Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2011-05-10:
For noen år siden var det et program på tv om tilstanden i norsk psykiatri. I et nøkternt tv-studio satt en kvinne og fortalte sin historie. Hennes navn var Arnhild Lauveng. Hennes historie handlet om hvordan tankene sviktet, om hvor skremmende det var, om hvordan hun ikke lenger kunne stole på sansene sine. Det er nesten utenkelig å se for seg den desperasjonen som ligger i hennes fortelling. Hun forteller hvordan det er å sitte i et halvmørkt rom uten en bok, uten en film, uten telefon, uten venner, uten håp om arbeid, uten en fremtid. Hun sier så sårt: Det vondeste de gjorde, var at de tok fra meg håpet. Du blir aldri frisk, får aldri familie, får aldri et normalt liv, sa de. Hennes håp om å bli psykolog ble sett på som et sykdomssymptom. Tar du håpet fra et menneske, tar du livsmotet fra det også. Men hun har trent. Time etter time har hun arbeidet med seg selv. Hun har fått støtte av nettverket rundt seg og hatt behandlingsteam. Hun sitter i studio denne dagen, frisk, som psykolog, og viser selve menneskets drøm, mot, betydningen av håp. Hun smiler skjevt og sier hun er litt sta. For noen kan drømmene synes så enkle – drømmen om ikke å være så innmari annerledes, å kunne svare noe annet enn «jeg går på trygd» når noen spør hva du gjør, drømme om å komme hjem fra arbeidet og se din datter i øynene og fortelle at du har vært på jobb. For veldig mange handler drømmen om en trygg tilknytning til arbeidslivet. Etter hjem og familie plasserer nordmenn arbeidet høyest på lista over hva som har størst betydning for egen psykisk helse. Det er dokumentert stor vilje til å arbeide blant mennesker med psykiske lidelser. For de fleste betyr arbeidet mye mer enn at de får lønn for strevet. Arbeidet kan gi en følelse av mening i livet – arbeidsoppgavene går inn i en sammenheng som er større enn en selv. Kanskje gir arbeidet en følelse av identitet, det er en liten del av den du er. Arbeidet kan gi følelsen av tilknytning – en kan få noen å dele opplevelser og erfaringer med. Det kan være et sted å hente sosial støtte, en følelse av fellesskap, noen som støtter opp når arbeidsoppgavene, eller kanskje til og med livet, ikke går så bra. Mange av oss har også en jobb som er så krevende at den utfordrer oss, samtidig som mulighetene til å utføre den er lagt godt nok til rette, slik at en har kontroll og mestrer utfordringene ganske bra. Da gir kanskje jobben en følelse av å være noe verdt, noe som noen etterspør og vil betale for. Det er noen som trenger deg og det du kan. Disse verdiene – mening, følelse av identitet, tilhørighet, sosialt nettverk, sosial støtte, mestring og selvfølelse – er med på å fremme trivsel i arbeidet og en god psykisk helse. Skulle du miste arbeidet helt, mister du helt muligheten til å høste av disse verdiene på arbeidsplassen. Det påvirker livssituasjonen din. Det å jobbe og holde kontakten med arbeidsplassen bidrar til at folk blir raskere friske. Lange sykmeldinger forsterker opplevelsen av sosial isolasjon og passivitet. Dette kan gjøre det vanskeligere å komme tilbake i jobb. Arbeidsledighet er en sterk risikofaktor for psykiske problemer. De viktigste grepene mot utstøting fra arbeidslivet er tiltak for arbeid for alle, samt tiltak som kan redusere sykefravær og uføretrygding. Når vi har så stort behov for arbeidskraft i fremtiden, er det her fokuset må ligge. Samtidig vet vi at mange arbeidsgivere kvier seg for å ansette mennesker med psykisk uhelse. Psykiske problemer er den eneste usynlige diagnosen som slår ut på arbeidsgiverens rekrutteringsbeslutninger når den blir kjent. Personer med psykiske problemer kan møte stigmatiserende holdninger og diskriminering. Samtidig oppgir mange åpenhet om psykiske problemer og romslighet på arbeidsplassen som den mest sentrale faktoren for å komme tilbake til jobb, nest etter helsetilstanden. Derfor er det viktig med holdningsskapende arbeid overfor arbeidsgivere. Det engelske arbeidsdepartementet hadde i 2007 en kampanje som rettet seg mot arbeidsgiverne. Det viste et hektisk akuttmottak på et sykehus, og spørsmålene som ble stilt, var: Ville du ansatt en med en historie med psykisk sykdom? Er svaret nei? Gratulerer: Du avviste nettopp Florence Nightingale. Kampanjen er myteknusende og kan være et eksempel til etterfølgelse. Det er ingen grunn til at Helsedirektoratets kampanje for åpenhet ikke skal videreføres. Sammenhengen mellom psykisk lidelse og deltakelse i arbeidslivet har minst to sider. På den ene siden handler det om å få tilgang til arbeidslivet for psykisk syke. På den andre siden handler det om den psykiske helsen til dem som allerede har tilgang til arbeidslivet. Arbeidsgivernes behov for mer informasjon for å kunne ta den vanskelige samtalen rundt en persons psykiske helse og arbeidsmiljøet skal møtes bl.a. gjennom kurset «Sees i morgen!». En trygg tilknytning til arbeidslivet handler ikke bare om den enkeltes drøm og livshåp. Det handler også om samfunnets økonomi. Totalt er det beregnet at psykiske lidelser koster samfunnet rundt 60–70 mrd. kr i året. Depresjoner og angst står for omtrent halvparten. Ifølge WHO står depresjoner alene for 44 pst. av all sykdomsbelastning fra psykiske lidelser i EU. Det er altså ikke småpenger dette dreier seg om. Summene representerer mer enn belastningen av alle krefttyper, tre ganger belastningen fra alle lungesykdommer, eller nær fire ganger belastningen fra alle veitrafikkulykker. Da sier det seg selv at det er viktig også samfunnsøkonomisk å se hva slags muligheter psykisk sykdom gir, istedenfor å fokusere på begrensningene som sykdom fører med seg. Det er slik at en person med en tung diagnose kan ha god arbeidsevne, mens en person med en mild form for depresjon kan ha store problemer på arbeid. Det å fokusere på person og arbeidsevne mer enn diagnose er derfor spesielt viktig. Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse er et ledd i arbeidet med å hindre utstøting og lette inkludering i arbeidslivet for mennesker med psykiske helseproblemer. Den peker på mange viktige tiltak som kan bidra til å lykkes med å få flere tilbake eller inn i arbeidslivet. Samtidig viser den at det fremdeles er behov for mer relevant kunnskap og erfaringer. I det arbeidet er det viktig å ta med brukererfaringsperspektivet og brukerdeltakelse. Mange står i jobb til tross for psykiske problemer. Vår erfaring er vesentlig for å løse samfunnets utfordring i forhold til dem som faller ut av arbeidslivet. Det er derfor viktig med forskning rundt dette. Psykiske helseproblemer kan i stor grad forebygges ved at vi har et samfunn som tar vare på menneskene, gir tillitt, gir muligheter, oppfyller rettigheter, tilbyr gode velferdsordninger, arbeid for alle og generelt skaper et inkluderende samfunn. I det bildet er det viktig med handlingsplaner for å skape et samfunn hvor alle skal med, fordi hvordan politikken som føres, påvirker menneskets mulighet til å håpe på et bedre liv. Og håpet gir livsmot til mange psykisk syke, som Lauveng så vart beskrev i et nøkternt tv-studio. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva er status på Nasjonal strategiplan for arbeid og psykisk helse 2007–2012, og hvordan vil statsråden følge opp strategien nå i sluttfasen og evaluere denne i etterkant?