Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1998-12-17:
Dette er et spørsmål om frihandel, som er et meget viktig prinsipp for Fremskrittspartiet. Det innebærer en internasjonal arbeidsdeling som i det store og hele tjener forbrukeren. Det innebærer også den mest rasjonelle og beste utnyttelse av ressurser, også internasjonalt sett. Det er også en rettferdig ordning, for de som produserer de beste og billigste varene, får da den belønning at de får solgt dem. Det er også veldig viktig at handel ikke beror på administrative avgjørelser, som ofte inviterer til korrupsjon. Det er også viktig for de fattige land at de får en mulighet til å konkurrere på de områder som svarer best til deres produksjonsforutsetninger, som jo er billig arbeidskraft. Frihandel bidrar også til at stormaktene ikke kan bruke sin politiske tyngde til å presse gjennom spesielle fordeler for seg. Frihandel garanterer mot det. Det er grunnen til at frihandel er et vesentlig prinsipp for Fremskrittspartiet. Vi er fullt klar over at det er hensyn som kan anføres mot frihandel, jeg nevner bare raskt salg av våpen, beskyttelse av menneskers og dyrs helse, beredskapshensyn, sysselsettingshensyn, distriktspolitiske hensyn, miljøvernhensyn og forbrukerbeskyttelse. Når det gjelder veterinæravtalen, er det helsepolitiske hensyn som påberopes for å begrense frihandelen. Siden frihandel som sagt er et viktig prinsipp for Fremskrittspartiet, krever Fremskrittspartiet klare bevis, eller i alle fall sterk sannsynlighet for at vesentlige helseinteresser står på spill dersom vi utvider frihandelen. Nå er det slik at såkalte tekniske handelshindringer ofte – og ofte i utide – påberopes for å begrense frihandelen. Ofte er disse tekniske handelshindringene et skalkeskjul for helt andre interesser, nemlig for å beskytte eget næringsliv. Jeg kan nevne et kuriøst eksempel: Belgierne hadde en bestemmelse om at margarin bare kunne selges i kvadratiske terninger. Det medførte at andre land ikke kunne eksportere margarin til Belgia. Belgierne anførte da forbrukerhensyn – for at forbrukerne skulle kunne se forskjell på smør og margarin, var det altså nødvendig å ha disse spesielle pakningene. Det er et ganske outrert eksempel på hvordan man kan anføre forbrukerhensyn, med tanke på å beskytte sitt eget næringsliv. Når man i dag ser de interesser som ivrer mot denne avtalen, er det i det vesentlige de som har sin rot i landbruket, og de som er meget sterkt imot tilknytning til EU. Da får man en mistanke om at det også her kan være andre argumenter og interesser som ligger bak motstanden mot avtalen. Man har også funnet en ganske god grobunn i befolkningens konservatisme når det gjelder ting som matvarer, frykten for det ukjente, det fremmede, og også en viss norsk selvtilfredshet. Det var ikke lenge siden man f.eks. forespeilte nærmest en katastrofe på medisinmarkedet hvis det ble slutt på Norsk Medisinaldepot. Vi har en rekke eksempler på at norske monopoler og ordninger på en måte kan sidestilles med 17. mai og Grunnloven. Jeg vil peke på en interessant motsetning når det gjelder det norske folks holdning til masseturisme. Tenk nå på hvordan store deler av det norske folk hvert år drar til Syden, hvor det er en langt dårligere næringskontroll enn EU, og massevis av nordmenn drar til EU og spiser av hjertens lyst uten noen som helst bekymringer. Man frykter ikke å spise der. Men hvis maten kommer opp hit, da er man redd! Et bedre tegn på irrasjonelle holdninger i folkedypet kan man knapt tenke seg. Jeg ville tro at Senterpartiets parlamentariske leder nå etter hvert også må advare mot denne masseturismen, for der spiser man mat som ikke har vært gjenstand for den ekstra kontrollen som importert mat etter avtalen skal være gjenstand for her i Norge. Så det må være ytterligere risikofylt å spise maten der hvor den er laget, enn å spise den her. Jeg sa som utgangspunkt at vi er sterke tilhengere av frihandel. Vi vil legge sterk vekt på at våre faglige myndigheter har godtatt dette. Personlig er jeg ingen ekspert på dette spørsmålet, og det er det de færreste som er. I slike situasjoner er man selvfølgelig henvist til å stole på de faglige myndigheter. Og ikke nok med det, nesten enda viktigere er det at vi har to statsråder fra Senterpartiet som har godtatt denne avtalen. Det må være litt av en garanti – også det at hele avtalen har Kristelig Folkeparti i ryggen, som til de grader er opptatt av hva vi drikker, og også av hva vi spiser. Når man legger alt dette sammen, synes jeg det avtegner seg et bilde av trygghet som ikke bør la seg forstyrre av at noen skremmer med salmonella, trikiner og det som verre er. Til slutt skal jeg bare nevne forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, som lyder slik: «Stortinget ber Regjeringen om å utrede bruk av rådgivende folkeavstemninger i vesentlige spørsmål om forholdet mellom Norge og EU, og å legge dette fram for Stortinget på egnet måte.» Dette forslaget går vi imot. Vi synes ikke det er noen grunn til å peke ut akkurat disse EU-spørsmålene som gjenstand for folkeavstemning. Vi har foreslått at noe som vi synes er langt viktigere, nemlig spørsmålet om innvandring til Norge, skal være gjenstand for folkeavstemning. Men det har SV gått imot. En slik selektiv bruk av rådgivende folkeavstemninger er vi imot, men hvis noen vil følge oss i vårt grunnlovsforslag om generell bruk av folkeavstemninger under visse omstendigheter, kan vi snakke videre med SV om denne saken.