trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Eg ser at me går inn i sluttfasen, i finalen, av debatten no. Eg synest denne debatten på mange måtar har trekt opp klare politiske skiljelinjer. Det at det har blitt ei slik språkdrakt over det som er sagt frå denne talarstolen i dag, overraskar vel ingen. Nei, det er ikkje overraskande at det blir ei slik språkdrakt, når ein registrerer at Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet finn kvarandre i sak etter sak på dette viktige området. Til Hogsnes: Det er ingen konflikt mellom det å ha eit lønsamt næringsliv og gode vernebestemmingar for arbeidstakarane. Nei, det er inga usemje om det, og det er heller inga motsetning. Men det som er viktig her, er kva ein legg vekt på av argumentasjon, og om det blir fokusert på det viktige, nemleg at ein skal ha ei vernelov. Det er eit område til som eg gjerne vil innom før me avsluttar debatten. I lovforslaget foreslår Regjeringa at arbeidstakarar i leiande stillingar framleis ikkje skal omfattast av arbeidstidsreglane i arbeidsmiljølova. Samstundes foreslår Regjeringa at arbeidstakarar i særleg uavhengige stillingar no skal omfattast av arbeidstidsreglane. Arbeidarpartiet vil at den nye arbeidsmiljølova skal vere best mogleg for flest mogleg av arbeidstakarane her i landet. Under høyringa kom det fram at mange arbeidstakarar er unnatekne frå reglane om arbeidstid i arbeidsmiljølova. Det kan òg sjå ut som at det å definere omgrepa «leiande» og «særskilt uavhengige» stillingar blir praktisert ulikt og tilfeldig rundt om i verksemdene. Dette ønskjer eit fleirtal i komiteen å gjere noko med. Me ønskjer at dagens praktisering blir innskjerpa. Departementet opplyser i brev til komiteen at forslaget til ny § 10-12 andre ledd ikkje inneber ei innstramming i høve til gjeldande lov, men er meint å gjere det tydeleg at dagens praksis ikkje er i samsvar med intensjonen i lova og derfor må strammast inn. Det er m.a. på denne bakgrunnen at eit fleirtal i komiteen, Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, SV og Senterpartiet, ber Regjeringa om på ein eigna måte å foreta ei utgreiing om omfanget og bruken av føresegnene om unntak frå reglane om arbeidstid i arbeidsmiljølova. Me har ikkje i dag sett ein tidsfrist for dette arbeidet, men finn det naturleg at resultatet av dette arbeidet blir lagt fram for Stortinget i løpet av vårsesjonen 2007. Det er litt overraskande for meg at ikkje regjeringspartia støttar dette forslaget, men eg har eit håp om at Regjeringa vil gjere ei seriøs utgreiing, som alle er tent med, på dette området.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Det er rett som saksordføraren sa i sitt innlegg, at dette er forslag til mindre endringar med sikte på ein meir effektiv arbeidsmarknadspolitikk og tilpassing til gjeldande praksis i Aetat. Det eg ser som positivt, er at det er ei god endring i forhold til likestillingsperspektivet. Når eg tek ordet no, er det for å seie nokre ord om § 4 13 og kravet om arbeidstidsreduksjon, der Regjeringa gjer framlegg om ein ny berekningsmåte, med andre ord at ein skal berekne i forhold til ein 14-dagarsperiode. Det er Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet imot. Dei same partia viser til at me gjekk imot forslaget om minst 50 pst. reduksjon i arbeidstida for å få rett til dagpengar. Denne innstramminga og dessutan fleire andre innstrammingar var me imot sist Stortinget behandla det spørsmålet. Resultatet av den innstramminga som skjedde i 2002–2003, var at mange av dei som har minst, får endå mindre. Regjeringas forslag om berekning over ein 14-dagarsperiode i staden for som i dag ei veke, eller sju dagar, inneber ei innstramming på 90 mill. kr på sikt, ifølgje Regjeringas eigne tal. Med andre ord er det forslag om nok ei innstramming overfor dagpengemottakarane. Dette er Arbeidarpartiet imot. Me ønskjer at ein kan nytte både sju dagar og 14 dagar som berekningsgrunnlag for arbeidstidsreduksjonen, og meiner at ein skal bruke den berekningsmåten som gjev best resultat for den enkelte.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2005-06-06:
Representanten Hogsnes var mer opptatt av konkurransesituasjonen enn av arbeidsmiljøet, sa representanten Oppebøen Hansen i et tidligere innlegg. Det gir meg et grunnlag for å presisere følgende: Jeg ser altså ingen konflikt mellom målet om et godt og velregulert arbeidsmiljø på den ene siden og kravet til lønnsomme arbeidsplasser og et dynamisk arbeidsmarked på den annen side. Et godt arbeidsmiljø er én av flere viktige forutsetninger for en sunn og langsiktig verdiskaping. Samtidig har det altså vært et mål å utforme de enkelte punkter i loven slik at vi ikke pålegger virksomhetene unødvendige byrder. Vi vil fremme det gode arbeidsmiljøet, ikke svekke grunnlaget for arbeidsplassene. Vi må altså ikke narre oss selv og andre til å tro at alt dette bare handler om konkurransebeskyttede offentlige arbeidsplasser. Vi lever med et meget krevende internasjonalt marked, der endringene kommer stadig raskere, også for offentlig virksomhet. Det krever stor fleksibilitet og endringsvilje, men det stiller også enda større krav til å utvikle et velregulert arbeidsmiljø.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2005-06-06:
Jeg vil bare kort få redegjøre for den dissens som har vært under behandlingen av denne saken. Regjeringens begrunnelse for å fremme proposisjonen er endringer på områder som Regjeringen mener det er naturlig at dagpengeregelverket tar hensyn til. Forslagene er etter min oppfatning også uttrykk for ønsket om en mer effektiv arbeidsmarkedspolitikk. Det har sammenheng med at enkelte forslag er av rent teknisk karakter og vil bidra til å sikre en klar hjemmel for allerede gjeldende praksis i Aetat. Det er bred enighet blant alle partier om størstedelen av denne innstillingen. Det eneste unntaket er spørsmålet som er behandlet i § 4-13, der kravet om arbeidstidsreduksjon blir foreslått beregnet i forhold til arbeidstiden i en 14-dagersperiode. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, foreslår her et nytt ledd, om at arbeidstidsreduksjonen beregnes i forhold til én uke når dette gir gunstigere resultat for medlemmet. Komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti – og i denne sal også med støtte fra Venstre – går mot dette forslaget og står på Regjeringens opprinnelige forslag. Begrunnelsen for dette er kort og godt at vi mener at formålet med departementets forslag til endring av beregningsmåte er å sikre at personer som faktisk har hatt en arbeidstidsreduksjon på minst 50 pst., blir kompensert for tapt arbeidstid og inntekt. Det innebærer også at personer som ikke fyller lovens minstekrav om 50 pst. arbeidstidsreduksjon, heller ikke får dagpenger. Jo lengre periode man vurderer, desto riktigere bilde får man av den enkeltes faktiske arbeidsomfang. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vil altså støtte proposisjonens beregningsmåte for arbeidstidsreduksjon og stemme mot forslaget om § 4-13 nytt femte ledd. For øvrig er det bred enighet om alle forslagene i proposisjonen, og jeg anbefaler som saksordfører Odelstinget å følge den innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Jeg tror jeg vil vise til at jeg på morgenkvisten i dag fikk en telefon fra en arbeidsgiver på Sørlandet som har en mindre bedrift, og som sa til meg: Fortell statsråden at min bedrift har fem ansatte. Jeg har ikke den samme administrative kapasitet til å betjene lover, regler og skjemavelde som de store bedriftene har. Det er jo slik at f.eks. enmannsbedrifter faktisk er i flertall når det gjelder antall norske bedrifter. Vi har altså en bedriftsstruktur der ca. 87 pst. av virksomhetene har under 20 ansatte. Så mine spørsmål til statsråden er: Hvordan vurderer statsråden behovet for en forenkling av f.eks. antallet HMS-forskrifter? Det er et enormt antall av disse forskriftene. Hvordan ser statsråden eventuelt for seg framdriften i forenklingsarbeidet vedrørende antallet HMS-forskrifter? Hvilket syn har han på dette med små bedrifter og deres problemer med administrativ kapasitet for å behandle det store skjemaveldet og regelverket som faktisk er der?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Hvis presidenten sier det, har jeg stor tillit til presidenten!
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Det er greit.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
: Det har vært uttrykt et ønske fra Regjeringen, i hvert fall fra flere av regjeringspartienes representanter på Stortinget, om å lage en mer moderne arbeidsmiljølov. Man skriver sågar i innstillingen: «Disse medlemmer registrerer at venstresiden i stor grad ønsker å bevare status quo og arbeidsmiljøloven slik den ble vedtatt i 1977» – som et bevis på at vi ikke er så moderne. Men Regjeringen legger jo opp til en politikk som gjør at vi går enda lenger tilbake, både i spørsmålet om midlertidige ansettelser og i spørsmålet om arbeidstid, enn slik det var i 1977. Jeg vil gjerne stille spørsmål om hvem statsråden mener er mest moderne i den sammenhengen. Det andre er at vi har en statsråd som er tidligere helseminister, og som sier at dette fortsatt skal være en vernelov. Jeg vil da henvise til STAMI, som anbefaler at bedriftshelsetjenesten burde være obligatorisk for alle bedrifter, med en gradvis utvidelse. Men statsråden vil ikke høre på dem. STAMI sier at de går imot midlertidige ansettelser, bl.a. av hensyn til gravide kvinner, men Regjeringen går imot det. Hvorfor er ikke den tidligere helseministeren enig i anbefalingene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
I debatten om hvem det er som her avslører seg selv, mener jo jeg at Per Sandberg nok leverte formiddagens sterkeste innlegg i sin overveldende ros av Thatcher-Englands målrettede kamp mot fagbevegelse og for å fleksibilisere hele det engelske arbeidslivet. Ja, se på England, da, se på Storbritannia og se på USA! Der er det en framvekst av en stor underklasse av mennesker som er nødt for å jobbe mer enn full stilling for å være i stand til å forsørge seg selv. Det er en framvekst av et samfunn med så store forskjeller at vi aldri har sett maken i Norge. Dette er altså et ideal for en av Fremskrittspartiets fremste talspersoner. Vel, de om det. Spørsmålet fra Hans Kristian Hogsnes går på om det egentlig er en motsetning mellom arbeidskjøpere og arbeidskraftselgere, som er vanlige arbeidstakere. Er det en motsetning? Ja, det er bare å se på den loven som er lagt fram, det. Hvis det ikke hadde vært noen motsetning, hadde det ikke vært behov for en lov. Hvis det hadde vært slik at den enkelte bedriftseier alltid fattet beslutninger som var i samsvar med samfunnets interesse og den enkelte arbeidstakers interesse, hadde det ikke vært noe problem. Men vi ser jo at det er et problem. Vi ser at uten en god arbeidsmiljølov risikerer en å få utslag av utstøting, som vi har i dag, som fører til at samfunnet er nødt for å ta vare på en større andel av arbeidstakerne gjennom ordninger som attføring, uføretrygd, arbeidsløshetstrygd osv. Det handler altså om å sikre trygghet for den enkelte arbeidstaker og sørge for å disiplinere arbeidsgiverne, slik at samfunnets interesser ivaretas på en best mulig måte. Det er i samfunnets interesser at flest mulige mennesker har det bra, og at folk er i stand til å stå i arbeidslivet fram til pensjonsalderen. Det er dette enkle, enkle poenget som jeg ser at en del partier på høyresiden ikke skjønner. Til spørsmålet om midlertidig arbeidskraft – det er altså slik, for ikke å gå over i det useriøse, som noen snakket om, og den billige retorikken, at det vi vet helt sikkert, er at jo flere fleksible ordninger vi har i forhold til midlertidig arbeidskraft, jo mer midlertidig arbeidskraft blir faktisk brukt i arbeidslivet. Det andre vi vet med sikkerhet – det viste en ny EU-undersøkelse som kom under behandlingen av Arbeidslivslovutvalgets innstilling – er at folk i EU som jobbet midlertidig, i gjennomsnitt tjente 10 pst. mindre enn folk som jobbet fast i de samme stillingene. Det betyr altså at Regjeringen nå legger opp til en politikk der folk skal jobbe mer midlertidig. De aksepterer et arbeidsliv med mer midlertidig ansettelse og med lavere lønninger. Hvis det ikke er en utvikling i feil retning, så vet søren ikke jeg.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Det var ikkje meininga at vi skulle ha desse rundane, men når Karin Andersen påstår at regjeringspartia og høgresida er naive når vi trur at mellombels tilsetjing kan auka sysselsetjinga, må eg spørja: Mon det? For trur representanten Karin Andersen, og for så vidt venstresida, at ein bedriftseigar kan tora å tilsetja og leggja til rette for t.d. ein funksjonshemma før han eller ho veit om vedkommande vil fungera? Det er dyrt å tilsetja folk. Det krev sosiale utgifter, lønn, tilrettelegging på mange nivå og langsiktige strategiske avgjerder. Det er klart det er enklare dersom ein har eit år til å vurdera om det er berekraftig. Eg er lei for å måtta seia det, men eg har opplevd dette på svært nært hald sjølv. Bedrifter er sjølvsagt redde for å få raude tal og for ikkje å kunna svara for forpliktingane sine. Dette er ein realitet i norsk næringsliv, og norsk næringsliv er der ute, der folk bur og treng arbeidsplassar. SV sa her at det at folk har det bra og jobbar til dei er pensjonistar, er viktig. Ja, det er viktig, vi er einige i det. Men det er òg viktig at arbeidsplassar blir skapte, og at folk har arbeid og lønn. Vi prøver å kombinera dette. Vi vil gjerne sørgja for at bedriftseigarar tør å tilsetja folk, og gjera det slik at einmannsbedrifter blir tomannsbedrifter og tremannsbedrifter blir firemannsbedrifter. Det er slik vi byggjer landet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-06:
Fyrst til tenestemannslova, der endringsprosessar er viktige. Det er det vel òg for statleg verksemd når Arbeidsmiljølovutvalet føreslår at eit eige lovutval ser på ei samordning. Er det ikkje då eigentleg eit dårleg utgangspunkt for Regjeringa i høve til gode prosessar når Regjeringa no tek denne kjappe svingen som dei gjer, med å føreslå tilnærming no? Så til sidestilling av tre skift turnus og skiftarbeid. Trur statsråden at det er noko i at sjukefråveret faktisk kan gå ned om ein føretek ei endring her? Synest han at det er eit rettferdig krav at ein føretek ei sidestilling?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-06:
Fyrst til turnus- og skiftarbeid. Der var statsråden klår på at han eigentleg ynskte ei større likestilling mellom turnus- og skiftarbeid enn det som er tilfellet i dag. No er dette ei sak som Bondevik I-regjeringa arbeidde med. I Bondevik II-regjeringa har det skjedd lite på dette feltet. Då er mitt spørsmål: Er det slik at statsråden eigentleg avviser denne typen likestilling, altså mellom dei som arbeider i omsorgs- og helsesektoren, og dei som har skiftarbeid, eller er det eigentleg ei forsømming frå Bondevik II-regjeringa si side at dei ikkje allereie har følgt opp dette, og at han er veldig glad for den dialogen som han no blir pålagd å følgja opp? Så til tema nr. 2, funksjonshemma og deira høve til arbeid i dag. Dei funksjonshemma sine organisasjoner har sjølve komme med Arbeidskraftundersøkelsen frå 1. mars i år, som viser at det blant funksjonshemma og kronisk sjuke er 11 pst. mellombels tilsette. Blant dei øvrige arbeidstakarane er talet 12 pst. pr. 1. mars. Dei ber Stortinget om å avvisa forslaget frå Regjeringa nettopp fordi dei meiner det blir større motivasjon for tilrettelegging og tilpassing i faste stillingar enn når desse berre er mellombelse. Betyr det at statsråden no avviser dei funksjonshemma sin eigen argumentasjon? Så til den ordvekslinga som har føregått her, og den ordbruken vi har hatt. Det er slik at mange av oss har erfaring som tillitsvalde, utan at vi snakkar så høgt om det akkurat no. Men det fortel òg at dei av oss som har vore tillitsvalde, veit kva det betyr med ei inkluderande haldning. Vi veit kva det betyr at folk har moglegheit til å seia ifrå, og vi veit kva det betyr med eit ryddig og klårt regelverk. Så blir det framstilt her som om fleirtalet i komiteen motarbeider små og mellomstore bedrifter, fordi vi ikkje går inn for forslaget frå Regjeringa når det gjeld mellombelse tilsetjingar og overtid. Lat meg gjera det heilt klårt frå Senterpartiet si side: Eg trur at det som betyr mest for denne typen bedrifter, er det dei sjølve ber om, og det er ein offensiv næringspolitikk med betre infrastruktur, med forenkla lovverk, større moglegheit til kapitaltilgang, slik at vi i fellesskap kan styrkja dei områda der Noreg frå før er god.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
La meg først benytte anledningen til å takke representanten Oppebøen Hansen for ros som framkom i hans hovedinnlegg, for at Regjeringen har lagt fram et bedre produkt enn det Arbeidslivslovutvalget, som han nå siterte fra, har gjort. Det er jeg enig i. Så reiser Oppebøen Hansen et spørsmål knyttet til en sak som Odelstinget ikke behandler i dag, men som er til behandling. Det som er hovedsynet fra Regjeringens side, er at hovedspørsmålet knyttet til arbeidsvilkår/arbeidstid, som skal ligge i lovgivningen, bør være gjennomgående likt for alle arbeidstakere i Norge, enten de er ansatt i det offentlige, i staten, i kommunene eller i det private. Vi kan ikke se veldig sterke begrunnelser for at en ansatt i kommunesektoren skal ha vesentlig andre rammevilkår for sitt arbeidsmiljø enn det som gjelder for ansatte i staten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Både storting, regjering og departement gjør klokt i å legge seg på minne at de fleste norske arbeidsplasser er i små virksomheter. Det innebærer at vi bør tilstrebe en forenkling av det regelverket som berører virksomheter generelt, og små virksomheter spesielt. Det gjør denne regjeringen. Det har vært et omfattende forenklingsarbeid i denne stortingsperioden på en rekke områder. Men jeg blir litt forbauset når dette spørsmålet stilles av representanten Andersen i denne sammenheng knyttet til HMS-regelverket, fordi Regjeringen i proposisjonen jo har lagt fram enkelte bestemmelser som nettopp har hatt som siktemål å forenkle regelverket i loven når det gjelder HMS-bestemmelser. Fremskrittspartiet har valgt å gå imot Regjeringens forslag. Det gjelder f.eks. dagens detaljerte regler om verneombud, og det gjelder dagens detaljerte regler om arbeidsmiljøutvalg. Da blir det litt hult, om jeg får si det slik, når Fremskrittspartiet i et eget forslag ber Regjeringen fremme forslag om å forenkle HMS-regelverket.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Begrepene omkamp og reversering begynner å bli standardbegreper i SVs vokabular – så også i denne saken. Det vi er opptatt av, er å tilpasse loven til det arbeidslivet vi har i dag, og samtidig sikre at det er en solid og robust vernelov, en vernelov som er robust i forhold til endringene i arbeidslivet. Og de endringene har vært formidable siden 1977. Det var vel årsaken til at Arbeiderpartiet, under Jens Stoltenbergs lederskap i regjeringskvartalet, satte ned Arbeidslivslovutvalget. Det er også bakgrunnen for at vi har fremmet dette lovforslaget. Vi mener definitivt at vi har funnet en god balanse, og jeg registrerer at Thorbjørn Berntsen, som var saksordfører for arbeidsmiljøloven i 1977, er enig i det. Han sier til LO-aktuelt 14. mars at statsråden egentlig har utøvd et brukbart politisk håndverk, at han har tilfredsstilt begge parter, og at han skal ha honnør for at han har tauet inn Arbeidslivslovutvalgets forslag og strammet inn reglene for overtid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Det er fra Regjeringens side ikke foreslått endringer i bestemmelsene om den alminnelige arbeidstiden for dem som arbeider skift og turnus. Det betyr, og det er gjort klart i proposisjonen, at dersom turnusarbeidet er sammenlignbart med skiftarbeidet, skal det også likestilles med dette når det gjelder alminnelig arbeidstid. I innstillingen bes Regjeringen ta initiativ til at partene i arbeidslivet setter seg sammen med sikte på å komme fram til en omforent definisjon av sammenlignbart turnusarbeid, og dersom partene ikke kommer fram til en løsning, må behovet for å endre definisjonen av sammenlignbart turnusarbeid i loven vurderes på nytt. Det vi mener, er at det i loven nettopp er grunnlag for å likestille når tjenestene er like byrdefulle. Det bør man i mye større grad følge opp i praksis i arbeidslivet, og da vil man få se om effekten er slik som representanten Meltveit Kleppa mener at den er.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Representanten Oppebøen Hansen fikk svar på sin første replikk. Problemet var bare at han ikke likte svaret. Jeg kan gjerne gjenta det, hvis han ikke fikk det med seg: Det er svært få og svake begrunnelser for – om noen – at det skal gjelde ett arbeidsmiljøregime for offentlig ansatte i kommunene og et annet arbeidsmiljøregime for offentlig ansatte i staten. Det er hovedbegrunnelsen for at vi går inn for en harmonisering av lovverket, og at vi gjør det nå når vi har en full gjennomgang av arbeidsmiljøloven. Så til spørsmålet om retten til fast ansettelse etter å ha vært ansatt i ett år i en midlertidig stilling. Jeg trodde faktisk at Arbeiderpartiet var opptatt av å styrke arbeidstakernes rettigheter i lovgivningen. Dette er en klar styrking av de ansattes rettigheter. Det er klart at det kan bli noen tilpasninger i ulike bransjer, men jeg synes det er en veldig viktig del av forslaget, nemlig at vi styrker denne rettigheten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Debatten har vært preget av relativt sterke ord og karakteristikker. Det synes jeg på mange måter vi kunne spart hverandre for. Men la det ligge. Det som imidlertid er et tankekors, er at hvis det er slik at det ikke hadde vært behov for en modernisering av dette lovverket, hvorfor ble da Arbeidslivslovutvalget nedsatt av regjeringen Stoltenberg? Jeg synes også det er tankekors når arbeidsmiljølovens far, Thorbjørn Berntsen, sier at det ikke er tunge grunner til å mobilisere den store krigen mot Regjeringens lovforslag. Hvis det er slik, er det underlig at det samme lovforslaget fører til et råere arbeidsliv, en brutalisering, feil retning, flere utstøtte, større utrygghet, og man føler behov for å trekke fram skremmebilder fra land som har et helt annet arbeidsliv enn det norske. Det er ikke samsvar mellom en del av ordbruken i denne debatten og det som er realitetene i den saken vi behandler. To tredjedeler av den loven som Odelstinget vedtar her i dag, er det enstemmighet om. Så er det strid om en del viktige punkter, og det synes jeg er greit. Men det underslås langt på vei i debatten at lovforslaget på en rekke punkter utvider og forsterker de ansattes rettigheter – rett til fast ansettelse, rett til heltidsstillinger, begrensninger mot lange arbeidsuker, osv. Så vil jeg bare kort si til representanten Oppebøen Hansen om denne diskusjonen om tjenestemannsloven: Jeg skjønner at arbeidsmiljølovforslaget antakelig ikke gir nok skyts, og at man dermed må ty til et annet forslag som ikke er til behandling her nå. Men det har altså vært et lovutvalg, Arbeidslivslovutvalget, som grundig har vurdert tjenestemannsloven. De sidene av Regjeringens forslag som ikke har vært vurdert i Arbeidslivslovutvalget, har også vært gjenstand for en eksplisitt høring hos partene. Så la gå at det er en uenighet om sak, men jeg vil hevde at prosessen har vært forsvarlig. For øvrig har jeg merket meg representanten Oppebøen Hansens signal om spørsmål om ikrafttredelse av varslerbestemmelsen i forhold til den prosessen som Regjeringen har iverksatt, og vi vil ta det med oss i det videre arbeidet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Delvis arbeidsløse har rett til graderte eller avkortede dagpenger dersom arbeidstiden er redusert med minst 50 pst. av tidligere arbeidstid. I dag beregnes arbeidstidsreduksjonen i forhold til én uke, mens dagpengene utbetales på grunnlag av meldekort hver fjortende dag. Dette medfører at personer som arbeider 50 pst. med vekselvis to- og tredagers uke, kan miste dagpengene selv om arbeidstidsreduksjonen over tid faktisk har vært på minst 50 pst. Det er for å hindre dette at Regjeringen foreslår å utvide perioden man beregner tap av arbeidstid i forhold til, til 14 dager, som tilsvarer én meldeperiode. Det er altså ikke et innsparingsforslag som er fremmet her, og det illustreres også av det faktum som representanten Karin Andersen pekte på, at dette ikke er brukt til noen saldering i budsjettsammenheng. Endringen innebærer også at delvis arbeidsløse vil kunne tape retten til dagpenger i meldeperioder hvor de etter gjeldende regler får dagpenger den ene av ukene i meldeperioden, fordi arbeidstiden er redusert med mer enn 50 pst. i denne ene uken, men ikke i den andre. Når antall arbeidstimer fordeles ut over to uker, vil tapt arbeidstid i meldeperioden da totalt kunne utgjøre mindre enn 50 pst. En lengre beregningsperiode vil kunne gi et mer fullstendig og riktig bilde av den enkeltes reelle deltidsarbeid. Vi kan også legge til at beregning av arbeidstid i forhold til en 14-dagersperiode allerede gjøres når det gjelder attføringspenger etter folketrygdloven kap. 11. Endringsforslaget innebærer altså en harmonisering av folketrygdlovens beregningsregler, noe som både er mer brukervennlig og enklere for forvaltningen. Et system med alternativ beregningsmåte for gradering av dagpenger blir ganske uoversiktlig. Det vanskeliggjør brukernes mulighet til å kontrollere om de faktisk får det de skal ha. Det kan også føre til et større press på Aetats ressurser. La meg avslutningsvis, siden dette ikke er tidspunktet for å dra opp den store velferdspolitiske debatten, slik jeg ser det, bare bemerke at hvis det hadde vært slik at de endringene i velferdsordninger som denne regjeringen har foreslått og fått vedtatt her i Stortinget med sikte på å styrke arbeidslinjen, hadde ført til det Karin Andersen nå påstår, nemlig flere på sosialhjelp, er det underlig at vi nå ser en nedgang i antall sosialhjelpstilfeller. Det burde da ha vært det motsatte, hvis det hadde vært et snev at rimelighet i de påstandene som her ble servert.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Arbeiderpartiet synes det faktisk er slik at hensynet til konkurranse og profitt går foran menneskelige hensyn i arbeidslivet. Brutaliseringen av arbeidslivet fortsetter, og dagens politikk fører til at mange støtes ut. Arbeiderpartiet ønsker et arbeidsliv hvor det er plass til alle. Arbeiderpartiet ønsker ikke å åpne for flere midlertidige ansettelser og dermed gjøre arbeidslivet mer utrygt og vanskeligere å få boliglån, slik jeg sa i mitt innlegg. Dette falt representanten Kari Lise Holmberg tungt for brystet, og hun gjorde meg en visitt i sitt innlegg. Jeg vet ikke når representanten Holmberg jobbet fortreffelig midlertidig ansatt i skoleverket. Men slik situasjonen er nå, må vi være klar over én ting: Å være ung og skulle inn på boligmarkedet krever at en har en viss sikkerhet å legge fram når en kommer til banken og skal søke om lån, og hvis en er midlertidig ansatt, vil en ikke få boliglån. Vi vet også at det blir færre og færre ansatte i offentlig sektor. Det har også denne regjeringen bidratt til. Jeg skulle ønske at vi hadde plass til flere fast ansatte i skolen. Jeg er ikke så opptatt av skade på sjel, osv., men jeg mener at vi må kunne være enige om én ting, og det er at trygge arbeidsplasser betyr faste ansettelser. Det er det vi må ta utgangspunkt i. Derfor er vi veldig imot at vi svekker de ansattes rettigheter. Midlertidige ansettelser svekker arbeidstakernes rettigheter, ikke minst når det gjelder engasjement i organisasjonslivet. Når en er midlertidig ansatt, vet en ikke hva morgendagen har å by, og det er Arbeiderpartiet imot.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Fra mitt ståsted i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen vil jeg presisere at hovedlinjene i gjeldende regler om rettslig prøving av administrative tvangsvedtak i helse- og sosialsektoren bør videreføres. Det er viktig at slike saker forankres og behandles lokalt. Arbeiderpartiet mener at disse sakene bør startes i tingretten for å forenkle og for å redusere belastningen for partene. Hensynet til at det raskt skal bli ro omkring barna, kan ivaretas ved å innføre strenge vilkår for ankebehandling i lagmannsretten. Både hensynet til en kortere saksbehandlingstid og hensynet til rettssikkerhet må veie tungt i saker etter barnevernsloven. Det er viktig at det raskt blir ro omkring barna. Samfunnet har blitt så komplisert at altfor mange trenger juridisk bistand og advokathjelp. Ikke minst gir dette seg utslag i forbindelse med skilsmisse og barnefordeling. Barnets rettigheter skal og må sikres og styrkes. Jeg vil understreke at det aldri må bli slik at lover og forskrifter tilpasses etter hva som er mest hensiktsmessig for de voksne. Til det er barnets posisjon altfor utsatt og barnet i seg selv altfor viktig. Barn skal ha rett til bistand. Bruk av sakkyndige eller egen advokat kan være til hjelp for barn i en vanskelig situasjon. Vi snakker først og fremst om barnets rett, ikke om retten til barnet. Det bør også nidkjære besteforeldre merke seg. Jeg er derfor glad for at Arbeiderpartiets medlemmer i justiskomiteen har satt søkelyset på kostnader knyttet til det å få hjelp fra en advokat. Arbeiderpartiet fokuserer på vanlige menneskers mulighet til å få løst sine hverdagssaker. Det er riktig som Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti peker på i sine merknader, at man «ikke kan sitte stille og se på at mange som har rett, ikke får rett» fordi det er for dyrt å få juridisk hjelp. Det er derfor svært viktig å styrke ordningen med fri rettshjelp, slik at flere kan få hjelp til å løse sine juridiske problemer. Arbeiderpartiet ønsker å gjøre det lettere for vanlige folk å delta i eksempelvis en rettssak om hvem som skal ha omsorgsansvaret for barnet. Jeg vil i likhet med Arbeiderpartiets medlemmer i justiskomiteen peke på at det er viktig å fjerne egenandelen på fri rettshjelp og vurdere å heve inntektsgrensen, slik at flere har råd til å skaffe seg advokathjelp. Hvis Arbeiderpartiet får flertall for sine forslag, vil det bli lettere å slippe saksomkostninger dersom en taper en sak. Det er vanskelig å være menneske, er det noen som har sagt. Jeg tror ikke at noen vil misbruke domstolene dersom vi reduserer de økonomiske barrierene. Jeg tror derimot at vi forhindrer at det kun er de med god økonomi som får rett – fordi de har råd til en god advokat. I dagens samfunn, hvor ekteskap oppløses og foreldre og besteforeldre river og sliter i barna, er det viktigere enn noen gang at rettsapparatet er med og fjerner forskjellen mellom folk.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-06-06:
Jeg har med interesse lyttet til Eirin Faldet, som snakket om at «brutaliseringen av arbeidslivet» vil fortsette, og at utstøtingen vil fortsette. Og jeg har med interesse lyttet til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, som mener vi nå får «et råere arbeidsliv». Eirin Faldet la i sitt innlegg vekt på at overtidspresset ikke må øke. Dette lyder hult. Arbeiderpartiet er helt dogmatisk i sin motstand mot midlertidige ansettelser. Men det er altså bedre at fast ansatte skal måtte jobbe mye overtid, enn at utsatte grupper skal få en bedre mulighet til å komme inn på arbeidsmarkedet! Dette er i beste fall dobbeltkommunikasjon. Schjøtt-Pedersen sier det er fare for at arbeidsledigheten festner seg på «et høyt nivå». Og det sier en representant som var finansminister da renten var rekordhøy, på 7–8 pst. Jeg er dypt uenig i at flere tiltaksplasser er den hele og fulle sannhet og løsningen på all arbeidsledighet. Det er et mye bedre virkemiddel å føre en sunn økonomisk politikk. Nå har vi lavere rente, bedre kronekurs, skatte- og avgiftslettelser, som har gitt næringslivet bedre rammebetingelser. Vi ser at Regjeringens politikk har virket. Vi har gått fra ledighet til mindre ledighet. Ledigheten synker, næringslivet er mer optimistisk, og sysselsettingen øker. Arbeiderpartiet er imot midlertidige ansettelser. Da tenker de mer på dem som er innenfor arbeidslivet, enn på dem som er står utenfor og banker på døren. Den stigen har Arbeiderpartiet trukket opp. Midlertidige ansettelser er ikke uprøvd i Norge. Veldig mange ansatte har i veldig mange år erfaring med midlertidige ansettelser. Gjennom 25 år som lærer og ansatt i skoleverket har midlertidig ansettelse for meg vært helt naturlig. Ingen har satt spørsmålstegn ved det. Jeg tror heller ingen har tatt skade på sin sjel av å gå midlertidig ansatt i noen tid før de fikk fast ansettelse. Jeg vil bare avslutte med å si at jeg etter denne debatten fortsatt forundrer meg storlig over at man skal være nødt til å se så svart på tilværelsen. At man ikke heller ser på de endringene vi foretar i arbeidsmiljøloven, som en forbedring, en oppdatering og en mulighet både for alle dem som skal inn på arbeidsmarkedet, og for dem som allerede er inne på arbeidsmarkedet!
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
La meg først få lov til å slutte meg til statsrådens ord om de ordene og begrepene som er brukt i debatten. Jeg vil gå så langt som å si at de ord og begreper som er brukt av venstresiden i salen i dag, faktisk er positive i den forstand at de avslører seg selv. Når en prøver å tegne et bilde av at det i Norge ikke finnes gode bedriftsledere, som det er sagt fra representanter fra venstresiden, og at norske bedriftsledere er kyniske og brutale, er det på en måte litt greit, synes jeg, å avslutte debatten nå, for da har de en helt annen agenda enn det å styrke arbeidstakernes rettigheter. Jeg registrerte også at representanten Storberget ønsket å motivere, men kanskje ikke å stimulere, norske bedriftsledere og norsk næringsliv. For meg er det å stimulere og motivere én og samme sak. Det kunne vært interessant å spørre Storberget om hva i all verden Arbeiderpartiet gjør i forhold til denne loven som stimulerer eller motiverer norske arbeidsgivere på noen slags måte. Jeg kan gjerne også stille Storberget spørsmålet: Hva er det i Arbeiderpartiet som stimulerer og motiverer norske arbeidsgivere til å legge til rette for å skape flere arbeidsplasser og vekst? Arbeiderpartiet går jo i stikk motsatt retning. De skaper ikke motivasjon eller stimulanse i det hele tatt. De demotiverer det norske næringslivet totalt. Mitt poeng er: Jeg har, før jeg kom på Stortinget, vært ansatt i 22 år. Jeg har også vært tillitsvalgt, og jeg har aldri opplevd at norske arbeidstakere på noen slags måte har blitt unyttet slik som det ble sagt her i dag. Norske arbeidstakere har en posisjon sammenliknet med resten av verden som er helt unik, gjennom å ha påvirkning, medinnflytelse og dialog med sine arbeidsgivere – noe som er flott. Jeg tror faktisk også at majoriteten av norske arbeidstakere synes at de endringer som her gjøres i arbeidsmiljøloven, er på sin plass. Det er faktisk også slik at det er noen som ønsker å jobbe midlertidig og ønsker å ha fleksibilitet, både av hensyn til utkomme og av hensyn til familieforhold. Dem bør vi også i stor grad ta hensyn til. Jeg vil avslutte med en liten kommentar til statsråden, som i en svarreplikk til min kollega, representanten Andersen, tidligere i dag mente at Fremskrittspartiet drev med uthuling, eller at det var hult, i forhold til den forenklingen vi ønsker oss. Jeg tror nok at statsråden bør bruke litt mer energi på å sette seg inn i hva som er forenkling, og hva som ikke er forenkling. Det er helt klart at Regjeringen ønsker flere forskrifter, altså mindre forenkling, mens Fremskrittspartiet ønsker å ha dette i lov og en reduksjon av antall forskrifter, som er en klar forenkling.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Jeg skulle gjerne hatt en lengre diskusjon med Storberget om hvem som har vært best i klassen når det gjelder å skape næringsvirksomhet i Norge. Men jeg er stygt redd for at Storberget hadde fått en masse selvmål hvis vi skulle ha tatt den debatten, hvis en ser på den siste perioden. Det som gjorde at jeg grep ordet, var det som gjelder midlertidig ansettelse. Som jeg sa i mitt forrige innlegg, er det mange som ønsker midlertidig ansettelse. Her tegnes det et bilde fra venstresiden om at midlertidig ansettelse er en styggedom. Poenget er at arbeidstakeren selv har muligheter gjennom midlertidig ansettelse til å hoppe fra arbeidsplass til arbeidsplass, mens det ikke skal være fleksibelt den andre veien. Det er det som er litt av poenget her. Hvis vi hadde smalnet debatten i dag, kunne vi stilt spørsmål til Holmås og Storberget om den EU-undersøkelsen som viste at midlertidig ansatte får 10 pst. mindre i lønn enn fast ansatte. Hvis vi hadde hatt to valg her i dag, midlertidig ansettelse eller ingenting, da kunne det vært interessant å høre hva representantene Storberget og Holmås hadde sagt. Jeg tror fortsatt de hadde stått fast på at man ikke skulle hatt noen ting, man skulle vært passivisert gjennom norske trygdeordninger!
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Foranlediget av representanten Sandberg, og for så vidt også i forlengelsen av det Meltveit Kleppa nå sier om motivasjonen til arbeidsgivere når det gjelder å skape arbeidsplasser i Norge, synes jeg det var nødvendig å bemerke at skytset liksom skal komme fra Fremskrittspartiets representanter, om at Arbeiderpartiet ikke gjør jobben sin. Mer bakvendt kan det vel ikke bli, for Fremskrittspartiet har i stor grad basert all motivasjon i forhold til det å skape nye arbeidsplasser utelukkende i markedet og pekt på det som det eneste saliggjørende. Så står vi overfor en annen blokk i dette huset som ønsker seg en motivasjon også hentet i markedet, men i aller høyeste grad i politikken, både i forhold til spørsmålet om tiltaksplasser, spørsmålet om innfasing i arbeidslivet både fra sykdoms- og uføresituasjoner, spørsmålet om å ha verktøy i verktøykassa når man skal drive næringspolitikk, og tiltak for å drive næringsetablering. Jeg må si at jeg synes ikke Fremskrittspartiet skulle være de første til å si de var best på dette. Det var det ene. Det andre var det som mitt innlegg egentlig handlet om, og det var spørsmålet om å motivere arbeidsgiveren til fortsatt å opptre anstendig overfor arbeidstakerne når man skal avslutte arbeidsforhold. Der mener jeg at Regjeringen gjør et stort feilgrep med dagens lovgivning og forslag til lov, ved at man nettopp skaper en annen motivasjon. Man bringer på mange måter en ny kultur inn i forhold til arbeidstakerne når det gjelder hva som skal til for å avslutte arbeidsforhold. Man styrker ikke arbeidstakernes rettigheter i forhold til å ta i bruk de redskaper som har ligget i arbeidsmiljølovgivningen i lang tid, nemlig at det skal være en spesiell prosess, og at man skal stille krav til saklighet. Det betyr ikke at domstolene desavuerer oppsigelser i norsk rett. Snarere tvert imot legger man i stor grad til grunn det arbeidsgivere sier, og det er mulig å avslutte arbeidsforhold. Men jeg tror at dagens forslag bidrar til å svekke nettopp den tenkningen i forhold til arbeidstakerne, og det er svært alvorlig. Det skaper veldig mye usikkerhet, en usikkerhet som vi ikke trenger i norsk arbeidsliv, og en usikkerhet som, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, vil bidra til at man også senker effektiviteten hos arbeidstakerne. Det siste elementet som Sandberg trakk fram, var at det er flere som faktisk ønsker å jobbe midlertidig. Hva slags argument er det? Når folk i dag får fast ansettelse, er det jo ingen arbeidsplikt for evig og alltid. Hvis folk bare ønsker å jobbe ett eller to år, er de hjertelig velkommen til det. Hvis det er slik at man nå oppfatter det slik ute, og særlig blant Fremskrittspartiets velgere eller tillitsvalgte, at man ikke har mulighet til å jobbe midlertidig og avslutte arbeidsforholdet sitt, er det noe helt annet enn lovgivning som trengs. Da trengs det en akutt og viktig informasjonskampanje overfor dem som går rundt og tror at man eventuelt skulle være bundet til sin arbeidsplass for evig og alltid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Saksordføreren var inne på at når noen taper en sak, er det viktig at man kan få fritak for å måtte dekke motpartens saksomkostninger, særlig hvor det er ubalanse mellom partene – der den ene er stor og den andre liten, og der den som taper, er liten. Så peker han på at han har bidratt til at man har fått en endring av den bestemmelsen. Det er jo et forslag fra Arbeiderpartiets side. Men det man ikke går inn på fra Fremskrittspartiets side, er selve hovedbestemmelsen – det å få kriteriet for å få fritak for saksomkostninger til å være «gode grunner» istedenfor «tungtveiende grunner». Hva er årsaken til at Fremskrittspartiet mener at det fortsatt skal være tungtveiende grunner for at man skal fritas for slike saksomkostninger, når representanten Kvakkestad sjøl fokuserer på at dette er en såpass stor utfordring? Hvorfor griper ikke Fremskrittspartiet sjansen her og hjelper nettopp dem som opplever denne ubalansen?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Svaret er ja. Dette er et område hvor vi trenger flere regler, og beklageligvis svikter høyresiden i dette og gir oss ikke støtte. Når man snakker om å utjevne forskjeller mellom folk, om å gi den lille mann rettigheter og om å bekjempe fattigdom, er Arbeiderpartiet overbevist om at da trenger vi faktisk mer enn milde gaver fra Bondevik II-regjeringen, enten det er 100 eller 200 mill. kr. Vi trenger strukturvedtak, vi trenger lovvedtak som faktisk sikrer at folk får rett, og ikke bare har rett. Og dette er viktige saker, langt viktigere enn representanten Hofstad later til å synes. Det gjelder spørsmål om barna dine, det gjelder spørsmål om hus og hjem, og det gjelder spørsmål om arbeid. Jeg er glad for at Regjeringa i sin proposisjon ikke er så avvisende som det representanten Hofstad nå er, når man peker på at man skal komme tilbake til dette regelsettet når man har behandlet reglene om bl.a. advokatnæringen. Så jeg vil oppfordre representanten til å lese regjeringspartienes egne merknader.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Slik går det når man er så omtrentlig i forhold til sin tilnærming til barnevernssaker som det saksordføreren for tvisteloven nå er, altså at det skal foregå «litt av hvert» i barnevernssakene. Det er med på – veldig urettferdig – å kaste en skygge over de aktørene som jobber veldig seriøst med disse sakene, bl.a. i fylkesnemndene for sosiale saker. Jeg er ikke redd for, når det gjelder spørsmålet om behandling av disse sakene i fylkesnemndene, at ikke rettssikkerhetsgarantien for både barnet og foreldrene blir tilstrekkelig ivaretatt – jeg holdt på å si, snarere tvert imot. Min erfaring – og jeg har møtt i fylkesnemndene for sosiale saker mange ganger, ikke som klient, men som advokat – er at det ofte er lettere å snu et offentlig vedtak i fylkesnemndene enn i domstolene. Så hvis Fremskrittspartiet nå går rundt og tror at det ikke ligger noen som helst rettssikkerhetsgaranti i prøvelse ved fylkesnemndene for sosiale saker, må jeg igjen få lov til å oppfordre dem om å ta seg en tur ut i landskapet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Det fins i dag i hvert fall ett område hvor man kan finne makspriser for advokater i Norge, og det er i straffesakene, hvor man ikke bare har en makspris, men en helt fast pris. Og i mange av sakene som går for tingretten, må man også finne seg i at det bare blir godtatt et visst antall timer, slik at man har en stykkpris, som er et enda mer rigid system. Når representanten Hofstad nå sier at dette vil være et kraftig inngrep i den alminnelige avtaleretten, at det vil fjerne de høyt kvalifiserte advokatene fra slike saker, og endog at det vil være en segregering av advokatmarkedet, mener representanten Hofstad at det har skjedd i forhold til norske strafferettsjurister? Mener hun at det er de segregerte og dårligste advokatene som vi nå ser håndterer, og har håndtert, straffesaker, slike som Tor Erling Staff, Olav Hestenes og Alf Nordhus? Er det disse advokatene hun tenker på når det gjelder spørsmålet om å få en dårligere advokatstand?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Jeg syns med respekt å melde at det er lite fres i fattigdomsbekjempelsen og forskjellighetsbekjempelsen fra Kristelig Folkepartis side i denne saken, når man her i Odelstinget sier at man skal avvente dette spørsmålet – som er et rimelig enkelt spørsmål, spørsmålet om dommerne skal få lov til å fastsette salær i utrolig viktige saker for folk, enten det gjelder hus, hjem, barnet ditt eller arbeid. Det er saker hvor folk kan kjøre seg helt i grøfta, sosialt sett og psykologisk sett, men ikke minst økonomisk sett. Kristelig Folkeparti har valgt å flagge veldig tungt at de skal være bekjempere av fattigdom og forskjeller. Her er det en gratismulighet til å være med på å skape flertall, slik at de som kanskje sliter aller mest, kan få litt drahjelp fra oss i forhold til å begrense noen av de kostnadene som for mange kan virke ruinerende. Jeg stusser veldig over at man da velger en så tilbakelent holdning at man vil avvente det, all den tid dette forslaget faktisk har versert i offentligheten og i dette huset i over ett år.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Ja, i kveld blir det fest. Vi jubler alle sammen. Og jeg er helt enig med justisministeren i spørsmålet om hovedgrepene, som vil sikre en billigere rettspleie for mange. Men det justisministeren hopper helt bukk over, er de som på mange måter ikke får fordelen av hovedgrepene, de som ikke får sin sak meklet ferdig, de som må gå hele den tunge veien. Skal vi tvinge dem inn i en ruinsituasjon? Det tar ikke Regjeringa et oppgjør med. Det er jo det man skal gjøre. Bevare meg vel – det hadde vært en stor fordel om alle hadde kommet inn under hovedgrepene og fått meklet saken sin ferdig. Men hva skjer når saken ikke løses? Ser ikke ministeren problemet i forhold til disse? Han beskriver selv den internasjonale situasjonen, bl.a. i Tyskland og i Nederland. Er ikke det gode erfaringer med å styre dette advokatmarkedet nærmere? Og dessuten vil jeg også spørre justisministeren: Oppfatter han at advokatmarkedet i dag er segregert i en dårlig og en god advokatstand på de felt hvor det er regulert mest, altså i strafferetten? Har vi der et segregert advokatmarked?