Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Skal vi løse klimaproblemet, må vi erstatte fossil energi med fornybar energi. For å få til det må vi øke produksjonen av kraft fra fornybar energi betydelig i tiden som kommer, samtidig som vi gjennomfører tiltak for å bruke fornybar kraft på områder hvor vi tidligere har brukt fossil energi. Gjennom høringsprosessen for en justert avtale med Sverige om elsertifikatavtalen går tunge energiaktører imot avtalen, deriblant Energi Norge. De etterlyser mer oppmerksomhet rundt hva kraften skal benyttes til. Bruk av kraft fra land og tilrettelegging for kraftkrevende industri kan kanskje være et godt svar på akkurat det. Elsertifikatmarkedet vi har sammen med Sverige, skal bidra til å nå målene vi har satt oss i fornybardirektivet, og til å utløse 26,4 TWh ny fornybar kraft fram mot 2020. For Arbeiderpartiet er det vesentlig at Norge får sin rettmessige andel av investeringene gjennom sertifikatordningen. Dessverre ser vi at det er krevende. Lav kraftpris var en ventet konsekvens av produksjonen av ny fornybar energi, men vi må se på hvordan vi kan legge til rette for at flere av de investeringene som skal foretas, kommer i Norge og gir ringvirkninger til norsk næringsliv og norske kommuner. Uten utbygging i Norge er det vanskelig å bygge opp et industrielt nærvær i den delen av fornybarsektoren. Elsertifikatsystemet fungerer sånn at det er vi som norske strømkunder som betaler for utbyggingen av fornybar energi gjennom sertifikatene. I gårsdagens Dagens Næringsliv kunne vi lese at dersom en legger dagens prisbilde til grunn, vil den totale kostnaden over systemets levetid være på 48 mrd. kr. Vi må ikke gå i den fellen at vi tenker at dette ikke merkes fordi disse pengene ikke går over statsbudsjettet. Når regjeringen nå foreslår og får tilslutning fra komiteen om å øke antallet gamle kraftverk som skal få støtte, er det grunn til å stille seg noen spørsmål. I proposisjonen er kostnaden beregnet til å koste ytterligere 2,4–4 mrd. kr. Det er altså kraftverk som produserer strøm i dag. Det er et problem at vi ikke får tiltrukket oss nok investeringer til Norge. Stortinget har gjort noen grep for å bedre investeringsgrunnlaget for aktørene på norsk side. Endring i avskrivningsreglene er sentralt her. Arbeiderpartiet foreslo 40 pst. meravskrivning over de første fire årene teknologinøytralt for sertifikatkraft. Regjeringen har lagt seg på et lavere nivå. I avtalen med Sverige som vi nå har til behandling, ber statsråden oss godkjenne at svenskene skal øke sin forpliktelse med ytterligere 2 TWh. Vi har merket oss at det gir problemer i det svenske parlamentet. Det er avgjørende at statsråden ikke går med på at svenskene får økt sin forpliktelse uten at investeringsforholdene mellom svenske og norske aktører jevnes ut. Det er en underlig situasjon vi nå befinner oss i. Stortingets flertall vil nå gi allerede vedtatte og utbygde prosjekter som ikke har hatt tilgang til sertifikater, tilgang på nettopp det. Med andre ord: Allerede foretatte investeringer skal motta subsidier fra norske strømkunder. I tillegg skal vi øke omfanget av sertifikatmarkedet, som igjen vil øke kraftproduksjonen i det nordiske markedet, som igjen vil redusere prisene og gjøre det vanskeligere å investere. Dette gjøres i en tid da statens eget selskap, Statkraft, ikke har klart å regne hjem en lønnsom investering av vindkraftprosjektene på Fosen og i Snillfjord i Sør-Trøndelag – mitt og statsrådens hjemfylke. Jeg er en av mange fra Trøndelag som har vært stolt av og glad for at landets mest ambisiøse vindkraftutbygging skulle realiseres akkurat der. Jeg er også en av dem som ble veldig skuffet og overrasket da Statkraft sendte ut en pressemelding torsdag i forrige uke og annonserte at det ikke blir noe vindkraft, med begrunnelsen at prosjektene ikke var lønnsomme på grunn av lave priser på kraft og elsertifikater i Norden – en vindkraftsatsing som har blitt løftet opp som robust og solid. Det er ikke rart at vertskommunene er i sjokk. De har forberedt seg og vært klare for å legge til rette og få ytterligere vekst og utvikling. Jeg hadde i går besøk av ordføreren i Åfjord kommune, Vibeke Stjern, og hun kunne fortelle hvordan de og næringslivet har forberedt seg i ti år. Hun ville ha en forklaring, og det er hun ikke alene om. Vi må få en forklaring, vi må få tall på bordet og en begrunnelse for hvorfor tidenes vindkraftutbygging i landet vårt skrinlegges over natten uten at noen er forberedt på det. Jeg har merket meg at næringsministeren har bedt om en redegjørelse. Vi må få en skikkelig forklaring. Jeg mener det er underlig om ikke statsråden har holdt seg oppdatert på utviklingen i et så viktig prosjekt for fornybarindustrien i Norge. Av mange blir nettopp disse prosjektene ansett som de beste, med gode vindforhold og en avtale med Statnett om en linjeforbindelse. I et marked hvor mange investeringer går til Sverige, var forventningene store til disse prosjektene. Norge som en arena for å investere i vindkraft er betydelig svekket dersom disse prosjektene ikke realiseres. Statkraft har skapt forventninger om at disse prosjektene kunne realiseres, forventninger som gir grobunn for optimisme i næringen og i regionen. Det er veldig negativt at de nå ikke klarer å levere det de har sagt. Arbeiderpartiet foreslo en mer romslig ordning for avskrivningsregler for fornybar energi enn det regjeringen gjorde. Vi forutsatte at regjeringen hadde en forståelse av hva som skulle være nødvendige virkemidler for å få fram nye fornybarprosjekter. Dette viser at regjeringen vurderte situasjonen feil, selv om det ikke er sikkert at økt avskrivningsmulighet kunne skapt lønnsomhet i prosjektet. At prosjektene for vindkraft i Midt-Norge ikke realiseres, er et problem for hele den norske fornybarindustrien. Vi ønsket å legge til rette for utbyggingen av dette prosjektet da vi satt i regjering – den rød-grønne regjeringen – og ga konsesjon til Statnett for sentralnettforbindelse i området på en måte som la til rette for vindkraft. Det er avgjørende at regjeringen nå sørger for at Statnett ikke ytterligere forverrer situasjonen gjennom å stenge døren for sentralnettforbindelse allerede i sitt møte i neste uke. Det kan være flere som vil være med på å finne løsninger på den floken som nå har oppstått. I desember skal det forhandles om en internasjonal klimaavtale i Paris, hvor Norge bør og skal være offensiv for å få på plass en ambisiøs avtale med ambisiøse mål. Skal vi få til et grønt skifte, innebærer det at land som har forutsetning for å produsere fornybar energi, bidrar med å utvikle god teknologi og realisere gode prosjekter, som det på Fosen og i Snillfjord.