Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
Norge ligger langt fremme når det gjelder forskning, utvikling og behandling på kreftområdet. Institusjoner som Radiumhospitalet, Oslo Cancer Cluster og Kreftregisteret har høstet betydelig internasjonal anerkjennelse for sitt arbeid og sin kompetanse innen både forskning, utvikling og behandling av kreft. Det er derfor svært viktig at dette kompetansemiljøet og denne merkevaren blir styrket og ikke minst videreutviklet, til beste for pasientene og for samfunnet. Kreft er en sykdom som oppleves av altfor mange mennesker hvert eneste år. I går kunne vi lese at Verdens helseorganisasjon frykter at over dobbelt så mange vil dø av kreft i 2030 sammenlignet med i dag. Dette forteller noe om det omfanget vi står overfor. Det å rammes av kreft er en enorm påkjenning for den enkelte, men også for pårørende, venner og familie. Med dette som bakteppe er det nødvendig å stake ut veien videre for å sikre at Norge ivaretar og videreutvikler den kompetansen man har knyttet til behandling, lindring og forskning på kreftområdet. Norge har alle forutsetninger for å være en svært sentral aktør i kampen mot kreft, også i internasjonal sammenheng. Det har seg slik at det miljøet man har bygd opp rundt Radiumhospitalet, faktisk er det eneste miljøet i Europa som har blitt trukket fram på topp 20-listen over de beste kompetansemiljøer på kreftområdet i verden. Norge er et lite land, men med mange kloke hoder. Det er et utsagn som sier at to hoder tenker bedre enn ett. Akkurat det er et viktig element med tanke på videreutvikling av kreft som et satsingsområde i Norge. Det å samle de kloke hodene, de kloke kompetansemiljøene, vil selvsagt være av avgjørende betydning for hvor slagkraftig det norske miljøet vil være innen kreftsatsingsområdet. For å si det enkelt: Vi må ikke, nei vi kan ikke fragmentere den kompetansen innenfor dette fagfeltet på en slik måte at man mister verdifull kompetanseutvikling, verdifull kompetanseutveksling og oppbygging av fagmiljø. La meg derfor få lov til å begynne med det som blir konklusjonen min, nemlig at de tre viktigste pilarene i det norske kompetansemiljøet innen kreftområdet må etableres og forsterkes. Det er altså Radiumhospitalet, Kreftregisteret og Oslo Cancer Cluster, som er gjensidig avhengige av hverandres kompetanse for selv å kunne optimalisere sine muligheter. Denne treenigheten innen kreftområdet må derfor være selve fundamentet for det som allerede er et internasjonalt anerkjent kompetansemiljø. Jeg frykter at enkelte av endringsprosessene vi har i det norske helsevesenet, vil kunne rive ned det som er i ferd med å bli et nasjonalt kraftlokomotiv i kampen mot kreft – og et internasjonalt lokomotiv, faktisk. Dette må vi som politikere sørge for at ikke skjer. Kreftregisteret spiller en betydelig rolle for kreftforskningen både i Norge og i utlandet, og det er avgjørende at registeret er tett knyttet til de kliniske forskningsmiljøene. I Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2001–2002 fastslo en enstemmig sosialkomité at Kreftregisteret skulle være en selvstendig institusjon i Radiumhospitalet, med et eget styre og en egen budsjettpost på statsbudsjettet. Nå ser vi igjen at debatten knyttet til Kreftregisteret blusser opp. Jeg tror det er avgjørende viktig at Kreftregisteret er en selvstendig institusjon, med nære bånd til både Radiumhospitalet og Oslo Cancer Cluster. Kreftregisteret gjør – og har – en ekstremt viktig jobb knyttet opp mot de relevante fagmiljøer, og jeg er bekymret for at en omlegging vil medføre dårligere struktur og dårligere samhandling med de relevante parter. Utfordringer knyttet til samhandling med internasjonale og nasjonale forskningsmiljøer og risiko for inkonsistens i data er noen av de bekymringene som jeg ønsker å påpeke. Etableringen av Oslo Cancer Cluster og et eget grunnforskningssenter på stamcelleforskning var to viktige etableringer i videreutviklingen av den kompetanseoppbyggingen som vi gjorde på kreftområdet. Oslo Cancer Cluster er et unikt prosjekt, som sammen med Radiumhospitalet og Kreftregisteret utgjør en helt spesiell organisering av et kompetansemiljø som er i ferd med å bli verdensledende på sitt felt. Stamcelleforskning er et område som må forventes å ha et langsiktig perspektiv når det gjelder måloppnåelse. Det er nettopp derfor viktig at det fastsettes langsiktige og gode rammevilkår for stamcellesenteret i Norge. Jeg vil videre understreke at et stamcellesenter er mer enn den bygningen som fysisk sett er senteret, og viser til behovet for å utvikle og videreutvikle kunnskap på fagfeltet. Jeg er av den bestemte oppfatning at for å kunne gjøre forskningsmiljøet på stamceller til et utviklende og ledende miljø, vil det være helt nødvendig at senteret gis nødvendige ressurser til både å innhente kompetanse og videreutvikle den kompetansen som allerede finnes i norske fagmiljøer i dag. Jeg er av den oppfatning at satsing på stamcellesenteret har vært underprioritert økonomisk av den sittende regjering. Dette finner jeg svært uheldig og vil derfor sterkt oppfordre helseministeren til å løfte dette inn som et satsingsområde i statsbudsjettet for 2011. Radiumhospitalet er mye mer enn en bygning, bare et sykehus eller et helsetilbud. Radiumhospitalet er et sted det er knyttet sterke følelser til for svært mange personer i Norge. Radiumhospitalet er et sted hvor mange har fått livet i gave. Radiumhospitalet er et sted hvor mange har tatt et siste farvel med noen av sine nærmeste. Radiumhospitalet er et sted hvor det er grått gledestårer, og hvor sorgen over å miste noen man er glad i, har fått sitt utspring. Radiumhospitalet er noe langt mer enn et sykehus. Det er en nasjonal institusjon. Radiumhospitalet er også en merkevare både nasjonalt og ikke minst internasjonalt. Jeg registrerer at prosessen knyttet til Oslo universitetssykehus nok en gang fremtvinger en debatt som jeg trodde var lagt død av helsekomiteen i forrige periode når man understreket viktigheten av å videreføre Radiumhospitalet som det innarbeidede og anerkjente merkevarenavnet det er. Det var derfor med stor overraskelse jeg så hvordan dette var tenkt gjort fra Helse Sør-Østs side, ved å «gjemme bort» navnet på utkastene til forskjellig informasjonsmateriell som jeg har fått ta del i. Det er vanskelig å finne et ord som er parlamentarisk korrekt, men samtidig sterkt nok for å beskrive hva jeg mener om dette. Det er i alle fall svært uheldig at en merkevare som Radiumhospitalet blir undergravd på den måten, som det kan se ut til at det her blir gjort. Jeg kjenner ingen eier av en god merkevare i hele verden som gjør noe sånt når man har en innarbeidet merkevare, og selv forringer verdien av den. Jeg vil derfor på det sterkeste anmode helseministeren om å gripe fatt i denne saken en gang til, for på den måten å foreta en vurdering av hvordan merkevarenavnet Radiumhospitalet kan videreføres. Og det skal ikke bare videreføres, det må forsterkes. Det skal være det interne lokomotivet i utviklingen av kreftclusteret sammen med Kreftregisteret og Oslo Cancer Cluster. Helsevesenet er, og skal være, under konstant videreutvikling. Det er selvfølgelig også Fremskrittspartiet tilhenger av. Men det er selvfølgelig også viktig at disse endringsprosessene skal føre til en styrking av fagmiljøer, og det skal ikke forringe verken verdifull kompetanse eller internasjonalt anerkjente merkevarer. Prosessene som nå er i gang, kan dessverre føre til at det motsatte skjer, er min frykt. Dersom man undergraver Radiumhospitalet, Oslo Cancer Cluster og Kreftregisterets muligheter til å videreutvikle og skape et lokomotiv innen ulike aspekter på kreftområdet, sørger man dessverre for at et av de få høykompetansemiljøer innen medisin forvitrer, og kanskje forsvinner. Dette må forhindres, dette må styres politisk. Jeg ser fram til å høre statsrådens svar på hvordan hun vil sørge for å videreutvikle det unike som er skapt på Montebello og på Radiumhospitalet.