Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-03-25:
Som flere av talerne har vært inne på i dagens debatt, er det nokså spesielt at denne debatten om NATO og NATOs fremtid faller på en dag hvor vi er i en helt ny situasjon når det gjelder NATOs rolle i Europa. Det er uten tvil situasjonen i Kosovo etter utviklingen de siste døgnene som opptar oss, og som krever løpende oppmerksomhet. Jeg vil derfor innledningsvis kommentere den, og deretter ta opp de sentrale spørsmålene på NATO-toppmøtets agenda. Det er til tross for at vi står i en vanskelig internasjonal situasjon som krever stor oppmerksomhet, viktig å benytte anledningen som denne debatten gir, til en grundig gjennomgang av utviklingen av samarbeidet i alliansen. Målene for NATOs engasjement i konflikten i Kosovo er å sette en stopper for voldsbruk og krigshandlinger som virker destabiliserende i regionen, forhindre en humanitær katastrofe og legge til rette for en politisk løsning. NATOs engasjement i konflikten i Kosovo har hele tiden hatt som siktemål å bygge opp under det internasjonale samfunnets krav, slik de er fremsatt av FNs sikkerhetsråd og fulgt opp av Kontaktgruppen for det tidligere Jugoslavia og OSSE. Beslutningen om å gi klarsignal for maktbruk mot Jugoslavia har vært vanskelig, men dessverre helt nødvendig. Beslutningen må ses på bakgrunn av det internasjonale samfunnets omfattende og langvarige politiske og diplomatiske bestrebelser for å oppnå en løsning, samtidig som vi har møtt manglende vilje i Beograd til å inngå en interimsavtale og akseptere et internasjonalt militært nærvær for å overvåke denne. Det har vært klare brudd på avtalte begrensinger i styrkenivået i Kosovo og fortsatte omfattende overgrep mot sivilbefolkningen. Siktemålet med de militære tiltak som nå iverksettes, er også å svekke evnen til angrep og voldsbruk fra jugoslaviske hær- og politistyrker som påfører befolkningen i Kosovo ytterligere lidelser. Vi vet alle at vi befinner oss i en alvorlig situasjon. Vi må vie stor oppmerksomhet til den videre strategien, og dette vil bli drøftet i alliansen. Det er av stor betydning i den sammenheng å unngå en spredning av konflikten og destabilisering av regionen. Vi bør være forberedt på at den siste utviklingen vil innebære belastninger på forholdet til Russland, og at det kan sette tilbake det etablerte samarbeidet mellom NATO og Russland. Jeg vil likevel understreke at vi har hatt et stort samhold i Kontaktgruppen, inklusiv Russland, og at det er enighet om målene, selv om det noen ganger har vært ulikt syn på hvordan vi skal nå fram til disse målene. Det er derfor ikke riktig, som representanten Gundersen hevder, at Russland fullt ut støtter president Milosevic i denne situasjon. Jeg har selv hatt løpende og nær kontakt med Russlands utenriksminister, og vi vil ha kontakt på politisk nivå i Russland i morgen. Den jugoslaviske offensiven den siste tiden har ført til at anslagsvis 60 000 mennesker er tvunget fra sine hjem den siste måneden, og til en betydelig forverring av den humanitære situasjonen. Den fasen vi nå går inn i, vil kunne føre til nye flyktninger. Vi foretar derfor en løpende vurdering av hvordan vi kan bidra på dette området. NATO-samarbeidet befinner seg i en brytningstid. De fundamentale endringene som har funnet sted i våre sikkerhetspolitiske omgivelser de siste ti årene, har bidratt til å gi NATO en bredere rolle i arbeidet med å fremme sikkerhet og stabilitet i Europa. NATO har i dag et tett politisk og militært samarbeid med 25 land innenfor rammen av EAPC og Partnerskap for fred, og egne samarbeidsordninger med Russland og Ukraina. Dette samarbeidet er av stor betydning for å fremme sikkerheten i fellesskap i Europa. NATO har samtidig fått et omfattende ansvar for krisehåndtering og fredsoperasjoner i Europa. Alliansen er engasjert i konfliktene på Balkan fordi det er et unikt redskap for militær krisehåndtering. Jeg synes i den sammenheng at det er verdt å merke seg uttalelsene fra FNs generalsekretær i går. NATO er ett av flere redskaper som utfyller FN, OSSE og andre organisasjoner. For Regjeringen er det derfor viktig at vi bidrar til å styrke NATOs evne til krisehåndtering. Det brede partnersamarbeidet og de nye oppgavene knyttet til krisehåndtering dominerer i dag samarbeidet i NATO. Det er etter vårt syn riktig at disse oppgavene gis en helt sentral plass i det oppdaterte strategiske konseptet, som vil bli en hovedsak på toppmøtet. Regjeringen har lagt stor vekt på å sikre en balanse mellom en videreføring av NATOs tradisjonelle funksjoner og nye oppgaver. Kollektivt forsvar, transatlantisk solidaritet og NATO som det sentrale konsultasjonsforum for sikkerhetsspørsmål må videreføres som alliansens kjernefunksjoner. Det må fortsatt være alliansens grunnleggende oppgave å trygge medlemslandenes sikkerhet, som flere talere har vært inne på her. Samtidig er det naturlig å løfte de nye oppgavene knyttet til partnersamarbeidet og krisehåndteringen klarere fram i det oppdaterte strategiske konseptet. Det vil like fullt være et skille mellom de traktatfestede oppgaver og NATOs nye oppgaver. Jeg er derfor noe forundret over at representanten Petersen avfeier dette som uinteressant. Regjeringen legger stor vekt på det folkerettslige grunnlaget for internasjonale fredsoperasjoner. NATOs reviderte strategiske konsept vil gi en fremtredende plass til fredsoperasjoner, og det er derfor etter vårt syn også naturlig at det folkerettslige grunnlaget for disse understrekes. Regjeringen legger til grunn at maktbruk må forankres folkerettslig, enten i samtykke fra partene, i retten til selvforsvar etter FN-paktens artikkel 51 eller ved et mandat fra Sikkerhetsrådet i henhold til paktens kapittel VII eller VIII. En vanskelig humanitær situasjon kan inngå i Sikkerhetsrådets vurdering av om det foreligger en trussel mot internasjonal fred og sikkerhet som kan åpne for tvangstiltak etter kapittel VII i FN-pakten. Vår egen og Europas sikkerhet vil i årene som kommer, stå overfor et sammensatt risikobilde. Etter Regjeringens syn er det en klar sammenheng mellom sikkerheten i Europa og Europas nærområder. NATO vil som vårt viktigste sikkerhetspolitiske redskap i årene som kommer, kunne spille en rolle i kriser som kan få konsekvenser for felles sikkerhetsinteresser. NATO er imidlertid ingen global organisasjon. NATOs klare fokus må fortsatt være det euroatlantiske området. Regjeringen har som langsiktig mål en full avskaffelse av kjernevåpen. Vi arbeider aktivt i NATO og andre fora for en slik målsetting og for videre atomnedrustning. Målet om en atomvåpenfri verden forutsetter imidlertid betryggende internasjonal kontroll. Det grunnleggende målet er fred. NATOs fundamentale oppgave er å bevare freden og hindre angrep. Kjernevåpnenes funksjon er primært politisk. De skal skape usikkerhet hos en angriper om NATOs svar på et eventuelt anslag med masseødeleggelsesvåpen. Paradoksalt nok kan det være slik at faren for konflikt øker snarere enn minsker dersom denne usikkerheten fjernes. Muligheten for at NATO skal vurdere å bruke kjernevåpen, fremstår i dag som ytterst fjern. NATO har ingen førstebruksstrategi eller førstebruksdoktrine, men har så langt ikke fraskrevet seg muligheten for bruk av atomvåpen først i ekstreme selvforsvarssituasjoner. Så langt har ingen NATO-land fremmet forslag om å fjerne eller endre dette i forbindelse med diskusjonen om det strategiske konseptet. Regjeringen mener imidlertid, som sagt i statsministerens redegjørelse, at det i oppfølgingen av NATOs toppmøte er behov for en bred gjennomgang av alliansens arbeid for kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning. Norges assosierte medlemskap i Den vesteuropeiske union er viktig. Det gir oss muligheten til å delta i arbeidet med å utvikle den europeiske sikkerhets- og forsvarsidentitet også utenfor NATO, og det gir oss anledning til å delta i beslutningsprosesser i tilknytning til krisehåndteringsoperasjoner under europeisk ledelse. Det er viktig at vår anledning til deltakelse blir videreført dersom Den vesteuropeiske union skulle bli integrert i EU. Det vil kunne skje på ulike måter. De ordninger som etableres for Norge og de øvrige assosierte medlemmene i dagens VEU, vil måtte avhenge av hvordan dagens VEU-samarbeid eventuelt vil bli innpasset i EU. Allierte land utenfor EU må fullt ut sikres rettigheter og innflytelse i det europeiske sikkerhetssamarbeidet, også dersom forholdet mellom EU, Vestunionen og NATO endres. I den grad Vestunionen trekkes inn i EU, må Norges samarbeid med EU på det sikkerhetspolitiske området styrkes tilsvarende. Det er grunn til å tro at drøftelsene om den europeiske sikkerhets- og forsvarsidentitet vil bli fulgt opp i alle de tre nevnte organisasjonene i tiden som kommer. Vi vil delta aktivt i debatten om disse spørsmålene for å ivareta norske interesser fullt ut.