trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Nei, jeg ser i grunnen ikke det paradokset, for når forskriften kommer - altså i løpet av 2009, er det sagt - skal det settes differensierte frister. Det skal forankres lokalt. Og en skal ta ting i tur og orden og i den rekkefølgen at det som haster mest, også skal prioriteres først. Det kan bety at det kan bli ulike frister for samme type bygg, f.eks., fra én kommune til en annen, avhengig av hva som er den største lokale utfordringen. Med oss i det arbeidet ønsker vi også å ha de funksjonshemmedes organisasjoner lokalt og regionalt, for de sitter på en helt unik kompetanse når det gjelder hvor det trykker mest i egen kommune og i egen region. Det at det ikke står eksakte tidsfrister i loven nå for gamle ting, betyr ikke at det ikke skal komme frister. Men det betyr at det skal komme mer realistiske frister enn en frist satt så langt ut i tid at vi på en måte skal være sikre på at den klarer vi å holde. Det vil, etter min overbevisning, bare fungere som en ytterligere sovepute, der alle bare venter inntil den fristen nærmer seg.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Representanten Woie Duesund avsluttet sitt innlegg med å si at hun var lei seg for at flertallet ikke hadde like høye ambisjoner når det gjaldt inkludering av funksjonshemmede som av andre grupper. Utgangspunktet for flertallet er at det er en feil påstand. Et av de tiltakene som flertallet ønsker å vektlegge sterkt for å nå raske resultater, det er at vi ønsker kommunene sterkt på banen når det gjelder lokale tema og handlingsplaner for universell utforming med hjemmel i plan- og bygningsloven, og derav også med tett medvirkning, som den loven krever, fra lokale brukerorganisasjoner som har god kjennskap til lokale barrierer. Kristelig Folkeparti har gått imot dette, sammen med Fremskrittspartiet og Venstre. Mitt spørsmål er: Hvorfor har man denne manglende tilliten til lokalkunnskapen i organisasjonene og kommunene? Det er spesielt underlig sett på bakgrunn av de gode resultatene fra pionerkommunen Kristiansand.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Både Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti har rettet en felles og sterk kritikk mot regjeringspartiene, implisitt dermed også Høyre - selv om ikke den er så uttalt - for ikke å sette tidsfrister for gamle bygg, anlegg og transportmidler mv. Vi har på vår side prøvd å framheve at vi oppfatter at prioriterte og differensierte frister vil bringe oss raskere til målet. Spørsmål 1: Når det er så viktig for de tre partiene, hvorfor er da deres forslag så dårlig samordnet? Kristelig Folkeparti sier: eksisterende bygg 2019. Fremskrittspartiet sier: bygg, anlegg og uteområder 2025. Venstre sier: bygg, anlegg og uteområder 2020 og transportmidler 2025. Da er det andre spørsmålet: Tenk på et årstall, kanskje midtveis herfra og til 2025. Det er 17 år til. Da kommer vi til 2017. Hvor langt er vi kommet i universell utforming med opposisjonens opplegg i år 2017?
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
Representanten Sundsbø påpekte at en skulle være på vakt når det gjaldt tidsfrister. Representanten Christoffersen sier at dette skal vi utrede videre. I en merknad i saksdokumentet som er framfor oss i dag, viser flertallet til Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og sier i avslutningen av sin merknad: «FFO etterlyser spesielt tidsfrister for eksisterende bygg, anlegg og transportmidler. » Synes representanten Christoffersen at det er tilfredsstillende hvis en bare skal rykke gradvis fram, uten å ha noen klarhet i når det blir? Det ville jo kunne medføre at noen da ville utsette så lenge de kan etter den loven som vi har, og som vi på mange måter er glad for å ha fått. Ser hun det paradokset?
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
Det er på mange måter overraskende at representanten Andersen skryter så mye av aktivitetsplikten. Venstre mener derimot at vi må se mer på unntak for å redusere tallet på ansatte. Jeg registrerer at SV står på dette med bare 50 ansatte. Venstre mener at tallet på ansatte kan reduseres vesentlig. Jeg skjønner ikke helt hvorfor SV ikke er med på det, for å få gjort noe raskt. Når det gjelder svarreplikken som Karin Andersen hadde, har jeg lyst til å spørre: Ser hun ikke at når dette etter hvert skal tilpasses universelt utformede bygg, vil det bli store forskjeller fra kommune til kommune, f.eks. med hensyn til transportsentraler o.l.? Ser hun ikke at det kan være et problem at det blir ulik håndtering med hensyn til tilgjengelighet?
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
Representanten skal få ros for det samme som jeg sa oppe fra talerstolen, at det er satt tidsfrister for IKT. Det er jeg fornøyd med. Nei, vi tenker ikke på noe tall. Det som er å tenke på et tall, er når vi legger det inn i forskrift, som vi til enhver tid kan forandre. Ved å ha tydelige tall som 2020 og 2025, som er de to årstallene som Venstre går inn for, mener jeg det er en tydeliggjøring, og at det da ikke blir en fragmentering, som på mange måter er det som er posisjonens svar her. Du får en fragmentering, og du kan forandre forskriften som det måtte passe deg. Hadde det stått i lovteksten, hadde dette vært mye sterkere og gitt et mye tydeligere signal om at her vil vi noe. Dessverre har Regjeringen valgt å vente og legge det inn i forskrift, som ikke blir et like tydelig signal.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
For å begynne med det siste først. Venstre er utålmodig og ønsker at vi må få ratifisert dette så fort som mulig. Det er på mange måter en menneskeverdsak vi snakker om. Så sier Karin Andersen at vi snakker ned forslaget. Nei, vi snakker det definitivt ikke ned. Da kan ikke representanten ha hørt mitt innlegg. Jeg er godt fornøyd med at vi har denne loven oppe i dag. Men da må det som ikke er bra nok, også kunne påpekes, uten at det er å snakke forslaget ned. Jeg synes på ingen måte at jeg har snakket det ned. Jeg har påpekt det som har vært manglene i det vi skal vedta i dag, og det er definitivt ikke å snakke det ned. Jeg synes også jeg har løftet flere ting opp, noe som har vært veldig positivt ment. På mange måter synes jeg det er en nyvinning, og det sa jeg også i begynnelsen av mitt innlegg. Men dessverre går det ikke langt nok.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
Venstre har framført sin egen politikk. Som Sundsbø burde vite, er også Venstre et sentrumsparti, som står for de verdiene vi mener er viktige. De verdiene vi framhever i denne saken, er menneskeverdet. På mange måter prøver Sundsbø å bruke kalkulatoren i stor grad, for det gis ingen ting når det gjelder tidsfrister. Det påpekes derimot at dette er dyrt, uten at det er skrevet i teksten. Å legge det inn i forskrift er det samme som å utsette det i tid. Vi vet alle at skal vi ha gjort dette, må vi ha tidsfrister å strekke oss etter. Venstre viser hvordan dette kan gjøres, men dessverre er ikke regjeringspartiene med på det.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
For ikke å prate loven ned: Det er jo mye som er bra, selv om noen av oss har påpekt noen mankoer. Men jeg har et spørsmål til statsråden om å få fortgang i dette, for Venstre er ganske utålmodige og ønsker at vi raskere skal komme i mål. Vi har også et konkret forslag i den saken vi behandler i dag, om muligheten til å legge inn avskrivingsregler for enkelttiltak, som går ut på å kunne utgiftsføre utgifter for universell utforming med inntil 1 mill. kr. Det kan være en annen sum for den del, men hensikten er at flere da vil prioritere tilgjengelighet og universell utforming. Beløpet 1 mill. kr kan for så vidt være noe høyere, men dette er et incitament til raskere å legge til rette for tilgjengelighet. Hvordan ser statsråden på det?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Representanten Svendsen rettet i sitt innlegg en stor kritikk mot Regjeringen fordi man i denne loven nå ikke setter tidsfrister for eksisterende bygg og anlegg, selv om han vet at det vil komme gjennom handlingsplaner og forskrifter til plan- og bygningsloven. Fremskrittspartiet skriver i innstillingen at de er skuffet over at lovforslaget reduserer spørsmålet om universell utforming til et teknisk, praktisk og økonomisk spørsmål. Men er det ikke det også dette handler om? Når vi vet at det koster mellom 14 og 23 milliarder kr, er det da ikke smart å ta ting i tur og orden, slik at vi faktisk får gjennomført det vi ønsker? Er det slik at det for Fremskrittspartiet er viktigere med ord og målsettinger enn faktisk gjennomføring? Fremskrittspartiet ser for seg et spleiselag og et fond. Men hvor mye skal staten bidra med? Vil de i de kommende budsjettene sette av midler for å få til universell utforming innenfor de fristene de selv foreslår? Vil representanten Svendsen garantere for det?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Et samfunn som er tilgjengelig for alle, tror jeg vi tar som en selvfølge at vi skal ha - innimellom tror vi kanskje til og med at vi har det. Men det er ikke sånn. Hver eneste dag blir mange i landet vårt diskriminert. Vi som sitter i denne salen, vedtar lover som vi forventer at andre skal følge. Derfor er det viktig at vi også feier for egen dør. Vi har utallige offentlige bygg som i dag ikke er universelt utformet. Vi har NAV-kontor, vi har skoler, rådhus og bibliotek som ikke er tilgjengelige hvis man kommer med en rullestol eller en barnevogn, og som ikke har løsninger hvis man er blind eller hører dårlig. Jeg har vært borti kommuner som har planlagt store ombygginger uten å tenke tilgjengelighet. Slik kan vi ikke og skal vi ikke ha det. Hanstad skole, som også representanten Karin Andersen refererte til, har deltatt i et prosjekt sammen med Norges Handikapforbund, der de bl.a. har hatt en tilgjengelighetsundersøkelse. Klasse 7 a har vært på tur i egen kommune med rullestol og skriver i sin rapport fra besøket på rådhuset: «Vi kunne ikke komme inn hovedinngangen til rådhuset. Det var et skilt der som viste at det var heis, som vi måtte gå og lete etter. Den var helt på andre siden av bygget. Det var bra det var døråpner der. Heisen var i ustand. » Dette er et klassisk eksempel. De skriver videre om egen skole: «Det er fine heiser her som ikke er i bruk. Bare vaskedamene bruker heisen. Vi har også en handikapheis. Den er ikke i bruk. Vi har en stor skolegård, så det er masse plass å kjøre rundt på, men det er veldig lite å gjøre i friminuttene for en som er handikappet. » Elevene ved Hanstad skole har skjønt det som mange politikere har brukt litt lengre tid på å forstå og ta inn over seg, nemlig at vi har et samfunn som ekskluderer, og som ikke er tilgjengelig for alle. Særlig synes jeg de på en god måte beskriver hvordan det er for barn og ungdom å møte store hindringer og bli holdt utenfor. Det er helt åpenbart at vi har en vei å gå. Derfor mener jeg denne loven er så viktig. Vi må være soleklare når det gjelder diskriminering, og vi må være klare på at vi skal ha et samfunn som er universelt utformet og tilgjengelig for alle. Debatten i dag har kanskje vært litt vel teknisk, og veldig preget av frister, årstall, typer eksisterende bygg og transport. Jeg mener det er viktig, men det avgjørende er om vi er villige til å følge opp denne loven med tiltak og med penger og investeringer, sånn at vi faktisk oppfyller lovens intensjon og får et samfunn som er tilgjengelig for alle.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
Det er viktig at lovens holdningsdel blir effektiv og lar seg bruke av dem som opplever diskriminering. Et av de viktige tiltakene som loven slår fast på det området, er at vi skal bruke begrepet «delt bevisbyrde ». Det betyr at den som føler seg diskriminert, ikke sjøl har hele bevisbyrden, ved å skulle vite hva f.eks. en arbeidsgiver har gjort i en ansettelsesprosess der man antar at man har blitt diskriminert. Dette er et prinsipp som er brukt i arbeidsmiljøloven, i diskrimineringsloven og også i likestillingsloven. Ser ikke Fremskrittspartiet og representanten Svendsen at dette svekker enkeltmenneskenes mulighet til å gjøre seg bruk av loven hvis de skal bevise hva f.eks. en arbeidsgiver har foretatt seg i en ansettelsesprosess, som de jo helt umulig kan vite om hvis det ikke blir arbeidsgiver og tiltakshaver som har bevisbyrden for hvordan man faktisk har handlet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
For SV har det vært veldig viktig å ha et riktig prinsipielt utgangspunkt for loven, og derfor har lovens formålsparagraf vært veldig viktig for oss. Vi er veldig glad for at vi har fått inn begrepet «likestilling » i formålsparagrafen, for det er det dette handler om, at man skal være samfunnsmessig likestilt, uavhengig av hvem man er. Men jeg er litt forundret over at Høyre tydeligvis ikke mener det samme. Det er derfor spesielt interessant å spørre representanten Høie, som har vært engasjert i andre typer diskrimineringsspørsmål, der begrepet «likestilling » har vært veldig sentralt for å oppnå samme posisjon i samfunnet for alle: Hva er den prinsipielle begrunnelsen for at man ikke ønsker samfunnsmessig likestilling som bærende prinsipp for politikken overfor personer med funksjonsnedsettelser, når det gjelder for andre grupper?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
Det ser ikke ut til at Fremskrittspartiet har oppdaget at formålsparagrafen nå inneholder begge begrepene. Vi mener altså at det er nødvendig å ha begrepet «likeverd » i formålsparagrafen, bl.a. ut fra noen av de argumentene som kom fram i Syse-utvalget. Men vi mener at det ikke er tilstrekkelig. Likestilling er et prinsipielt utgangspunkt for at man skal være likestilt i samfunnet - altså samfunnsmessig likestilling som begrep. Det har organisasjoner for folk med funksjonsnedsettelser og menneskerettighetsorganisasjonene vært svært opptatt av. Det at dette begrepet på en måte henger sammen med likestillingskampen mellom kjønnene, er et synspunkt som Syse-utvalget har. Jeg deler ikke det synspunktet, at begrepet «likestilling » skulle favne alt, eller at begrepet «likeverd » skulle favne alt, for det gjør det ikke. Derfor har vi brukt begge begrepene, slik at vi skal kunne dekke alle de nødvendige områder for at vi skal nå målet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
I innstillingen sier vi at vi ønsker tidsfrister for eksisterende bygg og anlegg inn i forskrifter til plan- og bygningsloven. Det skal altså være tidsfrister, og de skal være bindende. Regjeringen kan endre forskrifter, og bare Stortinget kan endre lover. Men når det gjelder den juridiske tilstanden når en forskrift er satt, er den bindende, og den kan ikke fravikes uten at det i så fall er tatt opp. Dette er helt nødvendig, og jeg tror at prøvesteinen på dette vil være at vi får en differensiering her, slik at vi får tatt byggene som er viktigst først, og at vi greier å sette av nok penger, slik at vi faktisk kan gjøre dem tilgjengelige. Da tror jeg at vi kan nå målet om tilgjengelighet like raskt som om vi har en tidsfrist langt fram i tid, der vi ikke har prioritert hvilke områder i samfunnet som det er størst behov for at alle personer skal få tilgang til. Da kan vi risikere at vi bruker pengene på områder som er perifere i forhold til det som er veldig sentralt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
Slik som forslaget ligger nå, vil aktivitets- og rapporteringsplikten gjelde bedrifter som jevnlig ansetter 50 ansatte eller flere. Det er 1,4 mill. arbeidstakere dette gjelder. Vi mener at det er en god plass å begynne. Det er bedrifter som har en viss størrelse og struktur, som gjør at de enklere kan håndtere slike spørsmål. Så får vi heller komme tilbake til det etter hvert og se om det er grunn til å endre på det. Min holdning til aktivitetsplikten er at jeg mener at det er en proaktiv og god måte å håndtere dette på, slik at man blir seg bevisst ubevisste handlinger og holdninger man har som gjør at man diskriminerer. Når det gjelder praksisen i forhold til de forskriftene som skal gis i forbindelse med plan- og bygningsloven, forutsetter ikke jeg at det skal være forskjell mellom kommunene på det. Forskjellen skal ligge i at det skal være bygningskategorier som er mest vesentlig, at alle mennesker har lik tilgang for at de skal være samfunnsmessig likestilte, og at det ikke ligger an til noen kommunal differensiering i forhold til det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
Kristelig Folkeparti er opptatt av tidsfrister, og det er bra. Derfor synes jeg det er litt trist at Kristelig Folkeparti er med på å så tvil om at det for kravet om universell utforming av nye bygninger ikke er en eksakt frist. Det er det. Loven er klar. Nye søknadspliktige tiltak skal være universelt utformet. Ut fra dette har jeg behov for å spørre Kristelig Folkeparti om det ikke hadde vært grunn til å trekke dette forslaget for ikke å skape tvil om de tidsfristene som faktisk er, og som Kristelig Folkeparti mener er viktige. I tillegg kunne det være interessant å høre om Kristelig Folkeparti har forandret standpunkt når det gjelder ratifisering av FN-konvensjoner, i og med at de nå mener at vi skal ratifisere før underliggende lovverk er på plass. Det har vært en lang tradisjon i Norge at man ikke har gjort det, og det har også Kristelig Folkeparti i regjering fulgt. Betyr det at de nå ønsker en ny praksis, å ratifisere før gjeldende lovverk er på plass, uten at vi faktisk kan oppfylle konvensjonens intensjon og målsetting idet vi ratifiserer?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-10:
Først har jeg lyst til å si at både Venstre og andre representanter fra opposisjonen er farlig nær å snakke ned et viktig forslag, som bl.a. organisasjoner for funksjonshemmede og menneskerettighetsorganisasjoner har jobbet for i mange år. Jeg vil advare mot det, mot å redusere betydningen av det som faktisk gjøres i dag, i skuffelsen over at man ikke når helt i mål, dit man ønsker å være, for da reduserer man muligheten for at de paragrafene som er på plass, blir virksomme. Så har jeg behov for å spørre Venstre om det samme som jeg spurte Kristelig Folkeparti om, for jeg fikk et veldig uklart svar der: Er det sånn at Venstre også, som har vært et regjeringsparti, har forandret prinsipper i forhold til hvordan vi ratifiserer FN-konvensjoner? Norge har hatt den praksis at vi gjennomgår underliggende lovverk slik at det er i tråd med konvensjonen før vi ratifiserer. I dag anbefaler Venstre og Kristelig Folkeparti at vi skal snu på den prinsipielle politikken. Det er da viktig å vite at det å ratifisere ikke vil bety noen verdens ting for enkeltmenneskene det gjelder, hvis ikke underliggende lovverk er på plass slik at det faktisk gir rettigheter i praksis.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Jeg vil gjerne ta fatt i det som representanten Bent Høie sa om arbeidslivet i sitt innlegg. Henvisningen til Fafo-undersøkelsen var veldig interessant. Høyre er uenig i innføring av aktivitets- og rapporteringsplikt i loven. I sin merknad sier de, sammen med Fremskrittspartiet, at de er enig i at alle virksomheter har plikt til å arbeide aktivt for å fremme formålet i loven. De sier også at dette arbeidet, for at det ikke skal bli glemt, skal beskrives i bedriftenes årsmelding. Det gir oss et lite problem å tolke det. Hva mener egentlig Høyre? Mener de at det skal være en rapportering, altså i årsmeldingene, men uten aktivitetsplikt? Eller mener de det skal være en aktivitetsplikt uten rapporteringsplikt? Eller ser de, på bakgrunn av det som representanten Bent Høie nå forteller om holdningene i arbeidslivet, ut fra Fafo-rapporten at vi må ha begge deler for at samfunnet skal sikre seg at antidiskriminerings- og tilgjengelighetsarbeidet også skal nå arbeidslivet?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Tidsfrister er viktig. Hvis vi f.eks. ser på Fylkesbaatane i Rogaland, ble det stilt spørsmål om det var dyrere med universell utforming. Da sa han som tegnet båtene: Det koster bare det det koster å ha et viskelær. Jeg må gjøre disse båtene tilgjengelige for alle. Når det gjelder eksisterende bygg og samferdselsmateriell, vet vi at det har en kostnadsramme. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet sier at de ikke kan love at disse pengene vil bli lagt inn i deres alternative budsjett. De avventer altså hva som blir resultatet av behandlingen her. De er ikke villige til å prioritere dette. Vi mener at når vi går inn på ett område og sier at dette er målene våre for samferdselsområdet, må vi gå inn og bevilge de pengene det faktisk koster. Derfor er vi interessert i å gjøre et systematisk arbeid på undervisningssektoren og på samferdselsområdet, for å prioritere det viktigste først, og når vi får klare forskrifter, sørge for at det ikke bare blir tomme løfter. Det er noe vi skal følge opp i praksis.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Når vi skal gå gjennom dette, skal vi se på de ulike bygningskategorier. Det er jo muligens slik at det er noen bygninger som skiller seg ut, som det haster mer med å få universelt uformet. Det kan f.eks. være skoler. Skal vi sette en frist, må vi være veldig klar på at det er en endelig frist. Hva vi skal prioritere først, vil vi komme tilbake til på et senere tidspunkt. Men det er én ting som også er viktig i forhold til frister, og det er at vi får en mye bedre oppfølging av plan- og bygningsloven på dette området gjennom bedre muligheter for kontroll og tilsyn. Det vil også føre til at vi vil få flere resultater enn det vi har hatt til nå.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Jeg er opptatt av at vi skal gjøre dette skikkelig. Jeg deltok nylig på et ministermøte sammen med alle EUs ministre på dette området. Det som er viktig for Norge, er at vi må endre alle lover som er i strid med denne konvensjonen. Det gjelder vergemålsloven. At mange mennesker har en verge som gjør at de ikke har tilstrekkelig individuell frihet, ikke et tilstrekkelig individuelt ansvar for seg selv, er forhold som vi må endre. Jeg vil ikke være bekjent av at vi ratifiserer en konvensjon halvveis. Når vi skal ratifisere, skal vi være et forbilde for andre. Det er ikke slik at alle de land som til nå har fått ratifisert, er de beste på dette området. Men det som er norsk tradisjon, som representanten Karin Andersen så utmerket har redegjort for, er: Når vi gjør det, gjør vi det skikkelig.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Jeg er opptatt av at når vi nå går inn på de ulike områdene, skal vi bevilge penger i forhold til de målene vi setter oss. Det som er problemet med forslaget om slike avskrivningsregler, er at det vil være veldig vanskelig å avgrense dem. Og dersom det er slik at vi ønsker avskrivningsregler, må også det finansieres. Avskrivningsregler er jo det samme som å bevilge poster over statsbudsjettet. Vi er opptatt av at vi kan være mye mer målrettet gjennom direkte bevilgninger på den enkelte sektor enn ved at vi får avskrivningsregler, for når man skal oppgradere en bygning, vil kanskje noen påberope seg at de har gjort det for å bidra til universell utforming, mens det kanskje har vært helt andre hensikter med den oppgraderingen man har foretatt. Så jeg mener at det er mer effektivt med direktebevilginger enn med avskrivningsregler.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Årsaken er at vi ønsker å gå gjennom hver enkelt sektor systematisk, og ta det viktigste først. Derfor ønsker vi å gå inn med forskrifter på de ulike områder der vi ser de ulike bygningskategorier i forhold til hverandre. Dette vil være kostnadskrevende, men det som er viktig for Regjeringen og regjeringspartiene, er at når vi går inn for en forskrift, skal dette følges opp med penger. Jeg merker meg at Fremskrittspartiet har en annen tilnærming. De kommer først med lovnadene, så får man se i annen omgang hvor mye det koster. Slik er jo utmerket hvis man er i opposisjon, men når man er i ansvarlig regjeringsposisjon, kan man ikke drive på på den måten. Da må man være klar over at når man lover noe, må det følges opp med penger. Det holder ikke å vifte med fagre løfter - det må også betales for det.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Selv om vi med denne loven tar store og svært viktige skritt for å bedre tilgjengelighet og ikke minst respekt for funksjonshemmede, vil jeg gi uttrykk for skuffelse på ett område. Jeg er skuffet over at de velbegrunnede synspunktene fra Hørselshemmedes Landsforbund ikke er blitt fulgt opp godt nok av stortingsflertallet. Med rette kan en si at de hørselshemmede har blitt lyttet til, men ikke hørt. HLF er med 55 000 medlemmer landets største organisasjon for funksjonshemmede. Den har flere medlemmer enn noe politisk parti. De representerer 600 000 mennesker i Norge som har en hørselshemming. Jeg får følelsen av at man faktisk ikke tror på disse tallene. Tallet 600 000 er ikke resultat av noen «tenk på et tall »-lek, det er et offentlig tall. Og ikke nok med det: Antallet hørselshemmede øker, bl.a. fordi vi lever lenger, men det er særlig blant unge mennesker vi ser den største økningen av hørselshemmede. Å oppfatte hva som blir sagt, enten det er på offentlige kontorer, på transportmidler, på kulturarrangementer eller på kinoer, er i vårt rike, moderne samfunn en menneskerett, i likhet med det å kunne delta i politisk arbeid, i kommunestyresalene, som fortsatt i veldig mange tilfeller mangler teleslynge. Det er viktig for demokratiet å legge til rette for at alle kan få høre. Teksting av NRK-sendinger burde være en selvfølge, at alle ble tekstet. Teksting av f.eks. norske filmer burde være et krav, i hvert fall de som får statlig støtte, og det gjør vel de aller fleste. Så sier filmlobbyen at det ødelegger det kunstneriske inntrykket å ha norsk tekst. Da sier jeg: Hallo, er det norske språket i skrift så forferdelig da? Når filmene vises i utlandet, blir de tekstet til både engelsk, tysk og fransk. Det er rett og slett ikke bra nok. Unge, hørselshemmede mennesker kunne blitt forbrukere av kinobesøk og økt besøkstallet, og dermed økt inntjeningen på filmene. Hvorfor er det ingen som tenker på det? Jeg er lei av at det både i filmbransjen og i byråkratiet tenkes at hørselshemmede er et problem, i stedet for å se på dem som en mulighet for større inntjening både på sine filmer og arrangementer. For øvrig forventer jeg at all informasjon på buss, tog, trikk, fly og båt blir teknologisk tilrettelagt, slik at hørselshemmede kan få all den info de trenger, på lik linje med andre. Først da lever vi opp til de gode intensjonene i loven. Jeg håper at statsråden tar med seg også dette i den videre oppfølgingen av loven.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-06-10:
Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget til Berit Brørby fra Arbeiderpartiet. Hun holdt egentlig et veldig godt innlegg, som beskriver en del av situasjonen for veldig mange. Det er dessverre sånn at en del ting unntas når det gjelder tilgjengelighetstiltak for bl.a. hørselshemmede. Jeg synes det er synd at flertallet i denne salen ikke støtter opp om det som mindretallet faktisk foreslår. Jeg synes det burde være en selvfølge at når en person som er hørselshemmet, kommer og skal se norsk film eller andre typer tv-program i statskanalen NRK, hadde man i alle fall hatt såpass stor tilgjengelighet at man kunne fått med seg hva den filmen eller den sendingen handler om. Jeg synes også det er trist at man ikke kan gå på kino og sette seg ned og kunne forstå det som vises på lerretet. For hva er vitsen i å gå på kino og kjøpe seg ei flaske brus og popkorn når man ikke i det hele tatt får med seg det som skjer på lerretet? Da tror jeg veldig mange av den gruppen selvfølgelig velger å være hjemme. Det betyr at en stor gruppe - det er over 600 000 som er hørselshemmet i Norge - nærmest blir fratatt muligheten til å bli med på det tilbudet. Derfor var det interessant å høre representanten Brørby. Med de holdningene så håper jeg at hun klarer å presse på overfor sitt eget parti, overfor statsråden og overfor resten av regjeringskollegiet, sånn at man tar til fornuft og kanskje ved første og beste korsvei kommer tilbake og støtter de forslagene som mindretallet i denne salen har fremmet. Jeg synes også det er viktig, jeg tenker på et annet eksempel, som gjelder flyplasser: Jeg har møtt flere bl.a. på Gardermoen som er hørselshemmet, og som sitter ved «gate »-en og er fortvilet, for det står på «gaten »-en at flyet går derfra. Men de får ingen opplysninger om ny «gate », og det er et stort problem. Det burde gå an å få gjort ganske enkelt i den dataverdenen vi er i i dag. Når du sitter ved en «gate », og den er flyttet, burde det ha kommet opp på skjermen hvilken «gate » som er den nye. Dessverre har mange hørselshemmede kommet i den knipe at de er blitt for seine til flyene sine og har måttet kjøpe nye billetter, for det er ikke så enkelt å få refundert billigbilletter. Jeg synes det er synd at vi ikke skal få til en bedre integrering av alle i dette samfunnet. Jeg håper at også statsråden tar med seg det i det videre arbeidet.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-04:
Saksordføreren har på en utmerket måte gjort rede for saken. Han har i tillegg gjort rede for de forslagene som Høyre er med på, også den nokså omfattende merknaden som vi har. Jeg har bare lyst til å understreke et par forhold. Det første er at det i dag er en relativt smal konkurranse på dette området. Det er en tre-fire aktører som har en meget stor markedsandel. Da sier det seg selv at nye forsikringsgivere løper en stor risiko ved å etablere seg i markedet. Det er med andre ord ingen fungerende god konkurranse, og det trengs distribusjon gjennom forsikringsmegler. Det kan være svært konkurranseeffektivt. Så er det riktig som representanten Jakobsen sier, at denne saken kan ha en viss likhet med saken om ny lov om eiendomsmegling. Det som er likt, er at når de rød-grønne partiene hører ordet «provisjon », har man en spinalrefleks som går på at her må det være noe galt. Men det er det ikke i denne saken. I internasjonal forsikringsmegling er hovedregelen at forsikringsmeglerens tjenester godtgjøres i form av provisjoner fra forsikringsselskapene. Og et forbud vil utvilsomt kunne svekke det norske markedet. Det er jo det vi ønsker - at det blir et best mulig marked som fungerer best mulig for brukerne. Det siste punktet som jeg gjerne vil ta opp, gjelder konkurranse. Det er ganske forunderlig i denne saken at det er Kredittilsynet i sin høringsuttalelse til Banklovkommisjonens forslag som har måttet gå i bresjen og si at det ikke er noen grunn til å anbefale å innføre forbud mot provisjon, men at markedet bør regulere denne oppgjørsformen selv. Veldig ofte når finanskomiteen debatterer sine saker, er det for de fleste trygt og godt å lande på det Kredittilsynet mener. Jeg konstaterer at i denne saken er det opposisjonen som har funnet det trygt, og posisjonen ikke fullt så trygt.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-04:
Dette er relativt lett å forklare, og jeg tror jeg snakket om det i mitt innlegg. Her har vi en internasjonal bransje, og i internasjonal forsikringsmegling er hovedregelen at forsikringsmeglers tjenester godtgjøres nettopp i form av provisjoner fra forsikringsselskapene. Selv om representanten Holmås kanskje ikke liker det, er det jo helt opplagt at vi vil kunne få internasjonale selskaper som kommer inn og gjør dette. Jeg ser ingen grunn til at vi skal forby dette, og jeg føler meg på fullstendig trygg grunn, siden også Kredittilsynet anbefaler at dette får markedet selv håndtere.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-03-04:
Svaret på dette er relativt kort. Jeg skal ikke møte det med et motspørsmål, men bare si som så: Hva er problemet med at vi har flere måter å løse dette på, som også Kredittilsynet anbefaler? Hvorfor skal vi innskrenke disse mulighetene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Jeg hadde egentlig tenkt å holde innlegg, men jeg tror jeg klarer meg med en replikk, fordi jeg slutter meg til alt det Alf E. Jakobsen har sagt. Jeg har et spørsmål til Svein Flåtten, for jeg prøver og prøver og prøver å lese mindretallets merknader og forstå hva det er de egentlig mener, og hva det er de egentlig er redd for. For det er jo ikke slik at vi innfører et forbud mot provisjoner, men vi innfører et forbud mot at provisjoner skal betales av den som faktisk tilbyr forsikringen. Og da er spørsmålet veldig enkelt: Hvordan i all verden kan representanten Flåtten mene at dette vil svekke konkurransen? Man må jo ha noen argumenter. Hvis Flåtten er mekler og skal tilby meg - som i dette tilfellet er Telenor Mobil - en forsikringsavtale, hvorfor er det slik at denne konkurransen som Flåtten snakker om, blir svekket ved at det er jeg som betaler provisjon på den forsikringen som Flåtten tilbyr, istedenfor at det er forsikringsselskapet som betaler den?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Spørsmålet er jo veldig enkelt. Hvis Flåtten gjør en god nok jobb for meg som den som har behov for denne forsikringen, hvorfor i all verden skal det ikke være slik at dette forsikringsselskapet, uavhengig av hvor det kommer fra - enten det kommer fra resten av verden eller fra Norge - er villig til å betale nøyaktig det samme, altså senke prisen på forsikringen sin tilsvarende den provisjonen som Flåtten ellers ville ha, hvis vedkommende forsikringsselskap skal tilby meg en forsikringsordning? På den måten vil forsikringsselskapet komme ut med en akkurat like god deal som det de ville ellers, og jeg ville ha Flåttens lojalitet hos meg, i stedet for at lojaliteten lå hos forsikringsselskapet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Dei foreslåtte endringane i køyre- og kviletidsføresegnene skal gi ei meir effektiv handtering av reglane og dermed gjere det vanskelegare å bryte dei. Når reglane blir følgde i større grad, er det god grunn til å tru at det blir færre ulykker og betre arbeidsforhold for sjåførane. Konkret inneber endringane at òg dei som bestiller transportoppdrag, får plikt til å passe på at transporten blir lagd opp i tråd med køyre- og kviletidsreglane. Denne plikta til å leggje til rette for ei lovleg gjennomføring er viktig. Det har utvilsamt oppstått situasjonar der oppdragsgivaren sine krav og forventningar har medført eit press på transportselskapet og sjåførane i retning av brot på føresegnene. Endringane medfører òg at Biltilsynet får lov til å stoppe vidare køyring dersom dei finn grove brot på køyre- og kviletidsreglane. Slik kan òg Biltilsynet, ikkje berre politiet, som i dag, hindre ein stuptrøtt sjåfør i å fortsetje turen, med dei farar det inneber. Dette er forandringar vi er glade for at vi no får på plass. I tillegg blir det gjort ein del andre endringar av noko meir teknisk art. Eg vil understreke betydninga av at det blir sikra god opplæring og oppfølging av Vegvesenets kontrollpersonale når det gjeld både nye og gjeldande reglar, slik at dei kan utføre arbeidet i samsvar med formålet og på ein måte som skaper respekt og forståing i bransjen. Det går fram av proposisjonen at departementet vil gjere ei ny vurdering av behov for varige nasjonale unntak frå reglane før dei mellombelse unntaka går ut 1. august 2008, og at dette vil skje i dialog med dei som regelverket får verknad for. Brøytebilar på fjellovergangane våre er eit eksempel på at særnorske forhold kan krevje spesiell merksemd i samband med denne typen regelverk. Det er viktig at departementet tek ein slik gjennomgang. Eg meiner det er avgjerande viktig at lover og forskrifter på samferdselsområdet i størst mogleg grad medverkar til auka trafikksikkerheit. Prestasjonsbasert avlønning, spesielt akkordlønn, i transportbransjen kan føre til press på sjåføren, noko som igjen kan setje trafikksikkerheita i fare. Arbeidarpartiet og våre gode venner i Senterpartiet og SV meiner derfor at regelverket og oppfølginga av regelverket må hindre eit slikt lønnssystem, eit lønnssystem som motiverer til økonomisk brot på køyre- og kviletidsreglane eller på andre måtar bidreg til redusert trafikksikkerheit. Eg er ikkje i tvil om at lønn som er avhengig av køyrd distanse og godsmengd, ofte vil verke slik at trafikksikkerheita kan bli redusert. Eg og Arbeidarpartiet vil derfor slå fast at akkordlønn er i strid med intensjonane i køyre- og kviletidsføresegnene. Vi diskuterte situasjonen i drosjenæringa i Stortinget tidlegare i dag. Der òg er lønna utforma slik at det gir grunnlag for å stille liknande spørsmål om trafikksikkerheit og arbeidsmiljø. Men drosjer blir som kjent ikkje omfatta av køyre- og kviletidsføresegnene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Jeg håper at Odelstinget har meg unnskyldt at jeg ikke kan svare på alle detaljspørsmål i denne saken, men jeg viser til det innlegget som Torstein Rudihagen fra transport- og kommunikasjonskomiteen holdt, til Karin Andersens innlegg nå og til saksordførerens innlegg om de forholdene der komiteen er enig. Jeg vil i forståelse med samferdselsministeren svare på det spørsmålet som dreier seg om transport for funksjonshemmede, fordi det er ganske mange mennesker som nå har fått sin bevegelsesfrihet innskrenket. Som representanten Karin Andersen var inne på, er det to gode målsettinger som kan kollidere i denne saken, nemlig målsettingen om at man skal ha friske, uthvilte sjåfører på store biler, og målsettingen om at også funksjonshemmede skal ha rett til å bevege seg fritt. Vi vet at det er et problem at antall maksitaxier går ned, og dette kan være en av grunnene til behandlingen av saken i dag. Den bestemmelsen som nå er til behandling i Stortinget, har allerede trådt i kraft, fra 2. juli 2007. Den nye grensen på ni passasjerer har altså vært virksom. Vi ser at antallet maksitaxier går ned, og vi vet at det kan ha sammenheng med de muligheter bevegelseshemmede har for å få dekket sitt behov for transporttjenester. I forståelse med samferdselsministeren, som nevnt, vil jeg svare følgende på spørsmålet fra representanten Karin Andersen: I utgangspunktet vil EØS-forordningen om kjøre- og hviletid ikke åpne for at Norge kan gi mindre strenge regler for kjøre- og hviletid for slik type persontransport utenfor rute som vi nå diskuterer, altså transport med maksitaxier. Regjeringen vil likevel ta opp denne problemstillingen med EU. Selv om en skal ha in mente at hensynet til trafikktrygghet i utgangspunktet taler mot å stille mindre strenge krav til at sjåførene får tilstrekkelig med pauser og hviletid, mener jeg at hensynet til de funksjonshemmede skal veie tyngst. Dersom det ikke er spesielt tungtveiende grunner med hensyn til trafikksikkerhet bak forslaget fra EU, er det vår oppfatning at det går an å framforhandle et unntak, slik man har gjort på flere andre områder på samferdselssektoren. Dette er altså en sak som Regjeringen vil ta opp med EU, for å se om det går an å finne en smidig måte der funksjonshemmede kan sikres transport for framtiden.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-14:
Det er en enstemmig finanskomité som går inn for at Stortinget skal slutte seg til at staten garanterer for andelen av innskuddene i den norske filialen av Kaupthing, som er sikret av den islandske innskuddssikringsordningen. Det vil altså bety innskudd opp til motverdien av 20 887 euro. Denne saken er én av flere saker som finanskomiteen i høst på bakgrunn av finanskrisen har behandlet meget raskt og også vært enstemmig om. Jeg anbefaler derfor på vegne av komiteen denne innstillingen.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-14:
Denne saken har den forhistorie at det var problematisk å skaffe forsikringsdekning for det ansvaret som administrasjonsstyret i Kaupthing Banki Hfs filial under offentlig administrasjon kunne komme i. Det har under behandlingen vært litt usikkerhet om hvorvidt man allikevel kunne greie å få til en forsikringsdekning. Det spørsmålet er for så vidt uavklart. Det går frem av et brev fra Finansdepartementet til Stortingets presidentskap. Finanskomiteen har nå behandlet forslaget fra Regjeringen om den dekningen som man har bedt om, og så får en eventuell forsikringsdekning komme i tillegg. Det er heller ikke i denne saken noen uenighet i komiteen om å slutte seg til det forslaget som kommer fra Regjeringen. Også denne saken har vi raskt og effektivt og i lys av den situasjonen som foreligger, behandlet veldig fort. Jeg har lyst til å si – antakelig på vegne av opposisjonen, i hvert fall på vegne av mitt eget parti – at slik kan vi også behandle andre saker som måtte komme fra Regjeringen i forbindelse med den finanskrisen som foreligger. Vi har invitert Regjeringen til å komme med forslag til løsninger. Jeg oppfatter at det så langt har vært avvist. Men hvis man skulle komme til det resultat etter hvert at de løsningene som Regjeringen selv har pekt på mange ganger, og som ligger i det fremlagte budsjett, ikke skulle være tilstrekkelige eller gode nok for å håndtere de tidene vi går inn i, tror jeg alle opposisjonspartiene i finanskomiteen er rede til å gå inn på en rask behandling og med en positiv innstilling.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2008-11-14:
Jeg takker statsråden for innlegget og for å skissere opp de tiltakene som vi allerede har i norsk skole og barnehage og i samfunnet. Vi er vel enige om at det er tiltak vi trenger å ha, og vi trenger også å bygge ut videre tiltak. De utfordringene vi står overfor, krever at vi fortsetter å fokusere på problemet. Vi er nødt til å se realiteten i øynene. Vi er nødt til å fortsette med å sette inn tiltak skal vi hindre eller redusere antall drop-outs i skolen, og hvis vi skal unngå at ungdom begynner å se på det samfunnet de lever i, som fiendtlig. Det er faktisk viktig for meg å si at barn og unge, uansett etnisk bakgrunn, levemåte, tro, ikke tro, klesvei, må trekkes inn i det norske fellesskapet. Det må være lov å kalle seg norsk selv om en er annerledes. Skal vi klare å unngå økt spenning, avstand og fordommer, er vi nødt til å begynne å se ting i sammenheng. Det var et stort tankekors for meg da jeg for bare noen uker siden var i Skien på en nasjonal konferanse om integrering av innvandrere. Det gikk på somaliere. I tre dager hadde Skien kommune og folk fra hele landet fokus på integreringsspørsmål. Når somalierne selv reiser seg opp og forteller hvordan de ser på sin tilværelse i det norske samfunnet, må jeg si at vi ikke har noen grunn til å være veldig stolte av oss selv. De føler seg på siden av det norske samfunnet, de føler seg utenfor. Det er helt tydelig at vi her i Norge må se på hva vi driver med. Vi må lage møteplasser, skape arenaer og ha dialog. Barnehagen og skolen må helt fra starten av jobbe aktivt for å få foreldrene på banen og ha dialog med foreldrene. Politisk må vi legge forholdene til rette for at alle foreldre skal ha samme mulighet til å møte den dialogen med barnehagen og skolen. Jeg har for øvrig lyst til å nevne at Høyre har forslag om språkkartlegging av alle 4-åringer i hele landet. Det tiltaket som er fra Regjeringens side, går på ett prosjekt og på én gruppe. Vi har mange prosjekter i dette landet, men det som er om å gjøre, er å ta vare på prosjektene, videreføre dem og implementere dem i det vanlige samfunnssystemet vårt. Vi må også fokusere mer på å få innvandrerkvinnene ut i språkopplæring og ut i arbeid, og da må vi tilrettelegge for at barna kan gå i barnehage. Høyre har forslag om gratis barnehageplass for disse barna. Så vi har nok ulike forslag fra hver vår kant. Dette er en utfordring som gjelder oss alle, uansett parti, og uansett hvor i landet en bor.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2008-11-14:
Jeg synes det har kommet mange bra innspill i denne debatten. Det er jeg glad for. Jeg er også glad for at vi har et utvalg som skal gå gjennom hele skoleløpet og se på de viktige problemstillingene som vi har diskutert her i dag. Jeg håper at i hvert fall to ting kan stå igjen etter denne debatten. Det er at tidlig innsats er grunnleggende viktig, og at alle barn må bli sett og verdsatt. Så sa Dagrun Eriksen i sitt innlegg: De gode løsningene finner vi lokalt. Det er jo så sant, det er der det skjer, og det er der all innsats må rettes. Jeg har lyst til å avslutte denne debatten med å trekke fram nettopp noen gode lokale løsninger som viser at det er mange måter vi kan gjøre ting på, at det er mange veier å gå. Ett eksempel er Hjalmar Johansen videregående skole i Skien, som har et veldig bra tilbud. De har opprettet et eget introduksjonskurs spesielt rettet mot ungdom, som gir stort rom for tilpassing, og som er en god forberedelse til videregående skole. Så er det Øystese skole i Hardanger. Det er skolen der ingen dropper ut. Her er det ingen som slutter før eksamen er unnagjort. Skolens ti bud burde henges opp på alle videregående skoler. Essensen i de ti budene er at du blir sett, det stilles krav til deg, og du blir fulgt opp. Det siste eksempelet jeg skal ta, er fra Vinje kommune i Telemark. De har nylig fått Amnestys pris for godt integreringsarbeid. I evalueringsrapporten som de selv har utarbeidet, står det at det har vært berikende for barnehagen og barnemiljøet, og ikke minst for personalet. Men man sliter med enkelte norske ungers holdninger. Vi har utfordringer på dette feltet. Det er nå viktig at vi tar fatt i utfordringene, og at vi gjør noe med dem, og derigjennom med godt forebyggende arbeid forhindrer at så mange som i dag avbryter skoleløpet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-14:
At det gjeld oss all uansett kor i landet vi bur, er eg heilt einig i. Det var mykje klokt i det representanten sa i sitt innlegg no. Eg er dessutan veldig glad for at Høgre no seier veldig klart at dei støttar alle tiltaka på heile skalaen, og at dei uttrykkjer ei klar støtte til at vi har gjort mykje i denne perioden. Det er viktig. Samtidig trur eg at vårt utolmod må vere stort, for det er òg riktig at vi framleis slit med store utfordringar i barnehage, grunnskule og vidaregåande skule – gjennom heile løpet. Vi kan ikkje vere fornøgde, som representanten òg uttrykte det, før vi kjem mykje lenger. Lat meg bruke nokre ord særleg på problemstillinga inkludering, for eg òg trur at det er ekstremt viktig. Særleg dersom vi skal møte alle i Noreg med dei same krava, må dei vite at dei har dei same moglegheitene og rettane i botnen. Det heng saman. Eg trur at det tidlege barnestadiet, altså før skulealder, er ekstremt viktig for å skape like moglegheiter for alle. Samfunnsforskarar seier at halvparten av grunnlaget for dei kunnskapane ein seinare skaffar seg, dei sosiale evnene, dei nettverka og dei venene ein får, vert lagd tidleg – før barnet er seks år. Alle som har ungar sjølve, kan oppleve kor ekstremt fort ungar kan tileigne seg alle typar kunnskapar, og kor mykje som skjer i løpet av dei første åra. Med den veldig omfattande kunnskapen vi no har, må vi ta tak i det. For eksempel veit vi no, som eg sa, at rundt 95 pst. av dei som begynner på skulen, har gått i barnehage, 5 pst. har det ikkje. Og vi veit at blant dei 5 pst. er det ein overrepresentasjon av barn med minoritetsbakgrunn, og det er ein overrepresentasjon av barn med foreldre med låg utdaning og inntekt. Det er nettopp dei same gruppene som seinare viser seg å slite meir med å gjere det godt på skulen og fullføre vidaregåande skule. Då trur eg det er veldig bra at ein føreslår språkkartlegging for alle. Det er jo eit tilbod til alle vi verkeleg treng. No har vi hatt ei vanvittig utbygging av nettopp eit slikt tilbod, og vi har sett ned prisen, slik at fleire skal bruke tilbodet. Vi har gjort det motsette av det Høgre tidlegare har føreslått i sine budsjett, nemleg å sette prisen opp. Men eg trur at dersom vi tek dette på alvor, må vi òg gå vidare. Vi må avskaffe kontantstøtta, som er ei stor hindring i dag for at mange bruker barnehageplassen – vi ser at den gruppa som mottek kontantstøtte, aukar for dei med minoritetsbakgrunn. Og vi må leggje til rette for eit obligatorisk tilbod i regi av barnehagen. Eg trur òg at tilbodet til minoritetsspråklege i den norske skulen må verte betre. Det må meir kompetanse inn, og fleire tospråklege lærarar. Eg er einig i at vi treng ein diskusjon om norskopplæringa i skulen for minoritetsspråklege er god nok. Derfor trur eg at eit utval som går gjennom heile biletet og ser på korleis vi kan lage ein skule som betre treffer òg dei som er fleirspråklege eller er minoritetsspråklege, vil kunne kome opp med mange viktige forslag på område der vi ikkje klarer å gjere ein god nok jobb i dag.