Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-05-26:
Saken om salg av brukt og utrangert forsvarsmateriell har reist en rekke sentrale spørsmål om håndteringen er innenfor gjeldende regelverk. Det er et spørsmål knyttet til rutiner for hvordan en fanger opp feil og mangler i avhendingsprosessen, om dagens regelverk er godt nok og i hvilken grad informasjonsutvekslingen mellom Forsvaret og Utenriksdepartementet har vært i tråd med regelverkets bestemmelser. Dette er alle alvorlige og viktige spørsmål med hensyn til i hvilken grad vedtatte retningslinjer blir fulgt opp i praksis, og i motsetning til foregående taler oppfatter jeg ikke dette som detaljer og lite viktig. Men kanskje det mest oppsiktsvekkende i saken er likevel at ingen av disse spørsmålene hadde blitt reist hvis ikke pressen, og i dette tilfellet Dagbladet, hadde avdekket klare regelbrudd og sviktende rutiner i Forsvaret og mellom Forsvaret og Utenriksdepartementet. Og på toppen av det hele står vi overfor et system som synes å være opptatt av å holde relevant informasjon om systemsvikt for seg selv. Så lukket har systemet vært at helt sentrale aktører faktisk har holdt unna informasjon overfor sin egen statsråd. Og som forsvarsminister Eriksen Søreide selv sa under høringen i komiteen den 30. april 2015: «Den største utfordringen for meg i saken har vært at det gjennom hele prosessen har vært vanskelig å få framskaffet fullstendig informasjon og dokumentasjon og å få bekreftet eller avkreftet dokumentasjon og informasjon.» Jeg vil gi honnør til saksordføreren for en grundig jobb med saken, og jeg skal derfor ikke gjenta hans gode gjennomgang av de mange sidene av saken, men fokusere på noe av det som Kristelig Folkeparti mener er viktige prinsipielle spørsmål som denne saken reiser. I normalinstruksen for avhending av brukt og utrangert forsvarsmateriell står det at dette skal skje på den måten som gir størst økonomisk utbytte. Det framgår også av retningslinjene at det er forsvarssjefen som er den ansvarlige etatssjef som skal innhente eksporttillatelse og sluttbrukererklæring. Det er også definert hva slags materiell som er underlagt dette regelverket, og det er understreket at Forsvarsdepartementet fortløpende skal underrettes om aktuelle saker. Ingen overføring av forsvarsmateriell i henhold til definisjonen kan skje før en sluttbrukererklæring og/eller eksportlisens foreligger. Det er også gjort helt klart at sluttbrukererklæringen skal inneholde opplysninger om hvor materiellet skal brukes, samt en bekreftelse på at materiellet ikke vil bli videresolgt uten norske myndigheters samtykke. Det er ingen tvil om at denne saken har skapt et inntrykk av en ukultur i Forsvaret. I forbindelse med de avhendingssakene hvor en har konstatert avvik i forhold til regelverket, er det ikke bare skapt et inntrykk av ukultur, men det er klart og tydelig avdekket en ukultur hvor en ikke i tilstrekkelig grad selv har evnet å se alvoret. Det har vært så viktig å få solgt materiellet at salg har blitt prioritert høyere enn avhendingens forsvarlighet og kontrollen med hvem som er mottaker. Sett fra en annen synsvinkel kan det hevdes at det jo nettopp har vært politisk ønskelig, og et bredt politisk ønske, at en skal avhende mest mulig materiell til en best mulig pris, og det er for så vidt riktig, men det kan ikke under noen omstendighet gjøres til en unnskyldning for omgåelse eller brudd på regelverk, slik som det er dokumentert i denne saken. Jeg har forståelse for det presset og den skvisen de ansatte står i når en skal løse oppgaver knyttet til salg av brukt og utrangert forsvarsmateriell, men forholdene som nå er avdekket, er alvorlige, og derfor har komiteen gått grundig inn i dette. En betydelig omorganisering av Forsvarets logistikkorganisasjon, FLO, ble gjennomført tidlig på 2000-tallet. Organisasjonen ble betydelig redusert i størrelse, besparelser ble gjennomført, og tidligere forsvarssjef Harald Sunde sa under høringen 30. april at han ikke var i tvil om at de avvik som forvaltningen har hatt i omstillingsperioden, skyldes omstillingen. Det gir mening, og vi forstår det. Omstillingen kan forklare en del, det kan utfylle et bilde, og det kan bidra til å opplyse saken, men det er selvsagt ingen unnskyldning for regelbrudd at en er, eller har vært, i en omstilling. Forsvarets håndtering har vært kritikkverdig. Statsråd Eriksen Søreide valgte selv å bruke følgende formulering i høringen: «kombinasjonen av svikt i systemet, i store deler av enkelte av disse systemene, sammen med at det har vært mangelfulle rutiner over tid. Det har ikke vært etterlevelse av rutiner.(…) Det kan i utgangspunktet ikke skje over så lang tid hvis kontrollsystemene er gode nok.» (…) Vi har vært vitne til en systematisk svikt hvor uønskede aktører med intensjon om å eksportere til land som bryter med eksportkontrollregelverket, ikke ble fanget opp. Det har i enkeltsaker vært påvist mangelfull dokumentasjon som vitner om en helt uakseptabel mangel på risikovurdering knyttet til dokumentasjonen som ble framlagt, en framgangsmåte som har gitt useriøse aktører nærmest fritt leide til å kunne omgå regelverket bortimot risikofritt. Uten å undersøke forholdene har man tilsynelatende hatt en ukritisk tro på at eksportøren forelegger korrekte opplysninger for Utenriksdepartementet. I stedet for å bruke tid på kontroll av eksportør har man vært mest opptatt av prisen man har fått for materiellet som har vært solgt. Sakene har avdekket en betydelig ukultur, og det bør etter Kristelig Folkepartis syn få helt klare konsekvenser for de ansvarlige. Avsløringene av enkeltsaker som er i strid med regelverket, f.eks. omstendighetene rundt salget av «Titran», kom åpenbart som en overraskelse også på statsråden. Det var Dagbladets avsløringer som brakte den informasjonen fram i lyset. Det framstår tydelig at Forsvarets egne kontrollrutiner på ingen måte hadde fanget opp denne type systemsvikt. Saken om avhending av utrangert forsvarsmateriell har derfor utviklet seg underveis. Det startet med avsløring av regelbrudd i enkeltsaker, noe som resulterte i en igangsetting av en total gjennomgang av faktisk alle saker fra 2002 og fram til i dag. I tillegg er vi også kjent med at PwC ble engasjert for en analyse av FLOs avhendingsrutiner. Forsvarsministeren har vært tydelig på at saksbehandlingen har vært mangelfull, og Forsvarets håndtering har vært kritikkverdig. Som et strakstiltak flyttet forsvarsministeren fullmaktene for avhending av materiell ut av FLO og over til forsvarssjefen. Det har vært avdekket en ukultur på området hvor avhending av materiell prioriteres høyere enn avhendingens forsvarlighet og kontroll med hvem som er mottaker. Jeg må her gi uttrykk for stor forundring over at flertallets vurderinger på dette området ikke deles av Senterpartiet. I stedet hevder partiets medlem i kontrollkomiteen at det kritikkverdige er at forsvarssjefen ikke er gitt anledning til kontradiksjon på dokumenter utarbeidet av eksterne konsulenter før oversendelse til kontroll- og konstitusjonskomiteen. Med en så grundig avdekking av mangelfulle rutiner i forsvarsledelsen er det underlig at et parti på Stortinget velger å hoppe bukk over den etaten som tross alt har hatt ansvaret for gjennomføring av de daglige rutinene som har ledet til den ukulturen vi nå har fått avdekket. I stedet svinges svøpen over statsråden som i dette tilfellet både har bidratt til å avdekke ukultur og iverksatt tiltak for å rette opp skadene. Derimot synes ikke viljen til å erkjenne ansvar å være like sterkt til stede hos Forsvarets ledelse. Nå er det sånn at Stortinget kun kjenner statsråden etter konstitusjonen. Det er viktig og helt sentralt. Det er statsråden som skal stilles til ansvar, og som står ansvarlig overfor de folkevalgte i denne salen. Det er også derfor alle forslagene til vedtak som fremmes i innstillingen, selvsagt retter seg mot regjeringen, mot statsråden. Men nettopp derfor – med dette som bakteppe – nettopp derfor er det oppsiktsvekkende at et stort flertall i komiteen, inkludert Kristelig Folkeparti, finner det nødvendig å peke på Forsvarets håndtering i denne saken. Komitéflertallet mener, og skriver, at det er vanskelig å se at forsvarssjefen har vært tilstrekkelig var for statsrådens og Stortingets ønske om et forsvar som tar inn over seg alvoret i at regelverk ikke følges, som har kontroll på hva som skjer i alle ledd, og som tar ansvar når feil skjer. Det er spesielt, ja, jeg vil si det er oppsiktsvekkende når et flertall av komiteens medlemmer på det sterkeste må understreke viktigheten av at vi har et forsvar som skal være underlagt demokratisk kontroll. Dette er meget alvorlig. Konstitusjonelt er dette på grensen til å være helt ekstraordinært, men komiteen mener altså at det er nødvendig å uttrykke seg sånn, og også vi i Kristelig Folkeparti mener det. Vi er helt med på denne formuleringen. Vi ser en forsvarssjef i denne saken som snarere enn å holde fast på at dette er en alvorlig sak som Forsvaret selv burde avdekket og ordnet opp i, velger å være tilfreds med at regelverket er endret, slik at Forsvaret ikke lenger verken kan eller skal ta ansvar. Vi ser en forsvarssjef som endrer forklaring fra den ene til den andre høringen. I saken om marinefartøy og eksporten som fant sted før regelendringene, ser vi holdninger hos dagens forsvarssjef som dessverre ikke inngir tillit. For Kristelig Folkeparti vitner det om at ansvaret for de spesifikke avhendingene som denne saken handler om, fortsatt ikke har blitt erkjent av den som vitterlig har blitt gitt ansvaret, nemlig forsvarssjefen. Dette bør derfor etter vår mening følges opp av statsråden. I innstillingen finner vi dette igjen hos et flertall av partiene, og det er formulert nettopp slik som jeg uttrykte meg nå. Uavhengig av hva forsvarsledelsen selv måtte mene om denne virkelighetsbeskrivelsen, er det altså skapt et inntrykk av en ledelse som ikke erkjenner feil, og det er skapt et bilde av en leder som ikke i tilstrekkelig grad bidrar til å opplyse saken. Dette er i seg selv alvorlig, ja så alvorlig at Stortinget mener det er nødvendig at det skriftlig understrekes nettopp viktigheten av at vi har et forsvar som er underlagt demokratisk kontroll. Jeg forventer, og jeg vil tydelig anmode om, at statsråden i sitt videre arbeid tar dette på det dypeste alvor. Fredag den 22. april fikk komiteen tilsendt en gradert sluttrapport om avhending av F-5-flyene og en gradert sluttrapport fra Forsvarets internrevisjon vedrørende avhending av materiell, sammen med en oversikt over oppfølging av rapporten. Dette skjedde etter at komiteen hadde avsluttet sin behandling, fire dager før saken opprinnelig skulle vært behandlet i Stortinget. Kristelig Folkeparti er enig i at det er kritikkverdig at de mottatte rapportene kom komiteen i hende for sent til at komiteen kunne ha en forsvarlig behandling av saken i Stortinget på det oppsatte tidspunkt. Når det ellers gjelder behandlingen av disse rapportene i komiteen, viser jeg til saksordførerens gjennomgang. Det er imidlertid grunn til å merke seg komitéflertallets klare påpekning av alvorlige, kritikkverdige forhold rundt avhendingen av F-5 jagerfly og avhendingen av materiell omtalt i rapporten fra internrevisjonen datert 23. november 2015. Med bakgrunn i de alvorlige manglene F-5-rapporten avdekker, går Kristelig Folkeparti, sammen med flertallet, inn for å ta det oppsiktsvekkende skritt å be om at Riksrevisjonen gjennomgår hele salgsprosessen vedrørende salget av de to jagerflyene. Det er en tilråding som understreker det store alvoret i denne saken. Mangel på ledelsesforankring av etiske retningslinjer, mangel på standardiserte prosedyrer og mangel på nødvendig uavhengighet til å vurdere risiko knyttet til potensielle kjøpere er noen av de mest alvorlige forhold som er avdekket i forbindelse med avhendingen av forsvarsmateriell, og som krever en ytterligere gjennomgang og oppfølging. At 13 av de 24 anbefalingene fra internrevisjonen allerede er implementert, og de resterende er under implementering, er positivt. Regelverket for avhending har blitt endret. Det er bra, samtidig som det naturligvis understreker alvoret i saken. Det er tatt en rekke grep fra statsrådens side, og overfor komiteen har statsråden gjort sitt ytterste for å framskaffe relevant og korrekt informasjon. Statsråden har etter Kristelig Folkepartis vurdering vist at hun har forstått alvoret i saken, og både hun og utenriksminister Brende har bidratt til nødvendige endringer. Forsvaret ble pålagt å stanse pågående og planlagte auksjoner av materiell med militært utseende inntil alle forhold var avklart og nødvendige tiltak implementert. Funnene fra PwC-1-rapporten og internrevisjonsrapporten er fulgt opp med nødvendige tiltak. Som jeg tidligere var inne på, er fullmaktene knyttet til avhending av materiell ikke lenger delegert til FLO. Styringsdialogen med forsvarssjefen er intensivert. Økokrim har vært koplet inn i enkelte saker som kunne være straffbare, og Forsvarsdepartementet, i samarbeid med Utenriksdepartementet, har utarbeidet en detaljert liste over forhold som må vurderes og avklares før salg – for å nevne noe. Det er positivt at statsråden har vært konstruktiv i denne saken, men det skulle nær sagt bare mangle. Som jeg har vært inne på tidligere, er det statsrådens ansvar å rydde opp. Det opplever jeg at hun er godt i gang med. Statsråd Eriksen Søreide har erkjent alvoret i de feilene som har blitt begått, og hun har tatt ansvar etter hvert som avsløringene har dukket opp. Det lover godt for det videre arbeidet slik at en kan minimere risikoen for at liknende tilfeller kan oppstå på et senere tidspunkt. Så vet alle – det vil vi alle forstå – at man aldri kan gardere seg 100 pst. eller at det ikke kan falle skjeletter ut av skapet også framover. Uregelmessigheter kan oppstå. Vi snakker her om store systemer som håndteres av det et system vanligvis håndteres av, nemlig mennesker av kjøtt og blod. Feil kan skje, men her handler det om å rigge systemene på en sånn måte at risiko minimeres, samtidig som de ansatte gis tillit i sine oppgaver. Det må bygges en kultur hvor feil, mangler og uærlighet ikke skjules, hvor feilene kan komme fram i lyset og kan håndteres. Og det må bygges en kultur der ledere tar ansvar for feil som skjer, og ikke bagatelliserer eller skylder på en enkeltperson nedover i systemet. Det er et lederansvar å bidra til en sånn kultur. Kristelig Folkeparti er av den oppfatning at ansvaret for de spesifikke avhendingene som denne saken handler om, fortsatt ikke har blitt erkjent av den som har blitt gitt dette ansvaret: forsvarssjefen. Vi mener dette er alvorlig. Det er statsrådens ansvar å følge opp overfor etaten og overfor etatssjefen. I Kristelig Folkeparti forutsetter vi at det vil skje på den aller tydeligste måte.