Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Dette blir jo en interessant debatt mellom justisministeren og meg. Derfor stiller jeg meg i nærheten av ham, slik at det blir litt mer intimt. Det er synd at det ikke er flere som er interessert i denne saken. Den saken vi skal drøfte, handler om maktbruk og våpenbruk hos politiet, spesielt mot asylsøkerfamilier, og hvilke rammer og begrensninger vi skal ha for det. Jeg tenker at vår oppgave som storting er at vi skal forhindre utvikling av et politi som tyr til maktbruk som ikke er nødvendig. Jeg har stilt flere skriftlige spørsmål om et par saker som jeg skal referere til, og der jeg ikke er helt fornøyd med svarene jeg har fått. Det er en invitasjon til en åpen og bra debatt. Jeg tror egentlig ikke justisministeren og jeg er så veldig uenige i noen av disse sakene, men vi får nå anledning til å diskutere dette i åpent lende. Vi har et politikorps som vi stoler på, i Norge, som løser tusenvis av saker, i all hovedsak uten maktmidler. Det er lovfestet at politiet ikke skal bruke sterkere maktmidler enn nødvendig. Når det er nødvendig, kan sterkere maktmidler anvendes, selvsagt, og vi mener også at det er riktig at politiet bruker makt også ved utsending og pågripelse av asylsøkerfamilier som ikke har lovlig opphold i landet. Spørsmålet er hvordan de gjør det. Fredag den 23. februar i fjor ble en afghansk asylsøkerfamilie med tre mindreårige barn hentet ut fra et kirkeasyl i Fitjar for å returneres til Afghanistan. Jeg kommenterer ikke deres sak knyttet til opphold og retur, utelukkende politiets handling ved pågripelsen. Operasjonen er klaget inn til Spesialenheten for politisaker, og jeg har selvfølgelig respekt for at den ikke kan diskuteres i Stortinget så lenge den er under etterforskning. Mens familien sov, kl. 5 om morgenen, knuste en politigruppe fra Politiets utlendingsenhet, PU, et vindu og brøt opp to dører med brekkjern på soverommet der familien lå og sov. Vitner og familien selv forteller at de plutselig våknet om natten av støy og kamprop da ti–tolv bevæpnede politifolk plutselig stormet inn på soverommet. Rommet var mørkt, politifolkene bar hodelamper, og de hadde synlige våpen til hoftene. De trampet videre opp i dobbeltsenga der foreldrene og de to eldste barna lå og sov. Dobbeltsenga knakk under belastningen, er jeg blitt fortalt. Mor og far ble påført håndjern, far også fotjern. Utenfor inngangsdøra til asylmottaket møtte de politi som hadde trukket våpen ut av hylsteret. Barna ble etterlatt inne på rommet i sine pyjamaser under tilsyn av politiet. Et øyenvitne som så denne hendelsen, ble presset opp i et hjørne av politiet, slik at hun ikke skulle intervenere. For å være helt sikker på om politiet har brukt våpen i denne hendelsen, har jeg stilt det som skriftlig spørsmål og fått det bekreftet av tidligere justisminister. Jeg vil at presidenten, referenten, de som lytter, og justisministeren skal forestille seg hvordan det er å ligge under dyna sammen med barna sine en natt, mens man er på det mest sårbare, kl. 5 om morgenen. Det er mye trøst og varme i en sånn situasjon. Plutselig blir man vekket av masse bråk, og så står det plutselig bevæpnede politifolk oppi senga. Slik denne hendelsen er beskrevet i anmeldelsen til Spesialenheten, hevder barnefaglige eksperter som har undersøkt barna etterpå, at politiet har skadet barna. De har utsatt dem for det man kan kalle psykisk vold og umenneskelig og nedverdigende behandling, noe som i realiteten er brudd på torturkonvensjonen. Dette framstår som svært unødvendig, for flere av polititjenestemennene hadde deltatt i en pågripelse av samme familie ved et annet mottak året før – samme handlingsmønster, de brøt opp døra, hodelykter i mørket. Da forsøkte far å begå selvmord, og han ble fraktet til sykehus i psykotisk tilstand. Politiet burde da ha lært at denne familien ikke utgjorde noen fare, og de burde også ha lært at de burde opptre med stor varsomhet overfor denne familien. Men dessverre – det motsatte skjedde. Et halvt år etterpå ble en annen afghansk familie, en familie på seks, hentet ut av politiet på Heiane asylmottak. Der har vi fått vite at et stort antall politibiler og hele 30 politifolk deltok. Jeg skal ikke gå i detalj om saken, bare fortelle at kommuneledelsen på Stord i brev til PU klaget på at politiet nærmest okkuperte mottaket. De reagerte også på at andre familier ikke fikk sagt adjø til denne familien. De ble fysisk forhindret fra det. Kommunen rapporterer i sin klage til politiet at kommunalt helsepersonell har måttet engasjere seg i etterkant av politiets aksjon, og at verken helsepersonell i kommunen eller annet helsepersonell ble rådført før politiaksjonen ble gjennomført. Jeg skal ikke diskutere sakene i detalj, for de er bl.a. under etterforskning, men som eksempler. I politiinstruksen står det at politiet kan gripe inn på den måten og med de midler som er lovlige, og som er nødvendige og forholdsmessige. De skal ikke ta i bruk sterkere midler før mildere midler er blitt forsøkt, og utøvelsen skal selvsagt være basert på menneskerettighetene. I disse sakene har politiet brutt instruksen. Makt og tvangsmidler har ikke vært forholdsmessige, mildere midler har ikke vært prøvd. Det er blitt skutt med kanon mot spurv, for å si det sånn. Jeg vet ikke hva slags informasjon politiet hadde om disse sakene, men det er ikke sannsynlig at de trodde det skjulte seg en farlig, bevæpnet terrorist i kirkeasylet som gjorde det nødvendig for dem å opptre nærmest i SWAT-kommando-action-stil. Politiet kjente familien. De er nå holdt under mildt oppsyn i ettertid. Familien er nå i en ny by, i et nytt kirkeasyl, og det er blitt fortalt at de selv har tatt seg til det nye kirkeasylet i taxi. Så en veldig farlig familie er dette neppe, og det må settes store spørsmålstegn ved begrunnelsen for at politiet skulle bruke så voldsomme maktmidler, også våpen, i pågripelsen. Det er viktig at vi får en debatt om det prinsipielle grunnlaget her, uten å gå i detalj om disse sakene. Jeg er opptatt av at justisministeren klargjør hva han vil gjøre for å hindre at det oppstår en type subkultur i politiet som legitimerer denne typen makt. Jeg er også opptatt av at justisministeren er tydelig på hva han vil gjøre for å forhindre at denne typen maktbruk blir instruert gjennom kommandolinjen fra den lokale politiledelsen og til de enkelte polititjenestepersoner. Hva vil han gjøre for å forhindre den type aksjoner i ordrelinjen? Fikk f.eks. de ulike tjenestepersonene her ordre om at de skulle bryte opp døra, trampe opp i dobbeltsenga og behandle familien på den måten? Fikk de ordre om den handlingen, eller var det noe den enkelte polititjenestepersonen på stedet fant på selv? Jeg vil også ha en debatt om hva justisministeren vil gjøre med politifolk som er tiltrukket av denne type politi-action. Vi ønsker et politi i Norge som opptrer varsomt og i tråd med de retningslinjene vi har, og som ikke bruker unødvendig makt. Da er det helt avgjørende at både justisministeren og vi fra Stortinget passer på at vi ikke får en utvikling i politiet der sterkere maktmidler blir brukt, spesielt ikke i saker der det er små barn til stede.