Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-10-07:
Når store finansinstitusjoner vakler, når børsen stuper, når ekspertene snakker om den største krisen siden 1930-tallet, når usikkerheten sprer seg og renten stiger i takt med den, da er det ikke bare de som har verdier på børsen, som blir bekymret. Vanlige folk, verden over, blir engstelige. Selv mange av oss som bor og lever trygge liv i Norge, føler denne uroen på kroppen. Folk spør seg: «Hvorfor skjer dette, og hvordan slår denne krisen inn hos oss?» «Hva blir renten framover?» lurer de som har høye boliglån, på. «Vil ungene mine klare forpliktelsene sine?» spør foreldre og besteforeldre. «Mister jeg jobben?» spør de som jobber i konkurranseutsatt sektor. Jeg forstår at folk er bekymret. Derfor vil jeg begynne med å si at Regjeringen har tatt høyde for de spesielle utfordringene dagens internasjonale økonomiske situasjon gir - ikke bare for norsk økonomi, men for hver enkelt av oss. Før jeg går inn i detaljene for neste års statsbudsjett, skal jeg prøve å gi noen svar på hva som skjer, selv om det ikke finnes én fasit i urolige tider som disse. Krisen vi nå er vitne til, oppstod fordi en kreativ og for dårlig regulert amerikansk finansnæring har lånt ut penger til folk langt utover deres evne til å betale tilbake. Et uregulert profittjag har svekket risikovurderingene og bidratt til en aggressiv utlånspolitikk, bl.a. bygd på antakelser om evig vekst i boligprisene. De dårlige lånene ble pakket sammen med andre lån og solgt videre til banker verden rundt. Mange av kjøperne har måttet bokføre tap, men foreløpig er det ingen som har full oversikt over hvem som sitter med den gjenværende risikoen. Store finansinstitusjoner er blitt overtatt av statlige myndigheter, andre har gått over ende. Nå er det enighet om en krisepakke i USA. Likevel er det fortsatt uro, som også har spredd seg til andre land. Flere europeiske land har iverksatt tiltak for å gi innskyterne bedre sikring dersom bankene får problemer. Nobelsprisvinner i økonomi Joseph Stiglitz har sagt at Wall Streets fall er for markedsfundamentalismen hva Berlinmurens fall var for kommunismen. Det er i hvert fall en kraftig vekker for dem som har trodd at markedet kan styre seg selv. Det er en nyttig påminnelse om hva manglende politisk styring kan føre med seg. Mange norske låntakere føler uroen på kroppen hver dag, men de fleste klarer seg likevel bra: Vi har en god og sammenhengende regulering av hele finanssektoren. Vi har en god sikringsordning for innskytere, som dekker innskudd opp til 2 mill. kr i norske banker. Og fordi vi har et kompetent tilsyn som overvåker situasjonen nøye, har vi bedre oversikt over hva som skjer. Norsk økonomi er i god stand, vi har penger på bok og større mulighet enn mange andre til å møte de vanskelighetene som måtte komme. Det er flere årsaker til dette: Vi har en stor offentlig sektor, fordi Norge har valgt å løse helse-, omsorgs- og utdanningsoppgavene i fellesskap. Det stabiliserer norsk økonomi og gjør oss mindre sårbare for internasjonale økonomiske kriser som dem vi opplever nå. Folketrygden gir oss god inntektssikring. Vi har et betydelig statlig eierskap, som bidrar til stabilitet. Men selv om vi i Norge har gjort politiske valg som skjermer oss mer enn andre, er det ingen i en globalisert økonomi som er uberørt av det som skjer. Omfanget av den internasjonale finanskrisen og konsekvensene for det norske finansmarkedet og norsk økonomi er fortsatt usikre. USA er viktig for verdensøkonomien, selv om andre land, som Kina og India, nå gjør seg mer gjeldende. Norge er en liten og åpen økonomi som har nytt godt av sterk vekst internasjonalt. Vi har solgt varer til høye priser, vi har importert til lave priser. Vi har snart fem år bak oss med svært høy vekst. Vi må 50 år tilbake i tid for å finne maken. Vi vet at en slik høy vekst ikke kan vare evig. Også før de siste ukenes finanskrise var det klart at veksten ville bli klart svakere neste år enn i år. Det er ikke mulig å ha historisk lav arbeidsløshet, historisk sterk vekst i økonomien og unormalt lav rente på samme tid. Når økonomien bedres og ledigheten synker, vil renten etter hvert heves for å holde pris- og kostnadsveksten under kontroll. Alle har visst at styringsrenten ville gå opp til et mer normalt nivå på mellom 5 og 6 pst. Likevel har noen strukket strikken langt når de skulle kjøpe bolig i et opphetet boligmarked. Mange av dem er førstegangsetablerere. På toppen av dette kommer nå de virkningene vi ser av den internasjonale finanskrisen. Myndighetene i mange land har tatt grep for å dempe krisen i finansmarkedet. Forskjellen mellom pengemarkedsrenten og styringsrenten til Norges Bank er likevel historisk høy. Det gjør det dyrere for bankene å låne penger i markedet. Vedvarende høye innlånskostnader for bankene i pengemarkedet fører til økte utlånsrenter for bedrifter og husholdninger, uten at Norges Bank setter opp renten. Høyere markedsrenter vil bremse veksten i etterspørsel og produksjon i Norge og dempe pris- og lønnsveksten. Dette er forhold som Norges Bank tar hensyn til når de vurderer innretningen av pengepolitikken. Lavere vekst og redusert pris- og kostnadspress vil gi rom for lavere rente. Mange er nå bekymret for om Statens pensjonsfond - Utland, eller oljefondet, som de fleste kaller det, taper penger. Når vi har valgt å investere inntektene fra olje- og gassektoren i aksjer og obligasjoner i utlandet, har vi knyttet sparepengene våre til utviklingen i verdensøkonomien. Dette prinsippet for forvaltning av Statens pensjonsfond - Utland er det bred politisk enighet om. Investeringene er fornuftig spredt, med små eierandeler i ca. 7 000 selskaper rundt omkring i verden og i 10 000 obligasjoner. Vi er veldig langsiktige investorer. Når det globale aksjemarkedet går ned, taper fondet isolert sett på aksjeinvesteringene. Obligasjonsinvesteringene har jevnt over holdt seg bedre i verdi gjennom finansuroen. Høye oljepriser sørger for at det strømmer flere penger inn til fondet enn det vi regnet med tidligere i år. I nasjonalbudsjettet har vi anslått fondets verdi ved inngangen til 2009 til 2 300 milliarder kr. Det er nesten på linje med det vi forventet da vi la fram revidert nasjonalbudsjett i vår. Utviklingen de siste ukene har ikke endret vesentlig på dette bildet. Statsbudsjettet for 2009 svarer på dagens utfordringer og forbereder oss på framtiden. Vi følger handlingsregelen for en gradvis innfasing av petroleumsinntekter i norsk økonomi. Slik sørger vi for at petroleumsformuen kan bli til glede for både oss og framtidige generasjoner. Handlingsregelen legger opp til at bruken av petroleumsinntekter bør øke langsommere i konjunkturoppgang enn i konjunkturnedgang. Slik har det også vært. I de siste tre årene har bruken av oljepenger ligget under 4-prosentbanen. I budsjettet legger vi opp til et strukturelt, oljekorrigert underskudd på 92 milliarder kr neste år. Dette er på linje med anslaget for forventet realavkastning av Statens pensjonsfond - Utland for 2009, altså 4 pst. av fondskapitalen. Siden vi har ligget under 4-prosentbanen i noen år, og kapitalen i fondet vokser fra 2008 til 2009, gir dette økt bruk av oljeinntekter i budsjettet. Underskuddet øker med 14 milliarder kr. Budsjettet bidrar dermed til noe høyere etterspørsel i norsk økonomi neste år og til at ledige hender kan settes inn for å utføre uløste oppgaver. Vårt forslag til budsjett balanserer to hensyn: på den ene siden å sikre gevinstene vi har høstet i form av økt sysselsetting og lavere arbeidsløshet, på den andre siden å gi rom for lavere rente. Regjeringen har gitt klar beskjed om at vi vil prioritere velferd og fellesskap framfor skattelette. Det har vi gjort i de tre årene vi har bak oss. Det gjør vi i det året vi har foran oss. Vi øker ikke skattenivået, men vi omfordeler. Når veksten i det offentlige forbruket neste år er høyere enn veksten i det private forbruket, er det fordi vi prioriterer helse, omsorg, utdanning, fellesskap. Bygg- og anleggssektoren er den delen av arbeidsmarkedet som raskest merker et omslag i økonomien. Innen bygg og anlegg har det vært mangel på arbeidskraft de siste årene. Nå vil noe kapasitet frigjøres, og vi får mulighet til å løse en del viktige oppgaver for fellesskapet. Vi igangsetter arbeidet med nytt odontologibygg i Bergen, bygg for sykepleierutdanningen i Oslo og for Gulating lagmannsrett, og vi varsler at bygging av ny høyskole i Bergen settes i gang i 2010. Vi starter bygging av 1 000 nye studentboliger i 2009. Vi gir tilsagn til å bygge 1 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger. Vi styrker ordningen med rentestøtte til kommuner for å ruste opp skolebygg og svømmebasseng. Mange elever, lærere og foreldre har etterlyst et løft for skolemiljøet. Her kommer det. Vi styrker ordningen med rentestøtte til kirkebygg, som preges av dårlig vedlikehold landet rundt. Vi ruster opp nasjonale kulturbygg. Det er nødvendig å bygge nytt, men det må ikke gå på bekostning av vedlikehold av det som allerede er bygd. Dessverre har mangel på vedlikehold preget generasjoner før oss. Altfor mange jernbaner og veier har forfalt over tid. Det er et møysommelig arbeid å ta igjen det forsømte. Manglende vedlikehold synes for mange av oss først når det ikke er gjort og blir til hull i asfalten eller signalanlegg som ikke virker. Når toget går og veien er hel, tar vi det som en selvfølge og verdsetter ikke det usynlige vedlikeholdsarbeidet. Det må en kraftig holdningsendring og klare polititiske prioriteringer til for å holde i hevd de verdiene som tidligere generasjoner har skapt. Denne jobben har vi startet på. I opposisjon sørget dagens regjeringspartier for å øke ambisjonsnivået på samferdselssektoren med til sammen 2 milliarder kr pr. år. Som første regjering har vi fulgt opp de samlede økonomiske rammene i Nasjonal transportplan. Nå overoppfyller vi våre egne høye ambisjoner med 1,9 milliarder kr og foreslår å øke samferdselssektorens budsjett med vel 13 pst. Det er krevende å sikre infrastruktur i et grisgrendt land med telehiv, sterke naturkrefter og få folk. Men det er en oppgave vi prioriterer høyt, fordi det er viktig for distrikter og næringsliv, og fordi det er viktig for miljø og framkommelighet. Derfor foreslår vi å øke bevilgningene til vedlikehold av veier med 20 pst. og til rassikring med nesten 35 pst. Trafikksikkerhetstiltak fordobles i dette budsjettet. Bilførere har alltid ansvar for å kjøre etter forholdene, men vi vet at dødsfall og alvorlige skader i trafikken kan unngås ved hjelp av f.eks. midtdelere, rekkverk, fjerning av trafikkhindre og utbygging av gang- og sykkelveier. Vi må øke innsatsen for å redusere risikoen i trafikken. Vi øker bevilgningene til veiformål med i overkant av 1,6 milliarder kr. Med unntak av de prosjektene som mangler planavklaring eller endelig finansieringsopplegg, vil alle veianlegg som er prioritert i Nasjonal transportplan for perioden 2006-2009, være ferdigstilt eller under utbygging. Jernbanen har vært forsømt i mange år. Vi er utålmodige på vegne av passasjerer og ansatte i NSB og Jernbaneverket - og miljøbevegelsen - som vil ha et togtilbud som er effektivt, pålitelig og komfortabelt. Det har vært et stort etterslep. Derfor øker vi bevilgningene til jernbane med ca. 1,3 milliarder kr - 17,3 pst. Den sterke økonomiske veksten vi har sett de siste årene, med kraftig ekspansjon i alle sektorer, viser at Norge er et godt land å drive næringsvirksomhet i. Vi konkurrerer ikke på lavest mulig skatte- og avgiftsnivå eller lave lønninger, men på summen av et veldrevet samfunn, med høy kompetanse, gode velferdsordninger og stabile rammebetingelser. Dette vil også være vårt viktigste konkurransefortrinn i en mer krevende tid, som vi har foran oss. Regjeringen legger i dette budsjettet fram en rekke endringer som er etterspurt av næringslivet, og som vil slå positivt ut. Bedre avskrivingssatser for tekniske installasjoner vil bidra til økte investeringer i framtidsrettet teknologi. En kraftig satsing på forskning og høyere utdanning vil gjøre oss bedre beredt til å møte framtidens utfordringer. En historisk satsing på samferdselsinvesteringer vil redusere flaskehalser for næringslivet, og bygge- og anleggsaktiviteten i offentlig sektor vil stimulere til økt etterspørsel i et marked der de private investeringene nå dempes. Vi har i hele denne perioden prioritert kommunene høyt. Siden 2005 - altså på tre år - er 37 000 flere sysselsatt i kommunesektoren. Det sammenliknbare tallet for de fire siste årene før valget er i underkant av 9 pst. til sammen - tar vi bare de tre siste, var det nesten ingen. Nå vet vi at kostnadsveksten i kommunesektoren er blitt høyere enn forutsatt. Derfor legger vi fram et bedre opplegg for kommuneøkonomien enn vi varslet i vår. Vi legger opp til en realvekst i de samlede inntektene til kommunene i 2009 på om lag 8,4 milliarder kr. Godt over halvparten av disse er frie midler. I perioden 2005-2009 anslås realveksten i kommunesektorens inntekter til over 28 milliarder kr. Til sammenlikning var realveksten i forrige stortingsperiode rundt 19 milliarder kr. Aldri før har det vært så få kommuner på ROBEK-listen. Fra en topp på 118 registrerte kommuner i andre halvår 2004 har antallet kommuner i høst falt til i overkant av 40. Det viser at vi lykkes, og det viser at kommunene lykkes i å produsere velferd, samtidig som de klarer å holde styring med økonomien. Det viktigste vi skal gjøre når vi forbereder oss på framtiden, er å investere i dem som skal overta etter oss. Barn og unge trenger verdier, kunnskaper og sosiale ferdigheter når de skal løse framtidens utfordringer, styre økonomien, løse klimakrisen, bekjempe fattigdom og fordele rettferdig. Derfor har vår regjering prioritert hele lærings- og utdanningsløpet så høyt - fra barnehagene til høyere utdanning og forskning. Den barnehagesatsingen vi nå kan oppsummere, er den største velferdsreformen i nyere tid. Den startet med barnehageforliket i Stortinget i 2002-2003. Med Regjeringens forslag til budsjett for 2009 ligger det an til en veldig god utvikling siden barnehageforliket ble inngått. La meg oppsummere litt: 66 700 nye barn vil ha fått barnehageplass. Dekningsgraden vil ha gått opp fra 65 pst. til 89 pst. Prisen vil være kraftig redusert. Foreldre med ett barn i en privat barnehage betaler 2 000 kr mindre i måneden i dag enn foreldre som var i samme situasjon i 2002. De sparer over 20 000 kr i året. Bevilgningene til barnehager over statsbudsjettet vil ha økt fra 5,8 milliarder kr i 2002 til 24,3 milliarder kr i 2009. Det er det vi kaller et velferdsløft - og et kunnskapsløft. Vi har gjennomført en nasjonal dugnad for å sikre alle barn en barnehageplass. Noen kommuner er ikke helt i mål. Men nå vil jeg takke alle de kommunene og private som har stått på for å få dette til i sin kommune. Det står hundrevis av nye bygg rundt omkring i landet som klare bevis for politisk prioritering. Tusenvis av nye mennesker jobber i disse barnehagene. Horder av smårollinger i parkdresser går ut og inn av porten hver eneste dag. Fornøyde foreldre bringer og henter, og barnehagene er det velferdsgodet som brukerne er mest fornøyde med. Vi har forandret folks hverdag. Kvaliteten i barnehagene kommer fra de menneskene som jobber der. Det er økt interesse for å utdanne seg til å bli førskolelærer, og det er gode nyheter. Og Regjeringen svarer med å styrke innsatsen ytterligere for å utdanne flere. Vi lærer mest når vi er yngst. Derfor er barnehagen viktig. Derfor øker vi innsatsen i de tidligste skoleårene. Fra i høst er skoledagen for de minste utvidet med fem timer i uka, timer som skal brukes på norsk, matematikk og engelsk. Tidlig innsats skal bistå dem som sliter med å knekke lese- og regnekoden, før det utvikler seg til et problem som de drar med seg lenger ut i skoleløpet. For å gjøre den jobben trenger vi gode og motiverte lærere. Læreren er den viktigste formuesforvalteren vi har. Dette budsjettet legger til rette for en stor satsing på lærere, gjennom etter- og videreutdanning, rekruttering av lærere og rekruttering til lærerutdanningene. Fundamentet for flere og bedre lærere er på plass. Skolen skal gi kunnskaper. Regjeringen har tatt nødvendige grep for å styrke kvaliteten og sikre læringsutbytte. Vi introduserer nye kartleggingsprøver som skal sikre kvaliteten i opplæringen. Men ingen lærer i et vakuum. Elevene er ikke roboter som bare kan sendes inn i et klasserom, settes bak en pult og programmeres. De som har møtt en fjortis, kan underskrive på det. De skal trives, og de skal være trygge. Elevene trenger sunne matvaner og fysisk aktivitet. Derfor innførte vi i fjor en ordning med frukt og grønt i alle skoler som har ungdomstrinn. Derfor øker vi den fysiske aktiviteten i skolen med to timer i 2009. Det vi investerer i skolen, får vi mangfoldige ganger igjen i framtiden. Framtidens omsorgspersonell, lærere, bussjåfører, bønder, ingeniører og forskere går på skolen i dag. Vi forbereder oss på at dagens barn skal innta høyskoler og universiteter om noen år. Universitets- og høyskolesektoren er kraftig styrket i dette budsjettforslaget. Det er både en forutsetning og et virkemiddel for å møte de store utfordringene for framtiden: velferd, verdiskaping og klimaendringer. Når oljealderen er over, er det dette som avgjør hva vi skal leve av, og kvaliteten på offentlig velferd. Gjennom bedre finansiering legger vi til rette for over 200 nye rekrutteringsstillinger innenfor forskning. Til sammen har Regjeringen etablert 900 nye rekrutteringsstillinger i denne perioden, og det er nesten 250 flere enn under forrige regjering. Sammen med økte basisbevilgninger og bedre og mer forutsigbar utstyrssituasjon representerer dette budsjettet et betydelig løft for universiteter og høyskoler og for forskning. Bevilgningene til forskning og utvikling er økt reelt med 3,2 milliarder kr siden 2005. Det er om lag 1 milliard kr mer enn Bondevik-regjeringen økte forskningsbevilgningene med i sin periode. Aftenposten skrev på lørdag: «Vi forsker som aldri før - bemerkelsesverdig i internasjonal sammenheng». La oss gjøre maksimalt ut av et godt forskningsbudsjett. Det avsettes store midler til forskning i nordområdene, til maritim forskning, til regional forskning og utvikling. Dette er felleseie for hele Regjeringen. En offentlig helse- og omsorgssektor er en av grunnsteinene i velferdsstaten. Alle har rett til og tilgang på topp kompetanse, omsorgsfullt personell og trygge omgivelser når de blir syke eller trenger hjelp. Vi øker bevilgningene til helseforetakene i dette budsjettet med til sammen 6,5 milliarder kr utover generell pris- og lønnsjustering til økt aktivitet og bedret driftsøkonomi i sykehusene. I motsetning til Bondevik II-regjeringen budsjetterer denne regjeringen med aktivitetsvekst. Helseforetakene får midler til å dekke økte pensjonskostnader. Styrkingen av basisbevilgningen gir også rom for å innføre ny inntektsfordeling som foreslått av Magnussen-utvalget, over to år. Ingen av de regionale helseforetakene får redusert tilskudd som følge av omleggingen. Regjeringen vil også lette omstillingsutfordringen i helseforetakene med en ytterligere økning av basisbevilgningene med 500 mill. kr. Det er likevel behov for forbedringer. Vi må sørge for at ulike deler av helsesektoren samarbeider godt, og at de samhandler bedre. Pasienter på vei fra sykehus til sykehjem eller andre kommunale tilbud må føle seg sikre på at de blir tatt vare på. Regjeringen vil starte arbeidet med denne samhandlingsreformen i helsesektoren for å kunne gi pasientene et bedre og mer helhetlig helsetilbud. Akkurat nå har finanskrisen tatt fokus fra den klimakrisen som vi vet verden står overfor. Men klimakrisen er ikke løst. Og vi vet at det krever mye av oss dersom vi skal klare å hindre global oppvarming som vil ha store kostnader for folk både i fattige og i rike land. Vi må legge om samfunnet vårt i smått og i stort. Vi må ruste opp egen kunnskap og skaffe oss ny gjennom forskning. Vi må utvikle ny teknologi og legge om energiforbruket. Vi må planlegge arealbruk med tanke på klima. Vi må bygge annerledes og mer energieffektivt enn før. Vi må legge om transportmønstre for folk og for gods. Vi har det rett og slett ganske travelt. Regjeringen inngikk i fjor et forlik med alle opposisjonspartiene, unntatt Fremskrittspartiet, om en forpliktende politikk for å redusere klimautslipp. Vi følger opp med å bruke 300 mill. kr til forskning på fornybar energi og karbonfangst og -lagring. Transportsektoren står for en betydelig del av klimautslippene. Belønningsordningen for bedre kollektivtransport og mindre bilbruk i byene er foreslått fordoblet. Omlegging av bilavgiftene stimulerer til etterspørsel av biler som slipper ut stadig mindre CO2. Denne regjeringen har arbeidet systematisk over flere budsjetter for å premiere biler med lave klimautslipp. Biler med de laveste CO2-utslippene kan få lettelser på over 10 000 kr. I motsatt ende vil de mest forurensende bilene få avgiftshopp. Dette er runde nummer to i omlegging av engangsavgiftene på bil. Nå foreslår vi også å gjøre elbiler mer attraktive gjennom firmabilbeskatningen. Regjeringen har satt seg som mål å stanse tapet av naturmangfold innen 2010. Det er en krevende målsetting, og vi ligger etter. Første skritt på veien for å hindre utryddelse er å skaffe oss kunnskap om de dyr og planter som vi faktisk har. Derfor bruker vi mer penger på å kartlegge naturtyper og arter, og vi øker bevilgningene til vern av villrein og villaks. Vi øker satsingen på skogvern, og vi øker bevilgningene til skjøtsel og forvaltning av allerede vernede områder. Med dette viser vi at staten tar ansvar for de områdene som vi verner. I kulturminneåret tar vi et krafttak for å stanse forfallet av fredede kulturminner og kulturmiljøer. Vi øker fondskapitalen i Kulturminnefondet med 200 mill. kr. Vi øker også innsatsen både på de konkrete bevaringsprogrammene og på programmet for verdiskaping basert på kulturminner. Det nevner jeg fordi jeg vet det får ringvirkninger i mange lokalsamfunn. Utenom økningen i Kulturminnefondet øker Miljøverndepartementets budsjett med vel 600 mill. kr. Det er en økning på over 18 pst. Ett av klimatiltakene som har vakt stor internasjonal oppmerksomhet, er bevilgningene til å bevare skog i utviklingsland. I dette budsjettforslaget setter vi av 1,5 milliarder kr til formålet, og vi ber om fullmakt til å kunne gi tilsagn på ytterligere 1,5 milliarder kr. Det er de fattigste landene som rammes hardest av klimaendringene. Vi har stor egeninteresse av å få redusert klimautslipp, men det er også viktig i et internasjonalt solidaritetsperspektiv. Men tiltak for å hindre avskoging er bare en liten del av innsatsen. I dette budsjettet foreslår Regjeringen å øke bistandsbudsjettet med 3,9 milliarder kr, og det utgjør nå over 26 milliarder kr. På denne måten når vi målet som har stått sentralt for mange som har vært opptatt av internasjonal solidaritet gjennom mange år, nemlig 1 pst. av bruttonasjonalinntekten. Ingen annen regjering har noen gang økt bistandsbudsjettet så mye. Dette er viktig, for i mange fattige land frykter man nå at den internasjonale finanskrisen som pågår, vil føre til at rike land glemmer dem, og at de får nok med seg selv. Derfor er dette viktig - også utover oss selv - som et signal til verden om at vi gjør motsatt i Norge. En moderne utenrikspolitikk må evne å rette oppmerksomheten både mot de store internasjonale utfordringene og mot nasjonale interesser i nærområdene. I budsjettet styrker Regjeringen satsingen på nordområdene med 0,5 milliarder kr. Det betyr at den totale satsingen på nordområdene er nesten en hel milliard over tre år. Vår politikk er en bred nasjonal satsing på bosetting, arbeid, verdiskaping, klima og miljø, bærekraftig forvaltning, kunnskap og kultur. Vi gjorde nordområdene til denne regjeringens viktigste strategiske satsingsområde i utenrikspolitikken. I desember 2006 la vi fram vår nordområdestrategi med 22 forskjellige tiltakspunkter, som dreier seg om alt fra Arktisk råd, bedre mulighet for grensepassering mellom Russland og Norge, økt innsats i kampen mot ulovlig, uregulert og uregistrert fiske til oljevernberedskap. Jeg har lyst til å sende en liten hilsen til dem der nord som ble så skuffet over idrettsstyrets vedtak mot OL til Tromsø. Vi har en klar målsetting om at nord i Norge, som er vår viktigste landsdel når det gjelder å forvalte ressurser, når det gjelder å skape verdier, skal ha et klart perspektiv og en prioritering hos oss. Forsvaret er også viktig for nord. I tråd med den vedtatte langtidsplanen for Forsvaret styrker vi forsvarsbudsjettet. Ca. 400 mill. kr av økningen på forsvarsbudsjettet dreier seg om å følge vår egen plan om å trappe opp vår egen langtidsplan for Forsvaret. I urolige tider blir det tydeligere enn ellers hvor viktig det er å være forberedt på de store utfordringene som framtiden kan bringe. Vi må være godt forberedt - selv om det er usikkert hva vi skal bryne oss på - for å kunne handle raskt, ta styring med problemene istedenfor å bli styrt av problemene. Det gjelder finanskrisen og behovet for å temme den internasjonale kapitalismen. Det gjelder klimautfordringene, og det gjelder verdens store fattigdomsproblemer. Men for å navigere må vi også ta vare på viktige verdier som vi står sammen om. Å satse på kultur er å satse på verdier som ikke nødvendigvis lar seg måle i kroner og øre, men det viser seg også i kroner og øre. Fellesskapet, livskvaliteten, opplevelsene har en egenverdi, men like viktig er det som er nytt, provoserende og utfordrende. Kulturløftet følges opp på en rekke områder. I løpet av årene 2006-2009 vil kulturbudsjettet øke med nesten 2 milliarder kr, og vi er i rute med å følge opp målsettingen om at 1 pst. av statsbudsjettet skal gå til kulturformål innen 2014. To millioner nordmenn sier de deltar i frivillig arbeid hvert år. Det finnes over 115 000 frivillige organisasjoner i Norge - organisasjoner og lag som bidrar til samfunnsnyttig arbeid og innsats som vi alle nyter godt av: på idrettsbanen, i 17. mai-toget, til skogs eller som leksehjelp, for å nevne bare noen få eksempler. Vi vet hva dette betyr for lokalsamfunn, for barn og unge, både som forebygging og for å ta vare på det vi har. Derfor ønsker vi å trappe opp støtten til frivillig arbeid med opp mot 1 milliard kr årlig. Likeverd er en forutsetning for et rettferdig og inkluderende samfunn. Derfor styrker vi også arbeidet med dette, slik at vi kan følge opp lover og intensjoner i arbeidet mot diskriminering av personer med nedsatt funksjonsevne, etniske minoriteter, homofile og lesbiske. Det største løftet for et mer likestilt arbeidsliv og familieliv er utvidelsen av fedrepermisjonen med fire uker. Det gir bedre fordeling av arbeid og omsorg for barn - og kanskje litt andre ting i huset også - mellom foreldrene. Det betyr at far og barn får mer tid sammen, og at mor lettere kan delta i arbeidslivet. En kjerneverdi i det norske samfunnet er at det er forholdsvis små forskjeller mellom folk. Over flere tiår har forskjellene økt mellom de rikeste og de fattigste i hele den vestlige verden. Norge har vært en del av denne trenden, men vi har fortsatt relativt mindre forskjeller oss imellom enn man har i andre land det er naturlig å sammenlikne seg med. Det skyldes en sterk kultur for utjevning og fordeling og en velorganisert nordisk velferdsmodell. Men vi var inne i en utvikling i retning av større forskjeller mellom folk, mer vulgærrikdom i noen sjikt av folket og økende avstand til de aller fattigste. Under en høykonjunktur har dette lett for å skyte fart. I en periode med svært lav arbeidsløshet har mange hatt muligheten til å få seg jobb og inntekt. Det er avgjørende for å bekjempe fattigdom. Derfor er det også så viktig å holde arbeidsløsheten lav. Men fattigdom kan ikke bekjempes i arbeidsmarkedet alene. Regjeringen har tatt grep for å bekjempe fattigdom. I trygdeoppgjøret for 2008 ble partene enige om å benytte det etterslepet som var fra oppgjøret i 2007 til en ekstraordinær økning i minstepensjonen og enkelte andre såkalte G-regulerte stønader, f.eks. de som gjelder for unge og uføre. Som følge av denne endringen økte minstepensjonen til enslige minstepensjonister med 16 000 kr fra 1. mai i år, og vi har forpliktet oss til å øke minstepensjonen ytterligere de neste to årene. Dette gjør at mange med lave inntekter løftes opp. Samlet utgjør økningen i minstepensjonen og økte øvrige minsteytelser i trygdeordningene 2,1 milliarder kr i 2009. Virkningen av trygdeoppgjøret alene gjør at om lag 20 000 personer løftes ut av fattigdom i 2009, målt etter EUs fattigdomsgrense. Antallet som mottar sosialhjelp her i landet, har gått ned med over 20 000 fra 2005 til 2007. For dem som fremdeles er avhengig av sosialhjelp, øker vi de statlige veiledende satsene med 5 pst. utover forventet prisstigning. Det er andre gang i løpet av vår regjeringsperiode at vi gjør et slikt løft. Det har ingen gjort før oss. Vi styrker og legger om bostøtten, slik at 40 000-50 000 flere husstander vil bli omfattet av den. Det er nesten 50 pst. flere enn i dag. Bostøtten vil på årlig basis øke med ca. 1 milliard kr. Vi innfører den fra 1. juli 2009. I 2010 er prislappen 1 milliard kr. Det nye kvalifiseringsprogrammet for utsatte grupper omfatter stadig flere kommuner. Vi styrker fattiges egne organisasjoner, fordi det er så viktig at deres stemme høres i kampen mot fattigdom. Vi oppjusterer inntektsgrensene for fri rettshjelp. Opptrappingsplanen for rusfeltet styrkes med 300 mill. kr. Det meste av dette beløpet går til å styrke helsetilbud og behandling av rusmiddelavhengige i spesialisthelsetjenesten og til mer kommunale tjenester for denne gruppen. Mange har vært opptatt av at vi skal ta større ansvar for dem som sliter med rusproblemer. Vi gjør det. I perioden 2002-2005 ble bevilgningene i Bondevik II-regjeringens tiltaksplan mot fattigdom økt med 1,3 milliarder kr. Til sammenlikning har denne regjeringen økt bevilgningene med 3,2 milliarder kr. I tillegg kommer trygdeoppgjøret med en økning av minsteytelsene i trygdeordningene. Det er vår egen store målsetting om å avskaffe fattigdom som holder vårt fokus og driver oss videre for at alle skal ha del i velstanden. Skattepolitikken er vårt viktigste redskap for å få til mer rettferdig fordeling. Vi avlyste skattelettelsene og brakte skattenivået tilbake til 2004-nivå. Det har gitt oss flere milliarder kroner til mer velferd og fellesskap. Samtidig har vi tatt viktige skritt for å gjøre skattesystemet mer rettferdig. De samlede skattendringene gjennom perioden har gitt klare skjerpelser for de rikeste, samtidig som de med lavere inntekter stort sett har fått lettelser eller uendret skatt. Skattereformen fra 2006 medførte at kapitalinntekter og lønnsinntekter beskattes mer likt. Innføringen av utbytteskatt gjør at de rikeste, som i stor grad har sine inntekter fra kapital, må bidra mer til fellesskapet. De store tilpasningene i årene før reformen har gjort at det kan ta tid før det får full virkning. Men bare fra 2006 til 2007 er utbyttene for personlige aksjonærer økt fra 7 milliarder kr til 15 milliarder kr. Vi har gjort mye for at formuesskatten skal bli et bedre fordelingspolitisk virkemiddel, i motsetning til den forrige regjering som tok sikte på å fjerne den. Siden 2005 har vi tredoblet bunnfradraget i formuesskatten for enslige og femdoblet det for ektepar. Det er nå, med dette forslaget, på 470 000 kr for enslige og 940 000 kr for ektepar. Det betyr at mer enn 400 000 personer, eller en tredjedel av alle som betalte formuesskatt i 2005, vil slippe å betale formuesskatt. Ytterligere 500 000, altså nesten en million personer til sammen, har fått lavere formuesskatt eller slipper helt å betale formuesskatt som følge av de endringene som vi har gjennomført. Men for de mest formuende har skatten økt. Vi har tidligere fjernet aksjerabatten. Nå foreslår vi å fjerne den såkalte 80 pst.-regelen, som har blitt en særegen skattefordel for de aller rikeste i samfunnet. Regjeringens budsjettforslag innebærer altså en svært målrettet omfordeling ved at de på toppen får økt skatt. Regjeringen legger om arveavgiften slik at den blir mer rettferdig. Vi tetter hull i skattesystemet som de med størst ressurser og mest penger i størst grad har kunnet benytte seg av, og vi bruker disse pengene til å lette arveavgiften for alle andre. Over 90 pst. av alle som skal betale arveavgift, vil få lettelser sammenliknet med dagens regler, mens 5-10 pst. må betale mer. Innstrammingene gjelder de 10 pst. rikeste, som ifølge statistikken eier 90 pst. av aksjene i ikke-børsnoterte aksjeselskaper. Lettelsene er omfattende for vanlige folk. Også næringslivet vil ha glede av at arveavgiften settes ned. I tillegg foreslår vi å opprettholde en verdsettelsesrabatt på 40 pst. for ikke-børsnoterte aksjer for de første 10 millionene pr. arvemottaker. Og vi foreslår viktige utvidelser av ordningen med rentefri avdragsordning for generasjonsskifter i bedrifter. Samlet sett har vi derfor funnet en god balanse mellom hensynet til rettferdig fordeling og hensynet til mindre familiebedrifter. Enkelte i denne sal har framstilt det slik at denne regjeringen har hatt hundrevis av milliarder mer å rutte med - og langt mer - enn den forrige regjeringen. Det er feil, og mange av dem som framsetter den påstanden, vet godt hvor feil det er. For vi bruker ikke alle skattekronene i takt med hvordan de kommer inn. Vi jevner det ut, slik at svært gode tider ikke betyr at vi mister hodet i fest og sus og dus, og at svært dårlige tider ikke betyr at vi må gå rett inn og kutte på velferdsordningene - derfor jevner vi det ut. Når vi korrigerer disse skattevekstinntektene, ser tallene for den forrige regjering og vår regjering ganske like ut. Vi har beregnet hvor mye den forrige regjering hadde å rutte med i forhold til hvor mye vår regjering har å rutte med. Begge har hatt ca. 8 milliarder kr i vekst i skatte- og avgiftsinntekter pr. år. Det blir 30-35 milliarder kr i stortingsperioden. Vi har brukt nesten like mye i oljepenger til sammen i stortingsperioden, 36 milliarder kr og 33 milliarder kr. Det betyr at både regjeringen Bondevik II og vår regjering har hatt omtrent like mye å rutte med. Det er ikke slik at vi har fått noe gratis over budsjettet, men vi har prioritert helt annerledes. Den forrige regjering brukte over en tredjedel av sitt handlingsrom på skattelettelser. Vi har ikke gjort det. Det er derfor vi kan overoppfylle Nasjonal transportplan, satse så friskt på forskning, bygge barnehager med begge hender, bekjempe fattigdom. Det er et klart politisk valg som skiller opposisjonspartiene og dagens regjeringspartier. Det gir oss også mulighet til å øke innsatsen på noen andre områder, f.eks. kriminalitetsbekjempelse. Kriminalitet er noe av det som skaper utrygghet for veldig mange. Bekjempelsen av den må gå på to fronter. Det må være innsats for å skape mer trygghet for alle dem som kan være utsatt for vold, overgrep og kriminalitet. Men det må også være innsats for at alle de som lenge har vært gjengangere i kriminalitet, får en mulighet til å komme seg ut av det. Det tjener vi på alle sammen. Derfor har vi lagt opp et budsjettforslag som gjør det mulig å avvikle soningskøen i 2009. Vi tar opp flere politistudenter enn noensinne. Vi etablerer nye politiposter i Oslo. Vi styrker Kripos. Og det er mye mer. I en urolig finansverden med forhold som vi ikke rår over, står vi i Norge fortsatt støtt. Budsjettet som er presentert her i dag, tar vare på de verdiene vi har, og gjør at vi er forberedt på framtiden. Vi prioriterer kunnskap, fra barnehage til forskning. Vi prioriterer miljø gjennom penger til regnskog, forskning, kollektivtransport, naturvern, fornybar energi og energieffektivisering. Vi har styrt penger og innsats til distrikter og nordområder. Vi har styrt ressursene fra private til fellesskapet. Vi prioriterer samferdsel. Vi fortsetter å styrke kommuneøkonomien. Vi omfordeler gjennom skattesystemet ved å kutte i formuesskatten og arveavgiften for vanlige folk og kreve mer av dem som har mye. Vi prioriterer internasjonal solidaritet ved å være den første regjeringen som når målet om å bruke 1 pst. av bruttonasjonalinntekten til bistand. De som setter seg lave mål, trenger aldri å anstrenge seg for å nå dem. Det høres jo behagelig ut, men det er ikke vårt motto. Vi som setter oss høye mål, har nemlig alltid noe å strekke oss etter. Det gjør vi hver eneste dag. Nå legger vi fram vårt fjerde budsjett for fellesskap, for rettferdighet, for velferd og for miljø. Vi innfrir løfter som vi har gitt oss selv, og som vi har gitt velgerne. Vi tar grep som går utover de planene vi selv hadde i Soria Moria-erklæringen. Vi tar vare på verdiene, og vi forbereder Norge på framtiden. Det er det jeg inviterer Stortinget til å være med på.