Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-05-08:
Dette er en viktig debatt, men den kan angripes på mange måter. En kan gjøre det til en debatt om målinger av tekniske indikatorer på om folk som svarer på meningsmålinger, har det godt, eller en kan diskutere at folk er forskjellige, og at det er vanskelig for politikere å vedta at en form for livskvalitet er god og en annen er mindre god. Jeg vil slå fast at økonomisk velstand er bra. Jeg tror, som forrige taler, at det ikke nødvendigvis er noen motsetning mellom økonomisk velstand og livskvalitet. For folk flest har den økonomiske og materielle velstanden vi i dag opplever, vært stort sett positiv. For eksempel tror jeg at folk flest har et mer komfortabelt liv i dag enn de hadde før. De fleste føler nok mer trygghet enn det de gjorde før, ikke bare sosialt, men også med hensyn til overgrep fra andre. Folk har mer fritid generelt, og de bruker den gjerne på en måte som tar pusten fra dem. Muligheten til å bestemme over sin egen hverdag er større nå enn før. Folk lever lenger til tross for livsstilssykdommer, som ble debattert i forrige interpellasjon. Jeg tror mangfoldet som folk har å velge i når det gjelder både arbeid, yrkesmuligheter og fritidstilbud, er større enn det har vært før. Dette er positivt. Og det ville ikke vært tilgjengelig i samme grad hadde vi ikke hatt den økonomiske velstanden. Samtidig har jeg veldig stor forståelse for at en vil problematisere sider ved jaget etter penger – for en del folk kan det også være et resultat. Jeg har stor forståelse for at man vil problematisere det og si at velstand ikke automatisk innebærer et lykkelig liv eller god livskvalitet. Men denne problematiseringen er ikke ny, verken for politikere eller for folk flest. Jeg tror alle forsøker å optimere sin egen livskvalitet, men en har ulik dømmekraft, en har ulik risikovurdering, og en har ulik tidshorisont for sine valg. Det som jeg vurderer å være viktige valg i mitt liv, for min livskvalitet, tror jeg for mange andre ville synes å være ganske pyton. Jeg vet f.eks. at mens jeg syntes jeg hadde det kjempebra med å spille i korps, ville mange av mine venner gått en lang omvei for å slippe å treffe meg i akkurat den anledning. Jeg tror at når jeg får mitt åndelige påfyll, er det mange om synes at det er fullstendig bortkastet tid, men det er viktig for min livskvalitet. Folk er ulike, men jeg tror alle har til felles at familie og venner, natur, miljø og opplevelser betyr noe for livskvaliteten, men i en ulik vurdering. Politikere kan bidra til rammer for livskvalitet i samfunnet. Jeg var inne på dette med et trygt samfunn. Det at en føler at rettssikkerheten fungerer, at politiet fungerer, at en kan gå trygt rundt uten fare for å bli voldtatt, som er en problemstilling i Oslo i dag, det at en har et godt helsevesen uavhengig av inntekt eller hvor man bor, det at man har en god eldreomsorg som er der når en trenger det, det at en får en god utdannelse, og at dette er tilgjengelig for alle uavhengig av om man sitter øverst eller nederst ved bordet, tror jeg er viktig for folks opplevelse av livskvalitet. I tillegg er det økonomiske systemet, det at en har arbeid som sikrer materiell velstand, ikke minst bolig, mat og varme, vesentlig. Vi kan avlegge Kina en liten visitt når vi snakker om en bærekraftig utvikling, som ofte er en naturlig del av diskusjonen om livskvalitet. Det er vanskelig å dømme Kina når vi vet at de på den ene siden har fått 400 millioner mennesker ut av ekstrem fattigdom, mens de på den andre siden har enorme miljøproblemer, og luftforurensning er en av de hyppigste dødsårsakene i Kina i dag. Det er ikke lett å fortelle Kina at de ikke skulle ha gått den veien de har gått, når 400 millioner mennesker utvilsomt har fått et langt bedre liv, samtidig som hundrevis av millioner mennesker fortsatt har et stykke igjen før de kan oppleve den samme gleden. Det vi kan bidra med, er å sørge for at de får tilgang til den samme teknologien, at de får tilgang til de samme erfaringene, spesielt der vi har gjort feil, slik at de ikke må gjøre alle de samme feilene som vi har gjort, og slik at de kan gripe fatt i miljøutfordringene på et tidligere tidspunkt. Men vi ser jo at befolkningsstrømmen i verden går fra land der det er utrygt, til land der det er trygt, fra land der det er fattigdom, til land der det er rikdom. Folk søker en velstandsutvikling, og de tror også at økt velstand vil gi bedre livskvalitet. Det er ikke alle som opplever det slik. Men det er det folk streber etter, og jeg tror ikke vi engang ønsker å ignorere det. Faren er jo at når en ikke opplever livskvalitet i velferdssamfunnet Norge, er det fordi en gjerne blir et nummer i rekken av dem som mottar tjenester når tjenester skal fordeles. En må sette familien i sentrum, men en må også gi folk valgfrihet når en skal få kommunale, eller offentlige, tjenester, slik at de faktisk føler at de har noe å si i dette. Det offentlige skal finansiere det, ja. Men folk har ulike preferanser, og da må systemet kunne legge til rette for at en får ta de valgene en vil ha. Det å respektere folks valg er et bidrag til økt livskvalitet – i tillegg til den materielle velstanden.