Arve Kambe (Høyre), 2010-03-23:
Etter at statsbudsjettet ble lagt fram, syntes vi i Høyre at det ble avdekket et ganske så stort sprik mellom politiske mål og midler, godt eksemplifisert gjennom biodieselsaken. Det handler om at folk skal ha tillit til at statlige ordninger varer over tid. Det handler om trygghet for investeringer, både for kjøpere av et produkt og selgere og produsenter av et produkt. Det handler om at neste gang staten innfører nye ordninger, vil kanskje folk ikke respondere sånn som staten og samfunnet ønsker at man skal gjøre, rett og slett fordi man ikke lenger tror på at staten vil stå ved sine løfter. Flertallet peker i merknadene til saken på at «det er behov for langsiktighet i virkemiddelbruken slik at aktørene har forutsigbare rammevilkår». Det merker vi oss. Nå er finansministeren tilbake i salen, og jeg vil utfordre finansministeren til å svare på om han synes regjeringspartienes formulering i den merknaden er dekkende for biodieselsaken. Jeg vil også utfordre neste taler, Lundteigen, som egentlig har fulgt forslagsstillerne ganske bra, om hans syn på dette. Det er også bemerkelsesverdig at SV, som har saksordføreren i denne saken, ikke benytter muligheten til å komme et reelt flertall i Stortinget i møte. Det viser nok en gang at man protesterer for all verden, men er med på ferden, selv om man har saksordføreren i en sak. Klimautfordringene gjør det nødvendig med ny teknologi og nye produkter. Dette er dyrt, det tar lang tid, og det krever både mye penger og tålmodige eiere. Ofte vil nye produkter være dyre i en oppstartsfase, og man vil da ha behov for avgiftslettelser i en periode. Dette er det relativt bred enighet om, men det er fortsatt ikke politiske føringer for hvor lenge slike fritak og stimuleringsmidler skal vare. Det gjør dem utsatt for politisk risiko og tautrekking, og de blir ofte et lett offer for justeringer i sene nattetimer i regjeringskonferanser, gjerne uten andre begrunnelser enn det populære provenyet. Det vi forslagsstillere fra Høyre reagerer på, er at man får systemer som er sårbare, og som bidrar til umiddelbare endringer av rammevilkår uten at signaler er gitt på forhånd, for bedrifter som er i en oppstartsfase med ansvar for millionverdier i lån. Det er ingen tjent med. Dersom produksjon av andregenerasjons biodrivstoff skal være konkurransedyktig i en introduksjonsfase, er det avhengig av fritak fra autodieselavgiften. Hvis ikke forsvinner det norske hjemmemarkedet. Det er derfor behov for en gjennomgang av avgiftssystemet for drivstoff for å skape forutsigbare og stabile rammebetingelser som kan sikre framtiden for klimavennlige drivstoff. Dersom det er innført midlertidige fritak for ikke-klimarelaterte avgifter for nye drivstoff, må det tidlig tilkjennegis hvor lang tid avgiftsfritaket skal gjelde, sånn at produsenter og forbrukere kan tilpasse seg dette. Jeg opplever at saksordføreren kom oss litt i møte helt avslutningsvis. Det betyr at vi har noen forventninger til statsbudsjettet. Det må etableres forutsigbare kriterier for hva slags avgifter man skal innføre, hva slags avgifter man skal unnta for nye klimavennlige drivstoff, og hvor lenge avgiftsfritakene skal vare. Det er ikke slik at alle kostnadene ved bilbruk er like, som finansministeren og saksordføreren later til å innbille oss. Viktige kostnader ved bilbruk er ikke generelle, i form av verken kø, støy, ulykker, forurensning eller veislitasje. Saksordføreren påstår at det meste av bilbruken skjer i byene. Vel, Norsk Petroleumsinstitutt sier at det meste av bilbruken, faktisk så mye som 85 pst. av den, ikke foregår i byene, men i Distrikts-Norge. Og der er det mindre press på veiene. Avgiftene tar heller ikke hensyn til kvelds- og nattkjøring og antall personer inne i bilene. Staten må bruke avgiftssystemet for å bidra til at det ikke blir ulønnsomt å velge miljøvennlige drivstoff. Det burde derfor fortsatt vært fritak for autodieselavgift på all biodiesel, ettersom dette fortsatt er i en introduksjonsfase. Men når virkemiddelet avskaffes, oppstår det problemer for dem som har satset på nyutviklingen, som har investert i produksjonsanlegg, eller har kjøpt ny – og dyrere – bil i tillit til at subsidieringsordningen videreføres. Slike feilinvesteringer innebærer samfunnsøkonomiske tap som finanskomiteen bør være spesielt interessert i å korrigere. En måte å unngå dette på er å varsle i god tid om at virkemidlene som kommer, vil bli avviklet innen et visst tidsrom, eventuelt når en markedsandel har blitt så og så stor. Avslutningsvis vil jeg ta opp forslag nr. 1, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.