Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-05-14:
Tusenårsmålene er en suksess. Målene er konkrete, og de har bidratt og bidrar til utvikling. 90 pst. av verdens barn går nå på skole. Det er redusert fra 108 millioner barn som ikke gikk på skole i 1999, til 61 millioner nå. Både Ine M. Eriksen Søreide og jeg selv har ved flere anledninger i Stortinget satt dette på dagsordenen, og vi ønsker et sterkere fokus på utdanning i norsk utviklingspolitikk, men vi får glede oss over trendene. Barnedødeligheten er kraftig redusert, og de tusenårsmålene som nå ligger, må i utarbeidelsen av nye ikke slippes av syne. Prosessen nå er vesentlig annerledes enn utarbeidelsen av tusenårsmålene. Det har blitt sagt, uten at jeg kan verifisere det, at tusenårsmålene kom til på en serviett skrevet av Kofi Annan. Det er ikke den mest inkluderende prosessen jeg kjenner, men det sier litt annet om dagens prosess, som nå er en lang og inkluderende prosess. FNs høypanel for post 2015 har arbeidet et år og legger i disse dager frem sin rapport. Rio+20 er en åpen arbeidsgruppe, og FNs generalforsamling får et dokument fra den i september 2014. Hovedproblemet med dagens tusenårsmål er at de er ekskluderende, eller de er prosentvise. Det gjør at mennesker rammet av krig og konflikt, minoriteter og funksjonshemmede ofte utelates. Det er dem som er enklest å nå, som nås først. Det betyr at de fattigste og de marginaliserte glemmes i altfor stor grad. Jeg er glad for hva statsråden sier om å være lyttende og på søken etter Norges posisjon. Det mener jeg er en god tilnærming. Det er en tilnærming som også Høyre har. Vi hadde bl.a. seminar sammen med Redd Barna i Stortinget, hvor vi også var på jakt etter hva som burde være de styrende prinsippene for utarbeidelsen av nye utviklingsmål. Det er likevel noen prinsipper som jeg ønsker å trekke frem i debatten, som kjennetegner Høyres posisjoner. Det første er like rettigheter og ikke-diskriminering. Funksjonshemmede må ikke lenger holdes utenfor, marginaliserte må med, og målene må være inkluderende, og ikke ekskluderende. Vi trenger konkrete mål – og det kan vi lære fra dagens tusenårsmål også – konkrete mål og indikatorer med gode overvåkingsmekanismer. Ekstrem fattigdom må utryddes. Mulighetene er der, det er en lavthengende frukt – den må plukkes, og den må med. Det handler også om noe mer – det handler om mer rettferdig fordeling. Det er et helt klart mål, fra venstresiden til høyresiden i norsk politikk, å bidra til mer rettferdig fordeling. Utdanning og helsetilbud for alle er klare målsettinger – ikke lenger for to tredjedeler, en prosentmessig del, men for alle. Det er mål som må kombinere kvantitet og kvalitet. Det er 20 pst. forskjell i læringsutbyttet mellom de rikeste og de fattigste landene. Det er 130 millioner barn som går på skole uten å lære å skrive skikkelig. Utdanning er en menneskerett. En av de beste investeringer vi gjør, er i utdanning. Bærekraftig forvaltning av miljø og klima er noe som absolutt må med i et fattigdomsreduserende perspektiv, og ikke minst i det aller viktigste av dem alle – et samfunnsperspektiv og et bærekraftperspektiv. Legger man fremtiden til grunn, og kombinerer det med fattigdomsutryddelse, er de som i dag er rammet hardest av klimaendringer, de som har aller minst. Målene må gjelde alle land. Det må være logisk knyttet sammen. La meg også slå fast at alle land er ansvarlig for egen befolknings velferd, men det internasjonale samfunnet kan selvsagt hjelpe. Personlig har jeg et slagord: «All equal, all different». Det mener jeg er et godt slagord, som også skal inkludere norsk politikk. Likestilling er en forutsetning for utvikling og fattigdomsreduksjon. La meg også nevne energi, som er kombinasjonen av arbeid, helse og økonomisk utdanning på fattigdomsbekjempelse. Takk til interpellanten for diskusjonen.