trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Når Høyres hovedtalsperson må fortelle salen at jo da, ministeren er egentlig ganske flink, da skjønner man at statsråden er på tynn is. Vi driver ikke med svartmaling; vi bare ramser opp alle de tingene som kunne ha vært med i en langtidsplan for høyere utdanning og forskning, men som ikke er der. Og det er ikke bare vi som mener det – det mener faktisk Høyre selv. Man peker i en merknad på at det har «kommet et klart ønske fra sektoren om en tydeligere prioritering av investeringer i bygg utover det som er skissert i langtidsplanen». Og om utdanning sier man: «Flertallet viser til at flere aktører har etterlyst mer vektlegging av høyere utdanning i langtidsplanen.» I parlamentarisk språkbruk – når regjeringspartiene i innstillingen omtaler sin egen regjerings innstilling på den måten – er det ganske krasse ord, og når man må gå så langt med konkret å foreslå et romertallsvedtak her for å instruere sin egen regjering – eller sannsynligvis en annen etter 2017 – om å lage en plan for bygg og infrastruktur, er det også ganske oppsiktsvekkende. Det hører med til sjeldenhetene at det skjer. Det er jo her statsråden mangler fullstendig gjennomslagskraft og gjennomføringsevne. Hvorfor i all verden skal vi vente til 2018? Statsråden svarer fortsatt ikke på det. Hvis statsråden legger bort mobiltelefonen i 3 sekunder og tenker over følgende: Hvorfor vil han vente til 2018 med å lage en helhetlig plan om bygg og infrastruktur i høyere utdanning? Hvorfor er sektoren tjent med at det skal vente til 2018? Vi gjennomførte kvalitetsreformen – jeg overtok som statsråd i mars 2000, meldingen kom i februar 2001, ble vedtatt i juni 2001. Når det gjelder Kristin Clemet, var jeg uenig i mye av det hun gjorde, men hun hadde implementert hele reformen innen 2003 – overgang fra cand.mag. til bachelor og fra hovedfag til master, ny finansieringsordning, opprettelse av NOKUT. Denne statsråden venter altså i fire år med å gjennomføre den femårige lærerutdanningen, selv om det finnes femårige lærerutdanninger allerede. Han venter i fire år med en stortingsmelding om kvaliteten i høyere utdanning, og han skal vente i fem år, sannsynligvis, til en annen statsråd lager en annen plan for bygg og infrastruktur i høyere utdanning. Er det gjennomføringskraft? Er det handlingsevne? Nei, det er det motsatte. Det er å sitte stillest mulig i båten og håpe at denne stortingsperioden går over før man faktisk må gjøre noe. Så smykker man seg med at man går rundt og truer Høgskolen i Nesna eller Høgskulen i Sogn og Fjordane med tvangssammenslåing. Vel, det er jo ikke handlekraftig å slå sammen høyskoler – det er ett vedtak i en regjering, og så er det gjort. Vi har også slått sammen høyskoler og universiteter i vår tid. Handlekraften må gå på kvalitet, ambisjoner, bygg, infrastruktur, innhold, spissing, penger. Og igjen stiller jeg spørsmålet til statsråden: Hvorfor skal denne planen om bygg og infrastruktur a) instrueres av Stortinget, og b) vente til neste stortingsperiode? Det synes jeg vi kan få svar på.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Det tok altså to og en halv time før statsråden kom med de siste åtte årene, og hva vi gjorde i regjering – vel, han kan få listen fra sitt eget embetsverk over alle de byggene som ble igangsatt, som det ble bevilget penger til, som ble ferdigstilt under den rød-grønne regjeringen. Nå har statsråden hatt ordet for tredje gang, og jeg gjentar spørsmålene – han har ubegrenset taletid: Hvorfor skal man vente til 2018 med en langtidsplan for bygg og infrastruktur i høyere utdanning? Hvorfor ønsker ikke statsråden å gjøre dette i inneværende stortingsperiode? Hvorfor hadde han ikke ett nytt bygg i sitt statsbudsjett for 2015? Hvorfor må man ha et romertallsvedtak i Stortinget for å gjennomføre dette? Burde ikke sektoren være mer tjent med å få denne planen så raskt som mulig, at man også satte kvalitet før man satte struktur, at man kom med en stortingsmelding om høyere utdanning så raskt som mulig istedenfor å sitte stillest mulig i båten og vente på et regjeringsskifte? Nå kan han få anledning til å svare: Hvorfor skal denne planen først komme i 2018?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Jeg tror sektoren er glad for å få en tiårsplan, for det har de jo sjøl ønsket seg. Jeg hadde også vært kjempeglad for å få ski, hvis jeg hadde ønsket meg det, men jeg ville satt pris på å få skibindinger. Jeg lurer på om representanten kunne redegjøre for hvordan hun mener at langtidsplanen svarer på hvordan høyere utdanning skal bli bedre. «Høy internasjonal kvalitet», sier planen – vi ønsker høyere utdanning av høy internasjonal kvalitet. Kan representanten definere for meg hva det er i planen som sier hva den høyere kvaliteten faktisk består av?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Representanten Bjørnstad sa i et replikkordskifte tidligere her at det var brei enighet om at det ikke skulle være à la en nasjonal transportplan, og nå har vi jo fått oppklart den «breie enigheten», for en kan jo spørre: Hvor ligger den? Hvem er det som har sagt at vi ikke ønsker en litt mer fyllestgjørende plan? Jeg tror vi på en måte prater litt forbi hverandre når det gjelder høyere utdanning, som vi savner her. Personlig må jeg si at jeg hadde håpet at regjeringa hadde gått lenger inn i hva vi ønsker med høyere kvalitet i høyere utdanning når det gjelder bl.a. profesjonsfagene. Så sier også representanten at det er langsiktighet i dette, og nevner to bygg – to bygg blir nevnt – men representanten fra Venstre har pekt på at det er flere utfordringer i sektoren. Ønsker Fremskrittspartiet at det skulle ha vært en plan over hvilke bygg som trenger oppgradering, og eventuelt nybygg?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Vi er enig; vi ønsker verdensledende forskningsmiljøer. Likevel var det viktig for oss å rette en pekefinger med tanke på at vi ikke bare kan framheve de verdensledende miljøene. Vi er også opptatt av f.eks. forskning innenfor profesjonsfagene – som vi sa – som ikke er verdensledende, men viktige i en nasjonal sammenheng. Derfor har vi ønsket og sagt at ja, det er bra med verdensledende forskning, men vi kan ikke bare innrette midlene våre i den retningen.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Nei, Senterpartiet er opptatt av frivillighet. Det som har vært vår hovedkritikk, er at statsråden da han la fram strukturreformen, sa at vi skulle ha kvalitetskriterier. Vi savner kvalitetskriteriene. Nå er det sånn at alle høyskolene og alle universitetene har fått spørsmålet: Hvem ønsker dere å slå dere sammen med? Og så er det ikke lansert noe med tanke på formålet. Nå skjønner jeg at det skal legges fram en stortingsmelding om utdanningskvalitet i 2017. Det er altså to år etter at institusjonene har fått beskjed om å slå seg sammen. Da virker det heller motsatt på meg – det er om å gjøre å få slått sammen, og så skal man se på kvaliteten. Vi synes at det er å arbeide med ræva først, som vi pleier å si i Oppland – en litt bakvendt måte å gjøre det på. Begynn med kvalitet og finansiering, og så ser vi hvem som bør slå seg sammen etterpå. Unnskyld, president!
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Representanten Trine Skei Grande var opptatt av disse museumsbyggene, bl.a. på Tøyen, og spurte representanten Aasen om hvilke grep hun mente man skulle ta for de nye universitetsbyggene. Jeg har lyst til å spørre representanten fra Venstre om hun mener at denne langtidsplanen gir svar på de spørsmålene som hennes medrepresentant tok opp om museumsbyggene, og eventuelt hvilke grep planen tyr til for å få ned midlertidighet og for å finansiere disse museums- og universitetsbyggene.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Vi har i dag fått høre at statsråden mener det er viktig med en egen melding om utdanningskvalitet, som skal komme om to år, slik jeg har forstått det. Samtidig peker statsråden på at den meldinga som kommer til våren, skal hete struktur for kvalitet. Da tror jeg at regjeringa tenker at det faktisk er størrelsen det kommer an på. Jeg lurer på hvilken begrunnelse statsråden har for å legge fram en stortingsmelding om kvalitet i utdanninga to år etter at langtidsplanen er lagt fram, og to år etter at strukturendringer er gjort og det har vært endringer i finansieringa. Hvorfor har ikke statsråden varslet dette i langtidsplanen? Jeg river meg litt i håret over at ikke kvalitetsmeldinga kom først.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Jeg har lyst til å takke statsråden for at han er så raus at han sier at representantforslaget vil bli vurdert i stortingsmeldinga. Det hadde egentlig forbauset meg hvis ikke det ble gjort. Meg bekjent har Oppland fylkeskommune gjennomført dette, og de har de beste tallene for det. De har også dette på sin Vilbli-side. Jeg vet også at Sør-Trøndelag fylkeskommune har gjort noe tilsvarende som Oppland. Jeg må få lov til å si at jeg er skuffet – det skjønner statsråden, tror jeg – over at vi ikke kunne fått dette behandlet nå, fått gjort et lovarbeid på det og kanskje allerede fra høsten av kunne fått disse ungdommene inn i skolen. Jeg har bare lyst til å spørre statsråden: Hvorfor ønsker statsråden å vente med det, og hva slags gevinst ønsker han å oppnå ved at hundrevis av elever fortsatt må sette livet på vent og vente på voksenretten?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Takk, jeg synes det er flott, og når statsråden sier at det kan være andre måter å gjøre dette på, tror jeg så absolutt det. Statsråden nevnte sjøl i sitt innlegg de unntakene som departementet allerede har tatt høyde for – om man blir gravid, syk, osv. Det kan være andre grunner til at man må ta voksenretten i bruk når man er ungdom. Det er mange måter å gjøre det på. Senterpartiets ønske her er at vi er systemeiere. Vi må ha et system som er så fleksibelt at vi ikke står her og krangler og river oss i håret over at elevene ikke har fullført videregående skole innen 5 år. Det er systemet vi da må se på, for det er ikke bare det at elevene kommer med dårlige kvalifikasjoner – det vet vi at de gjør. Det kan også være ting i systemet, og når vi oppdager at det er ting i systemet som er feil, ønsker vi å ta det opp, slik at vi kan få endret det. Jeg får spørre statsråden: Er det ting i systemet statsråden vil vurdere videre?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
Ja. Med det tar jeg opp forslagene nr. 2–5 på vegne av Senterpartiet og SV.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-03:
I denne saken er statsråden og jeg veldig uenige. Statsråden sa i sitt innlegg at dette var et nyttig pedagogisk verktøy. Han sa også på radioen i dag tidlig at det er et av de viktigste verktøyene lærerne har. Jeg lurer på hvordan statsråden kan si det når visselig ikke alle elevene deltar, og lærerne sjøl mener at dette ikke gir den optimale kunnskapen – altså de nasjonale prøvene. Jeg lurer også på om statsråden i det hele tatt er bekymret for om det samlede test- og kartleggingsregimet i skolen kan bli for stort, og om det ikke er sånn at vi som nasjonale myndigheter må trekke oss tilbake, altså fjerne noe sånn at kommunene eventuelt kan ha sine prøver. Jeg lurer på hvordan statsråden kan si at dette er det pedagogisk mest nyttige verktøyet all den tid ikke alle elever en gang deltar i de nasjonale prøvene.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Eg trur representanten forvekslar «lettelsens sukk» med jubel frå denne høflege sektoren. Etter at ein fekk ei regjeringsplattform der det ikkje stod noko om ein langtidsplan for forsking, var det stor usikkerheit i sektoren om ein i det heile ville kome med det. Så kom det, og då kom jubelen. Så begynte ein å sjå på innhaldet. Det er berre å sjå på høyringsutsegnene og å vere til stades på høyringsrundane, og det er jo ingen jubel; det er ganske solid kritikk frå denne høflege gjengen. Spesielt utdanning har fått hard medfart, noko representanten ikkje i det heile tar til motmæle mot. Berre for å få klarheit i kva regjeringa ønskjer med ein slik plan – der utdanning omtrent ikkje er nemnd forpliktande i planen: Ambisjonsnivået for forsking er at ein skal bli verdsleiande, mens ambisjonsnivået for utdanning er at det skal bli god utdanning. Korleis ser representanten for seg at ein skal skape verdsleiande forsking med god utdanning?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Ein viktig kritikk av denne planen er at han har eit for snevert syn på vitskapen. Mitt spørsmål til representanten er: Kva for rolle har humanistisk forsking i møte med dei menneskeskapte klimaendringane i Framstegspartiet si verd?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det verkar ikkje som representanten heilt svarer på spørsmålet. Kritikken har vore at ein f.eks. i møte med dei menneskeskapte klimaendringane, som Framstegspartiet har eit problematisk forhold til, har gått for naturvitskapleg til verks i denne planen. Så mitt spørsmål er: Er representanten einig i den kritikken, at humanistisk forsking i for liten grad har plass i denne planen?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Langtidsplanen har eit tidsspenn på ti år. Det betyr at det vi behandlar i dag, skal ha utsikt heilt fram til 2024. Innan 2024 bør Noreg ha tatt ganske store steg i retning av eit fornybart samfunn. Det betyr at om forsking og utvikling er avgjerande for kva type retning dette skal ta, og om vi verkeleg skal kunne klare å ta dei store stega, må den typen strategiar også liggje her. SV har eit forslag i salen i dag der vi ønskjer å vri den store satsinga som i dag er på petrobasert forsking, forsking som har som mål å forlenge oljealderen, over på forsking som skal rette seg mot lågutsleppssamfunnet og grunnforsking. Dette vil ikkje Venstre støtte. Kvifor?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Presidenten har tenkt heilt riktig. Representanten tar hermed opp dei forslaga som vi har fremma i innstillinga.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det er eit veldig viktig spørsmål, og eit godt spørsmål. For det første – når det gjeld Nord-Noreg, er det ein region i nord der petroleum kjem til å bli viktig i åra som kjem, dersom oljeprisen aukar. I dag, med dei oljeprisane vi har no, kjem ikkje dei prosjekta som er starta der oppe, til å bli realiserte – det blir med leitinga. Infrastrukturen for petroleumsnæringa er ikkje i nord, og det er liten grunn til at kunnskapsministeren eller andre skal tru at dei miljøa som vi allereie har i Noreg, som er verdsleiande, som er knytte til Vestlandet, kjem til å flytte nordover. Det betyr at Nord-Noreg ikkje kjem til å sjå nokon stor vekst av arbeidsplassar som følgje av dette. Så dette er ikkje eit nordnorsk prosjekt – snarare tvert om. Når det gjeld olje, har Det internasjonale energibyrået nettopp sagt at vi må la den olja som vi ikkje har begynt å utnytte enda, liggje dersom vi skal nå det globale målet å hindre at temperaturen i verda blir varma opp med 2 grader. Det betyr at vi rett og slett må vere ambisiøse som berre det når det gjeld satsinga på fornybare ressursar, og vi må vri forskinga over frå petroleum til fornybare ressursar.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det er eit interessant spørsmål. I mi verd skal vi gje forskarane størst mogleg grad av fridom. Det er utgangspunkt nr. 1. Men så har vi nokre store nasjonale og globale utfordringar, der vi må ha nokre felles strategiar. Kampen mot dei menneskeskapte klimaendringane er éin av dei. Dei store moglegheitene vi har for å samordne forskinga f.eks. knytt til utnytting av havet, med akvakultursatsing, er ein annan. Men det skal ikkje vere sånn at ein skal styre all forsking frå Forskingsrådet eller frå departementet. Poenget må vere å finne ein mykje betre balanse, der ein gjev nettopp den fridomen. Berre for å ta det som bular ut av sidelomma til representanten – mobiltelefonen. Mikrobrikken, som er avgjerande for mobiltelefonen, er skapt ut frå grunnforsking. Dei største gjennombrota i all forsking som vi har i dag, kjem frå grunnforskinga. Det som nettopp vil gje verdiskaping i samfunnet vårt, er å satse på grunnforsking, men det tar litt lengre tid enn den enkle og forsiktige oppdragsforskinga.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det er mange spørsmål som er utan svar som komiteen og Stortinget har når vi no behandlar denne langtidsplanen. Dette er spørsmål som vi ikkje trudde vi skulle komme opp med da dette arbeidet blei begynt, for ministeren har jo starta mange andre prosjekt som grip rett inn i langtidsplanen. Han har starta eit arbeid med struktur for høgare utdanning og forsking. Han har starta eit arbeid med finansieringa, og vi veit også at det finst ei forskingsmelding der ute. I alle fall i mitt hovud – det er mogleg eg har avgrensa evner – klarar eg ikkje å sjå korleis alle desse forskjellige trådane til slutt skal møtast ein stad. Skal dei møtast i denne langtidsplanen for høgare utdanning og forsking, eller skal dei møtast heilt andre stader? Og kvar blir det av utdanning? Kjem det snart? Kan ministeren klare opp desse spørsmåla?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det har vore ein mangslungen debatt, og vi har ikkje hatt den mest omfattande debatten som ein langtidsplan for høgare utdanning og forsking kanskje skulle ha vore. Til det er grunnlaget for debatten for syltynt. Eg har sett på ei av dei strekningane som har brydd meg mykje i mitt politiske liv, E18 mellom Balsfjord og Tromsø. Kunnskapsgrunnlaget som departementet har utvikla for den vegstrekninga, er større og meir omfattande enn kunnskapsgrunnlaget som vi byggjer denne planen på, frå Kunnskapsdepartementet. Det er slik, som fleire har vore inne på, at det skal ein kome tilbake til. Ein skal kome tilbake til bygg, ein skal kome tilbake til utdanning. Ein skal kome tilbake til korleis ting skal bindast saman, og korleis dei forskjellige strategiane skal henge i hop. Da sit Stortinget igjen som eit stort spørsmålsteikn: Kva er ideen her? Kva er den store kongstanken? Eg synest det er eit eller anna fantasilaust over heile prosjektet langtidsplanen slik som han har blitt realisert av denne regjeringa. Her har ein eigentleg ei fantastisk moglegheit til verkeleg å dra på med store, spennande visjonar. Ein kunne prøvd å konseptualisere og verkeleg stake ut kursen for kor vi skal vere når det gjeld forholdet mellom forsking og utdanning, om ti år. Der har ein verkeleg store moglegheiter til å lage noko spennande, som verkeleg kan vise handlekraft og peike retning for korleis sektoren skal bli i framtida. Heile teknologifeltet – korleis skal ein ta det i bruk for å spreie kunnskap til samfunnet, både ta utdanning og også tilgangen til forsking. Den evna forskinga har til å skape verdiar for samfunnet, er heller ikkje nemnd. Skulle ein f.eks. ha eit mål om at 100 pst. av alle utdanningsprogram på universitet og høgskolar skulle vere digitalt tilgjengelege innan 2020 f.eks.? Det kunne ha vore spennande visjonar for eit kunnskapssamfunn som skal strekkje seg i retning av dei store leiande kunnskapsnasjonane i verda. Det finst ikkje noko om det. Formidling kunne ein kanskje gå laus på og gjere formidling meritterande, akademisk meritterande. Den typen spørsmål for å bringe det som skjer i institusjonane, ut i samfunnet – heller ikkje dei spora blir tatt inn i denne planen. Ein går berre veldig tradisjonelt, ein slags forskingsavdelingsmessig, til verks og legg fram eit veldig tynt kunnskapsgrunnlag. Eg har stilt spørsmål ved at det kan ikkje vere slik at ein er så fantasilaus. Kva kan vere dei bakanforliggjande grunnane til dette? Kan det vere at vi har ei mindretalsregjering som ikkje ønskjer å forplikte seg i eit storting der dei må søkje fleirtal på ein annan måte? Dei ønskjer ikkje å lage ein plan som tek frå dei moglegheitene til å styre. Derfor legg ein fram ein ganske slapp plan. Det kan hende at det er der det ligg, og at det ikkje er det fantasilause det går på.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det kom plutseleg ei kraftsalve på slutten frå ministeren, der han bl.a. forveksla det som har vore eit problem for komiteen å forstå: Kva er forholdet mellom forskingsmeldinga og langtidsplanen? Langtidsplanen skulle innehalde vesentleg meir. Éin ting var langtidsperspektivet. Det andre var at han skulle innehalde bl.a. bygg – ting som vi elles ser i statsbudsjetta – få det inn i eit langsiktig perspektiv. Så ministeren brukar ugyldige argument frå Stortingets talarstol, som eg synest er oppsiktsvekkjande. Det andre gjeld stipendiatstillingar. Frå 2005 og til den raud-grøne regjeringa gjekk av, var det ein realvekst innan forskinga på 32 pst. – 7 mrd. kr ekstra til forsking totalt, 1 000 direkte finansierte stipendiatstillingar og post doc.-stillingar – i løpet av den perioden. Det er ei formidabel satsing. Den auken som denne regjeringa har gjort – viss ein berre ser på prosentsatsane – er ikkje atskillig større enn det den førre regjeringa gjorde. Så her må også ministeren halde seg til kunnskap, som leiar av Kunnskapsdepartementet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Min gamle fransklærar på ungdomsskolen sa: Torgeir, det er menneskeleg å falle, men det er umenneskeleg å bli liggjande. Dette er eit forslag som på mange måtar grip inn i den store diskusjonen om skole for kven og når. Sjølv om alle får lov til og har rett til å gå på skole, er det ikkje alltid skolen er noko for alle. Ein kan ha gjort ulike val, ein kan ha trått feil, ein kan ha gjort forskjellige typar ting som gjer at ein ikkje passar inn. Som nemnt frå Arbeidarpartiet sin representant, er det store arbeidet mot fråfall i skolen noko som grip eigentleg inn i fundamentet i heile skolen og systemet. Skolepolitikken må bli meir mangfaldig, må kunne famne om meir praktiske og estetiske dimensjonar enn den gjer i dag. Ein må gjere ting tidlegare enn ein før har gjort. Blant anna er valfag i ungdomsskolen eitt grep for rett og slett å tilby dei som elles er skoletrøtte, i dei normale faga i skolen, å finne andre arenaer å få motivasjon på, og knyte seg til stader, f.eks. Kautokeino, der ein kan ta jegerprøven i valfag. Så veit vi at på vidaregåande er fellesdelen veldig avgjerande. Det er den viktigaste enkeltårsaka til at folk fell frå der. Kanskje må vi gå fullstendig gjennom fellesdelen, kanskje vi må tenkje heilt nytt på den, kanskje gå bort frå den. Når det gjeld lærlingplassar, som er ei tilbakevendande utfordring, er det veldig bra at regjeringa no har fått på plass innkjøpsordningar med krav om å tilby lærlingplassar, som eg støttar fullt ut. Så til retten til vidaregåande opplæring. I dag blir fråfall berekna berre ut frå det du har rett innanfor. Idet nokon fell utanfor og så kjem tilbake gjennom vaksenretten eller gjennom andre ordningar som enkelte fylkeskommunar har, tel ikkje det inn i fråfallsstatistikken. Så eg har eigentleg stor sans for forslaget frå Senterpartiet. Representanten frå Senterpartiet har eit poeng i at vi er nok litt sløve ved ikkje berre å gå for det. Når SV no landar på Arbeidarpartiet og Venstre sitt forslag, er det rett og slett fordi vi jamt over ønskjer å sjå forslaga i samanheng. Dersom det er store saker som er på veg, der det er grunn til å tru at desse problemstillingane verkeleg blir tatt opp, og dei er ikkje langt fram i tid, dei er undervegs, ønskjer vi å sjå dette i samanheng generelt. Vi har i tidlegare saker, spesielt når det gjeld saker frå Venstre, der ein har kome i forkant av større behandlingar, gått imot forslaga sjølv om vi i prinsippet har vore einige. Men vi har ønskt å vente til ein tar dei store grepa. Dette er ikkje ei sak som eg synest det er enkelt ikkje å vere med Senterpartiet på. Eg vil rose representanten for å ta det opp, og eg tar kritikken for slappheit ad notam!
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
SV bad utgreiingsseksjonen på Stortinget gjennomføre ei kartlegging av omfanget av kartlegging, prøving og testing i dei ti største kommunane i Noreg. Så viser det seg at det ikkje finst nokon slik nasjonal oversikt. Når ministeren seier at det er eit forsvarleg nivå og omfang av dei lokale prøvene rundt omkring i kommunane – utan at ministeren har oversikt over omfanget av det – korleis kan det ha seg?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Dette er jo ikkje ein abstrakt diskusjon. Det er eit spørsmål om kor mange konkrete prøver og kartleggingar som er i skolen, i den konkrete skolen, som ministeren her beviser at han ikkje har oversikt over omfanget av. Gjennomgangen til utgreiingsseksjonen viser at det er eit langt større problem enn det til og med SV frykta i denne situasjonen. Det viser faktisk at til og med Oslo ikkje er verst i klassen. Det er andre kommunar som har enda fleire prøver og kartleggingar enn dei. No er det avklart den mangelen på kunnskap som kunnskapsministeren har. Når det gjeld metodefridom: Når kommunestyre pålegg skolane og lærarane å ta i bruk spesifikke kartleggingsprøver som dei sjølve ikkje ønskjer, meiner ministeren at dette kan vere i strid med lærarens metodefridom?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Eg vil oppfordre ministeren til å dra tilbake til departementet og setje seg inn i omfanget av kartleggingsprøver som er i norsk skole i dag, før han konkluderer med at det er tilfredsstillande nivå på det i dag. Metodefridom er det som var bakgrunnen for Sandefjord-opprøret. Lærarane sa nei til å gjennomføre testar som dei meinte gjekk sterkt imot den opplæringa som dei skulle gjennomføre i klassen. Det disiplinerte dei til å utføre undervisning på bestemte måtar. Mitt avsluttande spørsmål til ministeren er: Vil ministeren fortsetje å gje kommunane rett til å tvinge lærarane til å gjennomføre bestemte kartleggingsprøver?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-03:
Det er jo litt komisk at her har vi ein debatt om kartlegging, og så er SV det einaste partiet som har kartlagt kartlegginga, mens den eine etter den andre Høgre-representanten kjem opp på talarstolen og uttalar seg skråsikkert om situasjonen rundt omkring i det ganske riket – og så har dei inga peiling i det heile om korleis det står til rundt omkring i kommunane. Det er fascinerande. Takk for det poenget, Asheim! Vi har mykje å lære av Oslo-skolen, men ikkje nødvendigvis positivt. Det gode, det flotte arbeidet som skjer i Oslo-skolen, skjer antakeleg trass kommunepolitikarane sitt strev med å kartleggje og kartleggje og kartleggje. Når vi får høyre av foreldra at barna deira går igjennom over 300 testar, eller førebuingar på testar, eller kartlegging, i løpet av eitt år, da bør nokon vakne! Det eg lurer litt på her, er: Kor ligg lojaliteten i denne saka? Skal den liggje hos eleven, eller skal den liggje hos kommunestyrerepresentantane sin rett til å kunne påleggje kva type metode, kartlegging, prøvar som skal skje rundt omkring i klassene? Eg er sjokkert over at vi har eit fleirtal i denne saka som berre ser kommunestyra sine behov. Her er det rett og slett behovet til eleven som må vere styrande for heile opplegget. Vi veit – frå forskarhald, frå lærarhald, frå foreldrehald – at omfattande bruk av testing påverkar måten du legg opp undervisninga på, det påverkar moglegheita til å drive tilpassa opplæring, tilpassa kvar enkelt barn sitt behov. Og viss ein ikkje har oversikt over omfanget av det i norsk skole i dag, har ein ingenting i ei sak som denne å gjere.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
I debatten om forskningsmeldinga i 2013 understreket Fremskrittspartiet behovet for å tidfeste løfter, og den gang ville de ha en modell etter Nasjonal transportplan. Fremskrittspartiets representant Tord Lien understreket: «Å ha et mål uten å tidfeste det er som å sende et stort julekort med ønske om god jul og godt nyttår.» Det finnes ikke et eneste tidfestet mål eller for så vidt tallfestet mål for høyere utdanning i denne langtidsplanen. Høyere utdanning nevnes nesten ikke. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV fremmer i dag forslag om at regjeringa skal legge fram en egen stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning. Dette forslaget var Fremskrittspartiet for i 2013. Hvis jeg ikke tar helt feil, har nå også statsråden varslet en stortingsmelding om utdanningskvalitet. Det er helt i tråd med vårt forslag. Hvorfor stemmer Fremskrittspartiet imot vårt forslag om en slik plan, noe de tidligere var for? Og hvorfor stemmer de imot våre forslag om å heve utdanningskvaliteten?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Nei, vi er fremdeles opptatt av en forpliktende langtidsplan. Vi er fremdeles opptatt av både basisbevilgninger og stipendiatstillinger, og det har vi ikke minst vist i budsjettsamarbeidet med samarbeidspartiene. Det kommer vi til å fortsette å jobbe for også framover. Det jeg vil peke på at jeg er spesielt glad for, er at vi nå får tidfestet et mål for opptrapping av FoU-satsingen i Norge. Det er det slett ikke sikkert at vi ville fått til dersom det var et rød-grønt flertall på Stortinget.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Jeg er glad for at vi får på plass en langtidsplan med noen tydelige prioriteringer, men det vil alltid være en balansegang mellom disse prioriteringene og annen forskning, som det også er behov for. Noe som et flertall av partiene peker på, er feltet samfunnssikkerhet og beredskap. Alle partiene – med unntak av regjeringspartiene – er med på en flertallsmerknad i innstillingen hvor vi peker på behovet for å løfte dette feltet. Vi vet at justisfeltet mangler forskning. Vi har kunnskapshull som må tettes. I møte med et samfunn hvor vi har både en økt terrortrussel mot oss og flere naturkatastrofer, trenger vi å gjøre noe – ikke fordi dette skal være en av de store satsingene våre, men fordi det er et etterslep som vi må ta fatt på. Mitt spørsmål er: Hvordan ser departementet for seg å håndtere denne nødvendige balansegangen, og hvordan vil denne merknaden følges opp?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-02-03:
Vi vet at kravet om sammenhengende uttak av retten til videregående opplæring innen fem år og skillet mellom den såkalte ungdomsretten og voksenretten kan skape utfordringer for den enkelte. Noen opplever, fordi de av ulike årsaker ser seg nødt til enten å avslutte et påbegynt opplæringsløp eller ikke kommer i gang som planlagt, at de må vente flere år før de kan ta fatt på skolegangen igjen. Da kan for det første motivasjonen være annerledes, og det kan være endringer i livssituasjonen som kan bidra til at det kan bli utfordrende å gå tilbake for å fullføre opplæringsløpet. Jeg deler derfor forslagsstillernes syn på at dette er problematisk. Så vet vi at det finnes løsninger også for unge voksne som står uten rett til videregående opplæring, og at man har en mulighet til å søke opptak selv om de formelle vilkårene ikke er oppfylt. Men det er nok dessverre sånn at kanskje ikke alle har god nok kjennskap til disse mulighetene, og det er ikke alle som søker heller, som får innvilget plass. Det er noen som risikerer å stå uten tilbud om skoleplass. Dette er et problem for den enkelte, og det er et problem for samfunnet. Det er, som det allerede er blitt påpekt, også sånn at de som ikke fullfører videregående opplæring, fort ender på utsiden av arbeidslivet, fordi vi vet at det er færre og færre tilgjengelige jobber for dem som ikke har noen formell utdannelse utover grunnskolen. Her er det snakk om ganske unge mennesker. Det kan være mange årsaker til at opplæringsløpet blir avbrutt. Vi må passe på at vi ikke har et system der unge mennesker ikke får en ny sjanse. Så er jeg helt enig i det som ble sagt fra representanten Steinnes, om behovet for tidlig innsats. Jeg er helt sikker på at det er en viktig nøkkel for å hindre frafall i videregående opplæring. Derfor er jeg glad for at vi har fått til en satsing på nettopp tidlig innsats i grunnskolen i budsjettforhandlingene mellom samarbeidspartiene. Jeg er også helt enig i at vi trenger et yrkesfagløft, og at vi må sørge for at vi får på plass flere lærlingstillinger. Derfor er jeg også glad for at vi har begynt med en opptrapping når det gjelder lærlingtilskuddet, slik at det blir attraktivt for flere bedrifter å ta inn lærlinger. Dette er viktig. Så er jeg glad for at statsråden tar dette problemet alvorlig, og at det nå varsles tiltak og en helhetlig politikk for voksne som står utenfor skole og arbeidsliv. Tanken om en sømløs overgang mellom ungdomsrett og voksenrett virker for meg veldig fornuftig, og jeg ser fram til stortingsmeldingen, som legges fram i løpet av året, der dette skal vurderes. Jeg støtter intensjonen i dette representantforslaget, men jeg tror også at departementet har rett når de peker på at eventuelle lovendringer må utredes grundig, og at det kan finnes andre måter å løse denne utfordringen på.
Sigmund Steinnes (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Trine Skei Grande var i en tidligere replikk her litt inne på det med posisjon og opposisjon, og min replikk er litt relevant til den. I 2013 la den rød-grønne regjeringen fram forskningsmeldingen. Kristelig Folkeparti hadde da en merknad der de var sterkt opptatt av at de ville ha en opptrappingsplan for basisbevilgninger og stipendiatstillinger i instituttsektoren. I tillegg ønsket de tallfestede opptrappingsmål og virkemidler for næringsforskning. Jeg kan ikke se at Kristelig Folkeparti har etterlyst dette i komitéarbeidet nå. Betyr det at Kristelig Folkeparti ikke lenger er like opptatt av en forpliktende langtidsplan?
Sigmund Steinnes (Arbeiderpartiet), 2015-02-03:
Å fullføre videregående skole er nøkkelen til utdanning, det er også veien til høyere utdanning og til deltakelse i arbeidslivet. Fra Statistisk sentralbyrås framskrivninger vet vi at det blir stadig vanskeligere å få jobb uten formell utdannelse. Veien fra å falle ut av videregående opplæring til å havne utenfor arbeidslivet og til å måtte leve av ytelser fra Nav blir med andre ord mye kortere. For hver elev som ikke fullfører videregående opplæring – det er et stort tap for samfunnet. Skal vi bygge landet for framtiden, er vi helt avhengig av at flest mulig oppnår kompetanse til å delta i arbeidslivet. Som sagt er det et stort tap for samfunnet, men tapet for den enkelte er like stort. Å havne utenfor arbeidslivet betyr ofte at man også havner utenfor på mange andre arenaer i livet. Derfor er Arbeiderpartiet helt enig i forslagsstillernes intensjon bak dette forslaget, at vi trenger et skolesystem som sikrer alle gode muligheter. Frafallet er en av skolens største utfordringer. I dag faller altfor mange elever ut av videregående opplæring, særlig gjelder det de yrkesfaglige utdanningsprogrammene. Det betyr allerede i dag at vi ikke utdanner for den kompetanse som landet trenger i framtiden. Om bare ti år vil Norge mangle mer enn 100 000 fagarbeidere. Særlig kommer vi til å mangle mange hender i helse- og omsorgssektoren. Vi må snu den utviklingen gjennom en bedre yrkesfagopplæring. Derfor la Arbeiderpartiet i januar fram et representantforslag med 33 punkter om hvordan vi skal styrke yrkesfagene. Ikke minst må vi sørge for å ha nok læreplasser. Også her har vi en rekke nye forslag, som å prøve ut et fond for læreplasser og la flere bedrifter gå sammen for å ta inn lærlinger. Frafallet begynner ikke i den videregående skolen. Skal man sørge for at flere elever gjennomfører, bør man ikke vente til de er i ferd med å falle ut av skolen, eller til de mister ungdomsretten. Man må gjøre mer for å forebygge frafallet. Vi vet at det er en klar sammenheng mellom svake resultater i grunnskolen og senere frafall. Derfor foreslår Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett å bevilge 105 mill. kr til tidlig innsats. Vi vil bl.a. ha et lese-, skrive- og regneløft, der vi sørger for at alle elever får den hjelpen de trenger for å lære seg de grunnleggende ferdighetene på barnetrinnet. Vi vet også at helse, trivsel og trygghet gjennom skolegangen er viktig. Motivasjon og god læring handler om hele skolehverdagen. Tidlig innsats er nøkkelen. Likevel trenger vi et bedre sikkerhetsnett for de elevene som faller ut av skolen og må vente på voksenretten. Arbeiderpartiet deler forslagsstillernes bekymring og stiller seg bak intensjonen om mer fleksibilitet. Vi er imidlertid ikke rede til å gå inn for et omfattende og potensielt kostnadskrevende forslag som dette uten at vi kjenner alle konsekvensene og hvilke andre alternative løsninger som finnes for disse utfordringene. Arbeiderpartiet og Venstre legger fram følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen utrede konsekvensene ved å endre reglene om sammenhengende uttak av retten til videregående opplæring og fremme dette som egen sak for Stortinget.»
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-02-03:
Regjeringa er opptatt av å satse på verdensledende fagmiljøer og at vi som nasjon skal kunne hevde oss på områder vi er gode på, og hvor vi har mulighet til å lykkes internasjonalt. Senterpartiet har sluttet seg til dette i merknadsform og har sagt at «det er riktig med ambisjoner om toppforskning i verdensklasse». Likevel kritiserer Senterpartiet regjeringa for å sette av midler til eliteforskning i statsbudsjettet for 2015 og omtaler dette som en slagside på bekostning av praksisnær forskning ved høyskolene. Hvordan mener Senterpartiet at vi skal få fram fagmiljøer i verdensklasse hvis det ikke skal synes i budsjett og planarbeid, og hvis det ikke skal gis rom for prioritering?
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-02-03:
Etter å ha hørt deler av denne debatten er det nesten vanskelig å tro at det er en enstemmig komité som faktisk har sagt seg vel tilfreds med at regjeringa nå har lagt fram den første handlingsplanen for forskning og høyere utdanning, en langtidsplan flere partier lenge har etterlyst, men ikke fått fram. Vi har fått en plan som gir klare signaler til fagmiljøer, næringsliv og det offentlige om regjeringas prioriteringer innenfor feltet, og en plan som klart signaliserer regjeringas vilje til forpliktelse til å følge opp ressursinnsatsen for rekrutteringsstillinger, bevilgninger til forskningsinfrastruktur, ordninger som skal bidra til god deltagelse i Horisont 2020, og et ambisiøst mål for vekst i bevilgningene til forskning og utvikling. Dette står etter mitt skjønn, med all respekt å melde, i skarp kontrast til Arbeiderpartiets påstand om manglende forpliktelser i artikkelen «En halv plan» i Dagens Næringsliv, mandag 2. februar. Flere av høringsinstansene har sagt, som NTL, at de registrerer med glede at regjeringa nå hever ambisjonene for å bygge gode forsknings- og utdanningsmiljøer. Universitets- og høgskolerådet sier de er glad for at vi har fått en langtidsplan for høyere utdanning, hvor det på flere punkt signaliseres en investeringsplan for regjeringsperioden. De presiserer at med ministerens syvpunktsplan og budsjettavtalen for 2015 har regjeringa signalisert en mer ambisiøs retning for forskning og høyere utdanning. Forskerforbundet presiserer i sin høringsuttalelse at de er overbevist om at dette er et godt grep som vil gi økt forutsigbarhet og tydeligere handlingsrom for institusjonene. De understreker at langtidsplanen vil bidra til å skape en lenge etterspurt langsiktighet i norsk forskning og høyere utdanning med større åpenhet rundt prioriteringsdiskusjonene, og at det vil gi økt kvalitet i forskning og utdanning. Langtidsplanen vi skal vedta, markerer et tydelig linjeskift i retning av sterkere satsing på verdiskaping, kvalitet og de store utfordringene vi står overfor. Finansieringsutvalgets innstilling er på høring, strukturmeldingen er ventet om kort tid, og kunnskapsministeren har varslet en egen melding for kvalitet i høyere utdanning. Dette handler ikke om utsetting, slik representanten Giske hevder, men om gjennomføringskraft og tempo. For å si det med Aasmund Olavsson Vinje: «Kunnskap skal styra Riki og Land, og Yrkje skal Baaten bera» Denne handlingsplanen er et viktig element i utviklingen av Kunnskaps-Norge.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
For det første er det viktig å vite at Venstre alltid har fokus på forskning og høyere utdanning, for det har vi. Vi har det i budsjettene våre, og vi har det i de behandlingene som skjer her på Stortinget. Jeg synes at denne planen har mye bra ved seg. Den tidfester et mål, og den har ambisjoner på vegne av rekrutteringsstillingene. Så er det er ting ved planen som jeg synes er mindre bra, og som jeg synes det er grunn til å påpeke er mindre bra, ikke minst fordi dette er en plan som skal leve videre. Vi vedtar en plan i dag, men det vil jo være budsjetter framover, og vi vet at Venstre i de to siste budsjettene har fått inn mer midler til forskning og høyere utdanning, både til basisbevilgninger og til rekrutteringsstillinger, og det er en jobb som ikke er ferdig med denne planen. Det er tvert imot en jobb som kommer til å fortsette også i årene som kommer.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Jeg tror nok Trine Skei Grandes replikk tidligere i dag hadde som bakgrunn at Arbeiderpartiet nå er veldig offensive med tanke på både forskning og høyere utdanning, men at en del av de utfordringene som de nå peker på, jo er utfordringer som eksisterte da de selv satt ved makten – også representanten Tingelstad Wøien – da den forrige regjeringen hadde flertall på Stortinget. Vi så også da at det var mye midlertidighet i denne sektoren, og vi så også da at det var problemer med bygg og investeringer. Jeg tror poenget til Trine Skei Grande først og fremst var at man kan være stor i ord når man ikke lenger sitter i regjering, men hva ville man gjort hvis man faktisk hadde makten? Det er det Venstre er opptatt av, og det er derfor vi også har vært opptatt av i våre budsjetter og i våre forlik med regjeringen at vi faktisk bruker penger på denne sektoren, at vi faktisk kjemper for å få inn de tingene vi står for, når vi er i opposisjon, og ikke minst når vi sitter med makt til å ha innflytelse.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Det foreligger et forslag fra SV som går på å vri forskningsinnsatsen fra petroleum og over til fornybar energi. Det er ikke det at vi er uenig i at vi må forske mer på fornybar energi. Jeg tror nok vi her er reelt uenig med SV, for jeg mener at mye av den forskningen som faktisk skjer – det brukes masse penger og innsats på forskning i petroleumssektoren – er kjempeviktig, ikke bare for sektoren nå, men også for framtiden. Så er jeg opptatt av at vi borer etter olje noen steder i dag, og det skal vi gjøre, og da er det viktig at vi tar opp så mye olje vi kan i de områdene hvor vi faktisk skal bore, sånn at vi kan bevare de områdene der vi ikke skal bore etter olje. Men det er viktig å tenke at kunnskap alltid er viktig, at kunnskap innenfor den ene sektoren ikke utelukker at vi kan bruke den på andre sektorer i framtiden. Derfor ønsker vi ikke å senke forskningsinnsatsen på det ene området, for vi tror det kan ha kjempestor effekt på et annet område senere.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Hvis representanten hadde spurt kunnskapsministeren om han opplever at Venstre har lave forventninger til ham, tror jeg nok at svaret ville vært nei. Men det kan vi jo høre med ham om senere. Når det gjelder de øvrige tingene som Giske tar opp, er det sånn at jeg tror at den varslede stortingsmeldingen om kvalitet i utdanningen er bra, og jeg er for det. Jeg tror det vil være nyttig også å ha fokus på den delen, ikke bare på forskning. Jeg er litt avventende til at det var i 2017. Det synes jeg er lenge til, og det må jo skje noe med utdanningskvaliteten i mellomtiden. Og det vil Venstre være med på. I våre budsjetter, både når det gjelder bygg, når det gjelder kvalitet, og når det gjelder utvikling i denne sektoren, er det ikke sånn at det stopper med denne planen. Tvert imot skal vi ha fokus også på det i budsjettene framover.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Jeg har lyst å følge opp det spørsmålet som representanten Tingelstad Wøien hadde, og som vi også snakket litt om i spørretimen på onsdag. Vi har registrert at statsråden i dag har sagt at han vil legge fram en stortingsmelding om utdanningskvalitet. I det svaret som han nettopp ga til Tingelstad Wøien, legger statsråden veldig stor vekt på strukturendringer og behovet for større institusjoner, men selv om det kanskje kan være svakheter ved utdanningen ved de små institusjonene, er det jo absolutt utfordringer som må adresseres på et vis, også ved de større institusjonene. Stortingsmeldingen som nå er varslet, er ikke varslet å komme før i 2017. Vi skal nå gjennom 2015, med mange strukturendringer og finansieringsendringer. Det samme skal vi bruke 2016 til. Men hva annet ser statsråden for seg at vi skal gjøre for å styrke utdanningen i mellomtiden – altså før 2017, før stortingsmeldingen kommer – for å få en bedre undervisningskvalitet?
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Jeg vil begynne med å gi honnør til Senterpartiet for at de løfter denne saken. Det er mange grunner til at ungdom i dag ikke klarer å gjennomføre videregående opplæring slik som de hadde tenkt, eller slik som samfunnet har lagt opp til. Da er det vår oppgave som politikere å prøve å rette det opp, slik at folk kan leve livet sitt slik som det passer dem. Det er bred enighet om at utdannelse og kunnskap er viktig. Jeg synes dette er et veldig godt eksempel på et system som ikke alltid fungerer, og det er et veldig godt eksempel på noe som vi kan gjøre noe med. Det er ingen som er tjent med at ungdom som faller av i dag, eller som av ulike grunner faller ut, skal måtte vente til de blir 25 år før voksenretten inntreffer. Det er derfor positivt, synes jeg, at kunnskapsministeren har varslet at det vil bli utarbeidet ny politikk for dem som står utenfor skole og arbeidsliv. Dette handler om veldig mye. Det er mange representanter før meg som har sagt mye viktig om det som handler om å forebygge frafall. Det handler også om det, men dette er noe veldig konkret og spesifikt som vi kan gjøre for å gjøre det litt lettere for dem som ikke har et helt A4-liv. Vi i Venstre deler derfor forslagsstillernes intensjon med forslaget, men vi er ikke på stående fot akkurat nå rede til å gå inn for det. Derfor ønsker vi en sak til Stortinget der konsekvensene av å endre reglene for sammenhengende uttak av retten til videregående opplæring gjennomgås, og vi står derfor sammen med Arbeiderpartiet om det forslaget som allerede er fremmet.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-03:
Jeg har stor sympati for intensjonen bak forslaget fra Senterpartiet, for en av de viktigste oppgavene vi står overfor i skolen i dag, er jo å redusere byråkratiet sånn at lærerne får mer tid til lærergjerningen, får mer tid til å følge opp den enkelte eleven. Men det er likevel nødvendig å ha noen målinger i skolen, og da er det viktig at de målingene vi har, er nyttige verktøy i lærerens arbeidshverdag. De nasjonale prøvene er også viktige for skoleeieren, som kan bruke disse til å sikre seg kunnskap om hvordan ting er nå, hvordan utviklingen har vært, og hvilken utvikling man ønsker seg. Ting tyder imidlertid på at hoveddelen av byråkratiet oppstår når fylkene og kommunene skal dokumentere at de ulike resultatene blir fulgt opp. Det er derfor viktig at tidsbruken rundt rapportering og dokumentasjon i skolen kan holdes på et minimum. Nylig ble det lagt fram en rapport om rapporterings- og dokumentasjonskrav i skolen. Vi i Venstre ser med forventning fram til at den kunnskapen som framkommer der, skal brukes til å redusere tidsbruken lærerne har til denne typen arbeid, sånn at mer tid kan brukes på elevene. Så er det også sånn at Venstre nå har et Dokument 8-forslag om reduksjon av byråkrati til behandling i komiteen, der vi egentlig uttrykker et ønske om å få redusert byråkratiet som helhet med 25 pst. Jeg mener at byråkratiet i skolen ikke bare handler om tester, det handler om det totale byråkratiet. Derfor mener jeg at sånn saken ligger her, kan det være litt snevert hvis vi bare skal angripe det byråkratiet som handler om nasjonale prøver – eller testingen – når byråkratiet handler om så mye mer. Men jeg ser at Senterpartiet og SV har fremmet et forslag, forslag nr. 4, som tar opp i seg totaliteten i dokumentasjonskravene og byråkratiet. Det er et forslag som Venstre ønsker å støtte, altså forslag nr. 4.