trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
Jeg har et kort spørsmål. Det gjelder dette med tidsfrister for å bringe inn avgjørelser fra Klagenemnda for domstolene. Fremskrittspartiet ønsker at det der skal være en enhetlig og lik tidsfrist på to måneder, men slik jeg forstår det, er det lagt opp til én måned. Kan statsråden si noe om det?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
Vi i opposisjonen har en liten merknad om merkostnader i forbindelse med lån som opprinnelig er gitt av Eksportfinans ASA, som da blir overtatt av Eksportkreditt Norge AS. Kan statsråden fortelle oss litt om de kostnadene?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Den gjeldende styreloven er over 100 år gammel. Regjeringen ser et klart behov for en gjennomgående modernisering, rydding og revisjon. Derfor har vi fremmet utkast til en ny lov om Patentstyret som skal erstatte gjeldende lov. Patentstyret er et statlig direktorat som behandler og avgjør søknader om industrielle rettigheter, dvs. patent, varemerke og design. De registrerer også disse rettighetene. Etaten er videre et nasjonalt kompetansesenter på området. Vi mener at også det siste punktet bør framgå av loven. Den nye loven skal regulere organiseringen av og saksbehandlingen i Patentstyret. Regjeringen foreslår at Patentstyrets direktør heretter skal tilsettes som tjenestemann på åremål for inntil seks år, med mulighet for å fornye åremålsperioden én gang. Etter gjeldende lov blir direktøren utnevnt som embetsmann på ubestemt tid. Patentstyret er for tiden organisert i to avdelinger: Første avdeling som behandler sakene i første instans, og Annen avdeling som er klageinstans. Patentstyret er allerede i dag stilt uavhengig ved behandling av enkeltsaker om industrielle rettigheter og kan dermed ikke instrueres av verken regjering eller departement i enkeltsaker – men også det bør framgå eksplisitt av loven. En organisering som innebærer at både førsteinstans og klageinstans ligger i samme etat, framstår ikke lenger i tråd med moderne rettsprinsipper. For brukerne er det viktig at klageinstansen ikke bare reelt sett er uavhengig av førsteinstansen, men også synlig framstår som uavhengig. Derfor foreslår regjeringen å etablere et faglig uavhengig forvaltningsorgan med domstolslignende trekk som klageinstans for Patentstyret. Det skal hete Klagenemnda for industrielle rettar. Den kommer til å ha behov for ca. tre heltidsansatte og medføre en merkostnad på ca. 3 mill. kr per år til drift, sammenlignet med dagens situasjon. Driftskostnadene skal dekkes over Nærings- og handelsdepartementets del av statsbudsjettet, i form av et eget budsjettkapittel for nemnda. Den nye Klagenemnda skal sørge for en brukervennlig ordning for ankebehandling med høy kvalitet og på den måten bygge opp tillit hos brukerne. Nemnda skal behandle klager mot vedtak fattet av Patentstyret. Den skal være uavhengig av både Patentstyret og regjeringen i behandlingen av sine saker. Ingen høringsinstanser har gått imot de sentrale punktene i utkastet. Vi tar nå sikte på å forberede etableringen av nemnda og forskrifter til loven, slik at alt er klart til at nemnda kan være i virksomhet fra og med 1. januar 2013 – og det er en styrke at det er en samlet oppslutning om vårt opplegg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Jeg tror vi får dra erfaringer etter hvert som vi får dette systemet på plass. Klagebehandlingen skal bli opplevd som trygg, rask og brukervennlig, og det er viktig at vi nå får et system hvor man får en uavhengighet mellom første og andre instans. Om presidenten tillater det, vil jeg også føye til noe til Bredvolds hovedinnlegg, nemlig dette med saksomkostninger. Det er viktig at det ikke skal være anledning til å ilegge saksomkostninger i alle saker som behandles av Klagenemnda, men kun i de sakene hvor det handler om en administrativ overprøving av om et vedtak om å innvilge en rettighet er gyldig eller ikke. Så vi får finne ut av dette underveis. Nå har vi rammeverket på plass, og da kan vi sørge for forbedringer av saksbehandlingsrutiner osv. etter hvert som vi får mer erfaring, for dette skal legges til rette for brukerne på en best mulig måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Det er viktig at det er selskapets tilbud om CIRR-kvalifiserte markedslån som skal notifiseres til EFTAs overvåkingsorgan, ESA. Vi er i dialog om den notifiseringen. En prenotifikasjon ble sendt 6. mars 2012. Vi mottok et skriftlig svar 9. mai 2012. Basert på den tilbakemeldingen er vi i gang med, i samarbeid med interimstyret, å utarbeide en prisningsstrategi som vil være grunnlag for en endelig notifikasjon til ESA. Så jeg ser lyst på dette.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Eksportkreditt Norge skal jo drives på kommersielle vilkår, og det er viktig at selskapet har faste forretningsmessige prinsipper. Samtidig er jo basiskostnadene for å utarbeide nye avtaler allerede dekket av staten gjennom den bevilgningen vi gir til selskapet, så jeg ser ikke for meg at det blir uoverkommelige kostnader for selskapet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Vi kan når som helst begynne å bruke ESAs referanserentetabell som gulv for markedsrentelåneordningen, så det ligger der som et etablert prinsipp. Det som er utfordringen, er at hvis vi skal lage en prissettingsstrategi, må den godkjennes. Nå vil vel kanskje ikke renteforskjellen på de to alternativene per i dag være spesielt viktige. Det er jo når renteutviklingen går, at dette kan bli et problem. Det er derfor vi ønsker å se på en mer avansert prisningsstrategi. Men om det skulle gå utover 1. juli for å få godkjent den forbedrede prisningsstrategien, vil ikke det gå ut over tilbudene til bedriftene gjeldende fra 1. juli. Vi vil være fullt operative basert på ESAs referanserentetabell.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Representanten Flåtten kan ikke gjøre noe med at historiebeskrivelsen virker irriterende, men han kan gjøre noe med at historiebeskrivelsen er ukorrekt. Det er det fullt mulig for representanten å gjøre noe med, for det er rett og slett feil at regjeringens tilnærming var nølende eller sprikende. Eksportfinans ASA, som i dag har ansvaret for disse låneordningene, er en privat bedrift. Riktignok har staten et eierskap i den, men vi er den tredje største eier, den drives på kommersielle forretningsmessige prinsipper. Meg bekjent har den vært omfattet av EU-regelverket for finansinstitusjoner helt siden EØS-avtalen kom på plass, dvs. også under borgerlige regjeringer. Ingen regjering har noen sinne tatt initiativ til at den institusjonen skal være unntatt fra dette regelverket. Det er også sånn at finansministeren flere ganger i denne sal har nevnt dette – jeg tror til og med han har sagt at det verken er mulig eller ønskelig å få unntak, nettopp fordi Norge er pådriver for økt soliditet i bankvesenet i Europa for at vi ikke skal komme opp i de situasjonene vi var i, under finanskrisen. Vi ønsker rett og slett å ha sterke banker. Likevel synes vi det var rimelig å gi Eksportfinans ASA tid til å finne en mulighet for en oppkapitalisering. Dette er som sagt en privat bedrift, og hvis alle eierne hadde vært med på det, hadde selvsagt også staten vært med på en slik oppkapitalisering. Men det er grunn til å understreke at dersom man hadde oppkapitalisert Eksportfinans, ville det fortsatt vært begrensninger for hvor store lån Eksportfinans kunne gi, rett og slett fordi man ikke kunne se for seg en uendelig oppkapitalisering av selskapet. Det ville også vært sånn at Eksportfinans fortsatt måtte hente lån i markedet. Nå får vi altså en ordning som er basert på statens likviditet og kapital. Det betyr at det så å si er ubegrenset hva slags lån som kan gis. Det betyr også at vi ikke er avhengig av innlån i et veldig usikkert marked. Vi går inn i tøffe tider, og jeg tror at en slik ordning som vi nå har kommet fram til, er den beste noe land kan ha. Men jeg synes også det var rimelig av oss å gi Eksportfinans ASA og de andre eierne en mulighet til å finne en løsning innefor det gamle systemet. Her har vi vært konsistent fra dag én, vi har handlet når vi måtte, og det er ingen bedrifter noe sted som har mistet en eneste kontrakt på grunn av en eventuell usikkerhet. Så er det sånn at det ofte blir politisk spill, utspill og kritikk i saker, og det skapes en del uro. Av og til kunne man kanskje tenke seg at det partipolitiske spillet ble lagt litt til side for det overordnede: å skape trygge rammebetingelser for norske eksportbedrifter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Jeg setter stor pris på komiteens enstemmige innstilling om samtykke til ratifikasjon av en frihandelsavtale mellom EFTA-statene og Montenegro og en avtale om handel med landbruksvarer mellom Norge og Montenegro. Frihandelsavtalen med Montenegro er en del av norsk Vest-Balkan-politikk. Denne politikken dreier seg om å integrere landene på Vest-Balkan i europeiske og transatlantiske strukturer, arbeide for politisk stabilitet i regionen, bidra til sosial og økonomisk utvikling og å støtte opp om demokratisering. Frihandelsavtalen vil sikre at montenegrinske produkter får like god tilgang til det norske markedet som andre land i Europa. Vi håper at importen fra Montenegro vil øke som følge av denne avtalen. Forhandlingene med Montenegro ble gjennomført på under et halvt år og er et resultat av det gode forholdet og felles interesser mellom EFTA og Montenegro innen handelspolitikk. For Norge innebærer frihandelsavtalen forbedret markedsadgang for industrivarer, landbruksvarer og fisk. Montenegro skal fjerne all toll på industrivarer fra avtalens ikrafttredelse. Tilgangen til utenlandske markeder er sentralt for næringslivet i Norge. Frihandelsavtaler åpner opp utenlandske markeder og er et viktig bidrag for å støtte opp om økt næringsaktivitet, innovasjon, produksjon og sysselsetting i Norge. Økt handel dreier seg i høyeste grad om norske arbeidsplasser. Regjeringen prioriterer derfor arbeidet med frihandelsavtaler. Vi vektlegger menneskerettigheter, miljø og arbeidstakerrettigheter i våre frihandelsavtaler. Regjeringen er opptatt av at handelspolitikken ivaretar hensynet til bærekraftig utvikling. Frihandelsavtalen med Montenegro er den første avtalen der vi har fått gjennomslag for EFTAs modellkapittel om handel og bærekraftig utvikling, og er dermed den andre avtalen etter Hongkong som inneholder bestemmelser knyttet til miljø og arbeidstakerrettigheter. Kapitlet bidrar til bevisstgjøring og aksept av at handel skal foregå på en måte som bidrar til bærekraftig utvikling. Samhandelen med Montenegro er beskjeden – 2 mill. kr i 2011 – men jeg tør likevel påstå at frihandelsavtalen er viktig for begge land. Frihandelsavtalen bidrar til å integrere Montenegro i det europeiske markedet, og den sikrer norske eksportører like gode vilkår i Montenegro som bedrifter fra EU. Frihandelsavtalen forventes å bidra positivt til ytterligere økonomisk samarbeid landene imellom. Regjeringen er derfor glad for Stortingets tilslutning til å ratifisere denne avtalen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Aller først: Tusen takk til representanten Flåtten for gode ord i forbindelse med sakens behandling. Grunnen til at jeg tok ordet, er bare den lille skyggen av ulike oppfatninger som ligger i bakkant av, eller i foranledningen til saken. Det som er litt forunderlig, er at jeg tror det er stor enighet i denne salen om begrunnelsen for kapitaldekningsdirektivet, og at en gjennom det reduserer sårbarhet og sikrer større forutsigbarhet og stabilitet i finansmarkedet og inn mot finansinstitusjonenes ansvar for å ha tilstrekkelig kapital bak utlån osv. Så er jeg litt forundret over at de også i denne saken velger, nå igjen, å ta fram litt gamle merknader, fra desember 2011 – hvor de baserer sin kritikk på at det ville vært naturlig å søke unntak fra kapitaldekningsdirektivet for Eksportfinans ASA – så lenge de er for begrunnelsen for selve kapitaldekningsdirektivet. Det er det ene. Men det andre er at sannsynligheten for å kunne få unntak for Eksportfinans ASA var særdeles liten. Da sto vi altså igjen med muligheten for å oppkapitalisere selskapet, hvorpå de andre eierne vel i utgangspunktet var tydelige på at det ikke ville være en løsning, samtidig som et samlet næringsliv også mente at det ikke ville være tilstrekkelig å oppkapitalisere Eksportfinans ASA som en god, robust og langsiktig ordning. Da er vi jo enige om at det vi nå foreslår, er en veldig god ordning, en veldig langsiktig ordning, og det er en ordning som har tilstrekkelig robusthet i seg til å betjene norsk eksportaktivitet i tilknytning til dette. Derfor er jeg litt forundret over den kritikken som nå blir reist – jeg er overbevist om at det ville vært langt verre å forsøke å gå veien og søke unntak for Eksportfinans, for norsk næringsliv. Det har vært mye bedre å gå rett på, sånn som regjeringen faktisk har gjort. Det har vært den beste strategien for å få en raskest mulig forutsigbarhet for en særdeles viktig del av norsk næringsliv. Det er en langsiktig og god løsning som vi nå vedtar. Det er vi alle enige om.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-06:
I en setning i sitt innlegg berører statsråden forholdet til ESA – det er jo snakk om et statsselskap. Vi trenger en godkjenning når det gjelder statsstøtteregelverket, og vi skal ha ordningen i gang innen 1. juli. Det er jo flere enn opposisjonen som i en merknad uttrykker bekymring for tiden, som lurer på om dette kommer i mål. Så jeg vil svært gjerne at statsråden sier noe til Stortinget om hvorvidt man mener man er på plass med disse samtalene – forhandlingene/godkjennelsen – innen 1. juli.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-06:
Jeg vet rett og slett ikke om jeg helt forsto det svaret jeg fikk når det gjelder ESA-godkjenningen av renteprisingen på de CIRR-kvalifiserte markedslånene. Jeg forstår at det kom et brev den 9. mai. Jeg forstår at interimstyret og departementet samtaler om dette, har en kontakt. Så jeg er litt usikker på: Er vi i mål med avklaringen den 1. juli? Hvis ikke – hvilke problemer – om noen – ser vi for oss hvis en slik situasjon skulle inntreffe?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-06:
Jeg har stor forståelse for at komiteens leder besværer seg over at helt berettigede, kritiske merknader i den forrige innstillingen gjentas i denne. Det betyr jo ikke at man er uenig i veien videre – den er vi jo enige om – men historien om hva som ble gjort, og særlig om hva som ikke ble gjort, står fast. Grunnen til at det har blitt gjentatt – og jeg forstår at det kan være sjenerende å lese, men det er jo bare å hoppe over det og gå til konklusjonene, som man jo er enige om – er rett og slett at dette var svært viktig. Det var ikke bare opposisjonen på Stortinget som mente dette, det var hele det norske næringslivet, som er avhengig av dette. Som representanten Alf Egil Holmelid sa i sitt innlegg, var det massive henvendelser og svært mange som var opptatt av det. Når representanten Aasland beskriver regjeringens opptreden i denne saken som «rett på», vil jeg ikke uten videre slutte meg til det. Det var veldig tidlig klart at det kunne være muligheter for å søke unntak. At vi ender opp med noe annet, og med en god ordning, har ikke noe med det å gjøre. Man visste ikke på det tidspunktet hva som kunne skje. Det ville vært muligheter for det, man hadde to uavhengige juridiske utredninger, og regjeringens tilnærming var etter min oppfatning nølende, signalene var sprikende, og det var betydelig usikkerhet rundt det hele. Jeg sa også i mitt innlegg at vi gjerne må la dette ligge. Det vi har ment, står i den forrige innstillingen, og det står i denne innstillingen. Vi er enige, som jeg sa i mitt første innlegg, om veien videre. Det er helt avgjørende for norsk næringsliv, det er vi overhodet ikke uenig i. Men sånn er det – den som har ansvaret for de løpende forretningene, kan aldri fri seg for hva man har gjort. At det da blir irriterende at historiebeskrivelsen gjentas, kan jeg egentlig ikke gjøre noe med.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-06-06:
Jeg bidrar ikke til noen omskriving av historien. Det som foregikk da dette dukket opp høsten 2010, var ikke noe politisk spill fra opposisjonens side i det hele tatt. Det var en bekymring for norsk næringsliv, for norsk eksportindustri, og det var massiv tilnærming til dette fra næringslivet om at man måtte forsøke å søke unntak fra dette. Det har ikke noe å gjøre med at Høyre mener at man ikke skal inn under de nye kapitaldekningsreglene – det mener vi så absolutt. Men det var andre som hadde søkt om unntak, og det var muligheter for det. I næringslivet ble det oppfattet slik at regjeringen på mange vis var nølende. Nå hører jeg statsråden si at han aldri har vært nølende, og det er mulig det samsvarer bedre med hans natur, men slik ble det allikevel oppfattet.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-06:
Den saka vi skal behandle i dag, er svært viktig for norsk eksportindustri. Eit konkurransedyktig tilbod om eksportfinansiering er heilt avgjerande for mange bedrifter, ikkje minst i maritim sektor. Derfor er det heilt naturleg at mange av oss har fått mange spørsmål, og at det har vore eit sterkt påtrykk i denne saka i løpet av den perioden vi har hatt ho til behandling. Bakgrunnen for denne saka er faktisk finanskrisa ute i Europa. Den krisa førte til at EU vedtok nye reglar om strengare kapitalkrav til finansinstitusjonar. Det førte i sin tur til at den etablerte ordninga for eksportfinansiering her heime måtte leggjast om. Det er viktig for næringslivet å ha ei robust og konkurransedyktig ordning for eksportfinansiering. Derfor valde regjeringa å etablere ei statleg ordning med statleg finansierte lån. Regjeringa har etablert eit interimstyre for å etablere eit selskap som kan formidle låna. Interimstyret går inn for at det blir etablert eit sjølvstendig selskap, og at rammene for selskapet blir fastlagde i lov. Regjeringa deler denne oppfatninga og foreslår å etablere eit aksjeselskap. Subsidierte CIRR-lån blir vidareførte i den nye ordninga. Det same gjeld CIRR-kvalifiserte lån til marknadsrente. I prosessen med å etablere den nye ordninga og det nye selskapet har det vore omfattande dialog med næringa, og som fleire har vore inne på her i dag, ser det no ut til at næringa har fått på plass, i samarbeid med regjering og storting, ei ordning som ho er fornøgd med. SV er oppteke av at vi no får på plass ei velfungerande ordning som kan tilby konkurransedyktig finansiering for norsk eksportindustri. Det er viktig at det nye selskapet kan yte god service til næringslivet. SV er derfor glad for at regjeringa legg opp til å vidareføre kompetanse som er opparbeidd i Eksportfinans ASA. SV er også glad for at det blir lagt opp til gode overgangsordningar frå den gamle til den nye ordninga. Vi er spesielt glade for at departementet har stadfest at ein del lån som har vore omtala tidlegare her i dag, og som kunne ha vore CIRR-kvalifiserte, kan overførast til den nye ordninga. Den nødvendige omlegginga av opplegget for eksportkreditt har skapt stort engasjement i delar av næringslivet. Vi er derfor svært glade for at vi no har fått på plass ei robust og konkurransedyktig ordning som næringa er nøgd med.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-06-06:
Statlig støttede eksportkreditter spiller en meget sentral rolle i finansieringen av norsk kapitalvareeksport, spesielt i tider med uro i finansmarkedene og få alternative kilder til eksportfinansiering. I en slik situasjon er det viktig at staten sørger for stabile rammebetingelser for norske eksportører. For store deler av norsk industri er ordningen med eksportfinansiering viktig, og det er derfor viktig for oss i Senterpartiet at vi har gode ordninger på plass på dette området. Fra Senterpartiets side er vi opptatt av å sikre videreføringen av et konkurransedyktig eksportfinansieringstilbud til norsk eksportnæring, og vi støtter derfor regjeringens forslag om å opprette en ny statlig enhet for eksportfinansiering. Denne enheten skal på vegne av staten ha som oppgave å forvalte den statlige eksportfinansieringsordningen ved å yte lån til eksportfinansiering i form av statssubsidierte CIRR-lån og CIRR-kvalifiserte markedslån på forretningsmessige vilkår. Interimstyret, oppnevnt av Nærings- og handelsdepartementet, har kommet med en anbefaling om en innretning og organisasjonsform for denne nye enheten. Interimstyret anbefaler at den nye enheten etableres som et selvstendig selskap, og at rammebetingelsene for selskapet hjemles i særskilt lov. På bakgrunn av dette fremmer regjeringen forslag om at det etableres et nytt statlig aksjeselskap med navn Eksportkreditt Norge AS, hvor selskapets ansvar er å forvalte en statlig ordning for finanstjenester til norsk eksport av kapitalvarer og tjenester. Fra Senterpartiets side vil jeg understreke at det er viktig med en statlig eksportfinansieringsordning som er robust, pålitelig og kostnadseffektiv, og som sikrer norsk eksportindustri gode, forutsigbare og konkurransedyktige vilkår. Senterpartiet ser det som positivt at det nye selskapet vil utbetale lån til kundene direkte fra statskassen, og at alle lånsøkere som oppfyller kravene, skal få tilbud om lån. Dette underbygger en robust ordning, som på en god måte vil kunne håndtere og innfri de lånevolum som norsk eksportindustri vil etterspørre i tiden framover. Senterpartiet mener den foreslåtte ordningen for en permanent organisering av eksportfinansieringsordningen på en god måte følger opp de føringer som ble lagt i forbindelse med Stortingets behandling av Prop. 42 S for 2011–2012 og gjennom Innst. 138 S for 2011–2012. I statsrådens brev av 24. mai i år framkommer det bl.a. at ordningen også skal gjelde for de 13 lån Eksportfinans ASA opplyser at de har i sin utlånsportefølje, som i utgangspunktet var CIRR-kvalifiserte, dersom søknad var blitt sendt før kontraktsinngåelse. For å sikre en sømløs overføring av forvaltningen av eksportfinansieringsordningen anser Nærings- og handelsdepartementet at fullmakten også omfatter disse. For oss i Senterpartiet er det viktig at ingen bedrifter faller mellom to, eller flere, stoler og blir skadelidende i denne saken. Statsrådens brev er i så måte beroligende, og Senterpartiet ser positivt på mulighetene den foreslåtte ordningen vil gi.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2012-06-06:
Det er med glede at Kristelig Folkeparti i dag gir sitt samtykke til ratifikasjon av en frihandelsavtale mellom EFTA-statene og Montenegro og en bilateral avtale om handel med landbruksvarer mellom Norge og Montenegro. Som saksordføreren var inne på, vil disse avtalene økonomisk sett ha en svært begrenset effekt for norsk næringsliv. Den samlede varehandelen mellom EFTA-statene og Montenegro var i 2010 på noe over 14 mill. US dollar, og Norges andel av dette var beskjedne 3 mill. kr. Vi mener likevel at det er grunn til å glede seg over at inngåelsen av disse handelsavtalene også innebærer et lite skritt, men etter vår mening et viktig skritt på veien mot normalisering av forholdene på Balkan. Montenegro ligger i en del av Europa som har vært herjet av etniske og religiøse motsetninger, og som opplevde en tragisk og blodig periode med krig og terror da det tidligere Jugoslavia gikk i oppløsning på 1990-tallet. Under Kosovo-konflikten i 1999 var NATO involvert i blodige krigshandlinger med Montenegros naboland Serbia, og denne konflikten førte i sin tur til at Kosovo erklærte sin selvstendighet og ble en ny stat med grense mot Montenegro. I en del av Europa der NATO av mange blir assosiert med bomber, død og lidelse, er det ekstra viktig at Norge tar aktive skritt for å vise vår gode vilje til samarbeid. Å lege sår fra fortiden ved å skape grunnlag for handel og fredelig samkvem har en verdi i seg selv, som går langt utover en begrenset eksportverdi målt i kroner eller dollar for norske varer. Inngåelsen av handelsavtaler regulerer det næringsmessige samkvemet mellom Norge og Montenegro, men har også en viktig symboleffekt for en ung nasjon som strever med å legge en vond fortid bak seg og bli en del av det gode selskap i Europa. En reise på Balkan gir mange sterke inntrykk – tungt bevæpnede grensevakter der mennesker for noen tiår siden beveget seg fritt som gode naboer, kirketårn og minareter side om side, kulehull og merker etter granatnedslag i århundregamle bygninger og kulturminnesmerker. Kristelig Folkeparti vil derfor uttrykke stor tilfredshet med at EFTA også ser inngåelsen av frihandelsavtalen med Montenegro som et virkemiddel for å bidra til økt stabilitet i området. Vi håper at økt samkvem mellom EFTA-statene og Montenegro, og det bilaterale forholdet mellom våre to land, kan bidra til en fortsatt positiv utvikling når det gjelder menneskerettigheter, demokratisering og konfliktdemping i området.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-06:
Jeg vil først takke statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden innser utfordringene, ønsker mer kunnskap og er villig til å grave i tallene og finne ut av hva som fungerer. Jeg vil samtidig også påpeke at jeg ikke har hevdet at det er enkelt å få alle menneskene ut i arbeid, men jeg ønsker å minne oss selv på at vi kan gjøre mer. Derfor viste jeg til antallet. Når jeg sier at det blir flere uføre, er jeg enig med statsråden i at andelen ikke nødvendigvis har økt, men antallet for i år – per mars – har nådd de tallene som i statsbudsjettet var satt skulle være i desember, og vi vet at resten av året vil det komme til mange flere. Når statsråden peker på at vi får 40 pst. av dem som er på arbeidsavklaringspenger, ut i arbeid, er det bra, men det betyr at 60 pst. ikke kommer ut. Når vi ser på det høye antallet, betyr det 100 000 flere uføre, kanskje enda flere. Mitt poeng er bare: Kan vi slå oss til ro med at vi klarer å få 40 pst. tilbake? Jeg ønsker ikke det. Derfor var mitt eksempel at man i Telemark i 2008 klarte å få 24 pst. tilbake gjennom «Arbeid med bistand», og at de stilte krav. Det ga bedriftene den konsekvensen at hvis de ikke oppnådde resultater, så satte Nav seg ned med dem, jobbet med dem, samtidig som de var tydelige på at hvis de ikke leverte over litt tid, ville de heller bruke en annen bedrift som leverte bedre. Mitt poeng er bare: Hvilke mål har statsråden? Er hun fornøyd med 40 pst., eller ønsker hun å sette krav til Nav og si at vi skal ha 60 pst. tilbake igjen? Fortell meg hva jeg må gjøre for å få det til. Det er den debatten jeg ønsker, for jeg er ikke uenig med statsråden i at dette er en stor utfordring. Derfor ønsker jeg også å fokusere på: Hva er de konkrete tallene? Hvor lang tid må en vente før en kommer på tiltak? Hvor lenge må en vente mellom tiltakene? Jeg er helt enig i de andre momentene som statsråden løfter fram. Jeg er glad for at det både er statistikk over dette, og at det undersøkes. Men når en vet at det er den tidlige innsatsen og den tette oppfølgingen som gjør at en lykkes, gjelder min skepsis til systemet, når vi ikke får ut mer enn 40 pst., også at jeg tror det er et forbedringspotensial der. Derfor har jeg løftet interpellasjonen. Jeg vil gjerne gjenta de spørsmålene jeg hadde i mitt innlegg, som gikk på hva ventetiden er, og om statsråden er fornøyd med det – og gjerne om statsråden også kan kommentere om hun har noen andre mål enn 40 pst. Så til Brofoss-utvalget. Jeg må innrømme at jeg var litt skuffet over at det ikke kom klarere svar fra Brofoss-utvalget, men jeg er enig med statsråden i at en selvsagt skal ha en runde på dette, og se hva som skjer. Når en viser til jobbstrategi og forsøket i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett nå, synes jeg det er et prisverdig initiativ. Men det er jo ikke mange hundre menneskene det er snakk om. Klarer vi å finne nye tiltak som kan fungere, er ikke Kristelig Folkeparti imot det. Men poenget er at vi kan ikke bare vente og se, vi må hele tiden fokusere mest mulig på denne gruppen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-06:
Først vil jeg takke komitékolleger for en god debatt og for mange gode innlegg. Både bredden i innleggene og momenter som løftes opp, viser at det ikke er en enkel sak å løse, men at vi er enige om at vi kan gjøre mer, og at man ved å fokusere nettopp på effektiviteten kanskje også kan trigge bedriftene og Nav til å levere enda bedre resultater. Det som har vært mitt hovedmål, er å se til de fylkene som lykkes, og se hva vi kan lære. Derfor viser jeg også til de Nav-kontorene som fungerer – der en lykkes med å få mange ut i arbeid. Det som kjennetegner dem, er at de har kompetente ansatte som kan avklare godt, gi riktige tiltak og tidlige tiltak. Så har man fokusert på attføring og på resultatet. De har satt krav til attføringsbedriftene, og det har faktisk også fått konsekvenser, slik at de prioriterer de bedriftene som leverer godt – sånn sett nedprioriterer de også dem som ikke leverer godt. Så er det også god organisering av tiltakene, sånn at man slipper opphold mellom dem. Dette oppsummerer også hovedpoenget mitt. Når vi vet at det er avgjørende når man kommer inn på tiltak, når man vet at det er avgjørende at det ikke er ventetid mellom tiltakene, når man vet at det er avgjørende at man ikke går for lenge på ulike tiltak, så må vi ha gode mål på hva man vil oppnå. Når jeg registrerer at statsråden ikke har et mål med attføringspolitikken – og returnerer spørsmålet til meg – minner det meg om det Nav-ledelsen i Telemark sa. De sa at da de kom i mål med å få 70 pst. tilbake igjen i arbeid, sa man rundt omkring: Dette er jo galskap, dette går jo ikke. I 2010 var de der. Jeg etterlyser et sånt mål. Statsråden bruker ikke ordet «galskap» – jeg vet ikke om det er lov, president – men når hun i alle fall peker på at dette kan vi ikke gjøre, minner det meg litt om den samme motstanden. Derfor vil jeg si at målet må være opp mot 60–70 pst. Hvis vi bare får ut 40 pst., betyr det at av de 212 000 med nedsatt arbeidsevne vil 127 000 ende opp som uføre i løpet av de neste to–tre årene. Jeg sier ikke at statsråden slår seg til ro med det, men jeg ber henne om å øke målsettingen, ber henne si til Nav at vi skal ha ut enda flere. Og hva kan hun som statsråd gjøre for å få det til? Jeg tror at Nav har mange gode svar, men jeg tror også at statsråden gjennom ledelse og ved å lære av de fylkene og kontorene som fungerer, også kan gjøre mye. Det er helt avgjørende med et inkluderende arbeidsliv, men det er også helt avgjørende å ha en politikk for å inkludere dem som har falt ut. Det er den gruppen vi snakker mest om nå, for det er allerede 212 000 mennesker som trenger en enda mer aktiv politikk for å komme ut og tilbake igjen i arbeid.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-06:
Kristelig Folkeparti er veldig glad for at hund nå er inkludert i nødvergeretten, slik rovdyrforliket førte til enighet om. Vi var veldig glade for forliket og også for at dette punktet er kommet inn, nettopp fordi Kristelig Folkeparti flere ganger har tatt initiativ til å inkludere hund. Vår representant i komiteen, Line Henriette Hjemdal, har vært en aktiv pådriver for at det skulle skje. Jeg mener at det er opplagt at hund skal ha det samme vernet som andre husdyr. Derfor er jeg glad for at komiteens medlemmer understreker hva nettopp dette punktet innebærer. Jeg er også glad for at saksordføreren og andre har vært inne på at hund ikke blir brukt som et lokkedyr. Vi som er opptatt av jakt, opptatt av natur, og som er glad i ikke bare ulv, men også andre dyr, vet at det for en jeger ikke er noe som er mer vondt enn å miste en hund. Derfor vet jeg også at ingen vil bruke sin egen hund til å lokke fram en ulv for så å kunne skyte den. Det er viktig å understreke. Jeg må også touche inn på innlegget til representanten Sørensen, for jeg synes hun har mange viktige poenger i sitt innlegg. Skal rovdyrpolitikken være bærekraftig og forankret, er det viktig at den skaper tillit, at den er konfliktdempende, og at den har legitimitet ute blant folk. Jeg er enig med representanten i mange av perspektivene, og også at denne endringen som skjer i dag, er av en sånn karakter at den vil bidra til større oppslutning om politikken – også den politikken som skal skape en balanse mellom det at vi skal ta vare på våre rovdyr, samtidig som vi skal gjøre det mulig å kunne drive f.eks. landbruk. Vi er glade for at endringen kommer, og vi har tro på at den vil skape en bedre rovdyrpolitikk.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-06-06:
Slå meg til ro? Jeg slår meg ikke til ro! Jeg skjønner ikke at representanten kan si at jeg slår meg til ro. Jeg jobber med dette hele tiden, regjeringen foreslår nye tiltak hele tiden. Hvis jeg ser på forskjellen mellom opposisjonens forslag og regjeringens forslag, dreier det seg i beste fall om noen tiltaksplasser. Men det kommer ikke til å løse den utfordringen vi står overfor. Jeg tror vi kan være enige om at vi i fellesskap har store utfordringer. Den største utfordringen er at arbeidslivet utenfor disse portene ikke står åpent for folk som har nedsatt arbeidsevne. Og det kommer ikke til å stå mer åpent når vi har en stor innvandring av arbeidsvillig ungdom fra f.eks. Sverige, som ikke har noen problemer, som konkurrerer på en helt annen måte. Vi må bare være klar over at dette er store utfordringer. Så spør representanten meg om hva mitt mål er. Jeg har spurt andre deler av opposisjonen på Stortinget – ikke representanten – om hva deres mål er. Jeg returnerer dette spørsmålet, for jeg må hele tiden forklare hva som er mitt mål. Hva er opposisjonens mål? Jeg tror alle i denne salen vet at å sette et måltall vil være lite klokt. Vi må jobbe konsekvent. Jeg er helt enig i – og skal være garantist for – at vi skal kreve at Nav stiller krav til de attføringsbedriftene som leverer. Men vi skal være klar over at også attføringsbedriftene har problemer med å levere når det gjelder noen av disse kravene. Det er ikke slik at det finnes gode attføringsbedrifter alle steder i dette landet. Det er også en utfordring. Derfor er jeg veldig opptatt av at Nav må bli satt i stand til å gjøre den jobben stadig mye bedre. Så kan jeg ikke dy meg for å kommentere Jobbstrategien. Jeg hører hele tiden at dette er for lite, det omfatter for få mennesker. Vi skal være klar over at hadde vi puttet fem ganger så mange ting inn i denne jobbstrategien, hadde vi, når året var omme, sittet igjen med ikke å ha oppnådd å fylle disse tiltaksplassene. Det er ikke så enkelt å rekruttere folk, heller ikke unge mennesker. Det handler om motivasjon. Det er et langvarig, tungt arbeid. Dette er mennesker som gjennom mange år har fått vite at de på en måte ikke har en rolle i samfunnet, ikke har en rolle i yrkeslivet. Så kan vi krangle om hvor mange tiltaksplasser vi skal sette inn fra dag én. Jeg vet at jeg på et eller annet tidspunkt kommer til å bli anklaget for at alle disse plassene ikke er fylt. Jeg mener vi skal klare det, men det er utfordrende nok. La oss lykkes. Det disse ungdommene og Nav – vi alle – trenger å se nå, er at de lykkes med det vi setter i gang. Så skal vi trappe dette opp når vi har oppnådd disse resultatene. La oss prøve å være enige om det vi er enige om, på et område hvor vi virkelig trenger å samle kreftene våre. Jeg utfordrer igjen: Hva er måltallene? Jeg skal være offensiv, men vi skal ikke nødvendigvis si at 40 pst. er et veldig dårlig resultat. Vi ønsker at tallet blir høyere – det skal bli høyere – men det er ikke nødvendigvis et veldig dårlig resultat.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
Eg vil takka interpellanten for å ha teke opp eit viktig tema i arbeidslivspolitikken. Gjennom mange år har vi politikarar sagt at vi vil ha fleire inn i arbeidslivet, og at det skal vera plass til alle som ønskjer å jobba. I 2012 står framleis fleire grupper menneske utanfor det ordinære arbeidslivet, utan eingong å ha fått moglegheita til å få prøva å vera sjølvhjelpte, og få kjenna på følelsen av å vera bidragsytarar og å tilhøyra eit fellesskap på ein arbeidsplass. Dei av oss som har vore eit langt liv i arbeid, veit kor viktig og godt det er å ha ein arbeidsplass å gå til, der vi knyter vennskapsband og skapar oss nettverk, å kunna høyra til eit miljø kor vi kan få utfordringar og ikkje minst få bruka oss sjølve på ulike måtar og få kunnskap og kompetanse som er gull verdt for samfunnet og for enkeltmennesket. Framstegspartiet ser med bekymring på at vi lèt arbeidsføre menneske bli passiviserte som trygdemottakarar, når dei i staden vil ut i jobb. Det hjelper ikkje å ha garantiar og strategiar når desse ikkje fungerer. Det er heilt nødvendig at Nav har den rette kompetansen når det gjeld å rettleia, slik at ein får rett person til rett tiltak. Det er òg viktig å ha riktig kompetanse for å følgja opp tiltaksarrangør, og ikkje minst kunnskap om arbeidsmarknaden lokalt for å skapa kontakt med næringslivet. Eg har lyst til å seia noko om at fylkesgrensene ikkje må vera ei avgrensing der det riktige og ledige tiltaket er tilgjengeleg for den enkelte. Ofte kan det faktisk vera korte avstandar mellom fylka. Ingen menneske er like, og alle har sine evner og talent. Det er dette som må vera i fokus, ikkje at alle skal inn på same tiltak for å redusera ein annan kø i Nav. Når vi ser at det er så store skilnader fylka imellom, blir det veldig tilfeldig kven som får bistand, og kven som ikkje får det. Det skal ikkje vera avgjerande om ein får moglegheit til å koma seg ut i arbeid ut frå kva fylke ein tilfeldigvis bur i. Då vil eg ta opp igjen dette med fylkesgrenser. Eg vil gjerne få ei tilbakemelding frå statsråden om kva som blir gjort med tanke på grensene rundt omkring. Går dei over grensene viss det er ledige plassar der som passar den enkelte? Telemark fylke er eit godt eksempel på at der Nav har sett krav til attføringsbedriftene, og samtidig viser smidigheit innanfor regelverket ved å skreddarsy tiltaka til den enkelte, blir òg resultata gode. Framstegspartiet har heile tida vore klar på at det må vera tettare og individuell oppfølging av den enkelte, slik at ein får kartlagd ferdigheiter, motivasjon og arbeidsevne for å få vedkommande i rett tiltak. Det må vera eit mål at Nav har den rette kompetansen i førstelinja til å kunna yta best mogleg rettleiing og rådgiving, slik at tiltaka blir tilpassa brukaren og ikkje omvendt. Vi treng meir profesjonalitet og mindre byråkrati, slik at dei som arbeider med dette i Nav, får det handlingsrommet dei treng for å gjera ein best mogleg jobb. Til slutt har eg lyst til å seia at det vi faktisk heilt sikkert er heilt einige i alle saman, er at vi ønskjer flest mogleg inn i arbeidslivet.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
Eg vil støtte saksordførar Torstein Rudihagen i at endeleg er denne lovteksta klar. Innlemming av hund i nødverjeparagrafen i naturmangfaldlova er i ferd med å finne si løysing. Dette var ei svært etterlengta løysing, som kjem eit heilt år etter at rovviltforliket var eit faktum. Sånn sett kan ein spørje seg kvifor dette ikkje kom på plass allereie i fjor haust, då det no er vurdert slik at sjølv ikkje ei lovhøyring har vore nødvendig. Men lat det vere, og lat oss i dag heller glede oss over at vi no ved dette vedtaket, som ein samrøystes komité står bak, har fått på plass ein nødverjeparagraf som er meir komplett. Argumentasjonen om at nokon vil bruke hund for å lokke til seg rovdyr, er så urimeleg at eg vil ikkje gå inn på den problemstillinga i det heile. Så får vi halde oppe trykket når det gjeld uløyste saker som ulvesoner og avklaringar med nabolanda våre, spesielt når det gjeld ulveproblematikken. Det er viktig at det framforhandla rovdyrforliket blir respektert av alle, og at ein unngår overprøving av lokale og regionale nemnder og deira vedtak, der ein har oppnådd bestandsmåla. Noko anna vil ikkje bli sett på med velvilje, då det var – og er – ein føresetnad for at Framstegspartiet var med på forliket. Lat oss i dag glede oss over at hund no er innlemma i nødverjeparagrafen, slik mange har ønskt i lang tid. Eg vil samtidig gi uttrykk for støtte til rettinga av § 5 i friluftslova. Eg kunne stilt ei rekkje spørsmål til setjestatsråden, men sidan den rette statsråden ikkje er på plass i dag, vel eg å ikkje gjere det.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-06-06:
I debatten som no går, blir ulveproblematikken teken fram. Det kjem fram påstandar om at det er ei rekkje alfadyr som no er forsvunne, og ein antek at dette kjem av ulovleg jakt. Kva meiner statsråden om desse tankane – er dette tankar som han støttar? I så fall: Kva blir gjort for å underbyggje påstandane om – ein meiner – at det føregår ulovleg jakt på eit dyr i eit område der ein slett ikkje skal drive jakt på eksempelvis ulv?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-06-06:
Eg vil takke saksordføraren for ein svært grundig gjennomgang av saka og også for utfyllande kommentarar, som eg støttar langt på veg, og som er veldig interessante. Høgre er svært glad for at Stortinget no endeleg kan innlemme hund i nødverjeføresegnene, i samsvar med det rovviltforliket eit samla storting vedtok for eit år sidan. I punktet om nødverje i rovviltforliket som blei inngått for temmeleg nøyaktig eit år sidan, heiter det at nødverjeføresegnene blir endra slik at rovdyr kan avlivast for å beskytte hund ved direkte angrep av rovdyr, og at forlikspartane skal takast med på råd før lovforslaget blir fremja for Stortinget. Nødverje for hund er eit viktig konfliktdempande tiltak. Det har liten eller ingen innverknad på rovviltbestanden, men det har mykje å seie for dei som ferdast i rovviltbelasta område, og nødverjeføresegnene har vore greidde ut sidan det førre rovviltforliket blei inngått i 2004. Høgre har ved fleire høve tidlegare ønskt at hund skulle innlemmast i nødverjeføresegnene. Det blei avvist seinast ved handsaminga av Prop. 75 L for 2009–2010 om endringar i naturmangfaldlova. Høgre sine grunngjevingar for å gå inn for å endre lova til også å gjelde hund var dei same då som no. Det primære målet med nødverje er å bidra til større tryggleik for husdyreigarar og hundeeigarar. Det er også gode erfaringar frå ei liknande praktisering av nødverje i Sverige. Nødverje skal ikkje vere ein del av den aktive bestandsforvaltninga, og nødverje skal gjelde uavhengig av om bestandsmåla er nådde. I forliket blir det òg peika på andre sider av rovviltpolitikken som skal avklarast. Det gjeld evaluering av ulvesona og forhandlingar med Sverige om grenseflokkane med ulv. Eg ser at statsråden ikkje er i salen i dag, men eg vil likevel nytte dette høvet til å etterlyse korleis desse prosessane går, og ikkje minst at statsråden seinare kan kome med signal om framdrifta og når desse sakene blir lagde fram for Stortinget. Rovviltforliket blei gjort av eit samla storting, og det er viktig at ein kan halde ein god og open dialog òg om desse spørsmåla. Det er òg viktig at arbeidet blir prioritert i departementet. Saka om nødverje har vore jobba med heilt frå 2004 og fram til i dag. Ein har stor uro for at usemje i regjeringa bremsar viktige avgjerder når det gjeld rovviltpolitikken, og ein håpar sjølvsagt at det ikkje skal bremse desse viktige tema. Høgre ønskjer ein rovviltpolitikk som skal byggjast på grunnleggjande prinsipp med respekt for enkeltmenneske og lokalsamfunn, respekt for eigedomsretten og full erstatning for dei rettar som går tapt. Ein viktig del av dette er å kunne forsvare seg og sitt mot angrep frå rovdyr, og derfor er Høgre glad for at nødverje for hund no endeleg er på plass.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-06-06:
Det var synd at statsråden ikkje var her litt tidlegare, for det var fleire gode innlegg i saka. Elles tykkjer eg det er spennande med eit mannskapsskifte i Miljøverndepartementet, og det er også greitt å bli mint om at representanten Solhjell var med på å underteikne rovviltforliket. Det er positivt, og vi ser fram til at det kan bli vidareført. Det er to saker i rovviltforliket som eg vil rette merksemda litt mot, og som vi skal jobbe med framover. Det gjeld evalueringa av ulvesona, og det gjeld forhandlingane med Sverige om grenseflokkar med ulv. Dette er saker som det blir jobba med i departementet, og eg tykkjer det kunne vere interessant å høyre frå statsråden korleis framdrifta er når det gjeld desse to punkta. Når trur statsråden at det kan bli framlagt noko for Stortinget med omsyn til dei to tema?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-06-06:
Takk for svaret. Det var tidlegare her i dag sett fram ganske alvorlege påstandar om ulovleg jakt på ulv. Eg ønskjer statsråden sitt syn på det, eventuelt også om dette kan dokumenterast, og eg ønskjer også å vite i kva slags form dokumentasjonen om ulovleg jakt på ulv ligg føre.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-06-06:
Saksordføraren teiknar nokre flotte bilete av naturen vår og bærmarkene. Eg meiner likevel det er god grunn til å hevde at saksordføraren på ingen måte var på bærtur i innlegget sitt, men tvert om var veldig poengtert og korrekt i beskrivingane av dei endringane som vi her gjer på det området, og fordi vi innfører nødverjerett for hund under angrep av rovdyr, og på den måten sikrar hunden det same vernet som andre husdyr har, når dei er under rovdyrangrep. Innstillinga er samla, og det er gledeleg. I Senterpartiet har vi arbeidd for denne løysinga lenge, og no står altså eit samla storting bak ho. Bakgrunnen kjenner vi. Det er fjorårets rovdyrforlik som medførte auka fokus på dei som bur, lever og driv næring i område med rovdyr – auka fokus på dei, større respekt for dei. Det var ei viktig kursendring i rovviltpolitikken, for mange held seg ikkje til rovdyr på papiret, i bøker eller i media, dei har dei i sine eigne nærområde. Eg er glad for at saksordføraren viser til at det er ingen grunn til å hevde, slik som det har blitt gjort, at denne lovendringa blir brukt til å lokke til seg rovdyr ved hjelp av hund. Tvert om er det liten grunn til å feste lit til det, og han viser til evalueringa som er føreteken. Vi innfører i dag eit viktig konfliktdempande tiltak, og vi er med på å skape større tryggleik for dei som bur og lever i område med rovdyr – det er gledeleg.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-06-06:
Grunnen til at eg tek ordet, er den passiaren som var mellom presidenten og statsråden, og den konklusjonen som blei ståande igjen, nemleg at det ikkje var god dialog mellom komiteen og statsråden. Då må eg berre få seie at det er det; det er god dialog. Vi frå komiteen si side har ikkje i denne saka på noko tidspunkt gitt uttrykk for at det ikkje blir debatt. Korleis den misforståinga har oppstått, kan eg ikkje heilt sikkert forklare, men eg kan peike på at vi no har to saker i vår komité som omhandlar endringar i naturmangfaldlova. Dette er ei av dei. Ei anna går meir på å rette opp ein inkurie som går på det juridiske, altså sanksjonsmoglegheit, straff etter naturmangfaldlova. Det kan vere at det er desse sakene som er forveksla. Same kva: Eg er oppteken av at ikkje inntrykket etter presidenten si uttale blir at dialogen er dårleg. Det er i alle fall ikkje mitt inntrykk som komitéleiar.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-06:
Rovviltforliket inneholdt et punkt om styrking av overvåkingen av store rovdyr i Norge og styrking av Rovdata, som har ansvaret for overvåking av store rovdyr i Norge. Min vurdering er at Rovdata, etter etableringen for relativt kort tid siden, nyter stor tillit, og at den jobben som der er gjort, har vært en suksess. Jeg er veldig glad for den støtten som Rovdata ved flere anledninger har fått, både i merknadene fra komiteen og direkte i denne salen. Det var en melding fra Rovdata som var bakgrunnen for at jeg syntes det var grunn til å nevne at vi har mistet fire alfadyr. Den kom i april, og etter mine vurderinger synes jeg det er en alvorlig situasjon for ulven. Men mitt beste håp er at vi med den endringen vi nå gjør i nødvergeparagrafen, ikke vil se lignende tall fra vår gode, dyktige overvåking til neste vår. Så refererte jeg en undersøkelse som viser at den ulovlige jakten i Sverige går ned. Den kommer fra Skandulv, som er den skandinaviske ulveforskningen. Det er den samme som sier at det ikke er tilfellet i Norge. Så vidt jeg vet, er dette en problemstilling som har vært et meget viktig bakteppe for debatten om nødverge. Jeg ser på den endringen vi gjør i nødvergeparagrafen i dag, som et tiltak for å unngå at det som forskerne forteller oss skjer, ikke lenger skal skje. Med det vil jeg også benytte høvet til å si takk for det gode samarbeidet som ledet fram til at man fikk et rovviltforlik, og at det på et så krevende område som rovviltforvaltning er en stor styrke at man klarer å fatte vedtak, som vi gjør i dag, enstemmig.