trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-05-27:
Når et innlegg begynner slik representanten Sandtrøens innlegg begynte, med setningen «Sosialdemokratisk politikk er bygd på sunn fornuft», ja da vet man at man begynner på bunnen. Da blir man jo overrasket når man sitter i stolen sin og aner fred og ingen fare og hører et innlegg som graver seg videre nedover. Man trodde ikke det var mulig, men her kommer vi til og med inn på svekkelsen som Arbeiderpartiet vil ha i elbilpolitikken, en politikk vi vet virker, og som gjør at vanlige barnefamilier – og vi vet at Arbeiderpartiet har gått ut med et internt skriv hvor de må forklare sine tillitsvalgte hva begrepet vanlige folk betyr, for det vet de ikke lenger – kan kjøpe elbiler, nullutslippsbiler, og at vi er i god rute til å nå 2025-målet. Ja, han kommer til og med inn på destruksjonen av den politikken som Arbeiderpartiet har gått inn for. Dersom representanten Aukrust har rett i at dette er en innstramming, er spørsmålet: Hvorfor stemmer Fremskrittspartiet og Senterpartiet da for forslaget? De er nemlig mot en innstramming og vil ha en liberalisering, og da tror jeg det Terje Aasland sa i sitt innlegg, blir riktig, nemlig at han ikke skjønner noen verdens ting av hvordan dette forslaget kommer til å gjennomføres. Det kan hende Pollestad, Mossleth eller andre fra Senterpartiet må gå opp og forklare Arbeiderpartiet hva forslaget deres betyr, og hvorfor de stemmer for det. For det er tydelig at verken Senterpartiet eller Fremskrittspartiet kjøper Arbeiderpartiets forklaring om at dette er en innstramming. Jeg kjenner flere fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet i salen her ganske godt etter åtte år på dette huset, og det er kloke mennesker. De vet hva de driver med når de lager politikk. I denne salen har vi hørt Arbeiderpartiet gjennomføre en initiativdebatt om natur. De har fremmet forslag om det globale rammeverket for natur, naturavtalen, ikke spesielt gode og nødvendige forslag, men forslag likes fullt. Men nå vet vi at det bare har vært et spill for galleriet, for ordet de vil ha ut, som ligger der i dag, og som er forutsetningen i dag, er forbud. Det vil de ta bort, og det skal de stemme for sammen med partier som står på denne talerstolen og betviler det vitenskapelige faktum at bevaring av myr er et godt klimatiltak. Så er det altså riktig: I denne saken er det Arbeiderpartiet som ikke skjønner noen ting.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-05-27:
Veldig kort. Utslippene er på vei ned med denne regjeringen. Regjeringen har lagt fram en klimaplan fram mot 2030 som viser nøyaktig hvordan vi når utslippsmålene for 2030. Følges den klimaplanen, nås klimamålet til Norge for 2030. Da vi behandlet klimaplanen, var det ingen i Arbeiderpartiet som tenkte på at de kanskje måtte skrive noe om hvordan de skulle kompensere for økte myrutslipp på bakgrunn av sin politikk. Men vi må huske at det var på et tidspunkt da ingen helt visste hva Arbeiderpartiet kom til å mene om myr i år. For hver gang det er diskusjon om myr, må Arbeiderpartiet ta en lang runde med seg selv for å finne ut hva de skal mene om myr. Tenk om det nå var slik at vi kunne hørt – vi leser det i teksten, men det hadde vært så fint å høre det fra Arbeiderpartiet selv – innrømmelsen av at Arbeiderpartiet er så delt i dette spørsmålet at når de skal lage en setning, formulere politikk, så lager de et eller annet internt kompromiss som er veldig vanskelig å forstå, men om man leser det som det står, så betyr det noe helt annet enn det Arbeiderpartiet i denne salen sier at det betyr. Enkelt og greit. Da er det kanskje helt til sist verdt å minne om at i Arbeiderpartiets eget klimabudsjett er ikke myr nevnt med et eneste ord. De kan ikke det, for de er ikke enige om myr. De kan ikke bruke dette viktige klimatiltaket i sin egen klimaplan. Ikke med ett ord står det om myr i Arbeiderpartiets alternative klimabudsjett – utrolig, men like fullt sant.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-05-27:
Maridalen er et veldig viktig landskapsvernområde. Det er viktig for Oslo, og det er viktig for Norge. Det er viktig at vi tar vare på Maridalen, for som det er blitt sagt, er det et sted med rik og vakker natur. Dette forslaget kommer fra Senterpartiet. Jeg tør derfor minne presidenten om at Senterpartiet er et parti som ikke har særlig mye til overs for denne kommunen. Det er et parti som bygger mye av sin retorikk på at det skal være et skille mellom folk som bor i Oslo, og dem som bor utenfor Oslo. Det er et parti som konsekvent mener at bevilgninger til Oslo kommune skal reduseres. For eksempel har Senterpartiets Marit Arnstad vært ute og sagt at kollektivinvesteringene i Oslo skal reduseres gjennom reduserte byvekstavtaler. Det er et parti som konsekvent mener at Oslo skal få mindre. Det er et parti som ikke ser de særegne utfordringene Oslo har som storby. Det er et parti som med sin sedvanlige retorikk skaper et slags bilde av et elitistisk Oslo – at her bor kun landets elite, som sitter og bestemmer hvordan ting skal være i resten av landet, uten at folk andre steder i Norge blir lyttet til i det hele tatt av folk nede i Oslo. Da er det jo bra at de har funnet noe som de synes er fint med byen vår. Som representant for denne kommunen er jeg glad for at det er én ting ved Oslo som Senterpartiet liker. Da håper jeg, og regner med – for regjeringen har jo løst dette i revidert nasjonalbudsjett med en bevilgning på 400 000 kr – at Senterpartiet stemmer for det som er regjeringens forslag i revidert nasjonalbudsjett. Det hadde vært fint å få en bekreftelse på det her i dag. Ellers ønsker vi representanten Jan Bøhler og Senterpartiet lykke til videre med å finne Oslo-saker som Senterpartiet nå kan forsøke å profilere seg på for å få inn en representant fra denne kommunen, som de angriper så ofte.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-05-27:
Forrige taler, representanten Kjenseth, har helt rett, dette er en interessant debatt, og det er flere grunner til at det er det. Den ene er det Kjenseth nevnte, den andre er at vi har to rød-grønne partier – det ene vil ikke sitte i regjering med det andre, Senterpartiet vil egentlig ikke sitte i regjering med SV, men SV tryglet jo i en artikkel i Aftenposten for ikke så lenge siden om at Senterpartiet skal ville sitte i regjering med dem – som ser så totalt forskjellig på dette som forvaltningsspørsmål, men også på hvordan vi kan prioritere Maridalen. Representanten Lars Haltbrekken kan godt stå her så mye han vil og si at han synes Maridalen er fin og flott, og at han liker å sykle i Maridalen, men når han så harselerer og kommer med kritikk av regjeringen for at regjeringen faktisk leverer et beløp til Maridalens Venner, sånn at de kan fortsette sitt arbeid, må man jo spørre: Er det noe handling bak de ordene? På talerstolen i en annen debatt tidligere i dag sa Haltbrekken: «Action speaks louder than words.» Det mener jeg for øvrig burde blitt påtalt, for norsk er språket på talerstolen i den norske nasjonalforsamlingen. Men da får han jo vise det. Så hadde det vært hyggelig med en bekreftelse fra Senterpartiet: Kommer de til å støtte det forslaget som ligger i RNB, om de 400 000 kronene, eller kommer de ikke til å gjøre det? Jeg ser at Senterpartiet fortsatt har tegnet seg til innlegg, så det kan de svare på om de gjør eller ikke. Så må jeg si til slutt: Jeg tror aldri jeg har opplevd i mine åtte år her at Sosialistisk Venstreparti har vært imot en ekstrabevilgning i et statsbudsjett, i revidert budsjett. Og jeg nekter å tro at representanten Haltbrekkens parti aldri har foreslått en ekstra bevilgning til en organisasjon, også utenom en formell søknad. Det kan rett og slett ikke stemme. Det er en sånn kommentar man kanskje kan tillate seg når man ikke skal ha gjenvalg. Men det kan ikke stemme, det er nesten helt sjokkerende å høre på den store motviljen mot akkurat Maridalens Venner. At representanten Haltbrekken og Sosialistisk Venstreparti skal være så mot de 400 000 kronene som denne regjeringen har lyst til å bevilge til organisasjonen gjennom RNB, er helt utrolig. Jeg tror det er historisk. Og da må jeg si: Da er jeg glad for at jeg fikk være her og oppleve denne historiske begivenheten.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2021-05-27:
Nå har jeg fått gleden av å være saksordfører for et relativt omfattende forslag fra partiet Rødt. En rettferdig miljøpolitikk med utslippskutt som monner, heter forslaget. Forslagene er i elleve punkter, og jeg kommer ikke til å gjengi alle her. Rødt er ikke representert i energi- og miljøkomiteen, og forslagene har derfor ikke blitt fremmet av noen av komiteens medlemmer, men jeg ser de ligger som forslag i salen. Forslagsstilleren tar opp flere interessante spørsmål, og jeg tror komiteen gjerne kunne diskutert flere av dem. Men Stortinget har nettopp, nærmere sagt 8. april i år, behandlet en svært omfattende melding, nemlig klimaplanen, hvor det var hele 475 forslag. Det ble brukt lang tid, den ble diskutert mye, både i Stortinget og i offentligheten, og det ville vært naturlig at disse forslagene ble fremmet i den sammenhengen. Ellers har statsråden et veldig omfattende tilsvar og et brev hvor forslagene kommenteres godt enkeltvis. Selv om jeg representerer Fremskrittspartiet, tror jeg at jeg snakker på vegne av alle partiene i energi- og miljøkomiteen når jeg henviser til innstillingen til Meld. St. 13 for 2020–2021, hvor alle partiene beskriver sin klimapolitikk og primærpolitikk grundig. Det er grunnen til at innstillingen er relativt kort i denne saken. Til slutt vil jeg takke komiteens medlemmer for et godt samarbeid.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2021-05-27:
Det er ikkje vanskeleg å være einig med forslagsstillaren og ønsket hans om å gjera Noreg til ei global leiarstjerne i klimaomstillinga, men me er på inga måte einig i løysinga, som er å setja ein sluttdato for petroleumsnæringa i landet til 2035. Det ville vore utruleg krevjande med tanke på dei konsekvensane dette måtte få for arbeidsplassar og for den omstillinga me måtte ha utsett innbyggjarane for i løpet av veldig kort tid. For Høgre er det eit mål å stansa utsleppa, ikkje utviklinga. Derfor har me løyvd store summar til forsking, teknologiutvikling og til tradisjonell industri som skal få ned utsleppa og ta vare på arbeidsplassane våre. Hydro Karmøy er eit godt eksempel på dette, der me i 2015 løyvde 1,5 mrd. kr til ein pilot som viser at ein kan produsera aluminium med 15 pst. lågare energiforbruk, og som gjev eit rekordlågt nivå av direkte CO 2 -utslepp frå elektrolysen. Dette er berre eitt av mange eksempel som illustrerer godt korleis denne regjeringa jobbar. For det andre har me forplikta oss internasjonalt gjennom Parisavtalen. Som ei følgje av det har me utarbeidd nasjonale utsleppsmål, og me har altså nettopp behandla Klimaplan for 2021–2030, som viser korleis me tar ansvar for å nå desse måla i Noreg. Det er verd å merka seg at det er brei einigheit om klimamåla for 2030 i Stortinget, men å kutta alle utslepp i Noreg med 80 pst., slik forslagsstillaren ønskjer, finst det faktisk ingen plan for. For å greia dette arbeidet må det vera realistiske mål og realistiske tiltak, og så skal me vera ein nasjon som evnar å gjennomføra desse tiltaka. Og ikkje minst: Folk må vera med på denne omstillinga. I innleiinga til denne saka vert det vist til ein tale som FNs generalsekretær heldt i desember 2020, der han sa at menneskeslekta fører krig mot naturen, og at det er eit sjølvmord. Men i den same talen sa han at regjeringar no må begynna å tenkja nytt om prising av karbon, og at skattebyrda må leggjast på forureinar, og det er akkurat det me gjør. I ein annan tale, til Nordisk råd, har generalsekretæren sagt at FN arbeider for investeringar i berekraftige industriar, og at landa våre historisk har vore dei største pådrivarane for ambisiøse klimatiltak og berekraftig utvikling, og at verda treng leiarskapet vårt no meir enn nokosinne. Me er ikkje i mål, men det viser seg at me leier godt an globalt, og nokre gongar er det betre å skunda seg langsamt i riktig retning enn å hoppa i panikk.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-27:
Jeg følte litt behov for å være en stemme for industrien og verdiskaping og arbeidsplasser, og litt mindre bla-bla-bla, som det ble sagt fra foregående taler. I denne sak er det fremmet forslag om å skjerpe Norges klimamål til 80 pst. Økonomiske budsjetter skal byttes ut med utslippsbudsjetter, og vi skal avslutte petroleumsvirksomheten vår – kort oppsummert: øke utgiftene, kutte inntektene. Man får nesten inntrykk av at man er med i et mesterskap i hvem som kan by høyest. Miljøpartiet De Grønne sier de skal berge verden, men jeg sitter vel med et inntrykk av at de skal begynne med å ødelegge landet. Det er helt kjemisk fritt for konsekvensene av de forslagene som er tatt opp. Hadde det vært et seriøst forslag, hadde man tatt til orde for hvilke konsekvenser dette vil få. Vi har nettopp behandlet – i denne komiteen, i denne sal – en klimaplan med 500 forslag, men det var tydeligvis ikke nok for dem som står bak dette forslaget. Hvordan skal vi definere en ledestjerne? Hva kan Norge bidra med i kampen for lavere utslipp? Hva er det vi kan tilby som kan gjøre oss til en ledestjerne, som få andre kan? Jo, vi kan slå ring om petroleumsnæringen. Samtidig skal vi slå ring rundt satsingen på utslippsreduksjoner – for det er ingen motsetning, det er en forutsetning. Det finnes to land som har klart å kutte utslippene sine, og det er Storbritannia og USA. Begge har gjort det gjennom å erstatte kull med bruk av gass. Og det er kun i Norge vi har en diskusjon om hvorvidt norsk gass bidrar til et bedre klimaregnskap eller ikke. Vi kan gjerne ta diskusjonen om hva som er best på lengre sikt, og hvor Norge står om 50 år, men på kort sikt, de første ti årene, er det helt nødvendig at Norge bidrar med gass til Europa, slik at de kan fase ut kull. Det er Norges beste bidrag til Parisavtalen. Om Tyskland skulle erstatte sitt gassforbruk med kull, ville utslippene øke med 300 mill. tonn – seks ganger det totale utslippet i Norge. Når Baltic Pipe åpner til neste år, vil Polen kunne redusere sine utslipp med 80 mill. tonn, som alene er halvannen gang Norges utslipp. Klimagassene må ned, men energiproduksjonen må opp. Det faller liksom bort i hele debatten. Vi har rundt en milliard mennesker på denne kloden som ikke har tilgang til energi, og verden vokser med 80 millioner mennesker i året. Det er Tyskland hvert år. Norge er et rikt land. Vi kommer til å klare oss. Men er det rett av oss å nekte andre land tilgang til energi? Jeg tror ikke det.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-05-27:
Jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, for vi har brukt mye tid i vinter og vår på klimaplanen, og vi har vedtatt en helhetlig politikk fram til 2030 for å kutte Norges klimautslipp. Men etter å ha sittet i salen her og hørt på de siste par timene, særlig debatten om myr, med Arbeiderpartiet, og så har vi forslag her fra Rødt og Miljøpartiet De Grønne, falt det meg inn at vi må peke på en spagat som opposisjonen står i. Representanten Lars Haltbrekken etterlyste et kunststykke. Jeg kan ramse opp noen kunststykker gjennom de siste åtte årene. Vi har en elbilpolitikk som er den mest vellykkede i verden. Det er vel antagelig så nært som mulig man kommer en global ledestjerne. Norge er altså det landet i verden som har tredje flest elbiler etter Kina og USA. Denne regjeringen har etablert Klimasats. Det er mange hundre millioner som går ut til lokale bidrag som kutter utslipp, og som skaper nye løsninger. Denne regjeringen har etablert Nysnø, et omstillingsfond for å kutte utslipp. Denne regjeringen har levert over 17 mrd. kr til karbonfangst og -lagring. Det er omtrent så nært man kommer en global ledestjerne når det gjelder karbonfangst og -lagring som et helhetlig prosjekt. Ingen andre land i verden har gjort et så stort helhetlig prosjekt. Denne regjeringen har levert 2,3 mrd. kr til en flytende havvindpark, Hywind Tampen. Det er jo faktisk tett ved å være en global ledestjerne, det også, i hvert fall når man ser på hva annet vi gjør i leverandørindustrien vår, og på hva vi har regulert av områder for flytende havvind. Vi har levert en hydrogenstrategi, puttet på penger til den. Biogass har vi diskutert mye her. Og ikke minst har vi gjort hjemmeleksa vår; vi har vedtatt en klimaplan som er veldig offensiv, og vi har vedtatt en klimalov. Så kommer vi til opposisjonen. Hvem er det Miljøpartiet De Grønne, Rødt og SV skal samarbeide med? Vi forhandlet om en oljeskattepakke i fjor høst. SV gikk ut døra. Og det var ikke regjeringa man kritiserte, som hadde den mest offensive oljepolitikken, men det var Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Senterpartiet vil ikke ha med SV i en regjering. Hvilken klimapolitikk er det vi da står igjen med? Så har vi Rødt, som ikke vil ha havvind. Og så har vi Miljøpartiet De Grønne som vil ha havvind. Så har vi Arbeiderpartiet, som ikke vet hva de vil med myra – de visste heller ikke hva de ville med CO 2 -avgiften, og det er fortsatt veldig uklart. De vil heller ikke ha flest mulig elbiler, de vil ha billigst mulig elbiler. Det er uklart hvilket volum det gir, og volum må vi ha for å kutte utslipp. Så det er litt uklart for meg hva opposisjonen egentlig har tenkt fram til 2030.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-05-27:
Jeg tar ordet fordi jeg synes det er en interessant diskusjon om forvaltning. Jeg blir litt overrasket over representanten Haltbrekken fra Sosialistisk Venstreparti, som er så opptatt av millimeterrettferdighet i en slik debatt, for her åpner vi opp en diskusjon om både myndighet, engasjement og fagkompetanse og om det er andre aktører enn dem vi har i dag, som kan forvalte formål som Stortinget har bestemt. Jeg hilser den diskusjonen velkommen. Det skal sies at Maridalen er et forholdsvis avgrenset område. Det er kanskje bedre tilgang på den typen fagfolk så nær Oslo enn det vil være i andre deler av landet. Potensialet for å etablere ideelle organisasjoner som kan ta på seg et slikt ansvar, vil kanskje ikke være like stort over alt. Men vi har også hatt en diskusjon om et forslag fra Senterpartiet om å gjøre forsøk i nasjonalparker. Det er en gjentakende debatt om hvordan vi skal forvalte, og i hvert fall det at man åpner for diskusjon om noen områder for å skaffe seg erfaring om ulike måter å forvalte på, tror jeg vi alle har godt av for å kunne måle bedre hvordan de utfører og oppfyller det målet vi har satt oss. Så dette er en diskusjon jeg hilser velkommen – at vi kan ha en ambisjon om å ha noe varierende praksis i dette. Denne regjeringa har åpnet for å få f.eks. Norske Parker inn på statsbudsjettet. De har ikke et verneformål, men også de forvalter en del ulike typer naturområder i Norge – alt fra Haldenkanalen til Valdres Natur- og Kulturpark. Så vi er på vei til å skape et mangfold, og jeg synes vi skal utnytte det mulighetsrommet til å skaffe oss mer systematisk erfaring med både ideelle og private eller mer og bedre statlig forvaltning.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-05-27:
Som representanten Haltbrekken sa, er Maridalen et flott sted med rik og vakker natur og kulturhistorie, hvor folk og dyr har satt tydelige spor etter seg. I 2002 ble det derfor besluttet å gi området status som landskapsvernområde, og i begrunnelsen sto det at man ville «bevare det vakre og egenartede natur- og kulturlandskapet i Maridalen som en helhet, med særpreg fra tidligere tiders jordbrukslandskap, og med de biologiske, geologiske og kulturhistoriske elementer som bidrar til å gi området dets verdifulle karakter». Verneverdiene i Maridalen har oppstått gjennom bruk og krever aktiv skjøtsel for å bestå. Det slås også fast i forvaltningsplanen for området. Skjøtselstiltakene handler om å rydde og åpne områder som er i ferd med å gro igjen fordi bruken er endret. Mye av bruken er endret fordi landbruket har forandret seg, men også på grunn av f.eks. drikkevannsbestemmelser, som gjør at beiting på plasser hvor det ble gjort tidligere, nå vanskelig kan gjennomføres. Områdene må derfor holdes åpne ved aktiv rydding og slått. I dette verneområdet har Maridalens Venner gjennom mange år engasjert seg sterkt for å ivareta de verdiene som er grunnen til vernet. Så sterkt har foreningens engasjement vært at de er referert til flere steder i forvaltningsplanen som det vi må kunne slå fast som en avgjørende faktor for å opprettholde verneverdiene. I Norge står frivilligheten sterkt. Dette er et godt eksempel på samspillet mellom stat og frivillighet, og det er et godt eksempel på hvordan vern og bruk lykkes på en god måte når en har et lokalt og frivillig engasjement. Arbeidet som foreningen utfører, har vært støttet gjennom en årlig bevilgning fra Oslo kommune, til tross for at det er staten, ved Statsforvalteren, som er ansvarlig for verneområdet. Oslo kommune eier også store arealer og gårdsbruk i Maridalen med den samme bakgrunnen som jeg nevnte i stad, nemlig den strenge drikkevannsforskriften for Oslos drikkevannskilde. Og der er vi ved sakens kjerne: Oslo kommune har nå redusert bevilgningen, noe som vil svekke arbeidet med å ivareta verneverdiene i Maridalen, og det vil igjen svekke vernebegrunnelsen. Vi merker oss at regjeringen nå har gitt en engangsbevilgning til venneforeningen for å kompensere for inntektsbortfallet, men med den innsatsen Maridalens Venner gjør, og den viktigheten de har for å ivareta verneverdiene i området, burde regjeringen sørget for større forutsigbarhet. Det er altså staten som er ansvarlig for området, og med den klare bindingen til Maridalens Venner som ligger i forvaltningsplanen, burde også staten anerkjent viktigheten av samspillet med frivilligheten her gjennom å sikre arbeidet med en statlig forutsigbar delfinansiering. Jeg tar opp Senterpartiets forslag i saken.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-05-27:
Jeg hører at statsråden deler Senterpartiets syn på viktigheten av det arbeidet Maridalens Venner gjør – og det er bra. Vi er fornøyd med at man nå har fått på plass en foreløpig finansiering av denne frivillige organisasjonen for inneværende år, men Maridalens Venner er en viktig del av forvaltningsplanen for verneverdiene i Maridalen. Burde ikke da denne typen frivillig organisering ha noe større økonomisk forutsigbarhet for å drive sitt arbeid i tråd med de statlige verneplanene enn det som de mer eller mindre uforutsigbare ordninger man kan søke på, kan gi?
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-02-10:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Tor André Johnsen, Hans Andreas Limi, Terje Halleland, Gisle Meininger Saudland og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om noen kjøretøytekniske forenklinger.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-02-10:
På vegne av stortingsrepresentantene Silje Hjemdal, Solveig Horne, Himanshu Gulati og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om voksen stebarnsadopsjon.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-02-10:
Spørsmålet mitt går til helseministeren. Elleve måneder ut i pandemien er intensivkapasiteten fortsatt bristepunktet vårt og hovedårsaken til at vi må slå ned viruset og spredningen av de nye mutantene. Intensivsykepleiere er vi helt avhengige av, men vi utdanner for få, samtidig som for mange faller fra. Vi klarer ikke å ta godt nok vare på dem vi har, ved å gi dem gode arbeidsforhold, og vi har gjort oss helt avhengige av utenlandske intensivsykepleiere for å få det til å gå rundt. Da regjeringen stengte grensen, var det for mange svenske og danske intensivsykepleiere for upraktisk å reise til Norge for å ta vakter på intensivavdelingene våre. Vi ser tydelig hvor sårbare vi egentlig er. Akuttklinikken ved Oslo universitetssykehus oppgir at opp mot 20 pst. av intensivsykepleierne er fra Danmark og Sverige. I resten av landet er intensivavdelinger også avhengige av utenlandske intensivsykepleiere. Det jobbes nå på spreng med å få på plass merarbeidsavtaler for de norske, som allerede oppgir at de begynner å bli veldig slitne. Ser statsråden at det er uheldig at man har gjort intensivtjenesten vår så sårbar ved å være avhengig av utenlandske intensivsykepleiere? Og hvordan ser statsråden for seg at dette skal løses gjennom vinteren, med mutert virus påvist flere steder i landet nå?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-02-10:
Regjeringen har jo latt en mangelsituasjon utvikle seg her. Det er nesten 500 intensivsykepleiere som kommer til å gå av med pensjon i løpet av de neste fem årene. Det er heller ikke sånn at vi utdanner det antallet som vi selv har satt mål om, det viser Riksrevisjonens gjennomgang for de fem siste årene veldig klart. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har jo stemt ned Arbeiderpartiets forslag om en opptrappingsplan for å øke antallet spesialsykepleiere, og da intensivsykepleiere. Akuttklinikken ved Oslo universitetssykehus melder også at det ikke medfølger midler til de 100 nye utdanningsstillingene som regjeringen har gitt helseregionene i oppdrag å opprette i 2021, og at rekrutteringen der ikke er i gang. Hvordan har statsråden og regjeringen prioritert dette, og hva sier statsråden til OUS, som sier at det ikke følger penger med de 100 stillingene?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-02-10:
Nå er både det engelske og det sørafrikanske muterte viruset påvist flere plasser i landet. Landets nest største by, Bergen, ble nødt til å stenge helt ned. Det er blitt en spøkelsesby takket være utbrudd på to store byggeplasser. Ved Haukeland universitetssjukehus i Bergen melder lederen for intensivmedisinsk seksjon, Siril Iren Sagstad, om at de sliter veldig med å få fylt vikarvaktene i helgene nå som det mangler utenlandske intensivsykepleiere. De er bekymret og jobber på spreng for å gjøre seg klare for en eventuell krise. Mitt spørsmål til statsråden er om denne sårbarheten i Bergen var med i vurderingen da regjeringen mandag sa nei til byrådet i Bergens ønske om å stenge disse byggeplassene.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-02-10:
Tallet på intensivplasser ved norske sykehus har ikke økt under pandemien. Akkurat som før koronaviruset lammet dette landet, har vi fortsatt 289 intensivplasser. Det er tall ifølge statsrådens eget departement. Arbeiderpartiet synes det er litt uforståelig at antallet er akkurat det samme ett år etter starten på pandemien. For hvis man ser på valg av strategi for ett år siden, var jo poenget å kjøpe seg tid for å styrke beredskapen i helsetjenesten. På morgenen i dag kunne vi også lese i Dagens Næringsliv at sykehuslegene egentlig sabler ned helseministerens nødplan som sier at vi kan få til opptil 1 200 plasser. Hvorfor er det sånn at samme antall plasser telles opp i dag, ett år etter at pandemien traff oss? Og hva svarer statsråden fagmiljøene som sier at vi faktisk er vanskeligere stilt nå enn vi var i mars i fjor?
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Jeg er helt enig i spørrerens beskrivelse av situasjonen, og mitt enkle svar er egentlig ja. Denne situasjonen har satt et forstørrelsesglass på det som er en utfordring i den norske helsetjenesten, både at en er veldig avhengig av at folk kommer reisende fra andre land for å jobbe i Norge – også på korte oppdrag, helgevakter og den typen ting – og at vi over tid har hatt for dårlig rekruttering, spesielt av intensivsykepleiere. Det er noe av årsaken til at regjeringen før pandemien startet en opptrappingsplan for utdanning av flere intensivsykepleiere, som Helse- og omsorgsdepartementet gjorde sammen med Kunnskapsdepartementet. Det er også årsaken til at jeg har sagt at vi ikke kan avvente evalueringen fra Kvinnsland-utvalget på dette punktet, men allerede har iverksatt tiltak for å bygge opp intensivkapasitet i Norge gjennom å etablere 100 nye utdanningsstillinger i intensivsykepleie, som helseregionene har fått i oppdrag å gjøre nå i 2021, og samtidig sagt at både helseregionene og Helsedirektoratet allerede nå må starte en utredning av hva som skal være den samlede intensivkapasiteten i Norge i en normalsituasjon etter pandemien. Jeg mener at dette er et av de områdene som har vist at vi er for sårbare. Vi kan ikke vente på alle evalueringene før vi igangsetter de nødvendige prosessene, og det er å utdanne nok intensivsykepleiere. Det er noe som ikke gjøres på kort tid, det tar lang tid. Derfor var det viktig å komme i gang med dette arbeidet umiddelbart.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
For det første er forklaringen på at regjeringspartiene stemte mot Arbeiderpartiets forslag, at det allerede var iverksatt og igangsatt av regjeringen. Det er jo veldig vanlig at regjeringspartiene stemmer ned forslag fra opposisjonen som egentlig slår inn åpne dører. Så er det ikke riktig at det ikke følger penger med. Helseregionene har fått en betydelig økning i sine budsjetter for 2021, nettopp for å ivareta også denne typen nye oppgaver. Vi øremerker ikke finansieringen til helseregionene i veldig stor grad, men at de har fått mer penger for å gjøre dette, er det ingen tvil om. Oppdraget er tydelig, og det er et antall som er satt først i et samarbeid med Norsk Sykepleierforbund, som gjorde en vurdering av hva som vil være et realistisk antall i 2021. Så sjekket vi det antallet opp med RHF-ene, og tilbakemeldingen derfra var at dette var et realistisk antall å få på plass i 2021. Det kan være at det må økes i årene framover, men det må vi komme tilbake til.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Jeg mener nok at det ikke er en helt åpenbar sammenheng mellom de to problemstillingene. Det er helt klart at sårbarheten når det gjelder intensivplassene våre, knyttet til at vi har innført et veldig strengt innreiseregime nå, er reell, og den har vi en dialog med RHF-ene om. Det handler ikke bare om Bergen, det handler ikke minst om Østlandet og gjerne aller mest om Nord-Norge. Vi jobber med helseregionene for å se på mulige løsninger der, men jeg er også veldig klar på at jeg ikke ønsker umiddelbart å gå tilbake til det som var ordningen før, nemlig at den typen helsepersonell kunne komme inn i Norge og begynne å jobbe etter bare én negativ test og bruk av munnbind. Det mener jeg, sånn som situasjonen er nå, innebærer en for høy risiko. Vi må se etter andre løsninger, og det skal jeg ha et eget møte med de fire helseregionene om i morgen for å gå igjennom de mulighetene som foreligger, både i det vi har, og også i eventuelle andre løsninger. Men vi har bl.a. også et nasjonalt system for å se på helsepersonell samlet i Norge. Det kan være én mulighet. Så er vi i gang med vaksineringen, og det kan være en annen viktig mulighet.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Svaret på det ligger egentlig i det representanten tok opp i sitt hovedspørsmål. Jeg synes at det som har skjedd som en konsekvens av at vi nå har strengere regler for at intensivsykepleiere kan komme over grensen, veldig godt illustrerer hvorfor vi ikke er i en situasjon der vi kunne ha økt antallet ordinære intensivplasser kraftig, for det handler jo først og fremst om tilgang på helsepersonell som har den kompetansen. Den toppkompetansen som ville vært en ordinær plass, har vi selvfølgelig ikke mulighet til å gi i løpet av så kort tid. Det betyr ikke at vi ikke har planer for å skalere opp intensivkapasiteten, og det har jeg redegjort for i Stortinget i flere omganger – opp mot 1 200 plasser hvis det blir nødvendig. Men jeg er helt enig – og det har jeg understreket gang på gang – med de legene og sykepleierne som jobber med dette, og som sier at dette ikke vil være 1 200 plasser som har den samme kvaliteten som de 289 ordinære plassene. Det er helt åpenbart, det vil oppleves nærmest som en krigssituasjon på sykehusene hvis vi kommer i den situasjonen og disse plassene blir nødt til å tas i bruk, og vi gjør alt vi kan ute i samfunnet for å unngå å komme i den situasjonen.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Jeg er enig i den beskrivelsen som fagfolkene gir, at dette ikke vil være intensivplasser med samme kvalitet som de 289 ordinære plassene. Det har jeg vært veldig tydelig på hele veien. Og det hadde heller ikke vært mulig. Det handler om at en da måtte hatt en veldig stor tilgang på høyspesialisert personell, som det ikke er mulig å få i en sånn tidsperiode. Det betyr ikke at det ikke har skjedd mye for at disse plassene faktisk skal være mulig å eskalere opp. Det er ikke sånn at for hver ekstra plass over de 289 går en umiddelbart ned til en betydelig lavere kvalitet – tvert imot. Dette er en eskalering som vi gjør alt for å unngå å komme i. Men for å si noe om det som er gjort siden disse planene ble utarbeidet: Det er nå utdannet 3 100 ansatte i internopplæring i intensivbehandling av covid-19-plasser siden mars. Så det er 3 100 ansatte i helseforetakene som har fått en opplæring for å kunne gå inn og bemanne på disse plassene. Det er en kraftig økning i antall respiratorer, som også var en utfordring – en betydelig økning i forhold til det som var situasjonen i mars.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
For det første må jeg si at jeg virkelig deler representantens bekymring for den utviklingen vi har sett spesielt siste halvår 2020, og det er helt riktig som representanten sier, at vi her sett en økt henvisning av unge, som er mer alvorlig syke enn det man har sett tidligere. Det bekymrer oss veldig, og det kan godt tenkes at det har å gjøre med konsekvensene av en del av de tiltakene som har vært rettet mot pandemien som spesielt rammer unge mennesker i en viktig del av deres liv. For de aller fleste av oss er det tungt å leve slik vi har levd nå i snart et år, men for noen blir det så alvorlig at det utløser alvorlig sykdom. Da er det veldig viktig at en får hjelp. Jeg er også veldig glad for å se at mange av dem som henvises, får hjelp. Det er en økning i antallet som får hjelp, og vi har også heldigvis sett at selv om ventetiden generelt har økt i 2020, så har ventetiden akkurat når det gjelder psykisk helse og rus, fortsatt å gå ned. Det er jeg veldig glad for, for det betyr at det gjøres en stor innsats. Regjeringen har brukt betydelig mer enn de 22 millionene som representanten refererer til, på å styrke psykisk helse. Blant annet har vi økt bevilgningen til sykehusene for 2021 med over 6,5 mrd. kr, og det ligger klare føringer for å prioritere psykisk helse. Vi har også økt bevilgningene til psykisk helse i kommunene, bl.a. 170 mill. kr til opptrappingsplanen for barn og unges psykiske helse, som veldig klart skal gå til disse formålene. Jeg la 29. januar fram en tiltakspakke for barn, unge og studenter på 2,2 mrd. kr. Men selv om man bevilger mye penger, vil hovedutfordringen være om en klarer å gi et godt nok tilbud med alle de fagfolkene som er til stede. Heldigvis er tilbudene innenfor psykisk helse blitt kraftig forbedret før pandemien traff landet vårt.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Jeg vil gjøre oppmerksom på at en av de tingene som gjør at vi har vært bedre rustet når det gjelder psykisk helse, før pandemien traff, bl.a. er at regjeringens klare prioritering av psykisk helse og rusarbeid rettet mot barn og unge har bidratt til at det nå er 2 600 flere årsverk i kommunalt psykisk helse- og rusarbeid, og de har kommet bare i årene 2016–2020. Det har vært en kraftig økning bl.a. når det gjelder psykologer i kommunene, rett og slett fordi regjeringen, mot deler av opposisjonens stemmer, innførte et lovfestet krav om at kommunene skulle ha psykologkompetanse. Vi har også hatt en kraftig økning i skolehelsetjenesten og helsestasjonene, og vi har hatt en klar prioritering av psykisk helse i spesialisthelsetjenesten, bl.a. bidratt til at ventetiden for barn og unge har gått ned med ti dager i denne perioden. Så kan vi alltid ha en diskusjon om hva som er det riktige tilbudet å gi – døgnplasser eller oppfølgende tilbud der barn bor.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Jeg er veldig enig i den bekymringen som representanten tar opp. Det har også vært et gjentagende tema i møtene jeg har hatt under pandemien, både med statsforvalterne og når jeg har snakket med kommunene og KS direkte – en bekymring for at en omdisponerer helsesykepleiere til annet arbeid i kommunene i denne situasjonen. Den klare beskjeden fra både regjeringen og Helsedirektoratet til kommunene har vært at det skal en ikke gjøre, og at det er viktig at de er til stede, ikke minst i skolene og barnehagene, slik at barna har et sted å gå når de opplever at ting er vanskelig. Jeg kan dessverre ikke utelukke at noen kommuner enten gjør feil vurderinger etter vårt syn, eller i en ekstrem krisesituasjon der det i realiteten er alle mann til pumpene i en kort periode, er nødt til å gjøre andre prioriteringer. Men hovedregelen er at helsesykepleierne skal være til stede for barn og unge i denne situasjonen. Jeg er veldig glad for at det er betydelig flere av disse ute i kommunene nå enn da vi overtok ansvaret for dette.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Nei, jeg er veldig opptatt av at en skal styrke tilbudet om psykisk helsehjelp for barn og unge både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten. Men den diskusjonen som representanten Andersen inviterer til, er en diskusjon om en avveining av om den beste hjelpen å gi til barn og unge er døgnplasser, eller om det er flere som kunne hatt bedre nytte av å få hjelpen der de bor, hjemme, på skolen og i fritiden. Der er nok avveiningen at en del steder bør flere barn få hjelp der de bor. For barn og unge er det en stor tilleggsbelastning å bli innlagt på en institusjon over lengre tid. For noen er det riktig, fordi de er så alvorlig syke at det er den riktige hjelpen å gi, men for flere ville det vært riktigere at de fikk den gode, spesialiserte hjelpen der de bor. Derfor vil det hele veien være en avveining om vi skal bruke de flinke fagfolkene våre til å jobbe på døgnplasser eller til å jobbe ute i team, sammen med flinke fagfolkene i kommunene og som team rundt den enkelte pasient.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Det siste er en konkret pasienthistorie, som jeg selvfølgelig ikke kan ta stilling til, men de faglige retningslinjene når det gjelder behandling av unge mennesker, er at psykofarmaka ikke skal være førstevalget. En skal prøve andre metoder først. Hvis en her ikke har opptrådd i tråd med det, er det en sak som må vurderes konkret. Til det andre spørsmålet: Spørsmålet er om det skal skje endringer i tilbudet fordi vi står i en krise. Da tenker jeg at vi ikke må la nødvendige endringer og forbedringer av tilbud stoppe opp fordi vi er i en krise. Eksempelet som representanten trekker fram, Kringsjåtunet på Lillehammer, er et døgntilbud. En del av de plassene har i snitt ikke vært i bruk. Da er det helt naturlig at en vurderer om flere kan få bedre hjelp ved at vi har noen flere team som ikke minst jobber ute sammen med alle de nye årsverkene som har kommet i kommunene, innenfor psykisk helse, slik at spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten jobber mer sammen rundt den enkelte som har behov for hjelp. Det er ikke alltid mest fornuftig at det er pasienten som reiser til helsetjenesten. Noen ganger er det også fornuftig at helsetjenesten kommer dit pasienten er.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Svaret på det er ja. Det er derfor vi har lagt inn betydelige midler til å styrke tilbudet innen psykisk helse på alle nivåer: på det forebyggende nivå ikke minst gjennom frivillige og ideelle organisasjoner, gjennom de bevilgningene som vi har gitt dem for at de skal jobbe forebyggende – tidlig innsats, hjelpetelefoner. Vi har gitt betydelige midler til kommunene for at de skal forsterke tilbudet ytterligere i denne situasjonen, og betydelige midler til sykehusene. Så er det helt riktig som representanten sier, at når pandemien er over, og de fleste av oss går tilbake til den normale hverdagen som vi nå alle lengter sånn etter og setter så stor pris på, vil det være noen som står igjen og har fått psykiske helseutfordringer som ikke vil løse seg bare ved at hverdagen blir normal igjen, og som vil ha behov for mer hjelp. Derfor er det viktig at vi fortsetter satsingen og gir dem hjelp. Så vil jeg si at det er hjelp å få, det er håp, fordi vi vet at mange som får psykiske helseutfordringer, får veldig god hjelp som har veldig god effekt. Vi må ikke skape et inntrykk av at hvis en får en psykisk utfordring, så har en fått en kronisk sykdom som en ikke kan få hjelp for. Tvert imot, veldig mange får god hjelp som hjelper.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
Hovedregelen er at alle typer helsehjelp skal være basert på frivillighet. Lovbestemmelsen om krav til manglende samtykkekompetanse ved tvangsbehandling i psykisk helsevern ble vedtatt som et viktig skritt for å oppfylle FN-konvensjonen om rettigheter til mennesker med nedsatt funksjonsevne, CRPD. Helsedirektoratets statusrapport om tvang i psykisk helsevern fra 2020 viser at det er små endringer i omfanget av bruk av tvang fra lovendringen kom og fram til 2018. Ifølge direktoratet kan lovendringen ha ført til at antall tvangsvedtak har økt noe, uten at det har blitt mer reell tvang. Dette kan skyldes at det før lovendringen ikke alltid ble fattet tvangsvedtak for pasienter uten samtykkekompetanse som ikke motsatte seg innleggelse. Rapporten viser til at det hadde blitt noe færre lange opphold under tvang. Antallet reinnleggelser hadde ikke økt fram til 2018, men har senere vist en mindre økning. En evaluering fra Senter for medisinsk etikk fra Universitetet i Oslo i 2019 viser at lovendringen trolig har ført til økt oppmerksomhet på pasientautonomi i psykisk helsevern og på økt rettssikkerhet og bedre mulighet for brukermedvirkning. Jeg mener at de pårørendes opplevelser og erfaringer står sentralt i vurderingen av hvordan lovendringen har virket, og det er de pårørende selv som først og fremst må uttale seg om dette. Jeg har merket meg hva Landsforeningen for Pårørende innen Psykisk Helse uttalte om lovendringen i høringssvaret til forslaget om tvangsbegrensningslov: «Det er alvorlig å frata en person selvråderett, men det er like alvorlig å anerkjenne beslutningskompetanse hvis dette er feil, noe som kan medføre at vedkommende nekter behandling og ikke får helsehjelpen vedkommende har rett på.» Pårørendeforeningen uttrykker tydelig bekymring for familiemedlemmer som har fått store bivirkninger etter at de har sluttet å ta medisiner på eget initiativ. LPP fremmer derfor flere konstruktive forslag, bl.a. om bedre kvalitetssikring av vedtak om beslutningskompetanse, om lovfesting av nedtrappingsplan, om strengere kontroll ved bruk av antipsykotiske medisiner og når det gjelder krav om oppfølging av bivirkninger. Vi har viktige utfordringer når det gjelder utformingen av lovverk og utviklingen av god faglig praksis for å lykkes med intensjonen i lovverket. Før sommeren skal vi sende ut et høringsnotat der vi ber om innspill om hva som må til for å lykkes med lovendringene som bl.a. er foreslått av utvalget som har sett på tvangsbegrensningslovgivningen. I notatet vil det gå fram hvordan vi i departementet vurderer disse sentrale lovforslagene.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
For det første er jeg helt sikker på at den gylne regel har virket, for det er en prioriteringsregel som har bidratt til en høyere prioritering av psykisk helsevern enn det som hadde vært alternativet hvis Arbeiderpartiet hadde fått lov til å styre, der man avskaffet denne prioriteringsregelen og egentlig lot det bli opp til helseforetakene selv å bestemme om de ville prioritere psykisk helsevern eller ikke. Det mener jeg var en feil politikk, og derfor endret vi den politikken da vi kom i regjering. Dessuten har vi hatt betydelige løft når det gjelder psykisk helsevern, ikke minst har vi sikret at folk får raskere og tidligere psykisk helsehjelp ved at det nå er kommet 2 600 flere årsverk i kommunalt psykisk helse- og rusarbeid bare i perioden fra 2016 til 2020. Vi har innført lovfestet krav om at alle kommuner skal ha psykologkompetanse, noe Arbeiderpartiet stemte imot. Det er stor verdi i å gi mennesker med psykiske helseutfordringer tidlig hjelp, god hjelp og ikke minst hjelp der de bor.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-10:
For det første er det sånn at hvis jeg hadde vært fornøyd med tingenes tilstand innenfor psykisk helse, hadde jeg heller ikke hatt dette som en hovedprioritet å forbedre. Det har jeg hatt i alle de årene jeg har vært helseminister, og det mener jeg at vi også har behov for videre. Jeg mener ikke at situasjonen er god nok, tvert imot. Det er en grunn til at regjeringen f.eks. har iverksatt en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse, som vi har fulgt opp med betydelige midler nå i 2021-budsjettet, nettopp fordi vi mener at det har behov for å bli bedre. Men situasjonen innenfor psykisk helsevern er i en helt annen forfatning nå enn da Arbeiderpartiet satt med ansvaret, det kan det ikke være noen tvil om. Så er jeg helt enig i at en viktig del av løsningen for den pasientgruppen som representanten tok opp i sitt opprinnelige spørsmål, er nettopp at kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten samarbeider i team rundt den enkelte. Derfor prioriterer regjeringen etableringen av FACT- og ACT-team, som nettopp er den type måte å jobbe på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-02-10:
Intensivkapasiteten i Noreg er urovekkjande låg. Regjeringa tar ikkje ansvar. Ein har ikkje auka kapasiteten verken før eller under pandemien, og først nesten etter eitt år med pandemi og helsekrise har helseføretaka vorte bedne om å utgreia behovet for intensivkapasitet. Statsråden viste til ein kriseplan for å få på plass 1 200 intensivplassar. Denne kriseplanen vert no sabla ned av eit nærmast samla fagmiljø, som meiner at planane er totalt urealistiske: «Jeg kan love deg at det ikke vil fungere.» «For oss som driver med intensivmedisin, har vi til gode å se noe som gjør at disse planene er troverdige. Dette er papirplaner.» «Dette er ikke planer som hører hjemme i et helsevesen som skal levere høy kvalitet.» Korleis kan statsråden stå og lova ein nødplan for intensivplassar som vert så totalt slakta, og som har så lite truverd ute i tenestene?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2021-02-10:
Jeg skal ikke stille spørsmål til helseministeren, men til samferdselsministeren. Det å gjøre en forskjell, bidra til å rydde opp i byråkrati, håpløse regler, lover og forskrifter, er noe vi i Fremskrittspartiet er utrolig glad i og opptatt av å gjøre, enten det er store eller små saker, for det handler faktisk om å gjøre ting enklere i hverdagen til mennesker – som å skjære igjennom og sørge for at Johnny Lie, som var i ferd med å få lagt livet sitt i ruiner fordi nye regler og byråkrati plutselig skulle ta fra ham førerkortet og jobben fordi han ikke så på det ene øyet. Heldigvis fikk Fremskrittspartiet skåret igjennom og endret regelverket, noe som sikret at både Johnny og ca. 200 andre yrkessjåfører fikk beholde jobben sin. For kort tid siden kunne vi lese i Sunnmørsposten om Bjørnar Roald, som, sammen med andre, også plutselig opplever å få livet sitt snudd helt opp ned på grunn av direktiver og byråkrati som sier at man med nedsatt syn, som Bjørnar, ikke lenger skal få beholde førerkortet, og Bjørnar opplever at uten førerkort har han heller ikke lenger noen jobb. Dette er å snu opp ned på menneskers liv. Det verste er at øyelegen som undersøkte Bjørnar, sier at han veldig fint kan kjøre bil, og at han derfor burde fått beholde førerkortet. Men byråkratiet, som verken har sett eller hørt om Bjørnar, tar en beslutning som får store konsekvenser for Bjørnars liv. De bryr seg ikke om dette. Og svaret fra statsråd Hareide i forrige uke kan ikke tolkes på noen annen måte enn at det er viktigere å holde seg inne med byråkratene i Brussel enn å være med på å løse hverdagsutfordringene for vanlige folk i Norge. Spørsmålet mitt til statsråden er: Tør statsråden å utfordre byråkratiet, både i Norge og i Brussel, for å finne en løsning for Bjørnar og andre i samme situasjon, eller er det sånn at øyelegen, som har sett personen, er mindre viktig enn skrivebordsbyråkratene i Brussel?