Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Representanten Rise peker i sin interpellasjon på at Oslo som landets hovedstad har en rekke oppgaver å løse i tillegg til de oppgaver kommuner og fylkeskommuner for øvrig står overfor. Det er jeg enig i. I St.prp. nr. 60 for 1997-98, Om kommuneøkonomien 1999 m.v., er Oslos spesielle problemer omtalt på følgende måte: «Oslos sammensatte funksjoner både som hovedstad, regionalt senter og lokalsamfunn setter store krav til planlegging og samordning. Dette gjelder både arealdisponeringen, utforming av øvrig utbyggingsmønster og transportsystemene. Hovedstadsfunksjonen og befolkningskonsentrasjonen stiller også Oslo som kommune og fylkeskommune overfor særskilte utfordringer innenfor helse- og sosialsektoren.» Jeg er, som jeg sa, enig med representanten Rise i at Oslo har spesielle behov knyttet til sin hovedstadsfunksjon. Samtidig er det også grunn til å peke på at Oslo har et høyere inntektsnivå enn de fleste andre kommuner som følge av et høyt nivå på kommunens skatteinntekter. Jeg er også enig i representanten Rises vurderinger av at Oslo er den kommune i landet som rommer både noen av de aller rikeste og noen av de aller fattigste. Det er vel slik at Vinderen bydel i Oslo rommer noen av de aller rikeste, og Sagene og Torshov rommer noen av de aller fattigste i landet, og det gjør at det stilles noen ekstra krav til utformingen av politikken. Det bringer meg også over på et tema som har med lokalt selvstyre å gjøre. Jeg finner grunn til på påpeke at jeg synes det er viktig at kommunene – og det gjelder også Oslo – har mulighet til å benytte seg av det inntektspotensialet som de har bl.a. til å pålegge eiendomsskatt. Hvis Oslo kommune f.eks. hadde lagt eiendomsskatt på noen av de rikeste i denne byen, kunne Oslo kommune også ha bidratt til å hjelpe noe mer dem som har det aller dårligst i denne byen, f.eks. gjennom å bygge boliger. For det er riktig, som representanten Riser sier, at i Oslo bor noen av dem som er aller dårligst stilt, som ikke har et sted å bo. Vi vet at på landsplan er det mellom 6 000 og 7 000 mennesker som er bostedsløse. Mange av dem tilhører Oslo, og det er klart at det gir spesielle utfordringer. I den dugnaden ønsker selvfølgelig også staten å bidra, og det vil i nær framtid bli arrangert et større møte, hvor også Oslo kommune blir invitert, bl.a. for å se på hvordan vi sammen kan bidra til å få bygd flere boliger, spesielt for dem som har det aller vanskeligst på boligmarkedet. Som det sies i interpellasjonen fra representanten Rise, har Oslo spesielle utfordringer når det gjelder oppvekstvilkår for barn og unge, sosiale problemer, rusmiddelmisbruk, psykiatri og kriminalitet. Som kjent bleinntektssystemet lagt om fra og med 1997, og den omleggingen innebar forholdsvis store endringer. Kostnadsnøklene i inntektssystemet ble bl.a. endret for å ivareta at det kommunale tjenestetilbudet som over tid har blitt dreid i retning av et økt omfang av sosiale tiltak. Utvalgets forslag om større vektlegging av sosiale forhold og alderskriterier samt redusert vekt på det såkalte basistillegget innebar isolert sett økte overføringer til byer og større regionsentra. Departementet har før min tid vurdert å sette i gang forskningsprosjekt for å se på sammenhengen mellom ulike sosiale forhold og kostnadsvariasjoner knyttet til rusvern og psykiatri. Men som omtalt i kommuneøkonomiproposisjonen for inneværende år, har departementet foreløpig vært nødt til å skrinlegge prosjektet knyttet til rusvern. Dette skyldes at det er altfor dårlig tilgang på pålitelige data. Jeg tror imidlertid at gjennomføringa av det såkalte KOSTRA-prosjektet medfører at det om en stund vil være mulig å foreta denne type analyse, som jeg også mener er helt nødvendig, og som også vil få konsekvenser i forhold til Oslo. Det forutsetter selvfølgelig at både Oslo og andre fylkeskommuner får gjennomført KOSTRA på en tilfredsstillende måte. I kommuneøkonomiproposisjonen for neste år, som kommer om en drøy uke, presenteres status for forskningsprosjekt utarbeidet av SINTEF og Fafo om kostnadsvariasjonene mellom fylkeskommunene knyttet til psykiatrien. I interpellasjonen spør representanten Rise om hva statsråden vil gjøre for at inntektssystemet bedre skal fange opp Oslos særskilte behov. Jeg vil her vise til at Stortinget har bedt om en særskilt gjennomgang av inntektssystemet i kommuneøkonomiproposisjonen, som vil bli lagt fram den 19. mai, og da vil representanten Rise få et klarere svar på hva Regjeringa akter å foreta seg. Som representanten påpeker i sin interpellasjon, har Oslo i 1999 fått en betydelig reduksjon i sine skatteinntekter. Det skyldes delvis avvikling av selskapsskatten som kommunal skatt. Reduksjonen i Oslos skatteinntekter skyldes imidlertid delvis også spesielle forhold knyttet til inntektsåret 1998. Inntektsbortfallet som skyldtes avviklinga av den kommunale selskapsskatten, fikk kommunesektoren i statsbudsjettet for 1999 kompensasjon for samlet ved en tilsvarende økning av skatt fra personlige skattytere. Siden selskapsskatten var betydelig mer skjevfordelt enn skatten fra personlige skattytere, hadde avviklinga av selskapsskatten likevel betydelige fordelingsvirkninger. Derfor ble det i statsbudsjettet for 1999 lagt til grunn at Oslo skulle få kompensasjon for om lag halvparten av kommunens anslåtte tap som en følge av avviklingen av selskapsskatten som kommunal skatt. For at Oslo skulle få denne kompensasjon, ble det som kjent opprettet et eget hovedstadstilskudd. Dette hovedstadstilskuddet var basert på beregninger foretatt i St.prp. nr. 60 for 1997-98, Om kommuneøkonomien 1999 m.v. Regjeringa vil i kommuneøkonomiproposisjonen for neste år komme tilbake med oppdaterte beregninger for fordelingsvirkningene av bortfallet av den kommunale selskapsskatten. Så spurte representanten Rise om hva Regjeringa har tenkt å gjøre, bl.a. i forhold til samferdselsutfordringene. Det er vel ingen tvil om at Oslo-området er et veldig viktig knutepunkt for trafikk fra hele landet, og det er derfor også av nasjonal betydning at flaskehalsproblemene på hovedvegnettet løses. Det har i de senere åra vært en omfattende hovedvegutbygging i Oslo og Akershus. Jeg viser i den forbindelse til den såkalte Oslopakke 1, som er grunnlaget for den pågående utbygginga av hovedvegnettet i Oslo-området. Denne satsinga har gitt bedre framkommelighets- og miljøgevinster i området, men det vil fremdeles gjenstå store utbyggingsoppgaver ved utløpet av planperioden 2002-2011. Utbygging av kollektivtrafikken i Oslo og Akershus er også blitt prioritert på 1990-tallet. Det har skjedd både gjennom Oslopakke 1, der 20 pst. av investeringene ble avsatt til kollektivtrafikk, og i tillegg ved statens direkte prioritering av utbygging av jernbanen. Det er imidlertid viktig å ivareta de positive gevinstene som er oppnådd gjennom Oslopakke 1. En videre satsing på utbygging av kollektivtrafikken i Oslo og Akershus – Oslopakke 2 – vil forsterke virkningene av det som har skjedd gjennom Oslopakke 1. Forsert kollektivutbygging skal bidra til et mer funksjonelt og pålitelig alternativ til bilbruk, slik at økte problemer knyttet til trafikkavvikling, ulykker og miljø så langt som mulig kan unngås. Oslopakke 2 er en plan for finansiering og forsering av prioriterte tiltak for å nå allerede vedtatte målsettinger om å styrke kollektivtrafikken i regionen. Den skal finansieres både gjennom statlige midler, gjennom endrede bompengetakster og gjennom lokale bidrag, for å nevne noe. Regjeringa tar sikte på å legge fram en egen proposisjon om Oslopakke 2. Oppsummert vil jeg si at det ikke er noen tvil om at Oslo har en del særskilte utfordringer på flere områder. Representanten Rise nevnte spesielt rusmiddelmisbrukerne. Jeg tror vi etter hvert skal greie å få en gjennomgang av de kriteriene. Jeg tror imidlertid ikke at det er noen løsning å sende rusmiddelmisbrukere tilbake til der de såkalt kommer fra. Det er ikke slik at vi kan tvinge folk til å bo verken her eller der. Folk må få lov til å bo hvor de vil. Men det er viktig at vi har inntektssystemer som tar høyde for de spesielle utfordringer som denne byen har, og også andre som har spesielle utfordringer, fordi det er spesielt mange som trenger ekstra hjelp fra storsamfunnet. Men jeg tror altså ikke det er noen veldig god løsning å tvangssende folk tilbake dit de kom fra.