Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-11:
Jeg vil først få ta opp SVs forslag, som er inntatt i innstillinga. Jeg skal forsøke å konsentrere meg om hovedsakene. De to temaene som har vært diskutert mest hittil, er likestillingsbestemmelsene og bestemmelsene om parlamentarisme. Når det gjelder likestillingsbestemmelsene, mener SV at de er viktige, men at det på ingen måte er helt ut disse reglene som skal gjøre den store forskjellen. Men det er slik at det likestillingsarbeidet som har vært ført i dette landet og i andre land, ikke har gått av seg sjøl. Det har vært slik at alle forslag som har vært fremmet for å bedre likestillinga, har blitt nedstemt og motarbeidet av høyresida, av Høyre og av Fremskrittspartiet. Og det er vel også slik at en del av de argumentene som framføres i dag, er uten truverdighet. Hvis man ser på hvordan likestillingssituasjonen er f.eks. i Fremskrittspartiet, er det slik at det nesten bare er menn som er representert i det partiet, og da er det veldig vanskelig å tru at de skal kunne ha noen særlig truverdige og gode metoder for å rekruttere kvinner og gjøre det attraktivt for kvinner å være med i politisk virksomhet. Vi behandles ikke likt, vi motiveres forskjellig, vi belønnes forskjellig, vi opplever å bli inkludert eller ekskludert, også noen ganger etter gamle kjønnsrollemønstre. Så dette dreier seg faktisk om å forsøke å gjøre noe aktivt for å forandre en situasjon. Når jeg leser Fremskrittspartiets merknader på dette – de sier at ved å innføre strenge kjønnskvoteringsbestemmelser, slik som flertallet ønsker, må «dyktighet og egnethet… vike for kjønn » – må jeg spørre om det er slik at Fremskrittspartiet faktisk mener at menn er dyktigere og mer egnet enn kvinner. Realiteten er jo at vi faktisk er over 50 pst. av befolkninga, men er mindre representert i politiske organer som skal legge til rette og styre samfunnet for oss. Og at kvinner er spesielt lite representert i Fremskrittspartiets organer, betyr kanskje at vi er lite egnet til å fremme fremskrittspartipolitikk. Det er kanskje ikke så rart. Men jeg reagerer på måten å ordlegge seg på, fordi det betyr at Fremskrittspartiet mener at når kvinner ikke er representert, er det fordi de ikke er dyktige og egnet. Vi vet jo at menn blir valgt fordi de er menn. Det har de blitt lenge, og vi har faktisk vært nødt til å få til noen tiltak for å endre dette. Så er det noen som nevner gjennomgående representasjon som et viktigere prinsipp enn likestillingsprinsippet. Jeg er en av de politikerne som har hatt glede av – og har likt – gjennomgående representasjon, fordi jeg er et svært engasjert menneske som har ønsket å drive med politikk veldig aktivt. Men jeg får helt andre signaler fra nesten alle andre som ikke er slike politiske dyr som jeg, spesielt fra kvinner som sier at de kan tenke seg å delta i politisk virksomhet hvis de slipper det åket som den gjennomgående representasjonen er, fordi det betyr at man blir spist med hud og hår og må drive med politikk døgnet rundt. Det er det nesten ingen som vil. Jeg trur at det grepet å løsne på prinsippet om gjennomgående representasjon er noe av det aller viktigste nå for å slippe til både kvinner og også ganske mange menn som kan tenke seg å engasjere seg politisk, men ikke kan tenke seg å bruke hele livet sitt og hele fritida si til det. Det komiteen har gjort på dette området, er jeg veldig glad for, fordi jeg trur vi på den måten kan øke bredden i politisk aktivitet vesentlig, både for kvinner og menn. Det er nok det som er det viktige. Så til innføring av parlamentarisme og de reglene rundt det som flertallet ønsker å endre. De ønsker altså å gå inn for et vanlig flertallsprinsipp når dette skal vedtas. SV er positiv til og ønsker at flere kommuner, kanskje spesielt fylkeskommuner, skal forsøke parlamentarisme. Jeg har sjøl erfaring fra det, sjøl om det var et system som var litt annerledes enn det det er nå. Erfaringene er gjennomgående positive. Jeg kan berolige Arbeiderpartiet med at det ikke er skrekk for at noen politikere skal være heldagspolitikere som har fått SV til å si at vi ønsker å beholde reglene slik de er i dag. Tvert imot ser vi at byråkratiet og embetsverket etter hvert er svært skolert og oppegående. Det skal de være – befolkningen er det også. Det er vel større fare for at politikerne får for vanskelige arbeidsforhold og for liten kompetanse hvis nesten alle politikerne fremdeles skal være hobbypolitikere på en kveldstime etter en slitsom arbeidsdag. Så jeg deler ikke frykten for heldagspolitikere, jeg trur faktisk at det kommer til å bli flere av dem. Men grunnen til at vi, på tross av min svært positive holdning til parlamentarisme og at vi ønsker å bidra til det, har ønsket at reglene fremdeles skal være slik de er, er at vi trur at sjansen for å lykkes i et parlamentarisk system er mye større hvis det er et bredt flertall som ønsker det. Dette er store omlegginger. Jeg har diskutert dette ute i mange kommuner og fylker når jeg har vært invitert til å snakke om det både i mitt parti og i andre partier – for jeg har litt erfaring fra det – og skepsisen er stor hos mange mot dette nye systemet. Jeg trur derfor det er uklokt å true dette gjennom med et lite flertall, og at sjansen for at man skal lykkes i et slikt prosjekt – og det ønsker jeg man skal gjøre – er større hvis et bredt flertall står bak og virkelig ønsker at dette skal vi få til. Jeg trur at dette kan vitalisere lokaldemokratiet, at det synliggjør ansvar, og at det synliggjør posisjon og opposisjon, og ikke minst gir det små partier en mulighet til, der man har inngått politiske avtaler i en flertallskonstellasjon, å ha noen pressmidler for å holde sine samarbeidspartnere på plass i et samarbeid. Slik det er nå, fordeles posisjoner i lokalpolitikken, valg av ordfører osv., i formannskapssystemet en gang i fireårsperioden, og så har man egentlig ingenting å true med, for å si det slik, for å holde en flertallskonstellasjon samlet og på plass. Derfor trur vi at dette kunne være en spennende løsning for mange kommuner og fylkeskommuner. Så til spørsmålet om åpenhet, som også har vært til drøfting: Vi ønsker mest mulig åpenhet, at innføring av parlamentarisme og komitemodell ikke automatisk skal føre til mer lukkethet, men at krav til åpenhet i komitebehandlingene kan settes av det enkelte kommunestyre. Min tilråding vil være at man gjør det, dersom ikke andre lover gjør at møtene bør være lukket av taushetsgrunner. Vi har fremmet to forslag. Jeg skal bare gå inn på et av dem, og det gjelder oppnevning av styremedlemmer i interkommunale selskaper. Ut fra forslaget til lovtekst er det i en parlamentarisk modell opp til kommunestyret om det er rådet eller kommunestyret som skal velge representanter til kommunale foretak. Lovbestemmelsen er en kan-bestemmelse, men den innebærer at også rådet kan velge. Hvis man ser på hvordan dette skal fungere i praksis, må det etter mitt og SVs syn være rådet som får mulighet til å oppnevne styrerepresentanter, fordi det må være rådet som har ansvaret for driften av et kommunalt foretak. Så er det spørsmål om dette også skal gjelde for interkommunale foretak. Det er det en diskusjon om. I departementets svarbrev står det når det dreier seg om dette: «Dersom kommunestyret ikke skulle kunne legge et kommunalt foretak under kommunerådet, vil dette kunne føre til at foretakets styre og kommunerådet i praksis ble sideordnet og fikk overlappende kompetanse. Dette kunne i sin tur føre til uklare myndighets- og ansvarsforhold mellom rådet og foretakets styre. Dersom rådet heller ikke skulle kunne velge styremedlemmene ville denne uklarheten forsterkes. » Grunnen til at vi ønsker at dette prinsippet også skal gjelde for oppnevning av styremedlemmer til interkommunale selskaper, er nettopp denne argumentasjonen. Vi mener at forholdet kommunestyrets kompetanse/rådets kompetanse kan bli uryddig og overlappende. Vi anbefaler derfor at den samme kan-bestemmelsen blir gjort gjeldende for oppnevning av styremedlemmer til interkommunale selskaper.