Monica Mæland (Høyre), 2016-04-05:
Jeg vil innledningsvis takke interpellanten for å sette fokus på verdigrunnlaget for den norske handelspolitikken. Dette felles verdigrunnlaget er og har vært essensielt for den generelt brede oppslutningen om norsk handelspolitikk som vi har hatt i Stortinget, i arbeidslivet og i norsk næringsliv. Handelspolitikken er en viktig forutsetning for norsk næringsliv og for konkurranseevnen til norsk næringsliv, og dermed for verdiskapingen og grunnlaget for velferdssamfunnet. Disse spørsmålene ble grundig redegjort for i stortingsmeldingen om globalisering og handel, som ble lagt fram i mai i fjor. Jeg skal komme tilbake til innholdet i denne meldingen. I den omstillingen næringslivet nå er inne i, er det enda mer sentralt at norske bedrifter er sikret markedsadgang og gode og stabile rammevilkår i utenlandske markeder. Endringene i oljesektoren innebærer at fastlandsøkonomien, både den eksportrettede industrien og tjenestenæringene, må bidra relativt mer til verdiskaping og sysselsetting i Norge. Denne omstillingen i norsk næringsliv er allerede i gang, og vi får gradvis flere bein å stå på. Norske handelspolitiske veivalg må speile endringene i norsk økonomi og ta inn over seg endringene i det globale handelspolitiske bildet. Den globale handelspolitikken utformes i stor grad i bilaterale, regionale, såkalt megaregionale og plurilaterale handelsavtaler. Vi må se på vår handelspolitikk i lys av disse endringene. Stortingsmeldingen om globalisering og handel av i fjor ga oss et godt grunnlag for dette. Norge er gjennom EFTA en del av et vidtrekkende nettverk av frihandelsavtaler. Vi forhandler i dag med en rekke viktige handelspartnere, med fokus på vekstøkonomiene i Asia. Vi har ambisjoner om å modernisere avtalene med Canada, Mexico, Chile og Tyrkia. Vi fører en dialog med USA og den søramerikanske sammenslutningen Mercosur. Blant de plurilaterale prosessene vil jeg også understreke at forhandlingene om en tjenesteavtale i TISA vil være veldig viktig for norsk tjenestesektor. Vi deler de verdiene som EU presenterte i sin strategi «Trade for all» i fjor høst, og har lagt til grunn de samme prinsippene i våre ulike handelsavtaler i en årrekke. Norge og de øvrige EFTA-landene og EUs medlemsstater er forankret i en felles europeisk verditradisjon. Dette gjenspeiles i handelspolitikken, der EFTA og EU legger de samme verdiene og prinsippene til grunn for sitt arbeid. Gjennom våre handelsavtaler anerkjenner vi den miljømessige og sosiale dimensjonen ved handel, og vi kan i likhet med EU slå fast at handelsavtaler vi inngår, ikke skal legge begrensninger på vår rett til å regulere samfunnet vi er satt til å styre. Jeg vil òg benytte anledningen til å understreke at disse avtalene ikke innebærer krav om privatisering av offentlig tjenesteyting. Disse prinsippene er for øvrig styrende for alt arbeid i norsk handelspolitikk, i bilaterale avtaler gjennom EFTA og for avtaler mellom flere land i og utenfor WTO. Innledningsvis i frihandelsavtalene stadfester vi de prinsipper som ligger til grunn for avtalene, bl.a. felles verdier, som vår støtte til demokrati, rettsstat og menneskerettigheter, å arbeide for en bærekraftig utvikling og dermed anerkjenne sammenhengen mellom handel, miljø og arbeidstakerrettigheter. Våre rettigheter og plikter som følge av medlemskap i ILO og multilaterale avtaler, arbeidet mot korrupsjon og fremme av godt styresett og viktigheten av bedriftenes samfunnsansvar for en bærekraftig utvikling legges også til grunn. Disse prinsippene er forankret i internasjonale erklæringer Norge har sluttet seg til, bl.a. i FN, OECD og andre organisasjoner. Den sosiale og miljømessige dimensjonen ved handel har de senere årene blitt mer framtredende i debatten om handelspolitikk. EFTA-landene ble i 2010 enige om å ta inn et kapittel om handel og bærekraftig utvikling i alle sine avtaler. Norge var en pådriver for å få dette til. Kapitlet legges fram i alle forhandlinger, det være seg med nye partnere eller ved oppdatering av eksisterende avtaler. Bestemmelsene om handel og bærekraftig utvikling i EFTAs avtaler er litt annerledes utformet enn i EUs avtaler, men gir det samme ambisjons- og forpliktelsesnivå. Våre frihandelsavtaler er dermed forankret i vårt verdisyn, og reflekterer sammenhengen mellom den økonomiske, sosiale og miljømessige dimensjon av en bærekraftig utvikling. Handelsavtalene brukes med andre ord aktivt som et instrument i arbeidet med å fremme norske verdier. Selv om handelspolitikken i EU og EFTA er tuftet på samme verdigrunnlag, er det viktige ulikheter i samarbeidsformen man har valgt i EU og i EFTA. I EU fører man en felles politikk på en rekke grunnleggende områder i det som utgjør det indre marked, og EU er en tollunion. Selv om de enkelte medlemsland kan ha ulike næringsinteresser, skaper EU-samarbeidet andre forutsetninger for å føre en enhetlig politikk på f.eks. utenriks-, miljø-, og arbeidsmarkedsområdet. EFTA er på sin side et frihandelsforbund som ikke har som ambisjon å utvikle en felles politikk på disse og andre områder. Vi har i EFTA heller ikke en tollunion med felles eksterne tollsatser. Dette er også reflektert i at hvert enkelt EFTA-land inngår en frihandelsavtale med det respektive partnerland – det er ikke EFTA som organisasjon som inngår avtalene. EFTA-landene utformer likevel en felles tilnærming til spørsmålene som representanten Hansen tar opp gjennom et svært tett, og la meg tilføye, veldig godt samarbeid. EFTA-landene deler et felles verdigrunnlag, og vi bruker handelsavtalene aktivt for å fremme dette. Det er ingen uenighet blant EFTA-statene når det gjelder hvordan disse spørsmålene skal reflekteres i frihandelsavtalene, og vi vil fortsette med å aktualisere dette arbeidet for å reflektere den globale utviklingen innenfor handelspolitikken der slike temaer blir stadig mer framtredende. Gitt EFTAs gode samarbeid, men som likevel er av en mindre forpliktende natur, og medlemslandenes ulike politiske forutsetninger, er jeg dog tvilende til hvorvidt det er hensiktsmessig at arbeidet med disse spørsmålene nedfelles i et eget strategidokument i EFTA. Jeg mener at det er viktigere hvordan disse spørsmålene behandles i de avtalene vi inngår. Regjeringens handelspolitikk er i kontinuerlig utvikling for å tilpasse seg de økonomiske og politiske realiteter vårt eksportrettede næringsliv står overfor og for å reflektere de verdiene og holdningene som er grunnleggende i det norske samfunnet. Regjeringen la i mai i fjor fram den første stortingsmeldingen om handelspolitikk på snart 30 år, der momentene som interpellanten framhever, ble svært grundig behandlet. Meldingen gir en fyllestgjørende redegjørelse av hvordan regjeringens handelspolitikk reflekterer spørsmål som bærekraftig utvikling, arbeidstakerrettigheter, bedriftenes ansvar gjennom verdikjeden og menneskerettigheter samt spørsmål knyttet til regjeringens rett til å styre og organisere offentlige tjenester og sette standarder. Meldingen gir også et bilde av hvilke utfordringer vi står overfor i de nærmeste årene, og hva vi ser for oss er veien framover. Meldingen ble behandlet i Stortinget i januar, og jeg er veldig glad for at et bredt flertall i Stortinget stilte seg bak hovedpunktene i meldingen.