Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Fiskeri- og kystdepartementets viktigste oppgave er å forvalte havets levende organismer i evighetens perspektiv. Uten en god ressurs- og havmiljøforvaltning svekkes grunnlaget for de næringene som baserer sin virksomhet på høsting av naturens overskudd eller utnyttelse av det produksjonspotensialet som havet og kysten gir, f.eks. havbruksvirksomhet. Det er gledelig å kunne konstatere at tilstanden for alle våre viktigste fiskebestander i dag er bedre enn på svært lenge. I Barentshavet har forskerne ikke målt slike fiskemengder siden like etter krigen, og i Norskehavet er det så mye sild, makrell og kolmule at de begynner å stille spørsmål ved om matproduksjonen til disse artene er stor nok. Med bakgrunn i at råstofftilgangen er helt avgjørende for industriens muligheter for å lykkes i markedet, ser framtiden relativt lys ut. De mørke skyene vi ser, er i hovedsak de som henger igjen etter finanskrisens harde treff i hvitfisknæringen. Men finanskrisen til tross: 2009 vil gi nok en rekord i eksportverdien for norsk sjømat. Økningen fra 2008 vil bli på rundt 10 pst. En annen utfordring er kysttorsken, både i nord og sør, som vil bli vår største forvaltningsmessige utfordring de nærmeste årene. Det er behov for både økt kunnskap og strengere reguleringstiltak, men vi har ingen ansvarlige alternativ. Vi må fiske mindre kysttorsk. Det viktigste målet for fiskeri- og havbruksforvaltningen er å bidra til å sikre en miljømessig bærekraftig fiskeri- og havbruksnæring. Det stiller stadig økende krav til forvaltningsrettet kunnskap og forskning. I budsjettet for 2010 styrkes forvaltningsrettet marin forskning med 39 mill. kr, med hovedfokus på klimaendringer, økosystembasert forvaltning og miljømessig bærekraft i havbruksnæringen. Vår tids største utfordring er klimaendringene. Temperaturen i havet stiger, og havet tar opp stadig mer CO2 som gjør vannet surere. Vi trenger mer kunnskap om hvordan og hvor raskt endringene vil påvirke plankton, egg, larver, koraller, fisk og skalldyr. Vi styrker også forskningen på fjordøkologi og miljømessig bærekraft i havbruksnæringen. I løpet av om lag 40 år har havbruksnæringen utviklet seg fra omtrent ingenting til å bli en viktig eksportnæring, og representerer mer enn 50 pst. av eksportverdien av sjømat. Vi har en lang kyst som har naturgitte fortrinn for oppdrett og en variert næringsstruktur med både små og store oppdrettere. Regjeringens politikk legger til rette for å opprettholde denne strukturen. Det er viktig for verdiskaping og sysselsetting i distriktene. Med oppdrett følger imidlertid flere miljøutfordringer, som det gjør med all annen menneskelig aktivitet. Vi må akseptere at det ikke er mulig å ta i bruk naturen til produksjonsformål uten at det setter spor. Spørsmålet vi må ta stilling til, er hvor kraftige spor vi er villig til å akseptere. De viktigste utfordringene for å komme nærmere et svar er drøftet i Regjeringens bærekraftsstrategi, som vil være en viktig premiss for Regjeringens videre arbeid. Det er forbedringspotensial knyttet til arealbruk og drift. For å løse disse utfordringene og samtidig kunne opprettholde en levedyktig næring med variert struktur må vi gjøre kloke valg i tiden som kommer. På bakgrunn av den alvorlige lusesituasjonen langs deler av kysten har Regjeringen besluttet å utsette avgjørelsen om kapasitetsøkning i 2010. Både næringen og myndighetene har grepet fatt i situasjonen. Men vi ønsker å forsikre oss om at innsatsen for å bekjempe lakselus gir de nødvendige resultatene, før vi tar endelig stilling til kapasitetsøkning i 2010. Helga Pedersen hadde kampen mot ulovlig, urapportert og uregulert fiske som en av sine viktigste saker, og hun oppnådde svært gode resultater. Jeg kan forsikre om at jeg følger opp dette arbeidet, og innsatsen mot UUU-fisket er derfor videreført på samme høye nivå som i fjor. Slik det store bildet er, er det all grunn til å tro at fiskeri- og havbruksnæringen også i årene som kommer, vil sikre gode og lønnsomme arbeidsplasser og økende verdiskaping langs kysten. Fortsatt satsing på forskning og kunnskapsutvikling skal sørge for at vi gjør kloke og balanserte valg, som sikrer grunnlaget for en på alle måter bærekraftig fiskeri- og havbruksforvaltning.