Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2016-04-26:
Forsvarsindustrien er en av Norges ledende næringer. Forsvarsindustrien bidrar til norsk forsvarsevne, nasjonal selvstendighet, innovasjon, avansert teknologisk kunnskap og utvikling, internasjonal konkurransekraft, flerbruksteknologi, internasjonalt samarbeid, arbeidsplasser, spredt bosetting og skatteinntekter. I tillegg til dette er forsvarsindustrien konjunkturuavhengig. Dette til tross forsøker flere politiske partier og ulike skattefinansierte organisasjoner å gjøre sitt ytterste for at forsvarsindustrien skal få stadig vanskeligere vilkår. Man sager med andre ord av grenen man selv sitter på. De samme politiske strømningene er for øvrig også i stor grad motstandere av norsk oljeaktivitet og mener at Norge skal leve av noe de kaller «det grønne skiftet». Hvordan dette skiftet skal innbringe nødvendige milliarder i skatter, er noe uvisst. Man skal visstnok hente enda flere av dem. Paradokset blir komplett når de samme politiske strømningene uten unntak er tilhengere av en omfattende velferdsstat og en stor offentlig sektor som skal administrere den – ja, de lever sågar av den. Men dette skal jeg la ligge. Norsk forsvarsindustri er godt posisjonert for fortsatt vekst og utvikling. Produktporteføljen består av modne, men moderne løsninger i verdensklasse. Mens andre snakker og leter etter gründere og politikerskapt innovasjon, leverer norsk forsvarsindustri dette ved hjelp av egen kompetanse og leveransedyktighet. Meld. St. 9 for 2015–2016 viser at norsk forsvarsindustri på visse områder er verdensledende. Med fallende oljepriser og stor ledighet blant ingeniører vil norsk forsvarsindustri kunne hente spisskompetanse fra flere sektorer, noe som vil skape rom for utvikling og som resultat skaper synergier for produkter i det sivile markedet. Et godt eksempel på dette er klyngen av teknologibedrifter i Kongsberg Teknologipark, hvor bedrifter gjennom samarbeid og konkurranse bl.a. utvikler kompositt, maritime løsninger og romteknologi. En annen er industriparken på Raufoss, hvor Nammo ikke kun produserer ammunisjon, men også romteknologi og avanserte metoder for demilitarisering. Ledende forsvarsindustribedrifter har også et betydelig antall norske underleverandører som aktiviserer og sysselsetter i distriktene landet over. Alt snakk om at fremtidens arbeidsplasser må skapes gjennom å legge til rette for etableringen av nye gründerbedrifter, er sterkt overdrevet. Mens man skal lete lenge etter norske gründere som har skapt et høyt antall varige arbeidsplasser over tid, skaper forsvarsindustrien nye høyteknologiske arbeidsplasser hver eneste dag. Det er alltid spennende å følge en gründeridé i håp om at det leder til sysselsetting av betydning, men det er langt klokere å legge til rette for og støtte opp om etablerte høyteknologiske bedrifter som har vist at de evner å skape nye, avanserte teknologiske produkter – og ikke minst evner å tjene penger og betale skatt for å finansiere vår felles velferd. Det internasjonale forsvarsmateriellmarkedet er preget av proteksjonisme. Ja, det er faktisk slik at denne industrien er unntatt konkurransebestemmelsene som gjelder for øvrig industri. Det er viktig at også Norge bruker politisk styring for å sikre egen industri og samtidig utvikle strategisk materiellsamarbeid med våre alliansepartnere i NATO. Regjeringen sikrer med denne meldingen forutsigbare rammer for forsvarsindustrien og forsikrer om at internasjonal konkurranse på feltet skal skje på like vilkår. I praksis betyr dette at Forsvaret primært bør velge norsk forsvarsindustri ved utvikling, videreutvikling, vedlikehold og anskaffelser innenfor de åtte teknologiområdene som regjeringen i samråd med Forsvaret og forsvarsindustrien definerer som strategiske for å opprettholde nødvendig kompetanse, Forsvarets behov og nasjonale sikkerhetsinteresser. Det betyr at man ved anskaffelser bør bruke norsk forsvarsindustri, men dersom man finner andre grunner til ikke å bruke norsk forsvarsindustri, skal norsk forsvarsindustri være der som gjenkjøpspartner, også i de tilfeller hvor man velger en annen løsning. Det betyr at prisen på materiellet som ønskes anskaffet eller utviklet innenfor disse områdene, ikke skal tillegges avgjørende vekt, og at andre hensyn trumfer anskaffelsespris. Det betyr imidlertid ikke at anskaffelseskostnader ikke er viktig, men at kjøp og utvikling av forsvarsmateriell fører til årelange internasjonale bindinger som kan redusere norsk forsvarsindustri. Mange går i den villfarelse at anskaffelser av nødvendig materiell til Forsvaret er en ren utgiftspost. Det stemmer ikke. Gjennom aktiv bruk av internasjonalt anerkjente gjenkjøpsavtaler og andre former for internasjonalt samarbeid selger norsk forsvarsindustri for 99 øre for hver krone Forsvaret kjøper forsvarsmateriell for. Ja visst er forsvarssystemer dyre å anskaffe, og kostnadene er økende, men parallelt eksporterer norsk forsvarsindustri stadig mer. Ingen annen offentlig virksomhet kan vise til en slik konsekvent sammenheng. At regjeringen nå konkretiserer og prioriterer åtte teknologiområder, betyr ikke at også annen norsk forsvarsindustri skal gis gode rammebetingelser for leveranser til Forsvaret. Et eksempel på dette vil være krypteringsteknologi, som blir stadig mer etterspurt, og som er et område som norsk industri er konkurransedyktig på. Jeg vil legge til at det finnes norske krypteringsbedrifter som har oppnådd kontrakter i utlandet på bare konkurransemessig grunnlag, og det er imponerende. Det er blitt veldig populært å snakke om hva vi skal leve av i fremtiden. Norsk forsvarsindustri er fremtiden. Den skaper, utvikler, vedlikeholder, sysselsetter, samarbeider og betaler skatt, og samtidig sikrer den forsvarsevnen og opprettholder fred – en unik og enestående kombinasjon. Vi bør alle være stolte av norsk forsvarsindustri.