Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-15:
Fortellingen om Norge er historien om hvordan vi i fellesskap har møtt utfordringer som har stått foran oss. Sist gang Arbeiderpartiet satt i opposisjon, varslet vi en systematisk satsing på samferdsel. Vi ble møtt med beskyldninger om at vi hadde luftmilliarder. Historien viser at vi lyktes med vår ambisjon – samferdsel har blitt løftet på den politiske dagsordenen, vi har historisk høye bevilgninger, og vi er i full gang med å fornye og forbedre transportsystemet i landet. Stoltenberg II-regjeringen startet tidenes samferdselsløft. Siden 2005 har det vært en systematisk økning av midler til investering, drift og vedlikehold i de framlagte nasjonale transportplanene. Vi har fulgt opp med årlige bevilgninger over statsbudsjettet. Våren 2013 la vi fram gjeldende Nasjonal transportplan. Den åpner for store investeringer i samferdselssektoren i perioden 2014–2023. Det er tidenes mest ambisiøse plan for fornying av transportsektoren – med en vekst på 65 pst. og en ramme på 508 mrd. kr. Sentrale satsinger er høyere investeringsnivå, at manglende vedlikehold skal reduseres tidlig i perioden, at planlegging skal effektiviseres, og at det skal organiseres bedre i sektoren. Jeg er veldig glad for at den sittende regjeringen har som ambisjon å følge opp den ambisiøse nasjonale transportplanen vi la fram. Statsråden skal ha honnør for at han i hovedsak klarer å bevilge nok penger til å møte ambisjonsnivået i planen vi la. Jeg registrerer likevel at regjeringen er veldig langt unna å innfri det de i opposisjon lovte sine velgere våren 2013. Arbeiderpartiet vil fortsette løftet for samferdsel – også i opposisjon. Derfor prioriterer vi i vårt alternative budsjett transport og telekommunikasjon, og vi foreslår 463 mill. kr mer enn regjeringen. Vi prioriterer annerledes enn regjeringen. Økt framkommelighet, bedre sikkerhet og miljøhensyn ligger til grunn for Arbeiderpartiets samferdselspolitikk. I helgen konkluderte verdens land med en meget ambisiøs plan for å begrense effektene av klimautslipp: under 2 grader økning, med en ambisjon om å begrense ned mot 1,5 grader økning. Problemet med avtalen er at det i for liten grad er forpliktende konkrete handlinger. Med dette bakteppet må vi nå se framover på klimaområdet. Norge har, med bred støtte i Stortinget, forpliktet seg til å kutte i utslippene med 40 pst. innen 2030. Endringene vil ikke skje av seg selv. Skal bedriftene og de reisende virkelig legge om kursen, trengs forutsigbarhet og tydelige signaler. Som klimaministeren uttalte til TV 2 på søndag, kreves det dramatiske omlegginger i transportsektoren for å nå dette målet. Det er ikke det som preger regjeringens forslag til statsbudsjett for transportsektoren. Regjeringen viser til en rekke utslippsutfordringer og beskriver hva som skal komme i neste nasjonale transportplan. Viljen til å prioritere tiltak som reduserer utslipp, er liten når en selv sitter med ansvaret. Det Norge vi kjenner i dag, er resultatet av hvordan vi som samfunn har evnet å omstille oss i møte med store endringer og omveltninger. Gjennom historien har dette vært normalen heller enn unntaket. Nå har vi blitt flere mennesker i landet vårt, ny teknologi har erstattet gamle løsninger, og utfordringer er løst og deretter erstattet av nye. Det krever aktive politiske valg. Det er lite som tyder på at regjeringen er kommet dit på dette området. Jeg vil takke Venstre og Kristelig Folkeparti for å ha dratt regjeringspartiene etter håret i riktig retning. Prioriteringene i forliket når det gjelder kollektiv- og jernbanesatsing, nærmer seg prioriteringene Arbeiderpartiet har. Klimaendringene er en av vår tids aller største utfordringer. Det handler om framtiden og kommende generasjoners muligheter. Transportsektoren står i dag for om lag 30 pst. av de samlede norske klimautslippene. Tiltak innen sektoren er derfor sentralt for å redusere de innenlandske utslippene. Teknologiutvikling, kollektivtransport og utvikling av miljøvennlige transportmidler er derfor nøkkelsatsinger vi ønsker å støtte opp under. Sentralisering og befolkningsvekst i og rundt de store byene vil være en krevende utfordring som vi må møte. Klimaforliket på Stortinget forutsetter at all vekst i persontrafikk i de store byene skal tas med kollektivtrafikk, mer sykling og gange. Da må vi sørge for at det er mulig. Derfor vil Arbeiderpartiet investere 10 mrd. kr til klima- og kollektivtiltak i storbyene over ti år. Vi følger opp fjorårets forslag og foreslår 700 mill. kr mer enn regjeringen foreslår, til dette for 2016. Det er fylkeskommunene som har ansvaret for kollektivtrafikken. I tillegg til befolkningsveksten i byene opplever fylkeskommunene redusert vekst i det økonomiske handlingsrommet generelt og direkte reduksjoner fra regjeringen. Vi styrker derfor også rammene for fylkeskommunene med 600 mill. kr i neste års statsbudsjett. Det er likevel ikke nok. Vi mener at staten må ta et særlig ansvar for utbygging og drift av bybaner og busslinjer med egne traseer. Dette er avgjørende for gode transportløsninger i storbyene, og det innebærer at staten etter forhandlinger med kommunene må kunne påta seg inntil 70 pst. av kollektivinvesteringene i storbyene. Viktige prosjekter som bybanen i Bergen, bussveiprosjektet i Stavanger, T-banetunnelen gjennom Oslo indre by og superbussprosjektet i Trondheim skal gjennomføres. «Det er langt dette landet», skrev Rolf Jacobsen. Og det bor folk overalt – heldigvis. Det er et resultat av villet politikk, bevisste politiske valg. Tilgang til grunnleggende infrastruktur er avgjørende for å opprettholde bosettingen og realisere mulighetene i hele landet. Derfor ligger det et stort løft for investering og fornying av riksveinettet i den nasjonale transportplanen. Veier binder byer og omland sammen. Stamveinettet binder regioner og landet sammen. Gode og trygge veier er et gode for både innbyggere og næringsliv. Derfor vil Arbeiderpartiet videreføre oppgraderingen av veinettet. Arbeiderpartiet mener moderne bredbåndsforbindelse er grunnleggende infrastruktur som alle skal ha, og at dette er et viktig bidrag til vekst og sysselsetting i hele landet. Vi vil derfor fortsette utbyggingen også i områder der det i dag ikke er kommersielt grunnlag for det. På samme måte som da man rullet ut kobbernettet for telefon, er dette en mulighet som alle bør få, uavhengig av hvor man bor. Det kan ikke markedet ordne. Derfor vil Arbeiderpartiet investere tre ganger så mye som regjeringen for å sikre alle en likeverdig mulighet for en digital hverdag i 2016 og for framtiden. Regjeringen har konsekvent vært på etterskudd med tiltak mot et rekordhøyt antall arbeidsledige. Da regjeringen presenterte sitt budsjett i oktober, ble det lagt stor vekt på at det var satt av penger til sysselsetting, fordi man så en sterkt økende arbeidsledighet på Vestlandet. Det er positivt at man bruker situasjonen til å forsere nødvendig vedlikehold. Det er likevel usikkert hva sysselsettingseffekten faktisk er. Norsk bygg- og anleggssektor er kompetent og driver seriøst. Jeg er derfor bekymret når de store anleggsentreprenørene i Rogaland har varslet mulige permitteringer før jul. Vi har mye kompetanse og erfaring som kan og bør bli brukt. I bladet Byggeindustrien den 6. desember kan man lese at det på Follobanen alene er delt ut EPC-kontrakter til en verdi av 14,2 mrd. kr. Ingen av disse har gått til norske aktører, de har utelukkende gått til italienske og spanske entreprenører – ingenting galt om italienere og spanjoler, men tidenes samferdselsløft burde også være en vitamininnsprøyting for vår egen bygg- og anleggssektor. Det er bekymringsfullt hvis man nå får økt innleie og utleie av arbeidskraft. Målet må være å skape varige arbeidsplasser i en sektor som er konkurransedyktig. I Oslo har vi fått et byråd ledet av Arbeiderpartiet. En av de store utfordringene i Oslo er luftkvaliteten i byen. I oktober ble Norge dømt i EFTA-domstolen for ikke å ha iverksatt nok tiltak for å sikre god nok luftkvalitet. Regjeringen har ingen strategi for å møte dette. Likevel raljerer representanten Hofstad Helleland med sterke uttrykk over byrådet i Oslo, som griper fatt i saken og vurderer flere tiltak for å sikre god kvalitet på luften som innbyggerne faktisk må puste inn. Ingen har hørt hva Høyres alternativ for å få ned utslippene i byen er. I Nasjonal transportplan var ett av hovedmålene å redusere planleggingstiden for større prosjekter. Det er også angitt en rekke tiltak som vil medvirke til det. Det var bred tilslutning til dette i Stortinget, men hva er status etter to år? Det er ikke mulig å svare på, for departementet følger ikke opp med noe systematisk kartlegging av et område der man var veldig høy og mørk i valgkampen. Det er langt igjen før regjeringen viser handlekraft på dette området. I Arbeiderpartiet mener vi at alle skal med. Vi må nå målet om et universelt utformet samfunn i 2025, et samfunn der alle får være med. Likevel vil noen uansett være avhengig av hjelp for å kunne komme seg ut av hjemmet. Nøkkelen til dette har vært TT-ordningen. Regjeringen tar for neste år igjen omkamp for å kutte utviklingsprosjektene som er i tre fylker. Atter en gang blir de – heldigvis – pisket på plass av sine samarbeidspartnere i Stortinget. Regjeringen fører en politikk for økte forskjeller gjennom å kombinere store skattekutt for landets rikeste med usosiale kutt bl.a. for dem som er avhengige av hjelp for å komme seg ut. Vi støtter en nasjonal TT-ordning basert på de erfaringene som er gjort. Regjeringspartiene vil øke forskjellene i landet. Landets rikeste får hundretusener i skattekutt. I stedet velger man å kutte i tilskuddet til fiskerihavner, man vil ikke gi tilskudd til bredbåndsutbygging, man øker avgiftene på persontransport, salderer bort sysselsettingstiltak, utsetter sikring av tunneler, skyver på rassikring og kniper i kommunenes og fylkeskommunenes muligheter til å legge til rette for utvikling og vekst. Arbeiderpartiets alternative budsjett er et budsjett hvor arbeid til alle er jobb nummer én. Det peker framover mot politiske prioriteringer for framtiden. Høy sysselsetting kombinert med et seriøst og organisert arbeidsliv er en forutsetning for et samfunn med små inntektsforskjeller. Dette bidrar til trygghet for den enkelte og at folks muligheter avhenger mindre av lommeboka, og det gir bedrifter som konkurrerer i et internasjonalt marked, viktige fortrinn. I møte med disse utfordringene mener Arbeiderpartiet at vi bør styrke samfunnstrekkene som har gjort Norge til det landet det er i dag – ikke svekke dem. Jeg tar med dette opp forslagene som Arbeiderpartiet og Senterpartiet står bak.