Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-05-27:
2002 var et spesielt og krevende år for norsk politi- og lensmannsetat. Politiet gjennomførte dette året hovedtyngden av første fase i den største omorganiseringen som har skjedd i politi- og lensmannsetaten på over 100 år, Politireform 2000. Politidirektoratet, som har fått ansvaret for gjennomføringen av reformen i henhold til de forutsetninger som er gitt, bl.a. i St.meld. nr. 22 for 2000-2001, Politireform 2000, og tildelingsbrev for 2002 og 2003, har avgitt sin første rapport til departementet om gjennomføringen av fase 1 av reformen. Blant annet på det grunnlaget vil Stortinget få en bred omtale av reformens utvikling og resultater så langt i St.prp. nr. 1 for 2004. I nevnte budsjettproposisjon vil dessuten reformen bli sett i sammenheng med Stortingets ønske om å bli orientert om politiets arbeid med bemanningsplaner for de kommende år. I mitt svar til representanten Kleppas interpellasjon om bl.a. reformens kriminalpolitiske effekter vil jeg imidlertid allerede nå trekke fram noen synspunkter om reformarbeidet så langt, basert på hovedkonklusjoner fra Politidirektoratets vurderinger. Vi kan med tilfredshet konstatere at de forventninger som både storting og regjering har hatt til resultatene av reformarbeidet i form av frigjorte årsverk som kan omplasseres til mer operativt og publikumsrettet arbeid, synes å være eller bli innfridd. Gjennom det viktige og omfattende reformarbeid som nå er i gang, er det viktig å holde fokus på reformens hovedmålsettinger. Reformarbeidet bygger på en grunnleggende tro på at etaten gjennom kortsiktige og langsiktige tiltak gradvis skal kunne vise en omstillingsdyktighet som utvikler en politi- og lensmannsetat som mer effektivt forebygger og bekjemper kriminaliteter mer tjenesteytende og publikumsorientertarbeider mer kostnadseffektivt Disse hovedmålene er lagt til grunn for alle de enkeltstående organisasjonstiltak som er gjennomført i løpet av fase 1 av reformen. Jeg vil for ordens skyld understreke at tiltak, omstillingskrav og forventninger til endring og forbedring i henhold til reformens mål gjelder for samtlige politidistrikter, uavhengig av om det har vært strukturelle endringer eller ikke. Med disse mer langsiktige – men like fullt helt sentrale – hovedmål og premisser som bakgrunn, la oss se nærmere på noen av de synbare og konkrete tiltak som reformen forfekter: I St.meld. nr. 22 for 2000-2001 er det oppstilt konkrete krav til å frigjøre årsverk bl.a. til mer aktivt, operativt og publikumsrettet arbeid. Det er som en del av kravene forutsatt at politidistriktene på landsbasis skal kunne omdisponere 400-440 årsverk. Dette målet er i ferd med å bli nådd, men effektene av omrokeringen kan med rimelighet ikke forventes å gi seg fullt utslag i det samme året som det betydelige omstillingsarbeidet finner sted. Under året 2002 har etaten nedlagt et betydelig arbeid og en stor ressursbruk, både på ledernivå, blant de ansatte og ikke minst gjennom et godt samarbeid med fagforeningene. Identifiseringen av direkte frigjorte gevinster er som sagt gjennomført i tråd med forutsetningene, ca. 420, og etter mønster fra de eksemplene som er nevnt i stortingsmeldingen. En bredere gjennomgang av effekten av politireformen vil som sagt bli gitt i St.prp. nr. 1 for 2004. Når det gjelder bruken og effekten av frigjorte årsverk og omdisponering av deler av politistyrken i henhold til reformens krav, kan det være på sin plass å minne om de politiske forutsetninger for reformens effekter, slik det bl.a. uttrykkes i stortingsmeldingen Politireform 2000: «Det må ikke skapes urealistiske forventninger om positive og synbare effekter av reformen «over natten». Gevinstene fra en organisasjonsreform som denne, vil det ta tid å realisere.» Det gjenstår fortsatt mye krevende organisasjons- og effektiviseringsarbeid. I løpet av inneværende år skal f.eks. politidistriktene tilpasse og justere bemanningen av de forskjellige funksjoner etter arbeidsmengde, krav til servicenivå og tilgjengelige ressurser. Videre er det et krav at polititjenesten skal legges til steder – og tider – der behovet for slike tjenester er størst. En av reformens forutsetninger for denne bemanningsmessige og organisatoriske gjennomgangen er at politiet skal ha et like godt tilbud som i dag, og at det ikke skal foretas strukturelle endringer som svekker politiets nærhet og tilgjengelighet til publikum. Det er min og Regjeringens målsetting at publikum skal få den best mulige polititjeneste fra sitt lokale polititjenestested. Dette forutsetter bl.a. stor allsidighet i de polititjenester som skal tilbys. Noen ord om bemanningsplaner og kriterier for tildeling av ressurser til stillinger mv. i politi- og lensmannsetaten: På oppdrag fra Justisdepartementet har Politidirektoratet utarbeidet en ny modell for fordeling av ressurser mellom politidistriktene. Bakgrunnen er Stortingets ønske om en oversikt over den bemanningsplan som Regjeringen vil legge til grunn for årene framover etter gjennomføringen av politireformen fra 1. januar 2002. Modellen, med Politidirektoratets vurderinger, er nå oversendt Justisdepartementet. Som nevnt innledningsvis vil departementet komme tilbake til saken og bl.a. se den i sammenheng med reformens bemanningsmessige effekter og forutsetninger. Jeg vil understreke at beslutningen om dette og på hvilken måte bemanning i politiet skal følges opp, vil det bli gjort rede for i forbindelse med framleggelsen av St.prp. nr. 1 for 2004. Når det gjelder kriminalstatistikken og de mulige sammenhenger som enkelte allerede nå er tilbøyelige til å trekke mellom disse og politireformens effekter, må det understrekes og gjentas: Samtidig som norsk politi- og lensmannsetat nå er i ferd med å gjennomføre den største endringen i sin organisasjon og struktur på over 100 år – med de ressurser som naturlig nok må avsettes til slikt arbeid i to–tre kritiske år av reformarbeidet – viser kriminalstatistikken, slik det er opplyst fra Politidirektoratet, en relativt svak økning innenfor noen lovbruddskategorier. Dessuten må vi huske på at enkeltstående kriminalitetstall alltid må analyseres og vurderes i lengre perspektiv for å kunne si noe sikkert om kriminalitetsutviklingens årsakssammenhenger og påvirkningsfaktorer. Representanten Meltveit Kleppa nevner bl.a. vinningskriminaliteten, som øker noe, men her bør det framheves at totaltallene likevel ligger langt under tallene fra slutten av 1990-tallet. En av de former for vinningskriminalitet som øker, er anmeldte grove tyverier fra person på offentlig sted. Dette er en tendens som har vedvart over flere år, og som stort sett rammer Oslo. Oslo politidistrikt har i 2003 tatt i bruk arbeidsmetoden Problemorientert politiarbeid ved noen av politistasjonene, og skal i 2004 gjennomføre denne arbeidsmetoden i hele politidistriktet. Blant annet ved Sentrum politistasjon ser vi allerede resultater i kampen mot lommetyverier. Volden øker svakt. Tall fra politiets statistikk viser en viss økning fra 2001 til 2002. Bildet er imidlertid sammensatt, og det er hovedsakelig de mindre alvorlige formene som øker, mens flere former for alvorlig vold har gått tilbake de senere år. Antall anmeldelser for legemsbeskadigelse med kniv og skytevåpen har gått kraftig ned. Også antall anmeldte trusler med kniv og skytevåpen er gått ned fra 2001 til 2002. Dette har bl.a. sammenheng med den bevisste og aktive satsingen politiet har gjort på disse områdene, og de mulighetene politiet har fått for kontroll og beslag. Intensivering av arbeidet for å redusere voldskriminaliteten pågår. Det rettes særlig oppmerksomhet mot vold i nære relasjoner, familievold. Fra 1. juli 2002 er det opprettet særskilte familievoldskoordinatorer i samtlige politidistrikt, og det er utgitt en egen håndbok for å styrke politiets arbeid i familievoldssaker. Når det gjelder trafikkriminalitet, nevner jeg at politiet fortsatt vil legge stor vekt på synlighet og tilgjengelighet som virkemidler for å bedre trafikantenes aktsomhet og forsterke den enkeltes oppdagelsesrisiko. Politiets trafikksikkerhetsarbeid skal innrettes slik at innsatsen settes inn mot trafikkatferd med størst risiko for personskade. Hvis denne kriminaliteten øker, er det rett og slett fordi politiets aktivitet øker, for det er gjennom økt aktivitet at man også tar flere av dem som ikke respekterer det de skal i trafikken når de ikke følger loven. Det er også slik at politiet i inneværende år skal øke innsatsen mot trafikkulykker som et ledd i arbeidet med å redusere antall drepte og skadde i trafikken, jf. forslaget i revidert nasjonalbudsjett. Der er det slik at bruk av automatisk trafikkontroll – ATK – skal økes betydelig i løpet av sommeren og høsten. Når det gjelder budsjettsituasjonen for 2003, vil Stortinget gjennom en rekke medieoppslag i det siste være kjent med at vi ikke legger skjul på at budsjettsituasjonen i politiet er stram. Det framgår også av teksten i revidert nasjonalbudsjett. Dette skyldes flere forhold, bl.a. et lønnsoppgjør som viser seg å ha relativt store konsekvenser for etaten, ikke minst med det økte aktivitetsnivået i operative funksjoner som ikke minst reformen forutsetter skal finne sted. En meget stor andel av politiets tilsatte går som kjent i døgnkontinuerlig tjeneste som utløser tillegg. Med den lønnsintensive driftsprofil politiet naturlig nok skal ha og må ha, vil – litt grovt sagt – økt effektivitet og økt tilgjengelighet overfor publikum være kostnadskrevende. Det er også slik, som Stortinget er vel kjent med, at den femte ferieuke blir innført i løpet av 2003. Ifølge Politidirektoratets beregninger medfører dette et «tap» av 220 årsverk i etaten. Når det gjelder budsjettutviklingen utover i 2003, vet jeg at Politidirektoratet er i løpende kontakt med politidistriktene og allerede har foretatt enkelte omdisponeringer for å bistå politidistrikter som har fått spesielle problemer med å opprettholde en forsvarlig drift uten å overskride budsjettet. Denne dialogen mellom direktoratet og distriktene vil fortsette. Jeg har tillit til at det betydelige reformarbeidet som nå pågår, sammenholdt med de utfordringer etaten står overfor når det gjelder budsjettrammer, vil resultere i at samtlige politidistrikter gjennom fornuftige prioriteringer og gjennom bistand fra direktoratet vil løse sine oppgaver på en god og forsvarlig måte også inneværende år. La meg til slutt knytte noen kommentarer til to forhold. Når det gjelder arbeidet mot rus, har jeg f.eks. den siste måneden deltatt i besøk på fem skoler i Oslo og sett på et forvaltningssamarbeid mellom skole, foreldre, elever, politi og lokale myndigheter. Jeg ser at dette fungerer, og at det fungerer med glede og intensitet. Jeg vil spesielt trekke fram elever i Hammerfest som som en del av sin elevbedrift – og da er vi ikke lenger i Oslo – lager et hefte til foresatte om den lokale rus- og narko-situasjon, under mottoet «Dette er det godt å vite noe om», og som, etter at de ble oppmuntret til besøk både fra politiet og undertegnede, går ut og selger det til foresatte. Dette er aktivt forebyggende arbeid og noen eksempler både fra langt nord i landet og fra landets hjerte, landets hovedstad. Så her foregår det et arbeid som det er grunn til å glede seg over.