Michael Tetzschner (Høyre), 2018-11-13:
Siden vi hørte utenriksministerens redegjørelse i denne sal torsdag, har Europa i helgen minnet 100-årsdagen for den foreløpige avslutningen av en av de verste krigskatastrofene i moderne tid – og hvis fortsettelse i en enda større ulykke til slutt også fikk konsekvenser for Norge. Jeg mener det er riktig å ha dette perspektivet når vi diskuterer det europeiske samarbeidet og Norges plass i det, med all respekt for ILO og USA. Motsetninger, uenigheter og interessekonflikter i Europa er ikke blitt borte, men det er bygget et forpliktende rammeverk, det er skapt institusjoner hvor uenigheten kan utspilles, og ikke minst avløses av kompromisser alle kan leve med. Vi har hatt et fredelig samarbeid i Europa så lenge at vi nå tar det for gitt. EU-samarbeidet og vår deltakelse i det indre markedet er vesentlig for Norges velstand. Vi har hatt den så lenge at vi tar den for gitt. EU-landene utgjør til sammen verdens største økonomi, og det indre markedet er verdens mest utviklede frihandelsområde. En liten og åpen økonomi som den norske er helt avhengig av EUs indre marked. EU er samtidig et verdifellesskap – som forrige taler også var inne på – for frihetsrettigheter og et internasjonalt regelbasert samarbeid. Det betyr også at samarbeid forplikter overfor de nasjonalstatene som ikke skulle respektere dette ved enhver anledning. I en tid da internasjonalt samarbeid og det samarbeidet vi har i EU, er viktigere enn noen gang, er det – som forrige taler også var inne på – under press, men kanskje også fra en annen kant. Brexit har for meg illustrert at EUs evne til å forene vår verdensdel gjennom felles løsninger fortsatt kan utfordres av kortsiktige aktører, med store negative følger for alle. Likeledes blir samholdet om verdier satt på prøve når enkelte regjeringer distanserer seg fra rettsstatsprinsippene. Antallet migranter som kommer til Europa, er betraktelig redusert siden 2015. Vi har ikke lenger noen flyktningkrise, men ennå har vi problemer med å bygge opp en felles europeisk migrantpolitikk som også kan sikre de ytre grensene. Men man ser at det er fremgang også i disse sakene. Nettopp på grunn av de utfordringene som Europa står overfor, og som det enkelte medlemsland ikke kan klare selv, er EUs fremtid viktig for Norge. Det er derfor synd at Norge ikke deltar i utformingen av fremtidens Europa på det politiske plan, selv om vi sikkert har mange verdifulle synspunkter. Til tross for uløste problemer er det optimisme å spore i Europa. EU har kjempet seg igjennom en finanskrise, en gjeldskrise og en migrasjonskrise. Europeisk økonomi er i bedring, og beskjeftigelsene er stigende. Samtidig har brexit minnet mange om de store fordelene ved det innvevde samarbeidet og det indre markedet – og de ulempene som følger av å bryte det opp. Storbritannia forventes å tre ut av EU 29. mars 2019, to år etter at de aktiverte artikkel 50 i unionstraktaten. Storbritannias uttreden kan få en rekke uoversiktlige følger for dynamikken i EU og ikke minst også for Norge. Både EU og Storbritannia ønsker en avtalebasert utmelding, men så lenge det mangler et gjennombrudd i forhandlingene om uttredelsesavtalen, er det en risiko for at det ikke oppnås enighet, eller at en avtale senere ikke godkjennes i parlamentet. Dermed vil Storbritannia tre ut av EU den 29. mars 2019. I et slikt scenario vil Storbritannia forlate EU uten en eneste samarbeidsavtale med EU og uten en overgangsordning. Noe av det viktigste våre myndigheter og utenriksministeren arbeider med på dette feltet for å forsvare norske interesser, er å være forberedt på begge eventualiteter. Det er derfor med stor tilfredshet vi konstaterer at man kjører et tosporet løp, hvor man er forberedt på enten at det blir en ordnet uttreden av EU for Storbritannias vedkommende, eller at de forlater fellesskapet uten en avtale. På norsk side er det gjort omfattende forberedelser. Det er enighet om de bestemmelsene i utmeldingsavtalen som er relevante for Norge og de andre EØS/EFTA-landene, som skal speile sin avtale mellom disse partene, og slik at det blir like vilkår også for norske statsborgere. Enigheten som sikrer at EØS-borgere som bor i Storbritannia, får videreført rettighetene de allerede har opparbeidet seg som følge av EØS-avtalen – på lik linje med det EU og Storbritannia ble enige om i mars i år – er av stor betydning og verdi også for norske statsborgere. Men så lenge vi ikke ser den endelige fasit, må man planlegge for begge spor. Vi er tilfreds med regjeringens aktivitet på dette området.