Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-10-04:
Dette har vært dagen for de gamle sitater og gamle slogans. Representanter for de rød-grønne har kjempet innbyrdes om å male skremmebilder av Høyres fortid og landets framtid med Høyre i regjering. Alt dette er antakelig motivert av to ting: vissheten om at et eget indre kaos med tilhørende problemer bør tildekkes så fort som mulig, og et løftet øyebryn over Høyres gode meningsmålinger den siste tiden. Jeg skal naturligvis ikke bruke så mye tid på regjeringens indre liv. Jeg skal forresten heller ikke bruke mye tid på våre meningsmålinger, da jeg er av den oppfatning av at de heller ikke betyr så veldig mye i denne sammenhengen. Men jeg vil nevne at de gir oss én liten fordel. Når vi gjør gode meningsmålinger, kommer vi på med vår politikk. Det er det som har skjedd i sommer. Høyre har kommet på med egen politikk. Velgerne har likt det de har hørt, og så har de gitt oss positive tilbakemeldinger. For de rød-grønne er det altså all grunn til å se mørkt på det. Er det da så stor forskjell på politikken til de rød-grønne og politikken til Høyre? Jeg registrerer at det har vært gjort forsøk på å beskrive forskjellen ut fra hva søsterpartiene på begge sider gjør forskjellige steder i verden. Dette mener jeg er en feil tilnærming. I denne debatten kan det lønne seg å se seg om i egen teig når man skal beskrive politikken og resultatene av denne. Etter min mening er den største forskjellen at Høyre i mye større grad enn de andre bygger politikken nedenfra. Vi ber folk engasjere seg i eget lokalsamfunn og skape gode løsninger der. God politikk skapes så nær innbyggerne som mulig. Dette betinger to viktige politiske grep som jeg mener mangler i det rød-grønne prosjektet. Det ene er at man flytter makt ned til de folkevalgte – så mye makt at man kan skape lokale løsninger som passer der folk bor, og ikke bare på ministerens bord. Det andre grepet, som er like viktig, er at man bevilger så mye frie midler at det er mulig for lokaldemokratiet å utøve sin makt. Med den nåværende regjering har lokaldemokratiet fått lite midler, det har fått lite makt, og det har måttet gjøre knefall for bl.a. plan- og bygningslov, regionreform og vernepolitikk. Flere representanter fra Arbeiderpartiet har vært oppe og hyllet historiske reformer med slogans som at nå bruker industriarbeideren og direktøren samme sykehus, og nå går direktørens datter og industriarbeiderens sønn på samme skole. Denne drømmen er dessverre en illusjon. Denne drømmen ville jo ha vært fin, men den forutsetter for det første at vi er helt sikre på at det er det beste sykehuset det er snakk om, og at det er den beste skolen de går på. Her kommer vi til kjernen i debatten. Ingen av de rød-grønne tør å snakke om kvalitet når de skal snakke om skole eller helsetjenester. Nei, hvis skolen eller sykehuset er offentlig eid og alle de ansatte er organisert, får det klare seg. Man sier altså tvert nei til et privat korrektiv, slik at man har noe å måle kvaliteten på offentlig tjenesteproduksjon mot. Det er all grunn til å beklage dette faktumet. Det er også all grunn til å beklage det på vegne av de offentlige tjenesteleverandørene. Det er derfor noen direktører eller industriarbeidere kjøper seg en plass i en bedre skole eller på et bedre sykehus.