trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Det er fornøyelig å høre på representanten Apelthun Sæle, fordi hennes innlegg i stor grad preges av realisme og tar på en måte innover seg at det ikke er så veldig lenge siden at noen har sittet i regjering, noe som gjør at en har følelsen av at det går an å komme til enighet om distriktspolitikken – en mye mer realistisk enighet enn jeg føler var tilfellet før Kristelig Folkeparti var med i regjering. En av de vinklingene som representanten Apelthun Sæle tok, var dette med at det står store hus tomme, og at det trengs verdiskaping og arbeidsplasser i distriktene. Det kan vi jo være enige om. Jeg tror vi må innse at det at vi får et høyt nivå på utdanning, også er med på å øke problematikken om sentralisering. Høyt utdannet ungdom vil gjerne ha et mangfold å velge mellom når det gjelder arbeidsplasser, og det er ei utfordring for oss. Men jeg vil gjerne gå litt tilbake til det med statlig lokalisering av arbeidsplasser og høre om representanten Apelthun Sæle kan konkretisere mer hva det er vi snakker om. Dette med Fiskeridirektoratet i Bergen har jo vært fremme. Er det fortsatt eksempelvis den type virksomhet som står på dagsordenen når Kristelig Folkeparti vil ha statlige arbeidsplasser ut i distriktene?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
En god 17. maitale er etter mitt skjønn ikke å forakte, og i så måte synes jeg også representanten Lodve Solholm er en rimelig god 17. maitaler. Fremskrittspartiet framstiller seg selv som et næringslivsparti, og honnørordene er liberalisering og fri konkurranse. Men jeg synes vi har erfart ganske sterkt at konkurranse virker kun der det er noe å konkurrere om. Frisleppet i luftfarten har på mange måter demonstrert det for øynene våre. Skatter og avgifter skal reduseres. Men dette må også kompenseres, og så er spørsmålet: Hvor kompenserer man det? Jeg har bladd litt i Fremskrittspartiets alternative budsjett for 2000, og jeg skjønner at det er mulig å kutte på skatter og avgifter når konsekvensene er mindre støtte til skipsbygging, som jo er en distriktsnæring i stor grad. Hurtigruta skulle gå på egen kjøl, Statens nærings- og distriktsutviklingsfond skulle avvikles, og en skulle kutte i støtten til fiskeriene. Og jeg siterer: «FrP mener derfor at blant annet deltagerloven, råfiskloven og ordningen med fiskeriavtaler kan avvikles.» Hvor blir det da av kystfiskeren, som er så viktig for Distrikts-Norge? Når det gjelder landbruket, sier Fremskrittspartiet at de vil gjenvinne den norske bondens tapte frihet. Jeg vil spørre: Frihet for hvem, når en skal kutte med 6 milliarder kr i landbruksstøtte? Og jeg kunne ha fortsatt med reindriftsnæringen, der foreslås det også kutt. Da blir mitt spørsmål til representanten Lodve Solholm: Hvordan skal en kompensere dette når en via økonomiske tilstramminger kveler det viktigste næringslivet i Distrikts-Norge?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
For Kristelig Folkeparti er det et verdivalg å bygge og videreutvikle distriktene. Verdikommisjonen har nettopp gjennomført en stor undersøkelse om gode lokalsamfunn og konkluderer med sju pilarer for et slikt godt lokalsamfunn. Jeg skal ikke nevne alle sju, men bare konsentrere meg om den første, der de understreker at lokalt fellesskap, lokal identitet, stedsfølelse, stolthet over hjemstedet og den lokale kulturen og tradisjonen er svært viktig for folk som bor i Bygde-Norge. Stedsfølelsen og stoltheten over hjemstedet i Distrikts-Norge presses sterkt av internasjonale trender og av politikerskapte begrep som «ulønnsomhet» og «subsidiering». Vi er en ulønnsom og subsidiert rase, vi som bor i Distrikts-Norge. Jeg skal ta noen eksempler: Vi hører om ulønnsomme postkontorer i distriktene. Men hvor lønnsomme ville postkontorene i byene blitt om de bare skulle sende post til de få andre lønnsomme postkontorene? Vi leser passasjerstatistikker for flyplassene og får vite at Gardermoen er lønnsom, mens kortbaneflyplassene lever på byfolkets nåde fordi de har så få reisende. Men hvor skal Gardermoen skaffe passasjerer fra, hvis man ikke kan reise rundt i Norge? Alle reiser jo ikke til Brussel eller London, og mange av oss som skal dit, starter slett ikke turen i Oslo. Og hvorfor er det subsidiering når en båtrute får offentlig støtte, men ikke når vi stortingspolitikere tar den svært så dyre Gardermobanen? Sånn kunne vi ha fortsatt. Men jeg håper at dette illustrerer at vi er totalt avhengige av hverandre i dette landet, enten vi nå bor i byen eller vi bor i distriktet, og at spørsmålet om hvem som er lønnsom og hvem som er ulønnsom, egentlig er et umulig spørsmål å stille. Når folk flytter fra distriktene og mot sentrum, har det mye med psykologi og trender å gjøre, og det er svært viktig at vi politikere ikke bygger opp under myten og mister troen på at trender kan snus. Høyres storbysatsing, presentert av Per-Kristian Foss for kort tid siden, og Fremskrittspartiets stadige forslag om kutt i overføringene til Distrikts-Norge, er etter mitt skjønn gode bidrag til fortsatt mytebygging om de ulønnsomme og subsidierte distriktene. Videre må det vel kunne sies at den distriktspolitiske redegjørelsen som vi har debattert i dag, ikke akkurat oser av optimisme for Distrikts-Norge. Jeg tror kanskje at vi trenger politikere som tør stå fram og si at vi er optimistiske på Distrikts-Norges vegne, vi har tro på at distriktene skal overleve. Vi i Kristelig Folkeparti vil gjerne gjøre Piet Heins ord til våre når det gjelder distriktene. Han sier: «Nei, de optimister som livet beror på, er de der tør håbe på noget de tror på.»
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Nei, men no er eg også ferdig.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Realisme er, vert og skal vera eit kjenneteikn ved Kristeleg Folkeparti, det vil ein merka. Når representanten Aud Gaundal peikar på at store hus står tomme i distrikta, og at verdiskapning er nødvendig, er eg hjarteleg einig. Samtidig må vi sjå på det faktumet at avstand vert mindre viktig med IKT-moglegheitene – den nye teknologien som gjer det mogleg å jobba på ein annan stad enn dine kollegar. Vi har tru på at dette vil skapa nye moglegheiter for Distrikts-Noreg. Så til statleg utflytting. Fiskeridirektoratet er ikkje det beste eksempelet. Det ligg faktisk i Bergen, ikkje i Oslo. Bergen er også ein del av Noreg utan dei mange statlege arbeidsoppgåvene slik som i andre sentrale strok, så eg synest ikkje det er eit godt eksempel. Det betyr ikkje at eg ikkje veit kva som vart sagt om det før i denne salen. Men Lotteritilsynet er eit godt eksempel. Dessutan er det nettopp kome svar på ei utgreiing som den førre regjeringa sette i gang, som viser at det er mogleg, praktisk og effektivt å flytta ut fleire statlege institusjonar. Den utgreiinga har heilt sikkert denne regjeringa fått, og dessutan var den referert til i Dagsavisen, som eg ikkje har med meg her, for nokre dagar sidan. Det finst altså moglegheiter for å flytta ut statleg verksemd. Men ein må vilja det. Det må vera vilje til å gjera det for at dette skal verta gjennomført.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Byen er Bergen og laget er Brann. Vi gløymer aldri det! Representanten Erna Solberg tok opp eit kjempestort problem når ho viser til at fødselsoverskotet har flytta på seg. Det er jo på grunn av at det er dei unge som flyttar, og ikkje dei gamle, dei sit igjen. Det skapar eit dobbelt problem, både at det fødselsoverskotet vi måtte ha i Noreg – no er det ikkje så stort, vi har ein fødselsrate på 1,9, og skal vi ha eit fødselsoverskot, må vi ha ein fødselsrate på 2,1 som eit minimum – og at dei eldre er igjen, dei som er pleietrengande og treng hjelp nettopp frå dei unge. Det skapar eit problem for distrikta i seg sjølv. Og den demokratiske vinteren som trendforskarane har snakka om, som gjeld heile Europa, og som gjeld Noreg i mindre grad, er eit stort problem som ein eigentleg burde diskutera også ut frå eit distriktssynspunkt. Mangelen på arbeidskraft er aukande. Vi leste i avisa i går at etter ei undersøking som Handelshøgskulen har lagt fram, manglar vi 12 000 IT-medarbeidarar kvart år. Dei finn vi ikkje i Noreg, heller ikkje i dei sentrale stroka. Vi manglar slike. Dei må vi importera utanfrå, og eg kjenner ikkje til andre land enn India, eventuelt Kina, som kan skaffa oss desse. Modernisering av offentleg sektor som eit effektiviseringspotensial ser eg behovet for. KrF seier ja til det. Men den moderniseringa bør jo også skje nettopp for at ein skal auka offentleg sektor, for noko av det vi vil mangla i stor grad, er helsepersonell, som i all hovudsak er finansiert gjennom offentleg sektor. Derfor treng ein å snu på arbeidskraftreserven i offentleg sektor for å få nok ikkje minst til det som kanskje er det aller viktigaste, nemleg å ta vare på våre eldre.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
For å ta det siste fyrst, dieselavgifta: Eg synest det kom veldig gode tonar frå Arbeidarpartiet sin representant på talarstolen her i dag. Eg trur at den kan det kanskje verta semje om. Når det gjeld fylkeskommunen, må eg innrømma at etter 14 år som fylkespolitikar i Hordaland har eg framleis affinitet til fylkeskommunen. Eg trur at fylkeskommunen faktisk er ein besparande lekk. Det vil ikkje seia at vi ikkje kan ha samarbeid i regionar, at ikkje fleire fylkeskommunar kan samarbeida om dei sakene som gjeld større delar av landet. Kyststamvegen er eitt eksempel, som eg nemde i innlegget mitt, men ein kan også snakka om regionsjukehusa, som alt har ordningar, og dette bør utviklast vidare. No er det eit utval i arbeid. Som representanten Solholm veit, er eg ny i denne komiteen, men eg har registrert at det er eit utval som heiter Oppgåvefordelingsutvalet, som er under arbeid, og eg trur at vi skal vente og sjå resultat av dette. Det som eg synest er viktig, er at dei store tinga, som sjukehussektoren og delvis vegsektoren, har ein folkevald kontroll. Eg trur på det såkalla subsidiaritetsprinsippet, også kalla «nærhetsprinsippet», at dei som har skoen på, veit best kor han trykkjer, og at ikkje så mykje skal styrast frå Oslo dersom det kan styrast av nærdemokratiet. Så til vegmidlane. Eg har av og til sagt at det minner meg om songen «Dine løfter er mange». Men når det er sagt, vil eg seia at regjeringa Bondevik møtte dei største skakingane som har vore i verdsøkonomien sidan 1920-talet. Oljeprisen gjekk ned, og renta gjekk opp. Det fyrste målet var å få renta ned. Det klarte ein. No må ein iallfall fordela dei midlane som finst. Når 69 pst. går til sentrale strok, så er det for mykje.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Sylvia Brustad la vekt på at sterke regionar er avgjerande for busetnadsmønsteret, og det er eg samd i. Vil Regjeringa då styra dei statlege investeringane slik at Distrikts-Noreg får sin del av kaka? Synest statsråden at 11 av 15 milliardar kr i 1998 til sentrale strøk var i meste laget? Statsråden sa vidare at statlege oppgåver sikkert kan etablerast ute. Men vil statsråden og Regjeringa umake seg for at fleire av arbeidsoppgåvene i statleg sektor vert plasserte i distrikta? Det har alltid vore mogleg å gjera det, men det har aldri vore gjort. No er det på grunn av ny teknologi enklare å gjera dette, men vil Regjeringa? Kommunalministeren har lova kommunane meir pengar – og det treng dei nok. Men det er 14 kommunar som har fått sin situasjon monaleg forverra på grunn av EØS-avtalen og bortfall av låg arbeidsgjevaravgift. Ni av desse kommunane er i Hordaland, og både topografi – altså fjell og sjø – og vegstandard gjer at dette er uforståeleg for oss som bur der. Vil kommunalministeren syta for at desse kommunane får kompensasjon, slik regjeringa Bondevik la opp til?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-05-11:
Jeg lette etter de kritiske spørsmålene i denne replikken, og fant få av dem. Men selvfølgelig, replikken krever et svar. Og nyansene er nok til stede mellom Arbeiderpartiet og Høyre, og av og til skiller vi lag. Jeg merket meg at replikanten refererte til budsjettsamarbeid. Nå er det slik at vi aldri har vært noe direkte grunnlag for et regjeringsbudsjett – sånn sett. Politikk er det muliges kunst, og vi har i forhandlinger av og til fått det slik som vi ville, uten at vi har nådd fram på veg – la det være klart, det er rett. Men så er det også slik at Arbeiderpartiet i inneværende år har en helt annen binding til budsjettet, for det har man jo stilt seg bak med alt som er – for å si det slik – og har i dette året en helt annen binding til Regjeringens opplegg. Jeg fikk med meg et bifall for satsing på bredbånd. Vi er enige om at det må foreligge. Vi er kanskje litt uenige i nyanser – hvordan det skal komme i stand, hvor stort det offentlige engasjementet skal være, tilrettelegging eller direkte utbygging – men jeg fikk med meg at representanten Eriksen delte vårt syn på viktigheten av at dette må foreligge. Det er også viktig, tror jeg, at det offentlige også melder seg som bruker av det samme, slik at potensialet for utbygging også i Kommune-Norge blir sterkt synlig. Det er vel det vi rekker i denne sammenheng, og så får vi se.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-05-11:
Her var det litt flere konkrete spørsmål, og la meg ta det litt hastig og få med meg svar på det meste. Jeg tror representanten Jorunn Ringstad og Senterpartiet har fulgt dårlig med hvis de ikke har sett at vi i våre prinsipale budsjett har hatt en meget synlig satsing på veg f.eks., i tråd med våre felles lovnader i innstillingen til Norsk veg- og vegtrafikkplan. Vi har også hatt en tilsvarende satsing på skole, og vi kunne gå videre. Når jeg for min del påpekte fornyelse av offentlig sektor, var det knyttet til det konkrete håndverket fra det offentliges side, der man skulle ha det største praktiske ansvaret. Det var ikke dermed sagt at ikke utviklingen av et næringsliv er like viktig, men der er det andre aktører som skal komme til syne også, ikke bare det offentlige. Så var representanten innom bypolitikken vår, og det er rett at før vårt landsmøte var det fra en rekke bypolitikere slått til lyd for å sette byene i fokus. Men landsmøtet fikk sin avslutning uten at byene dro av gårde med noen gevinst i en slik sammenheng, bortsett fra å få satt et rettmessig lys på også sin posisjon. Vi har derfor fremdeles en distriktspolitikk som ligger fast. Vi har ikke endret syn på politisk representasjon f.eks. Distriktspolitikken vår er faktisk den samme som den har vært: enkel, effektiv, med synlig prioritering, der det offentlige og private til sammen skal dele oppgavene, slik at vi får et godt resultat. Jeg venter med spenning på om Senterpartiet og sentrum vil falle tilbake på sin tidligere uttalte prioritering av samferdsel, slik som vi hadde i forrige periode. Jeg tror neppe det kommer i revidert, men vi får se hva som blir sagt når man har vært ute av regjeringskontorene og kommer til høstens budsjett.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-05-11:
La det være helt klart at jeg ikke har kommet på talerstolen i dag for å avskilte vårt engasjement for de reformene som vi har sluttet oss til. Det vi har vært med på før, står fast. Replikanten nevner eldreomsorgen spesielt. Det er en viktig reform. Men totaliteten i offentlig sektor består jo av mye mer enn private eller offentlige omsorgsarbeidere. Den består også av byråkrater på ulike nivå, som helt klart kan bli færre. Jeg minner om at hvis man ser på utredningsavdelingens analyse av fylkeskommunens toppadministrasjon før man begynner på tjenesteproduksjonen, før man begynner på sektoren i det hele tatt, bruker vi i dette landet innpå 2 milliarder kr bare på toppadministrasjonen. Jeg er klar over at dette kan bli tolket som et sidespor, men for meg er det et eksempel på noe som vi synes det er uproblematisk å ramme i forhold til førstelinjetjenestene, som på en eller annen måte må opprettholdes – naturligvis. Det er viktig. Skal jeg si litt om servicekontor, vil jeg si at det er klart at vi synes det er viktig med all fornuftig effektivisering. Makt er jo ikke greit å bruke, spesielt ikke på enkeltindivid, men vi har stor vilje til å bruke offentlig makt på offentlig byråkrati. Det føler vi ikke på noen måte er et overgrep. Pålegg i slike sammenhenger må derfor heller ikke være fremmede for oss for å få til en effektiv og publikumsvennlig førstelinjetjeneste. Da håper jeg at jeg har kvittert ut for gjenkjennelighet og forklart hvor vi vil sette inn effektiviseringsstøtene våre. Vi skulle gjerne hatt en lang strukturdebatt i dag. Det tror jeg ikke det er tid til, men jeg er sikker på at komiteen får anledning til å komme tilbake til dette på et senere tidspunkt, og da kan vi nok utdype det en smule.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-05-11:
La meg få lov å gjøre et forsøk på å fremkalle en ytterligere klarhet om hva som skjuler seg bak redegjørelsen og debattinnlegg fra kommunalministeren. Av det mest konkrete som har vært nevnt hittil, har SNDs rolle og en viss kultursatsing kommet fram – iallfall nå i debatten – som faktorer som skal ha en viss betydning. Men mitt første spørsmål vil være om det også skjuler seg en tanke om å se på delingsmodellens regler og formueskattens nivå, og for så vidt også arveavgiftsproblematikken, som tidligere nevnt, for at man kan få et robust regionalt næringsliv på plass. Videre er det et spørsmål om moderniseringsprosessen i offentlig sektor. Får vi vite noe om hvem som skal legge premissene for denne moderniseringsprosessen? Er det eksempelvis arbeidstakerorganisasjonene i offentlig sektor som skal styre viljen til konkurranseutsetting og mulige strukturendringer, så vil det i seg selv gi signaler om hvilket tempo vi kan forvente oss. Og helt til slutt til dette spennende strukturspørsmålet. Hvis vi skulle være så heldige at vi fikk et kompetent, gjerne sammenslått, forvaltningsnivå på grunnplanet og perspektivet for disse regionene smuldrer litt bort, er det tenkelig at statsråden kunne lande på et tonivåsystem, med de anskueliggjorte innsparinger som finnes i dag, der milliardbeløp på det midtre nivå helt klart peker seg ut som en innsparingsgevinst som kan komme, uten belastning for tjenestemottakerne osv.?
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
På mange måter slo det meg da jeg hørte innlegget fra representanten Hoddevik, at i enkelte sammenhenger er Høyre mer dogmatisk enn Senterpartiet var i sine glansdager. Og det synes jeg til dels kom til uttrykk i innlegget hans. For Arbeiderpartiet er god distriktspolitikk summen av innsatsen på flere politikkområder. Vi har aldri sagt at det er enkelt, og at det finnes noen klare fasitsvar på mange av de utfordringene vi står overfor. Vi står helt klart overfor mange dilemmaer i forhold til utviklingen i distriktene, men vi kan være enige om at næringspolitikk med særlig vekt på primærnæringene landbruk og fiskeri er særs viktig for utviklingen av distriktene. Vi hadde tidligere i uken en debatt om landbruksmeldingen, som også synliggjorde at det er avstand mellom f.eks. Arbeiderpartiet og Høyre i så måte. Det er for så vidt en ærlig erkjennelse. Samferdselspolitikken er viktig, men den er ikke alfa og omega. Jeg må si at hvis vi ser på historien to år tilbake i tiden, hvor Høyre og Fremskrittspartiet var grunnlaget for Bondevik-regjeringens budsjetter, synes jeg ikke innsatsen på veiene i den sammenheng er særlig imponerende. Det blir jo mest retorikk når Høyre vil fremheve sin store innsats overfor veibevilgninger. For Arbeiderpartiet er, som representanten Hoddevik var inne på, f.eks. bredbåndnett viktig for utvikling av distriktene, noe som tidligere nestleder i samferdselskomiteen, Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, også la særlig vekt på. Det krever offentlig innsats, det krever at det offentlige går inn med midler og stiller ressurser til disposisjon. Min utfordring til representanten Hoddevik er at det å utvikle distriktene er mer enn retorikk. Man bør ha mer håndfast basis i politikkutformingen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
La meg først si at jeg synes det var et flott innlegg representanten Meltveit Kleppa holdt. Det var flott å høre at hun ønsker sterke regioner. Innlegget viser også at det er mange berøringspunkter mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet i distriktspolitikken. Vi har tradisjonelt på mange måter stått sammen om det meste av utformingen av distrikts- og regionalpolitikken. La meg igjen bare minne om debatten om landbruksmeldingen som vi hadde tidligere i uken. Den synliggjør også de berøringspunktene og den enigheten som har vært. Det var likevel med undring jeg leste i avisen Nationen dagen etter at statsråden hadde hatt sin redegjørelse, hva Senterpartiets leder, Odd Roger Enoksen, uttalte om redegjørelsen, hvor han var sterkt uenig med statsråden i regiontankegangen. Hans betenkeligheter var, ettersom jeg skjønte av Nationen, knyttet mer opp til regionsentrene, og kanskje i mindre grad til selve regiontankegangen, men det var noe uklart. Det som likevel var klart, var at han mente at satsingen på regionene går ut over utkantsatsing og en helhetlig distriktstenking som sentrumsregjeringen la opp til. Til det er å si at på mange måter er jo denne redegjørelsen en videreføring av de signalene som kom fra nettopp sentrumsregjeringen i distrikts- og regionalpolitikken. Men jeg har ett konkret spørsmål til representanten Meltveit Kleppa i denne sammenhengen, fordi innlegget hennes avvek vesentlig fra det som kom fram i intervjuet i Nationen med Senterpartiets leder, der han sa at politikken er «utkantfarlig». Er representanten Meltveit Kleppa enig i en slik karakteristikk av redegjørelsen?
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Arbeiderpartiets distriktspolitikk er tuftet på tre hovedpilarer, som har vært gjengangere i debatten: utvikling av robuste regioner, utvikling av et konkurransedyktig næringsliv og fornyelse av offentlig sektor. Service-, bo- og arbeidsmarkedsregioner skal være et virkemiddel for å motvirke ensidig tilflytting til de større byene samt stimulere til tilbakeflytting og ny flytting. For Arbeiderpartiet gjelder det at sterke regioner motvirker sentralisering, og – som statsråden også sa – det betyr mye for lokalt selvstyre. Vi må gi dem som skal styre lokalt, reell mulighet for å styre. En region er noe mer enn et regionsenter. Utenfor og rundt regionene må tilgangen til arbeid, utdanning, bolig og tjenestetilbud være reell. I senere tid har vi sett eksempler på at tilgangen til bredbåndnett for distriktsbedriftene vil være helt avgjørende. Det er eksempler på at bedrifter fra Vestlandet måtte flytte inn til sentrale strøk fordi tilgangen til bredbånd var ikke-eksisterende. Utbygging av bredbåndnett til hele landet skal derfor være et offentlig ansvar. Jeg lar meg alltid forundre av folk som er så sikre på hvordan man løser utfordringene vi står overfor, f.eks. i distriktspolitikken. Det er ikke slik som f.eks. Fremskrittspartiet har forsøkt å gi inntrykk av i debatten, at bare vi fjerner arveavgiften og reduserer dieselavgiften, har vi løst de vesentlige utfordringene distriktene står overfor. Det er ikke slik! Det er på mange måter slik at når vi løser en utfordring på ett område, skaper vi faktisk en ny utfordring på et annet. Det er jo så enormt komplekst, dette samfunnet som vi lever i. Jeg tror at valgfrihet f.eks. for den enkelte innenfor rammen av fellesskapsløsninger er et av de viktigste utgangspunktene også i distriktspolitikken. Det er viktig for distriktene å erkjenne at små samfunn ikke alltid er de mest romslige eller inkluderende samfunnene overfor mennesker med et atferdsmønster som skiller seg vesentlig ut fra normen, som f.eks. homofile og mennesker med en annen hudfarge. Dette er mennesker som ofte rømmer bygdene og gjemmer seg bort i de større byene. Dette er en del av Oslos og de større byenes problemer. Utfordringene er mange, og de krever ulike svar. Ingen av svarene er enkle.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2000-05-11:
Dette er ein debatt om distrikts- og regionalpolitikk. Når eg høyrde på representanten frå Høgre, fekk eg den same opplevinga som eg ofte har når Høgre snakkar om distrikts- og regionalpolitikk. Eg sit igjen med ei kjensle av at det vert veldig lite konkret frå Høgre si side. Det vert ei mengd fine ord om satsing på både det eine og det andre, men lite om korleis det konkret skal verte utforma i distrikta. Av og til lurar eg difor på om Høgre har ein konkret distriktspolitikk. Hovudtalsmannen for Høgre sa rett nok i sitt innlegg at av dei punkta i utgreiinga som er grunnlaget for debatten, måtte den største innsatsen leggjast på fornying av offentleg sektor. Er det då så enkelt for Høgre at partiet meiner at det meste og viktigaste av utfordringane i distrikta kan løysast ved omstrukturering av offentleg sektor? Er det der løysinga ligg? I det siste har vi òg høyrt mykje om korleis Høgre vil styrkje byane, f.eks. har det kome fram at det er eit ynske om å få ein større del av løyvingane, av skatteinntektene osv., at ein skal styrkje den politiske representasjonen frå byane, og at midlane i større grad enn i dag skal fylgje folk når dei flyttar til byane. Eg er samd i at vi skal ha ein god bypolitikk, men ser ikkje Høgre at det er like viktig å ha ein god distriktspolitikk? Er ikkje Høgre samd i at god distriktspolitikk er å satse på Fastlands-Noreg? Det er å stimulere til verdiskaping, og trass i alt er det vel distrikta som har ein stor del av verdiskapinga i landet? Eg trur det er vanskeleg å flytte noko av den satsinga som er ute i distrikta, til byar og bynære område.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Representanten for Høyre la i sitt innlegg mest vekt på omorganisering av offentlig sektor som virkemiddel i distriktspolitikken. SV er ikke uenig i at det trengs, men når representanten Hoddevik sier at dette skal gå ut på å frigjøre arbeidskraftressurser til andre viktige jobber i privat sektor, blir jeg bekymret. Stortinget har med Høyres stemmer vedtatt viktige reformer, bl.a. for eldreomsorg, psykiatri og helse, og vi har vedtatt reformer for skole. Er det slik at Høyre mener at disse reformene ikke lenger er viktige? Beregninger fra Regjeringen viser at det trengs i hvert fall godt over 50 000 nye årsverk for at disse reformene skal kunne gjennomføres, og svært mange av dem som bruker og trenger disse reformene mest, nemlig de eldre, bor i distriktene. Eller er det slik at hvis de får privatisert disse virksomhetene, ser Høyre det som verdiskaping på en mer høyverdig måte enn hvis disse jobbene blir utført i offentlig sektor? For hvis man er enig i reformene, må man faktisk også ha folk til å gjøre disse viktige jobbene. Jeg synes Høyre er nødt til å foreta en nødvendig avklaring nå, for hvis de har lagt seg på en annen politikk i den henseende, er det nødvendig å få det klart fram. Så til slutt: Alle partier har snakket varmt om servicekontor – kanskje ikke Høyre så mye i dag, men ellers. Ser Høyre at det kan være nødvendig med pålegg til statlige etater, slik at de faktisk blir pålagt å være med i slike ordninger, slik at man kan få til en rasjonell tjenesteyting i forhold til befolkningen? Eller skal man sitte og vente på at det private initiativ hos den enkelte etat skal bidra til at vi får lagt ned enda flere funksjoner?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Nå har jeg hørt de fleste partiene på Stortinget – i hvert fall majoriteten av dem som danner flertall når det gjelder budsjetter, og har gjort det i de siste årene. Verken i noen av innleggene, noen av replikkene eller i statsrådens redegjørelse har det vært nevnt et eneste ord om at det viktigste distriktspolitiske virkemiddelet vi har, nemlig den differensierte arbeidsgiveravgiften, er i ferd med å forvitre mellom hendene på oss. EFTA-domstolen avsa en dom i mai i fjor som sa at dette ikke lenger er norsk skatte- og avgiftspolitikk. Det er regionalpolitikk, og det er EU som bestemmer. Ordninga er kun godkjent midlertidig fram til 2003, og det er ikke lenge til. Etter det skal hele ordninga på nytt notifiseres. I tillegg kommer det også jevnlig pålegg som gjør at vi er nødt til å redusere de andre bedriftsrettede støtteordningene, som vi heller ikke lenger har råderett over. I statsrådens redegjørelse – på den siste siden – er det er kart over virkeområdene for den differensierte arbeidsgiveravgiften. Nå er fargene borte, og det kan derfor se ut som om virkemiddelet er mindre geografisk utbredt enn det det faktisk er, men det er altså et svært stort virkemiddel. Jeg har ikke det nøyaktige tallet i hodet, men det er iallfall over 6 milliarder kr i denne ordninga. I fjor forsøkte SV å få den daværende regjeringa til å se på de prinsipielle og alvorlige konsekvensene som denne dommen faktisk gav, og vi ønsket at regjeringa skulle ta opp et alternativt regime som kunne beholde differensiering og støttesatsen, og eventuelt se på utvidede transportstøtteordninger. Dette stemte alle partier imot. Hvorfor er ikke i hvert fall Senterpartiet opptatt av skjebnen til den differensierte arbeidsgiveravgiften?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Ja, SV takker for invitasjonen. Vi har i lengre tid sagt at vi faktisk ønsker en slik posisjon, fordi vi mener at norsk politikk ville hatt svært godt av innflytelse fra et parti som vil legge større vekt på miljø og rettferdig fordeling enn det de andre partiene gjør. Ansvarlighet har for så vidt en del av oss stor erfaring med fra lokalpolitiske verv, så vi vet hva det betyr. Men når det gjelder helt konkret våre budsjetter, tror jeg representanten gjør seg litt skyldig i en forestilling som fortsatt får lov til å leve, nemlig at SV bruker svært mye mer penger enn alle andre. Det er nok ikke riktig. Vi har valgt å bruke noe flere penger enn andre har gjort. Men hvis vårt statsbudsjett for i fjor hadde blitt vedtatt, hadde rammene for det vært mindre enn det som ble det faktiske resultatet av forbruket når året var omme, og så vidt jeg kan se, har det ikke skjedd noen dramatiske forverringer i norsk økonomi av den grunn. SV ønsker altså å bruke noe mer penger til offentlig sektor og til fordeling, bl.a. fordi vi ønsker en mer rettferdig fordeling og ikke minst en mye større satsing på skole. Det er den viktigste innsatsfaktoren hvis vi skal bringes trygt inn i framtida og skal ha noe å leve av når vi som sitter her i dag, blir pensjonister. Så jeg ville kanskje returnere ballen til Arbeiderpartiet og be dem se på hva de sjøl i hvert fall uttrykker i ord, om at her skal det satses mer på kommunesektoren, det skal være en mer rettferdig fordeling og det skal være et bedre miljø. Jeg ser ikke bort fra at det kan være rasjonaliseringer også i offentlig sektor, og at man kan gjøre ting bedre og billigere, men hvis man skal få til noe som monner, må man være villig til å gripe til litt sterkere omfordelingsgrep enn det Arbeiderpartiet gjør i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Det var en stor landbrukspolitisk debatt her tirsdag som jeg deltok i på vegne av SV. Når man har fem minutter til disposisjon, får man ikke tatt opp alt. Men landbruket er viktig, det er viktig som arbeidsplasskaper, det er viktig som produsent av mat, og det er viktig som miljø- og kulturbærer i distriktene. Så til beskrivelsen som representanten Andersen kommer med, om at det er matbudsjettene som tynger ned norske barnefamilier. Jeg er nok litt uenig i den beskrivelsen. Men at prisen på de norske matvarene er presset fordi vi lever i et internasjonalt konkurransesamfunn, er riktig. Av den grunn har SV sagt at vi ikke tror at vi kan øke overføringene, men at vi tvert imot må øke forbrukerrettinga på landbruket, spesielt gjennom en bred satsing på økologisk og trygg mat. Det vil øke betalingsvilligheten hos befolkningen og vil gjøre det mulig å holde oppe et nødvendig støttenivå, som vi tror er riktig. For vi ønsker at det skal produseres mat i Norge, både fordi vi mener det er den mest miljøriktige måten å produsere mat på og fordi landbruket er viktig. Jeg har også lyst til å minne om at SV, i motsetning til flertallet her, ønsket en langt sterkere satsing videre på kombinasjonsbrukeren, og var skeptisk til den omlegginga i forhold til heltidsbruk som flertallet og Fremskrittspartiet nå er med på. Vi mener at for dem som skal ha framtida si i landbruket, vil en kombinasjon av yrker være det riktige, også fordi man trenger et mangfoldig næringsliv og et mangfoldig kulturliv på bygdene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Først til det lokale sjølstyret. I debattene om distrikts- og regionalpolitikken tidligere om årene har vi fremmet en rekke forslag, både når det har dreid seg om Kommunaldepartementets budsjett og når det har dreid seg om Næringsdepartementets budsjett. Dette har konkret gått på desentralisering av makt fra storting til kommune og spesielt til fylkesnivået, eller det som det nå kalles, regionnivået. I den grad vi har fått disse forslagene fram til avstemning, har de blitt nedstemt, så jeg blir litt forundra over at det er SV som får dette spørsmålet. Også når det dreier seg om øremerking, har vi vært med på alle de fellesmerknadene som har vært fra kommunalkomiteen. Det SV ikke ønsker, er at det skal bli store forskjeller i levekår eller på sosial- og helseområdet og skoleområdet. Der vi derimot har vært helt sterke og tydelige, er når det dreier seg om kultur, næringsutvikling – altså utviklingspolitikk generelt – samferdsel og f.eks. arbeidsmarkedsetat. Alle disse funksjonene kan etter vår mening i langt større grad enn i dag legges ut på fylkesnivå, slik at man kan få råderett over virkemidlene. Seinest i fjor fremmet vi forslag om at alle de distriktspolitiske virkemidlene skulle legges inn i en pott, slik at en kommune kunne få én pott uten bindinger, eller en fylkeskommune kunne få en pott uten bindinger. Da tror vi at f.eks. Sogn og Fjordane, Hordaland eller Møre og Romsdal sjøl bedre kunne legge til rette for det som er nødvendig for bosetting langs kysten, fordi de sjøl vet om og kan finsikte sine virkemidler langt mer enn det Stortinget kan. Det er deres fortrinn, fordi de er nære og samtidig store nok til å ta beslutninger over et visst geografisk område. Ellers får jeg bare vise til SVs alternative budsjett på alle de områdene der vi vil styrke lokalsamfunnene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Det siste representanten Vihovde sa, er jeg hjertens enig i, det synes jeg er grep vi burde ta, og som SV også har fremmet forslag om før. En annen sak som jeg forundrer meg over at vi ikke greier å få til i langt større grad enn i dag, er ordningen med servicekontorer. Dette har vært tatt opp i Stortinget jeg vet ikke hvor mange ganger, og så vidt jeg har skjønt, er det bare Fremskrittspartiet som har hatt noen betenkninger ved noen korsveier, ellers har alle vært enige. Men det skjer altså veldig lite, og i mellomtiden blir det lite igjen å samordne og putte inn i disse servicekontorene. Nå pågår det f.eks. et stort rasjonaliseringsarbeid i Posten som kan føre til at det blir mange flere ekspedisjonssteder, men færre postkontor. I tillegg til det har vi likningsetaten, som også nå skal legge ned mange steder. Er representanten Vihovde fra Venstre enig i at den forrige regjeringen burde ha foretatt en frys når det gjelder alle disse etatene, slik at man hadde ventet til man hadde prøvd å etablere en servicekontorordning før man fikk lov til å legge ned noe mer? Ser Venstre at det er behov for å pålegge statsetater eller etater der staten er inne som tung eier, faktisk å være med i dette, og at dette ikke går godt nok helt av seg sjøl? Så ønsker jeg igjen å stille spørsmålet til Venstre, som har kommet ut av regjering for ikke lang tid siden: Hva er grunnen til at Venstre mener at det ikke er nødvendig å se på de alvorlige konsekvensene av EFTA-dommen når det gjelder arbeidsgiveravgiften, og at de ikke vil at vi skal utrede alternative måter å ordne oss på hvis dette regimet faller sammen enda mer enn det ser ut til å gjøre allerede i dag? Det kan jo være andre måter vi kan få opp støttesystemet på som kan være riktige, men det er det altså nødvendig å utrede. Og hva er grunnen til at man er imot å utrede det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Det er riktig at det er kommuneøkonomien som er bærebjelken i distriktspolitikken, og SV har store forventninger til hva Regjeringa vil komme med i den sammenhengen, for det vil være det alt vesentlige om vi skal lykkes. Jeg er glad for at statsråden i sitt innlegg nå la så stor vekt på ungdom, forskning og utdanning. Det skal hun få helhjertet støtte fra SV på. Det er en viktig og en riktig vinkling. Så gjenstår det å se hva som ligger i Arbeiderpartiets regionsatsing, om ikke det vil bli en regionalisert sentralisering. Det er det kanskje grunn til å frykte. Jeg hadde i innlegget mitt en visitt til eksemplet Hedmark og Oppland og den frihet til samordning som skulle foregå der, og forklarte hvordan det forløp. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden hvordan hun ser på det, om det ikke hadde vært lurt å la etatene gå lenger slik at de faktisk fikk frihet til å gjøre det som distriktene – eller regionene, om nå statsråden heller liker det – mener er riktig. Så til slutt, om igjen: Den differensierte arbeidsgiveravgiften får vi altså lov til å beholde i nåværende form bare fram til år 2003. Hva er grunnen til at denne regjeringa heller ikke mener det er nødvendig å utrede konsekvensen av de prinsipielt store omleggingene som ble gjort i og med EFTA-dommen, og at vi må se på alternative regimer, f.eks. en utvidet transportstøtteordning, som trenger lang utredningstid? Hva er grunnen til at man ikke setter i gang et skikkelig utredningsarbeid på dette området, slik at det ikke kommer som julekvelden på kjerringa og vi sitter med skjegget i postkassen – og distriktene får svi?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
På slutten av debatten føler jeg at det igjen er behov for å utfordre statsråden på ting jeg oppfatter at hun uttrykker seg uklart om, og det gjelder desentralisering av makt og reell samordning på lokalt nivå. Jeg har brukt eksempler i dag, men man trenger jo ikke det. Man kan også snakke om det på mer generelt grunnlag. Statsråden er uklar når hun blir spurt om hun mener at det er nødvendig å samordne på tvers av de retningslinjer, lover og regler som gjelder i dag, for det er faktisk nødvendig hvis man skal få gjort noe annet enn det man gjør i dag. Hvis man er bundet av de samme båsene, den samme lovgivningen og de samme retningslinjene, er man altså like langt. Poenget med å samordne på tvers må være at man kan gjøre noe annet enn det man kan gjøre innenfor en sektorisert statsmodell. Og det håper jeg også vil ligge til grunn når man etter hvert – og forhåpentlig raskt – får etablert servicekontormodellen, for den vil kunne tilby svært mange flere tjenester over hele landet på mange spesialiserte felter. Men da må man også ha en mulighet til å se ting på tvers. Så helt til slutt: Av statsrådens svar når det gjaldt den differensierte arbeidsgiveravgiften, hørtes det ut som om hun mente at dette var noe vi faktisk hadde råderett over i Norge. Dessverre er det ikke slik. EFTA-dommen slår fast at dette er regionalpolitikk, og der må vi altså følge EUs regler. Så om vi liker å gi slipp på dette eller ikke, spiller faktisk ikke så stor rolle. Poenget med å stresse dette spørsmålet er å finne ut om Regjeringa har et arbeid i gang for å se om det er mulig å få et alternativt regime opp og stå, om de jobber aktivt i forhold til EU når de nå skal utforme sine regionalpolitiske virkemidler når EU skal utvides østover, eller om det er noe annet utredningsarbeid på gang i Norge for å se om det er andre måter å innrette distriktspolitiske virkemidler på, som vi enten har full råderett over sjøl, eller som kan tenkes å være innenfor det regimet som EØS-avtalen binder oss til. For eksempel kunne det være interessant – jeg gjentar det – å få utredet en utvidet transportstøtteordning for å se om den kunne kompensere for noen av de endringene som vi kan frykte kommer. Det er et ganske vanskelig spørsmål, for vi har jo forskjellig syn på EU. Det hjelper oss ikke stort i denne saken, for her er vi alle bundet av den avtalen som foreligger, og dette kommer uansett hva vi liker. Jeg frykter vel at det heller er mangelen på gode ideer om hvordan vi skal løse dette problemet som gjør at det er så stille, og at man egentlig har litt motstand mot å ta tak i det på en åpen og konstruktiv måte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-11:
Det er to store saker i vår som kommer til å ha mye å si for Oslo og byenes økonomi, og for hvordan vi best skal kunne løse de problemene som interpellanten tar opp. Det er utjamningsmeldinga, som går direkte på vanskeligstilte grupper, og det er ikke minst kommuneøkonomiproposisjonen, som kommer om kort tid. «Det er en menneskerett å bli sett», sa Lars Rise i sitt innlegg, og det er jeg enig i. Men noen blir kanskje sett for mye. Det blir i noen bygder kalt «bygdedyret». Og noen folk reiser. Men da tyder det kanskje på at problemet er der og ikke her. Det tror jeg også vi skal ha med oss. SV har ønsket økt fokus på barn og unge tvers igjennom all politikk. Vi har ønsket en større satsing på barnehager, på barnevern og ikke minst på skole, nettopp for at hver enkelt skal bli sett, bli lagt merke til, få tilhørighet, få et sjølbilde og mestre sitt eget liv. Derfor blir en større satsing på skole et kjempeviktig element i det som representanten Rise er opptatt av å løse. Det er ingen problemer knyttet til lovverk når det gjelder å sende hjem 13-14 år gamle ungdommer på fri flyt i Oslos gater. Til det trengs det ingen nye lover. Det er vedtatt lov, bruk av tvang, i forhold til narkomane i denne salen. Det har også Arbeiderpartiet og representanten Rises parti vært med på. Men det tror ikke jeg er de viktige sakene, det viktige blir at man får rask og god behandling, og at det er penger til å sette det i gang. Der er vi fullstendig enige. Jeg er også enig i at kriteriet om at rusmiddelmisbruk legges inn i inntektssystemet, er en sak vi blir nødt til å vurdere grundig. Jeg har lyst til å minne om at da selskapsskatten ble fjernet, foreslo SV et permanent hovedstadstilskudd som nettopp skulle reflektere de økte oppgaver og spesielle behov som en hovedstadsregion har. Vi tror at det er nødvendig å se på det, og ønsker å komme tilbake til det. Så til noe som representanten Rise er opptatt av, og som jeg og SV brenner for, nemlig boligpolitikken. Her må det gjøres noe raskt, det nytter ikke å vente, og dette kommer til å koste noen penger. Spesielt når man er opptatt av barn og rusmiddelmisbrukere, er det en uting vi må få slutt på øyeblikkelig, og det er å sende barn, ungdom og barnefamilier til hospits. Det må bli forbudt. Det er offentlig barnemishandling, og det må medføre straff for de myndigheter som gjør dette. Det finnes hoteller i denne byen, og der kan man plassere barnefamilier eller ungdom hvis det er behov for bolig. I tillegg må det en kraftig satsing til på boligpolitikken, slik at folk har et hjem, for det er, som vi vet, utgangspunktet for å ha et godt liv.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Eg er noko usikker på kva Arbeidarpartiet eigentleg legg i sin definisjon «region». Det vart i utgreiinga bl.a. vist til den regionaliseringa som skjer i Europa. Kommunalministeren hadde før ho vart statsråd laga eit program for ein studietur for kommunalkomiteen til Barcelona, til Catalonia, for å studera dette nærmare. Eg hadde gleda av å vera med på desse studiane. Det er ein region som i folketal er ein og ein halv gong større enn Noreg. Det vil altså seia at Noreg og delar av Sverige i tilfelle skulle vera ein region. Dersom Arbeidarpartiet i Noreg har ei anna tolking når det kjem til stykket, enn det som har kome fram i dag, og som går på å slå saman nokre fylke, så håpar eg at vi får dette avklart seinare i debatten. Til uttrykket «utkantfarleg»: Ja, slik eg forstår Arbeidarpartiet, har dei fyrst og fremst ambisjonar om å sikra vekst i byar, i regionsenter, og veldig lite konkrete signal til dei som i dag bur utafor desse sentra, f.eks. i Ulvik, der dei har bygd opp data, og i Finnøy, der dei satsar på havbruksnæring. Det er ikkje fyrst og fremst Bergen og Stavanger som er viktig for dei, det er parti og representantar som har tru på dei moglegheitene som finst i den enkelte kommunen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Eg er overraska over representanten Lodve Solholm si framstilling av næringslivet i Distrikts-Noreg. Det er jo faktisk slik at det med dagens regelverk på ulike område er ei lang rekkje med svært så blomstrande bedrifter over det ganske land, og ikkje minst langs kysten. Vi kan godt diskutera kva som er gjort, og kva som bør gjerast vidare, for å sikra både det næringslivet som er, og moglegheiter for nye bedrifter. Når det gjeld skatt på arbeidande kapital, er det eit forslag som Senterpartiet har fremja fleire gonger, utan å få fleirtal i denne sal. Når det gjeld generasjonsskifte, håpar eg Lodve Solholm har fått med seg at sentrumsregjeringa faktisk fremja forslag til endringar der som skal gjera dette lettare. I tillegg la vi fram ein handlingsplan for små og mellomstore bedrifter for ytterlegare å gjera det enklare å starta bedrifter. Vi la fram ei stortingsmelding om reiseliv, som i stor grad er ei distriktsnæring. Det er jo òg slik at distriktsbedriftene er svært avhengige av ein god infrastruktur – t.d. den breibandsatsinga som no blir diskutert – men i tillegg eit nøye samspel med ein god offentleg sektor. Kor har Framstegspartiet vore i forhold til å gje kommunane i Distrikts-Noreg høve til å stimulera til eit meir allsidig næringsliv? Kutt i budsjetta har vore svaret.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Eg kjenner ikkje igjen representanten Karin Andersen si skildring av korleis engasjementet har vore i denne saka, og kven som har meint kva. Eg tvilar ikkje på at ho har gjort korrekt greie for SV sitt engasjement. Ho er vel kjend med at denne saka var særdeles vanskeleg for sentrumsregjeringa. Eg går òg ut frå at ho er godt kjend med den kontakten som var både med ESA og med dei aktuelle kommunane. Dessverre er det slik at EØS-avtalen grip inn på område som ikkje var nøye nok kunngjorde – i alle fall trur eg ikkje alle representantane ante rekkjevidda av dynamikken i den avtalen då den vart vedteken i Stortinget. Då stod Senterpartiet og SV saman. Det er slik at ESA òg grip inn når det gjeld distriktspolitikken. Den førre kommunal- og regionalministeren la ned ein stor innsats for å få til kompensatoriske tiltak til dei kommunane dette gjaldt. Det er så vidt eg hugsar, ei sak som enno ikkje er heilt avslutta, og som eg går ut frå at òg Sylvia Brustad følgjer opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-11:
Forskjellen på dagens utgreiing og fjorårets er fyrst og fremst ambisjonsnivået. Arbeidarpartiet har dessverre senka ambisjonane for Distrikts-Noreg i forhold til sentrumsregjeringa. Senterpartiet vil ha ein politikk for levande byar, vi vil ha robuste regionar og regionsenter, men vi stansar ikkje der. I dei mange distriktskommunane finn vi både naturressursar og menneskelege ressursar som vi meiner er viktige både å vareta og å gje nye moglegheiter. Når vi seier vi vil ta heile landet i bruk, gjeld det landet utanfor Oslo og Akershus – ja. Det gjeld regionsenter – ja. Men det gjeld òg å fokusera på moglegheitene i den einskilde kommunen – eit signal om ei positiv tru på at distriktskommunane kan rekna med ikkje berre fine ord, men òg samarbeid og konkret handling i tida framover. I debatten om utgreiinga som var i fjor, sa leiaren av kommunalkomiteen, Sylvia Brustad, bl.a.: «En svak kommuneøkonomi er spesielt uheldig for utkants- og distriktskommunene.» Eg vil gje Brustad høve til å stadfesta at ho både står ved si utsegn og vil arbeida for å følgja det opp. Eg vil òg gje henne høve til å stadfesta at ho følgjer opp rapporten frå den tverrdepartementale gruppa som ser på statlege arbeidsoppgåver og desentralisering, når den har vore ute på høyring, med ein plan overfor Stortinget. Ho skulle ha rimeleg tid til budsjettet for 2001, og det vil vera eit svært viktig signal ut over regionsentra.