trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Det er riktig forstått, jeg slapp opp for tid. Jeg prøvde å lure det inn på overtid, men presidenten klubber meg når jeg er for langt på overtid. I punkt 4 i forslaget til vedtak som ligger i proposisjonen, står det: «Samferdselsdepartementet får fullmakt til å kunne endre opplegget for bomstasjonar, under føresetnad av at det er lokal semje om dette og endringane ikkje svekkar økonomien i bypakka.» Den fullmakten vil jeg bruke. Da er det viktig at lokalpolitikere ser på: Er det bare denne, eller er det også andre steder der en kan få urimelige effekter, som vi kan rette opp i? Men hvis barn i Stavanger har lyst til å finne en god akebakke, kan jeg anbefale den på Tinghaug. Den er veldig bratt til å være på Jæren.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Vi har sagt at vi skal være med på å bidra til dette, men vi skal også prioritere slik at vi kan gjennomføre prosjektene sammen med kommunene. Derfor vil det også være viktig hva kommunene prioriterer. Vi har lagt merke til at så langt er det Fornebubanen, T-banetunnel under Oslo og Ahusbane som har blitt løftet opp lokalt. Da er det litt rart hvis Stortinget plutselig skal begynne å endre på den prioriteringsrekkefølgen. Det er ikke riktig at borgerlig side ikke har brydd seg så mye om kollektiv, men bare om vei. Denne regjeringen og dagens stortingsflertall har løftet opp begge deler. Oslo får mer penger til å utvikle kollektivtilbudet sitt fra staten nå enn de noen gang fikk under sosialistisk styre i dette landet. Vi har faktisk gjort det mulig å gjøre mer av det som SV ønsker seg. Da er egentlig den beste anbefalingen jeg har at SV bør begynne å stemme på Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti eller Venstre, for det er det som gir handlingsrommet. Vi har også sett at et borgerlig byråd i denne byen har klart å omsette de pengene til mer kollektivsatsing per krone enn det virker som at partifellene til Heikki Eidsvoll Holmås klarer.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Jeg oppfatter hele det innlegget som polemikk …
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
… uten et spørsmål. Da kan man jo spørre seg om hvem som forlenger debattene. La meg bare minne om at selv om man hadde vedtatt regjeringens budsjett uendret hvert år, hadde man hatt vesentlig mange flere milliarder kroner til jernbane enn det som representanten Eidsvoll Holmås klarte da han var statsråd og satt i regjering. Så jeg har ingen problem med å sammenligne dette. Så har vi to ivrige partnere, Kristelig Folkeparti og Venstre, som har vært med og økt dette enda mer. Da er det ingen tvil om at hvis målet er å satse på kollektiv og å satse på jernbane, er et borgerlig flertall det gode for alle som er opptatt av det, når man sammenligner hva dagens flertall har fått til, med hva det forrige flertallet fikk til. Jeg vil også minne om at i bymiljøavtalene lå det ingen løfter eller garantier om 50 pst. delfinansiering fra staten, hvis man leser Nasjonal transportplan, som representanten Eidsvoll Holmås og kollegene hans la fram. Der ble Fornebubanen omtalt som et eventuelt prosjekt. Det var først da man fikk borgerlig styre i dette landet at man lovte 50 pst., og det er vi i gang med å gjennomføre. Vi håper bare at Oslo blir ferdig med reguleringsplanene sine.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Vegvesenet skal være fagfolk som skal være med og vurdere hvordan man får en best mulig trafikkavvikling i byen. Selv om man skal ha nullvekst i personbiltrafikken i byen, vet vi at det vil være en vekst i håndverkertransporten, varetransporten og liknende. Det betyr at når man allerede har et veinett som har kø, blir man ikke kvitt køen, selv med nullvekst i personbiltrafikken, om man fjerner kapasiteten på veinettet. Det som er viktig, er at man klarer å få til en sammenheng der man får økt kollektivtilbudet, som gjør at flere kan velge det når de skal et sted, som frigjør arealer, slik at de varebilene, lastebilene og håndverksbilene som i dag står i kø, kan flyte raskere. Vi hjelper ingen ved at håndverkerne må sitte en time ekstra i kø. Vi har gjort det mulig å investere mer i kollektiv enn det som var tilfellet før. Jeg håper at også byrådet i Oslo vil være med og prioritere mer penger til kollektiv over sine budsjetter, istedenfor å bruke pengene på å kommunalisere sykehjem og barnehager.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Vår dialog er om at vi skal hjelpe til med å utvikle kollektivprosjekter i Oslo. Så skal Vegvesenet også være et fagorgan som sier hva konsekvensene er av mulige valg, positive og negative. Det er noen av de vurderingene som jeg tror de også har gjort på Tonsenhagen. Og som jeg nettopp nevnte: Når det allerede er etablert kø, og hvis en så bare begynner å fjerne filer fra veien, får en ikke mindre kø, en får mer kø. Da gjelder det å finne de best mulige løsningene. Det håper jeg at byrådet kan være med på, sammen med Vegvesenet, sammen med dem som driver kollektivsystemet i Oslo, sammen med regjering og sammen med storting, så vi kan finne best mulige løsninger.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Når Oslopakke 3 blir vedtatt, vil de styringssignalene som ligger der, også bli gjennomført. Vegvesenet forholder seg til det, for de har også vært med på å forhandle. Så representanten skal ikke være redd for at en ikke har tatt inn over seg signalene. Samtidig er jeg veldig grad for at byrådet i Oslo er med og sier at en også må bygge bedre veier, så en får bedre flyt, for selv om en reduserer trafikkmengden, er det allerede etablert kø. Det betyr at en får ikke fjernet køene selv om en reduserer noe, for køene er allerede veldig lange. Men jeg er veldig glad for at byrådet i Oslo skal være med på å bygge ut hele E18. Der har SV kommet veldig langt – og Miljøpartiet De Grønne. Det betyr at det er viktig at vi ser helheten i det som skjer. Denne regjering, med dagens flertall, har gjort det enklere og bedre for både Oslo og Akershus å kunne bygge bedre kollektivnett. Det betyr at en også må prioritere i sine egne ressurser. Da kan en heller spørre: Hvordan prioriterer Oslo-byrådet, når en bruker penger på alt annet enn transport, og så kommer en til staten og sier at det er et veldig viktig prosjekt, som er helt grunnleggende for byen, men som en selv velger ikke å ha i sine egne budsjetter? Der skal staten være med å bidra, men det betyr at alle må være med å løfte sammen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-03-30:
Det er vel kjent at det er tekniske utfordringer med bompengesystemet, som har eksistert siden representanten Eidsvoll Holmås satt i regjering. Det holder vi på å løse. Men da hensikten var å løse det gjennom Grindgut-systemet – som jeg tror også representanten Eidsvoll Holmås er kjent med fra sin egen tid i regjering – har det havarert. Det betyr at en måtte begynne på nytt. Det er ikke politiske, men rent tekniske årsaker til det. Jeg skulle gjerne ha sett at vi hadde fått det systemet på plass så fort som mulig, for da hadde et problem til vært løst. Det er litt interessant at representanten Eidsvoll Holmås sier at det ikke er staten som tar kostnadene her, det er innbyggerne gjennom bompenger. Vel, staten bidrar mye mer inn i dette enn noen gang før, men det er også riktig at bompengebelastningen på bilistene øker. De som jeg skulle ønske var med og bidro mer, er de folkevalgte i Oslo, som gikk til valg på at de skulle styrke kollektivtrafikken, men som bare sender regningen videre til bilister og til stat. Det synes jeg er en dårlig prioritering. Jeg synes det var mye bedre da forrige byråd satt, som gjorde mer av dette løftet innenfor de rammene som de hadde, framfor bare å øke skattene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Jeg skal være kort. Jeg synes at representanten Tung har gode argumenter og påpekninger, men det hun påpeker, er egentlig at regjeringen og da især ett parti i regjeringen, Fremskrittspartiet, har gått høyt ut med veldig store løfter, men ikke klarer å forsvare hvorfor utfallet, som i denne sammenhengen, blir et helt annet og ikke i tråd med løftene deres. Men vi er vant til at statsråden har den type omgang med de faktiske tallene. Vi kommer tilbake igjen til Ringeriksbanen på et senere tidspunkt, i forbindelse med behandlingen av Nasjonal transportplan. Det er også sånn at grunnen til at mange av disse veiprosjektene blir dyrere og bompengeandelen høyere, er at man velger dyre løsninger, store utbygginger, framfor andre alternativer. Vi fremmer derfor, sammen med Miljøpartiet De Grønne, et forslag, som er omdelt i salen, for å sikre at man i det videre arbeidet gjør det man kan for å begrense kostnadene. Vi kommer til å stemme for forslaget og si ja til veiene. Det er veier som er ønsket særlig av trafikksikkerhetshensyn, for det er store behov for å styrke trafikksikkerheten langs disse viktige veiene. Vi kommer til å stemme imot OPS-løsningen som er foreslått av regjeringen. Med det tar jeg opp forslag nr. 1, som jeg omtalte.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Jeg vet ikke om statsråden fikk det med seg, men jeg holdt et ganske ålreit innlegg, om jeg skal si det selv, i en god tone. Statsråden derimot benytter anledningen til ikke å være så raus tilbake. Det tror jeg det er riktig å si. I Oslopakke 3-forhandlingene – og dette vet statsråden utmerket godt – ville Oslo helt klart bl.a. prioritere ned satsing på utbygging av E18, men statsråden og Statens vegvesen, altså staten, var veldig tydelige på at dette var noe man ville prioritere opp. Det er ulike syn i en slik setting. La meg si det slik: Fra SVs side skulle vi gjerne ha prioritert opp flere av kollektivprosjektene, mens høyresiden, fra sin side, skulle gjerne prioritert opp f.eks. et prosjekt som Røatunnelen. Slik er lokalpolitikken. Jeg har et helt konkret spørsmål, som jeg hadde satt pris på at statsråden svarte på. Statsråden sier at regjeringens politikk er å satse 50 pst. på nasjonale prosjekter, og da spør jeg: Hva skal til for at statsråden er positiv til en 50 pst.-finansiering av Tonsenhagen-trikken?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Hvis statsråden hadde vært mindre opptatt av polemikk og mer opptatt av å svare på spørsmålene, hadde vi fått kortere debatter her i salen om disse tingene. Jeg føler et behov for å si at statsråden ligger langt etter på bymiljøavtalene. Oslo bystyre og Oslo og Akershus i fellesskap har også sagt at signalanlegget på T-banen i Oslo er en av de tingene de kunne tenke seg å prioritere høyt opp, men de har så langt ikke fått beskjed om at dette er noe som skal prioriteres med 50 pst. fra staten. Det er det heldigvis dialog om, og det synes jeg er bra. Dessuten er det viktig å påpeke at halvparten av jernbanesatsingen som har skjedd i denne salen, har kommet som følge av press fra opposisjonen, ikke bare fra Venstre og Kristelig Folkeparti, men også fra SV, Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne, som har satset vesentlig mer på kollektiv og tog enn det regjeringen har villet gjøre. Men statsråden står ikke for det han vil, han står for det han har blitt tvunget til – og det er jo positivt.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Det er helt riktig.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Jeg vil følge opp Rasmus Hanssons spørsmål, som er et godt spørsmål. Det handler om Statens vegvesen og det faglige. Her framkommer det at enten gir Ketil Solvik-Olsen feil styringssignaler til Statens vegvesen, eller så har han ikke lest Oslopakke 3-avtalen godt nok. Han sier at det riktignok ikke skal være vekst i personbiltrafikken, men det kommer annen trafikkvekst. Det er feil. Byrådet styrer i Oslo i dag med et flertall bak seg for en 20 pst. trafikkreduksjon. Da er ikke det personbiltrafikkreduksjon, det er samlet trafikkreduksjon. Oslopakke 3-avtalen sier 20 pst. trafikkreduksjon over grensen. Med andre ord: Vi har 20 pst. reduksjon i all trafikk over grensen og 20 pst. reduksjon i all trafikk i Oslo. Med en trafikkreduksjon er det nødvendig at Statens vegvesen tar det inn i sine analyser når man skal planlegge for hvilken type kapasitet det er behov for på veiene i framtiden. Men hvis de legger til grunn den fortolkningen som statsråden har, er det klart at da handler de på en annen måte.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Det er ikke riktig, det statsråden sier, det han står og forteller – det er ting som ikke er riktig her. De som betaler for utbyggingen av veier, sykkelveier og kollektiv i Oslo, er jo Oslos og Akershus’ innbyggere gjennom bompenger. Det er ikke staten som finansierer hovedvekten av utbyggingen her. Det er heller ikke riktig, det som statsråden sier, at SV har godtatt hele E18-utbyggingen. Tvert imot, i Oslopakke 3-avtalen står det tydelig at man skal planlegge også et alternativ som ikke innebærer å ha trafikk, å ha kapasitetsutvidelse. Så her er det uenighet. Man kan ikke slå fast – som statsråden gjør – det som er hans eget ønske, når det er helt åpenbart at det er andre ting som er framforhandlet. Det er jo et problem her nå at vi på grunn av at statsråden har vært så sen med å få på plass nytt regelverk for miljødifferensierte bompengeavtaler, får en forsinkelse i innføringen av dette, som gir et tap på noen hundre millioner kroner – ligger det an til – i investeringer i kollektivsatsing, penger som kunne vært brukt på en fornuftig måte. Har statsråden noe svar på hvorfor det er forsinkelser?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Det var ikke på grunn av at Akershus og Oslo ikke ville gå inn for køprising, det var fordi man ikke var villig til å sette et mål om å redusere biltrafikken. Det målet er heldigvis nå alle partiene på Stortinget enige om at man skal ha. Man skal i hvert fall ha nullvekst. Men nå har heldigvis Akershus og Oslo blitt enige om at vi skal redusere biltrafikken over grensen med 20 pst. Skal vi snakke om Oslopakke 3, er det jo behov for at Akershus snart tar fatt i sin egen trafikkvekst. Bærumsfolk er vel de som kjører aller mest bil i hele landet, og det i et område der det skulle ligge godt til rette for mer kollektivtrafikk. Jeg tok hansken fra Jegstad og førte diskusjonen videre på det nivået, men det er statsråden som igjen kommer og driver sin polemikk, som vi er vant til at han gjør. Jeg oppfatter egentlig Jegstads innspill på en veldig konstruktiv måte. Hvis det er sånn at Oslo og Akershus i fellesskap, eller bare Oslo, blir enige om å finansiere dette prosjektet og klarer å løfte det opp i prosjektporteføljen, skal det ikke stå på Høyre og Fremskrittspartiet og andre partier her, ved å si at nei, dette er ikke et prosjekt som vi er imot. Jeg tenker at det er viktig å anerkjenne det som et nasjonalt prosjekt, nettopp fordi det er så mye folk der, og nettopp fordi den andre delen av 31-bussruten, som går i Jegstads eget fylke, nå får 50 pst. finansiering, mens tilsvarende ikke er kommet på plass på Oslo-siden. Jeg tror det er viktig å erkjenne at med redusert trafikk blir det også bedre plass på veiene til å sette av flere felt og prioritere kollektivtrafikken på en enda bedre måte – sånn som vi vil. Så får vi ta denne diskusjonen videre inn mot Nasjonal transportplan. Vi har jo allerede én revisjon og én debatt rundt Oslopakke 3 som pågår nå, og den er frisk, bl.a. på grunn av at regjeringen ikke bare har tekniske problemer, som statsråden hevder, men heller ikke har evnet å fremme et nytt regelverk, som de lovte å gjøre så raskt de kunne, i et brev til kommunen av 22. desember 2015, men som vi altså ikke har sett i denne salen i hvert fall.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-30:
Jeg vil bare redegjøre for stemmegivningen vår. Vi kommer til å støtte Senterpartiets framlagte forslag. Deretter kommer vi subsidiært til å støtte Arbeiderpartiets forslag. Det er spesielt å gå inn og drive med ordning av forskrifter på den måten som vi foreslår. Det skal samtidig sies at det ikke er første gang i løpet av mine 16 år her på Stortinget jeg har sett at partier både fra høyresiden og fra venstresiden har blandet seg inn i hvordan forskrifter skal være. Det er, som forrige taler ga uttrykk for, et uttrykk for den manglende tillit vi har til statsrådens måte å håndtere jernbanen i Norge på. Det var bakgrunnen for at vi fremmet forslaget, for vi mener det er viktig å ivareta de kompetansekravene. Og det er bakgrunnen for vår stemmegivning nå.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-03-30:
Det er bare å konstatere at det er en gledens dag for midtre del av Hedmark, og i og for seg for landet for øvrig. Debatten har vært veldig grei og belyser at rv. 3/rv. 25, særlig rv. 3, som går helt til Trondheim, er en hovedfartsåre nord–syd. Det er en sterkt ulykkesbelastet strekning, og, som saksordføreren sa, hver fredag og søndag står køen fra Ånestad til Elverum. Det er litt av poenget. Vi bygger jo vei for framtida, og det SV-forslaget som ligger her, vil nok bli tatt imot med forferdelse bl.a. i Trysil, for det er ingen tvil om at rv. 3/rv. 25 i dag er en propp opp mot å utvikle det som kommer til å bli en særdeles viktig næring for landet, og også for Hedmark. De har store vekstambisjoner i Trysil som turistdestinasjon, og uten en bedre og mer tidsmessig vei kommer de ikke til å kunne ta ut sitt potensial. Derfor er dette en stor dag for Midt-Hedmark. Det går så det suser i Innlandet for tiden, og transportbehovet kommer til å øke. Når jeg hører at det allerede i dag er en årsdøgntrafikk på 14 000–15 000 på strekningen der rv. 3 og rv. 25 går sammen, og en allerede i dag har en årsdøgntrafikk på 8 000 på den strekningen der de splittes opp igjen, der rv. 25 fortsetter til Hamar, mens rv. 3 fortsetter ned til E6, setter jeg veldig stor pris på at statsråden signaliserer vilje til også å se på den strekningen som nå er en tofeltsstrekning der. Den tror jeg, med Trysils ambisjoner om å vokse og trafikken nordover, ganske fort kommer til å bli en flaskehals, som man ikke trenger når man planlegger nye veier. Så når statsråden signaliserer at han er villig til å begynne å se på løsninger der, er det veldig positivt. Men prosjektet er veldig bra. Jeg klarer ikke helt å forholde meg til påstander om at prosjektet blir forsinket, når opposisjonen ikke stiller opp med verken penger eller vilje til å finansiere det. Prosjektet er i rute. Det er når veien er ferdig, som er viktig for Hedmark, og der har vi gjort jobben.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2017-03-30:
Dette representantforslaget er framsatt av stortingsrepresentant Heikki Eidsvoll Holmås og omhandler et statlig bidrag til trikkelinjen nord for Sinsenkrysset over Tonsenhagen til Linderud i Oslo. En enstemmig komité viser til at denne trikkestrekningen ikke er prioritert innenfor rammen av Oslopakke 3 fram til 2020. Komiteen kjenner heller ikke til at det er satt av lokale investeringsmidler til dette. Den vil i tillegg påpeke at det er uavklarte planprosesser, og at prosjektet følgelig heller ikke er kvalitetssikret. Komiteen mener derfor det er naturlig at spørsmålet om statlig medfinansiering til dette prosjektet vurderes i forbindelse med framtidige nasjonale transportplaner, og at Dokument 8:27 S for 2016–2017 vedlegges protokollen.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2017-03-30:
Jeg prøvde å legge an en lav tone i mitt første innlegg for å holde denne debatten innenfor rimelighetens grenser i forhold til hva vi egentlig snakker om, for det er egentlig noe ganske grunnleggende. Det ene er at vi har fire byer som skal ha denne type avtaler, og det er de fire store byene. Oslopakke 3 har egentlig vært fremmet som et slags stjerneeksempel på hvordan dette kan organiseres. Det er tre parter: Det er Akershus fylkeskommune, det er Oslo kommune, og det er staten. Staten har til og med med seg jernbanedirektøren, som et for så vidt fullverdig medlem av dette. Det er det disse fire og disse tre partene blir enige om, som vil danne grunnlaget for behandlingen i Stortinget, ikke alle mulige enkeltinnspill fra andre som kommer hit. Vi forutsetter – det samme som med Jærpakken – lokal enighet. Og enigheten er ikke bare Oslo bystyre, det er ikke bare Miljøpartiet De Grønne eller SV – det er Oslo, det er Akershus, og det er staten. Vi har heldigvis fått dekket av staten 50 pst. av kostnadene for de store tingene, som Fornebubanen, T-banetunnelen i Oslo – som kommer – og Ahusbanen. Det er store prosjekter hver for seg, der staten skal bidra med 50 pst. Men ikke bare skal staten bidra med 50 pst., den øvrige 50 pst.-en skal finansieres lokalt. Dette er utgangspunktet for den måten vi skal behandle alle de fire store byene på: lokal enighet, prioritering av prosjektene lokalt og statlige bidrag. Det mener jeg er grunnlaget for at denne regjeringen har lagt opp til at det skal gis penger til de store byene – i et omfang som vi ikke har sett maken til tidligere. Jeg var selv fylkesordfører og satt sammen med samferdselsbyråden i Oslo og opplevde to–tre år på rad at vi ikke fikk 5 flate øre til bymiljøavtaler, fordi vi ikke hadde køprising.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2017-03-30:
Dette representantforslaget er fremmet av stortingsrepresentantene Per Olaf Lundteigen og Janne Sjelmo Nordås fra Senterpartiet og stortingsrepresentantene Heikki Eidsvoll Holmås og Kirsti Bergstø fra SV. Forslaget om å endre førerforskriftens §§ 18 og 21 i jernbaneloven er etter flertallets oppfatning en omkamp i en sak som ble behandlet i Stortinget like før jul i fjor. I Prop. 143 L for 2015–2016, Endringar i jernbanelova og einskilde andre lover(reform av jernbanesektoren) (reform av jernbanesektoren) «Flertallet viser til statsrådens brev av 30. oktober 2016 med svar på anmodning fra partene i togstreiken. Det fremgår her at myndighetene vil ta initiativ til at det fastsettes en nasjonal standard for oppfyllelse av førerforskriftens krav til opplæring av lokførere.» Komiteen viser videre til departementets brev av 5. desember 2016, hvor dette følges opp, og har merket seg følgende: «Representantforslaget omhandler regelverket om opplæring av førere på det nasjonale jernbanenettet. Samferdselsdepartementet påpeker at det allerede foregår et arbeid med å se på det aktuelle regelverket. Departementet ga Statens jernbanetilsyn(SJT) den 20. mai i år» – altså i 2016 – «i oppdrag å foreta en gjennomgang av dagens krav til kompetanse for førere og sertifiseringsordninger. Dette arbeidet har kommet langt, og kan føre til endringer med tilsvarende virkninger som det representantforslaget tar sikte på.» (SJT) Representantforslaget innebærer at en her prøver å etablere et særnorsk regelverk som er spesielt tilpasset NSB. Det vil være uheldig av flere grunner. Vi står foran en massiv satsing på jernbane ikke bare her i Norge, men i aller høyeste grad i Sverige og Danmark. Med bygging av Femern Bælt-forbindelsen mellom Danmark og Tyskland og en ny forbindelse mellom Helsingborg og Helsingør vil jernbaneforbindelsen fra Norge til kontinentet kunne videreutvikles for både passasjertrafikk og godstrafikk. Skal en kunne utnytte dette fullt ut, må vi i tillegg til å fornye infrastrukturen på norsk side også sikre oss at regelverket i Norge blir harmonisert med regelverket i EU. Det må gjelde både infrastruktur og personale. Det er ikke rasjonelt at man må bytte togpersonell på grensen når norsk gods skal til kontinentet eller varer fra kontinentet skal til Norge. Komiteens flertall er tilfreds med det arbeidet som nå er satt i gang. Jeg regner med at mindretallet selv vil redegjøre for sitt syn. Jeg kan imidlertid konstatere at det brede flertallet som sto bak vedtaket fra juni 2015 og i desember i fjor, igjen befestes i denne sammenhengen.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-30:
Jeg har gleden av å oppfylle presidentens ønske. Både Tonsenhagen-trikken og andre viktige kollektivtransportprosjekter i Oslo forsinkes nå av at Statens vegvesen ikke har vent seg av med tanken om at biltrafikk skal ha forrang i Oslo. Har ministeren hatt noen dialog med Vegvesenet om innsigelsene de nå truer med å levere, spesielt for Tonsenhagen-trikken og mer generelt vedrørende regjeringens eget mål om nullvekst i personbiltrafikken i Oslo? Gir statsråden noen føringer til Statens vegvesen basert på disse krystallklare politiske vedtakene om ikke å forsinke kollektivutbygging av typen Tonsenhagen-trikken i Oslo?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-30:
Takk for det. Jeg spurte altså statsråden om han har noen dialog med Vegvesenet om at de ikke skal hindre framføringen av kollektivprosjekter i Oslo. Har statsråden det?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-07:
For fire år siden vedtok vi i denne salen enstemmig langtidsplanen for høyere utdanning og forskning. I tillegg vedtok vi også, etter et forslag fra Høyre, at vi skulle ha en stortingsmelding om kvalitet innen høyere utdanning. Også det var enstemmig. Så kom Høyre og Torbjørn Røe Isaksen inn i regjeringskontorene, og jeg regnet med at det første som da skjedde, var at de laget en langtidsplan for forskning og høyere utdanning og en stortingsmelding om høyere utdanning. Men det skjedde ikke. Vi fikk langtidsplanen, og der handlet det knapt om høyere utdanning. Så sitter vi nå i den siste måneden av disse fire årene og behandler kvalitet i høyere utdanning. Var det vanskelig å skrive denne stortingsmeldingen? Var man tom for ideer? Var det ikke viktig nok, eller hva er årsaken til at dette er det siste man leverer i denne stortingsperioden?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-07:
I et annet rom på Stortinget, mens vi har sittet her, har man offentliggjort avtalen for revidert nasjonalbudsjett mellom regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti. På den lista man har blitt enig om, står det 250 studieplasser i IKT, og prisen på det er 14,3 mill. kr. Ved statsbudsjettbehandlingen i desember vedtok flertallet her 500 nye studieplasser i IKT. Det ble 136, altså et betydelig lavere antall i virkeligheten. Hvorfor sier statsråden ett tall, og hvorfor er det det som står i avtalen, når de reelle tallene på institusjonene er mye lavere? Hva er det reelle tallet for disse 250 IKT-studentene fra høsten av?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-07:
Det er en sak jeg ønsker å ta opp her, fordi den truer noe som står omtalt i meldingen, og det gjelder internasjonalisering. Det er de uforutsigbare rammebetingelsene for godkjenning og autorisasjon av utenlandske utdanninger, særlig innen helse. Vi har hørt saker om leger utdannet i Polen som har trusselen hengende over seg om at de ikke vil få autorisasjon. Den saken ble ordnet opp i. Nå er det en annen sak som handler om psykologer i Ungarn. Etter kontakt med mange studenter blir jeg både oppgitt og frustrert over behandlingen de får av norske myndigheter. Det gjøres vedtak med tilbakevirkende kraft. Utdanningen har vært autorisert og godkjent, og folk har i god tro dratt til Ungarn for å studere for å bli psykolog. Det er trukket tilbake. Samtidig er studentene i praksis, hvilket betyr at de ikke får autorisasjon, og de er bare noen måneder unna. Det er lang saksbehandlingstid i de konkrete sakene hvor dette har skjedd. Det er strid og diskusjon om fakta, det er lite informasjon til menneskene det gjelder, saken er klaget inn til ESA, saken er klaget inn til sivilombudsmannen, og nå begynner arbeidsgiverne å melde seg – som ikke klarer å få på plass andre ansatte, fordi det er mangel på kliniske psykologer i Norge i dag. Så har vi kandidater som nesten er i mål, og det de trenger, er noe supplement til utdanningen sin, og det mener jeg regjeringen må få på plass. Hvis ikke hvorfor skal da studentene reise ut når vi sier at de skal reise ut og ta utdanning, som vi jo trenger at man gjør. Det fremmes i dagens sak et forslag fra regjeringspartiene om at de ber regjeringen vurdere mulige tiltak. Det er for defensivt. Denne saken må det bare ryddes opp i, det bør ikke bare vurderes, og det må ryddes opp i det ganske raskt. Å utdanne nok psykologer er neppe realistisk i Norge. Det er neppe realistisk under denne regjeringen – så mange motforestillinger man har mot å opprette nye studieplasser. Da er det jo bare én måte å gjøre det på: Det er at de utdannes i utlandet, og at man har kompenserende tiltak for det de eventuelt mangler. Det har vært en del saker om dette i de siste årene, og det kommer neppe til å bli færre i årene som kommer. Vi har et felles marked for utdanning i Europa, og vi har norske som reiser ut, vi har folk fra andre land i Europa, EØS og EFTA som kommer til Norge, og tida er moden for å se på hele autorisasjonsordningen. Det foreslår Arbeiderpartiet og får støtte av noen partier, men ikke flertall. Det synes jeg er dumt. Jeg skulle ønske at vi kunne fått en gjennomgang av det, det er mange, mange år siden det har skjedd. Utdanningene godkjennes nå av kreti og pleti, skulle jeg ha sagt, av ulike direktorater som ikke nødvendigvis er nær Kunnskapsdepartementet og har mye med utdanning å gjøre. Det hadde vært fint å få statsrådens vurdering av akkurat den situasjonen. Hva kommer han til å gjøre med forslaget fra Stortinget?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-07:
Den som har fulgt med i debatten og lest merknadene, vil se at det er et slags ideologisk skille her i salen, som som regel ikke er så tydelig på dette feltet. Men det er en forskjell, og statsråden har også sagt at han vegrer seg for å gå inn og styre. Han vil ikke bestemme at det f.eks. skal være studentombud tilgjengelig for alle norske studenter. Det er helt opp til institusjonene. Det er et fair standpunkt å ha. Det Høyre foretrekker å styre gjennom, er signaler. Det er derfor vi i opposisjonen har poengtert hvilke signaler som sendes når langtidsplanen har en og en halv side om høyere utdanning, når den skal handle om både forskning og høyere utdanning. Hvilke signaler sender det til sektoren når det samtidig snakkes om «verdensledende» på inn- og utpust? Det var i hvert fall det som skjedde det første halve året, det første hele året og de første to årene. Det har blitt mindre av det etter hvert, for man har skjønt at det også handler om andre ting, selv om det er viktig å være verdensledende på forskning. Jeg har snakket med mange forskere som har tatt signalene på den måten at det er forskning som er viktigst. Men det som er viktig i dag, er at vi gir signal om at utdanning er like viktig. De to oppdragene går hånd i hånd fordi det gjør både forskningen og utdanningen bedre at de går hånd i hånd, og ikke minst fordi vi nå er i en situasjon der det som foregår ved universitetene og høyskolene våre, kommer til å bli viktigere enn noen gang. Endringstakten som er rundt oss, er nesten ikke til å fatte. Man klarer ikke alltid helt å ta det inn over seg, men den teknologiske endringen går så fort at det er krevende å hoppe på toget. Og hvilket tog skal man hoppe på? Det er mange tog å hoppe på når det gjelder teknologisk utvikling. Der er vi ikke godt nok skodd. Vi har ikke god nok utdanning. Vi har ikke mange nok kandidater. Da blir det provoserende at det rotes med tall når det gjelder hvor mange IKT-studieplasser som opprettes. Det er provoserende at vi i opposisjonen nærmest kritiseres fordi vi legger vekt på at regjeringen har kommet bakpå når det gjelder undervisningskvalitet og utdanningskvalitet. Det er det siste kapittelet i boka deres. Sånn er det bare. Vi er nå i juni i 2017. Dette var ikke det første de gjorde, og det var ikke det første de snakket om. Samtidig er dette utrolig viktig, både hva gjelder grunnutdanning, universitets- og høyskoleutdanning og ikke minst etter- og videreutdanning. Skal vi klare omstillingen – omstillinger handler om mennesker som må opptre på en annen måte – må folk få påfyll av utdanning, slik at de klarer å jobbe i et arbeidsmarked som endrer seg kontinuerlig, hele tida, og hvor utdanningen man hadde for ti år siden, ikke engang gjelder lenger. Her må man oppdateres, og etter- og videreutdanning nevnes knapt med et ord i denne stortingsmeldingen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-07:
Politisk debatt er sjelden meningsløs, jeg er helt uenig med forrige representant som sto på denne talerstolen. Det som fikk meg til å ta ordet – selv om vi nå forlenger denne debatten – var at igjen var det ros av ting som handler om forskning. Dette er en utdanningsdebatt, det er kvalitet i høyere utdanning vi snakker om, og det er ikke konkurransearenaer i EU – ikke i det hele tatt. Det er nettopp det som har vært litt av problemet, og som har vært utfordringen i denne perioden, at hele tida må det opp og fram det å vinne konkurransearenaer når det gjelder norsk forskning, få bedre verdensledende miljøer, Excellence – den typen ting. Det er vel og bra, absolutt, det er supert at vi har miljøer som er verdensledende, men vi snakker nå om de, ifølge representanten Sivert Bjørnstad, vel 280 000 studentene som hver dag går til studiet sitt, og som skal få en god undervisning der de er – alle sammen. Og det er noe annet enn at vi har ett og annet eller kanskje ganske mange gode miljøer rundt omkring på norske forskningsinstitusjoner og på universiteter og høyskoler. Det er vel og bra, men problemet i denne perioden er at kvaliteten innen høyere utdanning har blitt stebarnet man ikke har vært så opptatt av. Jeg opplever at Høyres tilnærming i utgangspunktet var at så lenge forskningen er veldig bra, drypper det ned på utdanningen, da blir den fin og bra. Men så enkelt er det ikke. Man er nødt til å satse på direkte tiltak for å bedre utdanningen. Da er det med merittering for karriereveier, merittering i utdanningen, et virkemiddel som jeg er veldig glad for at regjeringen har lagt opp til. Det har også mange her sagt, vi har gitt ros til denne meldingen – bare for å nyansere dette. Dette er et skritt i riktig retning, men vi mener fortsatt at man kunne gjort mer, og man kom for sent i gang med dette arbeidet.
Kristin Vinje (Høyre), 2017-06-07:
På tampen av debatten må jeg bare kommentere Trond Giskes utspill om at denne perioden har vært preget av stillstand og hvileskjær. Det gjør at jeg bare er nødt til å ta ordet, for det er på seg selv man kjenner andre, kan man si. Denne regjeringen startet allerede i sitt aller første budsjett med å løfte investeringene i høyere utdanning og forskning historisk. Det første vi gjorde, var å fremme en langtidsplan. Etter at vi hadde løftet budsjettene og studentøkonomien, la vi altså frem strukturmeldingen, og nå legger vi frem kvalitetsmeldingen. Alle disse store sakene bidrar til å løfte kvaliteten i høyere utdanning, for man får ikke kvalitet i høyere utdanning hvis ikke man har kvalitet på institusjonene og sterke fagmiljø. Vi har jobbet systematisk gjennom hele perioden med å løfte høyere utdanning og forskning. Den rød-grønne regjeringen hadde Stjernø-utvalget, som pekte på de strukturelle problemene og kom med klare anbefalinger om strukturelle endringer allerede i 2008. Den rød-grønne regjeringen la dette i en skuff. Allerede nå ser vi resultatene av Høyres politikk: Det foregår store strukturelle endringer, og fagmiljøenes kvalitet bedrer seg. I budsjettforliket mellom regjeringen og samarbeidspartiene i 2016 ble det enighet om å innføre 11 måneders studiestøtte. Dette var et løfte som den rød-grønne regjeringen aldri leverte på, og etter tre år med Høyre i regjering kan studentene glede seg over bedre økonomi. Regjeringen har styrket studiestøtten ut over pris- og lønnsvekst hvert eneste år. Vi har også sørget for at studentsamskipnadsloven er endret, sånn at studentene igjen fikk full medbestemmelse i styringen av studentsamskipnadene, en rett de faktisk ble frarøvet under den rød-grønne regjeringen. Det betyr at med Høyre i regjering har studentene fått tilbake den tilliten de hadde hatt helt fra 1939 frem til 2013. Selv om vi har lyst til å kalle denne meldingen toppen av kransekaken, så markerer den ikke på noen måte slutten av kvalitetsarbeidet. Dette vil vi fortsette med, og derfor har vi systematisk lagt frem tiltak som vi mener vil bidra til bedre kvalitet i høyere utdanning. Høyre gikk til valg på å styrke høyere utdanning og forskning. Det har vi levert på. Det er ingen som vinner valg på hva man har gjort, men det bygger faktisk tillit, og vi har fortsatt høye ambisjoner på vegne av kunnskapsnasjonen. Det innebærer at vi fortsatt vil prioritere høyere utdanning og forskning, det kan velgerne stole på.
Kristin Vinje (Høyre), 2017-06-07:
Jeg tror at de signalene som vi gir i dag, har universitetene og høyskolene fattet ganske godt, for de er allerede godt i gang med arbeidet med å styrke kvaliteten ved sine institusjoner. Og som jeg har sagt tidligere, har regjeringen jobbet med kvalitet i høyere utdanning i hele perioden – gjennom budsjetter, gjennom andre meldinger og gjennom konkrete tillegg. Jeg synes også det er litt spesielt at Trond Giske bagatelliserer det at vi har gitt medbestemmelse tilbake til studentene. Det var ganske spesielt at de ble fratatt den medbestemmelsen de hadde hatt i alle år. Derfor synes ikke jeg det er en bagatell – det kan godt være Arbeiderpartiet synes det. Jeg er veldig glad for at vi står på studentenes side og gir dem medbestemmelse over sin egen hverdag. For å svare på et par spørsmål til på den korte tiden: Det er faktisk lettere for studentene å få bolig med Høyre i regjering, fordi vi bygger dobbelt så mange studentboliger som snittet under den rød-grønne regjeringen.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-06-07:
Kristelig Folkeparti og de rød-grønne partiene fremmer et forslag i innstillingen der vi ber regjeringen komme tilbake med et forslag til lovendring som pålegger alle utdanningsinstitusjoner å etablere et studentombud, enten alene eller i samarbeid med andre. Regjeringspartiene og Venstre svarer at de mener at institusjonene selv må få velge om de vil ha et eget studentombud, eller om de vil organisere den rollen på en annen måte, og varsler at de derfor ikke vil støtte forslaget om at alle institusjoner skal pålegges å ha et eget studentombud. Men vi foreslår ikke at alle institusjoner må ha et eget studentombud. Vi vil gi institusjonene frihet til å vurdere om de skal opprette et eget ombud, eller om de skal gjøre det i samarbeid med andre. Hvis vi er enige om at det er viktig at alle studenter har tilgang til et studentombud på en eller annen måte og i en eller annen form, kan statsråden da love at han vil ta initiativ til en lovendring som vil sikre det?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-06-07:
Jeg skulle ønske at statsråden og regjeringspartiene ville støttet forslaget om å pålegge alle institusjoner å opprette et studentombud, enten alene eller i samarbeid med andre. Når regjeringspartiene skriver i innstillingen at de mener det må være opp til institusjonene hvordan de organiserer og ivaretar det som er studentombudets rolle, hadde jeg forventet at statsråden i det minste ville sørge for at det finnes et slikt tilbud ved alle institusjoner, og ikke bare peke på studentdemokratiet. Det er et dårlig svar. Det hjelper ikke de studentene som f.eks. opplever at de ikke får oppfylt sine rettigheter, eller som ender i en tvistesak med en institusjon, at statsråd Røe Isaksen peker på at de har et studentparlament, eller at representanten Sandaune sier at hun forventer at institusjonene er seg sitt ansvar bevisst. Det de trenger, er et uavhengig ombud som kan bistå dem, og jeg hadde håpet at Stortinget i dag ville sikre alle studenter den muligheten. Så vil jeg bare varsle at Kristelig Folkeparti kommer til å stemme for forslag nr. 2 i innstillingen, et forslag fra Arbeiderpartiet om å utrede hvordan en mentorordning i høyere utdanning kan etableres. Vi mener det vil være et godt tiltak for å gi studentene bedre oppfølging og for å hindre frafall, men vi mener at det trengs en utredning om hvordan dette bør gjøres, før Stortinget slår fast at dette skal være en rettighet for alle studenter.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-06-07:
Jeg har ikke tenkt å bruke mye tid, men jeg har lyst til å nevne det som Kristelig Folkeparti også kommenterer i innstillingen. Vi mener det kan være fornuftig med en harmonisering av de ulike lovverkene når det gjelder begrensninger på hvor mange elever uten fast tilhørighet i Norge skolene skal ha anledning til å ta inn. Kristelig Folkeparti kan også være med på å gi regjeringen en forskriftshjemmel som gjør det mulig å innføre slike begrensninger, også for skoler som er godkjent etter kapittel 4 i opplæringsloven. Vi er enige om at bibelskoler som mer eller mindre utelukkende har utenlandske studenter, vanskelig kan sies å drive i tråd med det som er intensjonen i loven, og derfor ser også jeg behovet for å ha en grense. Den bibelskolen som representanten Sønsterud nevnte, Fjelltun, er nå vedtatt lagt ned – dessverre. Så mener jeg det er viktig å ta hensyn til at det er vesentlige forskjeller på folkehøyskoler og bibelskoler, og at det også er stor forskjell fra bibelskole til bibelskole. Det er ikke sikkert at en 10 pst.-grense vil være riktig for alle bibelskolene. Som representanten Sønsterud leste fra innstillingen og Kristelig Folkepartis merknader, er det helt riktig at noen bibelskoler drives av organisasjoner som driver et utstrakt internasjonalt arbeid, og for disse kan det være både naturlig og nødvendig å ha en andel utenlandske studenter som er høyere enn 10 pst. Når det gjelder høyere utdanning generelt, snakker vi om behovet for internasjonalisering. Ved Universitetet i Oslo tror jeg de har rundt 15 pst. utenlandske studenter, og da å sette en fast grense på 10 pst. for alle bibelskoler, uansett profil på skolen og måten de jobber på, synes jeg er ufornuftig. Derfor mener jeg det er viktig at regelverket ikke blir for rigid, og jeg mener det ville være fornuftig av regjeringen å vurdere et samlet tak for denne sektoren, f.eks. 20 pst., og da med en åpning for en noe høyere andel utenlandske studenter ved de skolene der det er hensiktsmessig. Med dette vil jeg ta opp de forslagene som Kristelig Folkeparti står bak i innstillingen.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2017-06-07:
Ja, jeg tar opp det forslaget Kristelig Folkeparti står bak sammen med Senterpartiet og SV.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2017-06-07:
Som jeg sa i innlegget mitt, er det litt av et paradoks at vi står her nå, ca. 20 år etter Kvalitetsreformen, og diskuterer egentlig de samme tingene som ble diskutert da, både gjennomstrømming, læringsutbytte, relevans og hvordan vi kan øke kvaliteten i høyere utdanning. Det var også hele hensikten med Kvalitetsreformen. Statistikken viser at det er de minste institusjonene som har den beste statistikken, og jeg vil tippe at det er sånn, som vi også prater om på skolesiden, at med flere lærere per elev er det lettere å bli sett og lettere å bli fulgt opp. Så har jeg lyst til å stille et spørsmål til statsråden, om han kan spinne litt rundt om det kan tenkes å være for fristende for institusjonene å trekke til seg ekstra midler, altså løpe etter dette med doktorgrad, ph.d.-er og bli universitet framfor det å tenke på best kvalitet for studentene.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2017-06-07:
Jeg har lyst til å si at jeg tror det er veldig bra at vi minner hverandre om Riksrevisjonens rapport, slik at vi ikke går i fella og gjør akkurat det samme som vi gjorde de ti forrige årene. Det er nemlig veldig dumt av oss. Så synes jeg også det er viktig å huske på at finansieringssystemet også bidrar til å legge grunnlag for om vi har kvalitet i universitets- og høgskolesektoren. For hvis pengene og glansen ligger i et eller annet som universitetene og høgskolene ønsker å strekke seg etter, er det ikke sikkert at vi når nettopp dette med gjennomstrømning, relevans og læringsutbytte. Det jeg hadde tenkt å bruke treminuttersinnlegget på, var å prate litt om lærerutdanningen, for den nye lærerutdanningen skal starte til høsten. Vi i Senterpartiet er litt overrasket og litt skuffet over at denne regjeringa knapt omtaler lærerutdanningen i meldinga. I motsetning til tidligere regjeringer mener altså dagens regjering at en diskusjon i Stortinget om en så viktig profesjonsutdanning, kvalitet og innhold, ikke er nødvendig. Det synes jeg egentlig er litt oppsiktsvekkende. Jeg mener det ville vært klokt av regjeringa å invitere Stortinget til en debatt om dette. I fjor reiste jeg en interpellasjon om innretning av den nye lærerutdanningen, for nettopp å få en diskusjon om erfaringer og nødvendige tiltak for å øke kvaliteten og relevansen i utdanningen. At det kun er få år siden grunnskolelærerutdanningen ble delt i to, at det er et lavt antall søkere, og at karakterkravene er endret, burde i seg selv gitt grunnlag for en debatt. Så jeg vil gjerne gjenta min bekymring når det gjelder selve kjernen i profesjonsutdanningen, nemlig vektlegging av praksis. Teori og praksis hånd i hånd er viktig for mange utdanninger, men kanskje spesielt viktig for lærerutdanningen. Så har jeg registrert at det ble lagt fram en strategi for den nye lærerutdanningen i går, og at det pekes på ulike tiltak der. Det er vel og bra, men antall dager i praksis er, etter det jeg forstår, ikke utvidet utover de ekstra ti dagene som vi har blitt varslet om tidligere. Etter vår mening ville det vært en styrke for lærerutdanningen om antall praksisdager hadde blitt utvidet, og jeg vil også be statsråden om at regjeringa sørger for at det tilbys praksisskoler, eller universitetsskoler, eller hva en nå vil kalle det, utover hele landet, slik at skoler lenger unna lærerutdanningsinstitusjonene også får anledning til å bidra med sine erfaringer og ta del i den motivasjonsinnsprøytingen det faktisk er å ha studenter i praksis. Vi er nødt til å sørge for at flest mulig lærerstudenter får fullført studiene sine. Mange av dem skal være lærere i Distrikts-Norge. Derfor beklager jeg at Stortinget ikke har fått diskutere ny lærerutdanning, og regjeringa sørger heller ikke for at vi får diskutere lærerutdanning i forbindelse med denne meldinga om kvalitet i høyere utdanning, noe regjeringa hadde hatt sjansen til.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2017-06-07:
Først vil jeg takke representanten Giske for å understreke hva jeg brukte mitt femminuttersinnlegg på, som nettopp var om struktur. Det jeg tenkte jeg skulle si, som jeg glemte i sted, er at Senterpartiet ønsker å støtte forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet. Jeg vil oppfordre både Venstre og SV til å støtte det forslaget, for det betyr at vi vil komme et stykke på vei når det gjelder å få på plass en mentorordning.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-07:
Noe av det som studentene gir tilbakemelding om, er at de ikke føler de får god nok faglig oppfølging gjennom studiet sitt. Vi vet at dette varierer voldsomt både mellom institusjonene og mellom studiene. Det er studier der man kan gå gjennom et helt studieløp nesten uten å snakke med en professor eller andre faglig ansatte ved universitetet eller høyskolen. Vi vet at det å være student er tøft, og at den faglige oppfølgingen også kan hjelpe på frafallet, som faktisk er et problem i denne sektoren. Nå har SV og Venstre gått sammen om et forslag der vi ønsker en mentorordning. Arbeiderpartiet har også et forslag som ikke går fullt så langt som Venstre og SVs. Jeg lurer på: Hva ser statsråden for seg? Hva vil regjeringen gjøre for å følge opp studentene faglig på en bedre måte enn det vi gjør i dag?