Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
Elevombud for skolen – ett ombud i hvert fylke – vil neppe erstatte det som ligger i Fremskrittspartiets forslag om et uhildet klageorgan for skolen med stor legitimitet og kompetanse. En av årsakene til behovet for nettopp et klageorgan er jo at f.eks. statens utdanningskontorer i de forskjellige fylkene synes å tolke opplæringsloven vidt forskjellig, og dette går ut over den enkelte elevs rettssikkerhet. Hensikten med forslaget er nettopp å ivareta rettssikkerheten i forhold til opplæringen, opplæringsmiljøet – det kan bl.a. bety skolebygninger – og skolespørsmål generelt. Videre er hensikten å ivareta skolens troverdighet ved at et frittstående organ går god for at det ble handlet rett fra skolens side. I dag ser vi mange eksempler på at skolens troverdighet lider stort. Med et klageorgan unngår man opprivende og følelsesladde angrep fra begge sider, noe som ikke vil tjene opplæringen overhodet. For det første vil ombudet ivareta den enkelte elev og elevens åpenbare behov for uavhengig skole- og juridiskfaglig bistand. For det andre dreier det seg også om å åpne for adgangen til å gi alle foreldre en trygghet på tilgang til uhildet kunnskap rundt skolefaglige problemstillinger, uten at denne tryggheten er knyttet opp til dyre advokatsalær og lange rettsprosesser. Grunnen til at jeg anser det nødvendig med en slik argumentasjon, er erkjennelsen av at skolen og skolens ansatte alltid har hatt definisjonsmakt når det gjelder elever og foreldre. Det har aldri vært spørsmål om noen annen definisjon enn den skolen har gitt. Dette monopolet må vi forsøke å fordele i en opplevelse av likeverdighet mellom partene. Det er nedfelt i lovs form at foreldre er ansvarlige for egne barns oppvekst, opplæring og oppdragelse, og da må også Stortingets flertall gi mulighet til at helt vanlige foreldre får den nødvendige hjelp og bistand de sårt trenger. For det tredje har det i media vært jevnlige klager fra lærernes organisasjoner og fra lærerutdanningsmedarbeidere om svartmaling av skolen. Jeg håper alle ser at opprettelsen av et uhildet organ, et ombud for skolen med stor faglig tyngde og legitimitet, vil gjøre en slik svartmaling umulig. La meg først vise til en nylig oppstått situasjon beskrevet av svensk presse, om fare for kreft ved konsum av enkelte matvarer. Det burde være klart at folk har et berettiget krav på å få vite om perspektivene for sine private matvaner. Likevel ble dette forsøkt dempet for ikke å skremme befolkningen. Når det dreier seg om oppdragelsesansvar, vil jeg gå noe lenger. Jeg vil hevde at samfunnet har et ansvar for å understøtte foreldrene i at barna skal gis mulighet til å bli ansvarlige voksne. Jeg vil anta at et lignende uavhengig organ kunne ha belyst de avgjørelser som ble tatt i forhold til et ungt menneske, med de katastrofale følgene vi leser om i en liten by i Tyskland. Dette er noe som kanskje har utviklet seg over tid mellom en skole og en elev, når avisene gjengir en far som overhodet ikke var klar over verken at hans sønn var utvist fra skolen, eller at sønnen hadde blitt satt ned to klassetrinn tidligere. Beskrivelsene vitner om at det ikke finnes noe slikt organ for å ivareta alle involverte parter. Mobbing er et overgrep, men som med mange andre typer overgrep er det umulig å få slutt på uvesenet. Det finnes mobbing både blant voksne og barn. Voksne mobber hverandre, og de mobber barn og ungdom. Barn og ungdom mobber voksne, samtidig som de mobber hverandre. Når det gjelder mobbing, synes det som om idealet er den voksne mobber, og dette gir mobbingen legalitet blant de yngre. Til og med på eldreinstitusjoner mobber man hverandre. Det er et ganske skremmende perspektiv, er det ikke? Mobbingens iboende problem er et absolutt viktig arbeidsfelt for et slikt ombud. Det er et stadig økende mobbeproblem i skolen. Ingen kan si at de aldri har hørt om mobbing. Mange penger har blitt brukt gjennom mange år for å stoppe eller redusere mobbing. Til tross for dette blir det fra seriøse forskere varslet om at mobbingens omfang øker, og at graden av grov mobbing øker mest. Det kan virke som om alle anstrengelser synes å ha spilt fallitt. I et slikt klima er det et skrikende behov for et organ som elever, foreldre og skolen kan henvende seg til. Det er viktig også for rettssikkerheten at en utenforliggende instans kan ivareta ofrene dersom de føler og opplever at skolen ikke tar deres henvendelser på alvor. Det har i enkelte tilfeller vist seg at skolen er mer opptatt av å beskytte seg selv enn å imøtekomme og hjelpe dem som er utsatt for mobbing på skolen og på arbeidsplassen. Jeg er glad for at alle ser positivt på forslaget – i utgangspunktet – men jeg opplever en stor grad av frustrasjon og håpløshet ved at ingen så langt har bidratt med aktiv støtte. Avslutningsvis vil jeg også peke på de personlige og samfunnsmessige kostnader som påføres ved voldshandlinger og traumatiske opplevelser for både elever, personell og institusjon. Jeg vil be om at dette forslaget ses på som et forsøk på å starte en ny form for forebygging, og at man ikke alltid halter etter det som faktisk skjer. Til slutt vil jeg ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet og representanten Simonsen.