Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-02:
Utviklingen i norsk økonomi har vært svært god sammenlignet med utviklingen i de fleste andre vestlige land de siste 15–20 årene. Produktiviteten i privat sektor har økt raskt, også utenom oljevirksomheten. Det tyder på at Norge er et godt land å drive næringsvirksomhet i. Vi konkurrerer ikke på lavest mulig skatte- og avgiftsnivå, eller lave lønninger. Derimot har vi et veldrevet samfunn, høy kompetanse, gode velferdsordninger og stabile rammebetingelser. Dette vil også være det viktigste grunnlaget for inntekt og velferd i framtiden. Den nordiske velferdsmodellen med skattefinansierte universelle velferdstjenester, relativt små lønnsforskjeller og utbredt samarbeid mellom partene i arbeidslivet har vist seg effektivt, både når det gjelder fordeling og når det gjelder produktivitet og fleksibilitet. Regjeringen Stoltenberg I la fram handlingsregelen i 2001. Under behandlingen i Stortinget sluttet hele finanskomiteen seg til Stoltenberg-regjeringens hovedmål for den økonomiske politikken, nemlig arbeid for alle, en rettferdig fordeling, videreutvikling av det norske velferdssamfunnet, og en bærekraftig utvikling. Dette er viktige mål, som også denne regjeringen stiller seg bak. Både i stortingsmeldingen fra Stoltenberg-regjeringen, i innstillingen fra finanskomiteen og i den påfølgende debatten i Stortinget ble det lagt vekt på at den økte bruken av oljeinntekter bør anvendes på en måte som øker vekstevnen i norsk økonomi. Infrastruktur, forskning og skatte- og avgiftsreduksjoner ble i denne sammenhengen trukket fram, men ble ikke vektlagt som det eneste som kunne sikre vekstevnen i norsk økonomi – for dette kan nemlig ikke løsrives fra sin sammenheng. I samme avsnitt pekte regjeringen Stoltenberg I på at det er størrelsen på og utnyttelsen av arbeidsstyrken og andre ressurser som betyr mest for den økonomiske veksten. En stor og produktiv arbeidsstyrke må understøttes av en politikk for sysselsetting, inkludering og ha gode løsninger for barnehager, utdanning, forebygging og helse. Den høye yrkesdeltakelsen i Norge må ses i sammenheng med det offentlige tjenestetilbudet. Gode fellesskapsløsninger for barnefamiliene, som foreldrepermisjon, lovfestet rett til barnehageplass og fleksibel arbeidstid, legger til rette for at både kvinner og menn kan beholde tilknytning til arbeidslivet når de får barn. På dette området lykkes Norge langt bedre enn de fleste andre land. En velfungerende økonomi med høy verdiskaping er avhengig av tilgang på arbeidskraft som er tilpasset behovet i bedriftene og i samfunnet ellers. Utviklingen av en velkvalifisert arbeidsstokk starter allerede i barnehagen. Det er ikke uten grunn at denne regjeringen har lagt barnehagesatsingen under Kunnskapsdepartementet – det er fordi vi lærer mest når vi er yngst, og fordi vi vet at barnehageerfaring gir et bedre grunnlag for skolegang senere. I tillegg til den historiske satsingen på barnehager øker vi også innsatsen i de tidlige skoleårene. Skolen skal være det stedet der barn og ungdom blir sett, får oppleve mestring og får utvikle sine evner sammen med andre. Det er flere perspektiver på den barnehagesatsingen som Regjeringen har gjennomført. Det er også det perspektivet at barnehagesatsingen har gjort at flere småbarnsforeldre har kunnet komme i arbeid. Det har vært viktig for vekstevnen i et samfunn i den perioden vi har bak oss, der mangel på kvalifisert arbeidskraft har vært en stor utfordring for offentlig sektor, men ikke minst for private bedrifter. Det er altså viktig for vekstevnen å satse på barnehager. Skolen er avhengig av gode og motiverte lærere. Læreren er den viktigste formuesforvalteren vi har. Regjeringen legger til rette for en stor satsing på lærere gjennom etter- og videreutdanning, rekruttering av lærere og rekruttering til lærerutdanningene. Det er å satse på kunnskap, både i dag og i framtiden. Vi forbereder oss på at dagens barn skal innta høyskoler og universiteter om noen år, men vi gjør også investeringer i høyere utdanning i dag. Universitets- og høyskolesektoren er kraftig styrket i budsjettet for 2009, og når vi ser perioden sammen i sammenheng, denne fireårsperioden opp mot den forrige fireårsperiode, har vi satset mer på forskning og høyere utdanning enn den forrige regjering gjorde. Det er både en forutsetning og et virkemiddel for å møte de store utfordringene for framtiden. Når oljealderen er over, er det vår felles arbeidsinnsats som avgjør hva vi skal leve av, og kvaliteten på offentlig velferd. Så svaret er ja. Vi bruker handlingsrommet fra oljeinntektene til å styrke kunnskap, men i bred forstand. Regjeringen satser også på samferdsel. I opposisjon bidrog dagens regjeringspartier til at ambisjonsnivået for bevilgninger til samferdselssektoren ble økt med til sammen 2 milliarder kr pr. år. Som første regjering har vi fulgt opp de samlede økonomiske rammene i Nasjonal transportplan, og budsjettet for 2009 innebærer at våre egne høye ambisjoner overoppfylles med 1,9 milliarder kr når vi ser fireårsperioden under ett. Forvaltningen av arbeidskraften er avgjørende for vår framtidige velferd. De siste årene har vi hatt svært lav arbeidsløshet og rekordhøy sysselsetting. Finanskrisen og dårligere tider gjør at vi må forvente noe økt arbeidsløshet, men vi har gode forutsetninger for å holde høy sysselsetting og lav ledighet. Vi har en effektiv og fleksibel økonomi. Vi har en godt utbygd offentlig sektor. I motsetning til Bondevik II-regjeringen budsjetterer denne regjeringen med aktivitetsvekst i helseforetakene. Vi har i hele denne perioden prioritert kommunene høyt. Det er over 490 000 sysselsatte i kommunene, nærmere 45 000 flere enn da vi overtok for tre år siden. Gjennom de siste tre årene før vi overtok, stod sysselsettingen i kommunesektoren nærmest på stedet hvil. Det ligger mange store investeringer på samferdselssiden og i bygg- og anleggssektoren i budsjettet for 2009. Og det er representanten Sanner godt kjent med. Budsjettet ble diskutert senest i forrige uke. I tillegg har vi varslet at det kommer nye tiltak i månedsskiftet januar/februar. Vi har brukt skatte- og avgiftspolitikken til å lage et system som fremmer gode økonomiske beslutninger om produksjon, arbeidsinnsats og vern av natur- og miljøressurser. Skatte- og avgiftssystemet skal også bidra til en rettferdig fordeling. Det er et hovedmål for den økonomiske politikken som hele finanskomiteen stilte seg bak i 2001. Denne regjeringen satte en stopper for et videre fall i skatte- og avgiftsnivået, og har dermed kunnet bruke mer på å videreutvikle det norske velferdssamfunnet når vi har satset på velferd, utdanning, samferdsel og forskning. Vi har gjennomført viktige tiltak for en bærekraftig utvikling ved å satse stort på CO2-rensing og bevaring av regnskogen. Vi har også lagt om avgiftssystemet i miljøvennlig retning. Handlingsrommet i budsjettpolitikken bør ikke øremerkes noen få avgrensede områder, slik representanten Sanner ser ut til å mene. Vår framtidige vekstevne avhenger av at vi utvikler hele vår samfunnsmodell. Det krever vilje til å foreta de riktige prioriteringer i budsjettet. Jeg kan ikke skjønne hvorfor skole, barnevern, helse og omsorg skal være mindre viktige investeringer for framtiden eller for vekstevnen enn det veier, forskning og skattelette er. Vi prioriterer kunnskap fra barnehage til forskning. Mange lever fremdeles i den villfarelsen og tror at det er olje og gass som er vår viktigste formue. Slik er det ikke. Det er mennesker som er vår viktigste formue. Vi lærer heldigvis hele livet, men vi lærer mest når vi er yngst. Vi prioriterer samferdsel, vi styrker kommunene og samtidig omfordeler vi gjennom skattessystemet. Vi viser internasjonal solidaritet, og det er ikke noe mindre viktig i disse finanskrisetider, når vi har kommet opp i 1 pst. av BNI til bistand. Vi prioriterer miljø gjennom penger til vern av regnskog, forskning, kollektivtransport, naturvern, fornybar energi og energieffektivisering. På denne måten legger Regjeringens økonomiske politikk til rette for økt verdiskaping og velstand innenfor en bærekraftig utvikling.