Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Jeg vil, i likhet med de som har hatt ordet før meg, takke representanten Nybakk for at hun tar opp denne problemstillingen. For dem som dette gjelder, er det blitt et stort og alvorlig problem i deres hverdag. Selv om de fleste takler sin personlige økonomi bra, registrerer vi dessverre en utvikling hvor stadig flere får problemer. En indikator på dette er å se på antall inkassosaker og antall søknader om gjeldsordning. Her snakker vi om store tall. Av den grunn er det forståelig at stadig flere ikke klarer å gjøre opp for seg. Det som virkelig er utfordrende, er at gjelds- og inkassosaker øker sterkt blant de unge. Tall fra februar i år viser at 27 894 personer i aldersgruppen 18–26 år har fått betalingsanmerkninger. Det er en økning på hele 18 pst. siste år, og samlet har disse ungdommene forfalt inkassogjeld på 1,1 mrd. kr. Interpellanten viser til problemstillingen med at stadig flere i storbyer får betalingsproblemer – det er korrekt – men problemet finner du over hele landet. Oversikter viser at de unge i den rike kommunen Bærum har færrest betalingsanmerkninger, mens man i min hjemkommune, Alta, finner landets dårligste betalere under 30 år. Det er en statistikk som jeg er lite stolt av. Man kan selvfølgelig stille spørsmål om hva som er årsaken. Interpellanten var inne på mange. Jeg vil også gå litt inn på det som mange mener er starten på å komme i kredittproblemer, nemlig kredittkort og billige forbrukslån. Vi skal aldri glemme at den viktigste beslutningen om å ta i bruk denne typen lån tar vi selv, men vi får god hjelp fordi vi finner reklame om å ta i bruk kredittkort overalt. Tar vi oss en tur på butikker eller kjøpesentre, møter vi plakater med budskapet: Kjøp nå – betal om tre, seks eller tolv måneder. Når vi slår på pc-en, er det første som møter oss på ulike portaler, svært så lokkende tilbud om å låne billige penger: Lån opptil 3 000 000 kr uten krav om sikkerhet og kausjonister. Det siste budskapet er den delen av annonsen som skal fange min og din oppmerksomhet for å ta kontakt med låneinstitusjonen. Det er klart at det frister, og altfor mange lar seg lokke inn i slike tilbud. Denne typen annonsering er ikke ulovlig, men det går an å stille spørsmål om det etiske og moralen i en slik form for markedsføring. Jeg håper også at dette blir en del av en debatt vi møter i framtiden. Statsråden var også inne på det at man kan gjøre noe. Men jeg kom litt i stuss da statsråden i sitt innlegg sa at man vurderer å innføre et gjeldsregister. Jeg håper og tror at man vil erstatte ordene «vurdere å innføre» med ordene «skal innføre». Jeg regner med at det var det hun mente. I 2011 var det over 3 400 åpne gjeldsforhandlinger i Norge. Det er flere enn noen gang, og hver sak handler om enkeltmennesker og deres hverdag. Å komme inn under gjeldsordninger er ingen spøk – det er tvert imot alvor. Vi vet gjennom media at årsaken til denne interpellasjonen er møtet med gjeldsofferet Tove. Hennes historie er sterk, og det finnes mange tilsvarende historier ute blant oss. Noe må gjøres. Er det lovverket som bidrar til at dette blir et uoverkommelig problem, må vi gjøre noe med det. Det er sterkt å lese at siden i fjor høst har politiet i Nedre Eiker rykket ut hele ti ganger for å redde gjeldsofre som ville gjøre slutt på livet. Vi finner tilsvarende historier på egne sider på Facebook – her møter vi gjeldsofre som beskriver en tøff hverdag. Vi må aldri glemme at det er mennesker det til syvende og sist handler om. Jeg snakket også med et gjeldsoffer i går. Gjennom å arbeide svært mye ser han lyset i enden av tunnelen. Det er bare et lite skimt – men dog. Han ba meg formidle hans møte med Statens innkrevingssentral. Han var den første til å si at det handler ikke om den enkelte saksbehandler – de gjør bare sin jobb. Men allikevel beskriver han slike møter med Innkrevingssentralen med at det gir en følelse av å bli trampet på mens man ligger nede. Slike tilbakemeldinger er ikke bra. Jeg vet ikke hvor stort problemet er, men spørsmålet vi må stille oss, er: Er reglementet som vi har vedtatt, for lite fleksibelt, og åpner det ikke for skjønn? Blir det en gjennomgang av gjeldsordningsloven, bør vi også se på dette området. Vi har snakket om at forbrukslånene har en effektiv rente på over 30 pst. Det er vel ikke en eneste i denne salen som synes det er – for å si det pent – litt i overkant. Og vi har sterke meninger om rentepolitikk. Men hvilken rentepolitikk driver staten overfor dem som er kommet inn under gjeldsordningsloven? Jeg mener helt klart at staten må gå i seg selv og spørre om vi fortsatt skal ha rentesatser langt over markedsrente for dem som er kommet inn under gjeldsordningsloven. Gjennom møter med enkeltmennesker vet vi at dette også er med på å bidra til at hverdagen deres blir tøff. Jeg vil støtte interpellanten i hennes anmodning om en gjennomgang av loven, for å se om vi i denne salen kan gjøre livet enklere for enkeltmennesker.