Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-03-03:
Det er viktig å fokusere kontinuerlig på arbeidsmiljøet, på sykefraværet og på det som utvikler stadig flere uføretrygdede. Det har vært en veldig negativ utvikling innen dette området de siste åtte–ti årene, og utgiftene til sykefravær utgjorde i 2001 23 milliarder kr. Når en da vet at også økningen i antallet uføre fører til at denne ordningen i dag koster samfunnet 33 milliarder kr – og antakeligvis mer nå etter regnskapet i 2001 – er det klart at dette er viktige faktorer også i den økonomiske og ressursmessige politikken. Men viktigst er det at de som faller utenfor et lite inkluderende arbeidsliv, blir gjort i stand til å komme inn igjen i arbeidslivet og få en hverdag som er meningsfylt og god. Det er derfor veldig viktig at man forsterker innsatsen mot sykefraværet og mot en utvikling som fører til stadig flere uføretrygdede. Ved siden av de tallene som jeg nå nevnte, har LHL og SINTEF foretatt en undersøkelse som viser at en bedrift taper ca. 1 700 kr pr. dag pr. arbeidstaker ved sykefravær. Det er også en faktor som burde tilsi at hele arbeidslivslinjen må ses i denne sammenheng. Men det er ett forhold til som jeg tror at storsamfunnet og staten ved storting og regjering må ta mer på alvor, og det er at man innenfor helsevesenet har en behandlingskapasitet og ikke minst rehabiliteringsmuligheter slik at de som blir syke og må søke fravær på grunn av ulykker, slitasje e.l., kan komme tilbake i jobb fortest mulig. Dette tror jeg er en veldig stor oppgave, som burde tas mer på alvor, parallelt med Sandman-utvalget og parallelt med de forhold som bl.a. er inne i denne saken. Vi ser at presset på arbeidsplassene er økende. Der har det skjedd veldig mye de siste årene. Arbeidslivet har blitt mer brutalt på grunn av omstillinger og tidspress, noe som fører til stress og helseplager, ikke minst innenfor det psykiske helseområdet. Det var veldig positivt at man fikk inngått Intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv høsten 2001, men det er klart at den må følges opp av alle parter. Avtalen har som intensjon å senke sykefraværet med 20 pst. i løpet av avtaleperioden, som er på vel fire år. Det kan se vanskelig ut i dag når vi ser hvordan arbeidsledigheten igjen øker, men det må være et mål at man klarer å nå nærmest mulig opp til den intensjonen som ligger i denne avtalen, og etter at status er oppgjort, er det viktig at vi klarer å beholde de velferdsordninger som vi har i dag. Vi ser også fram til at det partssammensatte arbeidslivslovutvalget skal legge fram sine innstillinger ved slutten av dette året, slik at man kan få ting til å fungere ved at forslag fra dette arbeidslivslovutvalget gjøres gjeldende fra 2005. Det er viktig at det nå legges en lovfestet plikt på arbeidsgiverne til å utarbeide oppfølgingsplaner for tilrettelegging av arbeid for sykmeldte arbeidstakere som har vært sykmeldte i mer enn åtte uker. Men det er viktig at dette ikke blir for byråkratisk og for tidkrevende for arbeidsgiverne. Samtidig synes jeg, i likhet med representanten Heikki Holmås, at det må være viktig for styresmaktene å gi arbeidsgiverne og arbeidsplassene incentiver for å motvirke utstøting og for å stimulere til inkludering i arbeidslivet. Til slutt vil jeg bare knytte noen kommentarer til det forholdet i innstillingen hvor komiteen deler seg. Representanten fra Høyre var også inne på at det kunne være vanskelig å opprettholde dagens sykelønnsordning hvis man ser at det ikke er en bedring i denne utviklingen over tid. På Senterpartiets vegne vil jeg si at vi må arbeide for å bevare og forsterke de velferdsordningene som vi har i dag. Vi viser til at hovedmålsettingen med den innstillingen som vi behandler i dag, er å hindre at folk støtes ut av arbeidslivet, for på den måten å redusere de samfunnsmessige kostnadene ved sykefravær og uføretrygd.