trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Ja, det er helt riktig forstått at vi ønsker mer til kulturen og kunsten. Og det er ikke sånn at noen millioner kroner økning til kunsten og kulturen fører til overoppheting i norsk økonomi. Til dem som begrunner nedskjæringer med at vi nå trenger å stramme inn i norsk økonomi: Gå hen og se på hva økonomene nå sier, det er helt andre årsaker enn offentlig forbruk som fører til problemer for norsk økonomi! Noe mer midler fører altså ikke til overoppheting av norsk økonomi. Derimot hadde det satt oss godt i stand til å ta i bruk kreative krefter, til å gi folk bedre livskvalitet og gode opplevelser i hverdagen. Hvis vi hadde gitt kulturen mer plass, hadde det ikke minst vært en god og effektiv buffer overfor kommersielt enfold. Men det går jeg ut fra at Fremskrittspartiet ikke bryr seg så veldig mye om. Så må altså Per Sandberg ha fulgt veldig dårlig med tidligere i dag, for innafor ramma for Barne- og familiedepartementets budsjett viste vi nettopp at det var rom for mer midler til barnevern og til barnehager, til få ned foreldrebetalinga osv. Den fordelinga/prioriteringa var annerledes enn Fremskrittspartiets, men vi ser sannelig sammenhengen i det vi gjør – derfor også mer midler til kultur.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Jeg vil først si takk for gode ord. Så spørs det hva slags bølgelengde vi skal operere med. Jeg har gjort det ganske klart både at vi ser behov for og at det er rom for mer kulturkroner. Og er det noe vi får masse ut av, er det jo nettopp kulturkronene. Bare ved tanken på at det kan gå ut midler til noen tusenårsprosjekter, blomstrer kreativiteten rundt i hele landet – de tenker at hvis vi bare får tak i 100 000 kr, skal vi sannelig ta i et tak og komme med stor innsats sjøl, og sånn er jo nettopp kulturlivet. Så vi mener at det er rom for mer satsing på kultur. Det vil gi oss et rikere Norge, som gjør oss i stand til å møte framtida og alle de utfordringene som ligger der. Og så er det sånn at vi faktisk setter midler til kulturen framfor midler til våpen. Flertallet ville i forliket ha 450 millioner mer til våpen, og jeg er ganske sikker på at Ola T. Lånke og Kristelig Folkeparti egentlig mener at det hadde vært mye mer riktig å satse på kulturen og alt det som vi sammen brenner for. Det er jeg helt sikker på.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
I høst la kulturministeren fram et budsjett som på mange måter konsoliderte stillingen i kulturlivet – og så var det et par spreke tiltak ved siden av. Det er sånn at kunstens og kulturens stilling i samfunnet, som både kulturministeren og jeg er opptatt av, blir avgjort i statsbudsjettet – der kunsten og kulturen altså blir tilgodesett med 0,7 pst. – og i kommunebudsjettene, og det er etter min mening i kommunene at den store utfordringa ligger nå. Med elendig kommuneøkonomi, uten rettigheter og vern, står kulturen laglig til for hogg – spesielt kultur for barn og unge, det flerkulturelle møtet og samtidskunsten. Da er mitt spørsmål: Hva vil kulturministeren gjøre? Hva slags initiativ vil hun ta for å sikre mangfoldet i kunsten og kulturen uten det å komme med fromme bønner til kommunene? Kulturministeren sa jo sjøl at uten en lov som sikrer bevilgninger, og med trang økonomi, er det fare for kutt. Videre er det nå kommet en nordisk rapport som viser at orkestrene våre for det meste spiller tradisjonell musikk og veldig lite samtidsmusikk. Da er det om å gjøre å sikre eksistensen til de ensemblene som følger opp behovet for formidling og presentasjon – og nytolking – av den nye musikken. Det er ikke mange av dem, men det er altså om å gjøre å sikre eksistensen til de få blomstene som er der. Oslo Sinfonietta er en av dem. Komiteen skrev et brev og spurte om hva kulturministeren ville gjøre for å sikre Oslo Sinfonietta – og fikk ikke noe svar. Kulturrådet har bedt om at det blir etablert en støtteordning for musikkensembler nettopp for å sikre Oslo Sinfonietta og andre samtidsensembler støtte. Det har jeg foreslått i budsjettinnstillingen. Hvordan ser kulturministeren på et sånt forslag?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-15:
Først til vår stemmegivning når det gjelder de forskjellige budsjettrammene. Når det gjelder ramme 1, står vi sammen med Arbeiderpartiet. Når det gjelder ramme 2, ønsker vi bare å stemme for vårt eget forslag til ramme og mot de to andre. Når vårt forslag til ramme 3 – sannsynligvis, dessverre – har falt, vil vi stemme for Arbeiderpartiets forslag. Når det gjelder de andre forslagene utenfor rammene, vil jeg presisere at forslag nr. 8 er et fellesforslag fra Arbeiderpartiet og SV. Det ønsker jeg selvfølgelig at gruppa skal stemme for. I likhet med Arbeiderpartiet vil vi stemme imot forslag nr. 17 og for de andre forslagene fra Arbeiderpartiet. Jeg hadde ønsket at forslag nr. 24 ble oversendt, for vi ser behovet for å se satsingen på Ungdom mot Vold i sammenheng med de andre søknadene når det gjelder storbymidlene – for det er der dette kommer fra – og i sammenheng med at Ungdom mot Vold også har fått 1 mill. kr over Justisdepartementets budsjett. Dersom Arbeiderpartiet insisterer på at det stemmes over det, blir vi nødt til å stemme mot det forslaget i denne sammenhengen. Men jeg vil da presisere at vi i våre merknader har bedt om økt støtte til Ungdom mot Vold.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Representanten Aarrestad understreker at kuttet i avisstøtten ikke er påvirket av Høyre og Fremskrittspartiet, men er et eget senterpartivalg. Det har vi med overraskelse merket oss vi andre også. Så sa representanten Aarrestad at vi må skjerme de riksdekkende avisene og lokalavisene. Jeg har bare ett lite spørsmål i den sammenhengen: Hva er årsaken til at representanten Aarrestad vil legge ned Rogalands Avis?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Representanten Aarrestad ble noe forskrekket da jeg lurte på hvorfor hun ville legge ned Rogalands Avis, og hevdet at det hadde hun aldri uttalt. – Nei, det trengs ikke å uttales. Det vil være konsekvensen av den politikken Unn Aarrestad og Senterpartiet anbefaler, at de riksdekkende avisene og lokalavisene skal skjermes. Da er det bare en gruppe aviser igjen, det er nr. 2-avisene. Det er ikke så veldig mange igjen av dem rundt omkring i landet. Hvis de 35 mill. kr skal tas bare der, vil dette være konsekvensen av Senterpartiets politikk.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Kulturministeren valgte å kutte i pressestøtten. I kultursektoren kunne det ha vært kuttet i den økningen som var lagt inn. Dersom en regner bort alle overføringene, lå det allikevel en økning inne på 48 mill. kr. Hvorfor ikke kutte her? Det kan være interessant for oss å få vite om Regjeringen støtter det forslaget til utredning som ligger på bordet som et fellesforslag fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet – et forslag som ble fremmet i dag, og hvor den eneste forskjellen i forhold til Arbeiderpartiets forslag er at det ikke uttrykkelig er slått fast at de pressepolitiske målene fortsatt skal gjelde, noe Arbeiderpartiet ønsker at de skal gjøre også i forbindelse med en ny utredning av pressestøtten. Hvorfor fremmes det et forslag der dette ikke er et av utgangspunktene? Så skal jeg gi statsråden sjansen til å svare på min utfordring i mitt innlegg: Hvorfor kuttes det i pressestøtten, hvordan skal det kuttes i pressestøtten, og hvilke aviser må ta følgene av det og gå inn?
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Jeg er glad for at jeg fikk denne replikken, for da kan jeg utdype det som Alstad også tok opp i sitt innlegg. La meg først si at jeg presiserte at de pressepolitiske målene ligger fast. Derfor regner jeg med at det blir nærmest enstemmighet om å få en offentlig utredning hvor man tar fram alle sider ved forholdet for pressen, både pressestøtteordningene, momsfritaket, annonsene og utviklingen på portosiden. Så er spørsmålet hvorfor vi kutter i pressestøtte. Jeg liker det ikke, det innrømmer jeg gjerne. Jeg økte produksjonstilskuddet med 6,4 mill. kr, men så meg ikke i stand til å ta dette noe annet sted, når kuttet var en realitet, enn her. Og ingen kan vel si at det er en lite talefør gruppe jeg har utfordret med å ta dette kuttet. Her er det altså snakk om 35 mill. kr. Jeg vil si at det kan fordeles slik at jeg tror vi greier å berge det som er målet med pressestøtteordningene. Jeg tar selvfølgelig avstand fra antakelsen fra Høyres Helleland om at dette skulle være begynnelsen til slutten for pressestøtteordningen. Det er ikke flertall for det i denne salen – tvert imot. Så er det spørsmål om hvordan vi skal kutte, og jeg har denne gangen heldigvis unngått et flertall som har pålagt formen for hvordan dette skal gjøres. Men det er ikke lett å redegjøre for hvordan man kan foreta et slikt kutt. Det er et stort kutt, det er problematisk, og det vil merkes av alle avisene som får pressestøtte. Men jeg vil komme tilbake med det, i slutten av januar regner jeg med. Pressestøtten er basert på regnskapstall fra året før, og således er det umulig for noen å regne ut hvordan dette vil slå ut på det nåværende tidspunkt.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Til det siste først. Det med politisk styring av media blir helt meningsløst for meg. Her er vi i en situasjon med en veletablert ordning for å sikre mangfoldet i pressen. Det er rettet inn mot tre kategorier, det er lokalavisene, det er nr. 2-avisene, og det er de riksdekkende meningsbærende avisene. Og når en har etablert en støtteordning for å sikre disse, er det nettopp fordi en ser behovet for mangfold i media. Spørsmålet om hva som skal være hensikten med et offentlig utvalg, er for meg helt klart. Som det fremgår av proposisjonen, vil det være å sikre de pressepolitiske målene som der er satt, men det vil selvfølgelig være en prosess å utarbeide et mandat for et slikt offentlig utvalg. Når det gjelder spørsmålet om denne formuleringen om Samlet Norsk Rock, har jeg prøvd å studere den litt. Særlig når dette er koblet til overføring av penger, slik det er i merknaden, vil dette kanskje kunne få utilsiktede virkninger. I hvert fall er det, slik jeg ser det, en smule uklart hvordan man kan ta bort bevilgninger til turnétilskuddsordningen, som har hatt stor oppslutning, og som har vært åpen for alle innen rytmisk musikk, og lage i stand en ordning som nok bl.a. innebærer at Norsk Rockeforbund og alle andre som har hatt nytte av turnétilskuddsordningen, blir tapere. Det er det ene, og jeg vil gjerne utfordre Arbeiderpartiet og de som står bak flertallet her, på hva de faktisk mener. Et annet sted står det nemlig : «Det er lite ønskelig at kreative ressurser i stor utstrekning brukes til kamp om økonomiske midler i stedet for kulturproduksjon.» Det går på det forhold at man ønsker å ha en annen sammensetning av utvalget som fordeler midler. Jeg er enig i intensjonen her, men jeg er ikke enig i den antydningen som kommer, at nærmest alle organisasjonene skal sitte i utvalget, det blir for meg en kamp som ikke er hensiktsmessig.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Trond Helleland var først inne på tusenårsskiftet og forventningene som var skapt – jeg vil heller si det gledelige engasjementet og den kreativiteten som kommer til uttrykk: 1 200 prosjektsøknader allerede. Vi vet også at det er 300 kommuner som har etablert sine egne tusenårskomiteer, og jeg er overbevist om at det ikke er forventet at vi skal bevilge mer fra Stortingets og statens side enn det man faktisk ser blir bevilget. Men det er penger, det er kreativitet, det er engasjement i systemet, og det gjøres mye i kommunene på privat initiativ, i næringslivet – det går an å få tak i sponsorinntekter. Så jeg tror at i sum vil dette bli en verdig markering av en stor begivenhet i våre liv. Det er i hvert fall min forhåpning, også når det gjelder disse tusenårsstedene. Jeg tror at folk erkjenner at det kanskje ikke blir så mye penger som man trodde i utgangspunktet, eller som man har lagt lista opp til, men at en faktisk kan få litt, som kan være en stimulans – og så får man synergieffekter. Så til pressestøtten igjen: Om dette er det minst prioriterte området på Kulturdepartementets budsjett? Ja, det kan jo virke sånn. Jeg ser det. Jeg mener altså at når jeg skal foreta en totalvurdering, er et kutt på 35 mill. kr noe jeg kan forsvare på dette området, men jeg liker det ikke! Og jeg vil arbeide for at man nå skal få til en fordeling av dette som kan sikre det som er målet for pressestøtteordningen. Om det er mest redelig å si at vi revurderer hele pressestøtten? Det skjer altså mange ting på dette området, det skjer bl.a. endringer i eiersitsen, man ser at en del aviser som har pressestøtte, har ganske god inntjening osv. Det er områder her som vi kan se nærmere på, men målet når det gjelder pressestøtteordningen, opprettholdes.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Det er riktig som Valle peker på, at budsjettet i utgangspunktet i stor grad var rettet inn på å konsolidere, på å sikre og videreføre driften når det gjelder de etablerte institusjoner, og at det ikke var rom for mye nytt. Vi syntes det var viktigere å ta vare på det vi har i den situasjonen vi nå er i, enn å etablere nye ordninger – bortsett fra døveteateret, som vi fant plass til. Kommuneøkonomien er elendig, sier Valle. Og det er vanskelig økonomi mange steder, men vi kan jo ikke skape inntrykk av at det er stor nød i fedrelandet. Saken er at vi har et meget høyt og økende privat forbruk, og jeg må si at jeg syns det er ille at man ikke fikk flertall for å ta noe fra det økende private forbruket og bruke til fellesskapet. Når det gjelder Oslo Sinfonietta, er det et av de tiltakene som har fått prosjektstøtte fra Kulturrådet, og som etter noen år da faller ut av Kulturrådets ordning. Og jeg vil si at virkemiddelbruken og også forholdet mellom prosjektstøtte og driftsstøtte er vi nødt til å se nærmere på, så jeg kan ikke si noe annet enn at vi går gjennom virkemiddelbruken. Ettersom ingen har nevnt den komitemerknaden som går på skjemavelde og byråkrati, kan jeg også kommentere den. Jeg har med interesse registrert det som står der, og jeg er selvfølgelig opptatt av at dette skal være så enkelt som mulig. Samtidig er det et stortingspålegg at man skal sikre at pengene går til det som er hensikten med ordningen.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Jeg kan bare si at jeg liker meg veldig godt, jeg. Jeg trives og har det utmerket, men jeg har inntrykk av at representanten Grethe G. Fossum er i slett lune, for maken til beskrivelse av det budsjettet vi nå har, har ikke jeg hørt. Og det har kanskje sammenheng med skuffelsen over at det ikke ble regjeringsskifte i forbindelse med dette budsjettet, for det var åpenbart intensjonen til landsmøtet i Arbeiderpartiet og Jaglands intensjon at man skulle foreta et regjeringsskifte, med støtte fra Høyre, og nulle ut skatte- og avgiftsøkningene sammen med dem. Egentlig hadde det vært spennende å se hva som hadde blitt resultatet da, men vi valgte altså å ta det offensivt og få til et opplegg med Høyre og Fremskrittspartiet. Og når situasjonen var som den var, er jeg glad for at det skjedde. Når det gjelder funksjonsfordelingen, har jeg registrert at det er et flertall her som ønsker å omgjøre Olavsfestdagene til knutepunktinstitusjon. Det skal jeg selvfølgelig følge opp. Jeg har registrert at det har skapt noen reaksjoner, og jeg legger ikke skjul på at det kanskje hadde vært hensiktsmessig å foreta en nøyere gjennomgang av konsekvensene av det, men, som sagt, et flertall er etablert, og jeg vil selvfølgelig følge opp det. Når det gjelder Rikspolitisk senter på Eidsvoll, er det, som jeg redegjorde for i stad, slik at vi har fått dette inn i et nytt spor som jeg tror kan gi en bedre løsning. Ordføreren, fylkesmyndighetene og også senteret har vært veldig konstruktive. Og når det gjelder pengene som er tatt til drift, har jeg også registrert det, men det er tilstrekkelig med penger avsatt til dette til at vi skal dekke de investeringene som det eventuelt er behov for i 1999.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
Jeg har fått en rekke spørsmål som jeg skal prøve å svare på. Først til representanten Sandberg, om at det skulle være politisk styring av kuttet på pressestøtten. La meg presisere at det er tre kategorier aviser som får pressestøtte. Det er de riksdekkende meningsbærende avisene, nr. 2-avisene og lokalavisene. Selvfølgelig vil også endringer av forskrifter som vi vil se på fram til januar-februar, være rettet mot grupper av aviser og ikke enkeltaviser. Ellers vil jeg si at når det gjelder Finansavisen, har det vært en sak som vi har vunnet i lagmannsretten, og som kjæremålsutvalget i Høyesterett nå har avvist. Så til Alstad og hans innlegg om rock. Det innlegget er ikke helt klart for meg. Men la meg få presisere at Statskonsult ikke har foreslått å redusere antall tilskuddsordninger på en annen måte enn at de foreslår å slå sammen alle ordningene og legge dem inn under Rikskonsertene. Vi har frarådet å slå dem sammen, fordi de er ulike, har ulike målgrupper, og dette er også etter min mening å følge opp Stortingets intensjon. Det er ikke Norgesnettet som blir styrket om en skal følge opp merknaden. Det er i hovedsak én aktør, nemlig GramArt som vil få en styrking etter dette. Jeg oppfattet imidlertid representanten Alstad dit hen at hensikten var å gjøre ordningene bedre. Det vi har sett til nå, er at reaksjonene på merknadene er ganske sterke i miljøet. Men jeg oppfatter det slik at vi fra departementets side kan arbeide videre med dette for å få til ordninger som er gode, både for hele det norske rockemiljøet og også når det gjelder sammensetningen av en fordelingskomite, at man skal ta hensyn til utøverne. Men jeg kan ikke tenke meg at noen ser for seg at alle utøvere skal være representert i et fordelingsutvalg. Det vil det bli en ganske håpløs sak å få fattet beslutninger i, tror jeg. Det er viktig å bygge på de gode erfaringene som vi også har. Men jeg vil gjerne komme tilbake til det flertallet som står bak denne komitemerknaden for å se om vi kan finne ut hva som faktisk var meningen med den, og hvordan vi kan greie å få til ordninger som er tilfredsstillende. Når det gjelder Grete Knudsens innlegg om pressen, språkets betydning, demokratiutvikling og spørsmål knyttet til TV2, vil jeg si at TV2 har bedt om forhandlinger om forlenget konsesjon, og det vil vi selvfølgelig besvare på nyåret. Når det gjelder dialog med pressen, kan jeg opplyse at etter at det store kuttet ble kjent, tok vi umiddelbart kontakt med de to organisasjonene og har hatt samtaler med dem. Jeg er enig i betydningen av og behovet for å ha mer stabilitet og langsiktighet i rammevilkårene. Ellers må jeg få be om ordet igjen for å svare på to andre spørsmål.
Anne Enger (Senterpartiet), 1998-12-15:
La meg svare på det siste først. Jeg har ikke sagt at man skal skjerme meningsbærende aviser og lokalaviser. Tvert imot har jeg sagt at dette er et problematisk kutt, og at alle vil merke det. Men vi er nødt til å se på fordelingen og å gå gjennom forskriftene. Det vil vi gjøre slik at det er klart i januar - februar. Når det gjelder Rogaland Teater, er jeg imponert over dette teateret, og jeg ser absolutt behov for å gjøre noe der. Men det er også en byggesak som har en litt påfallende forhistorie, og som jeg ser behov for å gå grundigere inn i, og som jeg har lovet å komme tilbake til Stortinget med til våren. Når det gjelder Jugendsenteret, har det vel blitt sagt nok om det. Det vil vi også arbeide videre med. Jeg må si at jeg stiller meg helt uforstående til det oppslaget som var om meg i Sunnmørsposten om den saken. Jeg grep slett ikke inn og stoppet det, men bare presiserte hva som var de faktiske forhold. Til Grete Fossli, som spurte om Spillum og Neptun, vil jeg si at det i et brev fra meg til komiteen datert den 19. november er presisert at seks av de åtte teknisk-industrielle kulturminnene i 1997 og 1998 har fått en økning i det offentlige driftstilskuddet som dokumenterer lokal-regional vilje til å følge opp den statlige satsingen. Unntakene her er Spillum og Neptun. Det vil i 1999 bli presisert i tildelingsbrevene at de angjeldende fylkeskommunene må følge opp dette med bevilgninger også fra deres side. Ellers vil jeg, fordi dette kanskje er mitt siste innlegg, avslutte med noe jeg er veldig glad for, nemlig avtalen vi har fått til om Oslo Nye Teater og en overføring av Oslo Nye Teater med Sentralteatret og Dukketeatret i Frognerparken til Oslo kommune, og tilsvarende at Torshovteatret via Nationaltheatret blir statlig ansvarsområde. Jeg er veldig glad for at vi har greid å få det til. Jeg tror det blir ryddigere og bedre for alle parter.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Jeg er nødt til å ta ordet for å oppklare en misforståelse som Per Sandberg gjorde seg skyldig i i sitt tidligere innlegg. Representanten Per Sandberg har tydeligvis misforstått mitt engasjement og standpunkt når det gjelder Jugendsenteret. Jeg har aldri vært imot etablering av et jugendsenter i Ålesund. Det jeg ikke har gjort, er å gå sterkt ut på banen og garantere millioner til et slikt senter. Jeg har heller prøvd å jobbe konstruktivt innenfor mitt eget parti for å få midler og for å få flertallet på plass. En kan ikke trylle, sier representanten Trond Helleland, og det forventer heller ikke Arbeiderpartiet. Men saken om Jugendsenteret er en demonstrasjon på forskjell mellom liv og lære fra sentrum, Fremskrittspartiet og Høyre. Én ting var det å drive valgkamp i opposisjon. Noe annet er det nå som den økonomiske virkeligheten endelig har meldt seg for flere i denne salen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Eg har eit spørsmål til som eg håpar statsråden kan svara på i neste omgang. Så vidt eg har forstått det i media, har statsråden uttalt at ho ynskjer å skjerma dei meiningsberande riksavisene og lokalavisene mot nedskjeringar. Er det då så å forstå at nr. 2-avisene ute i landet er dei som skal ta heile kuttet? Det må vera ei viktig beskjed for dei å få. Så til representanten Unn Aarrestad. Eg har lese budsjettet. Eg veit at ramma er redusert i høve til det som var Regjeringas forslag. I tillegg har ein redusert pressestøtta med 35 mill. kr. Det vil seia at me i Arbeidarpartiet heller ikkje klarte å finna rom for meir pengar til Rogaland Teater. Men eg er glad for at me er samde om at noko må skje, og for at statsråden tidlegare – òg i svar til meg på eit skriftleg spørsmål – har uttalt seg imøtekomande og positivt om at noko må gjerast for Rogaland Teater, for det går etter kvart ei smertegrense.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Debatten om hovudspørsmåla i statsbudsjettet for 1999 hadde vi i Stortinget den 30. november, og det som er grunnlaget for Budsjett-innst. S. nr. 6, vart lagt då. Derfor er det berre nokre få område eg vil omtala i dette innlegget. For det første vil eg peika på den merknaden sentrumspartia og Høgre står saman om under avsnittet som omhandlar GIEK. Det er viktig at når trekkfullmakta er føreslått teken bort, må det ikkje føra til at ein har ei ordning som er unødvendig tungvinn å administrera. Det same kan seiast om dei forenklingane som er gjorde under SUS/Baltikum-ordninga. GIEK administrerer også anbodsgarantiordningar, som har mykje å seia for dei små eksportverksemdene. Eg vil be statsrådane i Finansdepartementet og Næringsdepartementet om å vurdera på kva måte eit slikt system kan haldast oppe. Det andre området eg vil omtala, gjeld kap. 5605 Renter av statskassas kontantbehaldning og andre fordringar. I merknadene frå sentrumspartia er det ved ein inkurie kome inn ei setning som gjev uttrykk for at vi skal føreslå ein prosentsats for bustadlån til statstilsette. Dette er ikkje rett. Vi gjer ikkje framlegg om nokon prosentsats. Prosentsatsen vert fastsett av departementet i samsvar med hovudtariffavtalen mellom dei tilsette og staten. Eg syner også til debatten tidlegare i dag under handsaminga av budsjettet for Arbeids- og administrasjonsdepartementet, der dette var tema. Som saksordførar for kap. 2800 Statens petroleumsfond vil eg i denne samanhengen kort peika på at det er brei politisk oppslutnad om at det er viktig for utviklinga av samfunnet vårt at statsbudsjettet kan gjerast mest mogleg uavhengig av inntektene frå petroleumsverksemda. Oljeprisen har i det siste vore svært låg, og sjølv om det no ikkje er grunnlag for å endra føresetnadene for statsbudsjettet for 1999, meiner eg det er viktig at Regjeringa og Finansdepartementet følgjer utviklinga og eventuelt kjem attende til Stortinget om det viser seg naudsynt. Med dette vil eg tilrå innstillinga.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Omorganiseringene i tolletaten har så langt vært vellykket. Nye organisasjonsstrukturer er innført i alle distriktene. Omorganiseringene har ført til at antall ledere er redusert med ca. 50 personer. Kontrolloppgavene er styrket. I en kort begrunnelse hadde departementet nå som mål å foreta sammenslåing av Østfold tolldistrikt med Hedmark og Oppland. Her har vi etter spørsmål fra komiteen blitt kjent med at Fredrikstad skulle bli det nye felles distriktstollstedet. På den andre siden av Oslofjorden ble spørsmålet om sammenslåing av Buskerud tolldistrikt med Vestold og Telemark igjen reist. I tidligere framlegg var Drammen forutsatt å bli det nye felles distriktstollstedet der. Nå konkluderes det ikke på den siden av fjorden. Ytterligere vurderinger av behovet for strukturendringer skal nå også foretas der. Det samme forutsetter flertallet i komiteen at man gjør i forhold til sammenslåing av Østfold, Hedmark og Oppland tolldistrikter. Det er spesielt avstandene i dette grenseområdet som det har vært fokusert på. I alle de berørte distriktene er det usikkerhet knyttet til hensiktsmessigheten av ytterligere strukturendringer. Av denne grunn vil det være av avgjørende betydning at alle berørte interessegrupper i forhold til tolldistriktenes arbeidsoppgaver høres, altså ikke bare de interne organisasjoner og ledelsen i etatene, men også interesseorganisasjonene til brukergruppene, slike som NHO og LO, og berørte kommuner og fylkeskommuner. Det er altså behov for en grundig gjennomgang som bakgrunn for de utfordringer som mange føler at nye sammenslåinger, strukturendringer, vil føre med seg. Så får vi avvente de konklusjoner som dette utredningsarbeidet resulterer i. Dersom disse utredninger skulle føre til at det blir nødvendig, vil jeg anta at saken vil bli å finne på Stortingets dagsorden ved en senere anledning.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
Som følge av behandlingen av budsjettets rammeområder, som ble vedtatt med subsidiær støtte fra Fremskrittspartiet og Høyre, falt også Fremskrittspartiets primære forslag til rammer for de områdene vi behandler i kveld. Derfor vil Fremskrittspartiet slutte seg subsidiært til forslag til fordeling av rammeområdene 21, 22, 90-poster og Statens petroleumsfond, selv om vi hadde avvikende primærforslag på enkelte kapitler og poster. Et solid komiteflertall ber departementet vurdere på nytt om en sammenslåing av Østfold tolldistrikt med Hedmark og Oppland tolldistrikt vil gi den tilsiktede økonomiske og effektivitetsmessige gevinst. Fremskrittspartiet forutsetter at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med denne saken. Fremskrittspartiet har foreslått å evaluere ordningen med boliglån til statsansatte, og ønsker at Regjeringen fremmer dette som egen sak før behandlingen av statsbudsjettet for år 2000. Dessverre står vi helt alene om dette forslaget. Videre har vi foreslått å evaluere Husbanken og dens rolle som statlig låneformidler. Dette får vi heller ingen støtte til. Vi er derimot glade for at det er etablert et flertall for å omgjøre Kommunalbanken til aksjeselskap. Jeg tar med dette opp Fremskrittspartiets forslag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Når det gjelder Kommunalbanken, skriver Regjeringen i nasjonalbudsjettet at de arbeider med å utrede flere alternativer når det gjelder Kommunalbankens framtidige organisering. Det synes vi i Arbeiderpartiet er bra. Vi har forståelse for det. Vi synes det er nødvendig å se på hvilken organisasjonsform som tjener Kommunalbankens framtid best. Vi har selv vært åpne for å diskutere det, og selv har jeg fremmet forslag om å se på mulige organisatoriske løsninger mellom Kommunalbanken og Postbanken. Vi er altså enig med Regjeringen i det, men vi konstaterer at det er ikke sentrumspartiene i Stortinget, for mens vi hadde budsjettet til behandling i komiteen, kom det et forslag fra sentrumspartiene om at en skal gjøre Kommunalbanken om til et aksjeselskap – før Regjeringen har gjort sine vurderinger ferdig. Og når vi spør om begrunnelsen for det, hvordan de plutselig kan finne på å mene det, før Regjeringen, som har sagt at de har behov for å få utredet dette, kan få lagt fram noe som helst, er i grunnen det eneste svaret vi får at de trenger de 250 mill. kr som de nå skal tappe grunnfondet for. Det er grunn til å legge merke til at dette forslaget ble lagt fram som sentrumspartienes justerte budsjettopplegg, altså før det var inngått noe forlik med Høyre og Arbeiderpartiet. Og for ordens skyld: Det var også før Arbeiderpartiet hadde sitt landsmøte, så i denne saken kan de heller ikke bruke Arbeiderpartiets landsmøte som begrunnelse for linjeskift, slik man stadig ellers har gjort i de forskjellige budsjettdebattene som vi har hatt de siste dagene. Det var et påfunn fra sentrum – åpenbart for å fri i retning av Høyre og Fremskrittspartiet. Når vi stiller spørsmålet til finansministeren om ikke et slikt selskap skal ha en aksjekapital, blir det bekreftet at det er riktig. De skal ha 660 mill. kr i aksjekapital, men vi får ikke noe svar fra Finansdepartementet om hvor de pengene skal tas fra. Nei, vi får et svar om at det er bevegelser under 90-streken, så de pengene de kan få sugd inn ved å tappe fondet i Kommunalbanken, skal altså inn for å saldere budsjettet, uten at det foreligger utredning, uten at de forslag som er nødvendige for å realisere den omdanningen, foreligger. Dette føyer seg inn i rekken av merkelige budsjettbehandlinger som regjeringspartiene har stått for, denne rekken som bl.a. består av en utbytteprosent på 866, i enkelte selskaper under Landbruksdepartementet tar man 5 mill. kr av et overskudd på 3 mill. kr, det føyer seg inn i rekken av kutt på ymseposten uten noen begrunnelse for hvorfor en kan gjøre det, og det føyer seg inn i rekken av kuttforslag fra sentrumspartiene der det følger med en tekst som sier at her kan det bli for lite penger – og blir det for lite, får man diskutere det og fylle på senere i året. Det blir sagt mye rart om denne Regjeringen, og det kan sies mye om denne Regjeringen, men det er i hvert fall ingen som skal påstå at de er grundige i de forberedelsene de gjør.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1998-11-23:
Jeg foreslår Ursula Evje og Per Ove Width.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1998-11-23:
I og med at dette forslaget er fremmet for å kunne komme til behandling dersom – dersom – det skulle oppstå en situasjon hvor det ikke ble fattet noe positivt budsjettvedtak i forbindelse med finansdebatten, så er det meningsløst å behandle det før finansdebatten er over. På den bakgrunn vil jeg få lov til å trekke forslaget, i og med at flertallet i Presidentskapet ikke hadde tålmodighet til å kunne vente til hensikten var oppnådd. Jeg tar samtidig forbehold om at jeg fremsetter det på nytt, dersom det skulle være behov for det.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1998-11-23:
På vegne av representanten Terje Knudsen og meg selv fremmer jeg et forslag om et bredt sammensatt regjeringsoppnevnt utvalg som skal utrede hele verdikjeden i matvaremarkedet for å få en oversikt over prisforholdene og mulighetene for rimeligere matvarer.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1998-11-23:
På vegner av Ansgar Gabrielsen, Ivar Kristiansen og meg sjølv vil eg sette fram eit forslag som bl.a. skal opne for private fiskeforsøk.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1998-11-23:
St.prp. nr. 81 for 1997-98 og Innst. S. nr. 29 for 1998-99 gjeld innlemming i EØS-avtalen av Europaparlamentets rådsdirektiv om utsending av arbeidstakarar i samband med tjenesteyting. Ein samla komite sluttar seg til framlegget om å godkjenne EØS-komiteen si avgjerd om å endre vedlegg XVIII til EØS-avtalen. Komiteen sitt fleirtal – alle unntatt SV – viser til at dette er eit minimumsdirektiv og derfor ikkje til hinder for at det blir nytta arbeids- og tilsettingsvilkår som er gunstigare for arbeidstakarane. Fleirtalet har merka seg at direktivet regulerer kva for arbeids- og tilsettingsvilkår som skal gjelde når arbeidstakarar er mellombels utsende på oppdrag i eit anna medlemsland. Fleirtalet meiner direktivet inneber ei styrking av utsende arbeidstakarar sine arbeids- og tilsettingsvilkår. Ved etterfølgjande implementering krevst utpeiking av eit samarbeidskontor som vil få informasjonsoppgåver, i tillegg til ei gjennomføringslov som sikrar direktivets lovvalskrav og krav til domstolstilgang, og vidare at sivilrettslege lovreglar får lovfesta gyldigheit for utsende arbeidstakarar. Eit lite mindretal – representanten frå SV – har i merknaden sin signalisert synspunkt og aktivitet knytt til framtidige oppfølgingssaker i dette hus, noko som representanten eventuelt sjølv vil gjere greie for. Innstillinga er fremma samrøystes.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1998-11-23:
Forslag nr. 1, fra Venstre og Sosialistisk Venstreparti, anbefaler jeg Kristelig Folkeparti og Senterpartiet å stemme imot, fordi vi er med i komiteens fellesmerknad. Forslag nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti, ber jeg SV om å vurdere å oversende Regjeringen. Jeg ser innholdet som viktig, slik vi har vurdert det, og hvis forslaget oversendes, vil det bli tatt med i den videre vurderingen i departementet.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Jeg grunngav standpunktet under innlegget, og jeg pekte også på at hovedargumentet her er at vi ønsker at alle som kan tenke seg en stilling i det offentlige, skal kunne søke. I dag er det en del hindringer som gjør at ikke alle ut fra den jobben de har i dag, føler at de kan søke. Når det gjelder likestilling, har det ikke vært Arbeiderpartiets intensjon å svekke den. Det med partsinnsyn føler jeg er et veldig reelt argument, og jeg går ut fra at alle kvinner i likhet med alle menn har den samme rett til partsinnsyn. Det er jo helt klart. Når det gjelder rekrutteringen, føler jeg at det også er viktig at vi får best mulig rekruttering til stillinger i offentlig sektor. Men når det er sagt, er det klart – som saksordføreren også var inne på – at dette var et av de punktene som vi diskuterte veldig i komiteen. Her var det argumenter for og imot, og vi landet som vi gjorde. Som en konklusjon føler jeg at det er riktig, i og med at det innsynet som den enkelte har i dag, vil bety veldig mye i en sånn situasjon.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Det var skapt store forventninger til meldingen ut fra det som de tre regjeringspartiene sa før de tiltrådte i regjering, og mediereaksjonene har vært ganske entydige, nemlig at det som ble sagt før, og det som skjedde i virkeligheten, ikke stemte overens. Vi har sett en del tilfeller fra departementene som gjør at det kanskje er nødvendig å senke fanene litt, som jeg var inne på i innledningen. Når det er sagt, skal jeg begrunne det som går på at vi kunne lagt fram en melding som dette fra Arbeiderpartiet. For det første ser vi den store enigheten i innstillingen. Det er ett punkt. For det andre jobber vi ikke i et vakuum. Vi vet hva den forrige regjeringen arbeidet med, og hva som var foreslått. Langt på vei var meldingen i ferd med å bli ferdig før den nye regjeringen tiltrådte. Et annet poeng er at når vi snakker om den tiden man trenger, så er det en rød tråd gjennom hele meldingen. Nåværende regjering trenger også tid for å kunne sette en del ting ut i praksis. Det viser jo at disse spørsmålene ikke er så enkle som man trodde i første omgang. En gjennomgang av offentlighetsloven betyr selvfølgelig en gjennomgang for å se på hva man skal gjøre for å få mer åpenhet, og det var selvfølgelig det den forhenværende statsministeren mente da han svarte på spørsmålet, at man går gjennom offentlighetsloven punkt for punkt – også det at man må se ekstra nøye på hvilken linje man skal legge seg på. Så alt i alt står jeg på det jeg sa, at denne meldingen utmerket godt kunne vært lagt fram fra Arbeiderpartiets side.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Jeg legger merke til at representanten Hove i sitt innlegg igjen var inne på det tidsperspektivet som den forrige regjeringen hadde i forhold til behandlingen av meldingen. Det svarte jeg på i sted. Jeg vil bare understreke igjen at opplegget til Bondevik-regjeringen går ut på at man trenger enda mer tid for å gjøre det som man har lagt føringer om nå. Som jeg også sa i sted, var meldingen omtrent klar da vi fikk regjeringsskiftet. Men det jeg vil gripe fatt i i denne replikken, er representanten Hoves utsagn om at da man kom i regjeringsposisjon, var det viktig å komme over til handling. Da må jeg si jeg undres litt over en del tilfeller som har skjedd under den nåværende regjering, og som viser at det kanskje ikke er fullt så enkelt i praksis å få ting til å endres fort. Da tenker jeg spesielt på Nærings- og handelsdepartementet. Vi hadde en sak som gjaldt innsyn i den betydningen euroen kan få for norske bedrifter, noe som jeg går ut fra at hele Bedrifts-Norge burde være interessert i. Et av de få departementene som unntok den saken, var Nærings- og handelsdepartementet, og alle vet hvem som er statsråd der. Samtidig hadde statsråd Sponheim gått ut i departementet med plakaten «Vær åpen». Den burde kanskje hete «Vær våken». Det som da blir mitt spørsmål, er: Mener representanten Hove at den mangel på handling som statsråden utviser, står i stil med det synet som Venstre har på handling i forhold til offentligheten?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Først et lite signal i forhold til forslaget fra SV – det bad representanten Valle om. Hvis forslaget slik det ligger her, skal opp til realitetsvotering, vil vi gå mot det. Det begrunnes med at de elementene som ligger her, er nettopp de elementene som vi vil skal vurderes videre. Og som Regjeringen selv har sagt, er det nødvendig å trekke opp en del grenser for nye regler bl.a. når det gjelder selskaper der det offentlige er eier. Men hvis forslaget omgjøres til et oversendelsesforslag, er det selvfølgelig greit for Arbeiderpartiet. Både Unn Aarrestad og Gunnar Kvassheim var inne på at det er bra at meldingen ligger her nå i dag. Det har selvfølgelig vi også gitt uttrykk for. Vi er veldig glad for at meldingen ligger her i dag. Jeg skal ikke gå nærmere inn på diskusjonen om hvor mye som er gjort, eller ikke gjort før. Utgangspunktet er i alle fall at vi langt på vei er enig i alt i meldingen. Derfor synes jeg det er litt dumt når representanten Gunnar Kvassheim tolker det vi sier om vurderinger, som at vi er imot. Regjeringen legger jo opp til vurderinger her. Jeg føler at Venstre også i dette tilfellet på en måte skal spille opposisjonsrollen, samtidig som de er i posisjon. Representanten Kvassheim nevner § 5 annet ledd. En samlet komite sier at vi må gjennomgå § 5 annet ledd med utgangspunkt i større åpenhet. Kan det sies klarere? Når en går videre til det regjeringspartiene sier i komiteen, og en del detaljer som de griper fatt i, ser vi at de vil inngå i den drøftingen som kommer. Det samme gjelder § 6 som dreier seg om bl.a. utenriksforhold, der en også er inne på en del såkalt tekniske løsninger som det er unødvendig for oss å si noe om. Vi ønsker en vurdering, men vi ønsker ikke å legge føringer for Regjeringen, ut fra at de vil gjøre sine vurderinger selv. Jeg kan heller ikke unngå å nevne, når jeg først har ordet, at den praksis som er blitt ført i en del saker fra denne Regjeringen, viser at det ikke er så enkelt som de sier, å snu en påstått utvikling til en annen. Det er mange eksempler nå etter hvert. Jeg nevnte Sponheims departement i stad. Vi har statsråd Svarstad Haugland, som måtte i Stortinget for å svare vedrørende to brev i samme sak – og det er vel noe av det groveste som har forekommet, nemlig et som skulle ligge åpent, og et som skulle ligge lukket, som går på det Regjeringen egentlig mente. Men som sagt: Vi er veldig glad for at meldingen ligger her i dag, og vi er veldig glad for den store enigheten om det som ligger i meldingen, som skal gjøre at vi får en mer åpen forvaltning i framtiden.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Jeg synes det er veldig påtakelig at Venstre nå prøver å legge opp til å konstruere en stor uenighet, når stort sett alle her i dag, bortsett fra Venstre, har understreket den store enigheten som ligger i bunnen. Jeg vet ikke om representanten Kvassheim hørte mitt innlegg tidligere i dag – jeg pekte der på nøyaktig det samme som han gjorde, nemlig at en utstrakt meroffentlighet skal praktiseres fram til en endring av lovverket kan skje. Når det gjelder § 5 annet ledd, går det ikke an å si det klarere enn vi gjorde. Det vil jeg påstå, uansett hva representantene Hove og Kvassheim sier. Vi sier: en endring, med større åpenhet for øye. Da skulle det være unødvendig å gi Regjeringen dette inn med skjeer, slik Venstre ønsker at vi skal gjøre. Og bare for ordens skyld: Det bruddet på offentlighetsloven som Kvassheim pekte på, gjaldt ikke Justisdepartementet, men Barne- og familiedepartementet.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Når det gjelder forslag nr. 2, for å ta det først, er jeg enig med saksordfører Wisløff Nilssen og anbefaler at det blir gjort om til oversendelsesforslag. Hvis ikke, vil Arbeiderpartiet stemme imot. Når det gjelder fellesforslaget fra Venstre og Sosialistisk Venstreparti, er dette stikk motsatt av det vi har gått inn for i komiteinnstillingen, så jeg anbefaler Arbeiderpartiets gruppe å stemme imot.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-23:
SV vil fortsatt ha åpenhet rundt søkerlistene til offentlige stillinger, ikke minst for å ivareta likestilling. I de lukkede prosessene vil det alltid være krefter som holder kvinner nede, særlig når kvinner aspirerer til topplederjobber. Med den utstrakte bruk av konsulentfirmaer, der guttene sitter med sine nettverk, er det ikke minst viktig at en ivaretar mest mulig åpenhet. For SV er åpenhet viktig både for kvinners mulighet til å nå opp og for å hindre at ansettelser skjer på politisk grunnlag. Jeg venter meg ikke stor bekymring fra Arbeiderpartiet for det siste. Arbeiderpartiet har jo en viss tradisjon her, for å si det mildt, men jeg hadde altså trodd at Arbeiderpartiet ville ta de likestillingspolitiske grunnene alvorlig og virkelig se på dem. Eller er det sånn at kravet til effektivitet og bekymring for at søkere fra det private næringsliv kvier seg for å søke når søkerlistene er offentlige, går foran hensynet til likestilling og at de rette kvinnene blir rekruttert? Jeg hørte jo grunngivinga, at partene kan kontrollere. Men jeg vil da minne om at forvaltningens ansatte på vegne av fellesskapet skal forvalte fellesskapets verdier og ressurser, og at det derfor er viktig at allmennheten får anledning til å kontrollere at forvaltningen ansetter de best egnede personene. Vi mener altså at i mange sammenhenger vil kvinner være de meste egnede personene, og at åpenhet fremmer ansettelse av kvinner.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-23:
Når det gjelder forslag nr. 2, er jeg glad for at flere har gitt uttrykk for at dette inneholder viktige ting som må være med i de videre vurderingene. Derfor vil jeg be om at det blir oversendt Regjeringen. Når det gjelder forslag nr. 1, vil jeg si at SV vil være med på å forsvare åpenheten i forvaltningen på dette området også, og vi anbefaler selvfølgelig mange å stemme for det.
Harald Victor Hove (Høyre), 1998-11-23:
Arbeiderpartiets representant, Rasmussen, innledet sitt innlegg med å si at denne meldingen like godt kunne vært lagt fram av en arbeiderpartiregjering. Det tillater jeg meg å betvile på det sterkeste. Hvis de hadde lagt fram en like god melding som det Regjeringen har gjort, ville jeg ha oppfattet det som et godt brudd på Arbeiderpartiets tradisjon på disse områdene. I alle tilfelle: Arbeiderpartiet hadde to år på seg til å bevise at de kunne ha lagt fram en like god melding. Det gikk over to år fra Stortinget eksplisitt bad om en stortingsmelding om disse spørsmålene, fram til regjeringen Jagland gikk av. Man brukte ikke de to årene til å bevise at man kunne gjøre et like godt arbeid som det den sittende regjering brukte et halvt år på å bevise at den kunne gjøre. Jeg tillater meg videre å sitere fra et intervju som Dagens Næringsliv hadde med daværende statsminister Thorbjørn Jagland den 6. mars 1997. Daværende statsminister Jagland ble der spurt: «Går dere gjennom offentlighetsloven med sikte på å skape mer offentlighet?» Svaret var: «Vi går iallfall gjennom offentlighetsloven.» Det er ikke akkurat et sitat som gir inntrykk av den offensive holdning til det å skulle gå inn for større offentlighet. Jeg får bare si, som en generell merknad, at det generelt sett har vært vanskelig å oppfatte Arbeiderpartiet i frontlinjen når det gjelder større åpenhet. Og når det da gjelder behandlingen av den foreliggende meldingen, viser jo nettopp komiteinnstillingen at Arbeiderpartiet ikke har maktet å følge opp Regjeringen på alle punkter: statsforetak, § 5 annet ledd, faktiske opplysinger osv. Jeg vil derfor gjerne be representanten begrunne litt nærmere hvorfor Arbeiderpartiet kunne ha lagt fram den samme meldingen.
Harald Victor Hove (Høyre), 1998-11-23:
Jeg tar replikken i hovedsak for å unngå at det skal oppstå en misforståelse, som åpenbart ville vært en misforståelse, nemlig at jeg skulle ha gitt uttrykk for manglende glede over støtte på de punkter hvor Regjeringen får støtte i innstillingen. Jeg er selvfølgelig glad for den støtten – og for å understreke at slik jeg opplever innstillingen, går Høyre lenger i å støtte Regjeringen enn det f.eks. Arbeiderpartiet gjør. Det er jeg også glad for. Og for ytterligere å gi uttrykk for glede er jeg også glad for representanten Hernæs’ støtte med hensyn til min undring over om det var sikkert at Arbeiderpartiet ville kunnet ha levert den samme meldingen. Det som jeg kanskje kunne ha ønsket, var at støtten fra opposisjonspartiene på en del punkter hadde vært noe mer uforbeholden enn det som er forholdet i innstillingen. Det blir nå gjerne sagt at offentlighetsloven i første rekke skal være opposisjonens lov, i en slags maktrolleavveining mot Regjeringen, og det som kanskje er litt oppsiktvekkende i den innstillingen som foreligger, er at i den grad opposisjonen reserverer seg i forhold til Regjeringen, er det faktisk i retning av å være mer forsiktig. Jeg skal gjerne være såpass åpen at jeg sier at det ikke hadde vært meg imot om vi hadde hatt en opposisjon i denne sammenheng som heller hadde stresset Regjeringen litt i retning av ytterligere offentlighet i stedet for det motsatte. Og derfor kan jeg avslutte med en slags problemstilling som går på hvorfor ikke Høyre støtter regjeringspartiene på de punkter i innstillingen hvor representantene for regjeringspartiene går lenger enn det som flertallet i komiteen gjør.