Svein Flåtten (Høyre), 2003-11-26:
Det budsjett som vedtas her senere i dag, er et budsjett som tar ansvar for norsk næringsliv og for konkurranseutsatt industri. Forliket innebærer at den kurs Regjeringen har holdt de siste to årene for å få næringslivet på rett kjøl, kan fortsette. Internasjonale nedgangskonjunkturer, for høy rente sammenlignet med konkurrentland, for sterk valutakurs og altfor romslige lønnsoppgjør var i ferd med å påføre den konkurranseutsatte industrien alvorlige problemer. Men en ansvarlig finanspolitikk med bedre kontroll over en offentlig utgiftsvekst har brakt rentene ned og svekket valutaen. Med Regjeringens bidrag har partene i arbeidslivet i hvert fall ett moderat lønnsoppgjør bak seg og forhåpentligvis et til like foran seg. De optimistiske meldinger begynner å komme, både fra bransjer og fra enkeltbedrifter. Det lysner i norsk økonomi og norsk næringsliv. Regjeringens politikk virker, og det ligger an til at veksten i norsk økonomi øker betydelig i året som ligger foran oss. Da blir det viktigere enn noen gang å holde frem som vi stevner, i en kurs som vi nå vet gir resultater. Derfor er det viktig at vi ikke kaster oss ut i eksperimentell økonomisk politikk, der man gir etter for pressgruppers og enkeltbransjers optimistiske regnestykker om dynamiske virkninger i økonomien bare nettopp deres prosjekter blir tilgodesett over de offentlige budsjetter, eller imøtekommer utallige gruppers ønsker om utgiftsøkninger som hver for seg er aktverdige nok, men som til sammen øker rammene på en slik måte at grunnlaget for næringslivets vekst forsvinner, og at utgiftsøkningene må salderes med økte skatter. Det vil være halsløs gjerning av Regjeringen å sette på spill det som er oppnådd i form av bedre rammebetingelser for norsk næringsliv de siste par årene. Det er denne erkjennelsen av den situasjonen norsk næringsliv har vært i, som har dannet grunnlaget for et forlik mellom partier som ut fra forskjellige ståsted har sett viktigheten og nødvendigheten av å finne ansvarlige, økonomiske allianser innenfor de rammer som var til disposisjon – en uvanlig allianse, men nødvendig. Det har vært hevdet her i dag at det bare er Fremskrittspartiet som ønsker å redusere skatter og avgifter. Det er ikke riktig. Målene i Sem-erklæringen ligger fast. Men det er et faktum at skattene reduseres mindre ved denne korsvei. Årsaken er innlysende: Veksten i økonomien har vært svak, og rommet har vært mindre. Skattenivået er en viktig rammebetingelse for næringslivet og for tilførselen av arbeidskraft. Slik sett har temaet absolutt fått den oppmerksomhet det fortjener i dagens debatt, selv om engstelsen for å forbedre betingelsene for norsk næringsliv på denne måten er tydelig stor, særlig i Arbeiderpartiet. Det som imidlertid er et faktum, er at denne regjeringen har redusert skattene med ca. 20 milliarder kr i løpet av to år. Om årets budsjettforlik er historisk, så er denne skattereduksjonen enda mer historisk. Etter en lang, lang periode hvor utviklingen i skattenivået for både næringsliv og arbeidstakere stort sett pekte bare oppover, stod Høyre og Regjeringen ved sine skatteløfter da man fikk ansvaret for å gjennomføre sine programmer, og sørget for at vi fikk dette linjeskiftet i norsk skattepolitikk. Fremskrittspartiet har rom for atskillig høyere skattelettelser i sine alternative budsjetter, på samme måte som rommet for bruk av oljepenger også er betydelig. Poenget er bare at for norsk næringsliv, for arbeidstakere og investorer blir det liten reell stimulans og liten reell skattelettelse av alternative budsjetter som bare forblir papirtigere. Det er konsistensen i den politiske vilje til å inngå kompromisser og til å ivareta næringslivets behov for skattelettelser ved å søke ansvarlige posisjoner som gir resultater. Skattelettelser som ikke engang ønskes gjennomført, i hvert fall forsøkt, blir irrelevante for norsk verdiskaping. I forlengelsen av dette noterer jeg meg at Fremskrittspartiet nå selv uttaler at man har én politikk for opposisjonstilværelsen, hvor inndekning ikke er nødvendig, og én politikk for eventuelle ansvarlige posisjoner, hvor inndekning er nødvendig, og hvor man må tenke seg om. Jeg tror at norsk næringsliv antakelig ville foretrekke at man tenker seg om hele tiden, også med hensyn til å finne ansvarlige samarbeidsløsninger. Det har i tillegg i dag vært diskutert hvilken virkelighet de enkelte partier befinner seg i, og hvorvidt den er reell eller subsidiær. Det tror jeg heller ikke norsk næringsliv og norsk industri bryr seg så mye om. Jeg tror det viktige er at man ikke melder seg ut fra noen av de alternative virkeligheter. Det har verken Arbeiderpartiet eller regjeringspartiene gjort ved dette budsjettforliket.