Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-25:
Jeg er godt fornøyd med budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Avtalen medfører en omfordeling av 1,9 milliarder kr mellom forskjellige utgiftsposter og omfordeling av i alt 1,4 milliarder kr innenfor skatte- og avgiftsopplegget. Budsjettet har samme stramhet som Regjeringens opplegg. Utgiftsveksten er uendret, og budsjettet har en god fordelingsprofil. Hovedprioriteringene i Regjeringens budsjettforslag er opprettholdt. Budsjettforliket vil bidra til en stabil utvikling i norsk økonomi. Det legges et godt grunnlag for en myk landing etter en langvarig oppgangskonjunktur. Dette er det tredje statsbudsjettet som behandles etter de nye reglene i Stortingets forretningsorden. Et viktig formål med reformen var å sikre at et flertall i Stortinget tar ansvar for helheten i budsjettet. Under finanskomiteens behandling av statsbudsjettet for 2000 er dette hensynet blitt godt ivaretatt. Budsjettbalansen er ikke blitt salderingspost i kompromisset. For et år siden var norsk økonomi inne i en kritisk fase etter fem års høykonjunktur. Etter inntektsoppgjørene i fjor vår kom lønnsveksten helt ut av takt med lønnsveksten hos våre handelspartnere. Samtidig ble oljeprisen nær halvert i løpet av kort tid. Utenriksøkonomien viste underskudd etter flere år med store overskudd. Det var økonomiske og finansielle kriser i Asia, Latin-Amerika og Russland. Disse forholdene bidrog til sviktende tillit til norsk økonomi. Den norske kronen falt kraftig i verdi. Norges Bank fant det nødvendig å øke renten med i alt 4,5 prosentenheter på kort tid. Norsk økonomi er nå styrket. Valutakursen er tilbake på samme nivå som før valutauroen. Norges Banks administrerte renter er satt ned med 2,5 prosentenheter siden årsskiftet. Prisstigningen er lav og forventes å falle neste år. Det ble gitt moderate tillegg i årets lønnsoppgjør, slik at årslønnsveksten anslås å falle fra 6,25 pst. i fjor til 4,75 pst. i år. Årslønnsveksten i 1999 er imidlertid fortsatt betydelig høyere enn hos våre handelspartnere. Hovedutfordringen i den økonomiske politikken nå er å få pris- og kostnadsveksten ned på samme nivå som hos våre handelspartnere. Dette er nødvendig dersom vi i årene framover skal klare å opprettholde høy sysselsetting og lav arbeidsledighet samt unngå en særnorsk høy rente. Lønnsveksten hos våre handelspartnere anslås til 3,25 pst. neste år. Det er viktig at lønnsveksten i Norge ikke blir høyere enn dette, slik at vi kan unngå ytterligere tap av konkurranseevne. Det blir en stor utfordring. Men med et lønnsoverheng fra 1999 til 2000 på moderate 1,5 pst. skulle det være fullt mulig å nå målsettingen om en lønnsvekst på linje med våre handelspartnere. Her hviler det et betydelig ansvar på partene i arbeidslivet, som må videreføre moderasjonslinjen fra inntektsoppgjørene i vår. Utsiktene for norsk økonomi er ikke vesentlig endret etter at Regjeringen la fram sitt budsjettforslag 4. oktober. Gjennom det statsbudsjettet som nå vil bli vedtatt, legges det et godt grunnlag for en balansert utvikling i vår økonomi. Jeg vil understreke at stramheten i budsjettopplegget ikke må svekkes gjennom budsjettåret. Vi må unngå utgiftsøkninger uten inndekning. Olje og gass er ikke-fornybare ressurser. Petroleumsformuen må derfor forvaltes slik at også våre barn og barnebarn får nyte godt av den. Den økonomiske politikken må bygge på at petroleumsinntektene etter hvert vil gå ned. Samtidig vil det økende antallet eldre i befolkningen føre til en kraftig økning i pensjonsutgiftene og et økende behov for pleie- og omsorgstjenester. Den yrkesaktive andelen av befolkningen vil synke. For å møte disse utfordringene er det særlig to elementer som er viktige: Staten må legge til side en betydelig del av oljeinntektene i Statens petroleumsfond, og yrkesdeltakingen må holdes oppe på et høyt nivå. I statsbudsjettet er det lagt til grunn en oljepris på 125 kr pr. fat både i år og neste år. Oljeprisen har på nytt økt i det siste, og er nå over 200 kr pr. fat. Gjennomsnittlig oljepris hittil i år er 134 kr. For øyeblikket får derfor staten betydelig høyere inntekter fra Nordsjøen enn budsjettert. Den økonomiske politikken kan imidlertid ikke baseres på at den høye oljeprisen vil vare, og vi bør ikke la statens utgifter eller skatte- og avgiftsnivået svinge i takt med oljeprisen. En slik finanspolitikk ville bidra til å destabilisere økonomien. Det er mindre enn ett år siden oljeprisen var under 80 kr pr. fat. Det ville ha vært like uklokt å foreta dramatiske nedskjæringer i statens utgifter da, som det ville være uklokt å sprøyte inn ytterligere oljepenger i fastlandsøkonomien nå. I fjor høst spådde mange en kraftig økning i arbeidsledigheten i inneværende år. Det har vi unngått. I Nasjonalbudsjettet 2000 er det anslått en gjennomsnittlig AKU-ledighet på 3,2 pst. i 1999. Det er samme gjennomsnittlige ledighetsnivå som i 1998 og på linje med anslaget i nasjonalbudsjettet i fjor høst. Ledigheten var til sammenligning 4,1 pst. i 1997. De siste tallene fra arbeidskraftundersøkelsen viser en sesongkorrigert ledighet på 2,9 pst. i tredje kvartal i år. Også den registrerte ledigheten ventes å bli om lag på samme nivå i 1999 som i 1998. Arbeidsmarkedet forventes å bli stramt også neste år, med fortsatt betydelig knapphet på mange typer arbeidskraft. Som jeg tidligere har understreket, må vi imidlertid vente noe høyere arbeidsledighet framover. Utviklingen i den registrerte arbeidsledigheten siden i sommer tyder også på dette. Arbeidsledigheten kan særlig komme til å øke innenfor verfts- og leverandørindustrien samt annen oljerelatert industri. Fallet i oljeinvesteringene, som lenge har vært ventet, bidrar til lavere aktivitet i denne delen av næringslivet. Dette skyldes strukturelle forhold og kan ikke motvirkes gjennom en mer ekspansiv økonomisk politikk. I statsbudsjettet ligger det imidlertid inne virkemidler som vil bidra til å dempe aktivitetsfallet i denne delen av industrien. De nevnte virksomhetene besitter mye kompetanse. Arbeidstakere i disse bedriftene er derfor etterspurt i andre deler av arbeidsmarkedet. Det er samtidig viktig at arbeidsmarkedspolitikken brukes aktivt for å avhjelpe situasjonen i disse næringene. I budsjettet økes tiltaksnivået neste år med 4 000 plasser i gjennomsnitt. En vesentlig del av tiltaksplassene bør rettes mot oppsagte og permitterte i verfts- og leverandørindustrien. Dermed kan man ta vare på og ytterligere kvalifisere nøkkelpersonell i påvente av nye oppdrag til de berørte bedriftene. Kommunene har ansvaret for en stor del av tjenestene det norske velferdssamfunnet er avhengig av. Kommunesektorens inntekter har økt betydelig i de senere årene. Det har vært nødvendig for å sette kommunene i stand til å øke innsatsen bl.a. i helsesektoren og i eldreomsorgen. Statsbudsjettet som nå blir vedtatt, innebærer at realnivået på kommunesektorens inntekter neste år vil bli om lag 1,5 milliarder kr høyere enn lagt til grunn i kommuneøkonomiproposisjonen i vår. Innenfor rammen av et stramt budsjettopplegg er det skaffet rom for økt innsats på viktige områder. Blant annet økes utgiftene fra 1999 til 2000 med om lag: 3,5 milliarder kr til helse og eldre800 mill. kr til internasjonal bistand700 mill. kr til barnefamiliene700 mill. kr til utdanning og kompetanseheving600 mill. kr til forskning og nyskaping500 mill. kr til distriktene500 mill. kr til justissektoren Innenfor et forsvarlig budsjettopplegg er det nødvendig å heve skatte- og avgiftsnivået noe for å gi rom for økte bevilgninger til viktige områder. Komiteflertallets innstilling innebærer en reell økning i betalte skatter og avgifter på drøyt 1,3 milliarder kr. Påløpte skatter og avgifter øker reelt med drøyt 2,5 milliarder kr. Endringer i barnetrygden er da ikke medregnet. Det viktigste grepet i avgiftsopplegget er økt elavgift med 2,5 øre pr. kWh for å bidra til redusert strømforbruk. Avgiftsøkningen kompenseres delvis gjennom skattelette til folk med lave inntekter. Skatteopplegget har en god fordelingsprofil. Minstefradraget økes fra 21 til 22 pst., og minste fradragsbeløp for arbeidsinntekter økes sterkt, fra 3 900 til 30 600 kr. Økt minste fradragsbeløp gir betydelig skattelette til dem med de laveste lønnsinntektene – inntil 139 000 kr. Personfradraget, tidligere kalt klassefradraget, økes med 1 400 kr i skatteklasse 1 og 2 800 kr i skatteklasse 2. Det innføres et nytt trinn i toppskatten med en sats på 19,5 pst. for personinntekter over 762 700 kr, tilsvarende 16 G. Alt i alt gir dette en betydelig utjevningseffekt, som jeg er glad for. Utjevningseffekten ville likevel ha vært enda bedre dersom skattesatsen på alminnelig inntekt hadde blitt økt, i kombinasjon med økte bunnfradrag og lavere trygdeavgift eller toppskatt, slik Regjeringen foreslo i fjor.