Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-01-11:
La meg først få si at jeg er glad for at både Inge Lønning og Svein Roald Hansen er enig i at det er viktige problemstillinger som tas opp, og at de begge understreker, slik jeg tolker det, at det også på dette området er viktig at Regjeringen skal kunne gi informasjon til og konsultere Stortinget. Det er egentlig det dette forslaget dreier seg om, å institusjonalisere et system for å gjøre det. Når dette forslaget ikke ble tatt opp i forbindelse med gjennomgangen av de faste komiteers struktur, skyldes det at dette ikke er en del av de faste komiteers struktur. Det er en konsultativt komite som her er foreslått opprettet. Da er det direkte relevant å sammenligne med den utvidede utenrikskomite og komiteen som tidligere het EØS-komiteen, men som er endret, slik at den også er den utvidede utenrikskomite. Men når man skal ha EØS-konsultasjoner, er også medlemmene av den norske delegasjonen til parlamentarikerkomiteen for EØS medregnet. Vi har altså allerede to konsultative systemer, på EØS-området og i utenrikspolitiske, handelspolitiske og sikkerhetspolitiske spørsmål. Flere av de innvendinger som Svein Roald Hansen fremførte, har jeg problemer med å forstå, fordi ordlyden i vårt forslag er identisk med ordlyden i forretningsordenen om den utvidede utenrikskomite, hvor det bl.a. står at «sådan drøftelse bør finne sted før viktige beslutninger fattes». Det er den samme formuleringen som er tatt inn i forslaget til en sikkerhetskomite. Det betyr ikke, som Hansen forsøkte seg på i slutten av sitt innlegg, at sikkerhetskomiteen skal drøfte enkeltstående tilfeller som måtte dukke opp av operativ karakter. Det er de operative systemer, de større, viktige saker som Stortinget i dag ikke har noen kunnskap om, som det der var tenkt på. Jeg er litt forbauset over at ikke regjeringer i større grad har følt behov for å sikre seg mer politisk ryggdekning i Stortinget gjennom konsultasjoner. Hvis det i Norge skulle skje en eller annen terrorhandling – som vi alle håper ikke vil skje – vil det nok komme krav om undersøkelse, om granskning. Hvilke feil er gjort? Hvorfor var det ikke bedre overvåking? Hvorfor ble ikke miljøet i større grad fotfulgt av Politiets sikkerhetstjeneste? Hvorfor hadde man ikke flere informanter? Hvorfor fikk man ikke vite det i tide? Og hvorfor hadde man for svake ressurser til å kunne avdekke planer og forhindre det? Da vil man også spørre: Hvor har Stortinget vært? Svaret vil i realiteten være at dette er noe som man har hatt full tillit til at Regjeringen håndterte, uten egentlig å legge noen særlige opplysninger frem for Stortinget. Det er det eneste området som jeg er kjent med, hvor ikke Stortinget er en del av det overordnede beslutningssystem. Vi har jevnlige møter i den utvidede utenrikskomite, men vi har aldri, så vidt jeg vet, hatt et møte hvor man har orientert grundig om hvorledes våre beredskapsplaner, vår overvåking og våre tiltak for å hindre terrorhandlinger egentlig har vært med. De generelle debattene har vi. Men når vi altså foreslår en egen sikkerhetskomite, er det basert på en erfaring som Inge Lønning ikke nevnte med hensyn til den utvidede utenrikskomite, nemlig at medlemmene kan be om å få tatt opp saker. Man kan be om møter, og man kan be om å få redegjørelser. Det antydes av Svein Roald Hansen og Inge Lønning at det er mulig for medlemmer av den utvidede utenrikskomite å be om at justisministeren kommer og gir en redegjørelse for hvor omfattende overvåkingen av ekstreme miljøer, også ekstreme islamistiske miljøer, i Norge er. Jeg har ikke tolket det dit hen at vi har anledning til å be om at justisministeren møter i den utvidede utenrikskomite for å gi en slik redegjørelse og for å svare på nødvendige spørsmål om hvorvidt vår beredskap er god nok. Hvis det altså skulle skje en handling, tror jeg situasjonen ville være at flere ville si at dette tilligger utelukkende Regjeringen, og at vi egentlig intet ansvar har. Også i budsjettsammenheng er det en del som ikke videreformidles til Stortinget. Jeg ville ha trodd at en regjering ville føle seg mer bekvem hvis den hadde en komite som den kunne konsultere og orientere, for å sikre seg politisk ryggdekning for de tiltak som Regjeringen velger å ha når det gjelder å være klar til å bekjempe terror og til å hindre terrorhandlinger. Det er helt riktig at dette er en spesiell konstruksjon fra vår side. Jeg har ingen problemer med å se at det kan være andre måter å gjøre det på. Hvis det så resulterer i at man etter Presidentskapets flertall vil komme tilbake ved en senere anledning, synes jeg man kunne gjort det nå, som jeg tillot meg å skrive i min merknad. Man kunne fått en avgjørelse nå: Er det slik at den utvidede utenrikskomite skal kunne benyttes som et konsultativt organ på terrorområdet, og at medlemmene i den utvidede utenrikskomite kan be om å få satt saker på dagsordenen, herunder be regjeringsmedlemmer om å møte for å orientere og svare på spørsmål, er jeg meget tilfreds. Men hvorfor kan man ikke da vedta det nå? Nå vil man komme tilbake til det senere. Jeg synes at man i forbindelse med dette representantforslaget kunne ha vedtatt dette på det nåværende tidspunkt. Så hadde jeg en liten følelse av at Svein Roald Hansen var djevelens advokat og leste alt mulig rart av innvendinger han kunne finne imot forslaget. Flere av dem synes jeg faktisk var irrelevante og ikke riktige, men jeg skal la det ligge. Hele hovedtanken vår er at Stortinget må påta seg en mer aktiv kontrollrolle også på dette området, nettopp for å kunne bidra til at vår beredskap er best mulig. Hvis det f.eks. skulle være et stort flertall i Stortinget som ønsket mer omfattende sikkerhetstiltak hvis de hadde fått rede på situasjonen, ville det være en fordel for dette arbeidet. Det ville også være en fordel for Regjeringen. Så jeg er litt overrasket over at Regjeringen på dette området, som i de aller fleste land er blitt meget, meget viktig og har medført betydelige organisatoriske endringer, egentlig ikke har foretatt så mange omfattende endringer i Norge, bortsett fra de beredskapsendringene som er gjort med hensyn til det nye direktoratet, og noen andre ting. At Stortinget burde ha en større grad av delaktighet og utføre sine ordinære konstitusjonelle kontrolloppgaver bedre enn det som i dag gjøres, vil vi fastholde. Hvis det legges opp til at dette kan gjøres gjennom den utvidede utenrikskomite – det er like mange mennesker der, men det er en annen sammensetning – er det selvsagt også et langt steg i en fornuftig retning. På denne bakgrunn tar jeg opp forslaget som er inntatt i innstillingen.