Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-23:
Jeg viser til det brevet jeg har sendt finanskomiteen om saken, og at det helt siden den islandske finanssektoren brøt i sammen i 2008, har vært Regjeringens linje å gå foran i det internasjonale samarbeidet for å støtte Island. Det er også slik at Norges rolle i så måte har blitt verdsatt av den islandske regjeringen. Den norske regjeringen har ikke gjort de konkrete IceSave-avtalene mellom Island, Nederland og Storbritannia til en betingelse for videre utbetaling av det norske lånet til Island. Det som imidlertid er en betingelse, er at styret i Det internasjonale pengefondet, altså medlemslandene i IMF, godkjenner neste gjennomgang av Islands stabiliseringsprogram, og at Island står ved sine EØS-forpliktelser, noe den islandske regjeringen ved flere anledninger har understreket at Island gjør. Disse betingelsene er felles for de nordiske lånene. Både statsministeren, utenriksministeren og jeg har vært i god kontakt med våre islandske kollegaer under marsjen. Vi har understreket at Norge står ved sine forpliktelser overfor Island, og at vi stoler på den islandske regjeringens forsikringer om at Island vil overholde sine internasjonale forpliktelser. Derfor har vi også sagt at vi håper den nye situasjonen ikke vil føre til ytterligere forsinkelse i stabiliseringsprogrammet. Vi har gitt de øvrige nordiske land og det nordisk-baltiske styremedlemmet i Pengefondet beskjed om at Norge ønsker styrebehandling av framdriften for Islands stabiliseringsprogram så raskt som mulig, og at Norge vil støtte en godkjennelse. Det er administrasjonen i Pengefondet som må beslutte når det er hensiktsmessig å gjennomføre neste styrebehandling. Både IMF og Island er avhengige av støtten fra det internasjonale samfunnet for å gå videre. I denne saken vil støtte fra de europeiske land spille en særlig rolle. Selv om det ikke er noen formelle forbindelseslinjer mellom IMF-programmet og IceSave, ser det ut til at håndteringen av IceSave også vil være av betydning for å oppnå slik støtte. Jeg registrerer at det etter presidentens nei har oppstått en ny usikkerhet i andre europeiske land om Islands vilje til å oppfylle sine forpliktelser når det gjelder innskuddsgarantier i henhold til EØS-avtalen. Island trenger å dempe den usikkerheten for å sikre seg tilstrekkelig internasjonal støtte. Jeg er enig med representanten Syversen i at det vil være uakseptabelt om Nederland og Storbritannia bruker IMF som en brekkstang for å få Island til å påta seg større byrder enn det landet er forpliktet til. Vi har imidlertid ikke noe grunnlag for å si om dette er tilfellet. Samtidig er det viktig ikke å så tvil om at EØS-forpliktelser må tas alvorlig, ikke minst av både Island og Norge, som EØS- og EFTA-land. Jeg legger stor vekt på at støtten til Island skjer innenfor et internasjonalt samarbeid, og at de nordiske landene står sammen i så måte. Gjennom et slikt samarbeid får Norges støtte størst effekt. Dette er også understreket i Innst. S. nr. 221 for 2008–2009, der en behandlet garanti for lån fra Norges Bank til den islandske Sedlabanki, som den heter. Så vil jeg til slutt minne om at Island er et velutviklet og velstående land, med et bruttonasjonalprodukt pr. innbygger som ligger over gjennomsnittet i Europa, selv etter nedturen og sammenbruddet i det islandske bankvesenet. Islands økonomi er dynamisk, og konkurranseevnen er god. Islendinger har også ord på seg for å være arbeidsomme – og flinke til å holde orden i og rette opp økonomien når det kreves. De har i tillegg overskudd på handelsbalansen med utlandet. Arbeidsledigheten i 4. kvartal i fjor var på om lag 6,7 pst. I så måte ligger Island under det som er gjennomsnittet i Europa, der Norge er et av de få landene som ligger lavere, mens f.eks. både Finland, Storbritannia og Sverige ligger høyere enn dette.