Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-09:
La meg starte med å slutte meg til utenriksministerens parole: Bare ring, vi stiller. For er det noe både utenriksministeren og jeg har gjort, er det å oppmuntre til bistandsdebatt. Jeg sa en gang at hvis ikke Fremskrittspartiet hadde eksistert, måtte partiet vært funnet opp, fordi vi trenger nettopp et kritisk søkelys på norsk bistand. Vi inviterte Moyo, kanskje Afrikas fremste bistandskritiker, til Norge for å få debatten, og vi har begge reist land og strand rundt og tatt del i store og små møter på dette området. Vi deltar i alle de radio- og tv-debatter som noen måtte interessere seg for å invitere oss til, og vi har lagt på bordet to stortingsmeldinger, som er et samlet hele, hvor man ser norsk utenriks- og utviklingspolitikk i en sammenheng. Det har aldri vært gjort av noen regjering før – vi har gjort det. Så stopp debatten om at vi ikke har debatt, men skap debatten, og la oss gå inn i debatten. Det andre er debatten om at det er viktigst hvordan vi bruker pengene, og ikke hvor mye vi gir. Det er jo også aldeles innlysende, og det gjelder på alle livets områder, enten det er forsvar, vei eller kommuner. Det er alltid viktigst at vi bruker de pengene vi har, riktig. Det er viktigere enn å få mer. Men det underlige er at det ser ut som at bistand er i en særstilling, for de samme Høyre-representantene som først sa at det viktigste er hvordan vi bruker pengene, og ikke hva vi gir, hoppet straks over til Forsvarsdepartementet, hvor det var hvor mye vi gir, som var viktig. Det underlige er at hvis man mener at det man gjør på bistandsområdet, er riktig – Fremskrittspartiet står for en betydelig bistand, Høyre står for en meget høy bistand i internasjonal sammenheng – er det vel aldeles innlysende at man får gjort mer hvis man har mer penger. Slik er det på alle andre områder. Har man god politikk, får man gjort mer med mer penger. Slik er det selvsagt på bistandsområdet også. Så la oss ikke bruke dette som et argument for å få bistanden ned. Det er viktigst hvordan vi bruker pengene, men jo mer penger vi har, jo bedre får vi brukt dem hvis vi har en god politikk. Så har Regjeringen lagt fram en utviklingspolitikk som konsentrerer seg om tre k-er. På forskjellige måter har de vært framme i debatten her også. Den første er konflikt. Det er bred støtte i Stortinget for den norske sivile innsatsen i Afghanistan. Jeg skulle ønske vi kunne få en tilsvarende støtte i Stortinget for den norske sivile innsatsen i Sudan. La oss aldri glemme at det var i Sudan bin Laden var før han flyttet til Afghanistan. Det er de to store konfliktene – den ene roterer rundt Kongo og de store sjøene, og den andre roterer rundt Sudan – som i dag er de viktigste faktorene som holder Afrika i fattigdom. Når det gjelder de landene som har fred og har hatt det over tid, har mange av dem stor økonomisk framgang, men de som er i disse konfliktområdene eller er sugd inn i dem, har store problemer. Så det å bidra til konfliktløsing i Sudan er utrolig viktig. Det er et sikkerhetsspørsmål for Norge og verden, og vi burde få den samme brede tilslutningen til det som vi har til engasjementet i Afghanistan. Så har klima vært tydelig framme som et viktig utviklingspolitisk spørsmål. Dagfinn Høybråten tok opp spørsmålet om klimatilpasning. Det er jeg glad for. Jeg er enig i at det budsjettet som er lagt fram nå, ikke har tatt tilstrekkelig høyde for klimatilpasningenes rolle i bistanden. Det er fordi vi ikke har tenkt langt nok på dette området. Vi må gjøre mye mer, og vi skal gjøre Norge til et foregangsland i klimariktig bistand. Det gjelder både å se alt vi gjør i et klimaperspektiv, og å se hvilke særskilte tiltak man må sette inn på grunn av klimaendring. Her er det også avgrensninger mellom hva som er naturlig å gjøre innenfor bistandsbudsjettet, og hva som er naturlig å gjøre utenfor bistandsbudsjettet. Men dette skal vi komme tilbake til, vidt og bredt, og det er bra, flott, at Stortinget tar det opp. Når det gjelder kapital, som er det tredje store området, så la meg minne om at en av hovedgrunnene til bl.a. å drive bistand i Vietnam og Latin-Amerika, som Høyre nå vil gå ned på, er nettopp koblet til de to k-ene klima og kapital. Vi driver klimarettet bistand i Latin-Amerika, og både i Vietnam og Latin-Amerika driver vi bistand knyttet til hvordan man får kapitalstrømmene riktig. Dette er vesentlige områder for norsk næringsliv, et stort potensial for næringslivsinvesteringer i disse områdene, og alt dette kan bli lettere ved hjelp av bistand. Det er litt rart for meg at Høyre, som har en så lang tradisjon som et parti for privat sektor, ikke ser de positive mulighetene i dette også på utviklingsområdet. La meg til slutt si at Fremskrittspartiet har et par forslag som er vel verd å ta med seg. Det ene er å se mer på hva vi gjør i FN, og hvordan vi kan få brukt de pengene bedre. Jeg har tatt initiativ til at vi gjør dette sammen med svenskene. Jeg skal møte min svenske kollega rett over nyttår for å se på hvordan Norge og Sverige, som er to av de største bidragsyterne i FN-systemet – Norge er i kroner og øre alene den tredje største bidragsyteren til FNs utviklings- og humanitære programmer – sammen kan ha mer innflytelse på at FN-organisasjonene driver bedre.