Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
I løpet av de første ukene som helse- og omsorgsminister har jeg reist mye rundt i landet. Jeg har sett og lyttet til pasienter og pårørende og dem som driver Helse-Norge faglig og administrativt. Jeg er imponert over hvor bra det er mange steder, og hvor fornøyde pasienter og brukere er med det tilbudet de får. Helse- og omsorgspersonell over hele landet gjør en kjempejobb hver eneste dag, og jeg er stolt av å være statsråd for denne sektoren. Regjeringen vil at vi skal ligge i front medisinsk og teknologisk. Målet er rett behandling på rett sted til rett tid. Dessverre er det ikke slik for alle i dag. På noen områder ligger vi dårligere an enn land vi liker å sammenligne oss med. Det er fortsatt for lange ventetider innen noen fagområder. Noen får ikke de tjenestene de trenger. De opplever svikt i kontakten mellom sykehus og kommune, innen kommunen og mellom ulike faggrupper. Samtidig er Norge blant de land i verden som bruker mest ressurser på helse. Det gjelder enten vi måler helseutgifter pr. innbygger eller som andel av offentlig og privat forbruk, eller vi måler leger og sykepleiere pr. innbygger. Skal vi få mer helse igjen for hver krone, må vi satse på forebygging og det å komme tidlig i gang med behandling, så vi kan unngå at sykdom forverrer seg. Vi lykkes best i dette når vi gir folk gode helsetilbud der de lever og bor – dvs. i kommunene. Dette er grunnpilarene i Samhandlingsreformen, som mange har vært inne på her i debatten, og som nå ligger til behandling i Stortinget. Vi skal tilpasse de økonomiske ordningene, regelverket og organiseringen av helsetjenesten slik at pasientene får et helsetilbud som henger sammen, og slik at ressursene utnyttes best mulig. Dagens desentraliserte sykehustilbud skal opprettholdes. Regjeringen vil videreføre arbeidet med en bedre arbeidsdeling mellom sykehus. Det kan bety at enkelte sykehus skal gjøre andre oppgaver enn de gjør i dag. Lokalsykehusene skal særlig ta seg av pasienter som har stort behov for tilbud nær hjemstedet. Det gjelder f.eks. syke eldre, pasienter med kroniske lidelser, rusmiddelavhengige og psykisk syke. Samtidig skal flere lokalmedisinske sentre bidra til at vi unngår unødige sykehusinnleggelser. Samhandlingsreformen skal legge til rette for at vi finner gode og effektive løsninger. Elektronisk kommunikasjon i Helse-Norge er på et nivå som vi ikke kan være bekjent av i 2009. God samhandling og effektiv ressursbruk forutsetter at kommuner og sykehus utnytter mulighetene som ligger i moderne informasjonsteknologi, på en langt bedre måte enn de gjør i dag. I akutte situasjoner må de som skal hjelpe, ha tilgang til livsviktig informasjon om pasienten. Behandlende lege må vite hva pasienten får av medisiner, og vi må sikre at hjemmesykepleien faktisk gir de legemidlene som er forskrevet. Vi hadde bl.a. for vel en uke siden en interessant interpellasjonsdebatt her i Stortinget om nettopp legemiddelbruk i sykehjem, som også understreker viktigheten av dette. Innen 2013 skal alle kommuner ha kommet i gang med elektronisk samhandling i de kommunale tjenestene – med fastlegene, med spesialisthelsetjenesten og med offentlige etater. Vi skal utvikle telemedisinske løsninger, digital kjernejournal og elektroniske medisinkort. Tidlig hjelp og forebygging skal prioriteres langt høyere enn i dag, ikke minst for å bidra til reduserte helseforskjeller mellom ulike grupper. Regjeringen vil bygge ut lavterskeltilbud som skolehelsetjeneste og helsestasjoner, slik at barn og unge kan få hjelp så tidlig som mulig før problemene utvikler seg i alvorlig retning. Men det er ikke slik at helsetjenesten kan løse alle våre helseproblemer. Befolkningens helse og de sosiale helseforskjellene påvirkes først og fremst av forhold som ligger utenfor helsetjenesten – fra økonomi og oppvekstvilkår via arbeids- og bomiljø til helseatferd. Regjeringen vil bidra til god helse og reduserte helseforskjeller i befolkningen. Det oppnår vi ved å føre en helhetlig politikk for å jevne ut de sosiale forskjellene, parallelt med tiltak som gjør at den enkelte kan bedre ta vare på sin egen helse. Det gjør sterkt inntrykk på meg, og jeg tror på oss alle, å se hvordan rusmisbruk ødelegger livene til unge mennesker og familiene deres. De personlige og sosiale konsekvensene av rusmiddelbruk kan være dypt tragiske. Denne gruppen har høyest sykelighet, de opplever å være ekskludert fra fellesskapet, og de har høyest dødelighet. Mange barn lider under foreldrenes rusmiddelbruk. Store kostnader er knyttet til helse- og sosialhjelp, tapt arbeidsinnsats og rusrelatert kriminalitet. Altfor mange med rusproblemer opplever at de ikke får den behandlingen de trenger når de er motivert. De må vente for lenge på behandlingsplass etter avrusning, og ettervernet er for dårlig. Mer forebygging, bedre akuttilbud og ettervern er viktige elementer i en helhetlig og offensiv ruspolitikk. Vi har lyktes med å bygge et land med gode levekår, og et viktig tegn på dette er stigende levealder. Når vi omtaler dette som «eldrebølgen», får vi det til å høres ut som om eldre er en trussel mot velferdssamfunnet. Nå må vi snu perspektivet og tenke offensivt om mange friske eldre. De er en fantastisk ressurs som kan bidra med verdifull erfaring og kunnskap i samfunnslivet. Økningen i levealder gjør det helt nødvendig å gjennomføre Omsorgsplan 2015. Vi må rekruttere og ansette flere – omkring 12 000 årsverk i pleie- og omsorgstjenesten. Det betyr at vi må bygge ut minst 12 000 sykehjemsplasser og heldøgns omsorgsplasser, og Regjeringen vil sikre full sykehjemsdekning innen 2015 ved at alle som trenger sykehjemsplass eller omsorgsbolig, skal få det. Vi skal gjennomføre kompetanseløftet og styrke tilbudet til de eldre på en rekke områder. Sykehusene er den overlegent største posten på Helse- og omsorgsdepartementets budsjett. Budsjettforslaget legger til rette for en vekst i pasientbehandlingen med om lag 1,3 pst. på nasjonalt nivå. Det er bra, men, som mange som har vært inne på det, ser også jeg alvorlig på økte ventetider. Det er et klart mål at ventetidene skal ned, men vi har heller ingen ambisjoner om at det ikke skal være ventetid i det hele tatt. Det ville i så fall ført til betydelig overkapasitet og ikke bidratt til god utnyttelse av ressursene. Jeg har satt i gang et omfattende arbeid for å finne tiltak som kan redusere ventetidene til behandling. Vi skal vurdere om metodene som brukes til å måle ventetider, er hensiktsmessige å planlegge og styre etter. For 2010 vil jeg skjerpe inn kravet til de regionale helseforetakene om å redusere ventetidene for diagnostisering og behandling. Kontroll med sykehusbudsjettet er en forutsetning for å opprettholde og videreutvikle helse- og omsorgstjenesten. Derfor er jeg glad for at vi nå er nær ved å lykkes med å få økonomisk balanse i helseforetakene. Gjennom Samhandlingsreformen vil kommunene får et større ansvar. Det kan bety at enkelte sykehus skal gjøre andre oppgaver enn de gjør i dag. Ledig kapasitet i de offentlige sykehusene skal utnyttes. Avtaler mellom helseforetak og private kommersielle sykehus skal ikke undergrave pasientgrunnlaget for de små sykehusene. Regjeringen vil arbeide videre med løsninger som er til beste for pasienten. Jeg er overbevist om at vi må gjennomføre hovedtenkningen i Samhandlingsreformen, dvs. mer forebygging og styrking av det kommunale helsetilbudet. Derfor er arbeidet med Samhandlingsreformen fremover jobb nr. 1.