Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-04:
Jeg har lyst til å starte med at selvsagt er det utfordringene i skolen som blir temaet når vi diskuterer dette i Stortinget. Men vi må tegne et bilde av det som skjer rundt omkring, og også ta med oss alt det utrolig bra arbeidet som foregår. Jeg skiftet jobb for noen måneder siden, og det er en ting som slår meg som et stort paradoks. På den ene siden, når man reiser rundt i verden, eller det kommer internasjonale delegasjoner til Norge, så spør de om den norske og nordiske suksessen. Hva er det som gjør at dere kan ha et så godt velferdssamfunn, hva er det som gjør at det er så høy produktivitet, hva er det som gjør at man kan ha en økonomisk vekst – som jo ikke bare skyldes oljen, men at vi faktisk jobber ganske bra her i landet – og har et godt samfunn? Og så, når jeg da har skiftet felt, er det en jammerdal av resultater om hvor ille det står til i skolen, og hvor dårlige testresultater det er, osv. Jeg kan altså ikke skjønne at den jammerdalen kan skape det samfunnet som tross alt lykkes så bra. Så utgangspunktet er at det gjøres mye som er både bra og riktig rundt omkring i norske skoler hver eneste dag, og at det er det vi må oppmuntre. Til syvende og sist er vi avhengig av å ha folk der ute som vet at de gjør en god jobb. Det er det ene. Det andre jeg har lyst til å understreke, er noe litt pussig – og som representanten Alsaker egentlig understreker når hun siterer denne tiåringen som syntes det var strevsomt å lese, men som ble glad etterpå: Det er strevsomt å lære! Det er altså ikke sånn at å lære noe nytt er noe du får til uten å anstrenge deg. Det kan være et forbaska slit å lære seg noe nytt, men det er jo følelsen av å mestre stadig mer som gjør at mennesker vokser. Så vi må ikke gå rundt til Skole-Norge og si at nå må dere slappe av litt, for her er det bare kos. Det er slitsomt å lære, det er utrolig moro, og det er blandingen av slit og moro som gjør at en er et menneske som kan bidra. Resultatene av de nasjonale prøvene er offentlige. Det vi ikke gjør, er å offentliggjøre dem gjennom rangering. Det som kan være en utfordring i noen kommuner, er at av hensyn til personvernet offentliggjøres ikke resultatene på en del små skoler, fordi man til syvende og sist kanskje kan finne ut resultatene til enkeltelever. Det er de eneste begrensningene som settes. Jeg har fulgt med i mediene på hvordan man diskuterer resultatet av de nasjonale prøvene. Det er mye rart, men det er ofte sånn at en enkelt skole her og der henges ut den ene eller den andre veien. Det kan være desimaler som skiller en som blir kåret til den beste skolen i en kommune, og en som blir kåret til den dårligste. Det er en litt lite opplyst debatt om hvordan man skal bruke de nasjonale prøvene. Jeg skal gjerne se på hvordan man nå diskuterer kvalitet i skolen lokalt, for jeg tror at man både kan overtolke og feiltolke resultatene fra de nasjonale prøvene. Det er viktig å vite hvordan man leser dem for å få ut de opplysningene som kan si noe om hvordan måten skolen jobber på, utgjør en forskjell i elevenes utvikling. Jeg kommer gjerne tilbake til hvordan vi skal gjøre det. Så til det vi har av forskning og kunnskap om læring: Heldigvis foregår det en betydelig og viktig forskning. Jeg tror at mange av resultatene presenteres med flere spørsmålstegn enn nødvendig, for en del ting vet vi – det har representanten Alsaker rett i – om hva som er avgjørende, f.eks. lærerens rolle. Til syvende og sist vet vi at det å ha en lærer som klarer møtet med eleven på en sånn måte at man oppmuntrer til læring, tar tak i ungens utfordringer, gjør opplæringen relevant, bruker flere læringsmetoder, er en naturlig og trygg autoritet, har styring – og at man har en god rektor, som i tillegg følger opp – er nøkkelen. Det er derfor lærerutdanningen er så viktig. Det er derfor mentorordning for ferske lærere er så viktig. Det er derfor etter- og videreutdanning for lærere er så viktig. Det er derfor rektorskolen, som vi nå har et betydelig antall elever på, og der elevtallet kommer til å øke, er så viktig. Vi har lagt fram mange meldinger for Stortinget om det som dreier seg om kvaliteten i skolen og hvordan vi skal sikre elevenes rettigheter. Både meldingen Kvalitet i skolen, meldingen Utdanningslinja og meldingen Læreren – Rollen og utdanningen viser de tiltakene vi har satt i verk. Jeg vil bare understreke på nytt hvor viktig satsingen på lærerne er. Vi har et unikt samarbeid, GNIST, der mange parter er med, f.eks. KS og Utdanningsforbundet, også for å rekruttere gode folk til å velge lærerskolen. Vi er nå i gang med den nye lærerutdanningen, som skal være i to trinn rundt omkring, og det er viktig at vi klarer å holde søkningen, som økte mye i fjor, på et høyt nivå. Så til Tidsbrukutvalget, som representanten Aspaker var innom. Også der understrekes det hvor viktig og avgjørende skoleledelse er for hva man konsentrerer seg om i en arbeidssituasjon. Det understrekes hvor viktig det er at man får tid nettopp til opplæring, og hvordan man bør rydde unna andre tidstyver i skolehverdagen for å sørge for at man har tid nettopp til å følge opp hver enkelt elev. Så til noe av det som er en utfordring i forbindelse med resultatet av de nasjonale prøvene og andre kunnskaper vi har om hvordan skolehverdagen ser ut. Et kjennetegn som vi finner, er jo at små kommuner her sliter med å følge opp skolene sine på samme måte som store kommuner. Jeg tror det er en stor utfordring for oss: Hvordan skal vi støtte opp om de kommunene som hver for seg har lite ressurser til å lage den systematikken som store kommuner kan gjennomføre, men som kanskje gjennom samarbeid – kanskje med sterkere oppfølging fra oss og fra Utdanningsdirektoratet – mye mer systematisk kan jobbe med å vurdere de resultatene man har, vurdere kvaliteten i skolen, satse systematisk både i forhold til hvordan man sørger for at lærerne får påfyll og kompetanse, og hvordan man i alle ledd kan heve kvaliteten? Ut fra sånn som jeg foreløpig oppsummerer de nasjonale prøvene, er det den største utfordringen vi har, nemlig hvordan vi støtter og hjelper de mindre kommunene. For mange av de tingene som representanten Alsaker er innom, er oppleste og vedtatte allmenne sannheter i Skole-Norge, f.eks. at vi har en altfor dårlig vurderingskultur. Vurdering handler jo ikke bare om å si at du er en slask, eller så fint det går. Det handler om å gi tydelig tilbakemelding på hva det er man mestrer, hva det er man kan strekke seg etter, og hvordan man skal jobbe for å komme videre. Det er noe som preger ikke bare Skole-Norge – antakelig preger det samfunnet i sin helhet. Men det er i hvert fall sånn at lærere sier at de får for dårlig konkret tilbakemelding fra rektor, rektor sier at de får for dårlig konkret tilbakemelding fra sine skoleeiere, altså kommunene, og elevene sier at de får for uklar tilbakemelding fra lærerne. Det er også en av de tingene som tas opp i Tidsbrukutvalget. Her er det jo ikke mengden vurdering, altså hvor mange sider læreren skriver om eleven, som er det viktigste. Her er det jo tydelig, konkret vurdering som er avgjørende. Vi har mange ulike planer på gang for å følge opp dette; vi har diverse programmer. Men jeg har bare lyst til å si to ord om tilsyn til slutt. Det er helt opplagt at det er for mange skoler som oppfatter lovverket for utydelig, ikke helt vet hva de skal gjøre for å etterleve det, og det er for mange som ikke har nok oppmerksomhet på det. Tilsyn er et tiltak.(Presidenten klubber.) Det vi nå gjør i 2010 og 2011, er jo å sørge for ikke å avslutte tilsyn før de sakene er lukket.(Presidenten klubber.) Tilsyn er en måte å veilede på og å gi råd også videre.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)