Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-01-29:
EØS-avtalen er Norges aller viktigste utenrikspolitiske avtale. Den sikrer mesteparten av norsk næringsliv full adgang til og trygghet for fair konkurranse i vårt viktigste marked, med 475 millioner innbyggere. Når også SV og Senterpartiet vil stemme for ratifikasjonen – om enn subsidiært – erkjenner også disse partiene behovet for sikker adgang til vårt viktigste marked. Men forslaget disse partiene reiser om at Regjeringen snarest skal ta initiativet til å «utrede reelle alternativer» som er bedre for Norge, framstår bare som et forsøk på å tåkelegge denne erkjennelsen. Gjennom ti år har disse partiene vært imot EØS-avtalen, men har altså ikke – som andre har vært inne på – sett seg i stand til å frambringe det de kaller «reelle alternativer». De ber derfor de partier som er for avtalen – og jeg hadde nær sagt mer til – utrede dette for seg. Det vitner ikke om særlig tro verken på egne krefter eller egne forslag. Representanten Bjørn Jacobsen sa tidligere i debatten at det ville være galt å legge føringer på en slik utredning ved å si hva som ville være bedre for Norge. Men dette dreier seg jo ikke om noen slags fri forskning. Mange vil mene at det å få medbestemmelse vil ivareta våre interesser bedre, mens det disse partiene synes å mene, er at det er bedre å slippe å følge de samme spillereglene som andre må følge. EØS-avtalen har 28 parter. At den norske regjering skal utrede et alternativ, vil jo være som å komme hjem til samboeren og si: Nå skal jeg utrede en samlivsform mellom oss som er bedre for meg. Det skal ikke være ekteskap, og du får ikke være med på utredningen. Det ville nok blitt en hyggelig kveld! EØS-avtalen har mange svakheter, og den alvorligste er manglende medbestemmelse. Derfor finnes det bare ett reelt alternativ til EØS-avtalen, og det heter medlemskap. Dette har statsministeren erkjent. Og jeg tror også disse partiene innerst inne erkjenner det. Men det er altså noen – jeg hadde nær sagt – merkverdige forhold som stenger for at man skal ta konsekvensene av denne erkjennelsen. SV og Senterpartiet liker ikke kapitalisme og markedskrefter, men vil vente med å delta fullt og helt i et forpliktende internasjonalt samarbeid med våre naboer inntil disse kreftene er svekket. Hvorfor ikke bli med og jobbe for nettopp det, framfor å stole på at andre skal gjøre den jobben for en? SV og Senterpartiet ønsker seg et annerledes samfunn enn det vi har i dag. Men er isolasjon et virkemiddel for å oppnå det, i et land som er helt avhengig av å selge og kjøpe varer og tjenester fra andre i det omfang Norge er? Det er jo dette som er grunnlaget for arbeid og velferd, som disse partiene vil ha mest mulig av, i likhet med oss andre. De liker ikke å bli styrt fra Brussel. Men slik blir det når vi fraskriver oss medbestemmelse fordi vi står utenfor. Det interessante spørsmålet er imidlertid hvorfor de vil at Norge skal ha andre spilleregler å forholde seg til i handelen med våre naboer, enn det de selv må følge. Hvilke krav og standarder er det disse partiene vil at norsk næringsliv skal slippe unna? Hvis vi skulle overføre denne holdningen til fotballbanen, ville vi si at de aller fleste av fortballreglene er helt ok, men offsideregelen passer dårlig for Norge, med vår spillestil og våre Flo-pasninger, så den gjelder ikke for oss. Da hadde vi neppe fått delta i internasjonal fotball! Skal norsk næringsliv ha full adgang til verdens største enkeltmarked, må vi og bør vi finne oss i å følge de felles spillereglene. Utvidelsen av EØS-avtalen med ti nye land er viktig for å ivareta norske næringspolitiske og handelspolitiske interesser. Den er gledelig, fordi den springer ut av den store utvidelsen av EU-samarbeidet, en utvidelse som gjør at den 50-årige delingen av Europa definitivt er over. Det er gledelig fordi landene i Øst-Europa endelig kan bli integrert i den økonomiske og sosiale utvikling vi har hatt i Vest-Europa gjennom 50 år, og som disse landene ble nektet å delta i fordi de ble liggende bak jernteppet etter 1945. Derfor synes jeg på mange måter det er litt trist å se at SV og Senterpartiet også må kritisere de bidragene Norge skal yte for å bedre disse landenes økonomi og velferd. De kritiserer det fordi det er andre land i Europa som er fattigere, og som kunne trenge vår hjelp bedre. Det er nærliggende å tro at hadde disse andre vært mottakere, ville SV og Senterpartiet ment at det er enda fattigere land i Afrika som hadde trengt hjelpen bedre. De er for å hjelpe våre naboer i øst, men ikke på den måten EØS-avtalen innebærer, og ikke de landene den omfatter. Det er jammen greit at det er ganske andre politiske perspektiver som preger den europeiske utviklingen i dag.