Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
Dagens debatt og vedtak om endringer i Kongeriket Norges Grunnlov skjer med bakgrunn i et langvarig og grundig arbeid. Senterpartiet er et grunnlovskonservativt parti. Det betyr at grunnlovsparagrafer skal formuleres presist og kortest mulig. Vi skal være varsomme med å grunnlovfeste gode formål som det er tvil om vi kan realisere, samt sikre at Stortingets folkevalgte myndighet ikke skal uthules, verken av internasjonale og overnasjonale organisasjoners myndighet eller norske domstolers økende makt. Samtidig betyr Senterpartiets grunnlovskonservatisme at folk flest lettere skal forstå innholdet i Grunnloven gjennom et moderne språk. Spesielt viktig er det at vår ungdom får et nærest mulig forhold til grunnlaget for vårt folkestyre, Grunnloven, i sin skolegang. Derfor er Senterpartiet svært glad for at Grunnloven nå er vedtatt på moderne nynorsk. Vi vil også i denne stortingsperioden arbeide for at Grunnloven skal komme på moderne bokmål framover. Videre er det naturlig at Grunnloven også kommer på samisk, siden den frie, sjølstendige nasjonalstaten Norge ble etablert på territoriet til to folk: nordmenn og samer. Senterpartiet har et aktivt og bevisst forhold til Grunnlovens formål. Grunnloven fastslår at Kongeriket Norge er et fritt og sjølstendig land. Grunnloven regulerer forholdet mellom statsmaktene; den lovgivende; Stortinget, den utøvende; regjeringa og den dømmende; domstolene. Grunnloven regulerer forholdet mellom staten og borger og mellom borgerne, hvor jambyrdighet og like retter er sentralt. Fra tiden før Grunnloven ble vedtatt i 1814, er innbyggerne gått fra å være undersåtter til borgere, og som demokratiet nå tilsier, skal borgerne styre staten gjennom sine valgte representanter på Stortinget. Prinsippet er at de som styrer, blir styrt av de styrte. De som styrer, stilles til ansvar overfor velgerne hvert fjerde år. Politisk er dette statsstyret blitt kjempet fram gjennom historia, hvor de interesser som partiet Høyre representerer, har strittet mot. Grunnlovens sivile rettigheter har fra gammelt av utviklet seg fra frihet fra tvang og fengsel – såkalt negative friheter – til stadig mer positive friheter gjennom omfattende debatt og lovverk hvor en skulle skape noe i fellesskap. Spesielt viktig var det å sikre mennesker større frihet i situasjoner hvor en er sårbar og svak. Etter 2. verdenskrig ble det nødvendig og derfor naturlig lagt økt vekt på allmenne menneskerettigheter samt tilhørende sosiale, økonomiske og kulturelle rettigheter, altså den enkeltes rettighet opp mot staten. Når vi i dag behandler Dokument 12:31 for 2011–2012 om grunnlovfesting av økonomiske, sosiale og kulturelle menneskerettigheter, skal vi være klar over at tre sentrale paragrafer allerede er i vår grunnlov. Det gjelder dagens paragraf § 110: «Det påligger statens myndigheter å legge forholdene til rette for at ethvert arbeidsdyktig menneske kan skaffe seg utkomme ved sitt arbeid.» Denne kom inn i 1954. Videre, § 110 a: «Det påligger statens myndigheter å legge forholdene til rette for at den samiske folkegruppe kan sikre og utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv.» Denne kom inn i 1988. Og til slutt § 110 b: «Enhver har rett til et miljø som sikrer sunnhet, og til en natur hvis produksjonsevne og mangfold bevares.(…) (…) Denne kom inn i 1992. Det viktigste prinsipielle spørsmålet i dagens debatt er hvordan vi ser på en videre utvidelse av Grunnlovens bestemmelser om økonomiske, sosiale og kulturelle forhold. Basert på vår grunnlovskonservatisme, som jeg innledet med, er Senterpartiet generelt positive til å sikre slike utvidelser for å videreutvikle det norske samfunnet ved å videreutvikle en positiv frihet gjennom å skape noe i fellesskap. Det er viktig å strekke seg etter verdier for det gode samfunn. Men da må også rettighetene være klare, og de må kunne realiseres. Vi må unngå at grunnlovfesting blir illusjoner. Grunnlovfesting av retten til kulturell identitet og deltakelse i det kulturelle liv er etter vårt syn et sånt eksempel. I samband med videreføring av menneskerettigheter fra dagens § 110 c til ny § 92 er det for Senterpartiet viktig å presisere at dette gjelder de menneskerettigheter som er nedfelt i dag i ratifiserte og bindende traktater for Norge. Senterpartiet vil altså presisere at ingen framtidige, bindende ratifiserte traktater skal få grunnlovs rang uten å ha blitt vedtatt etter prosedyren i Grunnloven § 112. Jeg vil legge fram Senterpartiets syn på noen sentrale grunnlovsparagrafer. Andre representanter for Senterpartiet vil legge fram vårt syn på følgende foreslåtte grunnlovsparagrafer: §§ 99, 100, 103, 104, 109, 111 og 114. Senterpartiet vil grunnlovfeste retten til liv. Det er viktig at retten til liv, den mest grunnleggende av alle rettigheter, skrives inn i Grunnloven. Sjøl om dette er en rettighet mange tar for gitt, er det viktig at denne rettigheten grunnlovfestes. I dag er ikke retten til liv eksplisitt nedskrevet i Grunnloven. Forbudet mot tortur står nedskrevet i Grunnloven, men foreløpig kun som et ledd i straffeprosessen. Vi har merket oss at det er blitt reist tvil om hvorvidt den alternative formuleringa om at ethvert menneske har en iboende rett til liv, kan skape uklarhet om norsk abortlovgivning. Senterpartiet er klar på at grunnlovfesting av retten til liv ikke skal skape uklarhet om kvinners rett til abort. Da vi ikke ønsker noen som helst tvil om dette, støtter Senterpartiet grunnlovsforslag 33, § 93 Rett til liv. § 102 gjelder personvern. Den teknologiske utviklinga har gjort at personopplysninger samles inn på stadig flere områder av folks liv. Informasjon fra ulike deler av folks arbeids- og privatliv kan settes sammen, slik at uvedkommende kan få detaljert informasjon om dem. For Senterpartiet har det en høy verdi å sikre personvern framover. Dagens grunnlovsvern om folks privatliv er for svakt. Folks frihet er avhengig av at ethvert menneske i Norge kan føle seg trygg på at man ikke blir overvåket og fulgt, når man ikke opptrer slik at man utgjør en trussel mot rikets sikkerhet. Personvernbegrepet er sammensatt og rommer mange ulike interesser og verdier. Personvern innebærer først og fremst beskyttelse av hjem og privatsfære. Men personvern gjelder også i stor grad beskyttelse mot utilbørlig elektronisk behandling og bruk av personopplysninger. Det er nå et sterkt behov for gjennom Grunnloven å beskytte begge disse sidene ved personvernet. I de fleste moderne konstitusjoner finner vi bestemmelser om vern av privatsfæren, og bestemmelser om beskyttelse av personopplysninger er på vei inn. Det er viktig at disse verdier også i Norge bringes opp på samme nivå i hierarkiet av rettsregler, som bl.a. bestemmelsene om ytrings- og informasjonsfrihet. Senterpartiet vil derfor primært foreslå alternativ 4 B til ny § 102. Menneskerettighetsutvalget har foreslått en ny § 107 i Grunnloven om rett til kulturell identitet og deltakelse i det kulturelle liv. Disse verdier er Senterpartiet enig i. Samtidig har Menneskerettighetsutvalget sjøl pekt på at det kan være utfordrende å finne en god balansegang mellom integrering og respekt for den enkeltes kulturelle identitet. Dette er et dilemma som Stortinget skal avklare i konkrete saker. Senterpartiet mener generelt at åpne paragrafer som skaper et stort rom for tolkning, ikke er ønskelig, da det potensielt innebærer å flytte makt til domstolene. Det foreslåtte første leddet i ny § 107 mener vi er en slik åpent formulert paragraf. Samtidig vil ikke det foreslåtte første ledd til ny § 107 innebære noen nye klare rettigheter. Grunnloven gir allerede en utvetydig rett til frie ytringer og en like klar rett til forenings- og forsamlingsfrihet. Senterpartiet går derfor mot nytt første ledd i § 107. Senterpartiet støtter forslaget til nytt annet ledd i ny § 107 hvor man grunnlovfester vitenskapens og kunstens frihet. Dette er en kort og tydelig paragraf. Forskere som fritt og uavhengig kan utvikle ny kunnskap, er avgjørende for at samfunnet skal utvikle seg. Forskningens frihet kan presses på mange områder. Det er et behov for vern mot at statsmakten begrenser hvilke fenomener eller problemstillinger som skal være gjenstand for forskning, hvilke funn som skal offentliggjøres, eller hvilke kunstneriske verk som skal frambringes eller framføres. Denne frihet har stor betydning for opinionsdannelse og demokrati. Grunnloven § 108 gjelder samisk språk og kultur. I Samerettsutvalgets første delinnstilling av 1984, NOU 1984: 18 Om samenes rettsstilling, ble det konkludert med at samene i alle henseender er å anse som et folk. At man i forslaget til grunnlovsparagraf, som ble framsatt i Stortinget 21. september 1984 og vedtatt som § 110 a 21. april 1988, brukte uttrykket «den samiske Folkegruppe», var visstnok begrunnet med at man her mente den delen av det samiske folket som bor i Norge. Paragrafen gir ikke individet noen rettigheter. Man kan ikke vise til paragrafen i tvister ved domstolene om konkrete rettigheter. Men den foreskriver hvilke vurderinger som skal legges til grunn for tiltak og avgjørelser som gjelder kollektivet samene. Det ligger altså en viss rettslig forpliktelse for statsmyndighetene for bl.a. tolking av lover og for skjønnsutøvelsen når det gjelder samene som gruppe. Den vil ikke være forskjellig om man bruker betegnelsen «det samiske folk» eller for den del «samene som urfolk». Begrepet «urfolk» er blitt til etter en prosess fra 1982 til 2007 ledet av FNs høykommisær for menneskerettigheter i Genève, hvor erklæringen United Nations Declaration on the Rights of Indigenous Peoples utgjør et foreløpig klimaks med generalforsamlingas vedtak i 2007. I mellomtida ble ILOs urfolkskonvensjon, Convention concerning Indigenous and Tribal Peoples in Independent Countries, vedtatt av ILO i 1989 og ratifisert av Norge i 1990 som første land. Så langt er ILOs konvensjon den eneste rettslig bindende konvensjon som gjelder urfolk. Erklæringa er derimot ikke rettslig bindende for noe land. I hele prosessen om erklæringa har det fra urfolkene vært et ønske å bli betegnet som «folk», «peoples with an s». Uttrykket «det samiske folk» vil naturligvis også gjelde kollektivet samer og er for den del ikke forskjellig fra de to andre nevnte betegnelser. Betegnelsen «urfolk» er en minstestandard som skal kunne brukes om alle grupper som ikke har vært delaktige i etableringa av nasjonalstatene. Den har vært nødvendig å innarbeide for overhodet å få til en noenlunde ordnet dialog med de mest negative nasjonalstater om minstestandarder. Det er viktig å få fram at Samerettsutvalget i sin tid konkluderte med at samene er et folk. I den samepolitiske erklæringa fra samekonferansen i 1971 het det at samer er samer og vil være samer uten dermed å være verken mer eller mindre enn andre folk i verden. Samiske organisasjoner har også omtalt samene sjøl som et folk. Betegnelsen «folk» er i både nasjonal og internasjonal lovgivning mye klarere og sterkere enn begrepet «urfolk». Den uttrykker også den likeverdighet som H.M. Kongen uttrykte i 1997 i sin tale til Sametinget, ved å slå fast at staten Norge er etablert på territoriet til to folk, nordmenn og samer. Lov om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett, menneskerettsloven av 21. mai 1999, viser til bl.a. fem konvensjoner som «skal gjelde som norsk lov i den utstrekning de er bindende for Norge», og blant dem er de to FN-konvensjonene fra 1966. Der omtales «folk», men ikke «urfolk». Betegnelsen «folk» har derfor en svært mye sterkere stilling enn «urfolk». Bruken av uttrykket «det samiske folk» utelukker ikke at samene også er urfolk. Vi stemmer altså for at vi skal ha inn i den norske Grunnloven begrepet «det samiske folk». Grunnloven § 110 om retten til arbeid og retten til å skaffe seg et utkomme ved sitt arbeid er den sentrale økonomiske og sosiale rettighetsbestemmelsen i någjeldende grunnlov. Den kom inn i 1954 og gir etter Senterpartiets syn et godt bilde av det som også er behovet i dag, og vi kan derfor ikke se at det er grunnlag for å måtte endre den bestemmelsen. Når det gjelder ny § 112 i Grunnloven, gjelder den miljø. Bestemmelsen i dagens § 110 b kom inn i Grunnloven i 1992. Den kan ses som et resultat av anbefalinger fra FN gjennom verdenskommisjonen for miljø og utvikling og skal leses som en rettslig forpliktende bestemmelse. Bestemmelsen skal leses som at vi i dag skal sikre framtidige generasjoners rett til et miljø som sikrer sunnhet, og en natur hvor produksjonsevne – altså fruktbarhet – og mangfold bevares. Dette innebærer etter Senterpartiets syn at denne grunnlovsbestemmelsen går foran ordinær lovgivning hvis de strider mot hverandre. Senterpartiet mener det er behov for å tydeliggjøre plikten for myndighetene til å etterleve prinsippene i første ledd om å iverksette hensiktsmessige og nødvendige tiltak for å sikre miljøet. Forslaget som innstilles av alle partier unntatt Fremskrittspartiet, må etter Senterpartiets syn leses som en aktiv plikt for myndighetene til å iverksette tiltak for å ivareta miljøet. Grunnlovsparagrafen innebærer altså en tydeliggjøring av myndighetsplikten til å etterleve prinsippene om miljø som sikrer helsa, og en natur hvor produksjonsevnen og mangfoldet bevares samt at naturressursene skal disponeres ut fra langsiktig allsidige betraktninger som ivaretar den rett også for etterslekten – sterke og gode senterpartiverdier. Avslutningsvis vil jeg ta opp Senterpartiets forslag nr. 4 om ny § 108 i Innst. 187 S samt de primære og sekundære forslag vi går inn for i innstillingene Stortinget i dag behandler.