Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-06-08:
Jeg synes også denne saken, om ikke på noen god måte akkurat, illustrerer dagens flertall og Regjeringens linje i å forholde seg til Stortinget. Det er heller en mangel på vilje og linje i dette spørsmålet, og det står i grell kontrast til det argumentet og de understrekingene man hørte om før valget, om behov for en flertallsregjering i Norge som kunne bidra til å skape stabilitet, som kunne bidra til å skape langsiktighet. Så går man i denne store saken tilbake på banen, når opposisjonen stiller nødvendige og kritiske spørsmål tilbake. Man besvarer dette i form av ren symbolpolitikk om behov for samfunnsstyring, behov for statlig eierskap, som om det spiller noen rolle i denne sammenhengen om staten er eier av 50 pst. eller 67 pst. eller der omkring. Så simulerer man at man er overrasket over at noen tillater seg å stille kritiske spørsmål ved etableringen av et selskap som ikke bare er stort i Norge. Det blir Nordens suverent største foretak. Det er et selskap som årlig skal omsette for rundt en fjerdedel av Norges brutto nasjonalprodukt. Da skulle det jammen bare mangle om det ikke er opposisjonens rolle å stille de kritiske spørsmål, som man gjør i denne saken, i og med den betydning selskapet har nasjonalt og skal ha internasjonalt. I en periode hvor vi ser at produksjonen på norsk sokkel faller, mens den utvikles internasjonalt, er vi også avhengige av at vi har et grunnlag her hjemme, slik at begrepet som har vært suksessfaktoren til begge disse selskapene tidligere, skal stå ved lag. Vi er nødt til å stille oss selv spørsmålet: Hvorfor har vi lyktes i norsk olje- og gasspolitikk, som vi har gjort? Jo, det er selvfølgelig fordi vi har hatt tro på mangfold. Vi har rendyrket begrepet mangfold. Vi har hatt en åpen linje til det å være internasjonalt orientert. Jeg vil også understreke at vi gjennom politisk konsensus har vært i stand til også å etablere det enorme cluster vi har i stavangerregionen, som har gjort at vi har vært i stand til å bygge opp en kunnskapsbase på viktige områder, som slår alle i den internasjonale konkurransen. Derfor er det nødvendig med et selskap som videre skal ha den store nøkkelrollen på norsk sokkel innenfor norsk oljepolitikk. Vi fra opposisjonens side frykter at den dynamikken vi ser i dag i form av mangfold, i form av konkurranse, i form av risikovillighet og effektivitet skal gå litt tapt på veien med den dominans den nye konstruksjonen skal ha på norsk sokkel. Dermed er det heller ikke rart at noen i denne debatten stiller spørsmål om den gjøkungeeffekten som denne fusjonen kan ha i norsk politikk eller i norsk næringsliv. Jeg går ut fra at heller ikke posisjonen har unngått å legge merke til den redsel og de kritiske spørsmål som har kommet, bl.a. fra norsk og internasjonal leverandørindustri. Derfor er det viktig at man tar seg bryderiet med å gå inn i denne form for debatt, og ikke besvarer dette bare i form av ren symbolpolitikk. Så en liten visitt til foregående taler. Jeg må bare slå fast at jeg er skuffet over både Regjeringens, men også funksjonsprotokollens, tilnærming til det som blir fremtiden på mange måter i det videre engasjementet innenfor leting og utvikling, nemlig Norskehavet og Barentshavet. Det virker fortsatt som begrepet «naboskap i nord» både fra Statoils side og fra Hydros side er et begrep man ikke ennå tar på tilstrekkelig alvor. Med historien som bakgrunn har ingen av de nevnte to selskap som nå slår seg sammen, tatt initiativ til på egen kjøl å foreslå etablering av enten det er forsynings-, helikopter- eller driftsorganisasjon i nord. Det vil jeg bare si, at hvis man i nord skal innta tribunen og sitte igjen med risikofaktoren i den videre drift, vil man også i denne saken se at de fremste tilhengerne av der vi skal være på plass fremover, fort vil kunne bli de fremste motstanderne hvis man skal sitte igjen på tribunen og med risikoen.