Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Ordningen med tolke- og ledsagerhjelp for døvblinde har vært mye debattert de siste årene, blant brukerne og i det politiske miljøet. Debatten ble utløst av en presisering i Arbeids- og velferdsetatens retningslinjer sommeren 2012. Representantforslaget vi behandler i dag, går ut på å forskriftsfeste at døvblinde skal få en rett til tolke- og ledsagerhjelp, til alle aktiviteter, altså hobby- og fritidsaktiviteter, uavhengig av om aktiviteten skal gjøres i fellesskap med andre. Som forslagsstiller påpeker, er døvblinde en spesiell gruppe som har særskilte behov. Behovet for å kommunisere med omverdenen er annerledes enn for andre grupper. Blant landets døvblinde er det mange svært aktive brukere, og det synes jeg er positivt. Det er også viktig å legge til rette for fortsatt aktivitet blant alle landets døvblinde. Derfor er jeg fornøyd med at det er flere som nå får tolkehjelp. I 2009 ble 20 pst. av de oppdragene det ble søkt om, avvist. Nå avvises 10 pst. Det er fortsatt for mange som avvises, og i møte med de døvblindes organisasjoner er de spesielt opptatt av at mange av de korte oppdragene avvises. Det kan være at de skal til legen eller i et møte. Spesielt for en del som bor langt unna sentrale strøk, er tilbudet i dag slik at de som er frilanstolker, ikke får fullt betalt for reisetid til døvblinde som bor veldig langt unna. For å styrke situasjonen for de døvblinde er det derfor viktig å få flere fast ansatte tolker i Nav som kan inngå i en vaktliste, slik at det blir forutsigbart. Det er også viktig å se på lønns- og arbeidsbetingelsene for frilanstolker, slik at de kan hjelpe døvblinde over hele landet. Jeg er selvfølgelig glad for at Stortinget er opptatt av situasjonen for de døvblinde, men den situasjonen har vært slik i mange år. Alt var ikke bra før, slik en representant her sier. Det har tvert imot blitt en forbedring. Det har vært en økning i budsjettet til tolketjenesten fra 102 mill. kr i 2009 til 140 mill. kr i 2012, og det har vært en økning i revidert nasjonalbudsjett på 8,3 mill. kr. Det har gitt et bedre tilbud, men det er langt fra bra nok. Bakgrunnen for endringene i retningslinjene fra Arbeids- og velferdsetaten var å sørge for bedre utnyttelse av tolkeressursene samt å rette opp i ulik praktisering fylkene imellom når det gjaldt tildeling av tolke- og ledsagerhjelp. For noen brukere – ikke alle – medførte det at de opplevde endringer, og at tilbudet ble dårligere enn det de hadde hatt. Derfor har vi sagt at ingen skal fratas tilbud de tidligere har hatt, for nå skal vi gjennomgå retningslinjene på nytt. Derfor er vi i en prosess omkring dette. Både Nav og Arbeidsdepartementet har tatt selvkritikk for måten dette er gjort på, men det som var hensikten, var å sikre en enhetlig behandling over hele Norge, slik at ikke noen døvblinde i én del av landet hadde et helt annet tilbud enn andre, og sikre at mange flere fikk hjelp med det de opplevde som sine hverdagsproblemer. Jeg har lagt opp til en lempelig praktisering av regelverket i en overgangsfase, nettopp for å sikre dette. Fra etatens side er det lagt opp til utstrakt dialog med brukerne og deres hjemkommuner i alle saker der stønad etter folketrygdloven ikke kan gis. Jeg har startet et arbeid for å gjennomgå retningslinjene sammen med de døvblindes organisasjoner. Jeg vil høre deres synspunkter på hvordan tolkeressurser best kan utnyttes. Det har vært hevdet at endringene har vært svært inngripende for de døvblindes mulighet til deltakelse. Det er ikke intensjonen med endringene. De døvblinde skal fortsatt gis mulighet til å være aktive, også de som bruker mye tid på fritidsaktiviteter. Jeg har tro på at det arbeidet som nå er startet, vil bidra til å gjøre dette mulig.