Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Etter å ha lyttet til Arbeiderpartiets talere i denne debatten, slår det meg ganske tydelig at nå har folket fortjent at Stortinget tar ferie! Arbeiderpartiet har forsøkt seg på to argumentasjonslinjer om Høyres skattepolitikk. Punkt A: Det betyr ikke mer enn 420 kr for store inntektsgrupper. Punkt B: Høyres skattelettelser er så uansvarlige og umulige å gjennomføre at det vil sette velferdssamfunnet i fare. Jeg går ut fra at selv Hill-Marta Solberg vil forstå at disse to argumentasjonslinjene ikke lar seg gjennomføre samtidig, og jeg vil anbefale at Arbeiderpartiet velger argumentasjonslinje. Nå må jeg innrømme at jeg var av dem som eksploderte under finansministerens forsøk på utlegninger av hva Høyre mener. Men jeg må jo også innrømme at jeg greier ikke å vedlikeholde en eksplosjon over lengre tid, og har følgelig kommet til at det der var for så vidt ikke så mye å ta på vei for. – Jeg skal gi en begrunnelse for det senere. Finansministerens instrument er jo stortromme, og jeg må si at de spørsmål han nå behandler, krever noe mer finmotorikk enn det han åpenbart er i stand til å stille opp med. Poenget er rett og slett at Per-Kristian Foss stilte ham to spørsmål. Det ene var om departementet, når de briefer pressen, ville være så vennlig å sitere Høyre korrekt. Det har de ikke gjort. Høyres vedtak er følgende: «Derfor mener Høyre at det totale skatte- og avgiftsnivået må reduseres ned mot nivået i EU-landene.» Det er sitatet. Det er for øvrig det jeg har talt om og forklart til pressen. Jeg har gitt noen indikasjoner på hva det kan bety i tall. Det er selvsagt avhengig av hvilket tidspunkt vi snakker om. Dette er et dynamisk område. Men det forteller hvilken vei vi ønsker å gå, og hva vi ønsker å strekke oss mot. Jeg har sagt både ting om gjennomføringstidspunkt og andre ting som finansministeren sikkert har merket seg. Det er derfor et ganske merkverdig forsøk på fortolkning man foretar, og jeg vil anbefale at han holder seg til det vi rent faktisk har vedtatt, og som jeg har snakket om. Det som imidlertid er viktigere, er om finansministeren vil være så vennlig å forholde seg til poenget i Per-Kristian Foss" replikk, nemlig: Hva er den norske regjerings politikk? Hvordan ser den på forholdet til det nivået som utvikler seg i EU? Det er stadig vekk Sverige som er Arbeiderpartiets store eksempel. Men poenget er at Sverige har foretatt en vurdering av hva de ønsker å gjøre, og de går stikk motsatt vei av Norge. De har akseptert at det er ikke mulig å være et skattepolitisk annerledesland. Det er en problemstilling som Arbeiderpartiet og finansministeren ikke er i stand til å forholde seg til. Jeg vil anbefale finansministeren at han begynner med å konsentrere seg om den type ting. Da vil han for øvrig ramle over en del ganske eiendommelige ting, f.eks. at en av de tingene som er skoleeksempel på hva som er Høyres kalde samfunn, nemlig vår sykelønnsreform, den har altså svenske sosialdemokrater gjennomført i dobbelt dose. Og når det svenske sosialdemokratiet gjennomfører det, ja da er det et varmt tiltak. Men når Høyre gjør det halve i Norge, da er det kaldt. Det betyr bare at Arbeiderpartiet har viklet seg inn i et resonnement de ikke er i stand til å komme seg ut av. Det som er realiteten, og det Arbeiderpartiet kommuniserer, er følgende: De har rett og slett ikke tenkt å gjøre noe særlig med skattenivået. Og det er det folk har oppfattet. Mange sier at Arbeiderpartiets problem i dag er at de kommuniserer ikke med folk, folk forstår ikke hva de mener. Jo, hele poenget er at folk forstår hva Arbeiderpartiet mener. Arbeiderpartiet er tydelige. Arbeiderpartiet er et høyskatteparti og der er ikke folk enig. Det er det som er Arbeiderpartiets problem. Så brukes en eiendommelig blanding av tall, skremsler, trusler, vilje til å misforstå og for så vidt relevant nok, de motkreftene som er ute i det norske samfunn. Men folk ser forskjell. De partier som ønsker å gjøre noe med skattenivået, vil tross motkreftene arbeide for å få det ned fordi Norge i en globalisert verden ikke kan være et skattepolitisk annerledesland. Og så er det altså Arbeiderpartiet som er mer opptatt av å splitte hår enn å få tak i realitetene i hva det dreier seg om. – Det er forskjellen. Det har folk forstått, og det er det som er Arbeiderpartiets problem i dagens samfunn. Det er helt eiendommelig at Arbeiderpartiet ikke tør å gå skikkelig inn i denne debatten. Det er liksom noe ludvigsk over Arbeiderpartiets tilnærmelse til skattepolitikken: Skattelettelser? Å nei – det er fali" det! Det er altså ikke fantasi til å finne ut hvordan man kan gjøre ting annerledes i Norge. De underliggende, vanskelige tingene har ikke Arbeiderpartiet tort å gripe fatt i, og det er bakgrunnen for at dette landet nå trenger en ny kurs for å utløse de mulighetene som ligger i dette samfunnet.