Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1998-12-17:
I løpet av noen få år har vi opplevd en sterk økning i handel over landegrensene. Vi har fått endringer i handelsbetingelsene knyttet til etablering av WTO, etablering av EØS-avtalen, vi har vært gjennom forhandlinger om EU-medlemskap og i dag behandler vi altså en utvidelse av EØS-avtalen, som innebærer at grensekontrollen med biologiske varer, handel med levende dyr, dyreprodukter og matvarer forsvinner. Fra flere er hensynet til fiskerinæringen blitt framholdt. Norge er en stor eksportør av fisk og fiskeprodukter, og har av den grunn interesse av færrest mulig handelshindringer og enklest mulig markedsadgang, og da spesielt til EU, som utgjør det klart største enkeltmarked for norsk fiskerinæring. Fra dette ståsted er det derfor ikke vanskelig å forstå at noen ser det som riktig å gi tilslutning til en utvidelse av EØS-avtalen. Vår oppgave som folkevalgte er imidlertid å veie slike næringsmessige hensyn opp mot andre hensyn for å kunne legge en mest mulig helhetlig vurdering til grunn for de beslutninger vi fatter. Ved å akseptere den utvidede EØS-avtalen vil Norge måtte oppgi det grensevernet som både Harlem Brundtland-regjeringen og Stortingets flertall i oktober 1992 anså som «en vesentlig beskyttelse mot smitte og alvorlige sykdommer». I St. prp. nr. 100 for 1991-92 slås det fast at: «Norske husdyr har generelt meget god helse. Alle alvorlige tapsbringende infeksjonssykdommer hos dyr er enten utryddet eller brakt under kontroll. Flere av de alvorligste sykdommene har aldri vært diagnostisert her i landet. Få andre land har tilsvarende god dyrehelse. Det er flere årsaker til dette. Norge har i stor grad vært selvforsynt med animalske produkter, og importen av levende dyr og dyreprodukter har vært svært liten.» …«Som en konsekvens av økt handel vil det være naturlig å øke beredskapen mot utbrudd av smittsomme sykdommer. Dette gjelder både kontrollen ved grensepassering og økt kapasitet ved de veterinære laboratoriene.» Dette er kloke ord, men grensevernet, som etter min oppfatning gir den viktigste beskyttelsen, er altså stortingsflertallet i dag villig til å gi avkall på. Dette innebærer at man forlater et føre var-prinsipp der import av mat underlegges kontroll før produktene når ut til forbruker, og erstatter dette med et system hvor man har stikkprøvekontroll som i så liten grad som mulig skal hindre vareflyten. Dette innebærer i praksis at importerte matvarer i hovedsak vil bli kontrollert ute i handlediskene, og at varene kan være fortært før analyseresultatene foreligger. Regjeringen har i proposisjonen lagt inn kompensatoriske tiltak for å bøte på de svakheter som er innebygd i veterinæravtalen. Disse tiltak er isolert sett gode og fornuftige, og bør etter Senterpartiets oppfatning kunne være et viktig supplement til dagens ordning, men vil på ingen måte kunne erstatte den sikkerhet grensekontrollen innebærer. Jeg viser i denne forbindelse til høringsuttalelse fra Statens helsetilsyn, datert 14. oktober 1998, der det sies: «Selv om mengden varer som blir importert ikke skulle øke vesentlig, frykter vi at en utvidelse av EØS-avtalens vedlegg I vil øke smittepresset mot Norge på grunn av nedbyggingen av den veterinære grensekontrollen.» Jeg har allerede på et generelt grunnlag vært innom våre interesser som fiskerinasjon. Jeg mener imidlertid at det er grunn til å stille spørsmål ved om de negative konsekvensene ved ikke å gi tilslutning til veterinæravtalen vil være så store som man kan tro ut fra den argumentasjon som enkelte fører. Det er et faktum at det ikke er dokumentert hvor store de økonomiske konsekvensene vil være for næringen, eller hvor omfattende endringene i kontrollregimet vi komme til å bli i praksis. Jeg vil i denne forbindelse vise til at det av stortingsproposisjonen fremgår at det for import fra tredjeland til Norge vil bli etablert praktiske ordninger, slik at kontrollen kan skje på en mest mulig smidig måte. Man har altså fått aksept for en smidighet som skal gjøre kontrollen praktikabel i forhold til næringens behov. Dette er positivt og burde etter min oppfatning tilsi at det skulle være mulig å oppnå tilsvarende smidighet også dersom vi velger å si nei til avtalen. Avslutningsvis vil jeg si at Regjeringen har gjennomført et grundig arbeid i forhold til å utarbeide kompensatoriske tiltak, som innenfor et nytt regime skal gi størst mulig trygghet for folke- og dyrehelsa. Senterpartiet mener til tross for dette og ut fra en helhetsvurdering at en tilslutning til veterinæravtalen vil bety at Norge erstatter et system som til nå har vist seg tjenlig for å beskytte folke- og dyrehelsa, med et system som ikke i like stor grad vil ivareta disse hensyn. Senterpartiet vil på dette grunnlag stemme mot I i innstillingen. Dersom dette likevel skulle få tilslutning, vil Senterpartiet stemme for II.