Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-17:
Det er jo nesten litt historisk at den siste saken som utdanningskomiteen har til behandling, er forskningsmeldingen, som nettopp skal dra linjene inn i framtiden. Norge skal være et konkurransedyktig kunnskapssamfunn i framtiden. Da er vi avhengig av å satse på forskning, innovasjon, nyskaping og entreprenørskap. Det er avgjørende for å kunne opprettholde dagens velferdsnivå fordi Norge ikke vil kunne leve på oljen i all framtid. Forskning er helt nødvendig for å få fram ideer og næringer vi kan bygge videre på. Forskningsmeldingen som daværende statsråd Lilletun leverte i 1999, representerte et tidsskille i norsk forskning. Den satte ambisiøse mål for innsatsen, og dette førte til økt kvalitet og større ressurser. Også Bondevik II-regjeringen satte ambisiøse mål for forskningen. Målet var at Norge skulle nå gjennomsnittlig OECD-nivå i 2010. Vi har ikke nådd ressursmålet som ble satt, men ambisiøse mål fungerer som en viktig drivkraft for å få til en økt satsing på forskning. Jeg er derfor sterkt uenig i Regjeringens nedtoning av 3 pst.-målet. Med den rød-grønne regjeringens hvileskjær på området høyere utdanning har vi tapt fire års framdrift. Det krever en sterkere prioritering av forskning. For å møte krav om nye og mer klimavennlige løsninger og generell innovasjon trenger vi en formidabel satsing på forskning og på forskningssamarbeid mellom universiteter, høyskoler og næringsliv. Vi mener derfor at Regjeringen, senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2010, bør presentere en forpliktende opptrappingsplan for hvordan forskningen i Norge skal nå opp til et gjennomsnittlig OECD-nivå. Det er viktig å slå fast at 3 pst.-målet står fast, og at den statlige forskningsinnsatsen minst skal utgjøre 1 pst. av BNP innen 2013. Vi har store utfordringer med å holde på de gode hodene, rekruttere nye vitenskapelig ansatte og oppdatere gammelt vitenskapelig utstyr, som henger igjen. I løpet av de neste seks–ni årene vil 40 pst. av dem med faste forskerstillinger i sektoren gå av med pensjon. For å møte denne utfordringen er det et sterkt behov for flere faste vitenskapelige stillinger i sektoren. Det må opprettes flere stipendiater og post doc.-stillinger for å ta vare på og legge til rette for videreutvikling av spisskompetansen. Profesjonsforskning er viktig, bl.a. for å gjøre utdanningen bedre og mer nyttig for samfunnet som helhet. Derfor er det behov for mer midler til forskning på høyskolene og de nye universitetene, som Universitetet i Agder, som fortsatt driver med profesjonsutdanning. Det er også behov for å bygge opp gode forskermiljøer ved disse institusjonene for å sikre en mer forskningsbasert utdanning enn det som er tilfellet i dag. Vi mener forskning må integreres tydeligere som et virkemiddel også i utviklingspolitikken. Det er få utviklingsland som har midler til på egen hånd å utføre god forskning på fattigdomssykdommer som lungebetennelse, diaré, tuberkulose, malaria og hiv/aids. Norge har gode miljøer som kan være med på å bidra i dette forskningssamarbeidet. Forskning reiser i mange tilfeller store og viktige etiske spørsmål. Jeg mener at forskningsetikk og etiske spørsmål generelt må vektlegges sterkere når det gjelder høyere utdanning, herunder forskerutdanningen og forskningsmiljøene for øvrig. Vi trenger en aktiv, åpen og offentlig debatt om de etiske spørsmål som forskningen reiser. Forskere har et selvstendig etisk ansvar og et ansvar for å bidra til at offentligheten får del i de overveielsene som gjøres. De humanistiske fagområdenes bidrag til å forstå viktige trekk ved samfunnsutviklingen – som globalisering og utvikling av det flerkulturelle samfunn – gis for liten oppmerksomhet i meldingen og ble behørig kommentert på høringen til komiteen. Det ligger kulturelle forutsetninger til grunn for samfunnsstyring, individualisering, forbruksmønster, innovasjon og teknologiutvikling og internasjonal samhandling. Derfor er det nødvendig med en bredere forståelse av disse forutsetningene og hvordan de legger premissene for utvikling på ulike samfunnsområder. En koordinert humanistisk og samfunnsvitenskapelig innsats for å forstå samfunnsutviklingens kulturelle forutsetninger er nødvendig for å utfylle de mer instrumentelt orienterte hovedsatsingsområdene i norsk forskning. Siden tiden begynner å renne ut og jeg bare har fem minutter, vil jeg bare ta overskriften på mitt siste punkt, nemlig at klimaforskning handler om mye mer enn teknologiforskning. Den handler også om hvordan vi som samfunn agerer, og hvordan vi skal løse utfordringene med at vi har industri som trenger ressurser, og som også er utfordrende for klimaet. Den delen av forskningen må vi også ha et mye større fokus på. Jeg tar opp de forslagene som vi har sammen med andre i innstillingen.