Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Det er et svært viktig spørsmål som blir tatt opp av interpellanten. Jeg har personlig vært opptatt av dette i svært lang tid. Og som man kanskje har sett, har jeg tatt opp dette i nesten alle mine taler her i landet, og også tatt det opp på en lang rekke internasjonale møter. Vi har fått en global økonomi. Dette kan man ikke reversere, bl.a. fordi utviklingen er teknologibasert. Vi har fått en fri flyt av informasjon, og dermed også av kapital som følge av denne teknologiske utviklingen. Det kan man ikke reversere. Men baksiden av denne medaljen er at vi har fått en brutal og uregulert kapitalisme som fører til en svært skjev fordeling i verdenssamfunnet. Dette bør vi kunne gjøre noe med gjennom bl.a. tiltak som er nevnt av interpellanten. Jeg vil si at for de fleste land, også for Norge, har tilgang til eksportmarkeder og utenlandske investeringer vært av avgjørende betydning for økonomisk vekst og utvikling. Rask vekst i kapitaltilgangen til de med svake finansinstitusjoner og lite utviklede økonomier kan imidlertid øke risikoen for finansielle kriser. Dette erfarte bl.a. land i Latin-Amerika på 1980-tallet, og i Asia i 1990-årene. Krisene rammet millioner av mennesker også langt utover disse regionene. Dette understreker viktigheten for oss alle av å etablere robuste internasjonale ordninger for å forebygge finans- og valutakriser. Mange av de finanskriser som har inntruffet bl.a. i flere utviklingsland, har også sammenheng med at det har vært ført en økonomisk politikk som ikke har vært bærekraftig. Det er først og fremst opp til landene selv å føre en sunn økonomisk politikk som inngir tillit i finansmarkedene. Fra norsk side har vi bidratt til dette gjennom økonomisk rådgivning bl.a. gjennom vår deltakelse i IMF og Verdensbanken. I en globalisert verden med tilnærmet fri flyt av kapital foreligger det et klart behov for politiske tiltak som regulerer kapitalstrømmene. Det er på høy tid å etablere internasjonale kjøreregler for kapitalbevegelser over landegrensene. Regjeringen vil arbeide aktivt for dette. Vi ønsker å forhindre spekulative og destabiliserende kapitalbevegelser, samtidig som forholdene legges til rette for økt handel, langsiktige investeringer hos stabile valutamarkeder. Foran den forestående spesialsesjonen av FNs generalforsamling i Genève om oppfølging av det sosiale toppmøtet har flere land lagt fram forslag om å iverksette tiltak for å forebygge eller dempe de negative virkningene av spekulative kapitalbevegelser over landegrensene. Spørsmålet står dermed allerede på spesialsesjonens dagsorden. Regjeringen vil, i samarbeid med likesinnede land, søke å bidra til et mest mulig positivt utfall av drøftelsene i Genève. Temaet er imidlertid kontroversielt, og det er usikkert om det vil være mulig å komme til enighet om konkrete forslag. Et forslag som har fått en del oppmerksomhet i forkant av spesialsesjonen, er forslaget fra Canada om å foreta en nærmere utredning av konsekvensene av en avgift på valutatransaksjoner, herunder mulige fordeler og ulemper ved en slik avgift. Det er Regjeringens oppfatning at en slik avgift, dersom den er riktig utformet, vil kunne bidra til å fremme stabilitet i valutamarkedene. Den vil samtidig kunne bli en viktig finansieringskilde for utviklingstiltak, bl.a. gjennom FN-systemet. Norge har på denne bakgrunn uttrykt støtte til det kanadiske forslaget. Etter at Canada har endret noe på ordlyden i forslaget, ser det nå ut til at også EU kan støtte det. Tunge aktører som USA og Japan er imidlertid fortsatt negative, og det er derfor lite trolig at forslaget vil bli vedtatt i sin nåværende form. Regjeringen ser det som en forutsetning for innføringen av en avgift på kapitaltransaksjoner at den har bred internasjonal støtte, og at den blir innført i alle land med en økonomi av en viss størrelse, også i land utenfor OECD-området. Hvis ikke vil valutahandelen bare forflytte seg til skattefrie områder, noe som vil kunne få alvorlige virkninger for både valutakurser og rentenivå, dvs. den stikk motsatte effekt av det vi ønsker å oppnå. FNs generalforsamling har vedtatt at FN skal avholde et toppmøte om finansiering av utvikling i 2001. Formålet med møtet er å legge forholdene bedre til rette for økt kapitaltilgang til utviklingslandene. Møtet skal drøfte hele bredden av spørsmål i tilknytning til finansiering av utvikling, både tradisjonell utviklingsbistand, private investeringer, gjeld og handel. Som ledd i forberedelsene til toppmøtet har vi fra norsk side understreket behovet for at flere land oppfyller FNs målsetting om å gi 0,7 pst. av bruttonasjonalprodukt i utviklingsbistand. Særlig for de minst utviklede land, som har størst problemer med å tiltrekke seg privatkapital, er dette viktig. Det er klart at bistand alene ikke kan dekke utviklingslandenes kapitalbehov. Det er derfor viktig å mobilisere privatkapital, både fra nasjonale kilder og fra det internasjonale kapitalmarked. Under toppmøtet i Genève vil det være en viktig oppgave å rette søkelyset på hvilke forhold som påvirker viljen og evnen til å øke de private investeringer i utviklingslandene. Gjeldsbyrden henger som en møllestein omkring halsen på mange utviklingsland. Norge har stått i spissen for å gjøre noe med dette, både på tosidig basis og gjennom det såkalte HIPC-initiativet, Heavily Indebted Poor Countries. HIPC-ordningen har som målsetting å sikre mer enn en halvering av gjelden til om lag 30 av verdens fattigste land. Dette vil uten tvil være et viktig bidrag til å øke disse landenes kredittverdighet og å fremme et bedre investeringsklima. Norge vil fortsatt være en pådriver for økonomisk utjevning mellom den rike og den fattige del av verden. En viktig del av denne strategien er å arbeide for økte internasjonale investeringer i utviklingslandene. Forslaget om en avgift på internasjonale valutatransaksjoner bør utredes nærmere. Jeg er overbevist om at en riktig utformet avgift vil kunne bidra til økt stabilitet i valutamarkedene og samtidig utgjøre en viktig finansieringskilde for utviklingsformål og for å løse viktige internasjonale oppgaver. Jeg mener jeg kan konkludere med at Regjeringen og interpellanten stort sett er på linje når det gjelder nødvendigheten av reguleringer her og mer kontroll over det som skjer på de internasjonale valutamarkedene, men samtidig slik at det ikke fører til at man ikke får fram kapital til også de fattige landene. Man må ikke utforme regler som gjør at situasjonen kanskje blir enda verre for dem som trenger kapital for investeringer og utvikling.