Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg vil på vegne av mitt eget departement, men også regjeringa, påpeke den selvfølgelighet det er at man studerer det sivilombudsmannen kommer til i sine saker, svært nøye. Dette er det selvfølgelig også dialog om mellom regjeringsmedlemmene. Når det påfølges av flertallsvedtak fra komiteen, og endog også enstemmighet, sier det seg sjøl at det har den største vekt. Jeg skal nevne tre eksempler på det. Jeg mener at min erfaring fra Justisdepartementet gjennom de siste årene er at sivilombudsmannen har bidratt godt for å påpeke ganske såre punkter i justisforvaltningen, og hvor jeg mener at man også har fått inn bidrag som gjør det mulig å skape endring. Det er tre eksempelsaker på dette som er nevnt i årsmeldingen. Det første er politiets metodikk når det gjelder pågripelser, særlig knyttet til noen enkeltsaker, og Obiora-saken i særdeleshet. Jeg mener at det som skjedde i politiet etter dette, særlig etter at sivilombudsmann også var involvert i saken, faktisk har bidratt til at man har kommet et langt stykke framover, enten det er spørsmål om utdanning på Politihøgskolen, eller nye regler, rutiner og retningslinjer fra Politidirektoratet på et særdeles viktig område. Det hadde også betydning da regjeringa valgte å innrømme Obioras etterlatte erstatning. Det andre feltet som jeg har lyst til å trekke fram i særdeleshet, og hvor man ut fra sivilombudsmannens oppfatning i dag vil følge saken videre – og det er jeg glad for – er situasjonen på utlendingsinternatet på Trandum. I 2006 og 2007 var det helt åpenbart at det var helt nødvendig å få et regelverk som var robust, og som ivaretok rettssikkerheten for dem som var der. Men det var også helt åpenbart behov for at vi tok grep opp imot hvordan den materielle situasjonen var, og den innholdsmessige situasjonen, særlig for barn og familier, og hvor jeg mener sivilombudsmannens undersøkelser bidro godt til dette. Vi er ikke ferdig med situasjonen på Trandum, det ser vi av innstillingen. Jeg merker meg det, men jeg registrerer også at både komiteen og for så vidt også sivilombudsmannen påpeker det som har skjedd av positiv utvikling på utlendingsinternatet, og som er særdeles viktig for å ivareta forholdene for dem som er der. Mange av dem er i en svært vanskelig situasjon, selvfølgelig. Det siste jeg har lyst til å trekke fram, er et felt som har vært vanskelig gjennom svært mange år, og hvor det er grunn til å ta kritikk. Det gjelder spørsmålet om opphold i politiarrest. De reglene man har for dette, og de normene som gis, blir brutt, og i for mange tilfeller. Det er slik som innstillingen peker på – og det tar vi til oss – at det i veldig stor grad skyldes at man har for lite kapasitet for å få folk over i varetekt. Jeg vil forsikre komiteen om at dette har hele regjeringa – men også slik jeg oppfatter det, en samlet justiskomité i særdeleshet – et godt blikk på, særlig med henblikk på to virkemidler for å kunne gjøre noe med sittetidene i arrest. Det er for det første at vi får bedre kapasitet. Derfor har vi utviklet alternative surrogater, utviklet alternative soningsformer, slik at det går an å få mer kapasitet, og slik at folk blir flyttet fra politiarrest til vanlige fengselsceller tidligere. Det andre som jeg har lyst til å peke på, og som er nytt siden sist, sjøl om vi stadig utvikler flere kapasitetsbyggende tiltak, er at vi har en dialog med riksadvokaten og påtalemyndigheten om bruken av varetektsfengsling generelt. En tredjedel av dem som sitter i norske fengsler nå, sitter i varetekt, og vi ser på om man har for lav terskel for å fengsle, og om man kan bruke andre tiltak, særlig overfor de yngste lovbryterne, slik at vi unngår så lang sittetid i politiarrest som det vi har sett. Jeg vil bare si at vi merker oss det som komiteen og sivilombudsmannen sier om dette, og at vi tar det på dypeste alvor.