Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-04-26:
Å bekjempe høyt sykefravær er et mål for alle i denne sal. Det er bra for samfunnet, og det er bra for den enkelte, som i stedet for å være syk og sykemeldt kan gå på jobb og være frisk og aktiv. Men hvordan vi organiserer og finansierer tiltak for å få sykemeldte tilbake i jobb har stor fordelingsmessig betydning. Her er vi mer uenige. Opposisjonens forslag avvises av flertallet med to hovedbegrunnelser. Det ene handler om et vesentlig prinsipp i skattesystemet vårt: at all arbeidsinntekt bør behandles likt. Det innebærer at alle inntekter teller med, også goder som ikke kommer i form av ren lønn, når skatten skal beregnes. Hvis arbeidsgiver dekker arbeidstakers utgifter til behandling av sykdom, er det å betrakte som en del av arbeidsinntekten, i form av naturalia. Derfor bør dette beskattes på vanlig måte. Avvik fra dette prinsippet fører til en uthuling og komplisering av skattesystemet. Med en slik begrunnelse ble det også ryddet opp i alle fradragsmulighetene under Bondevik II-regjeringen. Man bør derfor være forsiktig med å innføre nye skattefritak. Den andre begrunnelsen handler om at vi har vedtatt en ordning som er langt mer omfattende, som innbefatter alle, og som ikke har negative effekter skattemessig sett eller fordelingspolitisk. Som alle her er kjent med: Stortinget har bevilget 604 mill. kr til en ordning for tilskudd til helse- og rehabiliteringstjenester for å bringe personer som mottar sykepenger, raskere tilbake til arbeidslivet. Dette er en del av en avtale med partene i arbeidslivet. 380 millioner av dette går til helseforetakene. Drøye 20 millioner kr, som skattefritaksordningen koster staten, blir småpenger i forhold. Tilskuddsordningen har et bredt spekter av tiltak og tjenester. Både sykehustjenester, helserettede rehabiliteringstjenester og arbeidstrening, for å nevne noe, er en del av ordningen som tar sikte på å være så ubyråkratisk og målrettet som mulig. Vi har allerede sett den første gladsaken på trykk i en avis: Dagsavisen kunne onsdag 25. april fortelle om Tone Fløysand fra Nordland, som ble operert i ekspressfart, og som om fire uker er tilbake på jobb som hjemmehjelper. Fastlegen så muligheten, og søkte. To uker etterpå ble hun kalt inn til operasjon på sykehuset i Kristiansund. Normalt tar det tre måneder å vente på utredning. Hun er tilbake på jobb om fire uker. Jeg er spent på fortsettelsen. Jeg håper på flere gladsaker, og håper dette vil virke så det monner. Om det er til trøst for dem som har private sykehus kjært: De er også med i ordningen. Det viktigste er å få behandlet folk så fort som mulig, i privat eller offentlig regi. Regjeringspartiene har med andre ord samme mål som opposisjonen, å få ned sykefraværet ved hjelp av raskere behandling, men vi satser altså langt mer på dette enn hva en ordning med et skattefritak ville innebære – dette på en måte som kommer alle arbeidstakere til gode, ikke bare dem som har en velvillig og spandabel arbeidsgiver. I tillegg til det jeg allerede har nevnt, har et forslag om skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsutgifter negative sider i forhold til fordeling. Som regel er det de mest ressurssterke arbeidstakerne, som ofte har høy lønn, gode bonusordninger og fine frynsegoder fra før av, som blir tilgodesett når det er arbeidsgiver som skal avgjøre hvem som skal få slikt helsetilbud – i kraft av å være ansatt i en bedrift. Hvis staten i tillegg skal gi skattefritak for arbeidsgivers betaling av helsetjenester, vil urimeligheten forsterkes overfor andre arbeidstakere som ikke får dette frynsegodet betalt av arbeidsgiver. Arbeidstakere med en svak posisjon i arbeidslivet, eller ansatte i bedrifter med en svak økonomi, får ikke tilgang til dette godet, noe jeg anser som en vesentlig svakhet med en slik skattefritaksordning. Studier har dessuten vist at frynsegoder og naturalytelser er svært ulikt fordelt i befolkningen. Om lag tre fjerdedeler av dem som fikk betalt behandlingsutgifter og behandlingsforsikringer av arbeidsgiver i 2003, var i toppskatteposisjon. Det å gi alle tilgang på så gode helse- og rehabiliteringstjenester som mulig, er selvfølgelig et overordnet mål i helsepolitikken. Man skal være varsom med å prioritere visse grupper foran andre. Likevel er det forsvarlig gjennom en slik storstilt satsing som Regjeringen nå har satt i gang, å sikre sykemeldte rask behandling. Det er fastlegene eller sykemeldende behandlere som må vurdere henvisning til tiltakene som er omfattet av denne tilskuddsordningen for sykemeldte, og de henviser direkte til spesialisthelsetjenesten. Jeg opplever en slik ordning som bedre enn at et begrenset utvalg av arbeidsgivere skal velge ut dem som skal få private helsetjenester. Et tilleggsmoment å ta med seg er at bedrifter som er deltaker i et inkluderende arbeidsliv, altså IA-bedrifter, skal prioriteres, først og fremst gjennom informasjonsarbeidet omkring ordningen. En god service overfor IA-bedriftene vil i seg selv gjøre det mer attraktivt å være IA-bedrift og på den måten bidra til å styrke arbeidet med å få ned sykefraværet. Under den forrige regjering eksisterte som kjent en slik ordning med skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsutgifter. I motsetning til hva som hevdes i mindretallets merknader, finnes det ingen dokumentasjon for at denne ordningen «fungerte etter hensikten». Ja, antallet som tegnet privat helseforsikring i kollektive ordninger, økte – jeg tviler ikke et øyeblikk på tallene fra Finansnæringens Hovedorganisasjon – men det vesentlige er om skattefritaket fikk ned sykefraværet. Det er det meg bekjent ikke funnet noen dokumentasjon for. Dessuten, om det viste seg at dette hadde en effekt, vil den være marginal. Under den forrige regjeringen ble det ikke lagt til grunn noen effekt i budsjetteringen av sykepengeutgiftene, verken da ordningen ble innført, eller da den ble avviklet. Skattefritaksordningen kostet drøye 20 mill. kr. Tilskuddsordningen for sykemeldte, som nå nettopp er innført, er på over 600 mill. kr. Når effekten av den tar til, er det anslått å gi bare 1 pst. lavere sykefravær. Et slikt skattefritak som opposisjonen foreslår, har derfor ikke potensial i seg til å bli et særlig vesentlig virkemiddel for å få ned sykefraværet. Partene i arbeidslivet er delt i synet på om skattefritak er et godt virkemiddel for å få ned sykefraværet. LO gav i valgkampen 2005 klart uttrykk for at de ville ha ordningen bort. NHO og FNH, Finansnæringens Hovedorganisasjon, ønsket den gjeninnført. Uansett er dette ikke et krav som har blitt hevdet med styrke i det samarbeidet partene i arbeidslivet har med Regjeringen når det gjelder oppfølging av Sykefraværsutvalgets rapport. Det har vært nevnt, men det er ikke lagt vesentlig vekt på. Oppsummert avviser regjeringspartiene representantforslaget fordi det bryter med prinsippet om likebehandling av lønn og naturalytelser. Vi mener at det er langt bedre å satse på en ordning som alle arbeidstakere kan ta del i. Dessuten mener vi at skattefritaket har fordelingsmessige sider som er uheldige. Også her må slagordet være: «Alle skal med.» Rask behandling av sykemeldte oppnås på en bedre måte og med en sterkere sosial profil med forslaget om kjøp av helse og rehabiliteringstjenester, som jeg gjentatte ganger har vist til i innlegget mitt. Regjeringspartiene kommer derfor ikke til å stemme for Dokument nr. 8:26.