Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-06-09:
Som vi har hørt, foreslår departementet i proposisjonen at det skal være adgang for eiere av utbygde konsesjonspliktige vannfallsrettigheter til å leie ut kraftverk og tilhørende anlegg, og at slik utleie av vannkraftproduksjon kan inngås for en periode på inntil 15 år. Jeg viser til at Kristelig Folkeparti stod sammen med flertallet i komiteen om å sikre det offentlige eierskapet i vannkraftsektoren gjennom konsolideringsmodellen. Dette var et viktig, men også et kraftig grep for offentlig eierskap til vannkraften. Derfor har det for Kristelig Folkeparti vært av stor betydning å få på plass en fungerende utleieordning som sikrer nødvendig fleksibilitet. Dette er viktig for å gi eierne av kraftselskapene valgmuligheter. En god utleieordning kan f.eks. være et alternativ til salg for kommuner som har eierskap i kraftverk. En fungerende utleieordning er også viktig for utviklingen og dynamikken i en bransje som har så sterke eierskapsreguleringer som vannkraftbransjen har fått. En god utleieordning hadde ikke minst vært viktig for norsk industris muligheter til å videreføre den strategiske kombinasjonen av vannkraft og industriproduksjon. Desto mer uheldig er det at Regjeringen nok en gang velger å nedprioritere industriens interesser, til fordel for andre hensyn. En utleieordning med 15 års leieperiode er ikke en ordning som er interessant nok for aktørene. Dermed mister man alle de viktige fordelene ordningen skulle bidra med for norske kommuner, for norsk vannkraftproduksjon og for norsk industri. Det er umulig å forstå norsk industrihistorie hvis man ikke forstår den tette koblingen mellom industrien og vannkraften. Paradokset er at vi har tre partier i regjering som gjorde dette til en stor sak i valgkampen, og som gikk til valg på klare løfter om et industrikraftregime som industrien skulle nyte godt av, men som likevel ikke ser ut til å ha forstått godt nok vannkraftens betydning for industrien. Det har gått fire år uten at løftene om industrikraftregimet er blitt innfridd. I forbindelse med lovproposisjonen om eierreguleringene for vannkraft, den såkalte konsolideringsmodellen, hadde Regjeringen imidlertid en ny mulighet til å vise denne forståelsen, hvor de kunne valgt å la industrien få langsiktige konsesjoner på sine kraftverk. De misbrukte også denne muligheten. I den saken vi har til behandling i dag, utleie av vannkraft, er det igjen en mulighet til å vise at man forstår industriens behov. Det er trist å se at regjeringspartiene nok en gang feiler i møte med viktige beslutninger om rammebetingelser for norsk industri. En kunne ha forstått regjeringspartienes vegring hvis det var viktige hensyn som veide tungt i retning av en annen konklusjon. Statsråden har imidlertid flere ganger gjennom komiteens behandling fått anledning til å forklare hvorfor han ikke har lyttet til rådene fra industrien når det gjelder utleieperiodens varighet, noe som er mitt anliggende her i dag. Når han heller ikke kan vise til juridiske problemer, men i generelle vendinger viser til konsolideringsmodellen, blir det vanskelig å forstå at man kan ofre så viktige industrielle hensyn uten en konkret redegjørelse for hvilke argumenter som veier tungt på den andre siden. Jeg vil ta opp det forslaget som Kristelig Folkeparti og Venstre har i innstillingen.