Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
I årevis har jeg med jevne mellomrom blitt kontaktet av pårørende for utviklingshemmede som fortviler over sin endeløse kamp mot systemet når det gjelder å få hjelp og tilrettelegging for sine barn. Avisene har også stadig artikler om temaet, i tillegg til diverse tilsyn som stadig har påpekt det samme. Utviklingshemmede får ikke det de rettmessig burde fått. Det siste eksemplet var i min kommune for mindre enn en måned siden. Omsorgsboliger som i årevis var lovet til voksne utviklingshemmede som fortsatt bodde hjemme hos sine foreldre, sto endelig ferdig, og de sto klare med flyttelasset da kommunen utsatte innflytting grunnet mangel på finansiering av driften. I Romerikes blad den 27. mai spør en av dem som skulle flytte inn om følgende: «Er jeg ikke verdt noe jeg, da, mamma?» Fellesorganisasjonen, FO, sier i sitt høringsnotat at de i mange år har vært bekymret for livskvaliteten og rettssikkerheten til mennesker med utviklingshemning. FO sier at de har sett at mange kommuner i liten grad har et faglig godt tilbud – hvor lav kompetanse er mer regelen enn unntaket. Norsk Forbund for Utviklingshemmede sier i sitt høringsnotat følgende: «Det har i lang tid vært veldokumentert at mange mennesker med utviklingshemning har en for dårlig livssituasjon, de mottar for lite tjenester og kvaliteten på tjenestene er for svak.» Rettssikkerheten er fraværende, og det er vanskelig å finne tegn til en positiv utvikling på feltet. Det er flere år siden jeg konstaterte at systemet ikke virket, og at disse hadde behov for et eget ombud som kjenner deres rettigheter, som vet hvor i systemet man skal gå, og ikke minst – som har sanksjonsmuligheter. Etter mitt syn er dét et av hovedproblemene med dagens ordning, ikke bare for utviklingshemmede, men for alle dem som sliter med å nå fram i systemet. De får medhold, men instansen som gir dette, har ikke sanksjonsmuligheter, og medholdet blir derfor i mange tilfeller null verdt. I Dagbladet den 17. mars kunne vi lese om kommunetoppene som visste at arbeidslederen hadde gjort utviklingshemmede Nina gravid. Kommunen lot være å anmelde overgriperen, og fem år senere ble hun misbrukt igjen, av samme mann. Denne saken føyer seg inn i rekken av saker. Jeg mener dette viser at vi har behov for, én gang for alle, å sørge for at de utviklingshemmedes rettigheter og sikkerhet blir ivaretatt. Statsråden viser i sitt brev av 12. mai til at både fylkesmannen og Helsetilsynet har sanksjonsmuligheter i form av at de kan gi pålegg. Erfaringene og tilbakemeldingene viser at disse ordningene ikke fungerer, noe komiteens flertall for så vidt også viser til, idet de i en merknad ber departementet vurdere om sanksjonsmulighetene skal styrkes. For en tid tilbake hadde Trine Skei Grande et veldig bra innlegg i denne salen, hvor hun pekte på at vi som stortingsrepresentanter skulle være ombud for folket. Jeg forsøker dette hver eneste dag, men antall henvendelser er overveldende, og det er rett og slett umulig å hjelpe hver eneste som tar kontakt. Fremskrittspartiet vil nå én gang for alle få på plass et eget ombud, og at ombudet skal ha myndighet til å kreve at urett blir rettet opp og kan følge saken helt inn til mål, noe Kristelig Folkeparti også støtter. Fremskrittspartiet har notert seg statsrådens vage formuleringer med hensyn til utviklingshemmede som soner dommer i norske fengsler, og at komiteens flertall slår seg til ro med dette. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti mener det er behov for konkrete tiltak og fremmer derfor forslag om dette. Jeg tar herved opp forslagene nr. 1 og 2, som står i innstillinga.