Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-02-16:
Jeg synes det har vært en innholdsrik og god debatt med mange gode innlegg. Min gode kollega, Svein Roald Hansen, klarte ikke å la være å komme innom mitt innlegg i sitt sluttinnlegg, og jeg har noen kommentarer til det – for det klarer ikke jeg å la være å ha heller. Jeg vil vise til en uttalelse fra representanten Hansen om krisen på Island. Svein Roald Hansen sa: «Når islendingene får fast grunn under føttene, vil de konkludere med at den islandske krona ikke er bærekraftig.» I samme artikkel var påstanden at Island ville søke medlemskap i 2011, og at Norge ville følge raskt etter. Den påstanden har nok falt på sin egen urimelighet. Man har sett, i den finanskrisen man har vært inne i nå, at Island har hatt en helt annen handlefrihet enn mange andre europeiske land som har vært inne i en helt grunnleggende økonomisk krise. Nettopp det at islendingene har hatt en egen valuta, har gjort at de har kunnet innføre kapitalkontroll, har gjort at de har kunnet devaluere og fått en helt annen konkurransekraft, og at de har reist seg på en helt annen måte enn man har kunnet i mange andre europeiske land. Så ser vi nå, i 2012, at det har vært en fordel for Island å ha egen valuta – ikke en ulempe. Den handlefriheten, tyder alt på, vil islendingene fortsatt ha, og det er ingenting som tyder på at Norge vil gi den fra seg. Det som er den store utfordringen, og det forundrer meg at ikke de sterkeste eurotilhengerne ser det, er at et land som Hellas, som er på konkursens rand, og et land som Tyskland, der det går så det griner, har veldig ulike utfordringer når det gjelder sin valuta. Når valutaen er tilpasset farten i Tyskland, er ikke det et gode for et land som holder på å gå konkurs, som Hellas. I USA har man også et stort kontinent med felles valuta, men der har man store, sterke føderale budsjetter som også finansierer offentlige utgifter, og man har kraft i de føderale budsjettene til å sette inn tiltak i områder og delstater som sliter. Det har man ikke i EU. Det som er mitt poeng i innlegget, og det som er Senterpartiets poeng, er at når man innfører en felles valuta uten at man har en felles finanspolitikk, gjør man seg selv veldig sårbar i krisetid, og det ser vi nå. Derfor går denne utviklingen i EU mot mer og mer føderal styring, mer og mer føderal kontroll og mer mot et Europas forente stater. Hadde det vært et stort folkelig ønske, en stor folkelig vilje eller et felles språk, kunne det vært et demokratisk prosjekt – hvis det var det som var ønskelig. Men det er ikke det man har ønsket, og det vil bare være elitene som kan delta i et slikt demokratisk ordskifte. Vi har 80 ulike språk innenfor EU-sonen, og det er ikke noe som tilsier at vi ikke kommer til å ha mange ulike språk innenfor EU-sonen også i framtiden. Så det forundrer meg at de sterkeste ja-tilhengerne her i salen ikke ser hvilke grunnleggende demokratiske problemer EU-sonen står overfor, ikke minst fordi de innførte euroen uten at det var politisk støtte for det. Man har nå kommet i en tvangstrøye som gjør at man må sentralisere enda mer makt, selv om en stor folkeopinion ikke ønsker det. Heldigvis har det norske folk sagt nei to ganger, og det kan vi takke dem for.