan gjøre, hvordan vi kan påvirke og hvordan vi skal arbeide. Det vi vet, er at det også foregår et omfattende samarbeid med EU-land og EU-regioner i kommuner og fylkeskommuner. Der drives det et utstrakt og tett europasamarbeid daglig. Det samarbeides i INTERREG-programmer og INTERREG-prosjekter, og det samarbeides innenfor uttallige programmer om næringsutvikling, kulturutvikling, utdanning og forskning. Det arbeides daglig med å påvirke politikkutformingen i EU. For eksempel: Gjennom INTERREG-samarbeidet i Sverige-Norge-programmet er det et lite prosjekt i grenseområdet mellom kommunene Lierne og Røyrvik i Norge og kommunene Krokom og Strömsund i Sverige som kaller seg Midt-skandinavisk regionprosjekt. De samarbeider i en felles god arbeidsmarkedsregion om å bygge ned grensehinder og utforme ny felles distriktspolitikk over grensen. De vil være med og påvirke utformingen av distrikts- og regionalpolitikken i EU. Kommuner i Norge og i EU som har felles interesser, finner sammen og vil i fellesskap påvirke EUs politikk. På regionalt nivå samarbeides det aktivt, mange fylkeskommuner har en aktiv internasjonaliseringspolitikk, de har egne Europa-kontor i Brussel, de samarbeider med regioner i EU, og dette gjøres daglig. Dette er et samarbeid hvor man gjensidig lærer av hverandre, hvor man bygger relasjoner, og hvor man finner felles interesse i å påvirke EU og EUs politikk. Et slikt samarbeid startet f.eks. med INTERREG-prosjektet som kaltes for AquaReg, et samarbeid mellom Trøndelag, BMW-regionen i Irland og Galicia i Spania om utvikling av havbruk, hvor trøndere lærte av irer og spanjoler, og irer og spanjoler lærte av trøndere. Det resulterte i at vi i prosjektet fant fellesnevnere på politikkområder som var viktige i våre regioner, og hvor vi fra norsk og trøndersk side fant allierte innenfor EU-systemet som kunne påvirke politikken i den retningen vi mente var riktig, ikke bare for Trøndelag, men også for Galicia og Irland. I et slikt perspektiv er jeg glad for at EFTAs ministermøte har besluttet å opprette et EFTA-forum for lokalt og regionalt folkevalgte – dette for å styrke lokale og regionale politikeres deltakelse i EØS og EFTA-samarbeidet, bl.a. gjennom dialog med EUs regionkomité. Utenforlandet Norge er helt avhengig av å samarbeide tett med EU, både innenfor EØS-avtalen og på andre områder. Vi er avhengig av å ha forutsigbarhet i samarbeidet. Utenriksministerens redegjørelse viser at vi har utfordringer, men den viser også at disse utfordringene blir godt ivaretatt. Avslutningsvis vil jeg gjenta utenriksministerens forbauselse når det gjelder Fremskrittspartiet og datalagringsdirektivet. Hvor har det blitt av lov og orden-partiet Fremskrittspartiet når de ubetinget går imot datalagringsdirektivet, uavhengig av at det bl.a. legges opp til å ivareta personvernet gjennom at politiet vil måtte ha rettskjennelse for å få tilgang til trafikkdata? Fra Arbeiderpartiets side legger vi til grunn at dette ikke er et overvåkningsdirektiv, men et direktiv for kriminalitetsbekjempelse og at man må ha skjellig grunn til mistanke. Det er ikke et generelt overvåkningsdirektiv.