André Oktay Dahl (Høyre), 2011-10-11:
Jeg har lyst til å takke interpellanten for en viktig interpellasjon på et område hvor det finnes så mye råskap og menneskeforakt at det nesten er umulig å skjønne når man hører disse historiene på ulike områder, og ikke minst for å bruke det rette ordet og begrepet om den virksomheten som foregår: trafficking. Det er noen som faktisk ennå ikke forstår at det ikke har noe med samferdselspolitikk å gjøre. Det er noe helt annet. Det er en ganske så grov kriminalitet og ikke noe mildt. Jeg synes også det er viktig at interpellanten understreket den enkeltes ansvar. For vi er inne på et område hvor – om det ikke er trafficking – det i hvert fall er slik at en del mennesker i dette landet har halvrasistiske holdninger – om ikke helrasistiske – i synet de har på dem som vasker gulv, som er au pair for dem. Det man har sett i Sverige, er ganske grove eksempler på hvordan au pairer utnyttes. Den debatten har vi ikke tatt fullt ut her, men der er vi nødt til å ha en opprydding. Jeg har selv vært vitne til den holdningen noen har til au pairer – hun er jo så utrolig billig, det er utrolig hvor effektiv og blid hun er, hun kan jobbe 14 timer i døgnet og synes det er helt greit – men som synes det er grusomt med sexkjøp når de kommer ut på gata. Der har vi en jobb å gjøre med å skape noen holdninger. Som representanten Mandt var inne på, er tvangsprostitusjon bare ett av flere områder. Det er kanskje veldig synlig, men i forhold til kreativiteten disse organiserte kriminelle miljøene har, er det nesten ikke grenser for hva de kan se for seg å bruke mennesker til. Mennesker kan altså brukes mange ganger, et narkotisk stoff kan ikke brukes like mange ganger, og derfor er også profitten aller høyest når det handler om andre menneskers kropp. Samtidig har statsråden vært inne på viktige ting i kompleksiteten det her er snakk om. Noen av dem vi snakker om, har vært utsatt for voodoo. Da er vi nødt til å finne måter å få bort besvergelsene på. Det er ikke lett. Det er kulturelle forskjeller her som man ikke umiddelbart kan forvente at alle i politiet skal skjønne. Så er det gjerne kvinner som oppfattes som veldig motvillige til å være vitner. Men skal man skjønne motviljen deres mot å fortelle, må man også skjønne hva de har vært gjennom. Selv garvede politifolk greier ikke å sette seg inn i hva en del av de kvinnene som har vært utsatt for salg gjentatte ganger, har vært utsatt for. Det er vanskelig å sette seg inn i hvordan de i det hele tatt skal greie å kunne forklare seg på grunn av redselen for familien og redselen for represalier, f.eks. Vi skal ha et slavefritt land, og da må vi satse på politiet. Når det gjelder satsing på politiet, regner jeg med at vi om en måneds tid eller to kan diskutere hvor mye det egentlig skal satses på politiet her i landet, for man skaper ikke kompetanse i et tomrom eller helt uavhengig av politiets ressurssituasjon. Men det kan vi få rikelig anledning til å diskutere senere. Uansett må oppdagelsesrisikoen økes. Det ble sagt her at straffenivået må opp. Ja, det må det. Samtidig må det svi økonomisk for dem som driver med dette. Det ligger inne i budsjettene til en del av de organiserte kriminelle miljøene – de regner at en kurér, en underansatt for å kalle det det, er med i budsjettene – at man kanskje taper 2 pst. av den investeringen man gjør. Hvis man greier å se dette på samme måten som man gjøre med annen økonomisk kriminalitet, hvor store summer det er, at det er snakk om rene kost–nytte-beregninger, kan vi kanskje nå våre mål ved å følge pengene, som også representanten Mandt var inne på. Høyre mener at det er en god idé å ha en nasjonal rapportør. Da justiskomiteen besøkte Nederland, må jeg si at vi fikk et veldig godt inntrykk av ordningen man hadde der. Vi fikk ganske mye ny informasjon – at en uavhengig person som ser ting utenfra og kan rapportere, gjør det. Jeg er også enig i det som er tatt opp om at man er nødt til å involvere Stortinget i større grad, for det blir gjerne denne typen debatter – en interpellasjon. Man har ikke en fast rutine for å diskutere menneskehandel i et bredt perspektiv i Stortinget. Det bør man gjøre, og da kan man kanskje kombinere det med å etablere en nasjonal rapportør. Når det gjelder tigging, er det også andre tiltak enn forbud man kan se for seg. Da justiskomiteen nylig var i Canada, hadde man interessante måter å tenke og involvere det lokale handels- og næringslivet på ved at man faktisk informerte om hjelpetilbudene på løpesedler samtidig som man sa at det ikke skal være nødvendig å gi penger til noen av disse. Gi heller penger til godkjente gode organisasjoner som driver effektivt arbeid blant mennesker som har en vanskelig sosial situasjon. Da oppnår man både en pedagogisk tilnærming til hjelpetilbudet og får faktisk vite hva som finnes, og underbygger ikke menneskehandel. Til slutt spørsmålet om surrogati: Det får vi nok diskusjoner om senere. Prinsipielt er det lett å være veldig mot, men i forhold til de barna som faktisk finnes, er det veldig vanskelig å være mot også. Men det får vi rikelig anledning til å diskutere senere.