Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-02-17:
Jeg vil også benytte anledningen til å takke interpellanten, Robert Eriksson fra Fremskrittspartiet, for å ha reist denne interpellasjonsdebatten. Det er en kjempeviktig debatt. Fra Kristelig Folkepartis side er det helt fundamentalt at alle skal kunne både få bo trygt og selvfølgelig få bo godt. Det er på mange måter det denne saken handler om. Som interpellanten sier, finnes det dessverre altfor mange eksempler på overgrep som ikke følges opp. Det finnes altfor mange smertefulle historier, som man får inntrykk av at man ikke bryr seg om. Her holder det faktisk ikke med å bli berørt. Her trengs det handling. Vi har alle, på alle nivåer, et ansvar for å gjøre noe med dette. Vi har rett og slett et ansvar for å være med på å lege disse sårene. Utviklingshemmede er jo en gruppe som i svært liten grad kan fremme sine egne behov og sin sak i samfunnet, sammenliknet med den øvrige befolkningen. Da er det helt riktig og kjempeviktig å sette spørsmålstegn ved om deres rettssikkerhet ivaretas. Som sagt, som Fremskrittspartiet viser til, er avsløringene om rettssikkerheten til utviklingshemmede skremmende. Norge som samfunn og rettssamfunn har en jobb å gjøre for å ruste opp det generelle nivået når det gjelder rettssikkerhet for personer med psykisk utviklingshemming. Personer med utviklingshemming kan selvfølgelig på lik linje med den øvrige befolkningen være offer for lovbrudd. Dette gjelder alle slags typer kriminalitet – selvfølgelig også det som er pekt på her: seksuelle overgrep. En del personer med utviklingshemming kan tilhøre en særlig risikogruppe for enkelte kriminelle handlinger. Da er det viktig at folk som jobber i tjenestene for personer med utviklingshemming, har kunnskap og kompetanse om hvordan man skal forebygge at dem man jobber for, blir utsatt for kriminelle handlinger, og hvordan man skal forholde seg når slikt forekommer. Derfor er jeg glad for statsrådens svar i dag, at hun nå tar et initiativ til regionale møter med kommunene, hvor det spres informasjon. Jeg må nok også si at i de samtalene, i den dialogen må det legges inn en veldig klar forventning til kommunene om at de følger dette opp, og at kunnskap og kompetanse på dette området blir spredt til dem som jobber. Det er jo et paradoks, og det bør vi ta inn over oss, at i den yrkesgruppen som jobber med utviklingshemmede, er det bare 20 pst. som har høyskoleutdanning. Mange av dem gjør en kjempejobb. Men jeg tror at å spre kompetanse på dette området er meget viktig. Så jeg er glad for at statsråden har varslet at disse møtene vil finne sted, og at den informasjonen som tross alt finnes, også spres til kommuner som absolutt trenger det. For det er virkelig et varsko at det bare er en av ni kommuner som har egne varslingsrutiner når det gjelder overgrep mot utviklingshemmede. Det andre temaet interpellanten tar opp, er boliger. Hvis vi går tilbake til HVPU-reformen, skulle den legge grunnlaget for at institusjonsvirkeligheten skulle man legge til side. I ansvarsreformens mål var normalisering og likeverd viktige ord også når det gjaldt boliger. Situasjonen i dag viser jo at man på mange måter står i stampe der, i og med at det nå bygges store boligkomplekser som nærmest kan sammenliknes med institusjoner. Hvis vi skal ta på alvor det at også utviklingshemmede skal integreres i samfunnet som alle andre, er det helt avgjørende at de selv kan ha et reelt valg når det gjelder hvordan de vil bo – om dette skal ordnes gjennom ordninger for den enkelte, eller om de f.eks. velger å bo sammen med andre. Dette er ting jeg mener vi må være med på å legge til rette for.