Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-02-28:
Dette er egentlig en repetisjon på interpellasjonen for et drøyt år siden. Og nå, som den gang, mener jeg det er vanskelig å forstå påstandene om at utviklingsministeren overser og ignorerer de alvorlige rapportene om brudd på menneskerettigheter. Jeg mener han klart i sitt innlegg den gang, og i sitt innlegg nå, bekrefter at dette er noe man tar alvorlig og man ettergår det, slik man skal, enten det er fra Human Rights Watch eller om det er fra andre organisasjoner, som interpellanten trakk fram. Da mener jeg man er selektiv i hva man oppfatter og hva man vil høre i det utviklingsministeren sier. Det er ingen uvilje mot å gå inn i de alvorlige problemstillingene. De mange MR-bruddene og eventuelt misbruk av bistanden, som en politisering er, og som rapporter tyder på, er selvsagt uakseptabelt. Det må tas opp med myndighetene i Etiopia. Selv om andre instanser ikke kan rapportere om noen av påstandene, er det kanskje slik at man ser ulike sider av en helhet, at misbruk foregår noen steder, men ikke andre steder. Det viktige er at rapportene om misbruk av bistand, om menneskerettighetsbrudd og eventuelle overgrep blir ettergått og tatt opp med myndighetene i Etiopia. Det mener jeg utviklingsministeren har sagt i dag at gjøres – ikke bare av Norge, men også i samarbeid med andre donorland. Etiopia er et komplekst land. Denne erkjennelsen skal vi bruke til å forstå at bygging av demokrati, respekt for demokratiske spilleregler og ikke minst universelle menneskerettigheter, også dem som gjelder ytringsfrihet, talefrihet, organisasjonsfrihet osv., er krevende å bygge opp i et samfunn hvor dette er nytt og fremmed. Det er selvsagt ingen unnskyldning myndighetene kan gjemme seg bak for selv ikke å respektere dem og gjøre det de kan for at de etterleves. Bistandsengasjementet bør gi økte muligheter for å påvirke utviklingen i riktig retning også på dette området. Vi hører nå statsråden si at man skal etablere en dialog med myndighetene om dette. Å vende landet ryggen vil ikke være et bidrag for å dytte også denne delen av utviklingen i riktig retning. Så har Etiopia mye positivt å vise til når det gjelder økonomisk utvikling og flere gode resultater i forhold til tusenårsmålene. Det synes som om den økonomiske veksten brukes til å bedre folks levekår. Det må det være mulig å glede seg over uten at det skal utlegges som, eller forstås som, en slags hyllest til landets president eller ledelse. Det kan være slik at man på noen områder har suksess, mens man på andre områder ikke har det og henger etter og ikke respekterer menneskerettighetene. Suksess på noen områder er selvsagt heller ikke et argument for at man henger etter når det gjelder demokratisk utvikling og menneskerettigheter. Tvert imot må vi understreke at demokrati ikke er et hinder for økonomisk vekst og sosial framgang. Det er motsatt – demokrati og respekt for enkeltmenneskets integritet bidrar til større økonomisk vekst. Det skaper et mer inkluderende samfunn, hvor flere kan bidra. At Etiopia er et sentralt land sett i forhold til globale utfordringer som klima og regionale konflikter og utfordringer, som Sudan og Somalia, kan vi også se positivt på uten at det er argumenter for å se gjennom fingrene med manglende demokrati og respekt for menneskerettigheter. Tvert imot mener jeg at dette gir flere arenaer å engasjere landets politiske ledelse på, også i en dialog om disse sidene ved utviklingen både i Etiopia, i regionene, ja i hele Afrika.