Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-02-16:
Jeg synes utenriksministerens redegjørelse er god hva angår både Europa og EØS, og til dels svært god når det gjelder viktigheten av Europa og EØS for Norge og norsk økonomi. Vår samhandel med Europa er betydelig. EØS er – uten et medlemskap – kjernen i nettopp den samhandelen. Jeg håper bare at regjeringspartienes medlemmer like tydelig forstår og ønsker å forstå det tydelige budskapet utenriksministeren serverte. Men jeg ønsker å bruke min tilmålte tid på å snakke om områder jeg mener var langt svakere i utenriksministerens redegjørelse, spesielt knyttet til demokrati og demokratisk utvikling og menneskerettigheter. Samtidig vil jeg gi utenriksministeren ros for det kraftfulle arbeidet Norge er med på i arbeidet mot dødsstraff og religionsfrihet. Det er utmerket, og det har Høyres krystallklare støtte. Men jeg ønsker å konsentrere meg om Syria og Burma, selv om det var svært fristende også å ha Hviterussland, Ukraina og Kina i tankene. Situasjonen i Syria er som en borgerkrig å regne. Der er minimum 7 000 mennesker drept så langt i konflikten. Det er et regime som ikke skyr noen midler for å kue egen befolkning, som per i dag bruker tunge våpen mot sivile mål, og hvor det er strid i tettbebygde strøk som er normen. Våre to soleklare mål må være å få slutt på volden og at president al-Assad må gå av. Fram til det skjer, mener jeg at det er tre tiltak som må iverksettes, og som vi må bidra til å iverksette. Det første er en enhetlig, eller i det minste en samarbeidende, opposisjon i Syria, det andre er at det må etableres trygge områder i Syria, og det siste er at det må være en større grad av internasjonal innblanding. Den 4. februar hadde FNs sikkerhetsråd en mild resolusjonstekst oppe til behandling. FNs sikkerhetsråd ønsket gjennom resolusjonen å ta avstand fra voldsbruken og ga klar beskjed om at feilene forut for konflikten ligger hos Assad-regimet, og at president Bashar al-Assad må gå av. Resolusjonen ble møtt av veto fra både Russland og Kina. Russlands ønske om en sterk allianse med Syria går tilbake til den kalde krigen. Det går faktisk fire tiår tilbake. Russland har per i dag en marinebase i Tartus, Syria. Det er en formidabel russisk våpeneksport til Syria. For bare kort tid siden ble jagerfly for 550 mill. amerikanske dollar solgt til regimet. Det var mens regimet var i den konflikten det er i i dag – med egne innbyggere. Russland sier samtidig at de er usikre på alternativet til et Assad-regime, og at de mener det kan være verre enn dagens. Jeg vil klart imøtegå nettopp det. Jeg mener for det første at den russiske våpeneksporten til Russland er moralsk forkastelig, og at den burde ha vært rammet av internasjonale sanksjoner. Dessverre er ikke de på plass. Det man nå har sett, er at man med russisk hjelp får utviklet volden enda tydeligere. For å bruke Qatars statsministers ord: Den syriske voldsmaskinen ruller videre. Og med mine ord på slutten: med sterk russisk hjelp og bistand. Syria er, som jeg sa, avhengig av en mer enhetlig opposisjon. Sunnimuslimer, kristne og kurdere må jobbe sammen, ikke bare nå under opprøret, men også når opprøret er over og kronet med seier. Samtidig må man være tydelig overfor alawittene på at man ikke ønsker hevn. Tyrkia ønsker seg – og kan – spille en betydelig rolle. Dersom det skal komme på plass sikre områder, må de være på grensen til Tyrkia, og Tyrkia må, sammen med Den arabiske liga, ha ansvaret for å beskytte sivile som er i områdene. Norge må støtte Tyrkia og Den arabiske liga for å få det til. Vi må fortsette vår fordømmelse av regimet slik vi gjør, og vi må fortsette den kraftfulle fordømmelsen av Russland, ikke bare for deres holdning, men for deres innblanding i konflikten, som gjør konflikten verre og ikke bedre.