Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-12-13:
Tilnærmingen til kultur har gjennom mange år vært preget av stor velvilje, men liten interesse. For de store ordene har i liten utstrekning manifestert seg i reelle prioriteringer og kraftfulle kulturbudsjetter. Sett på bakgrunn av tidligere historie vil jeg driste meg til å si at vi står overfor et kvantesprang: Ikke bare har Regjeringen i sin tilleggsinnstilling økt bevilgningen til kultur med 170 mill. kr, men har i tillegg forpliktet seg til et kulturløft, en opptrapping av kultursatsingen til 1 pst. av statsbudsjettet innen 2014. For ytterligere å understreke at kultursatsingen ikke bare hører hjemme i festtalene, har Regjeringen forpliktet seg til å fremme en kulturlov som gir uttrykk for det offentliges ansvar for kulturfeltet. For det er slik på dette området som på andre velferdspolitiske områder: Markedet er ikke et effektivt virkemiddel. Dersom målet er at en skal sikre utviklingsmuligheter for ulike kulturmiljøer og nye kulturelle uttrykksformer, det være seg majoritets- eller minoritetsmiljøer, det være seg korpsbevegelse, rock eller distriktsopera, eller dersom en skal sikre en allmenn tilgjengelighet til kulturopplevelser, må en ta til etterretning at markedet og dets mekanismer ikke vil sikre dette. Derfor er det behov for en aktiv kulturpolitikk nedfelt i lov og ved økonomisk tilrettelegging. Vår nasjonale kulturarv er viktig for vår identitet. Den gir oss røtter og opplevelse av fellesskap – en trygghetsskapende ballast som er god å ha med når vi møter morgendagens globaliserte samfunn og med det nye kulturuttrykk. Men behovet for kulturell identitet gjelder ikke bare for majoritetsbefolkningen. Kanskje er behovet enda større for minoritetene i vårt land. Vår historie er full av overgrep mot minoriteter, bl.a. mot den samiske befolkning, og mange samer har i vår nære fortid vokst opp og følt seg mindreverdige og tvunget til å fornekte sin kultur og identitet. Det er derfor fantastisk å se i dag hvordan den samiske kulturen blomstrer, og det er viktig å støtte opp om den veksten og ta vare på de samiske kulturminnene slik som det gjøres i budsjettet. Gjennom innvandring har Norge fått nye minoriteter. Vi må ikke gjøre de samme overgrep om igjen. Behovet for kulturell identitet gjelder alle. FNs barnekonvensjon understreker dette: Utdannelse av barn skal ha til hensikt å utvikle respekt for barnets foreldre, barnets egen kulturelle identitet, språk og verdier. Dette forplikter og må, slik Regjeringen legger vekt på, også komme til uttrykk når kulturressurser skal fordeles. Til slutt noen ord om idretten. Den bevegelsen jeg kommer fra, arbeiderbevegelsen, vet hvilken betydning idretten har hatt, ikke bare for fysisk fostring, men også for sosial identitet og samfunnsdeltakelse. Vi må legge den forståelsen til grunn når vi i dag bygger flerbrukshaller og gjør dem tilgjengelig for alle. Alle betyr også at en må ha rom for nye idrettsgrener – idrettsgrener som ikke har vært de tradisjonelle norske grenene. Det betyr cricketbaner, basketballbaner, baner for landhockey, volleyball osv. Jeg føler meg trygg på at når tippemidlene skal fordeles, vil statsråden aktivt følge opp Soria Moria-erklæringen, som sier at en vil «synliggjøre det flerkulturelle perspektivet på alle felter i kulturlivet og bidra til å skape bedre møteplasser mellom majoritets- og minoritetskulturer».