Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Jeg hadde forberedt et innlegg til interpellasjonen, men jeg har behov for først å ta opp en sak som var på P4-nyhetene i dag morges, som jeg synes henger ganske godt sammen med interpellasjonen – om at pedofile som ber om hjelp, må vente i to år for å få hjelp. Pedofile har ofte en tendens til å tenke at de ikke har et problem, eller de vil ikke innse at de har et problem. Men når noen faktisk innser dette og ber om hjelp, synes jeg det er uakseptabelt at man må vente i to år. Stine Sofies Stiftelse, som fikk Alvheims ærespris på Fremskrittspartiets landsmøte i helgen, har i ti år jobbet utrettelig for å bedre barns rettssikkerhet og for å gi dem en barndom uten overgrep. I dag får vi altså vite at mangelen på bevilgninger medfører at personer som selv mener de er en fare for barn, ikke får hjelp. Det er ikke mangel på personell, men mangel på bevilgninger, får vi opplyst. Dette gjør meg sint, og det gjør meg redd. Jeg forventer at helseministeren sørger for at nødvendige bevilgninger blir gitt, slik at vi kan unngå overgrep i bøtter og spann, slik Thore Langfeldt uttrykte det. Seksuelle overgrep mot barn gir dem arr i sjelen som aldri blir borte. Det hadde vært fint om vi slapp å oppleve at helsepersonell oppdager overgrep mot barn, men interpellasjonen handler om at de gangene dette skjer, har de en plikt til å melde fra. Og det framgår av tilsynsmeldinger fra Statens helsetilsyn for 2009 at helsepersonell i for liten grad melder overgrep mot barn til barnevernet – dette til tross for at helsepersonelloven § 33 gir helsepersonell meldeplikt. Det er i tilsynsmeldingen vist til at det hvert år i snitt dør ni personer under tre år som følge av mishandling eller omsorgssvikt av sine nærmeste. Det er et tankekors at slike alvorlige overgrep skjer mot uskyldige individer som er totalt forsvarsløse, og som helsepersonell har et selvstendig ansvar for å ivareta gjennom meldeplikten. Det er derfor skremmende å konstatere at Helsetilsynet antyder at dette bare er toppen av isfjellet. Like urovekkende er det at meldingen beskriver at helsepersonell som mottar det som kan minne om en tilståelse fra en overgriper, ikke melder dette, og at dette medfører at flere barn blir utsatt for overgrep. For dette har tilsynet gitt en advarsel til fire psykiatere og en sykepleier. Det er etter min oppfatning da på sin plass å stille spørsmål om hva som må til for at helsepersonell skal få kraftigere sanksjoner eller reaksjoner. Det vil være svært viktig at man i de tilfeller som Helsetilsynet avdekker, faktisk ilegger sanksjoner som understreker sakens alvor i større grad enn det som er tilfellet i dag. Som medlem av Billighetserstatningsutvalget, nå kalt Stortingets utvalg for rettferdsvederlag, har jeg vært med på å gi erstatning til barn som har blitt utsatt for overgrep og omsorgssvikt, og hvor det offentlige ikke gjorde sin plikt til å få dette stoppet, til tross for at man var kjent med problemstillingen. Søknadene går helt tilbake til 1940-tallet og gjelder helt fram til i dag. En eller annen gang må vi vel være i stand til å lære av våre tidligere feil og unnlatelser. I helse- og omsorgskomiteens møte med Statens helsetilsyn nylig uttrykte direktør Lars E. Hanssen bekymring over at man tilsynelatende ikke lærte av sine feil. Han sa at han i en spøkefull tone ofte sa at dersom dere absolutt må gjøre noen feil, så gjør noen som ikke tidligere er gjort. Og, la han til, egentlig trenger ikke dette å være en spøk, for sannheten er at alle feil som kan begås, er begått. Og dersom man skulle begå en feil som tidligere ikke er begått, er det faktisk ikke nye feil å finne. Mange kommuner har opprettet såkalte tverrfaglige team, hvor fagpersoner fra forskjellige miljøer møtes. Dersom disse teamene brukes på en god og riktig måte og involverer alle fagmiljøer som arbeider med barn, burde alle tilfeller av omsorgssvikt og overgrep mot barn blitt oppdaget på et tidlig stadium. Slik jeg ser det, er det flere fagmiljøer enn personer som arbeider innen helse, som unnlater å varsle. Derfor har vi behov for at fokuset utvides, og at det settes høyt opp på agendaen.