trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Utdanningsministeren har tidligere uttalt at økte ressurser ikke er avgjørende for en bedre kvalitet i skolen. Det er en uttalelse som jeg synes er en smule bastant. Så på denne hyggelige dag – hvor regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har falt hverandre om halsen – kunne jeg tenke meg å utfordre henne på akkurat den formuleringa. Vi i Arbeiderpartiet mener at det er behov for å styrke økonomien, både i kommunene og i skolen, for å få en bedre kvalitet. Vi tror at det er en sammenheng mellom kvalitet i skolen og økte ressurser. Gjennom avtalen mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har Arbeiderpartiet fått gjennomslag for en økning i kommuneøkonomien, både i form av flere uketimer i småskolen og i form av en generell styrking av skolen. Dette betyr at vi vil få flere lærere i arbeid, og vi vil få flere undervisningstimer for elevene. Da er utfordringen: Mener statsråden at dette ikke øker kvaliteten i norsk skole?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Arbeiderpartiet har tidligere lagt fram sitt alternative budsjett. Gjennom budsjettforliket har vi klart å legge inn 2,2 milliarder kr mer til satsing på skole og eldreomsorg enn det som var lagt inn fra Regjeringas side. Det må vel kunne sies å være en betydelig forbedring. Budsjettavtalen med regjeringspartiene er derfor et steg i riktig retning. Egentlig ønsker vi en langt større satsing, men det var viktig for oss å komme i gang med å utvide timetallet i småskolen allerede fra kommende skoleår. Kommunene har fått full kompensasjon for dette, utover det store milliardbeløpet de har fått i frie inntekter. Budsjettavtalen betyr også at vi fikk gjennomslag for en økning av låneordninga for oppussing av skolebygg og en utvidelse av Husbankens låneramme. I tillegg har vi slått tilbake forslaget om midlertidige ansettelser. Det er ingen tvil om at vi har trukket politikken til venstre gjennom budsjettforliket. En utvidelse av skoledagen er en del av det å øke kvaliteten i skolen. Det er et ambisiøst mål for norsk skole å være en skole for alle – en inkluderende skole som skal legge til rette for at hver især ut fra sine forutsetninger skal få utvikle sine talenter til beste for fellesskapet. En av konklusjonene i evalueringen av L97 er at skolen ikke makter å gi tilpasset opplæring til alle. Samtidig viser evalueringa at det er store forskjeller mellom sammenlignbare skoler og sammenlignbare kommuner. Vi kan ikke legge flere oppgaver til kommunene uten at det følger penger med. Det å drive utviklingsarbeid i skoleverket er en krevende oppgave, der både skolen, skoleledere, lærere og elever er avhengig av økonomi for å kunne lykkes. Skolefritidsordninga er blitt satt under stort press det siste året, fordi Regjeringa valgte å halvere statsstøtten i 2003. Resultatet har vært en kraftig prisøkning for mange foreldre. SFO er et viktig tilbud til elever i grunnskolen, og mange familier er avhengig av SFO for å få hverdagen til å gå i hop. Vi er derfor glad for at en utvidelse av skoledagen vil medføre mindre utgifter til SFO og lavere foreldrebetaling. Denne utvidelsen av skoledagen er en start. En utvidelse må også inneholde fysisk aktivitet. Forskning viser at det gir gode resultater. Fysisk aktivitet bidrar til å øke både velvære og konsentrasjonsevne. For mange elever er kroppsøvingstimene på skolen deres eneste form for fysisk aktivitet. Budsjettavtalen gir resultater som vi kan være stolte av, men vi er ikke fornøyde. Fortsatt har vi en regjering som fører en politikk som går i feil retning.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Låneordningen for opprustning av skolebygg er det bred enighet om i denne salen. Men det er viktig at ordningen fungerer etter intensjonen. I fellesdokumentet for drøftelsene mellom KS og Regjeringen tidligere i høst blir avdragseffekten omtalt. Ordningen har en intensjon om avdragsfrihet i fem år, hvor denne regjeringen ikke har gjort noe for å få den til å virke. Det må til en endring i kommuneloven, enten i loven eller i forskrift, slik at de mange kommunene som aktivt ønsker å oppta lån for å gjennomføre opprustning, og som får lån med avdragsutsettelse, slipper å avsette penger i regnskapet sitt – selv om de ikke betaler avdrag – for å få den likviditetsletten som de ønsker seg. Dette har jeg utfordret to statsråder på. Jeg utfordrer utdanningsstatsråden igjen på å se til at det blir foretatt den nødvendige lov- og regelendring, slik at intensjonen om å frigjøre midler for de kommuner som foretar opprustning, faktisk virker.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Statsministeren snakket tidligere i dag om stø kurs – om det nå var stø kurs å ødelegge tilbudet ved Krokeide Yrkesskole, om det var stø kurs å ta vekk driften av opplæringsrådene, som er så viktige for yrkesrettet utdanning. Vi er iallfall glade for at Arbeiderpartiet på de to områdene har hatt samme prioritering som Fremskrittspartiet i budsjettsammenheng, slik at dette kursavviket er rettet opp. Derimot er vi skuffet over at Arbeiderpartiet ikke har hatt samme prioritering som Fremskrittspartiet når det gjelder å redde sikkerhetsopplæring for fiskere, som nå er styrt vekk, med hjelp av Arbeiderpartiet. Statsråden for utdanning har tidligere i dag skrytt av finansieringen av Kvalitetsreformen. Den fullfinansieringen hviler på tre pilarer. Den ene er budsjettene til institusjonene, som er rimelig vel ivaretatt. Den andre er studentøkonomien, som er rimelig dårlig ivaretatt – det er faktisk slik at Regjeringen og Arbeiderpartiet nå bruker studentene som en delvis saldering av det de kaller for fullfinansiering av reformen. Det tredje fundamentet, den tredje pilaren, er bygninger og vedlikehold, som er lite omtalt, spesielt vedlikeholdsbiten. Vi vet at det står dårlig til mange steder innenfor høyskoler og universiteter, og det er dårlig omtalt. Så det mangler en del på en tilfredsstillende fullfinansiering. Helt til slutt må jeg tilbake til låneordningen for opppussing av skolebygg, som ved dette årets utløp vil omfatte utlån på 5 milliarder kr. Det har i budsjettsammenheng vært snakket mye om å styrke de frie inntektene for kommunene. Da er det viktig at Regjeringen også gjør noe med kommunelovens bestemmelser, slik at villige kommuner som låner penger til opprustning og tror at de kan vente i fem år med å betale avdrag, faktisk får lov til det. Og siden vi altså har et målepunkt og et beløp på 5 milliarder kr når året er omme, er det enkle regnestykket at hvis alle har lånt, er det snakk om 250 mill. kr i effekt, hvis man ikke gjør noe med kommuneloven som sørger for at kommuner som faktisk ikke skal betale avdrag til sin långiver, heller ikke må avsette de pengene i sin balanse, slik kommuneloven krever med hensyn til bestemmelser om gjeldshåndtering. Dette er altså ingen teknisk justering, som utdanningsstatsråden tidligere i svar på en replikk fra meg sa at det er, men dette er et fundamentalt viktig spørsmål for å sikre at kommunene ikke binder sine frie inntekter, slik de har påpekt i dette forhandlingsdokumentet etter at KS og Regjeringen har forhandlet tidligere i høst. Jeg håper dette blir ivaretatt.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Formålet med Kvalitetsreformen er å sørge for at alle som tar høyere utdanning, får støtte og veiledning i studiene samt tettere oppfølging og individuell tilbakemelding. En viktig og avgjørende forutsetning for at reformen skal lykkes, er at studentene sikres økonomisk trygghet til å satse på studiene. Stipend- og låneordningene må sørge for at alle som ønsker å studere, gis mulighet til det, og boligtilbudet må være utbredt og billig nok. Regjeringen prisjusterer ikke studiestøtten og gjør alle stipend om til lån – en innsparing som noen studenter med uflaks betaler, som syke studenter, handikappede, de som har uflaks med bostedsadresse, osv. Det nye systemet legger opp til å skape vinnere og tapere. Regjeringen og Arbeiderpartiet foreslår å kutte 45 mill. kr i tilskuddet til studentboliger. Det bygges for få studentboliger i dag. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken sammenheng har studentvelferd med muligheten til å gjøre reformen i høyere utdanning om til en kvalitetsreform?
Jan Petersen (Høyre), 2003-11-26:
Jeg har ikke uttrykt noen lettelse over å slippe å forholde meg til Fremskrittspartiet. Vi gav Fremskrittspartiet muligheten til å komme til enighet med oss ved at vi henvendte oss til Fremskrittspartiet først. Hvis de hadde forhandlet like profesjonelt som Arbeiderpartiet gjorde, hadde vi oppnådd enighet med Fremskrittspartiet. Og det ville ha vært helt utmerket. Det jeg har uttrykt en viss lettelse over – ikke bare en viss lettelse, men en stor lettelse – er at vi har sluppet dette spillet som var en del av Fremskrittspartiets politikk. Det tror jeg norsk politikk er glad for. Jeg tror folk har sett Fremskrittspartiet nok inn og ut av dører, tordnende, lynende og sinte. Jeg tror de er glade for at budsjettforliket skjedde med verdighet denne gangen. Det som Schjøtt-Pedersen meget riktig pekte på, er at Fremskrittspartiet, hvis de spiller sine kort riktig, kan øve innflytelse i riktig retning. Han har helt rett i at hvis Fremskrittspartiet også neste år melder seg ut av debatten, vil de ha avskåret seg fra muligheten til å levere resultater til sine egne velgere, og det tror jeg velgerne vil kunne komme til å straffe dem for.
Jan Petersen (Høyre), 2003-11-26:
På dette punktet er jo Stensaker bønnhørt lenge før han har bedt, fordi det har vært en klar linje fra denne Regjeringen virkelig å sørge for at de bistandsmidlene som bevilges, kommer til formålene, de fører til utvikling, de hjelper de fattige i verden, og det er ikke noe bistand som skal gå til de rike i utviklingslandene. Det at også Fremskrittspartiet kutter meget betydelig i bistandsmidlene, var noe Stensaker ikke nevnte, men det har jeg lyst til å understreke. Jeg kan godt forstå ham hvis han mente at bistanden går helt feil vei, men det er altså slik at Regjeringen nå fører en politikk som gjør at vi virkelig får virkning ut av bistandsmidlene, så han kunne trygt ha stemt for det forslaget som Regjeringen har fremlagt.
Jan Petersen (Høyre), 2003-11-26:
Djupedal hadde nå så mange tanker på ett minutt at jeg hadde litt problemer med å få tak i resonnementet hans. Jeg vil bare minne ham om følgende: Han betegnet budsjettet som ble fremlagt i begynnelsen av oktober, som et Høyre-budsjett. 99,3 pst. av det budsjettet er bevart, og det skulle motbevise den tesen han nå legger opp til. For øvrig vil jeg nevne at når Erna Solberg uttalte seg, ikke på den måten som Djupedal nå nevnte, men uttalte seg om de ekstra kronene til kommunene, var det nettopp en formaning om at nå må man ikke bruke de pengene bare til å la være å foreta de nødvendige forandringer, for da får man ikke de ekstra ressursene inn i kommunesystemet. Men hvis man både kunne få disse pengene inn i kommunesystemet og samtidig holde trykk på forandringene, da ville man kunne skaffe flere penger frem til tjenester i kommunene. Det er det som er så fortvilet med vanetenkningen til Djupedal, at han er mer opptatt av å gjøre ting på gamlemåten enn å sørge for at kommunene omstiller seg, slik at man skaffer nye penger til flere tjenester. Hvis det er slik at denne bevilgningen fører til at man ikke får omstillingene, da er man egentlig kommet like langt, dessverre. Det er Djupedals linje, men det er ikke Høyres linje.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Etter budsjettforliket har Høyre nærmest uttalt en lettelse over å slippe å måtte forholde seg til Fremskrittspartiet. Høyre forventer 12 milliarder kr i nye skattelettelser. De kan bare gjennomføres med Fremskrittspartiets støtte. De strukturelle endringene som Høyre ønsker, kan bare gjennomføres med støtte fra Fremskrittspartiet. Hvordan skal Regjeringen få gjennomført en politikk som Høyre ønsker, hvis de vil slippe å forholde seg til Fremskrittspartiet? Eller er også Høyre nå klar for å gi opp skatteløftene fra Sem, slik statsministeren synes åpen for?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Jeg fikk ikke stemt.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Utenriksministeren var i sitt innlegg inne på at budsjettet er basert på kompromisser. Jeg ser av budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet at de ønsker å redusere kap. 163, Nødhjelp, humanitær bistand og menneskerettigheter, med 55 mill. kr. Fremskrittspartiet ønsker derimot å styrke dette området med 400 mill. kr, da det er viktig å hjelpe mennesker på flukt fra katastrofer, krig og undertrykkende regimer. Mange land har regimer som gjør at bistand medvirker til at korrupsjon får stor utbredelse, og at bistanden er med på å segmentere regimet. Spørsmålet mitt blir da: Vil utenriksministeren bidra til at de midler som bevilges til bistand, kommer de trengende til gode og ikke forsvinner i administrasjon eller er med på å gjøre de rike enda rikere?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Jeg la merke til at i Dagens Næringsliv forrige dagen sa Erna Solberg at hun ikke var spesielt begeistret for disse to milliardene som lå i forliket, fordi det hindret privatisering, konkurranseutsetting og kommunesammenslåing. Jeg legger merke til at det fra Høyres talere i dag er litt famlende hva de egentlig skal mene. For det vi nå opplever, er at de skjeller ut sin partner og sitt parlamentariske grunnlag på den ene siden, samtidig som de flagger en politikk som de vet de bare kan få gjennom med det samme partiet, nemlig Fremskrittspartiet. Jeg registrerer dette, og hele innlegget til Jan Petersen sier egentlig det samme. Han sier, i motsetning til f.eks. Lilletun, at dette var ikke et bedre budsjett enn det som opprinnelig var lagt fram. Det skjønner jeg godt at Høyre sier, for dette har ikke gått i Høyres retning. Men det jeg tror vi kan konkludere med, og som vi har registrert gjennom denne dagen, er at vi har et parti i regjering som er vant til å vingle. Det ble kalt vingle-Venstre før i verden. Nå er det så lite at det er nesten ingen som legger merke til om de vingler eller ikke, men jeg tror det nok er Høyre som nå har overtatt denne vignetten. Det vi er vitne til i denne behandlingen av statsbudsjettet, er et nytt parti i Norge – vingle-Høyre, uten retning.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Det siste statsråden sa nå, var uhyre interessant, fordi det skal bygges et gasskraftverk på Melkøya i forbindelse med utbyggingen av Snøhvit. Der har SFT gitt konsesjon, men denne konsesjonen er i strid med det som er Regjeringens grunnlagsdokument, Sem-erklæringen. Einar Steensnæs bekreftet akkurat nå at Regjeringen står ved de tidligere gitte konsesjoner, men at den ikke ønsker å gi nye. Anlegget på Melkøya i forbindelse med Snøhvit-utbyggingen vil slippe ut 920 000 tonn CO2 og vil være et helt konvensjonelt, gammeldags gasskraftverk av den typen som vi kjenner til, og som jeg forstår at Regjeringen ikke ønsker. Man er enig om at det skal bygges et pilotanlegg for CO2-håndtering. Dette har jo vært en av Regjeringens merkesaker knyttet til gasskraftverk. Bare i parentes bemerket: Det var også spørsmålet om gasskraftverk som gjorde at Bondevik I-regjeringen gikk av, så for Regjeringen er jo ikke dette et hvilket som helst spørsmål. Dette er et viktig spørsmål, det viktigste for den forrige Bondevik-regjeringen. Min utfordring til statsråden er da: Er det kanskje fornuftig å bygge dette pilotanlegget knyttet til Melkøya, til det konvensjonelle gasskraftverket som man har fått tillatelse til fra SFT? Den tillatelsen er anket inn til Regjeringen, og Regjeringen kan altså sette vilkår eller si nei, som Regjeringen ønsker.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Jeg tar ordet av to grunner. Den ene er at jeg gjerne vil trekke forslag nr. 31, som er omdelt i salen. Bakgrunnen for at vi trekker det, er at det svaret statsråd Steensnæs gav på en utfordring, etter vår vurdering er tilfredsstillende. Det betyr at en vil komme tilbake til dette. Det er også begrunnelsen for at vi gjerne vil støtte forslag til VII i den trykte innstillingen, som er en del av forliket mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Begrunnelsen for dette er at vi ser for oss at et pilotanlegg som vil hindre utslipp på ca. 1 million CO2, kan bygges på Snøhvit. Forstod jeg Steensnæs rett, mente han at Snøhvit var et av de aktuelle stedene å bygge et slikt anlegg. Det øvrige som står i dette forslaget, er i tråd med det gassforliket som SV var med på sammen med Regjeringen, så det har vært den siste biten av dette forslaget som har vært problematisk for oss. Vi ønsker da å støtte dette. Når jeg nå først har ordet, la meg også bare si som en liten oppsummering fra SVs ståsted at vi er svært usikre på hva framtiden vil bringe med denne regjeringen, som vingler videre. Denne debatten har vel med all mulig tydelighet vist at denne regjeringen ikke har noen spesielt fast kurs i sin politikk. Vi er usikre på hva dette betyr for de ulike saker som Stortinget skal behandle gjennom året. Det er vel fort å tenke, når man inngår et omfattende forlik for et budsjettår, at budsjettpartnerne ikke står spesielt fritt, selv om man i denne debatten har latt som om man står fritt. Det blir interessant å se om Arbeiderpartiet faktisk vil bruke den friheten som de påberoper seg å ha på tross av budsjettavtalen. Det kan bety at det fremdeles vil være mulig å lage politikk i tråd med det som Arbeiderpartiet og SV har felles, og at vi også sporadisk kan finne støtte hos Fremskrittspartiet, en politikk som gjorde at vi f.eks. var i stand til å få til en barnehageavtale, som var et veldig stort og viktig løft, og som innfridde valgløfter fra svært mange partier i denne salen. Men det gjenstår å se. Vi registrerer i grunnen bare at Regjeringen driver med en dobbeltkommunikasjon, som de gjerne må drive med for vårt vedkommende. Men det blir interessant å se hva Arbeiderpartiet faktisk gjør i tiden framover. For øvrig var dette å betrakte som en stemmeforklaring fra SV, så da vil ikke jeg ta ordet mer til det.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Representanten Klungland berørte et veldig viktig tema, nemlig arbeidsledigheten. Jeg brukte også noe tid i mitt innlegg til å berøre dette viktige punktet. Jeg tror at det området som jeg har et konstitusjonelt ansvar for, nemlig olje- og gassvirksomheten, på en interessant og viktig måte kan bidra til å skape arbeidsplasser og sysselsetting. Nå er utfordringen å vedlikeholde de arbeidsplasser som egentlig er der, fordi vi ser at investeringene framover kan vise seg å bli mindre. Jeg mener at vi kan fastholde den langsiktige utviklingsplanen, og Regjeringens politikk er å legge til rette for at vi både kan utnytte de modne områdene på norsk sokkel på en bedre måte, utvikle ny teknologi og tilpasse rammevilkårene slik at dette blir lønnsomt, samtidig som vi åpner opp for nye arealer. Det er krevende i forhold til de viktige avveininger som må gjøres, med hensyn til både miljø og fiskeri, men det er Regjeringens ambisjon å finne gode, balanserte løsninger på dette.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Jeg vil først understreke at når vi skal bedre forsyningssikkerheten, må det for det første skje ved at vi produserer mer energi inn i det nordiske markedet. Der har det politiske system med skiftende regjeringer og skiftende storting forsømt seg. Det er slik at vi har mangel på tilstrekkelig energiproduksjon i dag. Det må vi gjøre noe med, og det har denne regjeringen gjort noe med. Denne ministeren har gitt konsesjon til dobbelt så mange vannkraftutbygginger, regnet i kilowattimer, som det samtlige regjeringer på 1990-tallet fikk til. Men det kan ikke satses ensidig på én type energiproduksjon. Særlig må vi øke den energiproduksjonen som er uavhengig av nedbør, og da kommer også gasskraftverk med CO2-håndtering inn. Når det gjelder gasskraftverk, som denne regjeringen vil gi konsesjon til, vedkjenner den seg de tre konsesjoner som allerede er gitt. De øvrige gasskraftverk tar vi sikte på skal kunne bygges med CO2-håndtering, i tråd med de klimaforpliktelser som Regjeringen har påtatt seg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Når det gjelder Samarbeidsregjeringens energipolitikk, var den gjenstand for ganske grundige drøftinger på Sem. Sem-erklæringen avklarer det som det ble enighet om mellom de tre samarbeidende partiene: tre gasskraftverk på Kårstø, Kollsnes og i Skogn, og i tillegg Snøhvit. Snøhvit er da eksplisitt nevnt i avtalen som det de tre samarbeidspartiene går inn for, og i Snøhvit-prosjektet inngår selvfølgelig et energiverk som kan sørge for å få fram gassen til behandling og å få CO2 tilbake til reservoaret. Når det gjelder disse pilotanleggene, ser jeg det som meget interessant å få utprøvd teknikk som faktisk er tilgjengelig, men som en ennå ikke er sikker på er den mest kostnadseffektive. I budsjettavtalen med Arbeiderpartiet har vi forpliktet oss til å komme tilbake med en støtteordning for bygging av slike pilotanlegg. Det mest naturlige stedet å legge disse er der hvor gassen allerede er tilgjengelig, hva enten det er Snøhvit, på Tjeldbergodden, Kollsnes, Mongstad og Kårstø, som er de mest aktuelle stedene.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Arbeidsledigheten er dramatisk. Over 5 000 personer har mistet jobben sin i oljeindustrien det siste året, og det varsles økning i antall ledige. Sysselsettingssituasjonen i leverandørindustrien er dramatisk, og noe må gjøres. Arbeiderpartiet og regjeringspartiene på Stortinget er enige om at vi ønsker utviklingsbanen i oljesektoren, og ikke forvitringsbanen. Dette innebærer igjen at nye områder må åpnes for leting og produksjon av olje og gass. Er olje- og energiministeren enig i at utviklingsbanen skal følges og dermed føre til økt sysselsetting i industrien?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Denne og tidligere regjeringer, med Arbeiderpartiet i spissen, har ansvaret for den situasjonen som vi nå har i strømmarkedet. Disse partiene har vært med og hindret utbygging av ny vannkraft. Det er det mange eksempler på – Øvre Otta og sist Sauda-utbyggingen – og ikke blir det bygd gasskraftverk heller, bl.a. på grunn av den politiske usikkerheten som er skapt med hensyn til utslippskrav for CO2. Energiministeren snakker stadig vekk om bygging av gasskraftverk med CO2-håndtering, men det er en teknologi som ligger åtte–ti år fram i tid når det er snakk om et fullskalaverk. Arbeiderpartiet – Regjeringens nye samarbeidspartner – tar stadig til orde for bygging av gasskraftverk innenfor rammen av våre klimaforpliktelser. Mitt spørsmål til Steensnæs er: Kan det bygges konvensjonelle gasskraftverk innenfor rammen av våre klimaforpliktelser? Da snakker jeg om med den teknologien som er tilgjengelig i dag.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-26:
Jeg ville nok ha vært mer bekymret for jernbanen hadde forrige arbeiderpartiregjering fortsatt med den politikken vi den gang hadde på jernbaneområdet. Heldigvis er vi nå enige om jernbanesatsingen i år, som innebærer nær 40 pst. økning i investeringene. Det vil jeg kalle en rekordhøy satsing når det gjelder investering på jernbane. Det er viktig at vi fokuserer på en fornying av jernbanen, og derfor satser vi på å få til nye jernbaneinvesteringer der jernbanen har sine fortrinn. Derfor har vi Fastlands-Norges største anlegg nettopp på jernbane like utenfor Oslo.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-26:
Det er helt riktig at denne belønningsordningen var viktig for oss da vi skulle legge fram dette budsjettet, og det var en viktig oppfølging av kollektivmeldingen. Det var òg et tillegg til den satsingen på rundt 1/2 milliard kr årlig som ingen hadde snakket om før i dette budsjettet, og som jeg vil si er en rekordstor satsing på kollektivtransport. Da kommer denne incentivordningen i tillegg, så den satsingen vi snakker om på kollektivsiden, er atskillig større enn det vi snakket om i valgkampen. Incentivordningen er viktig for at vi skal lykkes, tror jeg, i forhold til å få til en overgang i storbyene fra biltrafikk til kollektivtrafikk. Det forliket som Regjeringen og Arbeiderpartiet nå har inngått, innebærer ingen kutt når det gjelder kollektivtransporten. Det har skjedd en omfordeling, men kollektivinnsatsen er like stor.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-26:
De som har sett nøye på budsjettet, har sett at det er en solid påplussing i vårt forslag til budsjett på vegsiden sammenlignet med året før. Vi har i dette budsjettforliket lagt til enda en påplussing når det gjelder veg, så jeg vil si at veginnsatsen på budsjettet for 2004 er meget sterk. Nå kan vi selvfølgelig ta en liten diskusjon om hva som er de reelle tallene i forhold til Nasjonal transportplan og handlingsplanen. Det synes jeg egentlig ikke er så interessant. Det viktigste er at vi har en solid satsing på samferdsel og på veg. Kalkulasjonsrenten er ikke en størrelse som vedtas politisk. Når det gjelder beregninger på svensk og norsk side, vil jeg minne om: Hvor er vi i ferd med å bygge, og hvor har vi prosjekter sett i forhold til E6 mot Sverige? Jo, nettopp ved Svinesund er vi i gang med et prosjekt nå. Så i den sammenheng har kalkulasjonsrenten lite å si.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-11-26:
Det jeg synes er uinteressant, er at representanten Siv Jensen viser til hva Sem-erklæringen sier i tillegg til Nasjonal transportplan, for da refererer hun i praksis til handlingsprogrammet – og dette er to forskjellige størrelser. Det var det som var uinteressant å diskutere, hvilke tall man viser til. Poenget er at vi er på god veg i arbeidet både i forhold til Nasjonal transportplan og i forhold til Sem-erklæringen. Det er viktig.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Jeg føler ikke behov for å diskutere det ideologiske fundamentet for sosialliberalismen i dag. Jeg velger å konsentrere meg om det som er den faktiske hverdag. Da vil jeg minne om at samferdselsministeren til stadighet insisterer på at det hun står for i politikken, og det denne regjeringen står for i budsjettforslaget, er en tydelig satsing på jernbane, som kan kalles historisk – og jeg tror at hun mener historisk høy. Da blir det på en måte merkelig å oppleve en annen hverdag – og jeg tror ikke jeg er alene om det – som viser en helt annen og til dels dramatisk situasjon. Vi ser en jernbane som faktisk har fått et etterskudd på 1 milliard kr, og som er i dramatisk forfall. Og da er mitt spørsmål: Kan statsrådens fravær av bekymring skyldes at når hun snakker om en historisk satsing, så er det i betydningen at med denne regjeringens satsing på jernbane er Norge snart uten jernbane?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Flaggskipet i Regjeringens kollektivsatsing er incentivordningen for kollektivtransport i storbyene. I valgkampen fløy Venstre rundt og hadde 200 mill. kr, som de brukte en, to, tre og fire ganger – i Bergen, Trondheim, Stavanger, Oslo og Kristiansand. Da budsjettet ble framlagt, var ordningen redusert, og forslaget fra Regjeringen var å bevilge 110 mill. kr til denne ordningen. Etter forliket med Arbeiderpartiet er den kuttet ytterligere, med 25 mill. kr. Og mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke signaler sender dette at man det første året man skal sette i verk incentivordningen, inngår et forlik for å kutte i den allerede fra starten av?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Jeg vil vise til det aller første innlegget fra saksordføreren som på en veldig god måte redegjorde for SVs syn og også for regjeringspartienes syn i denne saken. Alt som har med generelle tiltak og skatt å gjøre, vil vi se på når Skauge-utvalgets innstilling foreligger og stortingsmeldingen om skatt kommer til Stortinget. Jeg er glad for at representanten Meltveit Kleppa følger godt med når en uttaler seg i radioen. Det er positivt. Det jeg håper og tror at både Meltveit Kleppa og andre hørte, var at mitt innlegg var et ja til målretting av tiltak. Det handler om tiltak for dem som trenger det mest. Oppsummert var det det som var budskapet mitt i det innlegget. Det blir ikke akkurat et nei til generelle tiltak, men det er et kritisk syn på de generelle velferdstiltak vi har i samfunnet. Vi må modernisere våre tiltak, og vi må se på alle velferdsordninger, også dem som gjelder skatt. Men oppsummert: Vi får Skauge-utvalgets innstilling, og vi skal ha en skattedebatt i Stortinget senere.
Svein Flåtten (Høyre), 2003-11-26:
Saksordføreren har gjort greit rede for bakgrunnen for forslaget og hvorfor det er en relativt bred enighet i komiteen om at man ikke kan møte aleneboendes forskjellige problemer med å innføre skattefradrag, så jeg går ikke nærmere inn på det. Høyre er selvsagt gledelig overrasket over at troen på skattelettelser som løsning på samfunnsproblemer er stor også i Senterpartiet, men vi ønsker en større treffsikkerhet og har større tro på skattelettelser sett i sammenheng med utvikling av næringslivet og arbeidsplasser. En del av de problemer for aleneboere som beskrives i denne saken, er problemer i relasjon til det å ha et arbeid eller ikke. Arbeidsplasser skapes gjennom forutsigbare rammevilkår for næringslivet, og tilgangen av arbeidskraft har sammenheng med skattenivået på vanlige lønnsinntekter. Det er nok her å skjele til at Regjeringen, trass i beskjedne skattelettelser i dette budsjettet, har vært i stand til fortsatt å lønnsjustere innslagspunktet for toppskatt etter at vi tidligere har justert det opp betydelig. 90 000 flere ville fått toppskatt med Senterpartiets opplegg, derav sannsynligvis også mange aleneboere. Problemet for de fleste som har økonomiske vanskeligheter, er mangel på jobb og mangel på tilstrekkelig inntekt som livsgrunnlag. Skatten er gjerne på svært lave nivåer, og ekstra skattefradrag gir liten virkning på livssituasjonen. Skatteutvalget, som har utredet grunnlaget for en ny skattereform, har vært ganske klare på at skattefradrag er et lite egnet virkemiddel i situasjoner hvor formålet er å støtte aktiviteter som skal tilfredsstille bare ett sett av kriterier, slik som i det foreliggende forslag. Hvis man ønsker å støtte enkeltgrupper mer målrettet, er skatte- og avgiftssystemet dårlig egnet sammenliknet med direkte støtte over de årlige budsjetter. Dette er faktisk et av de bærende prinsipper i Skatteutvalgets innstilling, og er omtalt i forhold til mange grupper skatteytere. Når man da vet at Stortinget om ikke altfor lenge vil bli invitert til å ta stilling til nettopp prinsippene i en ny skattereform gjennom en stortingsmelding, ville det bli underlig om vi nå gjennom et Dokument nr. 8-forslag legger føringer på fremleggelse av denne meldingen. Jeg er derfor glad for at et bredt flertall i komiteen samler seg om at man ikke på dette tidspunkt vil gi spesielle signaler om hva denne meldingen skal inneholde når det gjelder spesielle skattefradrag for spesielle grupper.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-11-26:
Jeg ble ikke riktig ferdig i mitt hovedinnlegg, jeg har litt jeg vil tilføye. I forbindelse med oljefondet foreslo jeg å plassere en del av oljeformuen i gull da prisen var 266 dollar pr. unse. En unse er ca. 30 gram. Nå er prisen snart oppe i 400 dollar pr. unse. Hadde vi gjort det den gangen jeg sa det, ville oljefondet ha steget betydelig i verdi i stedet for å ha gått ned, slik det nå har gjort. Jeg fikk for øvrig en pris av presselosjen her i Stortinget, og den prisen var ikke positivt ment. En større del av vår oljeformue burde brukes til investeringer i Norge. Vi bør bruke oljeformuen til å bedre veinettet og havnene. Vi bør bygge ut bredbånd med muligheter for toveis kommunikasjon for alle. Vi bør bruke penger på å kjøpe tilbake eierandeler i nøkkelbedrifter som er solgt til utlandet. Det gjelder særlig bedrifter som forvalter våre naturressurser. På en slik måte vil vi kunne sikre oss gode inntektsmuligheter også etter at oljealderen er over. Det er nå blitt brudd mellom staten og Norges Fiskarlag om neste års fiskeriavtale. En del av pengene skulle brukes til støtte til frakt av fisk fra fiskemottak til fiskeforedlingsbedrift og tilskudd til arbeidskrevende lineegning. En rekke ordninger som man får over skatteseddelen, var i denne avtalen. Da er det ikke bra at det ble brudd. I finanstalen i fjor ble det gitt klare signaler til Norges Bank om å holde en høy kronekurs og høy rente. At vi har tapt arbeidsplasser på grunn av dette, er klart, men det er et politisk valg som denne regjeringen har tatt, og det er ikke noe nytt. I dagens finansdebatt er det brukt en hel dag på å si at kronekursen er svekket og renten er lav. Det kunne de ha spart seg. Ordet som mange ikke liker, er ordet «signorage». Det skulle ikke ha vært sagt, og jeg skulle helst ikke ha visst det. Men det betyr inflasjon, eller prisstigning. Vi må ha prisstigning for å ha en god økonomi og for at det skal gå framover og oppover med norsk økonomi. Da er ordet «signorage» sagt fra denne talerstolen. Det er ikke bra. Men jeg mener prisstigning.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Det siste året har vært preget av stor uro rundt i alle deler av landet fordi folk, med god grunn, frykter at den tryggheten som et sykehus med akuttfunksjoner og fødetilbud utgjør, er i ferd med å forsvinne. Vi ser det i Narvik, i Arendal, på Rjukan, i Odda, i Lærdal, på Gjøvik og mange andre steder. De regionale helseforetakene og andre helseforetak har presentert planer som har skapt usikkerhet, utrygghet, irritasjon, ja til og med raseri. Det har ført til en kraftig mobilisering og et engasjement i befolkningen og blant de ansatte som det er sjelden en opplever. Hva gjør så folk i en slik situasjon? Jo de gjør det folk i et moderne demokrati skal gjøre. De demonstrerer, de skriver leserinnlegg i avisene, og de henvender seg til sine folkevalgte representanter her på Stortinget og forventer at vi skal engasjere oss, at vi på Stortinget skal ordne opp. Frustrasjonen og raseriet blir ikke mindre når det går opp for folk at disse nedleggingsforslagene faktisk ikke er på Stortingets bord, til tross for at staten eier og har ansvaret for driften av norske sykehus. Det er rett og slett ingen forståelse ute blant folk for at landets øverste folkevalgte forsamling langt på vei har gitt fra seg styringa med noe så grunnleggende viktig som folks trygghet for liv og helse. Dette er et alvorlig demokratisk problem som Stortinget må gjøre noe med, og vi må gjøre det raskt. SV har ved ulike anledninger fremmet forslag om at Stortinget må ta makta og styringa over helsepolitikken tilbake til denne salen, bl.a. gjennom å vedta overordnede nasjonale helseplaner. Disse forslagene har så langt fått lite gehør her i Stortinget. Men jeg har med glede registrert de siste ukene at Arbeiderpartiet har kommet med signaler som kan tyde på at også dette partiet nå ser behov for at vi som folkevalgte tar tilbake styringa med helsepolitikken og sykehusstrukturen, som er av så grunnleggende betydning for folks trygghet og sikkerhet. Blant annet uttaler partiets sosialpolitiske talsmann, Bjarne Håkon Hanssen, ifølge avisa Nationen den 20. november i år at Arbeiderpartiet kan komme til å «etterkomme et av sykehusaksjonistenes viktigste krav, nemlig at Stortinget må få si sitt ved større strukturendringer». SV kommer på nytt til å fremme forslag om at Stortinget skal ha beslutningsmyndighet når det gjelder sykehusstrukturen, i årets budsjettbehandling. Det kunne derfor være svært interessant å høre også i denne debatten om dette betyr at Arbeiderpartiet nå kan tenke seg å støtte et slikt forslag. I så fall ville det være svært gledelig.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-11-26:
Når eg reiser rundt i landet i ulike lokalsamfunn og snakkar med lokale representantar og representantar for næringslivet, er det eitt tema som går igjen overalt, og det er samferdsle. Gode kommunikasjonar er avgjerande for at folk skal kunne leve og bu i heile landet. Gode kommunikasjonar er avgjerande for at folk skal kunne få eit tenestetilbod som høyrer til eit moderne samfunn, og også kunne ta del i sosiale og kulturelle tilbod. Gode kommunikasjonar er avgjerande for at vi skal kunne ta vare på eksisterande arbeidsplassar og også skape nye. Eit av Noreg sine fortrinn er store naturressursar. Men skal vi kunne utnytte desse ressursane, må vi leggje til rette for næringsutvikling i heile landet. Mykje av eksportnæringane finn vi ute i distrikta, med lange avstandar til marknadene. Det er difor naturleg at norsk næringsliv har samferdsle som ei av dei viktigaste sakene dei kjempar for. Skal mange av verksemdene overleve, må kommunikasjonane betrast, slik at transportkostnadene og dermed avstandskostnadene blir reduserte. I Budsjett-innst. S. I seier dei tre regjeringspartia at Regjeringa føreslår ei sterk satsing på samferdsle i 2004, og i debatten i dag har samferdsleministeren streka under det som ho meiner er den sterke satsinga på samferdsle. Det er vanskeleg å ta dette på alvor når ein går inn i dei konkrete tala. Rett nok er det ei styrking av kollektivtransporten i dei store byane, noko som er heilt nødvendig. Også på enkelte andre postar er det små påplussingar, men totalt sett kan ikkje dette kallast ei sterk satsing på samferdsle. Eg er overtydd om at i opposisjon ville regjeringspartia, kanskje spesielt Høgre, brukt sterke ord for å karakterisere eit slikt budsjett. Samanlikna med NTP aukar etterslepet på veginvesteringar, slik at det no totalt er 1,6 milliardar kr. Etterslepet på jernbaneinvesteringar er nesten like stort. Det er òg store etterslep på vedlikehald på både veg og bane. Denne regjeringa har lite å vere stolt av på samferdsleområdet, til det er det altfor langt igjen før Regjeringa er i nærleiken av å oppfylle dei lovnadene som regjeringspartia har gitt i samband med NTP, i Sem-erklæringa og i debattar i Stortinget tidlegare år. Senterpartiet meiner at utbygging av samferdsle er avgjerande for god utvikling i heile landet, for busetjing og for næringslivet. Gode og trygge kommunikasjonar er ein føresetnad for eit verdiskapande næringsliv. I tillegg er det no, og det har det vore dei siste åra, ledig kapasitet og kompetanse i anleggssektoren. Det vil gi god sysselsetjingseffekt å auke aktiviteten i anleggssektoren. Senterpartiet meiner det er nødvendig med auka innsats i samferdslesektoren, og har difor i sitt alternative budsjett lagt inn ein auke i løyvingane til samferdsle på 1 milliard kr. Dette vil vere ei god investering for framtida.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Etter at statsråd Steensnæs i fjor satt på TV og sendte på sosialkontoret alle som hadde problemer med skyhøye strømregninger, var vi noen som satte oss ned og tenkte oss om. Ikke en gang til, tenkte vi. Og siden Regjeringen ikke tok ansvar for sine egne løfter, måtte vi i opposisjonen meisle ut en løsning. Vi ble enige med Regjeringen om å gi penger til alle bostøttemottakere, men resten måtte vi fikse selv. Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV fikk gjennomslag for ekstra strømpenger til barnefamilier og til kommunene, som fikk økte sosialutgifter, som engangstiltak. Men i tillegg bestemte vi oss for å styrke økonomien permanent for 12 000 barnefamilier som har dårlig råd, og få inn i bostøtteordningen dem som så vidt lå utenfor, for på den måten å unngå at disse må gå på sosialkontoret neste gang strømprisene øker, og det kan skje allerede i vinter. For en familie med to voksne og to barn betyr denne økningen av inntektsgrensen med 30 000 kr at de nå kan tjene 200 000 kr istedenfor bare 170 000 kr, og likevel kvalifisere til bostøtte. Vi snakker altså om at i dag ekskluderes barnefamilier fra bostøtten med inntekt under minstepensjon. Regjeringen har motarbeidet dette fra dag 1. Først lot de være å sende beskjed til Husbanken, fordi de håpet å få fjernet økningen i revidert nasjonalbudsjett. Men da stod opposisjonen fast på vedtaket. Og nå får Regjeringen sammen med Arbeiderpartiet, som jeg er spesielt skuffet over i denne sammenhengen, fjernet økningen på en helt ekstraordinær måte, ved å endre regelverket og trekke pengene tilbake etter at håpefulle barnefamilier har søkt, 10. oktober i år. Jeg mener dette er et ran. Men i beste fall er det å gi fattigere jul til barnefamilier med dårlig råd, de samme barnefamilier som Kristelig Folkeparti hevder de vil skape et varmere samfunn for. Det har ikke jeg noen sans for.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-11-26:
I Aftenposten for i dag kan vi se at finansministeren jubler over muligheten for en rekordstor julehandel: «Vi kommer til å få tidenes julehandel.»Og videre:«Det leser jeg ikke som økt materialisme, men som sysselsetting. Dette er jobber, sier Per-Kristian Foss med et bredt smil.» Industrien har i det siste året vært gjennom en svært vanskelig tid, med tap av arbeidsplasser, utflagging og en sterkt økende arbeidsledighet. Betydelige deler av industrien sliter fortsatt, særlig gjelder dette fiskeindustrien, og til dels oppdrettsnæringen. Regjeringens bidrag for å hjelpe disse to næringene er en halvering av fiskeriavtalen, som vil gjøre det svært vanskelig å drive fiskeriene for neste år innenfor de rammene som Stortinget har satt, og utlysing av 50 nye oppdrettskonsesjoner i en situasjon hvor den næringen er i ferd med å få situasjonen under kontroll. Verkstedindustrien har fortsatt svært slunkne og til dels tomme ordrebøker. I denne situasjonen er det altså at finansministeren jubler for økt julehandel. Det er to sider ved dette utsagnet fra finansministeren som jeg synes er verd å avlegge en liten visitt, for det første det moralsk forkastelige i å skulle oppfordre til å sette rekord i julehandel i et land som ikke preges av at de fleste av oss lider under mangel på materiell velstand. Det andre er de langsiktige virkningene av å kanalisere en stadig større del av arbeidsstyrken over i handelsnæringen og til et importbasert konsum. Dette er ikke godt nytt for eksportindustrien. Finansministerens uttalelse kan heller ikke tolkes på noen annen måte enn at det faktisk er rom i norsk økonomi for å bruke mer penger nå. Det er det finansministeren oppfordrer til. Den muligheten burde finansministeren og Regjeringen ha brukt til å satse målbevisst på å styrke konkurranseevnen til norsk industri, f.eks. ved å gjøre det lettere å finansiere investeringer gjennom styrking av finansieringsordningene i SND, forbedre infrastruktur, styrke forskningen, gi mulighet til flere utviklingskontrakter, både offentlige og private – altså ikke oppfordre til økt konsum, verken i offentlig eller privat sektor, men til målbevisst satsing på framtidige arbeidsplasser. Men i stedet for en slik målbevisst satsing og en slik målbevisst industripolitikk opplever vi altså at finansministeren tar fram sitt bredeste smil ved utsiktene til rekordstor julehandel. De langsiktige konsekvensene av dette blir større oljeavhengighet, mer sentralisering og mindre eksportrettet næringsvirksomhet. Det er ikke godt nytt for landet.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Jeg skal være ganske kort, for jeg synes saksordføreren redegjorde på en utmerket måte for begrunnelsen for det forslaget SV har fremmet, og som Arbeiderpartiet nå vil gi sin tilslutning til. Når jeg sier at saksordføreren har gitt en god begrunnelse for innstillingen og bakgrunnen for SVs forslag, går det på de skattemessige sidene som saksordføreren redegjorde for. Jeg vil også tilføye at vi står foran en større skattemelding, som Regjeringen har bebudet at vi skal få våren 2004, og det vil være riktig å ta denne saken skattemessig opp i forbindelse med den store saken som da kommer. Dette med en utredning av levekårene for denne gruppen mennesker er en helt annen sak enn en skattesak, og det kan være nødvendig å få det fram i lyset. Det er det som er begrunnelsen for at Arbeiderpartiet vil støtte forslag nr. 1, som er framsatt av SV og Kystpartiet. Når det gjelder den skattemessige siden, har jeg sagt at det vil vi komme tilbake til, men forslaget om en utredning vil vi slutte oss til nå slik som det er fremmet her.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Framstegspartiet er einig med forslagsstillarane i at skattetrykket i Noreg er altfor høgt for aleinebuande. Vi er derimot av den oppfatninga at skattetrykket også generelt er altfor høgt, og at både direkte og indirekte skattar derfor må reduserast for alle grupper. Det er også verdt å merke seg at ein reduksjon, spesielt i avgifter, ofte vil slå gunstigast ut for aleinebuande. I tillegg til eit lågare skattenivå er Framstegspartiet oppteke av at skattesystemet må vere enkelt og oversiktleg. Vi viser i denne samanhengen til brev frå finansministeren datert 29. oktober i år, der han påpeiker at eit særskilt skattefrådrag for aleinebuande vil medføre vanskelege avgrensingar og kan krevje store ressursar å administrere for likningsmyndigheitene. Framstegspartiet er einig i denne vurderinga og er derfor i utgangspunktet skeptisk til eit slikt skattefrådrag. Likevel har vi ingen problem med å gå inn for at eit slikt særskilt skattefrådrag blir drøfta i samband med meldinga som skal leggjast fram som oppfølging av Skauge-utvalets innstilling. På denne bakgrunn vil eg vise til forslaget frå Framstegspartiet. Eg tek hermed opp forslaget.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-11-26:
Det er veldig mange gode intensjoner bak Senterpartiets forslag, men for oss single er det kanskje ikke den største drømmen å bli kontrollert av skatteetaten om man sover med noen eller om man ikke sover med noen. Single har kanskje andre drømmer enn akkurat det. Jeg tror nok det er mange andre grep som må gjøres, enn å bruke sånne skattemodeller. Utredninger og kunnskap har vi også ganske mye av når det gjelder vår gruppe. Vi utgjør en ganske stor del, bl.a. halvparten av den byen vi befinner oss i nå. Det jeg vil utfordre Senterpartiet på, og som de virkelig burde ta innover seg, er det det er mulig å gjøre for single for et ordførerparti som Senterpartiet. Det ligger mest på lokalpolitisk plan. Det gjelder f.eks. avgiftspolitikken, det å koble avgift mot forbruk i stedet for å koble det mot fastpriser, det å kjøre en boligpolitikk som gjør at single unge har mulighet til å komme inn i boligmarkedet, det å kjøre en forbrukerpolitikk som gjør at vi single slipper å kaste så mye mat som vi f.eks. gjør. Det er viktige grep som bør gjøres. Det er mye snakk om lokalpolitikk og mye snakk om aktive ordførere som ønsker å gjøre leveforholdene for alle enklere, samme hvordan man har tenkt å leve livet. Alt dette er det mulig å gjøre i lokalpolitikken, og det har Senterpartiet store muligheter for å gjøre som ordførerparti. Utredningen fra Ensliges Landsforbund sier veldig mye om det. Så får vi slutte å drømme oss bort i skattemodeller, som bare vil føre til et spennende byråkrati som kontrollerer hvordan vi skal leve livene våre, og hvordan vi lever livene våre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-11-26:
Jeg skjønner at det forundrer representanten Meltveit Kleppa at jeg snakker på vegne av Venstre, men det gjør jeg for det meste fra denne talerstolen. Jeg har lyst til å poengtere to ting. Vi har sagt at man må åpne for ettroms leiligheter i byer. Det betyr at man må ha mulighet til å kunne komme inn på et boligmarked. Den gamle tankegangen om at man får seg et hus som man skal få barn i, og dø i, er kanskje ikke helt riktig i denne sammenhengen. De aller fleste av oss skifter leilighet ganske ofte. I det hele tatt å få mulighet til å komme inn på boligmarkedet er ganske viktig. Hadde det ikke vært for at det finnes ettroms leiligheter, hadde jeg aldri kommet inn på boligmarkedet i Oslo som singel. For det andre: Hvordan har Senterpartiet tenkt å kontrollere hvorvidt man bor alene? Er det noen type sensorer man skal innføre i senga, eller skal det sitte noen i gangen og telle hvor mange ganger man får besøk? Dette blir en helt umulig måte å gjennomføre et skattesystem på, der man skal regne ut hvorvidt man bor alene eller om man bor sammen med noen. Det vil åpne for kreative muligheter for kontroll av mennesker som kanskje ikke Venstre støtter.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-11-26:
Venstre har fremmet en rekke forslag på dette området. Det er bare å gå inn på min egen Internett-side og se på de forslagene vi har fremmet. De fleste er knyttet til lokale avgjørelser som jeg kommer til å følge opp videre i forhold til våre lokale politikere. Og når det gjelder utredninger, er det mye kunnskap om denne gruppen, mye kunnskap om hvordan leveforholdene er. Det har Ensliges Landsforbund sørget for at vi har, så det er bare å følge det opp videre.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Jeg stemte feil.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Det gjorde jeg også.