Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-07:
Som representanten Andersen har registrert, setter Samarbeidsregjeringen fattigdomsproblemene høyt på dagsordenen. I tiltredelseserklæringen varslet statsminister Bondevik en egen tiltaksplan mot fattigdom, med en rekke målrettede tiltak for å bedre levekårene for fattige barnefamilier og andre som trenger hjelp for å komme ut av fattigdommen. Gjennom analysene i utjamningsmeldingen, som ble behandlet i Stortinget juni 2000, fikk vi dokumentert at dårlige levekår og fattigdom ikke lenger gjelder for hele og lett identifiserbare grupper, men for et lite mindretall innenfor de ulike gruppene. Årsakene til at den enkelte får problemer, er mange og sammensatte. Det er ofte personer som har svak tilknytning til arbeidslivet, noen mangler en tilfredsstillende bolig. Enkelte får ikke nødvendige helsetjenester og sliter med psykiske vansker og rusmiddelproblemer. Ikke minst er barn som lever i familier med lavinntekts- og levekårsproblemer over tid, en viktig målgruppe. Derfor er jeg opptatt av at utilstrekkelig eller manglende inntektssikring bare er én av de faktorene som må ligge til grunn for å finne frem til effektive og målrettede tiltak for å hjelpe folk ut av fattigdommen. Et gjennomgående problem er, som påvist i utjamningsmeldingen, at de generelle velferdsordningene ikke er tilstrekkelig treffsikre i forhold til å fange opp den enkeltes særskilte problemer og behov. Det trengs noe mer enn å forbedre økonomisk og sosial trygghet gjennom å øke overføringene i folketrygden og satsene på sosialhjelp. Det trengs tiltak som når de vanskeligst stilte, og ikke minst barna. Det må altså satses på tiltak som favner videre enn bare bedre ytelser og ordninger for foreldrene. Tiltak må være reelt kvalifiserende i forhold til arbeidslivet. Samtidig må det settes i verk tiltak i forhold til barn som opplever at de blir ekskludert i skolesammenheng, lek og fritid sammen med jevnaldrende på grunn av fattigdom. Jeg er derfor slett ikke opptatt av å omdefinere fattigdommen slik at det ser finere ut på papiret – tvert imot. Jeg er opptatt av å målrette og forbedre eksisterende ordninger slik at de i større grad fanger opp personer og grupper som har behov for ekstra hjelp og støtte. Hvis det viser seg at vi har velferdsordninger og tiltak som ikke fungerer slik de var ment, og at de ikke gir folk noe bedre liv, må de erstattes av nye ordninger og tiltak. I dette perspektivet kan det være nødvendig å se på om vi har velferdsordninger som går til grupper av befolkningen som greier seg bra uten offentlig støtte. Dette krever en nærmere definisjon av problemene, hva som bidrar til å bekjempe fattigdommen både på kort og lang sikt, og hvordan vi skal følge dette opp over tid. Jeg har i den forbindelse bedt om innspill fra fag- og forskningsmiljøer både når det gjelder å klargjøre fattigdomsbegrepet og når det gjelder å komme med ideer til gode tiltak. Dette har jeg gjort ut fra en erkjennelse av at jeg ikke sitter inne med alle svarene på hvordan dette skal gjøres, og at vi trenger innspill fra mange miljøer for å komme videre. Dette betyr ikke at Regjeringens tiltaksplan i hovedsak skal dreie seg om nye utredninger og analyser – tvert imot. Vi ønsker å komme raskt på banen, men ikke raskere enn at vi vet at både behovet og resultatene vil være dokumenterbare.