Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-04-26:
Jeg vil først få takke representanten Høie for å reise denne viktige debatten. I 2008 fremmet jeg en interpellasjon om hiv. Mitt utgangspunkt da var en økende bekymring for at befolkningen manglet grunnleggende kunnskaper om hvordan hiv smitter – og også om hvordan hiv ikke smitter. Å kunne forebygge smitte var en del av debatten også den gangen. Økningen i hivtilfeller må ses i sammenheng med en generell økning i kjønnssykdommer. Hivviruset er i seg selv et forholdsvis lite smittsomt virus. Dersom den hivpositive i tillegg har en annen kjønnssykdom, som f.eks. klamydia eller gonoré, øker smittsomheten til hivviruset betydelig, fordi man da lettere får kontaktblødninger. Det er ikke uvanlig at hivpositive kan ha andre kjønnssykdommer. Kjønnssykdommer er generelt økende i hele befolkningen – både klamydia, gonoré og syfilis. La meg ta et eksempel: Tall fra Folkehelseinstituttet viser at klamydiatilfellene i 2001 var 14 901, og i 2010 var det hele 22 527 nye tilfeller av klamydia. Et virksomt, og jeg vil si enkelt, forebyggende tiltak mot hiv og mot kjønnssykdommer i befolkningen, som flere har vært inne på, er å bruke kondom. Dessverre viser mange undersøkelser at kondombruken er lav her i landet. I tillegg til å beskytte mot kjønnssykdommer er det et godt prevensjonsmiddel. Å bruke kondom som prevensjonsmiddel i større grad enn i dag ville ikke bare hatt god beskyttelse mot uønskede svangerskap, men man hadde også fått god beskyttelse mot hiv og kjønnssykdommer, noe ikke p-pillen beskytter mot. Mange kvinner synes at det er vanskelig å argumentere for at partner skal bruke kondom av frykt for kjønnssykdommer. I praksis blir dermed bruken lav. Jeg tror vi med fordel mer offensivt burde fremhevet bruken av kondom fra helsemyndighetenes side, for på denne måten å få økt aksept i alle deler av den voksne befolkningen. Det er grunn til å være bekymret for en stadig økende forekomst av nordmenn som blir hivsmittet i utlandet. Forekomsten av hiv er mye høyere i mange utenlandske land enn i Norge. Også derfor er det viktig å etablere gode vaner og holdninger til kondombruk. Blant homofile antar man at redusert trusseloppfatning av hiv, i lys av de bedrede behandlingsmulighetene som kom for om lag 15 år siden, har bidratt sterkt som medvirkende årsak til at noen homofile igjen våger å praktisere usikker sex. En studie i Europa, EMIS, viser at også blant homofile som vet de er hivpositive, er omfanget av ubeskyttet sex betydelig. Samtidig avdekker denne studien at nesten 70 pst. av respondentene ikke samtalte om hivstatus med sin siste tilfeldige sexpartner, minst en tredel kjente ikke sin egen hivstatus, og bare vel halvparten hadde testet seg for en seksuelt overførbar infeksjon det siste året – statsråden var også inne på disse tallene. Kanskje har dette med frykt for stigmatisering og sosial utestenging å gjøre, noe som er forståelig, gitt mangelen på kunnskap om hiv, som både jeg og interpellanten har vært inne på. Nå er det jo slett ikke slik at de fleste utsetter seg for risikofylt sex. I en NOVA-undersøkelse om homofile og lesbiskes levekår kom det frem at kun en femtedel av homofile menn er i gruppen som potensielt gjennomfører risikofylt sex, og dermed står i fare for å bli smittet av hiv. Denne gruppen er det viktig og nå frem til. Spørsmålet er hvordan man skal nå frem til akkurat denne gruppen med opplysnings- og holdningsskapende arbeid. Utfordringene når det gjelder bekjempelsen av hiv og andre kjønnssykdommer, er store. Mange innvandrere som kommer til landet, er også hivpositive. I 2011 utgjorde disse 109 nydiagnostiserte tilfeller av totalt 269. Et sentralt problem i denne gruppen er taushet om smitte i innvandrermiljøer. Kultur, religion og språk gir ekstra utfordringer i hivforebyggende arbeid og tiltak for hivpositive i nettopp disse miljøene. Vi må ikke glemme de unge. Det er uhyre viktig med holdningsskapende arbeid, opplysning og veiledning. Kunnskap om hva som smitter og ikke smitter, er vesentlig. Åpenhet og kunnskap om hiv vil også bidra til at det blir mindre stigmatisering og misforståelser knyttet til dem som må leve med hiv resten av livet. Helt til sist var interpellanten inne på dette med straffeloven. Også i den forrige interpellasjonsdebatten om hiv var dette et tema, og ja – jeg synes faktisk at vi bør kunne gå nærmere inn og se på om vi bør endre noe her.