Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Det er spesielt å debattere det norske statsbudsjettet i år. Mens vi diskuterer om en økning i kommunenes inntekter på noen milliarder er tilstrekkelig, foretar resten av Europa betydelige kutt i viktige velferdstilbud. Mens vi er uenige om hvordan helsetilbudet skal finansieres mellom stat og kommune, kutter resten av Europa i helsetilbudet. Mens vi er usikre på om kommunene har nok folk til å gi innbyggerne den omsorgen de har rett på, er arbeidsløsheten i resten av Europa på et rekordnivå, særlig blant de unge. Vår gunstige økonomiske situasjon handler også om hell og om oljeinntekter. Men jeg vil også understreke at vi har ført en økonomisk politikk som gjør at vi, som ett av svært få land i vår verdensdel, kan gjennomføre en budsjettbehandling uten å være nødt til å gjøre dype kutt i skoler, sykehus og samferdsel. Det er det grunn til å være stolt over. Det kommer ikke av seg sjøl; det er fordi det føres en ansvarlig økonomisk politikk. Det er noe representanter fra Fremskrittspartiet bør merke seg. Krisetider er ikke tidspunktet for økonomiske eksperimenter. 2012 blir ikke et år med fest med hensyn til kommunebudsjettene. Det er et stramt og ansvarlig budsjett, som ikke gir mye handlingsrom. Vi er begrenset både av et skatteløfte og av hensynet til en eksportindustri som gjør at vi ikke kan ha et for ekspansivt budsjett. Men kommunene får dekket opp økte kostnader som følge av at det blir flere av de innbyggerne som koster kommunene penger, nemlig de eldste og de yngste. Og det er satt av penger til økte pensjonsutgifter, men ikke mye mer. Siden 2005 har den rød-grønne regjeringa økt kommunenes inntekter med 49 mrd. kr, halvparten av det har vært frie inntekter. Det har gitt kommunene rom til å øke antallet personer som jobber i skoler, i barnehager og i eldreomsorg. Under Bondevik II kom det 8 600 flere ansatte i kommunene. I den rød-grønne regjeringas tid har det kommet 46 000. Det er 25 nye ansatte hver dag – 24 av dem i velferdsproduksjon, bare én i administrasjon. En av hovedutfordringene for det norske samfunnet i årene framover er det økende antallet eldre. En verdig eldreomsorg framover vil kreve mye av norske kommuner, særlig i fraflyttingsområder. Dette vil legge press på tjenestetilbudet i alle kommuner. Et viktig svar på dette er Samhandlingsreformen. Med økt ansvar for befolkningens tjenestetilbud får kommunene større mulighet til å se helheten i helsetilbudet. Minst like viktig er det at vi sørger for at de kommunene som er flinke til å forebygge helseproblemer, også får ta del i gevinsten når forebyggingen virker. På sikt har vi i SV stor tro på at det vil føre til et langt større fokus på å forebygge. Det vil være en fordel for alle, ikke minst den enkelte, som får bedre helse. Neste år skal de første stegene i Samhandlingsreformen settes ut i livet. Det vil sikkert bli mange innkjøringsproblemer knyttet til dette, og dette er vel det grepet i neste års budsjett som vil få størst konsekvenser framover. 5,6 mrd. kr overføres til kommunene. Samtidig vil jeg peke på merknadene fra de rød-grønne partiene om at regjeringa må følge innføringen og finansieringen av Samhandlingsreformen nøye og komme tilbake til Stortinget ved behov. Det er i kommunene velferden produseres. Det er et nesten ubegrenset behov for å styrke innsatsen i kommunene. Jeg mener at vi skal ha store ambisjoner. Det er de som mener at vi nå har nådd velferdsstatens eller velferdskommunens grenser. Det er jeg sterkt uenig i. Veksten i produktiviteten i samfunnet vil fortsatt gi rom også for vekst i offentlig velferd. Handlingsrommet vårt ligger i en omfordeling fra vekst i privat sektor til felles velferd.