trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Debatten tok ei uventa og spennande vending, og til det kan vi kanskje berre konkludere med følgjande: Kongen har utrusta kongeriket Noreg med ein helseminister som meiner at anonymisering av tobakkspakker er eit viktigare folkehelsetiltak enn skulemat. Det er noko historisk over den gjerninga, men der er vi i dag. Dei fleste elevar et frukost før dei går på skulen, men ikkje alle. Dei fleste har med niste, men ikkje alle. Og ikkje alle har med sunn mat. Barn frå høgare sosiale lag har oftare med seg matpakke, og matpakka er oftare sunn. Det er store helseforskjellar i befolkninga, og dei begynner å utvikle seg tidleg i livet. Sunne vanar i barneåra forplantar seg vidare, og motsett. Feilernæring, overvekt og konsentrasjonsproblem som følgje av dårlege matvanar er eit aukande problem blant norske barn og unge. Det vil gi seg utslag i framtidige helsestatistikkar med eit aukande tal menneske med livsstilsrelaterte sjukdomar. Usunn mat og mangel på fysisk aktivitet er blant dei største truslane mot den framtidige folkehelsa. Det må setjast i verk effektive tiltak for å snu denne trenden. Eit skulemåltid er først og fremst eit folkehelsetiltak, men vil også ha positiv læringseffekt. Senter for forsking på helsefremjande arbeid, miljø og livsstil, HEMIL-senteret ved Universitetet i Bergen, har konkludert med at skulemat gir auka konsentrasjon og yteevne blant elevane. Ulike studiar viser at elevar som et regelmessig og har eit balansert kosthald, som inneheld frukt og grønsaker og ei passe mengd feitt, gjer det betre på skulen og fungerer betre sosialt. Eit forskingsprosjekt med skulemåltid på fire nordtrønderske skular konkluderte med at både elevar, foreldre og lærarar var fornøgde. Elevane fekk meir energi og vart mindre slitne på slutten av dagen, rapporterte lærarane etter prosjektet. Helsedirektoratet har vidare anbefalt, på fagleg grunnlag, at det skal vere tilbod om gratis mjølk, frukt og grønsaker i heile skulen. Dei anbefaler også at det blir vurdert å teste ut modellar for skulemåltid, særleg på ungdomstrinnet. Mange land tilbyr også skulemat i dag. Våre naboland Sverige og Finland har lange tradisjonar og gode erfaringar med å tilby elevane skulemåltid. Føremålet med skulemåltida i desse landa har vore å gi elevane den anbefalte ernæringa, energien, men også å hjelpe elevane til å oppretthalde konsentrasjonen for læring mens dei er på skulen. SV har gong på gong foreslått dette. Det er storveges at fleire parti begynner å sjå det same som vi gjer, og bidreg i kampen for skulemat. Dette er vegen å gå for folkehelsa, og han er litt større enn anonymiseringa av tobakkspakker.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
SV støttar i all hovudsak dei forslaga som har kome i denne saka når det gjeld forhold knytte til pasientreiser, forsking osv. Når det gjeld forslaget frå Senterpartiet om å innføre eit krav allereie frå i sommar om at det ikkje skal vere meir enn 85 pst. belegg på sjukehusa, har vi stor forståing for det, men vi fryktar kva konsekvensane av det kan vere. Vi har allereie i dag overfylte sjukehus, altfor mange ligg på korridor, det er også færre sjukehus, og dette aukar risikoen for smitte. Vi er redde for at eit slikt forslag er så vidtrekkjande at folk blir sette på gata, for å seie det litt karikert. Dette er ei veldig viktig sak, og det er brei einigheit om at vi no er inne i ei negativ utvikling globalt som få kjenner omfanget av og veit korleis ein skal løyse. Det blir rett og slett meir resistens. Mykje av det vi i dag tenkjer på som ufarleg, er plutseleg farleg. Og vi kjem ikkje til å reise mindre, vi kjem til å reise meir. Det gjer at smittevern, smitteførebygging og smitteberedskap kjem til å bli stadig viktigare i åra som kjem. Det er openbert at den store jobben er på eit internasjonalt plan, men når det gjeld beredskap, er det berre vi og den innsatsen vi gjer her i landet, som kan gjelde. Så, som sagt: SV støttar alle forslaga som har kome i denne saka, bortsett frå forslaget om 85 pst. belegg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
På vegne av stortingsrepresentant Kirsti Bergstø og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om avvikling av au pair-ordningen og strengere reaksjoner mot vertsfamilier som utnytter au pairer.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Jeg satt og ventet på at akkurat den skulle komme, det er jo denne merkelige motsetningen som settes mellom at man skal kunne ha gode måltider for ungene og nok lærere. Dette går det an å prioritere hvis man vil, jeg registrerer at Høyre ikke har gjort det. Det er også en realitet at forskjellen i helse er stor. Den løses ikke ved abonnementsordninger, for da er det noen som har råd, og noen som ikke har råd. Hvis vi skal nå alle barna, også de som har lettest for å bli rammet av sosiale helseforskjeller, er det å lage et felles måltid den beste løsningen på skolen, for der går alle barna. Da når vi alle barna samtidig. En abonnementsordning er heller ikke et felles sosialt måltid – den er en og en og hver for seg, og noen har og noen har ikke. Det er helt i strid med det statsråden mener. Hvorfor mener statsråden at man må velge mellom frukt og bedre lærere?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Jeg traff tydeligvis et ømt punkt hos statsråden med det ganske usaklige svaret jeg fikk. Jeg har vært antirøyker hele mitt liv og har kjempet for røykelov og mot reklame, og det var vel sånn at man kanskje kunne tenkes å bli overtalt til å være enig med statsråden i saken. Men å gjøre det til den viktigste saken i kampen mot alvorlig sykdom og død som skyldes tobakk, synes jeg høres litt rart ut. Vi har hatt mange andre tiltak som virker mye bedre. Så det var ulike syn på det, men jeg har aldri imøtegått de argumentene som statsråden hadde på dette. Jeg synes det var et veldig rart angrep, særlig fordi det vi snakker om nå, og det jeg spurte statsråden om, var om det virkelig var sånn at regjeringen ikke hadde råd til å kunne prioritere at ungene fikk både frukt og grønt og flere lærere. Det er fullt mulig å få til det, for det har SV fått til innenfor sine budsjetter, uten store problemer, men da har vi jo ikke prioritert masse penger til landets rikeste. Det som jeg synes statsråden unngår å svare på i disse sakene, er: Når vi vet at universelle ordninger er det som best kan utjevne forskjeller i helse, og vi vet at skolemåltid og det barna spiser, er veldig viktig opp mot sosiale helseforskjeller, hvordan kan han da argumentere for at frivillige ordninger med abonnement skal kunne erstatte det? For det gjør ikke det. Det erstatter ikke det for noen. Det er slik at en del skoler gjør dette – ja. Det er bra, men her burde staten bidra til at dette blir gjort alle steder. Det er en god måte å bruke penger på, det er en veldig god måte å bruke offentlige penger på, for å sikre folkehelse for barna framover og gode vaner. I tillegg er det et veldig positivt bidrag til det sosiale mellom elevene i skolen. I utgangspunktet trodde jeg faktisk at vi var ganske enige om dette, men med statsrådens litt rabiate angrep på meg når det gjaldt tobakkslovgivningen her i landet, skjønner jeg jo at det å sikre at flere barn får et skolemåltid, er ganske fjernt fra det statsråden egentlig har tenkt å prioritere. Jeg tror ikke at gode innbyggere i landet formes av antall svette brunostskiver man har konsumert gjennom skolegangen sin.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Jeg er glad for at statsråden sier han ser at det er behov for helsefagarbeidere også på sykehus. Det vi vet, er at det er behov for tusenvis flere framover. Jeg er usikker på om de tiltakene vi har diskutert nå, er gode nok, og vi skal komme tilbake til det med egne forslag, som kommer til å bli fremmet her senere i vår. Men noe av det som statsråden har argumentert mot, det forslaget som foreligger nå om å gå inn og se spesifikt på helsefagarbeiderne, som er den gruppa vi vet vi trenger å rekruttere mest fra, er at helheten blir brukt som et argument, og at man må se hensiktsmessigheten av bruk av alt helsepersonell, tror jeg det var statsråden sjøl sa. Det er for så vidt greit, men da må man ha en helhetlig bemanningsplan der man også sikrer at de som er sykepleiere, ikke trenger å gjøre ting som andre yrkesgrupper kan gjøre. Ser statsråden at det trengs en hel bemanningsplan for å se på dette?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Vi kommer til å trenge tusenvis av nye helsefagarbeidere framover, og vi kommer også til å trenge tusenvis av annet helsepersonell framover. Derfor kommer SV i løpet av noen få dager til å legge fram forslag om at vi er nødt til å ha bemanningsnormer for disse ulike yrkesgruppene, slik at vi sikrer at vi får alle yrkesgruppene som trengs, inn, at de med høyest kompetanse på sykepleierfaglige ting f.eks. ikke brukes til å ringe etter nødvendige vikarer for å fylle vaktlistene, osv., og at helsefagarbeideren ikke minst får en viktig plass både i sykehjem, i hjemmeomsorgen og i sykehusene, for det er en viktig faggruppe. Flere har vært oppe og snakket om problemet med rekruttering. Jeg har lest igjennom rapporten «Å bli helsefagarbeider» fra NIFU og Fafo, og konklusjonen i den er enkel: I møte med lav lønn og status og små stillinger hopper et stort flertall av elevene av før læretida. Det er veldig alvorlig, for dette er et viktig yrke, og det er et yrke som vi trenger å få mange flere til å søke seg til. Derfor er nok disse punktene helt avgjørende for at vi skal løse dem – nemlig at man får høyere lønn og – jeg vil også si – trygghet for pensjonene sine, om nå tjenesten utføres av det offentlige, gjennom et privat selskap eller i frivillig sektor, slik at man ikke får som «takk» å få redusert både lønn og pensjon fordi noen synes det er fint å anbudsutsette denne viktige velferden. Rapporten viser også at mange gjerne vil bli sykepleiere og velger dette som en vei til å bli det. Det er sikkert ikke så dumt, for da får man jo praksis i mellomtida. Men vi må få langt flere til å bli værende, og vi må rekruttere ganske tøft blant voksne, for jeg tror dette er et yrke som kanskje er vanskelig å velge når man er 16–17. Derfor er jeg glad for de initiativene som er tatt for å sikre at bl.a. introduksjonsprogrammet for flyktninger nå kan kobles direkte på fagopplæring i helsefagarbeidet, slik som SV har foreslått i Stortinget. Jeg har hilst på gutta fra Eritrea i Åsnes, som er de mest populære helsefagarbeiderne der – så dette er en veldig god match. SV fremmet før jul et forslag om noe som vi tror er helt nødvendig, og det er å øke lærlingtilskuddet i kommunesektoren utover det som andre bedrifter får. Det er fordi kommunene bare har lønnsutgifter og ikke inntjening på sine lærlinger. De kan ikke si opp fast ansatte for å ta inn lærlinger, og de må ha mange flere lærlinger hvis vi skal kunne dekke det behovet som vi vet kommer.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
På vegne av representantene Kjell Ingolf Ropstad, Olaug V. Bollestad, Hans Fredrik Grøvan og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om å innføre fylkesvise eller regionale mobbeombud.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Statsråden har flere ganger sagt at regjeringens satsing på tidlig innsats vil kreve flere lærere, men i dag vil ikke regjeringspartiene være med på å innføre en norm som vil sikre flere lærere. Jeg har tidligere spurt statsråden fra denne talerstolen: Hvordan vil statsråden da forsikre seg om at han får på plass de ekstra lærerstillingene som han selv mener det er behov for? Forrige gang jeg stilte det spørsmålet fra denne talerstolen, fikk jeg til svar at det viktigste ikke er flere lærere, men hvordan vi bruker disse lærerstillingene. Det er jo ikke et svar på spørsmålet i det hele tatt. Nå hørte vi akkurat det samme svaret bli gjentatt i dag. Derfor stiller jeg spørsmålet igjen: Når statsråden mener at det er behov for flere lærere, men ikke ønsker en norm som sikrer flere lærere, hvordan vil statsråden da forsikre seg om at han får på plass de nødvendige ekstra lærerstillingene i framtiden?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Statsråden trakk igjen fram poenget med sentralisering og dette at en nasjonal norm for lærertetthet ville innebære flere lærere i Oslo-skolen. Jeg må få si at for meg er det slett ikke noen bekymring at også elevene i Oslo-skolen skal få nok tid med læreren sin. Jeg mener at det er viktig. Så mener jeg det er et dårlig argument at Oslo, fordi de har så gode resultater på de nasjonale prøvene, skal være et slags bevis på at vi ikke trenger en nasjonal norm for lærertetthet. Vi har kanskje litt lite presis informasjon om hvordan tilstanden i Oslo-skolen egentlig er. Det handler om at i de nasjonale prøvene fritas det flere elever i Oslo-skolen enn andre steder i landet. For eksempel ble 30 pst. av elevene på Gran skole fritatt fra nasjonale prøver i 2016. Det er ikke noe galt i det, det har skolene anledning til å gjøre. Og det ble gjort, i tråd med de retningslinjene som ligger der. Men det betyr at 30 pst. av elevene på Gran skole vet vi veldig lite om, og det er kanskje nettopp disse elevene som ville hatt god nytte av at det var en ekstra lærer i klasserommet. Det vi vet, er at økt lærertetthet er spesielt viktig for de elevene som har faglige utfordringer, og også for elever med utenlandsk bakgrunn. Så blir det – som representanten Tynning Bjørnø var inne på – fort en debatt der vi slår hverandre i hodet med forskningsrapporter. Det finnes mange forskningsrapporter som tydelig viser en sammenheng mellom lærertetthet og læringsutbytte. Flere rapporter er det vist til i innstillingen og i de forslagene som er fremmet. Men selv om det er vanskelig å finne forskning innenfor skole med to streker under svaret, trenger ikke statsråden bare å lene seg på Audun Lysbakkens sunne fornuft. Han kan også se til erfaringer fra eget land, se på hva som har blitt gjort i Dovre kommune, der man hadde en målrettet satsing på flere lærere i den ordinære undervisningen, og så hvordan det resulterte i mindre behov for spesialundervisning. Det det handler om, er at flere elever skal få utbytte av den ordinære undervisningen. Så er det et tema som stadig kommer opp. Det er spørsmålet om nasjonal styring eller kommunalt selvstyre. Jeg mener at vi skal ha en nasjonal skolepolitikk i Norge. Det mener også regjeringen, f.eks. når det gjelder krav til etter- og videreutdanning av lærere. Jeg mener at vi også må ha noen nasjonale mål, og vi må kunne stille noen nasjonale krav som går ut på at alle elever skal ha nok tid med læreren sin.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Jeg vil bare kommentere representanten Vinjes reaksjon på mitt forrige innlegg om Oslo-skolen. Mitt poeng var ikke at vi ikke vet hvorfor Oslo-skolen gjør det bra. Jeg tror det er mye som gjøres riktig i Oslo-skolen, den har gode resultater å vise til. Mitt poeng var heller ikke at det er problematisk at det er mange elever som fritas. Jeg poengterte tvert imot at det gjøres i tråd med de retningslinjene som ligger der. Mitt poeng var at når det er elever som fritas, enten de er i Trondheim eller i Oslo, vet vi kanskje ikke nok om hvordan disse elevene har det i skolen, hvordan disse elevene presterer på skolen. Kanskje det er nettopp de elevene som ikke deltar i de nasjonale prøvene, som er de som ville hatt mest utbytte av flere lærere, f.eks. en ekstra lærer i klasserommet til å følge opp disse elevene spesielt.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
I fjor var det altså 367 kandidater som hadde et så sterkt ønske om å komme inn på lærerstudiet og bli lærere, at de valgte å delta på et forkurs for å forsøke å forbedre mattekarakteren sin, men som dessverre ikke lyktes. Mange av disse hadde svært gode vitnemål, men slet altså med matematikk. Det var nok få av dem som hadde en plan om å bli mattelærere, men noen av dem hadde kanskje en drøm om å bli norsklærer, samfunnsfagslærer eller historielærer og hadde også gode karakterer i disse fagene. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Tror statsråden at noen av disse kandidatene kunne blitt gode norsklærere, samfunnsfagslærere eller historielærere?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Jeg vil få takke statsråden for svaret. Da fikk vi jo en bekreftelse på at også statsråden mener at dagens opptaksreglement betyr at vi går glipp av en del potensielt gode lærere i framtiden. Og så lurer jeg på: Mener statsråden at det er viktigere at en norsklærer er flink i matematikk, enn at man er flink i norsk? Og hvis ikke det er tilfellet, ville det ikke da vært mer fornuftig å ha et karakterkrav som enten så på snittet eller på de fagene som man har en plan om å fordype seg i? Så har jeg bare ett spørsmål til, som jeg håper statsråden får tid til å svare på. Han nevnte at studenter med høyere karakterer sjeldnere dropper ut av studiet enn andre. Jeg ble bare nysgjerrig: Vet man at dette gjelder mattekarakterer spesifikt, eller gjelder det karakternivået generelt?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
En kan kanskje ha en drøm om at det vi nå gjør, er med på å endre prisbildet på boligene og spesielt i pressområdene. Jeg tror kanskje ikke det er disse regelendringene som har utslag der. Men det er ikke det jeg har tenkt å stille spørsmål om. Jeg er glad for at statsråden hadde merket seg hva jeg sa i mitt innlegg om havbruk, for det har vi diskutert ganske inngående. Det er ingen tvil om at de justeringene som det f.eks. er vist til i Finansavisen i dag fra representanten Trellevik, bør det være fullt ut adgang til å imøtekomme gjennom dispensasjonsregelverket slik det foreligger i dagens lovgivning. På bakgrunn av det statsråden sa, forsto jeg også ham dit hen at det er mulig, men at regjeringens forslag selvfølgelig ville gitt en videre dispensasjonsadgang. Det er altså ikke stortingsflertallet enig i. Men er statsråden bekvem med at det som er problemstillinger reist spesielt fra Hordaland, kan løses innenfor dagens regelverk?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Min replikk kommer i forlengelsen av det som representanten Terje Aasland tok opp. Gjennom komitébehandlingen er det blitt klart at regjeringen ikke vil få flertall for sine forslag om endringer av lovens §§ 19-1 og 19-2. Det må jo statsråden og regjeringen forholde seg til. Vi har også fått samme type reaksjoner som Arbeiderpartiet når det gjelder dispensasjonssøknad for oppdrettsnæringen, og det er spesielt Hordaland det gjelder. Det som later til å være et problem, er at praksis hos fylkesmannsembetene for å håndtere den type dispensasjonssøknader er ulik fra fylke til fylke. Mener statsråden at det problemet er såpass stort og følbart at det bør ettergås litt nærmere hva slags praksis de ulike fylkesmannsembetene legger seg på ved dispensasjonssøknader fra oppdrettsnæringen?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Biodrivstoff er et komplisert felt, der det er mange hensyn som må tas. På den ene siden har vi et behov for mer klimavennlig drivstoff, på den andre siden er det ikke alt biodrivstoff som er klimavennlig. Videre har vi EØS-regler som regulerer dette. Opptrappingsplanen som ble vedtatt i forbindelse med budsjettavtalen, er ambisiøs. Den er krevende og ikke ukomplisert å skulle gjennomføre. Den vil kreve betydelig innovasjon innen bærekraftig drivstoff og betydelige investeringer. Det er viktig å understreke at ambisiøse mål og ikke minst forutsigbarhet er en forutsetning for å lykkes. Norge har et stort potensial innen biodrivstoff, for både grønne og blå karboner. Men vi har ikke hatt forutsigbarhet i rammevilkårene for biodrivstoff. Nå kan vi lese om flere private aktører som investerer store summer i produksjon av bærekraftig biodrivstoff, nettopp fordi vi har en ambisiøs opptrappingsplan. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi har forutsigbarhet i rammevilkårene som legger til rette for investeringer og innovasjon. Dette er en nødvendighet for å klare et grønt skifte. Kristelig Folkeparti ønsker derfor ikke å skape usikkerhet rundt de langsiktige rammevilkårene to måneder etter at de er vedtatt, og støtter derfor ikke forslagene. Jeg vil likevel ikke sable ned representantforslaget fra representanten Hansson. Jeg er enig med representanten i at bærekraftig forvaltning gjør at biomasse vil være en begrenset ressurs i framtiden. Det er også godt mulig at vi før eller siden må gjøre noen prioriteringer når det gjelder hvordan vi bruker denne ressursen best. Utviklingen av grønn teknologi går i dag så raskt at det er umulig å vite hva som på lang sikt blir løsningene. Imidlertid er vi per i dag i motsatt ende av skalaen. Vi sløser med ressurser som kunne vært brukt, vi trenger forutsigbarhet for investeringer og innovasjon, og vi trenger et marked. Prioritering nummer én i dag må være å få opp volumet av bærekraftig biodrivstoff og få ned klimagassutslippene. Jeg vil avslutte med å si at ikke-bærekraftig drivstoff er en uting. Her møter vi utfordringer med EU-regelverket, og jeg forutsetter at regjeringen i sin dialog med EU jobber videre med muligheter for å kunne stille krav om at alt biodrivstoff skal være bærekraftig.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-02-23:
Det er en kort og enstemmig innstilling. Den saken vi skal behandle, har ikke skapt de store overskriftene i media, men jeg mener at Minamata fortjener et innlegg, og derfor vil jeg som saksordfører likevel ha et innlegg om saken i dag. Det er jo slik at det er en del saker som ikke kjennetegnes ved at de er mye omtalt, men de kan ha et viktig innhold likevel. Og så hefter det jo ingen partipolitiske spenninger ved denne saken, det er en helt enstemmig energi- og miljøkomité som avgir innstillingen, også da med tilslutning fra utenrikskomiteen. Jeg vil gi honnør til alle partier her i salen og alle som har jobbet med denne saken i forskjellige regjeringer, for at vi sammen bidrar til å trekke det internasjonale arbeidet mot kvikksølvforurensning et viktig skritt videre. Norge har hatt en viktig rolle i arbeidet med å få konvensjonen på plass, og alle skal ha sin del av æren for det. Minamata, som har gitt navn til den konvensjonen vi i dag behandler, er en småby sør i Japan. Den ligger bare noen mil fra den mer kjente byen Nagasaki. Minamata har fått låne navnet sitt til en sykdom, en nevrologisk lidelse som kommer av kvikksølvforgiftning. Sykdommen ble oppdaget i 1956, etter at en lokal petrokjemisk fabrikk i flere år hadde sendt ubehandlet avløpsvann som inneholdt kvikksølv, ut i Minamata-bukta. Vi snakker om en fiskerby, og den viktigste matkilden for dem som bodde der, var sjølsagt fisk og skalldyr, og som vi alle vet, akkumuleres kvikksølv oppover i næringskjeden. Det som skjedde i Minamata, var et av de første og mest alvorlige tilfellene av forurensning, som igjen førte til alvorlig sykdom og død. Den saken vakte stor internasjonal oppmerksomhet og førte til nye og strengere regler for industriutslipp. Hovedmålet med denne konvensjonen er å redusere utvinning, omsetning, bruk og utslipp av kvikksølv. Minamata-konvensjonen omfatter hele kvikksølvets livssyklus – fra utvinning, bruk og utslipp til midlertidig varig avfallshåndtering. Jeg vil nevne at Norges ambisiøse nasjonale regulering av kvikksølv ved en rekke anledninger har blitt trukket fram som et godt eksempel under konvensjonsforhandlingene. Fra Norges ståsted er konvensjonen forhandlet med utgangpunkt i å etablere minstekrav, men den åpner samtidig for at alle land skal ha mulighet til å ha en strengere regulering av kvikksølv nasjonalt enn det konvensjonen tilsier, og det har da også Norge. Jeg er glad for at Norge nå kan ratifisere Minamata-konvensjonen, og at vi dermed stiller oss i rekken av land som kan bidra til et nytt internasjonalt regime på dette feltet. Konvensjonen vil tre i kraft 90 dager etter at den er ratifisert av 50 land, og forhåpentligvis er vi der i løpet av høsten som kommer, fordi 1. februar ratifiserte Lichtenstein avtalen, som nr. 37 i rekken.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Bare til innlegget til Jan Tore Sanner – og så har jeg et konkret spørsmål om noe litt annet til slutt: Det er slik at hvis en ser den boligprisveksten som herjer i landet, skyldes den helt andre ting enn det faktum at byggekostnadene har gått opp. Byggekostnadene utgjør – ifølge siste tabell som jeg så – omtrent en tredjedel av byggeprisveksten og kan overhodet ikke forklare den veksten som har vært i boligprisen i Oslo, på 25 pst., i løpet av det siste drøye året. Det som statsråden gjør, vil svekke kvaliteten og gi utbyggere muligheten til å kutte svingen i mye større grad enn det de gjør i dag, og bidrar ikke til å svekke boligprisene og redusere boligprisveksten, men det gjør først og fremst at mer av pengene kommer til å havne i lommene på utbyggerne. Dette er muligens en ønsket politikk, men jeg synes ikke det er en god politikk, og mange av de seriøse aktørene i bransjen sier det samme. Spørsmålet mitt er: Ser statsråden at nedsiden, med en del av de endringer som er foreslått – noen av dem får han ikke gjennomslag for, og noen av dem får han gjennomslag for – er en svekkelse av folks mulighet til å bruke sin rett til lokaldemokratisk agitasjon?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Det synes jeg var et litt lettvint svar, og jeg skal forklare hvorfor. Det er ikke bare statens muligheter til å komme med innsigelser eller den type ting vi har hørt her, som jeg er opptatt av, men jeg er også opptatt av muligheten for befolkningen til å engasjere seg i denne type planer. Det handler om å bli hørt, det handler om å bli lyttet til. Brede planer, konkrete planer, og reguleringsplaner har ofte det ved seg at veldig mange interesser har fått muligheten til å uttale seg. Dette klippes i mye større grad av med en del av de endringene som er foreslått – noen av dem kommer ikke til å bli vedtatt. Men en av de tingene vi har hørt, er krysset opp mot § 21-7. Jeg kan ikke huske fra min tid i komiteen å ha opplevd at så mange velforeninger og andre har skrevet inn og sagt at dette er en endring som de opplever vil svekke deres mulighet til å ha innflytelse. Det jeg vil spørre statsråden om, er om han vil, slik som Marit Arnstad anbefalte, ha et særlig syn på hvordan disse endringene i § 21-7 vil slå ut, og om det vil svekke lokaldemokratiets mulighet til å agere.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
President – det er en svært god idé!
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Det var ingen svar på den invitten jeg hadde til å kommentere på EU-regelverket. Jeg synes det er veldig stas med en statsråd som har så stor selvtillit at han synes det letteste han kan få til, er å endre på regelverket i EU. Jeg vil nok si at det å begynne med å endre på det regelverket han selv har kontroll over, kanskje burde være en lettere jobb å få til. Men han kjenner seg selv best. Jeg har derfor et helt konkret spørsmål. Det er åpenbart at EUs mål er at alt biodrivstoff som benyttes, skal underlegges bærekraftskriterier. Det er liksom hovedformuleringen og hovedhensikten. Statsråden sier likevel at det kan hende at EU-regelverket er en bremse for muligheten til å benytte det på det som ikke omfattes av omsetningsforbudet. Da spør jeg: Hva har statsråden gjort av henvendelser til EU, til ESA, til kommisjonen, for å få forståelse for at bærekraftskriteriene skal anvendes på alt norsk biodrivstoff?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Svaret fra Vidar Helgesen er ganske oppsiktsvekkende, for på tross av at Stortinget har vedtatt at det skal gjelde alt biodrivstoff, er det åpenbart at statsråden ikke har gjort noen henvendelser overfor EU for å spørre verken kommisjonen eller ESA, som det er helt naturlig å gjøre, og si: Jeg ser det står her i punkt 65 at alt biodrivstoff skal være bærekraftig, men vi tror at dette kanskje kan være i strid med totalharmoniseringsdirektivet. Kan vi få forståelse for at vi legger dette bærekraftskriteriet til grunn for alt biodrivstoff som selges i Norge? Hva må vi eventuelt gjøre i nasjonalt regelverk for å sikre at vi oppnår muligheten til å sørge for at bærekraftskriteriet gjelder alt regelverk? Jeg oppfatter det dit hen at den tidligere europaministeren sier veldig klart: Vi har ikke gjort noe overfor Europa for å få forståelse for det Stortinget har vedtatt, nemlig at bærekraftskriteriet skal oppfylles for alt biodrivstoff som benyttes i Norge. Stemmer det?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-23:
Kan jeg ikke bare begynne med å si at jeg synes det er dypt problematisk at vi har en statsråd som ikke har løftet en finger for å sjekke ut om det Stortinget har vedtatt, er mulig å oppfylle i en dialog med EU, men bare viser til generelle dialoger med EU – istedenfor å følge opp det helt konkrete vedtaket om at bærekraftskriteriene skal gjelde alt biodrivstoff som omsettes i Norge? Det er to muligheter å få dette til på, enten ved at det omfattes av økonomiske støtteordninger, som f.eks. avgiftsfritak, eller ved at det telles opp mot det som er formålet med det direktivet vi snakker om, nemlig fornybardirektivet. Jeg kan ikke forstå noe annet enn at det må være mulig å si at biodrivstoff utover det som omfattes av omsetningspåbudet, må vi som nasjon være interessert i skal telles med opp mot fornybardirektivet. Jeg mener at det må være mulig juridisk, innenfor det regelverket vi har, å sørge for at bærekraftskriterier skal telle opp mot det. Jeg forstår ikke at statsråden, som er så opptatt av å framheve de potensielt trøblete sidene ved bruk av biodrivstoff, ikke er opptatt av at de bærekraftskriteriene som vi har – som ikke er gode nok, etter min oppfatning, men som faktisk finnes der – skal oppfylles og benyttes på alt biodrivstoff som selges i Norge. Jeg forventer at statsråden følger opp det stortingsvedtaket som allerede er fattet, om å sjekke ut med EU hva som skal til for å sørge for at bærekraftskriteriene skal kunne omfatte alt biodrivstoff. Det er tross alt hovedformålet med den paragrafen som sier noe om bærekraftskriterier overhodet. La det legges til side. Jeg må gå inn på politikken til forrige regjering og denne regjeringen. Han sier at denne regjeringen har laget en forutsigbar opptrappingsplan. Med all respekt – det har denne regjeringen ikke gjort. Det denne regjeringen har gjort, er at hver gang Venstre og Kristelig Folkeparti har fått gjennomslag for noe i statsbudsjetter, har det kommet til omkamp i de neste budsjetter fra regjeringen. Stortinget – den komiteen som nå diskuterer dette – vedtok at vi skulle ha opptrapping til 11 pst. innen 2020, og så kommer altså statsråden selv tilbake til Stortinget med en lavere ambisjon enn det et enstemmig storting hadde lagt til grunn. Han utfordrer altså hele Stortinget og kaller seg selv forutsigbar. Da bør statsråden se seg selv i speilet. Jeg har fem andre forslag til hva statsråden kunne gjort for å få «trøkk» på nasjonal satsing på bio. For det første: Hvis han er opptatt av biogass, kunne han stilt krav om innsamling og utskilling av alt våtorganisk avfall. Det er inn under statsrådens regelverk. Det ville gitt mer biogass på det norske markedet. Han kunne stilt krav om utnyttelse av energien og utskilling av karbonet i alt det som finnes av kloakk. Det hadde ført til mer biogass. Han kunne, som sagt, stilt krav om at alt drivstoff skal være bærekraftig. Han kunne stilt krav om at man ved alle offentlige anbud skal ha strengere bærekraftskriterier. Det har statsråden og regjeringen ikke gjort.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-02-23:
Jeg synes representanten Trelleviks innlegg var et veldig godt eksempel på hvorfor det er viktig å holde på mulighetene for kommuner og fylker til å ta seg den tida som trengs til å behandle tiltak på en grundig måte, og til å si stopp når det trengs å si stopp. Trellevik bruker tre–fire eksempler på tiltak hvor det vil bli positiv miljøeffekt av å få tillatelse. Jeg kan ikke avgjøre hvor dekkende Trelleviks beskrivelse av disse sakene er, gitt at Fylkesmannen tydeligvis har en annen oppfatning, kanskje også av miljøeffekten. Men poenget er at dette gjelder saker i Hardanger, som er det området i Norge hvor oppdrett åpenbart er blitt dårligst forvaltet, hvor det er gitt for mange tillatelser til å legge for mange anlegg på for dårlige steder – altså for slepphendt praksis, for lite innsigelser, for lite hensyn til langsiktige miljøkrav og til andre interesser enn oppdrettsinteressene. Jeg synes at vi nå ser nettopp hvordan forslaget fra regjeringen blir brukt til å fremme interesser som i et bredere omfang ikke tjener allmennheten, og som kanskje er tiltak som helt konkret også bør stoppes, slik det er blitt gjort av myndighetene, f.eks. i dette tilfellet i Hardanger.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-02-23:
Jeg er en av dem som når jeg kjører bil, kjører på biodrivstoff, 100 pst. I den forbindelse har jeg opplevd ganske mye baluba rundt spørsmålet om hva det er jeg faktisk heller ned på tanken. Miljøpartiet De Grønnes forslag her i dag om kunnskapsinnhenting har grovt sett blitt avvist av både regjeringspartiene og andre partier på to grunnlag. Det ene: Vi vet nok. Det andre: Ikke hell malurt i begeret. Vi vet samtidig i praksis at svært mye av det biodrivstoffet vi vil kjøre på i tida fram mot 2025, vil være importert, og vi har nå hørt fra statsråden at han ikke på noen som helst måte kan garantere at det vi importerer, vil være bærekraftig. Da blir perspektivene for det norske bærekraftige bidraget interessant. Gitt at vi vet nok: Hva vet miljøministeren om hvor mye norskprodusert bærekraftig biodrivstoff vi faktisk vil få tilgjengelig i perioden fram mot 2025?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
La meg først si at de forslagene vi nå gjennomfører til forenkling av planprosessene, vil bidra positivt, slik at man raskere kan få bygget mer. Dette inngår i et større bilde hvor regjeringen gjennom de tre siste årene har gjennomført omfattende forenklinger i plandelen, i bygningsdelen og i de tekniske forskriftene. Det bidrar til at vi har fått opp boligbyggingen, og det bidrar også til at man kan få ned kostnadene. Når det gjelder dispensasjonsregelverket, er jeg overbevist om at det ville vært enklere og bedre med regjeringens forslag. Det ville ha gitt et større rom for kommunene, med unntak av der hvor man kommer i konflikt med viktige regionale og nasjonale hensyn. Der er vi enige. Om det er rom innenfor dagens regler, vil departementet følge opp og se på om er mulig. Departementet må selvsagt forholde seg til lovene slik de er fastlagt, men vi vil se om det er mulig å utnytte det handlingsrommet som er der, i tråd med de signalene som gis i Stortinget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
Jeg har nå en liten opplevelse av at stortingsflertallet forsøker å skyve problemet over på fylkesmennene. Nå hadde stortingsflertallet en mulighet til å heve terskelen noe for når staten skal gripe inn. Man kunne gitt kommunene noe større handlingsrom. Man kunne bidratt til at både oppdrettsnæringen og lokalpolitikere kunne bruke sitt faglige og demokratiske skjønn. Så jeg har lyst til å si at det er greit at stortingsflertallet ber departementet og statsråden å utnytte handlingsrommet, men det blir også litt for enkelt når man hadde et lovgrunnlag som kunne gitt denne muligheten. Jeg møter frustrerte lokalpolitikere fra alle partier som opplever det som urimelig at staten griper inn i små saker – om taket skal være skrått eller rett, om det skal være den ene taksteinen eller den andre. Man hadde nå hatt muligheten til å gi lokalpolitikerne noe større handlingsrom, men selvsagt skal også vi se om det er rom innenfor dagens regelverk for å utnytte handlingsrommet bedre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
For det første: Mitt innlegg handler først og fremst om å styrke lokaldemokratiet. Det handler om å gi innbyggerne større muligheter til å komme inn på boligmarkedet. Det er for mange kommuner som har brukt for lang tid på å klargjøre byggetomter, og det har vært med på å drive opp prispresset på nye boliger. Så er det spørsmål om 12-ukersfristen i byggesaksbehandlingen, og om man da skal forholde seg til det lovverket som gjelder ved fristens utløp. Jeg er enig med representanten Elvestuen i at det er viktig at kommunene får mulighet til å tenke seg om, men spørsmålet er: Hvor lenge skal man tenke? Her har man en 12-ukersfrist – tre måneder kan kommunen bruke på dette. Og så kan man nedlegge bygge- og deleforbud og få ytterligere åtte uker, altså til sammen fem måneder på denne saken. Her er det rett og slett et spørsmål om kommunene må få raskere saksbehandling, slik at både tiltakshavere og andre har klare regler å forholde seg til.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
Svaret mitt på det spørsmålet er nei. Jeg mener at det er på høy tid at lokalpolitikerne også stiller tøffere krav til sine saksbehandlere, og at man behandler sakene raskere. Tre måneders frist har man på å behandle disse sakene, og da må tiltakshaveren, utbyggeren, kunne forholde seg til det regelverket som gjelder ved fristens utløp. Det er også slik at de endringene som vi nå gjennomfører, gjennomfører vi med bakgrunn i kritikk fra Sivilombudsmannen, fordi kommunene plutselig endrer regelverket etter fristens utløp. Representanten Elvestuen har ved flere anledninger vært opptatt av at regjering og departement skal følge Sivilombudsmannens kritikk i saker. Det gjør vi ved oppfølgingen av denne saken. Jeg er for øvrig enig i viktigheten at av kommunene har oppdaterte planer. Det vil være det beste grunnlaget for å unngå den type problemstillinger som representanten Elvestuen tar opp.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
Tvert imot: De forslagene vi fremmer, styrker lokaldemokratiet. Det representanten Heikki Eidsvoll Holmås står opp for, er statlige interesser. Det jeg ønsker, er å gi større innflytelse, større handlingsrom, for kommunene. Vi er opptatt av kvalitet, vi er opptatt av god saksbehandling, vi er opptatt av involvering. Men spørsmålet er hvor denne terskelen skal gå, og på hvilket nivå statlige interesser skal gripe inn. Når det gjelder viktige regionale og nasjonale hensyn, som handler om strandsone, som handler om dyrket og dyrkbar mark, som handler om friluftsinteresser og kulturminner, skal det selvsagt være mulighet for statlige myndigheter til å gripe inn, men vi ønsker samtidig å gi større rom for lokaldemokratiet og ha god kvalitet på de byggene som bygges.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-02-23:
Det er alltid slik at departement og regjering følger med på konsekvensene av de endringene som man gjennomfører, og det vil alltid være slik at Stortinget kan ta opp spørsmålene på nytt hvis man ønsker det. Vi er opptatt av at ulike interesser skal bli hørt, men det er også spørsmål om hvor mye rom det skal være for omkamper når ting er avklart. Det vi nå gjennomfører, er endringer som gjør at kommunene kan bruke sitt planfaglige skjønn for hvor omfattende høringer skal være. Hvis man f.eks. ønsker å omregulere en parkeringsplass til en barnehage, eller hvis man ønsker å bygge en etasje eller to høyere for å legge til rette for unge som skal komme inn på boligmarkedet, skal selvsagt involverte bli hørt, men det er også i samfunnets interesse at vi får kortet ned på prosessene og på planleggingstiden, slik at vi kan legge til rette for flere unge som skal inn på boligmarkedet.
Ove Trellevik (Høyre), 2017-02-23:
Det er mange her som gleder seg over det lovendringsforslaget som me i dag behandlar, og mange av oss ønskjer det hjarteleg velkome. Det som er litt trist og uheldig, er sjølvsagt at me ikkje får fleirtal for å endra plan- og bygningslovens reglar om dispensasjonar. Det er fleire her som har teke til orde for at det har hatt uheldige verknader for bl.a. havbruksnæringa. Så vart det vist til her, både frå SV og frå Arbeidarpartiet, kor ille det kunna verta om ein hadde utvida høvet til å gje dispensasjon. Det vart fokusert på nokre saker i Hordaland. Eg ønskjer svært gjerne å fortelja bitte litt om desse eksempla. I Hardanger er det ein oppdrettar som driv inne i ein fjord. Akkurat der han har lokaliteten sin, er det litt dårleg straum, og det kunne vore litt djupare – som det er litt lenger ut i fjorden. Han får ikkje dispensasjon til å flytta dette anlegget litt, slik at det kunne vorte betre både for miljøet og for fiskehelsa. Ein annan oppdrettar ønskjer å bruka ein ny ring attåt det anlegget han har – og må ha litt større areal for å få det til – for å kunna bruka mekanisk avlusing. Det får han heller ikkje lov til, så han må fortsetja å bruka kjemikaliar, med dei ulempene dette har for miljøet. Han får altså ikkje dispensasjon til å bruka moderne metodar for å driva oppdrettsanlegget sitt, som varetek miljøet på ein mykje betre måte. Ein tredje oppdrettar fekk anlegget sitt i Nordhordland havarert i ein storm. Det var eit stålanlegg. Han ønskte å gå over til plastring, som krev litt større areal på havflata. Det får han heller ikkje lov til, så han må byggja eit nytt stålanlegg, med dei kostnadene det gjev. Ein kan ikkje venta på ein ny kommuneplan eller reguleringsplan, så han må altså byggja eit nytt stålanlegg og setja det ut, sjølvsagt med fare for at den gamle teknologien havarerer også i neste storm. Så det er fare for ny rømming, i staden for at han kan ta i bruk ny, moderne teknologi og redusera faren for både rømming og utslepp. Ein fjerde oppdrettar har fått sin lokalitet avgrensa. Det er eit ønske frå Forsvaret om at han avviklar aktiviteten sin, eller flyttar, på grunn av Forsvaret sitt behov. Forsvaret sitt behov respekterer eg fullt ut, det er ikkje det det går på. Det som er problemet, er at når kommunane rundt ønskjer å tilby areal, treng dei dispensasjon frå Fylkesmannen, og det får dei rett og slett ikkje. Det er også svært beklageleg. Og det er jo ikkje slik at dette har vore prosessar som ikkje har vore demokratiske. Det har vore gode prosessar, det har vore høyringar. Det er faktisk det som gjer at Fylkesmannen sette seg på bakbeina her òg, for det kan sjølvsagt òg ha nokre negative konsekvensar, men summen av dette er jo at det er ein positiv verknad for samfunnet totalt sett. Eg synest det er veldig rart at fleirtalet her kan seia at det er mogleg innanfor gjeldande regelverk å gjera dette, når Fylkesmannen både i Sogn og Fjordane og i Hordaland hevdar at det faktisk ikkje er mogleg. Då tenkjer eg at det er trist at fleirtalet i dag ikkje nyttar seg av moglegheitene og stemmer for regjeringa sitt forslag.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Representantforslaget som vi behandler i dag, er et forslag om å få en opptrappingsplan for biodrivstoff som ikke fører til forbruk av biodrivstoff med lav klimanytte, at karbongjeldproblematikken tas hensyn til når klimaeffekten av biodrivstoff skal beregnes, at det utarbeides en plan som inkluderer et behovshierarki som sikrer at tilgjengelige bioressurser brukes på en slik måte at klimanytten er størst mulig, og om å sikre at biodrivstoff som omsettes i Norge, underlegges EUs bærekraftskriterier fra 1. juli 2017. Det er en samlet komité som peker på behovet for å satse på bærekraftig drivstoff. Vi vet at det vil være fossilbiler igjen på norske veier i mange år framover, selv om det satses på tilrettelegging for nullutslippsbiler, og vi har tidligere vedtak i denne salen som er ambisiøse for salg av nullutslippsbiler og utfasing av fossilbiler. Målet med økningen i biodrivstoff er å kutte klimagassutslippene. I alle de scenarioene som FNs klimapanel baserer seg på, forutsetter de økt hogst og økt bruk av biomasse globalt. Avvirkningen er forutsatt å øke med 51–200 pst. i scenarioene som klimapanelet utarbeidet i sin siste rapport, og bruken av moderne bioenergi må minst femdobles for å nå togradersmålet. Det finnes i dag betydelig kunnskap, og det er ikke noe galt i å utrede og få økt kunnskap, men det er viktig å starte satsingen på produksjon av biodrivstoff i Norge nå. Det finnes beregninger av tilgang på og etterspørsel etter bioenergi og biodrivstoff i Norge, bl.a. foretatt av Miljødirektoratet i deres lavutslippsrapport fra 2015. Ressurspotensialet for biomasse i Norge er også utredet av NVE i 2014. Estimert potensial for biomasse til energiformål i 2020 har et realistisk potensial på rundt 23 TWh, og i 2023 er ressurspotensialet estimert til rundt 30 TWh. Skogen har det største potensialet for å kunne produsere biodrivstoff. Det er viktig at man tar hensyn til de gjeldende miljøkravene, og vurderer det opp mot 10 pst. skogvern og en plan for et bærekraftig skogbruk på lang sikt. Det er en samlet komité som understreker forutsetningen om at biodrivstoffet er bærekraftig og tilfredsstiller EUs bærekraftskriterier. Dette har jo også blitt fremmet i denne salen tidligere, uten den fristen som er i forslag nr. 1, som vi skal votere over i dag. I forbindelse med behandlingen av dette representantforslaget fra Rasmus Hansson har jeg hatt møte med flere, med miljøbevegelsen, distributører og produsenter av bioenergi. De jeg møter, kommer med en klar oppfordring: Vi har nok utredninger, vi har nok fakta, nå trenger vi at det blir lagt til rette, og at det startes produksjon av biodrivstoff i Norge. Jeg vil til sist understreke at det er viktig at den offentlige debatten om biodrivstoff ikke blir så ensidig preget av skepsis og motstand at fakta og nyanser i denne debatten forsvinner, og at det igjen fører til usikkerhet hos aktørene i markedet om det å velge å produsere eller det å velge å bruke biodrivstoff i det hele tatt har politisk støtte hos flertallet, eller hos alle i denne salen. Så Arbeiderpartiet støtter ikke de forslagene som vi skal votere over i dag.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Spørsmålet mitt er i forlengelsen av det statsråden sa helt på slutten av innlegget sitt, om endringen i klassifisering av bærekraftig drivstoff som ble gjort 1. januar i år. Det at PFAD ikke lenger er klassifisert som bærekraftig drivstoff, har ført til en del utfordringer for bensin-/energistasjonenes situasjon for å få bærekraftig drivstoff ut i det norske markedet. I all hovedsak importeres biodrivstoffet fra Finland. De igjen importerer en del, og produktene kan være fra palmeoljeindustrien. Det er vanskelig å spore hvor biodrivstoffet som brukes i norske biler på norske veier, faktisk er fra. Hvordan vil statsråden sikre at bærekraftskriteriene følges opp med det tempoet i opptrappingen av omsettingskravet som det legges opp til fram mot 2020?
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-23:
I de beregningene vi har gjort i forbindelse med opptrappingsplanen, både den vi hadde på høring i fjor, og i arbeidet med budsjettforliket, har vi hatt god dialog med bransjen og kartlagt hva de anser vil være en realistisk tilgang på bærekraftig biodrivstoff i årene fremover. Vi mener at vi er innenfor i de kommende årene, og vi mener at de klare signaler vi gir gjennom økte ambisjoner, vil stimulere til økt produksjon både i Norge og ellers. Vi er også i god dialog med våre nordiske naboland om disse spørsmålene for å se om vi kan bidra til sterkere nordiske signaler for å utvikle det nordiske markedet, nettopp med tanke på å sikre tilgangen på bærekraftig biodrivstoff.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-02-23:
La meg først si at denne regjeringen har, sammen med samarbeidspartiene, lagt et forutsigbart rammeverk for opptrapping av produksjon og bruk av bærekraftig biodrivstoff i Norge. Den regjeringen som Eidsvoll Holmås var en del av, var vel ikke akkurat noen modell for forutsigbarhet i så måte. Vi anser at det å skulle kreve at alt biodrivstoff som omsettes i Norge, skal tilfredsstille EUs bærekraftskriterier, kan – ja, jeg vil faktisk si trolig vil – være i strid med den totalharmoniseringsklausulen som ligger i drivstoffkvalitetsdirektivet, for der sies det spesifikt at det ikke er anledning til å stille strengere krav til drivstoff enn det som er formulert i direktivet. Derfor mener vi at det beste vi kan gjøre, er å bidra til strengere regler på det europeiske markedet. Det er en hardere jobb enn den vi gjør hjemme. Vi gjør mye hjemme, men i tillegg må vi også jobbe europeisk.