Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-12-13:
Regjeringen har presentert årets budsjett som et skritt i retning av bedre fordeling, en utjevning av de forskjeller i levekår som utjevningsmeldingen pekte på. Men resultatet er blitt det motsatte. Vi har fått et budsjett som forsterker eksisterende ulikheter, og de som rammes hardest, er de som i utgangspunktet har det vanskeligst. Familier med barn mellom 16 og 18 år får riktignok barnetrygd, enten de trenger det eller ikke, om ungdommen tjener penger eller ikke, om ungdommen er hjemmeboende eller bor på hybel, eventuelt er samboer med en 25-åring med høy inntekt. Det eneste problemet er hvem som da skal få trygden utbetalt: ungdommen selv eller ungdommens foreldre. Det skal utbetales barnetrygd for ungdom som selv er blitt foreldre, men til hvem? Skal den unge mor få barnetrygd både for seg selv og sitt barn, eller er det mormor som skal få barnetrygd for barnebarnets mor? Ifølge presseoppslag skal det utbetales barnetrygd både for tenåringsmor og barn, forutsatt at den unge mor ikke har giftet seg med barnets far, for da faller trygden vekk. Om de unge foreldre derimot lever i samboerskap, beholder de egen barnetrygd. Dette er en ny vri på Kristelig Folkepartis familiepolitiske ideologi, annerledes kan det vel ikke tolkes. Disse problemstillingene viser hvor lite gjennomtenkt denne reformen er. Det er familier, særlig aleneforeldrefamilier, som trenger samfunnets støtte utover vanlig barnetrygdalder på 16 år. Derfor var det riktig å utrede behovet, slik at en treffsikker ordning kunne etableres, men generell utvidelse til 18 år er ikke en treffsikker ordning i forhold til mangfoldet i denne gruppen. Og så er det noe besynderlig at en omlegging av støtteordninger som gir staten et proveny på 1,1 milliarder kr neste år, presenteres som en forbedring for barnefamiliene. Det var ille slik det var fra Regjeringens side, det ble verre gjennom forliket. Da økte barnefamilienes tap til 1,1 milliarder kr. Og regningen går til de fleste barnefamilier. For første og andre barn blir tapet, sett over hele barnetrygdperioden, på i overkant av 7 000 kr pr. barn, og for tredje og påfølgende barn er tapet større. En trebarnsfamilie taper i overkant av 35 000 kr, og det blir også tapet for en aleneforsørger med to barn. Det er aleneforsørgerne, de som har det vanskeligst fra før, som blir denne reformens store tapere, de som bare har én inntekt å møte avgiftsøkningene med. De får ingen skattelette, for de har ikke råd til å være deltidsansatt, men de får dyrere strøm, høyere kringkastingsavgift, dyrere bensin og altså mindre barnetrygd. Dette må være den minst vellykkede utjevningsreform som noen gang er presentert som en forbedring. Høyres modell, med prisjustert barnetrygd til 16 år og uendrede fradragsregler, ville sammenlignet med budsjettforliket gitt barnefamiliene 1,6 milliarder kr mer. Denne reformens vinnere er ektepar med såpass god økonomi at mor kan være deltidsansatt, for da får de barnetrygdtapet kompensert gjennom mors skattelette. Denne formen for kontantstøtte til familier med brukbar økonomi kan muligens passe godt inn i Kristelig Folkepartis verdisyn, men hvordan Arbeiderpartiets kvinner kan ha forhandlet seg frem til dette, det begriper jeg absolutt ikke. Her har de i to år med nebb og klør kjempet mot en generell kontantstøtte til småbarnsforeldre, og nå har Jagland ikke bare velsignet kontantstøtten, men uten mulighet for misforståelser erkjent at den har kommet for å bli. Og nå går de altså inn for en annen og skjult form for kontantstøtte, som i realiteten bare er rettet mot ektepar med god økonomi. Jeg ser dette som et alvorlig anslag mot likestilling, det alvorligste vi har sett på lenge. Gifte kvinner vil bli utsatt for press hjemmefra; hvorfor jobbe mer hvis de får like mye igjen for å jobbe mindre – særlig når dette kommer på toppen av de siste års pensjonsreguleringer, der særfradraget øker på bekostning av grunnbeløpet og de fleste incitamenter for yrkesmessig likestilling bygges ned? Ja, det blir nok en del kjøkkenforklær under juletrærne i år! Litt om barnevern. Utgiftene til barnevern har eksplodert, og samtidig ser vi at det stadig reises kraftig kritikk mot barnevernet. Jeg vil presisere at jeg er overbevist om at barnevernet gjør en meget god jobb i de aller fleste tilfeller. Men når et offentlig organ griper inn i en families indre liv, er det ikke til å unngå at konflikter oppstår. Dessverre er det slik at altfor mange barn lever under forhold som gjør det helt nødvendig at noen griper inn, og det er betenkelig når det fra enkelte barnevernskontorer signaliseres at man av frykt for offentlig kritikk gjør for lite i forhold til barn som har det vanskelig. Slik burde det ikke være. Høy turnover er også et problem ved mange barnevernskontorer. Barnevernskontorene mister erfaringskompetanse, som isteden burde bygges opp. Den dypeste konflikten mellom barnevern og familier oppstår ved tvungen omsorgsovertakelse. Og her er jeg ikke i tvil om at det fattes en del feilbeslutninger. Vi bør nå få en evaluering av hvordan systemet med fylkesnemnder har fungert. Blir barns og foreldres rettssikkerhet godt nok ivaretatt av nemnder som støtter sine avgjørelser i avgjørende grad på barnevernsarbeidernes individuelle skjønn, og hvor barnevernets advokater også støtter seg på de samme saksbehandlernes skjønnsvurderinger og i liten grad etterspør bevis for at foreldre og familier svikter sine oppgaver i forhold til barna? Barnevernsarbeidere med liten livserfaring gis muligens i enkelte tilfeller for stor makt over andre menneskers liv. De mange mediefokuserte konfliktsaker på dette felt kan tyde på at saksbehandlere med så stor makt trenger større faglig tyngde enn det som ofte er tilfellet. En spesialisert etterutdanning for disse ville være en fordel. Jeg tror nok at det i de aller fleste tilfeller fremdeles gjøres en god jobb, men akkurat dette, prosessene rundt omsorgsovertakelse, bør rettssikkerhetsmessig evalueres. Det er betenkelig at når barnevernet griper inn og overtar ansvaret for et barn, ekskluderer de ofte hele familiens kontakt med barnet. Det er alvorlig for et barn å bli totalt avskåret fra sine røtter – fra sine besteforeldre, fra sine tanter og onkler, og det er ingen grunn til å si at besteforeldre som nærmer seg 60 år, er for gamle til å ta omsorg for sine barnebarn. Vi har den mest oppegående og aktive besteforeldregenerasjonen noensinne, og det er viktig at bånd mellom barnet og barnets slekt opprettholdes. Dette forstår ofte ikke unge sosionomer. De ser unge fosterforeldre som en bedre løsning enn stabile, biologiske familier som kan gå inn. Jeg håper at den reform av barnevernsarbeidet som er signalisert, i større grad vil ivareta de biologiske nettverk som knytter barn sammen til familie. Vi har fortsatt problemer med barn og ungdom med alvorlige atferdsvansker. De lever på mange måter i et lovløst og rettsløst rom. Når det gjelder barn med rusrelaterte problemer og barn med komplekse atferdsforstyrrelser, er det beklagelig at det for mange av disse barnas vedkommende er foreldrenes ressursbakgrunn som avgjør om de kommer inn under psykiatriens ansvarsområde, eller om de plasseres under barnevernet. Vi trenger en sterkere oppbygging av de psykiatriske tjenester rettet mot barn og unge. Så litt om noe som gjelder Arbeids- og administrasjonsdepartementets ansvarsområde. Fylkesmannens oppgaver er listet opp på en veldig god måte i budsjettproposisjonen, og jeg vil for Høyres del presisere fylkesmannens oppgave som rettsinstans, spesielt oppgaven som klage- og kontrollorgan for barn i barnevernsinstitusjon. Det er et arbeid innenfor fylkesmannens ansvarsområde som må prioriteres. Det er ingen grunn til å bruke manglende ressurser som forklaring på at man ikke oppfyller de forpliktelser man har, spesielt overfor barn i institusjon. Det må ha øverste prioritet. Og er det pengemangel, får en heller nedprioritere noe annet som er mindre viktig. Når det gjelder arbeidsfordelingen mellom administrasjonsnivåene, er den saken til behandling. Vi forventer å få en proposisjon om en mer effektiv og hensiktsmessig fordeling innen stortingsperiodens utløp – vi må jo begynne å jenke litt på kravene om at vi skal få sakene fort – slik at vi kan få gått grundig gjennom dem. Vi ser av budsjettproposisjonen at det vil kreve en del lovendringer å forenkle og effektivisere forvaltningsnivåene. Høyre ser meget positivt på at lovendringsforslag kommer fortløpende. Det er ingen grunn til å vente til hele arbeidet er fullført før vi får de nødvendige lovendringsforslag. Og så litt om Statskonsult: Vi ser det som meget viktig at Statskonsult får en liten pott av budsjettmidlene for på eget initiativ å kunne gå inn i den offentlige administrasjon for å komme med tilrådinger til effektivisering og forenkling også i statens sentrale organer. Det er gjerne slik at et organ vil beskytte seg selv mot egen effektivitetsvurdering, så hvis en skal få en effektivitetsvurdering av sentrale statsorganer, må det bli på Statskonsults initiativ. Derfor har vi foreslått at de får en pott til det. Til sist: Høyre vil avsette en god pott – 304 mill. kr – til Statsbygg, slik at de kan ferdigstille påbegynte bygg, og slik at bygg som står på venteliste, kan ferdigprosjekteres og komme under bygging. Vi kan omsette veldig mye unødig papirarbeid til produktivt samfunnsnyttig arbeid, som f.eks. å få rasjonelle og gode etterspurte bygg.