Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2007-02-02:
For min egen del vil jeg si at jeg synes dette har vært en konstruktiv debatt så langt. Det er uten tvil et viktig område, som fortjener større oppmerksomhet i den offentlige debatten enn det det har hatt. Jeg deler også den virkelighetsforståelsen som miljøvernministeren presenterer for Stortinget, og ser fram til å få anledning til å komme nøyere inn på dette allerede i forbindelse med behandlingen av meldingen om rikets miljøtilstand til våren. Det er godt mulig at representanten Brende har vært mer offensiv i media sammenliknet med hva han er her i salen. Jeg legger imidlertid vekt på at han her i hvert fall har vist en svært konstruktiv holdning til dette spørsmålet, og det tror jeg er rett, også fordi de tiltakene som skal iverksettes, i stor grad er bevilgningsspørsmål, ressursspørsmål, pengespørsmål. Da er man avhengig av å ha viljen til å prioritere. Så langt kan det ikke være noen tvil om at det er få partier her i salen som har prioritert tilstrekkelig midler til dette området til å nå enten det ene eller det andre målet. Jeg skal ikke konkludere nå i forhold til måldiskusjonen, men det at man har realistiske mål, tror jeg er svært viktig. Tord Lien trakk parallellen til klimadebatten. Det er en parallell som jeg på sett og vis deler oppfatningen av. Konkurransen om hvem som var dyktigst på klimapolitikk, startet i 1989. Den gangen tror jeg det var Senterpartiet som vant med de høyeste ambisjonene for kutt – den gangen innen år 2000. Alle som sitter i denne salen, kjenner historien om hvordan det har gått, og hvordan utviklingen har gått innenfor skiftende regjeringer og skiftende stortingsflertall. Det viktigste er de faktiske tiltakene som man er i stand til å iverksette, og som krever både planlegging og vilje til å prioritere. Jeg tror Marianne Marthinsen var inne på noe viktig da hun trakk fram Oslo og de tette befolkningsområdene med høg trafikkbelastning. Det er åpenbart at vi bør ta tak i de områdene som har høgest belastning, først, og de områdene som angår de fleste menneskene. Det er også naturlig at dette er et tema som bør omhandles i Regjeringens storbymelding, som er varslet framlagt i løpet av et par måneder. Så vet også jeg – og jeg deler den oppfatningen som mange har – at privatbilismen er et stort problem i forhold til støy, og at vi er nødt til å gjøre noe både i forbindelse med bruk av privatbil og ikke minst med vegsystemenes utforming. Men jeg er ikke av den oppfatning at dette er noe som er fort gjort, og jeg er heller ikke av den oppfatning at vi kan ha som forutsetning i denne salen at bruken av privatbil skal endre seg drastisk i løpet av få år. Sjøl om vi satser offensivt på kollektivtrafikk, sjøl om vi satser offensivt på jernbane, og det skal vi gjøre, tror jeg vi er nødt til å erkjenne at dette kommer til å være en utfordring som vi er nødt til å ta tak i framover. Så skal jeg avslutte med å si at den framtidige samfunnsplanleggingen blir ikke minst avgjørende her. Én ting er de problemene vi har opparbeidet oss i dag. Men vi må i hvert fall for alt i verden prøve å unngå at vi forsterker de problemene i framtiden ved at vi planlegger veiløsninger, boområder og bostandarder som er dårligere enn de burde ha vært. Med litt kunnskap om hvordan dette ser ut rundt omkring i Norge, er det etter mitt skjønn fremdeles et stykke igjen der til man kan si at alle nye boområder, alle nye trafikkløsninger og alle nye veiløsninger ikke skaffer oss nye problemer der vi er nødt til å gå inn og ha en ambisjon om å rydde opp i etterkant.