Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2011-05-19:
I dokumentet ligger to forslag fra Fremskrittspartiet: å «redusere avgiftene på drivstoff med 2 kroner» og «innføre fleksibelt avgiftssystem for drivstoff». Det er et bredt flertall i komiteen som tilrår at forslaget ikke bifalles. Med mine ord vil jeg begrunne det slik: For det første mener jeg vi kan ha en formell innfallsvinkel som handler om at avgiftsnivået bør behandles en gang i året, i statsbudsjettet. Da har vi anledning til å se skatte- og avgiftssystemet i en helhet, til å se budsjettinntekter i sammenheng med utgifter og til å sikre forutsigbarhet for budsjettåret vi går inn i. Vi kan selvsagt gjøre endringer i løpet av året hvis det er spesielle grunner til det, men som hovedregel mener jeg det er en god ting å debattere disse forslagene i forbindelse med budsjettbehandlingen. For det andre – hvis vi skal gå inn i substansen i forslagene – er det også politisk uenighet rundt det som foreslås. Jeg skjønner at folk reagerer når drivstoffprisene øker. Men det er viktig å holde fast ved at det ikke er avgiftene som har økt, men oljeprisen, på grunn av bølgen av opprør i Midtøsten og Nord-Afrika. Slik går det til at et opprør som bl.a. handler om økte matvarepriser, påvirker drivstoffprisene her nord. Alt henger sammen med alt. Hvor høye er drivstoffprisene i Norge? Det kommer an på hva vi ser dem i forhold til. Sammenlignet med andre land er bensin dyrt i Norge, målt i kroner og øre. Men i forhold til hva vi tjener, får norske bilister over dobbelt så mye bensin per arbeidstime som i Italia eller Spania, og rundt 40–50 pst. mer bensin per arbeidstime enn i Tyskland, Sverige, Finland, Storbritannia og Nederland. Danmark ligger over Norge, men bare så vidt. I dagens Aftenposten kan vi lese om at OECD foreslår dyrere drivstoff. Avgiftene er ikke høyere enn kostnadene bilkjøring påfører samfunnet, i form av CO2-utslipp, lokale utslipp, kø, veislitasje osv. Det er de samlede utgiftene på kjøp og bruk som avgjør hvor mye du har råd til å kjøre. Nybilsalget i Norge øker. Marstallene er de høyeste på 25 år. Det er bra at bilparken fornyes, både av hensyn til sikkerhet og av hensyn til reduserte klimautslipp. Likevel er det klart vi forstår og tar inn over oss at for mange utgjør drivstoffprisene en stor del av det private budsjettet. Men å redusere avgiftene er et lite presist virkemiddel for å nå dem som trenger det. Jeg tror på å sikre vanlige folks økonomi først og fremst gjennom en rettferdig fordelingspolitikk, ikke ved å redusere avgiftene, som fort kan få utslag i andre enden – enten ved kutt i velferd, eller ved en politikk som gjør at renten øker mer enn den ellers ville ha gjort. Begge deler går ut over dem som har det trangt økonomisk, og vil fort kunne merkes mer enn 2 kr i redusert drivstoffavgift. Drivstoff er en knapp ressurs der endringer i tilbud og etterspørsel får betydning for pris. Et system som gir høyere avgifter når oljeprisen går ned, og lavere avgifter når oljeprisen går opp, får betydning for finanspolitikken som helhet. Det er ikke nødvendigvis klokt å redusere inntektene når oljeprisen går opp, og å øke inntektene når oljeprisen går ned. Et fleksibelt avgiftssystem kan også stå i motsetning til prinsippet om at avgiftene skal gjenspeile kostnadene som bilkjøring påfører samfunnet. Fremskrittspartiet viser i sine merknader til at Cameron vurderer et fleksibelt system i Storbritannia, men Cameron uttalte også til BBC at han ikke vil strekke folks håp for langt fordi det er en vanskelig sak. Så får vi se hva som skjer videre.