Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-05-27:
Vi er ferdige med dåpsdebatten. Vi var så vidt innom friskolene, men nå er det grendeskolene som står i sentrum. Når jeg reiser denne interpellasjonsdebatten, har det sin bakgrunn i en utvikling hvor vi ser at skoler blir lagt ned – ikke av faglige grunner, men av budsjettmessige grunner. Jeg hører at alle politiske partier sier at de er opptatt av at vi skal ha en god offentlig skole som kvalitetsmessig er fullt på høyde med skoler i land vi kan sammenligne oss med. Når det så skjer endringer i skolestrukturen som ikke er basert på faglige og pedagogiske vurderinger, men på rent budsjettmessige forhold, er det tid for å reise problemstillingen her i Stortinget, hvor rammene for skolen bestemmes. Stortinget har flere saker til behandling som vedrører den offentlige skolen. Samtidig ser vi et sterkt engasjement fra foreldre, hvor både skolestruktur og innhold er i fokus. Selv om noen skolenedleggelser skyldes sviktende elevgrunnlag, bedret kommunikasjon mv., har den påviste økningen i antall skolenedleggelser fra slutten av 1980-tallet uten tvil å gjøre med den endrede finansieringsordningen for skoledrift som nytt inntektssystem innebar. Før 1986 fikk kommunene etter bestemte regler dekket 85 pst. av driftsutgiftene ved sine skoler. For kommuner med maksimal refusjonssats var det lite eller ingenting å vinne økonomisk på å legge ned skoler. Fram til 1970-tallet var det staten gjennom departementet, Forsøksrådet for skoleverket, som øvde press på kommunene for å styrke skolen gjennom å lage større skoler. Det var på et tidspunkt på mange måter en villet statlig politikk å sentralisere skolene. I tiden etter dette har den nasjonale politikken, uansett politisk farge på regjering, vært å opprettholde en desentralisert skolestruktur. Mens det før 1986 og det nye inntektssystemet var staten som bidrog med merkostnadene knyttet til skolestrukturen, ble nå merkostnadene ved å opprettholde skolestrukturen flyttet over på den enkelte kommune. Det rammet sterkt kommuner med en liten befolkning og med et svakt økonomisk grunnlag. Daværende kirkestatsråd, Kjell Magne Bondevik, understreket den gang at et nytt inntektssystem ikke måtte føre til skolesentralisering av økonomiske årsaker. Mange lokalpolitikere, rådmenn og skolefolk så tidlig virkningene av et endret inntektssystem og advarte sterkt mot virkningene. Det er videre klart at det rent formelt er lettere å legge ned skoler i dag enn med det vern skoleloven av 1969 gav, der skolekretsen og den enkelte skole hadde en relativt sterk og beskyttet posisjon. Som jeg har vist til, har antall skolenedleggelser økt. Jeg tror ikke det er en villet utvikling lokalt, men at de økonomiske rammene til kommuner der geografiske og demografiske forhold fordrer en desentralisert skolestruktur, er blitt strammere. Fådelte skoler er jevnt over mer ressurskrevende pr. elev enn fulldelte skoler. Kostnadene i undervisning og administrasjon er merkbart høyere i udelte og todelte skoler. Klassedelingsreglene sikrer aldersblandede klasser et lavere elevtall enn klasser med ett årstrinn. ECON, Senter for Økonomisk Analyse, viser i Rapport 86/02 en viktig særnorsk kostnadsulempe i skolen som følge av et spredt bosettingsmønster. ECON anslår denne til å utgjøre om lag 10 pst. av utdanningskostnadene pr. elev i gjennomsnitt, sammenlignet med andre OECD-land. Dette faktum er med på å understreke at udelte og fådelte skoler faktisk koster, og ikke minst at sammenligninger med andre land ikke må brukes på en lettvint måte når vi snakker om hvor mye penger vi bruker på utdanningssystemet. Hva er det så vi mister ved reduksjonen av udelte og fådelte skoler? Hva er det som går tapt? Aldersblanding er økende internasjonalt, og studier viser at aldersblanding faktisk også er blitt vanlig i enkelte land hvor fådeltskolen ellers har liten tradisjon. Årsaken til dette er at flere og flere pedagoger ut fra et faglig synspunkt ser fortrinn i forhold til læringsprosesser som aldershomogene grupper ikke gir. Også her i landet har en gjort og gjør en forsøk med aldersblanding i fulldelte skoler, helst over kortere perioder med tema og emner. Barn lærer av hverandre. Den beste introduksjonen i en ny sosial sammenheng er å bli integrert i en gruppe som allerede er der. I en klasse med to alderstrinn vil etablering og videreføring av kulturen være enklere, fordi sosialiseringen langt på vei skjer av seg sjøl. Det holdningsskapende arbeidet blir enklere, dvs. med normer, ansvarsoppgaver, forventninger, og elever kan lettere hjelpe hverandre. Den vanlige organiseringen av skolen stimulerer til en innsnevring av det sosiale erfaringsfeltet for barn og unge til personer på samme alder og av samme kjønn. Kvalsund understreker disse forhold i sin doktoravhandling «Elevrelasjonar og uformell læring. Samanliknande kasusstudiar av fådelte og fulldelte bygdeskular» fra 1995 og sier at «relasjonsmønsteret i fådelt skole ligg nær opp til det vi vil kalle ekte eller djupare sosial samhandling trass i forskjellar og ulikskapar mellom aktørane, samhandling mellom ulike. Dette gjer dei til meir avanserte einingar som oftast fungerer på eit høgt kollektivt nivå». Disse resultatene vil en trolig finne også ved større skoler som praktiserer aldersblanding. Den sosiale læring aldersblanding gir mulighet for, er stor. Likeledes viser Nordlandsforskning i rapport nr. 3/2003 til undersøkelser gjort i Storbritannia, at læringsresultatet ved små skoler er bedre enn ved store skoler. Sjølsagt er kvaliteten på læringsarbeidet avhengig av i hvilken grad pedagogene utnytter rammer, fortrinn og samlede ressurser for en best mulig tilrettelegging av elevenes læring. Så en liten oppsummering. Skolestrukturen vår koster. Mange kommuner har så trange økonomiske rammer at endringer i skolestrukturen ofte er eneste mulighet til å få det kommunale budsjettet i havn. Samtidig viser studier fra vårt eget land og OECD-land at både aldersblanding og små skoler har mange pedagogiske fortrinn i forhold til store, udelte skoler. Videre viser foreldreengasjement at skolen i nærmiljøet betyr svært mye. Det handler om nærhet og trygghet for både foreldre og barn. Så til spørsmålene som interpellasjonen bygger opp mot, og som statsråden blir utfordret på: Hvordan vil statsråden forhindre at skoler legges ned utelukkende av økonomiske hensyn? Videre: Hvilken verdi ser statsråden i fådelte skoler, og hvilke muligheter ser statsråden i å opprettholde fådelte skoler?