trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Nei, det er ikke redskapstype, det er størrelsen. For det er jo ikke tvil om at båter av en viss størrelse er mer effektive enn mindre båter. Kongekrabbefiske med teine er et veldig godt eksempel. Fisker du kongekrabbe med teine fra en båt under 21,35 meter, kan du gå mye nærmere land enn om du fisker med teine og må gå lenger ut til havs, og da er det jo teina som er redskapet. Man blir regulert på forskjellig vis i henhold til størrelse. Det er akkurat det samme her – store båter kan fortrenge små båter. For at vi skal sikre den minste sjarkflåten, og sikre kystbefolkningen i disse områdene, innfører vi et prinsipp om over og under 15 meter – men der man selvfølgelig kan gi dispensasjoner. Da kan f.eks. fjordfiskenemnda diskutere fleksibilitet her og komme fram til gode lokale løsninger. Det er tanken med dette – fortrinn for kystbefolkningen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Det er interessant å høre på denne ordvekslingen som her foregår. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Helleland, som viser til at Høyre er enig i departementets tolkning av folkeretten. Det er de rød-grønne partiene også enige i, men likevel er det jo lov til å drive politikk, og det er jo det vi gjør. Vi legger altså til rette for verdiskaping, vi legger til rette for aktivitet i områder som beviselig kan ha sakket akterut, og sakket mye mer akterut enn mange andre områder langs kysten. Det vi gjør her, er å prioritere kystbefolkningen, og så prioriterer vi de minste båtene. Vi prioriterer folk som bor langs fjordene. Det vet vi gir en overslagseffekt med hensyn til aktivitet på land. Den fisken som blir fisket av disse fiskerne, blir ikke frosset og fraktet til verken Møre eller Kina – nei, den blir fraktet i land i disse områdene og gir aktivitet. Det er bakgrunnen for at vi legger til rette for dette. Vi prioriterer både fisk – fisk lever fiskere og befolkningen for øvrig av – og, som sagt, de minste fartøyene. Det er jeg veldig glad for at vi har blitt enige med Sametinget om. Vi er uenige om noen prinsipper, men vi har begynt å diskutere realiteter, innhold. Det er vi enige med Sametinget om, og det er jeg veldig glad for.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Råfiskloven er en uhyre viktig lov for norske fiskere. På kysten kalles den fiskernes grunnlov. Loven gjorde at fiskerne ikke bare var avhengig av kjøpernes prisfastsettelse, slik som det var tidligere. Det historiske element i råfiskloven kan ikke, og bør ikke, undervurderes. Den gjorde fiskere til likeverdige partnere med kjøpere. Jeg registrerer at meldingen antyder en justering, endring eller modernisering av råfiskloven. Jeg vil bruke et annet ord, en svekkelse av norske fiskeres rettigheter kan bli resultatet. Fiskernes rette prisfastsettelse er ikke et ensidig diktat, et begrep som enkelte bruker. Vi har sett at Råfisklaget ved flere anledninger har satt ned prisen, til stor irritasjon for norske fiskere – for hvem vil vel gå ned i lønn? Disse prisjusteringene viser at markedet virker, og at prisfastsettelsen følger dette. Kjøperne har sitt våpen hvis de mener prisen er for høy. De kan nemlig la være å kjøpe. En endring av råfiskloven kan svekke norske fiskere, noe jeg vil advare mot. Dette er en næring som bringer store verdier til landet. Den er ikke subsidiert, den trenger ikke ytterligere å reguleres, og en endring av lovverket må føre til forenkling og forbedrede forhold for norske fiskere. Det tjener næringen på, det tjener kvaliteten på produktene på, og det tjener Norge på. Til slutt: Frank Bakke-Jensen kommenterer og karakteriserer Steinar Gullvågs forsvar av råfiskloven som gammeltestamentlige holdninger. Jeg vil antyde at en ordbruk som modernisering av råfiskloven kan – ikke nødvendigvis vil – kamuflere store endringer som ikke er positive for norske fiskere. Dette skal vi passe på. Endringene i råfiskloven skal forbedre loven, ikke svekke den.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Endelig skal Kystfiskeutvalgets innstilling behandles i Stortinget. Det har vært en lang vei dit fra Kystfiskeutvalget for Finnmark ble oppnevnt i juni 2006. Utvalget var bredt sammensatt, og de gjennomførte møter med alle berørte kommuner i Finnmark, dvs. i 17 av 19 kommuner. En slik involvering var imponerende, men også nødvendig. Resultatet som ble lagt fram, var også enstemmig i Kystfiskeutvalget. Den framlagte proposisjonen følger også hovedforslagene til Kystfiskeutvalget – unntatt på et par prinsipielt viktige områder. Jeg skal kommentere to av dem. For det første: Utvalget mente at det eksisterer en rett til fiske for befolkningen i Finnmark basert på folkeretten. Det andre er at utvalget foreslo en lokal forvaltning av fiskeressursene. På disse to områdene har ikke departementet fulgt opp Kystfiskeutvalgets forslag. Jeg representerer Finnmark og Arbeiderpartiet her på Stortinget, og vi ønsker å få lovfestet en rett til fiske basert på folkeretten. Men når departementet legger opp til å lovfeste retten til fiske til alle som bor i Finnmark, Nord-Troms og de andre berørte sjøsamiske områdene, og som eier et merkeregistrert fartøy under 11 meter og er registrert i fiskermanntallet, er min vurdering at dette langt på vei imøtekommer kravet. Finnmark fylkesting ønsker ikke en lokal forvaltning av fiskebestandene og fiskeressursene, og mitt syn er at det er riktig. Fisk er en nasjonal ressurs og må forvaltes nasjonalt, ikke fordi ingen andre kan gjøre det, men vandrende bestander må ses i et helhetlig og nasjonalt perspektiv, og uttak gjennom kvotefastsettelser må baseres på hva bestanden tåler, og det verken kan eller bør fragmenteres i lokal forvaltning. Torskebestanden i Barentshavet er nå i så god forfatning at det er det beste beviset på at Norge fører en forsvarlig fiskeripolitikk, med et uttak som bestanden tåler. Det kan i tillegg oppnevnes en fjordfiskenemnd som kan spille inn synspunkt på forvaltningen, basert på nærhet, erfaring og lokal kunnskap. Det at fjordene forbeholdes kun den minste flåte, kan begrense et godt seifiske på tradisjonelle felt. Her må man bruke fornuft, slik at ikke enkelte får redusert sine inntekter i noe som er ment å styrke finnmarksfiskerne. Vi har mange seifiskere i Finnmark, og disse må hensyntas. Jeg registrerer at det er mulighet for dispensasjon i begrensninger av fjordene. Jeg er overbevist om at dette blir en god ordning, som kommer til å tjene fiskerne og befolkningen i Finnmark.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Denne saken handler ikke bare om regulering av fiskerier. Denne saken har utgangspunkt i samepolitikk, og det er grunnen til at vi diskuterer den. Den handler om forpliktelser som den norske stat har overfor sin urbefolkning, og ja – det vil føre til forskjeller mellom enkelte i sør og nord, men vi innfører forskjeller for å rette opp i urettferdigheter. Jeg synes at Høyre har hatt et veldig stødig forhold til samepolitikken, og jeg tror faktisk at det er endringer i det nå. Det registrerer vi med uro – ikke fordi vi ikke kan være uenige om ting, for det bare beriker debatten, men hvis Høyre legger seg på den linjen som Fremskrittspartiet har, bidrar ikke det til å utvikle en god politikk for den samiske befolkningen. Vi som er finnmarkinger, vet at samepolitikk vekker følelser. Jeg tenker at vi som er Finnmarks representanter, må bidra til at vi oppfyller våre nasjonale forpliktelser – det er viktig. Det er viktig at vi får til et system som gjør at kyst- og fjordbefolkningen i Finnmark får et bedre materielt grunnlag. De 3 000 tonnene er et godt eksempel. Representanten Lillian Hansen viste til at dette kan gi økt lønnsomhet. Jeg skulle likt å være på årsmøtet i Fiskarlaget Nord når representanten Frank Bakke-Jensen skal forklare hvorfor han har gått imot at fiskerne i dette området skal tjene bedre.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Høyre mener i sin merknad at forslagene om å opprette fjordfiskenemnd ikke er godt nok begrunnet, målt opp mot de ulempene dette vil medføre, med bl.a. økt byråkrati. Bakgrunnen for å etablere fjordfiskenemnd er at departementet ser det som en styrke for fiskeriforvaltningen med et sånt rådgivende organ. Dette er det redegjort veldig godt for i proposisjonen. Det foreligger ingen planer om at nemnden skal ha egen administrasjon, men den skal benytte seg av kompetansen som bl.a. ligger i regionkontorene til Fiskeridirektoratet. Hva slags ulempe er det representanten Frank Bakke-Jensen sikter til når det ikke er lagt opp til økt byråkrati, og er Høyre på et generelt grunnlag imot at myndighetene innhenter råd om lokale forhold, praktiske utfordringer i fisket, eller er det bare i denne saken, som omhandler samiske forhold?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Nå er det denne saken vi behandler her i dag, og bakgrunnen for å etablere ei fjordfiskenemnd er at departementet ser det som en styrke for disse områdene og for fiskeriforvaltningen med et slikt rådgivende organ. Bakgrunnen for dette er det redegjort meget godt for i proposisjonen, og jeg tror det er redegjort høvelig bra også i mitt innlegg for hvorfor vi ønsker ei slik fjordfiskenemnd. Det foreligger ingen planer om at denne nemnda, som jeg også sa, skal ha egen administrasjon. Den skal benytte seg av kompetansen som ligger i regionkontorene til Fiskeridirektoratet i dag. Så dette er en sak som omhandler proposisjonen vi behandler i dag, og ingen annen sak.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Jeg redegjorde for hva som er vårt syn i denne saken. Den handler om å legge til rette for at fiskerne skal få utnyttet lokale ressurser, og da foreslås det å innføre et forbud mot fiske innenfor fjordlinjene for fartøy over 15 meter, men med muligheter for å gjøre unntak. Ja, Arbeiderpartiet registrerer at dette forslaget er omstridt, men vi er enig i at det er viktig å sikre at de minste fartøyene får muligheten til å fiske kvotene sine i fjordene på denne måten, uten konkurranse fra større og mer effektive fartøy i fisket på lokale bestander.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Per nå har jeg ikke registrert at det ligger noen saker om akkurat det som representanten Nesvik etterspør. Det som er det aller viktigste nå, er at det som ligger til grunn for de forslagene som ligger her i dag, vil ha en positiv virkning for fiskeaktiviteten og næringsutviklingen rundt omkring i de virkeområdene som vi nå snakker om. Mange lokalsamfunn i disse områdene er blant de mest sårbare for både ressurssvingninger og økonomiske konjunkturer.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Fremskrittspartiet er på et generelt grunnlag ikke for å tildele særrettigheter til den kystsamiske befolkningen, sies det. Internasjonalt vet vi at urfolk og lokalsamfunn, f.eks. på New Zealand, i Chile og i Alaska, har fått særlige rettigheter til å utnytte viltlevende marine ressurser i utøvelsen av fiske. Dette er beskrevet veldig godt i proposisjonen. Betyr det at Fremskrittspartiet er så prinsipielle at de ikke anerkjenner andre lands beslutninger om at det i deres land eksisterer særskilte rettigheter for deres urfolk eller enkelte lokalsamfunn? Er man så prinsipiell?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
I merknadene i saken sier Kristelig Folkeparti, sammen med Høyre, at de finner det merkelig og unødvendig at uavklarte spørsmål om fiskerettighetene skal avgjøres av Finnmarkskommisjonen, og at denne kommisjonen ikke har mandat til å tolke lovverket på dette området. Dette mandatet vil kommisjonen nå få ved endring av § 29. En eventuell eksistens av denne type rettigheter kan ikke utelukkes. Slike avklaringer er viktige, og det bør være en enklere vei for de fiskerne som kan dokumentere slike krav, enn å gå gjennom domstolene. Hvorfor vil ikke Kristelig Folkeparti gå inn for en forenkling på dette området?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
I denne saken framstiller opposisjonen det som om disse tiltakene som er foreslått, har enorme konsekvenser. Da skal jeg ta noen eksempler. For 2011 og 2012 er det satt av 3 000 tonn til åpen gruppe i virkeområdene – for de foreslåtte tiltakene i oppfølgingen av Kystfiskeutvalget. Det ble organisert gjennom en tilleggskvote på 6 tonn til disse fartøyene som fisker i åpen gruppe. Hvis man legger til grunn minsteprisen, i størrelsesorden 10 kr til ca. 12 kr i rundvekt, kan det forventes opp mot 72 000 kr mer i inntekt per båt for dem som tar del i denne kvoten. Dersom man får pris over minstepris, vil inntektene selvfølgelig bli større. Konsekvensene for de enkelte aktørene som ikke får ta del i tilleggskvotene, vil være relativt små, men vil avhenge av kvotene de enkelte år. Ut fra 2012-reguleringen vil et fartøy med hjemmelslengde på f.eks. 11 meter få om lag 550 kilo mindre i kvote, med en tilleggskvote på 3 000 tonn. Ut fra en snittpris på torsk – i perioden 2000–2011 – tilsvarer dette altså 7 205 kr. Jeg tror at Høyre og Fremskrittspartiet bevisst overdriver konsekvensene av disse tiltakene. Det er nok sånn at det er prinsipielle grunner til at det argumenteres mot deler av disse tiltakene. Det er greit. Det er også greit å få avklart at Høyre legger seg på argumentene til Fremskrittspartiet.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Den saken vi behandler i dag, er en svært viktig sak for befolkningen i Finnmark, og da særdeles viktig for dem som bor langs vår kyst og i våre fjorder. Det handler om retten til fiskeriressursene, som bokstavelig talt er utenfor deres stuedører. Hvordan kan representanten Frank Bakke-Jensen, som representant fra Finnmark, forsvare at han går imot å lovfeste retten til å fiske for alle som bor i Finnmark?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Så har jeg litt lyst til å ta opp hvordan et parti som Høyre som i alle mulige sammenhenger forsøker å framstille seg som forsvarer av lokaldemokratiet, og samtidig går imot fjordfiskenemnden, som nettopp vil bringe beslutninger og innflytelse nærmere dem det gjelder. I dette tilfellet er det befolkningen i ditt eget hjemfylke.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Høyres og Fremskrittspartiets argumentasjon om å forankre beslutningsevnen hos den det gjelder mest, blir bare ord, det har debatten i salen i dag vist – for når muligheten kommer til å omsette ord til handling, er det plutselig ikke mulighet eller vilje til stede. Hvorfor er det viktig å ha lokal forankring i slike saker som vi behandler i dag? Vi har eksempler nok på hvordan storkapitalen og deres hånd om fiskeriressursene gjør livet vanskelig for ansatte i fiskeriindustrien og deres familier. Røkke og trålerkonsesjonene er et godt eller et dårlig eksempel – alt ettersom hvilke ord man vil bruke – på hvordan det kan gå når storkapitalen får for stor makt over forvaltning og bosetting. Det er nettopp det siste som er en utfordring i denne saken. Vi vet at folketallet i Kyst-Finnmark i løpet av de siste 30 årene har gått ned med nesten 50 pst. i enkelte samfunn. Det er ingen tvil om at dette henger nøye sammen med utviklingen i fiskeriene. For å bøte på den utviklingen som vi ser, er dagens vedtak et lite, men viktig steg i riktig retning, ved at vi får lovfestet retten til å fiske for alle som bor i Finnmark. Denne saken handler om å ville og tørre å ta politiske beslutninger som utfordrer dagens ressursregime på enkelte områder. Representanten Harald Nesvik karakteriserer forslaget om en tilleggskvote for torsk i åpen gruppe på 3 000 tonn som en rar ting. Det er ingen rar ting – det handler om hverdagen for tusener av mennesker, slik at de kan skape en tryggere og bedre hverdag og tilværelse for de mange kystsamfunn som de representerer. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet og Høyre ikke vil være med på dette. I motsetning til regjeringen vil de fortsatt bare prate – men vi gjør ord til handling. Det handler om politikk og om politiske valg, og i dette tilfellet viktige distriktspolitiske tiltak for Finnmarks befolkning. For befolkningen i Finnmark handler det om deres hverdag, for Fremskrittspartiet handler det om en rar ting. Dette er en god dag for hele befolkningen i Finnmark.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Representanten Harald T. Nesvik lurte fra talerstolen på hvorfor vi behandler en sak som bare har fokus på Finnmark. Men det er jo nettopp det saken angår! Dette er jo et svar på et spørsmål som Stortinget har bedt oss om å utrede, om samers og andres rett til å fiske utenfor Finnmark. Dermed vil dette selvfølgelig få et lokalt geografisk tilsnitt. Men det handler også om distriktspolitikk. Jeg vet at begge disse to temaene – minoriteter og distriktspolitikk – er vanskelige temaer for Fremskrittspartiet, men for oss er de særdeles viktige. Derfor er de tiltakene som vi foreslår her, viktige, også at man fra denne talerstolen kan argumentere for å ta lokaldemokratiske valg, som i dette tilfellet. Det synes jeg regjeringen med æren i behold gjør i denne saken.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-04:
Denne saka gjeld oppfølging av Kystfiskeutvalet si innstilling. Oppgåva til utvalet var på prinsipielt grunnlag å utgreie samar og andre sin rett til å fiske i havet utanfor Finnmark. Også Samerettsutvalet har uttalt seg om dette spørsmålet med utgangspunkt i folkeretten. Kystfiskeutvalet gjorde eit omfattande arbeid, og det har vore ein lang og grundig prosess etter at utvalet la fram si innstilling. Regjeringa har gjennomført breie høyringsrundar, som bl.a. omfatta høyring med fylkeskommunar og kommunar i det aktuelle området. Sidan 2009 har regjeringa gjennomført konsultasjonar med Sametinget om tiltak for å følgje opp intensjonane i Kystfiskeutvalet si innstilling. Det har dessverre ikkje vore mogleg å kome fram til semje om den grunnleggjande rettsforståinga i spørsmålet, men SV er svært glad for at det no er semje mellom regjeringa og Sametinget om dei konkrete tiltaka som blir lagde fram i denne saka i dag. Formålet med tiltaka er å ta vare på kystkulturen i dei sjøsamiske områda. Det er viktig å sikre aktivitet og busetnad i dei kystdistrikta der sjøsamane bur. Regjeringa foreslår fleire tiltak for å betre forholda for den minste, kystnære flåten, for på den måten å styrkje lokalsamfunna i dei aktuelle områda. Eitt av dei sentrale tiltaka er ein tilleggskvote for torsk i open gruppe i dei aktuelle områda. I år er denne kvoten på 3 000 tonn. Vidare blir det foreslått å innføre forbod mot å fiske innanfor fjordlinja for fartøy over 15 meter. Dette tiltaket vil gjere det lettare for den minste flåten å kunne fiske kvotane sine. Det er viktig å leggje til rette for det kystnære fisket, som har vore av stor verdi for dei utsette kyst- og fjordsamfunna i nord. Regjeringa foreslår også å opprette ei fjordfiskenemnd for Finnmark, Troms og Nordland. Det er vidare lagt opp til ein prosess for å få på plass ei rammeavtale mellom Fiskeri- og kystdepartementet og Sametinget om konsultasjonar som omhandlar fiskerispørsmål. Dette er tiltak som legg til rette for ei brei forankring av forvaltninga av dei kystnære ressursane, noko SV er svært glad for. Regjeringa legg til grunn at dagens fiskeriforvaltning er i tråd med folkeretten. Regjeringa foreslår likevel fleire tiltak for å styrkje rettane til kystsamfunna med kystsamisk tradisjon. Det er mange distriktspolitiske, kulturelle og samfunnsmessige grunnar til å leggje til rette for at desse lokalsamfunna skal kunne utvikle seg vidare. SV er glad for at vi no kan få på plass tiltak som legg betre til rette for å ta vare på og vidareutvikle dei små kystsamfunna. Med dei tiltaka som blir lagde fram i denne saka, legg regjeringa til rette for at forvaltninga også for framtida vil vere klart innanfor dei rammene som følgjer av folkeretten. Det er i tråd med intensjonane i Kystfiskeutvalet si innstilling.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-04:
Eg merka meg at representanten sa at han var imot regionalisering av fiskeriforvaltinga. Eg vil gjerne då vite: Meiner han på prinsipielt grunnlag at det er gale å ta distriktspolitiske omsyn i fiskeriforvaltinga?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Dette er en veldig viktig dag for den sjøsamiske befolkningen og for alle de andre som bor i disse områdene, uavhengig av hvilken etnisitet man har. I mange år var det fiskerne nettopp i disse områdene som var taperne da kvoter skulle fordeles og reguleringer skulle bestemmes. I dag har heldigvis utviklingen snudd i mange av de sjøsamiske bygdene, med god tilgang på fisk og god tilgang på ungdom som ønsker å bli fiskere. Med de vedtakene Stortinget skal gjøre i dag, ligger forholdene veldig godt til rette for optimisme og ny giv i de sjøsamiske områdene. For det første anerkjenner Stortinget i dag betydningen av fiske som grunnlag for den samiske kulturen, gjennom at man lovfester retten til fiske for alle som bor i de sjøsamiske områdene, og ved at hensynet til samisk kultur vektlegges i lovverket. For det andre styrker vi det demokratiske elementet i fiskeriforvaltningen gjennom den nye fjordfiskenemnda. Dessuten slutter flertallet seg også til de grepene som fiskerne vil merke best i hverdagen, nemlig den egne kvoten til den minste og mest sårbare gruppen, og at fartøy over 15 meter som hovedregel ikke skal slippe inn i fjordene. Med det innfris et flere tiår gammelt krav fra disse gruppene. Det er fortsatt diskusjoner om rettighetsspørsmålene. Det er veldig delte meninger. Nettopp derfor er det klokt at Finnmarkskommisjonen nå får et utvidet mandat der den kan utrede også rettighetskrav som kommer fra enkeltgrupper eller personer med krav om fiskeplasser, som man har en parallell til også på land gjennom Finnmarkskommisjonen – som Høyre jo i sin tid var for. Jeg må si jeg er veldig overrasket over at man går imot at folk skal få utrede sine rettskrav også til sjøs, og i stedet henviser dem til domstoler, med de kostnader det har i form av advokatsalær, og selvfølgelig uten den folkelige, demokratiske forankringen som Finnmarkskommisjonen har når de skal behandle den type ting. Men her synes Høyres og høyresidens filosofi å være at det å få prøvd sin rett skal forbeholdes de som har penger, og ikke den lille mann eller kvinne langs kysten i nord. De siste årene har det vært bred politisk enighet i samepolitikken, med unntak av Fremskrittspartiet, og det har vært veldig bra. Jeg legger merke til at Høyre nå hopper av den brede, tverrpolitiske enigheten og klistrer seg mye tettere inntil Fremskrittspartiet. Det er ikke slik – som saksordføreren sier – at man går imot enkelte elementer i regjeringens forslag, man går imot alt av substans.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Fremskrittspartiets synspunkter i disse spørsmålene er velkjente, og jeg bruker ikke tid på dem. Det som er nytt, er Høyres standpunkter i disse spørsmålene. Det fortjener en kommentar. Høyre stemmer imot alle de virkemidlene som har substans, i det som behandles i Stortinget i dag. De går imot en lovfestet rett for befolkningen i disse områdene til å fiske. De går imot 15 meters grense i fjordene. De går imot en egen tilleggskvote for åpen gruppe. De går imot fjordfiskenemnda. Og de går imot at folk skal få prøvd sin rett i Finnmarkskommisjonen. Jeg synes ikke representanten Bakke-Jensen svarte godt på utfordringen med hensyn til kommisjonen. Han kom med praktiske betraktninger. Ja, praktiske utfordringer kan alltid løses. Men på det prinsipielle spørsmålet hørte jeg ikke at representanten Bakke-Jensen hadde et godt svar. Jeg mistenker ham for ikke å være enig i det som partiet Høyre fronter i denne saken – egentlig, innerst inne. Så blir det sagt av Høyre at fjordfiskenemnda vil bli så byråkratisk og dyr. Vel, vi valgte ikke demokratiet i Norge fordi det var så veldig billig eller så veldig effektivt. Men vi har valgt det fordi det er riktig. Her gir vi altså befolkningen i de berørte områdene et nytt verktøy for at de kan være med og påvirke sin hverdag. Det mener jeg faktisk er veldig bra. Så til spørsmålet om 15-metersgrensen når det gjelder fjordene. Det er klart at man har begrensede ressurser i en fjord. Man har småbåter med få muligheter til å gå til neste fjord eller ut på havet, og så har man store båter som har mye større muligheter til å flytte seg til et annet sted hvis været er dårlig. Da mener jeg faktisk det er riktig å sikre de minste båtenes fiskemuligheter først. Høyre har her sagt veldig lite om alternative forslag. Er man imot at man skal ha en lengdebegrensning i fjordene, eller skal det være fritt fram for alle? Skal trålerne komme inn og fiske helt innerst i fjordene? Det skulle jeg gjerne fått et godt svar på – det har jeg ikke fått her. Representanten Bakke-Jensen uttrykte også at dette ville forsterke urettferdigheten. Nei, det er tvert imot – nå løfter vi grupper som historisk sett har kommet dårlig ut når ressursene skulle fordeles. Hvis vi skal gi alle like muligheter i dette landet, kan vi ikke behandle alle likt. Her setter vi i gang med noen verktøy for å løfte dem som har minst. At Høyre er imot distriktspolitiske virkemidler, er ikke noe nytt, men det nye er altså at man ikke lenger tar ansvar for samepolitikken, og det er trist.
Trond Helleland (Høyre), 2012-06-04:
Jeg hadde gleden av å være saksordfører for finnmarksloven. Det var et langt lerret å bleke – vi holdt på her i huset i over to år. Vi hadde konsultasjoner både med fylkestinget i Finnmark og med Sametinget. Det endte opp med bred politisk enighet. Da er det viktig å ta utgangspunkt i hva vi ble enige om den gangen. Det vi var enige om, var lovens virkeområde, § 2: «Loven gjelder for fast eiendom og vassdrag med naturressurser i Finnmark fylke. I strandlinjen gjelder loven så langt ut i sjøen som den private eiendomsretten strekker seg.» Så var det en lang debatt, og det var et press, særlig fra Arbeiderpartiet, om å inkludere kystfisket. Det ble flertallet enige om at skulle utredes. Den utredningen har nå kommet på bordet, og Høyre har da valgt å tolke dette på den måten som jeg ser av innstillingen at Fiskeri- og kystdepartementet også tolker det, nemlig at fisken er en nasjonal ressurs. Vi vil naturligvis forholde oss til de folkerettslige forpliktelsene, men akkurat på dette området er det faktisk ganske stor uenighet om hvordan dette skal tolkes. Det er derfor det har vært nedsatt et utvalg, og det er derfor regjeringen, med tidligere fiskeriminister Helga Pedersen som første initiativtaker, har dratt i gang dette for å finne ut om hvor vi skal lande. Nå står vi altså i den situasjonen at Høyre står på det standpunktet som vi sto på da finnmarksloven ble utredet og forhandlet. Vi gikk med på en utredning, men utredningen har ikke gjort at vi ønsker å endre standpunkt. Jeg mener at Høyre står fast på finnmarksloven, og at vi står fast på det vi ble enige om den gangen. Det vi ikke er med på, er det utredningsvedtaket som nå er presentert i Stortinget som en konklusjon, der jeg registrerer at Fiskeridepartementet har en helt annen oppfatning enn det Arbeiderpartiet forfekter i denne salen.
Trond Helleland (Høyre), 2012-06-04:
Det er viktig at denne saken også blir diskutert i Stortinget. Vi hadde jo en debatt i forrige uke på UDIs vårkonferanse om samme tema, men det er helt åpenbart at det er en del uklarheter, eller i hvert fall usikkerhet, rundt avslagsgrunn og hvorfor det er sånn at kvinner i mindre grad får familieetablering enn menn, hvis en ser på prosentandelen. Som utgangspunkt har Høyre det prinsipp at all innvandring til Norge som ikke gjelder beskyttelse mot forfølgelse, skal forutsette at en er i stand til å forsørge seg selv og sin familie. Det er alle partier enige om. I hvert fall da vi behandlet utlendingsloven i 2008, som foregående taler var inne på, var det et samlet storting som slo fast at underholdskravet måtte være på plass. Det har vært diskusjon om hvor høyt det skal være. I dag er det lønnstrinn 8, dvs. 232 400 kr i året er den inntekten en må ha. Jeg kan ikke si at det er spesielt høyt. Når målsettingen er at en skal kunne forsørge seg selv og sin familie, er det et ganske rimelig krav, som viser at Norge har en sjenerøs ordning for familiegjenforening og familieetablering. Så er det disse poengene som representanten Trine Skei Grande tar opp i sitt innlegg, og som justisministeren nå sier at hun ser på. Det er vi i Høyre glade for. Vi vil gjerne ha en gjennomgang av dette og synes det er viktig at det blir tatt opp. Det som jeg har fått flest henvendelser om, er nettopp denne inntektsgrensen med hensyn til når du har tjent de 232 000. Hvis du har en årsinntekt i 2012 på 450 000 kr, men ikke tjente noe i foregående år, får du altså ikke familiegjenforening. Det synes veldig urimelig. Jeg mener at en med litt større smidighet må kunne se på den eksisterende inntekt og ikke kun skjele til fjoråret. Etter det jeg skjønner, er det veldig få andre land, om noen, som praktiserer regelverket på den måten. Det er nok også tilfelle, slik jeg har fått det referert fra møtet med bl.a. Grenseløs kjærlighet som jobber med disse spørsmålene, at mange av de mannlige partnerne som vil inn i Norge og forenes, eller gifte seg, ofte har fått avslag på grunn av manglende eller usikker identitet. Det kan ha noe å gjøre med hvor de kommer fra. Det ble referert til kvinner fra Filippinene, Thailand og Russland, som i all hovedsak får opphold fordi de har en grei identitet, som det ikke er grunn til å stille spørsmål ved, mens en del av de mannlige søkerne kommer fra land som gjør at det er vanskeligere å fastslå identiteten deres. Dette er blant de tingene som Justisdepartementet nå sikkert vil se på i sine vurderinger. Jeg er trygg på at det nå, med det fokuset som er på denne saken, vil bli en gjennomgang som gir oss et regelverk som ikke diskriminerer på kjønn, men som allikevel er tydelig på at underholdskravet ikke er noe som en skal ha unntak fra. Underholdskravet er der, men underholdskravet må etter min mening praktiseres på den måten at en også skjeler til den inntekten som vedkommende referanseperson har i øyeblikket, og ikke kun i fjoråret. Jeg ser fram til videre behandling av saken i komiteen og til at justisministeren kommer tilbake til Stortinget når regelverket er gjennomgått og saken er belyst.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Jeg tok ordet bare for å slå fast at det ikke er noen tvil om at de rød-grønne partiene mener at denne saken er i henhold til folkeretten, at det er den som er grunnlaget. Vi har ikke ment noe annet. Det som er skilnaden her, og som kommer fram også når det gjelder å ivareta samiske interesser i disse områdene, er at en gjennom utredningen og gjennom departementets vurderinger har kommet fram til at det er ønskelig med en lovfesting av disse rettighetene, basert på at det er stor usikkerhet knyttet til det kystnære fisket i disse områdene. Derfor har vi funnet ut at det er fornuftig å ivareta dette gjennom en egen lovgivning, slik det framkommer av saken. Det igjen inkluderer at en ivaretar samiske interesser på en god måte. Slik sett er dette en god oppfølging av den politikken vi alltid har stått for.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Jeg er glad for at det er tilslutning til forslaget om endringer i utlendingsloven for å gi hjemmel til at andre Schengen-land etter avtale skal kunne få kompetanse til å avslå en visumsøknad på vegne av Norge, ikke bare innvilge på vegne av Norge, som vi har regler for nå. Siden Norge og andre land som deltar i Schengen-samarbeidet, ikke har ambassader i alle land, har avtaler om representasjonssamarbeid, med henblikk på å innvilge visum på vegne av hverandre, vært en viktig del av Schengen-samarbeidet også for Norge siden vi ble Schengen-medlem i 2001. Dette samarbeidet er med på å effektivisere utlendingsforvaltningen og bidrar til raskere saksbehandling. Det innebærer økt service overfor søkerne og er ressursbesparende der Norge ikke har egen ambassade. Det er viktig at dette samarbeidet nå utvides til å kunne innebære at landene også kan avslå en søknad på vegne av hverandre, på samme måte som de kan innvilge på vegne av hverandre. Det at vi gir Schengen-land myndighet til også å avslå visumsøknader på vegne av Norge, er avgjørende for å få videreført de representasjonsavtalene vi i dag har med sentrale Schengen-land. Jeg vil likevel understreke at vi selvsagt vil følge med i utviklingen, og skulle antall visuminnvilgelser endre seg vesentlig i negativ retning, er det naturlig å se nærmere på en eventuell sammenheng med avslagspraksis i de land som representerer oss. Komiteen har i sin innstilling berørt situasjonen for irakiske visumsøkere og reist spørsmålet om det er mulig å finne løsninger, slik at visumsøknader kan fremmes fra Erbil i Nord-Irak, eventuelt gjennom et annet Schengen-lands konsulære representasjon. Det svenske konsulatet i Erbil er nevnt som en mulighet. Etter det jeg er kjent med, har imidlertid konsulatet i dag ikke viseringsmyndighet. Jeg vil i denne sammenheng peke på at situasjonen i landet gjør det nødvendig for Schengen-land å ta hensyn til den sikkerhetsmessige utfordringen en kø av visumsøkere kan innebære. Vi skal likevel ha spørsmålet med oss videre, og jeg ser det uansett som naturlig å avvente utrullingen i regionen av Schengens visuminformasjonssystem, VIS, og se på muligheter i lys av dette. VIS skal etter planen være i funksjon mot slutten av året.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Jeg opplever denne interpellasjonen som viktig, og det er også svært viktig at vi sikrer likestillingsaspektet i dette regelverket. Det var mye diskusjon knyttet til både tvangsekteskap og underholdskrav for en tid siden, og det var bred enighet om å sikre best mulig mot tvangsekteskap gjennom dette regelverket, og i tillegg til underholdskravet er det etablert egne regler for en intervjuordning som også skal sikre mot det. Underholdskravet, som vi har til vurdering i departementet nå, er det også nødvendig å gå igjennom, med utgangspunkt i at vi både sikrer deltakelse i arbeidslivet og hensyntar det grunnleggende ønsket om evne til forsørging, og med andre ord ikke bidrar til at reglene gir økte velferdsbyrder for samfunnet, rett og slett gjennom måten regelverket utformes på. Når det gjelder spørsmålet om endringer, har jeg – det pekte også interpellanten på – dette til vurdering nå. Siktemålet er å komme tilbake til dette spørsmålet i løpet av kort tid. Når det gjelder både problemstillingen proforma og kommentarer til enkeltsaker, er det slik at enkeltsakene behandles av utlendingsmyndighetene. I tillegg til god generell kompetanse på området er det svært viktig også å sikre god landkunnskap og god evne til å gjennomføre korrekt saksbehandling. Det er ikke riktig av justisministeren å kommentere enkeltsaker – ikke har jeg kunnskap som gjør det riktig, og heller ikke myndighet knyttet til avgjørelser som gjør det mulig. Men det er en selvfølge at dette regelverket ikke er utformet med sikte på moralisering.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-06-04:
Det sentrale i denne debatten fra mitt ståsted er at vi trenger å gå igjennom og se om det er utilsiktede utslag av gjeldende regelverk. Det er ingen tvil om at livet er mangfoldig også på dette området, og at det å etablere et godt regelverk som evner å håndtere de ulike situasjonene, er krevende. Når det er sagt, mener jeg vi grunnleggende sett har et regelverk på plass som følger opp de intensjonene som også er lagt i denne sal, og at vi har en utlendingsforvaltning som bestreber seg på å sikre at enkeltsakene er godt opplyst, og at avgjørelser fattes i henhold til regelverket. Det er likevel noen utfordringer som det er riktig å se nærmere på. Utgangspunktet er, som sagt, å sikre at vi ikke får utslag som i likestillingsøyemed er uakseptable. Når det gjelder krav til underhold, har vi i mange sammenhenger diskutert både fireårsregelen og nivået. Dokumentasjon på siste års inntekt har også vært et tema. En av de tilpasninger som vi med rette har sett er gjort i praksis, er at man aksepterer selvangivelsen og ikke den endelige ligningen, noe som også er med på å spare inn noen måneder i tilknytning til den tid det tar å dokumentere nødvendige opplysninger. Når det gjelder selve nivået på underholdskravet, er det, som sagt, slik at vi her vil gjøre en gjennomgang, og vi vil komme tilbake med eventuelle endringer også på dette området i løpet av kort tid.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-04:
Jeg vil takke statsråden for svaret, og jeg håper hun er helt oppriktig i det at det å ha en kjønnsdimensjon når man skal gå igjennom dette regelverket, faktisk er ganske viktig. Det å tro at man skal få til millimeterrettferdighet med et enda mer innviklet og avansert regelverk, tror jeg ikke kommer til å få oss i mål. Underholdskravet har to målsettinger. Det ene er å unngå tvangsekteskap, og det var hovedargumentasjonen i denne sal da vi innførte regelverket. Det andre er selvfølgelig – og det støtter Venstre helt – at du ikke skal kunne bringe folk hit som ikke er i stand til å forsørge seg sjøl eller kan bli forsørget av den man skal bo sammen med. Jeg mener at når du heter Greta, er fra Trøndelag og er 52 år, slik som en av de damene jeg viste til, er sjansen for tvangsekteskap – og at det er det virkemidlet man da skal gå inn og bruke – forholdsvis liten. Når hun skal gifte seg med en jevnaldrende mann fra Egypt, må man bare krysse av på at tvangsekteskap ikke er en aktuell problemstilling. Det er ikke det man er redd for skal skje, og da trenger man på en måte ikke å gå i detalj på det. Så er det slik at det blir en kjønnsdimensjon fordi kvinner er yngre når de gifter seg. Jeg mener at det også må tas med når man skal utforme et regelverk som ikke skal være diskriminerende. Så har jeg lyst til å spørre statsråden om begrepet «proforma». Dess mer jeg går inn i det, virker det som det er lettere å bruke «proforma» overfor kvinner enn overfor menn. Man går grundigere inn og vurderer om dette er et ordentlig ekteskap når det gjelder kvinner, enn når det gjelder menn. Man går inn og analyserer hvorvidt disse damene blir lurt, eller hvorvidt man lurer noen andre. Jeg oppfatter at hvis du f.eks. ser på familiegjenforening fra Egypt, Tyrkia eller India når det gjelder kvinner, er det en helt annen praksis enn når det gjelder menn for Thailand, Filippinene og Russland. Da er det ingen vurdering av om noen blir lurt. Det er ingen vurdering av hvor sterk kjærligheten er fra begge parter. Det er en helt annen vurdering som legges i «proforma» når det er kvinner som er aktører, enn når det er menn. For meg har dette en moralsk undertone som sier at kvinner oftere blir lurt, og som sier at kvinner som gifter seg med menn fra utlandet, gjør det av andre moralske grunner enn norske menn som finner kjærligheten i et annet land. Jeg mener at det bare er fint at noen finner kjærligheten i et annet land. Det bringer mange flotte gener ut til norske bygder, som norske bygder har godt av, og som norske byer har godt av, og da bør man behandle kvinner og menn likt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-04:
Mitt forsøk her i dag er å si at likestillingsdebatten i Norge i dag handler ikke bare om pappaperm og kvotering, slik det kan høres ut i stortingssalen. Den kan også handle om det som representanten Helleland sa at Grenseløs kjærlighet har tatt opp som et av hovedtemaene. Representanten Lise Christoffersen sa at vi ikke har forslag, men vi har faktisk et Dokument 8-forslag liggende i komiteen med våre forslag til endringer på dette feltet. Det håpet jeg egentlig at representanten hadde fått med seg. Når vi vedtar politikk her, må vi kunne se på virkninga av den politikken, og vi må kunne se på hva det fører til videre. Venstre er også for underholdskravet – akkurat som Høyre er for underholdskravet. Vi er verken for tvangsekteskap, eller at du skal kunne bringe folk hit som ikke kan underholdes eller jobbe sjøl, men vi vil ha en håndtering av regelverket, slik at vi faktisk når de målene vi har satt. Når folk som kommer hit, allerede har fått en fast jobb med framtidig inntekt, eller har vist at de har en fast jobb med stødig inntekt, er f.eks. det å reise jorda rundt sammen med sin kjære ett år ikke grunn god nok til å avvise at de skal få komme inn i landet – når begge to har faste jobber med god lønn framover. Det er den håndteringa, den smidigheten, den fleksibiliteten vi vil ha inn i regelverket, som gjør at vi oppnår målsettinga med loven – uten alle de problemene som vi ser i dag, for det er virkninga av det underholdskravet vi nå har sett følgene av – også at det har et stort kjønnsperspektiv. Det er mange utfordringer på dette feltet som vi kunne ha tatt opp, men jeg syns fortsatt at punktet knyttet til proforma er ubesvart. Her tror jeg det ligger mange fordommer, og det ligger mange fordommer knyttet til kvinner og menn under måten å håndheve dette på. Så er det en stor utfordring i behandlinga når det gjelder å få til et smidig og enkelt regelverk. Eller som Greta skrev til meg: «Jeg vet om flere saker der de har fått avslag pga manglende dokumenter, så den grundige og rettferdige saksbehandlingen justisministeren skryter av er det mange som ikke har opplevd. Jeg jobber på teknisk etat selv, og vet at manglende dokumenter blir etterlyst før søknadene behandles. Det er et paradoks at de som ønsker å bygge en garasje har bedre rettigheter enn barna mine som har vært tvangsskilt fra faren sin i 3 år.»
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-06-04:
Lokaldemokratiet eller vårt lokale folkestyre er eldre enn parlamentarismen og eldre enn partisystemet vårt. Det er grunnfestinga for at vi har det politiske systemet som vi har. Som mange har påpekt, er det også en europeisk forpliktelse som vi nå skulle ha tatt inn i Grunnloven gjennom å grunnlovfeste en så viktig del og et så viktig prinsipp i vår grunnlov som å flytte makt nærmest mulig borgerne, der det er best. Jeg tror ikke at det er slik at man får en debatt for eller imot lokaldemokratiet, men det er helt klart at innholdet i lokaldemokratiet er ulikt mellom de ulike partiene. Det er mange forsøk på å vise forskjeller mellom partiene når det gjelder dette. For en tid tilbake gjennomførte noen forskere ved Universitetet i Oslo en undersøkelse der de gikk gjennom alle debatter på Stortinget og karakteriserte uttalelser fra de enkelte partiene ut fra skalaen «sentralistiske» eller «lokalsentrerte». Den gjennomgangen viste at 94 pst. av ytringene som SV kom med fra denne talerstolen, ble karakterisert som «sentralistiske». Helt i andre enden fant vi Venstre, der bare 6 pst. av uttalelsene ble definert som «sentralistiske». KS har også gjennomført en undersøkelse knyttet til synet på lokaldemokratiet blant sine egne, og sentrumspartiene, og da tar jeg med Senterpartiet, ligger helt klart i front når det gjelder synet på dette, faktisk sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, mens Arbeiderpartiet og særlig SV ligger langt under snittet når det gjelder synet på hva lokaldemokratiet kan bidra med. Så vi legger ulikt innhold i det når vi her sier at vi er for lokaldemokrati, for det kommer til uttrykk i mange av de andre politiske debattene vi har her, og de mange meningene vi har. De aller fleste aspekter ved dette forslaget har blitt tatt fram, men det som vel er mest frustrerende for meg som har vært med i noen stortingsperioder, er at argumentet mot dette er at det er et «take-it-or-leave-it»-forslag. Dette har vært fremmet i stort sett alle stortingsperioder, og det har vært åpent for alle partier å fremme sitt eget forslag, når man sier at forslaget ikke er godt nok. Nå håper jeg at de som har uttrykt positiv støtte til lokaldemokratiet, men som ikke vil støtte forslaget i dag, faktisk tar det inn over seg og leverer et forslag som de kan støtte i neste periode – hvis de mener alvor med at de er positive til en sånn type formulering i vår grunnlov. Jeg har tenkt å være her en periode til, og når vi skal behandle forslaget igjen, skal jeg sjekke om de som uttrykte stor fascinasjon over å grunnlovfeste lokaldemokratiet, har klart å levere et forslag de faktisk kan stemme for i salen også. Vi i Venstre vil gjøre som vi har gjort i alle år, nemlig å stemme for det forslaget vi har vært med på å fremme. Vi vil også, sammen med Kristelig Folkeparti, stemme for forslag nr. 2.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-04:
La meg først få takke saksordføreren for et svært godt stykke arbeid. Jeg slutter meg fullt og helt til innholdet i innlegget til saksordfører Foss og også til hoveddelen av det innlegget som representanten Kolberg nå nettopp hadde. I hvilken grad menneskerettigheter skal inn i Grunnloven, er en viktig debatt, og det er på en måte med en liten bismak vi må behandle det på denne måten, for en kan jo få et inntrykk av at komiteen har gjort dette overfladisk. Men realiteten er egentlig, som saksordføreren godt gjorde rede for, det motsatte. Det er den spesielle situasjonen med den menneskerettighetskommisjonen nedsatt av presidentskapet som gjør at vi nå faktisk kan se på menneskerettighetene i Grunnloven i et helhetlig perspektiv. Vi har aldri før vært i den posisjon at vi kan gå inn i dette arbeidet med den bredde og den tyngde som denne utredningen har gitt, og som dette området faktisk fortjener. Fremskrittspartiet kunne støttet flere av de grunnlovsforslagene som foreligger i dag, og det er jeg helt overbevist om gjelder alle partier. Når vi velger denne innfallsvinkelen, er det fordi det ville komplisere arbeidet med de brede og viktige kompromissene i neste stortingsperiode hvis vi i dag skulle vedta en del av de forslagene som nå ligger til behandling. Det ville rett og slett gjøre Grunnloven mindre helhetlig og opprydningsarbeidet større i et system som vi nå prøver å få satt sammen, bl.a. gjennom den behandlingen kontroll- og konstitusjonskomiteen har av Menneskerettighetsutvalgets innstilling, hvor det er tverrpolitisk enighet om måten vi nå skal gå frem på for å sikre at vi får til en «pakkeløsning». Det betyr at vi i realiteten fokuserer veldig sterkt på menneskerettighetene og deres plass i Grunnloven – både i kontroll- og konstitusjonskomiteen og i Stortinget for øvrig – men at det får det litt underlige utfallet ved denne behandlingen at innleggene er ganske korte og konsise, og at vi har en prinsipiell tilnærming til at vi ikke vil gå inn i realitetene i dette før i neste periode. Det er altså ikke fordi vi ikke tar forslagene på alvor – snarere tvert imot tar vi forslagene så alvorlig at vi vil se dem i en sammenheng i neste stortingsperiode. Da er det helt avgjørende, som saksordføreren ga uttrykk for, at vi får disse forslagene i et tilstrekkelig antall alternativer som gjør at Stortinget kan samle seg om disse viktigste menneskerettighetene og deres plass i Grunnloven. I mellomtiden er det godt å være forsikret om at menneskerettighetenes plass i det norske rettssystemet er særdeles godt ivaretatt gjennom menneskerettighetsloven, som er enstemmig vedtatt i denne sal for ganske mange år siden. Heldigvis vil ikke denne utsettelsen medføre noen realitet når det gjelder menneskerettighetenes posisjon. Men det er viktig at vi tar den debatten grundig; det gjør kontroll- og konstitusjonskomiteen, det gjør Stortinget, og det er derfor vi har den tilnærmingen i de sakene vi har i dag.