Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-04-05:
Jeg skal i det vesentligste konsentrere meg om innstillingen til Dokument nr. 8:66 for 1999–2000 om trygderefusjon for periodontitt, eller tannkjøttsykdom, der Fremskrittspartiet denne gangen fikk fullt gjennomslag. Det foreligger en enstemmig innstilling der en ber Regjeringen fremme forslag om trygdefinansiering for pasienter som lider av periodontitt, i forbindelse med statsbudsjettet for 2002. Innstillingen er en gladmelding til de ca. 100 000 norske borgere som over år har hatt problemer med denne spesielle tannkjøttsykdommen som har ført til tap av tenner, og hvor hele kostnaden til behandling og oppretting av tannstatus har vært belastet pasientene selv. Mange pasienter har ikke maktet denne kostnaden og har dermed i tillegg til plagene med sykdommen fått redusert sin livskvalitet betydelig, idet sykdommen og tannløsheten har redusert sosial omgang og deltakelse i samfunnslivet for øvrig. Et forslag lignende Dokument nr. 8:66 fremmet stortingsrepresentant John I. Alvheim på vegne av Fremskrittspartiet så tidlig som i 1993, men da var Stortingets flertall ikke modent til å ta den avgjørelsen som nå er tatt. Det har altså tatt Fremskrittspartiet hele syv år med intensivt arbeid mot dette målet før en fikk gjennomslag og aksept for at infeksjonssykdom i tannkjøttet burde ha en refusjonsordning i likhet med all annen infeksjon i munnhulen. Vårt naboland Sverige har de siste 30 årene hatt en refusjonsordning for periodontitt, og det er trist å registrere at Norge over lang tid har vært et u-land når det gjelder å akseptere at infeksjonssykdommer i munnhulen refusjonsmessig burde behandles likt med alle andre infeksjonssykdommer. Det er rimelig godt dokumentert at alvorlig tannkjøttsykdom utvikler en bakterieflora som også kan føre til alvorlig hjerte- og karsykdom hos enkelte pasienter. Også av denne grunn burde Norge for lengst ha etablert en refusjonsordning for behandling av tannkjøttsykdommer. I Dokument nr. 8:60 for 1999–2000 tar stortingsrepresentant Olav Gunnar Ballo opp generelt den ordningen vi har når det gjelder tannhelsetjeneste i Norge, nemlig at pasientene stort sett betaler alle utgiftene selv. Det er svært få og ubetydelige refusjonsmuligheter for tannbehandling i Norge. Her ligger vi også langt etter våre nordiske naboland. Forslagsstilleren i Dokument nr. 8:60 tar også opp problemene i den offentlige tannhelsetjeneste, med manglende tannlegedekning, særlig i Nord-Norge og i enkelte utkantdistrikter. I sine merknader henstiller en samlet komite til fylkeskommunene bl.a. å utnytte de muligheter som forefinnes i et samarbeid mellom private og offentlige tannleger, når det gjelder å dekke opp manglende kapasitet i den offentlige tannhelsetjeneste. En samlet komite konkluderer med at når det gjelder en radikal endring av den offentlige tannhelsetjenesten i Norge i dag, må dette spørsmålet videre utredes med konsekvensanalyser før Stortinget kan gå inn i realitetsbehandling av en omlegging av den offentlige tannhelsetjenesten, der egenbetalingen for pasientene reduseres betydelig i forhold til dagens praksis. Når det gjelder tannlegeutdanningen og behovet for å øke denne, tar komiteen ikke noe standpunkt, men et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, anfører at det er nødvendig med en snarlig avklaring av hvilke behov det er for å øke antall tannlege- og tannpleiestudenter. Jeg vil også berømme representanten Ballo for det initiativet som representanten har tatt for å få en tannhelsereform på dagsordenen. På den bakgrunn har nok denne debatten og den innstillingen som ligger her, ført oss et stykke videre på veien, sammen med Fremskrittspartiets forslag om periodontitt. Det er da man stiller seg spørsmålet om virkelighetsoppfatning, når man følger enkelte innspill i debatten i media om at det er enkelte andre partier som nå skal dra dette fremover, og som har gjort at man vil få en rekke forslag innenfor det som har med tannhelse å gjøre. Saken i dag viser at det faktisk i denne omgang er to partier som har vært de som har vært drivkraften for å få tannhelse på dagsordenen, og det er Fremskrittspartiet og SV.