Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-06-12:
Som det går fram av regjeringas dokumenter og regjeringspartienes innstilling, er det helt klart vår holdning i denne saken at en ikke ønsker å ha krav til oppbevaring av dokumenter lenger enn høyst nødvendig. Det er en stor respekt for alt det merarbeidet som strenge krav til oppbevaring fører til for bedriftene. Jeg har lyst til å si det innledningsvis, så det ikke er noen tvil om det. Det ligger som en bunnplanke i alt det som regjeringspartiene gjør i denne saken. Når saken så har vært ute på høring, har det blitt helt klart at det er et svært ulikt syn på avveiningen mellom de administrative konsekvenser for bedriftene og de kontrollbehov som myndighetene har, og det er et veldig klart flertall som mener at en ikke må redusere kravet om ti års lagringstid for primærdokumenter ytterligere ned. Det er Skattedirektoratets og Økokrims syn som vi fra regjeringspartiene sjølsagt legger stor vekt på, men Sparebankforeningen og Revisorforeningen har det samme synet. Det som er klart, er at dersom en følger mindretallets syn, som NHO står for, nemlig å redusere lagringstida til fem år, vil det forringe mulighetene for innsyn og myndighetskontroll av pliktige regnskapsrapporter i ettertid. Det som kjennetegner det norske næringslivet, er at det i rimelig grad er en rettferdig konkurranse mellom selskaper. Det er enighet blant opposisjon og posisjon om at det er en stor styrke at en har et offentlig regelverk som sikrer at alle skal opptre på en slik måte at en ikke skal få fordeler som følge av at systemet ikke er godt nok til å sikre den rettferdige konkurransen. Dette er et tema som vi fra Senterpartiets side mener det blir viktigere og viktigere å ivareta framover, ikke minst fordi vi nå i større grad får en arbeidslivssituasjon og en næringslivssituasjon med utenlandske selskaper, altså selskaper som har utenlandsk tilknytning. Vi får også en rekke selskaper som driver med utleie av arbeidskraft. I det hele tatt får vi både arbeidstakere og selskaper som har mindre tilknytning til den norske tradisjonen, de norske spillereglene og den norske langsiktigheten her. Det er vesentlig å være klar over det. Jeg, og mange næringsdrivende med meg, er veldig opptatt av at en må opprettholde spilleregler her, slik at en ivaretar våre tradisjoner. Det er helt åpenbart at det må være samsvar mellom oppbevaringsplikten og foreldelsesfristen, og det regner jeg med at alle er klar over. Når vi ser hvilke vanskeligheter myndighetene har når det gjelder foreldelsesfristen i krevende saker, er det for oss et avgjørende moment. I saken har regjeringa og posisjonspartiene sagt at en ønsker å se nærmere på disse spørsmålene, se på nytte–kost-vurderingen, inklusive oppbevaringstida. I den sammenheng vil jeg bare avslutningsvis peke på at én ting er hvilken tid en har til å oppbevare dokumenter. Et annet og nok viktigere punkt vil etter Senterpartiets syn være å se på hvilke dokumenter som det er nødvendig å oppbevare. En del av de dokumentasjonskravene som er i dag, er ganske krevende, og det er områder hvor en kan stille spørsmål ved om det er nødvendig å ha så detaljerte krav til hvilke dokumenter som skal oppbevares. Jeg vil antyde at en her bør gjøre en vurdering av hvilke dokumenter en skal ha, slik det har vært gjort i våre naboland. Der har en, som et eksempel på det jeg nå snakker om, redusert kravet til eksempelvis kassastrimler. En tar altså ikke det med i kravet til hva som skal tas vare på i ti år.