Stefan Heggelund (Høyre), 2015-03-24:
Etter at deltids-heltidsproblematikken ble neglisjert i mange år, gjør man nå noe med utfordringen. Ca. 40 pst. av norske kvinner jobber deltid – mange av dem ufrivillig. Ufrivillig deltid er en form for arbeidsledighet vi må bekjempe. Det er også målet til denne regjeringen. Men det er rart med det – det er altså forskjell på folk som snakker mye om noe, og folk som gjennomfører noe. Det er ikke alltid de samme folkene. Det er et faktum som ikke kunne ha kommet tydeligere fram under diskusjonen om endringene i arbeidsmiljøloven. Skift/turnusutvalget var helt klar – man må ta tak i den såkalte helgeproblematikken, altså bemanningsbehovet i helgene. Arbeiderpartiet hadde sin måte å ta tak i det på. Da Støre var helseminister, sa han at sykepleiere måtte forvente hyppigere helgevakter. Det var det ikke alle som ble så glade for. Vår tilnærming er annerledes. Den handler om at man skal kunne bestemme mer over egen arbeidstid, bestemme mer over egen turnus. Så er det opp til hver enkelt arbeidsplass å vurdere hvilken løsning som er best. I mange tilfeller der man gjør forsøk, gjør vår tilnærming at man får færre helgevakter enn i dag, og flere får økt stillingsbrøk. Økt stillingsbrøk har man f.eks. sett som konsekvens hos jordmødrene på sykehuset i Vestfold. Ved akuttpsykiatrisk avdeling på sykehuset i Telemark er all ufrivillig deltid fjernet. Fra vår side har vi uttrykt forbauselse over at rød-grønne partier er så lite opptatt av å følge opp vurderinger de har vært med på å gjøre, f.eks. i meldinger som perspektivmeldingen. Når man har spurt om dette her, har svaret fra Arbeiderpartiet vært at de la fram perspektivmeldingen, så de vet hva de snakker om. Ja, vi vet det – det er derfor vi er overrasket over den manglende interessen for tiltak som tar tak i utfordringene. 165 timer er det man har regnet ut at hver nordmann må jobbe mer i året for å bevare dagens velferdsnivå i fremtiden, og vi vet at det ikke er et godt mål fordi man kommer til å forvente høyere kvalitet. For å få til dette må vi inkludere flere i arbeid, og vi må sørge for at flere som ønsker å jobbe heltid, får mulighet til det. Vi senker tersklene til jobb, og vi har en politikk som legger til rette for at flere får muligheten til å få økt stillingsbrøk. Rød-grønne kaller det en rasering – det står ikke til troende. Politikere fra venstresiden har sagt at endringene vil føre til mer overtid og mer søndagsarbeid. Det er ikke riktig. Det er ikke sånn at fordi man fordeler eksisterende muligheter annerledes, så blir det mer av det. Arbeiderpartiet har hatt en bemerkelsesverdig strategi i diskusjonene. Da jeg møtte representanten Trettebergstuen på Politisk kvarter for ikke lenge siden, stilte jeg henne spørsmål om det blir mer søndagsarbeid. «Ja», sa hun. Da programlederen stilte det samme spørsmålet, sa hun «nei, men la meg forklare». Sånn kan man slenge ut en påstand. Etterpå modereres den. Men det gjør ikke noe – man har skapt et inntrykk. Slik retorikk står ikke til troende. Arbeiderpartiet mener heller ikke at det de sier står til troende. Det er derfor de nekter å svare på hva som vil reverseres, og hva som vil beholdes av endringene. Det er ikke mulig å få et svar – NRK har ikke klart å få et svar; Dagsavisen har ikke klart å få et svar; vi har ikke klart å få et svar. Dette er de samme som snakker om et trygt og forutsigbart arbeidsliv. Ironien er slående. Når vi sier at vi må få bukt med diskrimineringen av eldre i arbeidslivet, sier Arbeiderpartiet at de ser behovet, men de stemmer imot. Jeg minner om at de kaller seg selv et konstruktivt opposisjonsparti. Vi har hørt argumenter om uverdige avslutninger på karrierer. For det er klart – diskriminering er det som skal til for å sørge for verdighet. Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet er blitt enige om nødvendige og gode justeringer i arbeidsmiljøloven. Vi er blitt enige fordi vi ser at arbeidslivet har et annet sett med utfordringer enn det hadde da arbeidsmiljøloven ble vedtatt for nærmere 40 år siden. Vi vil ha et arbeidsliv som er trygt, et arbeidsliv i verdensklasse. I Norge har vi de beste forutsetningene for å fortsette å ha det slik. Men vi må se det utfordringsbildet vi har i dag, og vi må møte det i fellesskap. Det legger denne avtalen opp til.