Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-31:
Jeg vil tro at vi er nokså enige om hvilket signal den fremlagte undersøkelsen som det refereres til i interpellasjonen, gir. Det er dessverre nokså forstemmende lesning, nemlig at 9 pst. av skolene sier at svensk og dansk – altså skandinavisk – ikke er en del av undervisningen. Cirka 70 pst., samlet sett, sier at det er litt så som så, at det oppfølges i liten grad, og bare 3 pst. mener at målsettingene i læreplanen oppfylles i stor grad. 88 pst. av skolene sier også at de ikke samarbeider med skoler i andre nordiske land. Denne interpellasjonen er ikke ment som kritikk overfor regjeringen med hensyn til hva lærerne gjør eller ikke gjør, for jeg antar at vi kommer til å være enige om at dette er viktig. Jeg bare mener det er viktig at vi bringer temaet opp, og at vi sammen best mulig skal forsøke å stake ut en vei for å gjøre noe med denne utfordringen. Det er faktisk slik at det er viktig å bringe det skandinaviske språkfellesskapet videre. Kanskje er det slik at vi tar det litt for gitt. Nordisk samarbeid er det bred konsensus om. Det er ikke akkurat et område som fremstår som truet, som en kriseorientert ting, eller noe som det er en stor politisk konflikt rundt. Det er nærmest en litt øredøvende konsensus som gjør at nordiske spørsmål har litt tungt for å komme opp. Når det nordiske temaet blir svakt i den offentlige debatt, tror jeg det også smitter i forhold til bl.a. skoleverket. Slik sett tas det ikke på alvor. Det er ikke noe som prioriteres. Det vi også ser, er dessverre en ikke veldig god utvikling når det gjelder språkforståelsen de skandinaviske land imellom. Vi har andre undersøkelser som klart viser at jo yngre folk er, jo mindre er språkforståelsen. Hovedproblemet ligger kanskje mellom dansk og norsk på den ene siden og norsk og svensk på den andre. Hvorfor er nordisk samarbeid viktig? Er nordisk samarbeid noe vi har i en forbrødringens ånd, eller noe vi har fordi det er politisk nødvendig, og riktig og viktig å ha? Jeg tror det siste. Vi har en fantastisk historie i forbrødringens ånd, og vi har nytt godt av det. Vi har blitt et fredelig hjørne av verden. Men inn mot en ny tid tror jeg vi ser at globaliseringen kommer til å gi oss konkurranse på nesten alle samfunnsområder, på en måte som gjør at vi trenger en konsolidering rundt det vi selv står for – de verdiene vi selv står for, den økonomien vi er en del av, og den kulturkrets vi er en del av. Alt dette vil være en del av et internasjonalt bilde, der konkurransen styrkes, og der vi faktisk har behov for et bredere fundament enn det hvert enkelt av de nordiske land kan stille opp med. I privat sektor ser vi at de internasjonale eierskapene orienterer seg nordisk. Vi ser at de største aktørene innenfor finans, bank og forsikring orienterer seg nordisk. I den politiske sammenhengen er vi alle små nasjoner i den internasjonale debatten. Samlet sett er vi verdens et sted mellom tiende og tolvte største økonomi. Samlet sett vil vi kunne gjøre oss gjeldende med en helt annen vekt enn det vi klarer hver for oss. Også når det gjelder kultur og forskning, er det å ha en god felles skandinavisk språkforståelse sentralt. Det å ha en kulturell hjemmebane øker vår mulighet til kreativitet, øker vår kapasitet og bedrer vår evne til å gjøre oss gjeldende i en skarp internasjonal konkurranse. Særlig på forskningsområdet er det kanskje verdt å ta tak i dette. Det er vel det området som er mest utfordret når det gjelder bruk av skandinaviske språk – det området hvor det å opprettholde de såkalte språkdomenene er mest krevende i forhold til internasjonaliseringen. Og godt er det, på én måte. Vi skal ikke isolere oss, men vi er nødt til å ha en politikk som er tydelig i forhold til tospråklighet, slik vi har det i den nasjonale språkpolitikken. Men det betyr altså ikke at vi må glemme de fellesnevnerne som det skandinaviske språket representerer. Dette kommer til å bli sentralt, og mer sentralt, både for å videreføre den nordiske velferdsmodellen og for å opprettholde vår økonomi og vår røst i det internasjonale bildet. Mange sier at vi kan jo snakke engelsk – næringslivsledere, kanskje, når vi snakker om å orientere oss mot engelsk i forhold til f.eks. selskaper som jobber på tvers av de nordiske landene. Ja, det kan vi sikkert. Men det er ikke på grunn av engelskkunnskapene vi har et sted mellom 70 000 og 100 000 svenske ungdommer som jobber i Norge. Det er på grunn av deres forståelse av norsk, og nordmenns forståelse av svensk – det at de kan gå rett inn i norske sammenhenger, rett inn i kafeer, butikker og andre steder hvor vi har gleden av å treffe dem. Hva kan vi da gjøre? For det første er det viktig at ikke det nordiske samarbeidet marginaliseres. Det er viktig at vi løfter det frem. I lærerutdanningen opplever vi også at dette er noe som fares over med harelabb. Foreningen Norden tok for et års tid siden en telefonisk runde til lærerinstitusjonene, og den ga et nokså tilsvarende bilde som det vi fikk ved direktoratets undersøkelse. Vi skal ikke legge mer i en telefonrunde enn nødvendig, men signalene var i hvert fall entydige. Så er vi kanskje nødt til å tenke litt nytt rundt hva som engasjerer elever. Hvordan kan man jobbe frem nye prosjekter, nye måter å tilnærme seg skandinaviskundervisningen på, som gjør at dette aktualiseres og kanskje blir mer spennende? Dagens teknologi for nett – mail, Twitter, Facebook, alle elektroniske måter å kommunisere på – burde jo kunne åpne for å jobbe på tvers. Vi har en historie for at skoleelever møter hverandre, besøker hverandre, men vi har ikke noen lang historie for f.eks. at skoleelever på tvers i Norden løser elevoppgaver sammen. Både innen historie, samfunnsfag, kulturfag, på en rekke områder, tror jeg det kunne virke vitaliserende på undervisningen – altså en ny og litt mer praktisk tilnærming, og en tilnærming som ville understreke den merverdi som ligger i det nordiske. Det finske formannskapet i Nordisk Råd har i disse dager gjennomført en konferanse i Helsingfors, der noe av dette er temaet. Det har vært piloter fra prosjekt i Finland – som nettopp har tatt tak i besøk, men besøk med praktisk innhold mellom Sverige og Finland, og mellom Sverige og Finland i samisk sammenheng – piloter som jeg tror det ville være nyttig å se nærmere på. Så er det viktig at vi følger opp og prioriterer det arbeidet som faktisk gjøres. Der vil jeg nevne Foreningen Nordens skolearbeid, som dessverre har kommet litt uheldig ut i årets budsjett, med et praktisk kutt på 156 000 kr. Det er ikke noe stort beløp i den store sammenhengen, men det er et stort beløp i forhold til elevutvekslingen vi snakker om. Jeg håper statsråden vil ta med seg det hjem til departementet med tanke på å finne en løsning som jeg vet at det arbeides for. Beløpet skulle vel ikke være større enn at det skulle være mulig. Så vil jeg peke på det arbeidet som gjøres av de bilaterale foreningene, altså svensk-norsk forening på Voksenåsen, dansk-norsk på Lysebu og Schæffergården og Haneholmen i Helsingfors, som gjennomfører lærerseminarer der man jobber med nordisk litteratur, og der tilbakemeldingene er entydig positive. Jeg håper departementet vil bruke de kanalene som er mulig inn mot skoleverket, inn mot Utdanningsdirektoratet, for å vitalisere den skandinaviske undervisningen. Det må handle om økt interesse, det må understreke viktigheten av dette feltet, og det må også handle om å stille krav til at man faktisk oppfyller de læreplanene som ligger der, for de er slett ikke dårlige hvis man bare hadde valgt å følge dem.