Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Det overordnede målet for det norske engasjementet i Israel og Palestina er å skape forutsetninger for en tostatsløsning, slik at palestinerne og israelerne kan leve side om side innenfor internasjonalt anerkjente grenser med tilstrekkelig sikkerhet. Det er i Norges interesse å videreføre innsatsen med å stabilisere de palestinske statsinstitusjonene, i påvente av en varig fredsavtale. Dette har også en regional dimensjon, siden en løsning på denne konflikten vil kunne virke positivt inn på den overordnede regionale stabiliteten. Det er sammensatte grunner til at det ikke har vært fremgang i den politiske prosessen med å løse de utestående spørsmålene mellom partene, herunder grenser, Jerusalems status, sikkerhet og flyktningspørsmålet. Partene i konflikten har ikke vært villig til å innlede forhandlinger for å løse konflikten etter at det amerikanske fredsinitiativet ble avbrutt våren 2014. Det at Trump-administrasjonen nå viser vilje til å igangsette en forhandlingsprosess, mottas derfor positivt fra et flertall av givere og regionale aktører. Det er samtidig klart at USA vil være helt avhengig av partene. Det er de som bærer hovedansvaret for å løse konflikten. Norge har tett dialog med USA om hvordan giverlandsgruppen, AHLC, kan understøtte et eventuelt forhandlingsinitiativ. Det er fortsatt for tidlig å vurdere hvordan den videre prosessen vil forløpe, men det er for øyeblikket tilstrekkelig bevegelse på dette området til at vi på norsk side nå bør fokusere på hvordan vi best kan bidra i en eventuell forhandlingsrunde. Så er lakmustesten for dette engasjementet fra Norge også: Hva er det partene selv sier? Vi hadde et giverlandsgruppemøte for noen måneder siden i Brussel, hvor høyrepresentant Federica Mogherini og jeg var vertskap, hvor finansminister Bishara, fra PA, deltok, hvor minister ved statsministerens kontor i Israel deltok, og hvor også den nye spesialutsendingen for Donald Trump, Jason Greenblatt, deltok. Alle disse sa at arbeidet i giverlandsgruppen er viktig, ikke minst for å opprettholde de palestinske institusjonene. Og hvis man ser på situasjonen også på Vestbredden: De av oss som reiste dit på slutten av 1980-tallet, til f.eks. Ramallah, hvor det ikke var antydninger til palestinske institusjoner, hvor vi så en fattigdom som preget samfunnet sterkt, ser jo at siden Oslo-avtalen har det vært en utvikling. Det er palestinske institusjoner der, det er statsministerens kontor, det er presidentkontor, det har skjedd mye innenfor både utdanning, utvikling og investeringer. Det som gjenstår, er en endelig avtale om en tostatsløsning, og når partene mener at dette arbeidet er viktig, alle parter mener at dette er viktig, tror jeg også – og mener jeg – at vi har et ansvar for å videreføre dette. Men i det øyeblikk partene hadde sagt til oss at de ikke lenger synes at dette er viktig, de synes ikke at Norge skal drive med dette, hadde det også vært et sterkere grunnlag for å gå i oss selv og vurdere om dette er fornuftig. Jeg mener at vi gjennom giverlandsgruppen har etablert også et robust rapporteringssystem der henholdsvis Verdensbanken, IMF og FN avgir løpende rapporter til de halvårlige møtene. Denne regulære rapporteringen har bidratt til en systematisk kontroll og oppfølging av den palestinske administrasjonen og til en styrket forvaltning av bistandsmidlene. I løpet av de siste årene har det vært gjennomført en rekke evalueringer av ulike sider av det norske engasjementet i Israel og Palestina. Midtveis- og sluttgjennomganger av prosjekter og programmer er en integrert del av Utenriksdepartementets og Norads arbeid. De utgjør en viktig kilde til informasjon om resultatene av norsk bistand og er for beslutninger vedrørende justeringer og videreføringer et viktig grunnlag. I tillegg har også Riksrevisjonen, som ikke er ukjent for denne sal, gjennomgått den norske bistanden til de palestinske områdene i flere omganger, senest i 2014, og den rapporten er tilgjengelig for offentligheten. Jeg viser også til at regjeringen har en løpende dialog med Stortinget om innretningen på det norske engasjementet i Israel og Palestina i forbindelse med budsjettforhandlingene og de faste utenrikspolitiske redegjørelsene.