trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Statsråden var opptatt av handel og bagatelliserte vel Senterpartiet og norsk landbruks interesse av å beskytte norsk landbruk. Det er ikke der problemene er, sier statsråden. Jeg er helt enig. Det er mange problemer. Allikevel må vel statsråden være enig i at det er noen dilemmaer her. Det er ikke så enkelt. Hvis Uganda kommer opp på det nivået og løser disse utfordringene, står vi da klar til å ta imot? Er det ikke slik at det er kvoter på import av kjøtt f.eks. fra de afrikanske landene som har klart det? Er det fritt frem for å importere til Norge bare man har løst de veterinære og markedsmessige forholdene? Er det vi som ikke har forstått sammenhengen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Jeg vil slutte meg til det saksordføreren har sagt, og bare kommentere kort denne endringen i skattesystemet. Vi i Fremskrittspartiet er glade for at man nå på mange måter har reversert det skattevedtaket som man gjorde for kort tid siden, og som vi var alene i Stortinget om å protestere mot den gang. Vi har derimot problemer med at man nå lager en ordning som blir mer byråkratisk enn nødvendig, og vi har derfor sett oss nødt til å fremme et forslag som prøver å bøte på det. Det forslaget fremmer vi sammen med Høyre, og jeg vil da ta opp det mindretallsforslaget som ligger i innstillingen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Det hadde vært fristende å følge opp med spørsmålet om Fremskrittspartiets holdning overfor Israel og okkupantens kollektive avstraffelse av befolkningen i Gaza, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg skal ta opp klimaendringene, for jeg hørte ikke så veldig mye om det i representanten Høglunds innlegg. Etter hvert har det vel også gått opp for Fremskrittspartiet at klimaendringene er alvorlige, men de er jo fremdeles i tvil om de er menneskeskapte. Samtidig er Fremskrittspartiet opptatt av å begrense antall flyktninger, og det er et faktum at hvis vi ikke gjør noe med de alvorlige klimaendringene, vil vi få mange, mange millioner klimaflyktninger, og det vil ramme de aller, aller fattigste. Når vil Fremskrittspartiet for alvor bry seg om klimaendringene og ta til orde for tiltak som kan lindre nøden for de fattigste på dette området?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Ja, det er grunn til å tro på amerikansk etterretning, som nå kommer med klare signaler om Iran. Amerikansk etterretning advarte også sterkt mot invasjonen – eller grunnene til invasjonen – i Irak, en invasjon som Fremskrittspartiet var en ivrig støttespiller for. Så gjaldt det støtten til Afghanistan. Ja, det er stor enighet om støtte til Afghanistan. Men det som bekymrer meg, er at debatten rundt strategiene for hvordan man når fram til fred og stabilitet i Afghanistan, er nesten fraværende. Den er også nesten fraværende i Fremskrittspartiet, ettersom jeg skjønner. Vi må ha en grundig debatt rundt strategien – om den fører fram for afghanerne. Det er jo det vi må være opptatt av: at afghanerne får et bedre liv. Jeg ser fram til en vitalisering av den debatten.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Det ligger et klart FN-mandat bak ISAF-engasjementet, og det var også grunnen til at SV i sin tid støttet ISAF-engasjementet for stabilisering i Afghanistan. Nå synes vi at det er på tide at vi har en debatt for å diskutere utviklinga i Afghanistan. Det er jo et faktum at den krigen mot terror som USA tok til orde for og gjennomførte i Afghanistan, og med støtte fra regjeringspartiene den gangen, har ført til en større oppslutning om Taliban. Det er grunn til å begynne å diskutere om vi må ha en helhetsstrategi som henger sammen, som gjør at vi bruker mer midler til utvikling, så afghanerne kan få et bedre liv, og se på hvem det er som må bringes inn i fredsforhandlinger, så vi kan nå fram til fred i Afghanistan. Det er komplisert, men her må alle komme til bordet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Det er riktig at handel kan føre til reduksjon av fattigdom i land. Derfor har vi nå latt 14 nye land komme inn under GSP-ordninga. Men handel må også diskuteres i annet lys. Handel må kombineres med politisk handlingsrom – det samme som det vi hadde. Handel må kombineres med handelsrettet bistand, som jo Regjeringa tar til orde for i dette budsjettet, og har kommet med en handlingsplan som har tre viktige pilarer, nemlig kvinner og handel, «good governance» og regional handel. En nylig omtalt rapport viser nettopp at skal land, spesielt i Afrika, komme seg ut av fattigdommen, må det mer regional handel til. Det er råd som vi skal lytte til.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Jeg vil følge opp når det gjelder Latin-Amerika, for jeg synes ikke representanten gav et godt nok svar på det. Først dette om politiserende bistand. Skal vi nå fram, må vi se på makt og avmakt, og gi de maktesløse makt gjennom politikken for at de skal kunne nå fram. For første gang får jo urfolk, fattige kvinner og fattige arbeidere innflytelse. For første gang, etter mange års undertrykkelse i regimet, får disse innflytelse i landene i Latin-Amerika. Er det da de som skal betale prisen for satsinger andre steder, etter Venstres mening? Er det ikke riktig å gi bistand, gi utvikling til regimer som satser på utdanning, som satser på helse, som satser på nasjonal kontroll over naturressursene, slik at de en dag kan slippe å få bistand?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Representanten Morten Høglund var i sitt innlegg veldig opptatt av Swazilands situasjon og Senterpartiets behandling av den saken, og han gav oss en betydelig rolle i det som har skjedd. Det skal jeg komme tilbake til i mitt innlegg. Mitt spørsmål er: I Fremskrittspartiets budsjett er det et kutt når det gjelder Afrika på hele 2,4 milliarder kr, 88 pst. Jeg vil nevne Namibia som et vellykket prosjekt på fiskerisiden. Da vi var på besøk i Angola, sa utenriksministeren der følgende: Vi har beveget oss fra en militær kolonialisme til økonomisk kolonialisme. Afrika er fortsatt en råstoffleverandør. Mitt spørsmål til representanten Høglund er: Tar han feil?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Jeg har fulgt med i den siste tiden og har registrert at Høyre har vært ganske tydelige på at Regjeringen ikke har satset tilstrekkelig i nordområdene. Bare for å holde tallene på plass: Med dette budsjettet har vi kommet opp i nesten en halv milliard kroner. Da forventet jeg faktisk å få en kommentar fra Høyre om nordområdene i dette debattinnlegget. Jeg har prøvd å lete i budsjettet og har funnet ut at Høyre har satset 10 mill. kr utover det Regjeringen har gjort. Tyder det på at Høyre er fornøyd med Regjeringens nordområdesatsing?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Jeg vil innledningsvis understreke at Stortinget er enig i behandlingen av St.prp. nr. 1 i fjor, der vi satset på Afrika og dette med produksjon og handel. Stortinget har videre akseptert en utvidelse av listen over de land som skulle basere seg på OECDs liste, og som igjen var basert på BNP pr. innbygger. I dette tilfellet kom altså Swaziland på den gale siden av streken. Men jeg skal være ærlig og innrømme at jeg hadde foretrukket at Regjeringen hadde valgt andre kriterier for utvidelsen, kriterier basert på regionale tollunioner, og spesielt på FNs Human Development Indicators, som ville ha plassert Swaziland på en annen plass. Men jeg understreker: Dette er en akseptert liste som departementet har brukt, og som Stortinget har godkjent.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Igjen skal jeg være ærlig og gi uttrykk for at det hadde vært ønskelig at vi kunne ha bevart de to stasjonene som nå er nedgradert. Men Regjeringen stod overfor det kjente valget: Vi har gitt en ramme. Det var påtrykk for å få inn Spania på grunn av den store norske kontingenten som er der, som er betydelig, samt Kina, som har utviklet seg til en handelspartner av dimensjoner for Norge. I valget mellom disse landene måtte en dessverre la dette gå ut over Minneapolis og Edinburgh. Det er den enkle, men samtidig vanskelige forklaring.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Jeg vil bruke denne anledningen til å rette fokus mot nordområdene. Det har gått to år siden Regjeringen lanserte sin nordområdestrategi. Denne strategien har blitt fulgt opp med nær en halv milliard kroner i bevilgning, i tillegg til at vi har styrket kommuneøkonomien over hele landet. Det betyr i sum at vi er i riktig bane i dette arbeidet. Jeg merket meg at Fremskrittspartiet og Høyre foreslo større bevilgninger til nordområdene i fjor enn i år. Det tar jeg som en anerkjennelse av at Regjeringens bevilgninger har en synlig og positiv betydning. Likevel vil jeg ikke legge skjul på at Senterpartiet er utålmodig, ikke minst fordi vi trenger å styrke infrastrukturen i de tre nordligste fylkene, slik at området kan fylle den rollen som det er tiltenkt, som et tyngdepunkt for norsk økonomi og norsk næringsvirksomhet i tiden som kommer. I media har det vært betydelig fokusering på olje og gass – litt snevert, etter mitt syn, fordi den samlede ressursmengde i nord er betydelig større og omfatter mer enn bare olje og gass. Skal vi få dette til, og det forstår jeg er et felles ønske i denne salen, må vi ha en infrastruktur som binder fylkene sammen. Vi må satse på at vi får en aktivitet på land som har som siktemål å være der langt utover petroleumsalderen. Vi må i denne sammenheng nevne kartlegging av de arealer som vi er satt til å ivareta. Som et eksempel her har vi altså en Svalbard-sone som nesten er blank når det gjelder sjøkart. Skal vi ivareta eierinteresser, suverenitetshevdelse og miljø, må vi i det minste ha sjøkart som gjør at vi kan bevege oss inn i dette området med rimelig stor grad av sikkerhet. Vi vet at området er attraktivt i turismesammenheng, og at vi har et økende besøk av større turistskip. Det er et paradoks at Sjøkartverkets egen båt gikk på grunn der oppe under et besøk i fjor sommer, fordi det ikke var tilstrekkelig med sjøkart. Vi kaster gjerne fram tanken om en jernbaneforbindelse mellom våre nordligste deler og Russland for å styrke samarbeidet og for å videreutvikle næringsperspektivet med vår store nabo i øst. Jeg vil gjerne referere til tidligere utenriksminister Stoltenbergs tale i Tromsø i 1992, der han påpekte de samme mulighetene som er til stede i nord som jeg har vært innom, og der han vektla folk til folk-samarbeidet på regionnivå. Jeg tror vi kan vise til at vi har god erfaring for å kunne lykkes med en rekke prosjekter i nord. Havner og farleier må styrkes skal vi få denne utviklingen i gang, og ikke minst, som andre har nevnt i dagens debatt, vi må styrke FoU-virksomheten, som vil være en basis. Arktisk landbruk er et basiselement i den arktiske meny. Der kan vi presentere et gourmetprodukt som har fattet stor interesse i den øvrige del av Europa. La meg til slutt i en parentes nevne Barentsinstituttet, som har hatt en litt trang fødsel, og som man nå bør fokusere ekstra på i tiden som kommer, for å få det skikkelig på fote.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Høyre er i innstillingen med på å kutte 40 mill. kr i bistand til Latin-Amerika. Hva mener Høyre bør kuttes? Er det demokratistøtte og miljøtiltak i Andesregionen? Er det støtte til fattige urfolkskvinner? Er det likestillingstiltak? Høyre har også hoppet på en svært negativ merknad om bistand til Latin-Amerika. Mener virkelig Høyre at bistand til fattige urfolkskvinner eller sikring av regnskogen, og dermed også sikring av livsgrunnlaget til tusenvis av fattige, ikke er fattigdomsorientering? Slik kan man nemlig tolke den merknaden som Høyre vel i siste øyeblikk gikk inn på.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Det er veldig positivt at representanten Vallersnes seier at Høgre stiller seg fullt og heilt bak det som gjeld miljø og klima i innstillinga. Så kan vi jo lure på korleis vi skal få putta meir pengar inn i dette viktige politikkområdet, for det blir jo ingenting utan at vi puttar pengar inn. Eg er òg veldig glad for at Høgre skriv at norsk utanrikspolitikk og utviklingspolitikk må sjåast i ein klar og tydeleg samanheng. Ein går så langt som å seie at òg utviklingspolitikken må ta høgd for at energi- og klimaspørsmål er ein del av internasjonal politikk. Vi kjenner jo alle til det utvida tryggingsomgrepet. Der veit vi at fattigdommen heilt klart står sentralt, og vi veit at det å kjempe mot fattigdom er nyttig i forhold til å skape trygleik. Meiner Høgre òg nå at miljø- og klimatrusselen er med i dette utvida tryggingsomgrepet?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Tradisjonelt har bistand gått frå velgjerd til statleg bistand til det vi no meir kallar for utviklingspolitikk. Eg er veldig glad for at også Kristeleg Folkeparti stressar at miljø og klima er viktig og bør inn i denne politikken, samtidig som Kristeleg Folkeparti er god til å problematisere den tradisjonelle bistanden, at det kan vere eit misforhold mellom tradisjonell bistand og det nye som kjem. Men det er jo i opposisjon ein er som mest kreativ – i alle fall veit eg litt om det. Kva slags idear har Kristeleg Folkeparti hanka opp når det f.eks. gjeld å skaffe meir pengar til dei nye utviklingspolitikkområda som miljø og klima, slik at det ikkje skal bli til ulempe for dei meir tradisjonelle områda som landbruk og fattigdomsbekjemping? Vi veit alle saman at vi brukar i verda ca. 1 000 milliardar dollar på våpen, 300 milliardar dollar på eksportsubsidiar, og så er det smular til bistand: 50 milliardar dollar. Kvar ser Kristeleg Folkeparti for seg at vi kan hente meir pengar til dette med klima- og miljøspørsmål?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Det er bred enighet om at økt handel er en viktig vei ut av fattigdom, og at Norge må bidra til det. Når det kommer til handling, er det vanskeligere. Den forrige regjeringen gjennomførte fri markedsadgang og tollfrihet til Norge for 29 av de minst utviklede landene. Den nye regjeringen varslet at den ville følge opp dette. Men det måtte et representantforslag til fra Kristelig Folkeparti for å få fram det som nå ligger i budsjettet om reduserte barrierer for handel med 14 utviklingsland. Det som vi på mange måter har opplevd til nå, er at Regjeringen sleper bena etter seg. Nå har de satt foten ned i forhold til et åpenbart riktig forslag om å inkludere Swaziland på denne listen og Kristelig Folkepartis forslag om å inkludere India, Pakistan, Vietnam og Nigeria. Hva er årsaken til at Regjeringen er så motvillig og faktisk nå har satt foten ned for å øke tollfriheten til Norge for de fattigste landene?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Med fare for å bruke et ord som står på presidentens liste, så vil jeg bruke det med utgangspunkt i utsagn fra en tidligere statsminister, som er aktuell i mediene i dag, Gro Harlem Brundtland, og kalle det for hjerterått. Jeg vil vise til Kristelig Folkepartis politiske regnskap etter å ha sittet i regjering, senest i de siste fire årene, hvor vi har slåss for og fått gjennomslag for en årlig års økning av norsk bistand. Kristelig Folkeparti står alltid på parti med de fattigste, og de som vil være på parti med Kristelig Folkeparti, må stå på parti med de fattigste.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
La meg først si at det at man satser på miljø i bistandspolitisk sammenheng, ikke er noe som er funnet opp av SV, verken i kreativ opposisjon eller i såkalt ansvarlig posisjon i regjering. Sahel-programmet, som ble satt i gang under daværende bistandsminister Reidun Brusletten på 1980-tallet, er et godt eksempel på miljørettet bistand knyttet til forandringer i naturrammebetingelsene for de fattigste. Jeg takker for invitasjonen til å være med og saldere klimaforliket her i Stortinget. De forhandlingene bør snarest komme i gang, og der står Kristelig Folkeparti bak kravene om en betydelig økt satsing bl.a. i forhold til regnskog. Kristelig Folkeparti kommer til å stå som en påle for at de pengene ikke skal tas fra bistand til verdens fattige. Ut fra det som er sagt, regner jeg med SVs fulle støtte til det prinsippet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
La meg først takke for at utenriksministeren gir sin støtte til forslaget om å legge fram for Stortinget en plan for opptrappingen av den sivile bistanden til Afghanistan. Det er et stort behov for å få økt fokusering på det. Så må jeg si at jeg ikke er like fornøyd med utenriksministerens håndtering av endringene av utenriksstasjonene. Dette er Regjeringens ansvar, men det er like fullt et område Stortinget har hatt klare meninger om. Og det er paradoksalt at den saken Stortinget desidert har fått mest henvendelser om under denne budsjettbehandlingen, er nedleggelsen av generalkonsulatet i Minneapolis. Det er paradoksalt at det spørsmålet overhodet ikke er nevnt i utenriksministerens framlegg av budsjettet overfor Stortinget. Jeg må si når debatten først har oppstått: Utenriksministeren ser i utenrikskomiteens innstilling at dette er et forslag som skal behandles i stortingssalen, og så kommer han til Stortinget med en beskjed om at hans løsning allerede er gjennomført. Hvordan tror utenriksministeren han ville oppfattet dette hvis han var i opposisjon i Stortinget?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
La meg først si meg glad for statsrådens klare erklæring om at det ikke kommer på tale for denne regjeringen – det er helt uaktuelt, sa statsråden – å ta bistand fra verdens fattige og bruke på klimatiltak i den forstand som man nå forhandler om. Fristelsen er stor, sa Solheim. Den må være ekstra stor for en statsråd som disponerer begge departementers budsjetter her i Norge, og derfor er det ekstra betydningsfullt at han erklærer dette fra Stortingets talerstol. Det kommer til å bli krevende – det kan jeg love – når statsråden skal kjempe for de to budsjettene i konkurranse med hverandre rundt Regjeringens bord. Da er det viktig at han først er statsråd for de fattige, og så statsråd for miljøet. Men når Solheim er opptatt av helhetlig bistand og utviklingspolitikken, som jeg er helt enig i, undres jeg over at Solheim og Regjeringen ikke bare avviser Swaziland, men også avviser land som India, Pakistan, Nigeria og Vietnam, som virkelig kunne ha fått fart på tollfri import til Norge.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Jeg vil benytte anledningen til å gi statsråd Solheim en ny anledning til å svare på mitt spørsmål, som han unnlot å gjøre i det forrige replikksvaret, nemlig å gi Stortinget en forklaring på hvorfor Regjeringen har motsatt seg en utvidelse av nedbyggingen av tollbarrierer, ikke bare overfor Swaziland, men også overfor India, Pakistan, Vietnam og Nigeria.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg er glad for at representanten Høybråten fra Kristelig Folkeparti deler de rød-grønnes holdning til at vi må øke vår bistand til de fattige i verden. Samtidig har vi i høst sett at Fremskrittspartiet har vært på frierføtter og bl.a. har villet ha med Kristelig Folkeparti på laget for å få et alternativ til den sittende regjering, og det er et parti som kutter på hjerteområdet til Kristelig Folkeparti med 10 milliarder kr. Hvordan vil representanten Høybråten karakterisere et slikt kutt, og vil representanten Høybråten og Kristelig Folkeparti være garantist mot kutt i bistand til de fattigste, uansett hvilket alternativ Kristelig Folkeparti skulle velge?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg mener at Regjeringen har en offensiv holdning i forhold til WTO-forhandlingene, og har tatt initiativer og prøvd å finne samarbeidskonstellasjoner for å lykkes i framdriften. Det kvitteres da for så vidt ut av komiteen, ved at en understreker Regjeringens aktive arbeid. Men så har Venstre og opposisjonen en merknad om at de etterlyser en mer offensiv holdning fra Regjeringen. For interessens skyld kunne jeg godt tenke meg å vite: Hvilke tiltak vil en mer offensiv holdning kunne innebære? Vi er jo ikke imot eventuelt å få gode ideer, som man kanskje har muligheter til å lykkes med. Hva ligger i at en skal ha en mer offensiv holdning enn dagens regjering har?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Enhver i denne sal som har noen forbindelser til Midtvesten, har vel ikke unngått å få med seg Regjeringens beslutning om å nedgradere generalkonsulatet i Minneapolis. Jeg merker meg at flertallet i merknader sier at båndene til Midtvesten er av stor betydning, og at man vektlegger at man skal ha viktige og nære forbindelser også framover. I tillegg sies det at man skal ta inn «lokalt ansatt personell». Så er det vel ikke så mye penger å spare på nedgraderingen heller. Da er det kanskje symbolet som gjenstår, nemlig nedgraderingen, som jeg tror allerede har gitt oss tap av goodwill og omdømme i området. Så mitt spørsmål til Samuelsen er da: Hvordan skal denne nedgraderingen forstås, og er den etter Senterpartiets hjerte?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-12-05:
Venstre er tydelig i sitt svar: Vi må ikke spre bistanden så mye. Det er et anerkjent prinsipp i Bistands-Norge at vi skal konsentrere vår bistand. Derfor har Venstre vært veldig tydelig på at vi vil styrke det arbeidet som allerede er i Afrika, og det kommer vi til å ville fortsette ved. Vi gir bistand til 116 land. Det er for mye. Vi bør satse på noen områder og lykkes der.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-12-05:
Jeg har flere ganger sagt i mitt innlegg at utviklingslandene selv skal bestemme over og eie sin utvikling. For meg virker det som om det at denne regjeringen satser så mye på Latin-Amerika, er mer politisert enn det Latin-Amerika selv kanskje ønsker. Jeg sier det jeg sa i stad: Jeg tror det er viktig å konsentrere bistanden for å oppnå best mulig resultater. Og hvorfor da ikke fortsette å satse på Afrika?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-12-05:
Det er ingen tvil om at en mer offensiv innsats på Doha-runden går på at man skal prøve å komme videre i prosessen og få en rammeavtale med handel for fattige land. Det virker som denne regjeringen kanskje ikke er helt samstemt på dette området. Derfor ønsker vi å være mer offensive, slik at man slipper bilaterale handelsavtaler, men at flere land kan få mulighet til handel.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-12-05:
Nordområdepolitikken ble nevnt, og den er jo stadig aktuell. Nyheten om at StatoilHydro er kommet inn på eiersiden på Sjtokman-feltet med 24 pst., er i utgangspunktet sterkt gledelig for Norge. Men når den gledesrusen har lagt seg, må vi se på hva dette innebærer av nye bindinger for norsk politikk. Jeg tenker først og fremst her på miljøområdet, på energiområdet, på forskning, som nevnt, og på det sikkerhetspolitiske området. Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren om hans vurdering av hvilke konsekvenser dette vil få for norsk utenrikspolitikk.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-12-05:
Statsråden har flere ganger nevnt satsingen på klimatiltak. Vi har fått en utviklingsminister som også er miljøvernminister. I kjølvannet av dette er det ikke urimelig å anta at hans fokus på klima og miljø i utviklingspolitikken vil bli enda sterkere. Det er jeg glad for, men jeg er samtidig opptatt av at det ikke skal gå på bekostning av det vi har snakket om, en annen bistand. Generalsekretæren i Kirkens Nødhjelp, Atle Sommerfeldt, sa nylig at så langt lar Regjeringen afrikanske land ta regningen for klimautslippene, nå er det på tide at forurenser betaler. Hvordan stiller utviklingsministeren seg til uttalelsen? Og igjen, for å følge opp de andre replikantene: Kan han garantere at han ikke vil ta penger fra utviklingsbudsjettet for å bruke dem på forebyggende klimatiltak?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Representanten fra Venstre er også i budsjettinnstillingen imot vår satsing på Latin-Amerika ut fra en begrunnelse om at den er politisk motivert og ikke fattigdomsorientert. Vår satsing på Latin-Amerika er selvfølgelig politisk motivert. Hvor vi gir bistand, og hvordan vi gir bistand, er selvfølgelig et politisk valg. Latin-Amerika har i underkant av 200 millioner fattige og derfor store utfordringer knyttet til utjevning av sosiale og økonomiske forskjeller og fattigdomsbekjempelse. Mener Venstre at våre politiske valg om å satse på fattigdomsbekjempelse, antikorrupsjon, demokratibygging og bevaring og forvaltning av naturressurser – noe vi gjør for å nå nettopp tusenårsmålene i disse landene – er gale politiske valg? I så fall, hva mener Venstre vi bør satse på å bidra med for å hjelpe Latin-Amerika og de 200 millioner fattige menneskene til å oppnå tusenårsmålene?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Svalbard er en veldig viktig del av nordområdene våre, og for Regjeringen er det en selvfølge at en vedvarende satsing på Svalbard også er en sentral del av den politiske nordområdesatsingen vår. Det er bred politisk enighet i Stortinget om at suvereniteten skal forvaltes konsekvent og fast, basert på traktaten, at det skal tilstrebes ro og stabilitet i området, og at det er avgjørende at den særegne naturen på Svalbard bevares. Man må derfor ta sterke miljøhensyn. Det er bred enighet om nødvendigheten av å ta sterke miljøhensyn i forvaltningen av Svalbard. Det er f.eks. viktig nå når Svalbard opplever økt turisme. Vi må legge forholdene til rette for utvikling av reiseliv som næring på Svalbard. Samtidig må turismen styres og ikke utbygges i et omfang som kan true områdets særegne natur. Det kan virke langt fra Svalbard til Bali, men suksessen for toppmøtet på Bali vil kunne måles på Svalbard først. Vi vet at konsekvensene av klimaendringene blir synlige på Svalbard raskere enn andre steder, og de får også drastiske konsekvenser for natur, miljø, bosetting, urfolk og næringsliv i Arktis dersom ikke utslippene av klimagasser reduseres. Svalbard opplever en økt strøm av klimaforskere som studerer virkningene endringene har på området, nettopp fordi Svalbard er et av de stedene som vil merke endringene først og er særdeles sårbar for konsekvensene. Bevaring av Svalbard og dets natur, slik vi kjenner det i dag, krever derfor ikke bare et strengt klassisk miljøvern, en bærekraftig utnyttelse av ressursene i havet og en regulering av turismen, men definitivt et forpliktende internasjonalt samarbeid for å begrense klimaendringene. I årets budsjett foreslår Regjeringen endringer i skattesystemet for Svalbard. Endringene vil gjøre skattesystemet enklere, noe som igjen vil bidra til å opprettholde og videreføre en robust bosetting på Svalbard. Skattesystemet vil også bli bedre tilpasset det norske systemet og internasjonale rammevilkår. Endringene er i stor grad i samsvar med forslagene fra arbeidsgruppen som ble satt ned for å utrede svalbardskatten, og ble veldig godt mottatt da justisministeren slapp nyheten 1. mai i Longyearbyen. Fra og med 2007 gav også Regjeringen et eget svalbardtillegg i barnetrygden. Dette tillegget foreslår vi videreført i år, og det vil også bedre ivareta situasjonen til barnefamiliene på Svalbard.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg er opptatt av å kunne følge opp Soria Moria-erklæringen, at vi skal kunne drive landbruk i alle deler av vårt land. Det skal skje innenfor et internasjonalt regime som står seg. Det regimet kan endre seg ganske betydelig gjennom de WTO-forhandlingene vi nå er med i. Som jeg har sagt i denne sal tidligere, vil ikke noe land bli mer berørt av endringene på landbruksområdet – om de skulle bli slik de nå avtegner seg – enn Norge, i form av både toll, internstøtte og eksportsubsidier. Regjeringen vil delta i disse forhandlingene, vel beredt på at vi må bære den utfordringen. Og så må vi stille opp som en hel nasjon for å kunne legge til rette for et bærekraftig landbruk innenfor de rammene. Da mener jeg vi kan stå oss på å drive et sunt landbruk i hele landet. Det er ingen land som går inn i disse forhandlingene uten å ha også det målet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg oppfattet ikke spørsmålet, men jeg skal legge meg på minne det representanten Solberg sier. Noen av disse stasjonene kan utviklingsministeren argumentere for. Vi er opptatt av ikke å øke antallet norske utenriksrepresentasjoner, så vi gjør også innsparinger for å få dette til å henge sammen. Det skjer en endring i vektlegging, men det er i tråd med de retningslinjene vi har lagt opp i våre utenriks- og utviklingspolitiske redegjørelser. Vi kan svare godt på hvorfor vi styrker de ulike stasjonene slik vi gjør. Men så skal vi ivareta gamle vennskap, gamle bånd, som er viktige for oss i en politisk hverdag. Jeg mener at svaret på hvordan vi ivaretar våre forbindelser i Midtvesten, er ikke å opprettholde den samme typen generalkonsulat som vi har hatt i 100 år, når vi er i en situasjon hvor vi kan løse ting på andre måter innenfor en økonomisk ramme, og kanskje til og med – det setter jeg et spørsmålstegn ved, for hvem vet? – enda bedre. Når vi får den typen markering vi nå gjør med Mondale, som går løs på den oppgaven med en stor grad av entusiasme, tror jeg vi kommer til å få en synlighet for norske interesser i den delen av USA som vi kan få veldig mye igjen for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Det siste tror jeg ikke jeg skal spekulere i, men jeg vil bare si at vi samme dag som budsjettet ble lagt fram, informerte om at vi tok sikte på å omgjøre disse generalkonsulatene til honorære generalkonsulater. Det ble gjort i en pressemelding som kom sammen med budsjettet. Den saken hører etter mitt skjønn ikke hjemme i budsjettet, men det ble orientert om den, og det ble også debatt om den i utenrikskomiteen, hvor det avtegnet seg et flertall for Regjeringens forslag. Det er altså ikke noe det skal stemmes over etter vanlige prosedyrer. Jeg tror ikke spørsmålet om nedleggelse av generalkonsulatet i Hamburg kom opp som en avgjørelse komiteen skulle ta. Dette ligger innenfor de prerogativer Regjeringen har. Vi var helt åpne og helt tydelige på det, og jeg mener det fra dag én har avtegnet seg et flertall for den beslutningen Regjeringen her har tatt, som jeg for øvrig vil si er Regjeringens prerogativ. Vi har vært åpne på det, og vi har arbeidet for å sikre en løsning som er så god som mulig, og vi mener at vi når det gjelder Midtvesten, får den løsningen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Det er et stort spørsmål på ett minutt. Men det er klart det får betydning for vårt forhold til Russland i nord. Det kunne jeg allerede konstatere under mitt besøk til Moskva for to uker siden. Jeg tror det er en mulighet og en utfordring Norge er godt rustet til å møte. Vi er vant til å arbeide med Russland i nord, vi kjenner Russland bedre enn mange andre kjenner Russland på dette området, og vi må gå fram på en måte der StatoilHydro gjør sin jobb innenfor sine rammebetingelser, og der norsk politikk på det utenrikspolitiske området og på det handelspolitiske området er gjenkjennelig og fast overfor Russland. Det at et stort norsk selskap kommer inn i et stort prosjekt, endrer ikke hovedlinjene i vårt syn på Russlands utvikling, vårt forhold til våre allierte, våre behov for en forankring når vi håndterer nordområdesatsingen. Men det gir det jeg tror et bredt politisk flertall i Norge har vært enig om, en ny dimensjon og nye muligheter for samarbeid, særlig i nord. Og de mulighetene ville vi gå etter i et samspill mellom næringsliv og myndigheter, slik vi har god tradisjon for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg vil gi et kort svar på det. Vi tar klart avstand fra de grufulle begivenhetene som representanten peker på. I Norge har vi gjort det vi ofte gjør i slike sammenhenger: Vi slutter oss til EUs opptreden, som vi mener gir en europeisk kraft i måten budskapet overleveres på. Og vi har sluttet oss til den klare uttalelsen EU har kommet med i den saken.
Erna Solberg (Høyre), 2007-12-05:
La meg få begynne med å gratulere statsråden med å ha skaffet Norge en utmerket honorær konsul. Jeg er helt sikker på at det vil bidra til å styrke mange bånd. Men jeg har lyst til å understreke én ting. Når statsråden sier at disse endringene også dreier seg om innretningen av norsk utenrikspolitikk, er det ganske viktig at de også formidles til det norske storting på en måte som gjør at vi kan se igjennom og bli spurt om vi er enige i endringen av innretning. Det er jo slik at det opprettes ambassade i Dili, i Burundi, i La Paz. Noen av oss vil stille spørsmål om det er nødvendig å stille så sterkt i akkurat disse områdene, i forhold til å ivareta nettopp det som er en utfordring i en globalisert verden, som ikke først og fremst er diplomatibiten, men som er mellommenneskelig samhandling, som er forskning og utvikling, som er næringsliv og bånd, som nettopp er det som preger våre bånd til Skottland og til Minneapolis og området i Midtvesten. Jeg håper at utenriksministeren vil legge seg dette på minne.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Ja, dette er jo helt sentrale områder å diskutere. Jeg oppfatter at vi har to reelle, men atskilte situasjoner. Vi har en reell avveining i norsk politikk av i hvor stor grad vi vil åpne norske markeder for import fra en del mellominntektsland, men land som har mange fattige, Brasil, India og en rekke andre. Det er en reell debatt som hele Stortinget tar, og som utenriksministeren fører i en rekke sammenhenger, nemlig i hvor sterk grad vi vil beskytte viktige norske interesser som Stortinget i stor grad har stilt seg bak, f.eks. om bosetting i hele landet, og i hvor stor grad vi vil åpne markedene for disse landene, ofte med en betydelig fare for at den reelle importen kommer fra Nord-Amerika, EU-land og andre. Det er én debatt. Den andre debatten gjelder verdens 50 minst utviklede land. Der er det ikke handelshindringer, i hvert fall ikke åpne handelshindringer. Noen av disse fattige landene vil si at veterinærbestemmelser og miljøbestemmelser er skjulte handelshindringer. Jeg kan ikke ta stilling til det. Dette er jo ting som storting og regjering har vedtatt for å beskytte norske forbrukere. Men der har vi store problemer med faktisk å få til noe import. Jeg tror at importen fra alle de 50 fattigste landene er 0,2 pst. av norsk import, trass i at det ikke er noen formelle handelshindringer.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Jeg kan gi en absolutt garanti for at denne regjering ikke kommer til å foreslå å ta penger fra utdanning, helse, infrastrukturutbygging eller annen form for fattigdomsbekjempelse i Afrika for å gi dem til miljøtiltak. Det byr i hvert fall meg like mye imot som jeg er sikker på at det byr Dagfinn Høybråten imot. Det er en fullstendig uaktuell problemstilling. Men derimot er det en helt kunstig motsetning når vi snakker som om miljøtiltak og fattigdomsbekjempelse er forskjellige ting. Det er jo det samme. Hvert eneste FN-dokument som i disse dager produseres, forteller nettopp at det er verdens fattige som kommer til å lide under klimaendringen. Det er Bangladesh som får syklonene, ikke Norge. Det er Afrika som får det tørrere klimaet og nedgang i landbruksproduksjon, heller ikke det er Norge. Det er verdens fattigste som virkelig vil lide under den klimaoppheting som vi nå ser. Så det å bekjempe klimaendring er nå et av de aller viktigste fattigdomsreduserende tiltak som vi driver i verden.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Det jeg kan love representanten Høybråten, er at jeg kommer til å kjempe med nebb og klør for de synspunktene som vi har felles på dette området, og at det selvsagt er helt uaktuelt å ta fra verdens fattige og gi til klimatiltak. Men en rekke klimatiltak er jo også fattigdomstiltak – la oss ikke glemme det. En av de tingene jeg har jobbet mest med etter at jeg ble utviklingsminister, og lenge før jeg ble miljøvernminister, var å prøve å se på om jeg kunne få til mer vannkraftutbygging i Afrika. Som jeg har sagt her flere ganger, har det ikke vært bygd ut vannkraft i Afrika de siste 15–20 år. Det er en ren energikilde. Det er helt avgjørende for økonomisk vekst. Vietnam er kanskje det mest suksessfylte land i verden når det gjelder fattigdomsreduksjon i de senere år, og det skyldes nettopp at de har fått orden på sin energi til industri osv. Det å få til utbygging av solenergi, vannkraft og ulike rene energikilder er jo både god klimapolitikk og av dramatisk betydning for å få Mosambik, Angola, Uganda eller for den del Swaziland ut av fattigdom.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Jeg føler at jeg har svart på spørsmålet flere ganger. La meg heller si hva vi har gjort til nå. Det illustrerer poenget, for klimatiltak er jo ikke noe som kom med at jeg ble miljøvernminister. Det har heldigvis eksistert noe lenger. Denne regjeringen har økt satsingen på utdanning i forhold til hva som var situasjonen under Bondevik-regjeringen. Det er riktig at den prosentvise andelen til utdanning er gått noe ned, men kronebeløpet til utdanning er større enn noensinne. Denne regjeringen har betydelig økt satsing på helse i forhold til Bondevik-regjeringen. Så når det gjelder det som Stortinget er mest opptatt av skal ligge i bunn, utdanning og helse, gjør vi mer enn før. Vi bruker mer penger enn før. Vi er offensive og skal til og med ha konferansen «Education for all» neste høst i Oslo. Men på toppen av det har vi også satset på energiutvikling, altså ren energi som vannkraft og solenergi, og jeg håper i framtiden CO2-fangst og -lagring for de fattigste. Er det en ting vi er veldig sikre på, så er det at uten denne energien er det helt umulig for de fattigste å komme ut av fattigdommen. Man kan ikke drive noe i noe land uten energi.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-05:
Jeg føler kanskje det er riktigere at utenriksministeren gir en orientering om det i et senere innlegg, men la meg bare si at vi har etablert kriterier for hvilke land vi mener burde komme inn under denne utvidede ordningen. De kriteriene gjorde at Swaziland falt utenfor. Vi er villige til å ta en ny vurdering av om det er mulig å finne ordninger for det. Som jeg nevnte i mitt innlegg, er EU et mulig virkemiddel for det. De har en frihandelsavtale med land i det sørlige Afrika. Det er ingen som helst motvilje mot å ta disse landene inn. Tvert imot. Det er bare et spørsmål om i hvilken grad det passer inn i WTO-forhandlingene på det nåværende tidspunkt, og jeg vil overlate til utenriksministeren å svare på det.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Mange av oss bruker mye tid på møter i ulike internasjonale fora. Vi lærer mye av dette, også at respekt og forståelse er grunnleggende for å nå resultater. Vårt stadig tettere samarbeid med baltiske og russiske politikere viser at vi kan få gode resultater for Nord-Europas innbyggere. Derfor er den parlamentariske dimensjon i utenrikspolitikken viktig. Den er viktig fordi den bidrar til et bredt forankret samarbeid på områder som bare kan bringes framover gjennom regionalt og internasjonalt samarbeid. Det internasjonale parlamentariske samarbeidet gir oss også et verdifullt perspektiv på vårt nasjonale samarbeid. En stadig utfordring er nå at når vi parlamentarikere i Nord-Europa møtes i Barentssamarbeidet, i Nordisk Råd-samarbeidet, i det arktiske parlamentariske samarbeidet og i Østersjøsamarbeidet, er det viktig, i samarbeid med regjeringssiden, å rendyrke de ulike foras særpreg, også for å unngå dobbeltarbeid. Disse organenes legitimitet vil bl.a. avhenge av at vi får til et enda mer dynamisk samarbeid, hvor vi kan bli en nordeuropeisk stemme som blir hørt. I det regionale parlamentariske samarbeidet bruker vi mye tid på å finne fram til konsensus i saker vi tar opp, og vi bruker mye tid på resolusjonstekster. Både innenfor Østersjøsamarbeidet og Barentssamarbeidet resulterer møtene i en felles tekst med anbefalinger til de deltakende landenes regjeringer. Det er viktig at disse følges opp nasjonalt. I forkant av møtet i det parlamentariske Østersjøsamarbeidet i Berlin i august i år leverte Utenriksdepartementet en rapport, etter henvendelse fra Nordisk Råds delegasjonssekretariat på Stortinget, om hvordan resolusjonen fra møtet i Reykjavik i 2006 bl.a. var fulgt opp. Det var en kort og god rapport. I Rovaniemi i juni i år vedtok vi i det parlamentariske Barentssamarbeidet en resolusjon som omfattet miljø, transport og helse i regionen – alle viktige spørsmål, som det er viktig å følge opp. Jeg vet at utenriksministeren og Regjeringen vil gjøre dette, men allikevel vil jeg be utenriksministeren på en hensiktsmessig måte om å følge opp resolusjonene fra det parlamentariske Barentssamarbeidet, men også det som skjer i Nordisk Råd, i det arktiske samarbeidet og i Østersjøsamarbeidet, og fortsette den årlige rapporteringen om Regjeringens oppfølging av anbefalingene fra den parlamentariske Østersjøkonferansen. Det skaper eierskap, og det gir muligheter for å se om det vi faktisk bruker veldig mye tid på, lage konsensus, blir noe av i etterkant – dette også for å se raskere resultater.
Knut Petter Torgersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Utgangspunktet for Regjeringens nordområdepolitikk er omtalt i regjeringserklæringen: «Nordområdene vil være Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer. Regjeringen vil styrke arbeidet med å hevde norsk suverenitet og sikre bærekraftig forvaltning av de rike fiskeri- og energiressursene(…) (…) Følger så denne Regjeringen opp? Ja, Regjeringen følger opp med en betydelig økt satsing på nordområdene. For neste år foreslår Regjeringen å øke satsingen på nordområdetiltakene med nesten 200 mill. kr utover satsingen i 2007. Det betyr at i løpet av to år har man økt satsingen med om lag 470 mill. kr. Vi skal heller ikke underslå den store positive betydningen økt oppmerksomhet for områdene har. Regjeringens økte satsing på nordområdene har gitt en sterk og positiv fokusering på mulighetene, ikke begrensningene, i nord. Nærvær, aktivitet og kunnskap er nøkkelord i Regjeringens satsing. Olje og gass er en av de sterke drivkreftene for utvikling i nord. Snøhvit-feltet er i drift og skaper stor aktivitet i Finnmark, men gir også ringvirkninger for resten av landsdelen. Skarv-feltet skal settes i drift i 2011, og vil skape stor aktivitet i Nordland. Sjtokman-feltet skal også etter hvert settes i drift, og vil skape store og positive ringvirkninger for hele Nordkalotten. I budsjettet for 2008 foreslår Regjeringen å bevilge 140 mill. kr til fortsatte seismiske undersøkelser i feltene Nordland VII og Troms II. I forlengelsen av en slik satsing må vi som politikere fokusere sterkt på at olje- og gassvirksomheten også bidrar til landbasert aktivitet i landsdelen. Vår satsing i nordområdene skal være mye mer enn petroleumsvirksomhet. Den må også dreie seg om annen næringsvirksomhet, om miljø, om klima, om kulturutveksling og om helse- og utdanningssamarbeid. Nordområdepolitikken skal også fokusere på menneskene. Bedre økonomisk, sosial og kulturell utvikling skal gi positive bidrag til levekårene til alle menneskene som bor i de nordlige områdene. Fiskeri og oppdrett betyr mye i Nord-Norge. Det er fortsatt sterke fiskerimiljøer i landsdelen som må videreutvikles. Derfor er det svært gledelig at i budsjettet for neste år foreslår Regjeringen å bevilge om lag 5 mill. kr til vitenskapelig utstyr til fiskeriforskningen ved Høgskolen i Bodø. Vi må bygge videre på de fortrinnene vi har i Nord-Norge. Landsdelen har en moderne, kunnskapsrik industri. Det gjelder både innenfor den kraftforedlende prosessindustrien og innenfor vedlikeholds- og leverandørindustrien. Disse næringene skal videreutvikles, og må gis gode rammebetingelser for fortsatt utvikling. Det er optimisme i nord. Vi har merket at landet nå har en regjering som spiller på lag med landsdelen. Etter at den rød-grønne regjeringen tok over høsten 2005, er det mer optimisme og framtidstro i vår nordlige landsdel enn det har vært på svært lenge.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Jeg skal ikke prøve å få lederen for utenrikskomiteen til å skjønne Fremskrittspartiets budsjett, for så lang taletid har jeg dessverre ikke, og ikke tror jeg interessen for å skjønne det er så veldig til stede heller. Jeg har bare lyst til å kommentere noe av det som ble sagt av utenriksministeren. Jeg registrerer at han ikke svarte på hvilke konsekvensutredninger Regjeringen hadde gjort når det gjelder nedleggelsen av disse to generalkonsulatene, heller ikke om det har vært en dialog med næringslivet, og heller ikke om det har vært foretatt noen analyse med bakgrunn i det svenskene hadde gjort, bortsett fra den telefonen han tok. Han har altså ikke kommet med noen faglig begrunnelse. Det står ikke ett ord om det i budsjettet, men han kunne likevel fyre av en salve fra denne talerstolen om begrunnelsen for å legge ned disse to generalkonsulatene. Det synes jeg er rimelig tynt. Jeg vil bare vise til at når det gjelder Edinburgh, har FHL, Fiskeri- og Havbruksnæringens landsforening, advart sterkt mot at man gjør dette fordi det vil ramme norske interesser. Så det har vært ganske mange advarsler. Men hvis man velger å ikke ta noen med på råd før man gjør noe, oppdager man støyen etterpå. Da kan man gjerne skyte ganske sterkt fra Stortingets talerstol, men realiteten er at dette rammer norske næringslivsinteresser, og det er det som bekymrer meg. Så ble jeg kritisert for at jeg hadde sagt noe om Walter Mondale. For å si det på en litt annen måte: Representerer han framtiden når det gjelder Minneapolis, både på kort og lang sikt? Slik jeg ser det, gjør han ikke det. Man er avhengig av å være til stede, bygge opp et nettverk – for det er nettverk det dreier seg om, som utenriksministeren stadig vekk gjentar – og da er Minneapolis og Edinburgh en viktig del av det nettverket. Og jeg synes det blir litt spesielt når man forsvarer så sterkt det man har gjort når man ikke har omtalt det i budsjettet.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
I underkant av halvparten av alle barn som går i barnehage, har i dag plass i en privat barnehage. Og andelen private plasser har økt mye etter barnehageforliket i 2003. Private utbyggere har stått for en betydelig større andel av nye plasser enn kommunene. Dette stiller oss overfor utfordringer når det gjelder å sikre våre barn et kvalitativt like godt tilbud, uavhengig av om barnet går i en privat eller i en kommunal barnehage. Finansieringen av de private barnehagene er tredelt, gjennom øremerket statstilskudd, foreldrebetaling og kommunalt tilskudd. Den kommunale finansieringsplikten overfor private barnehager er regulert i forskrift om likeverdig behandling av barnehager i forhold til offentlig tilskudd. I dag har ikke-kommunale barnehager krav på å få dekket sine driftskostnader ut fra et historisk kostnadsnivå fra 2003, dog slik at tilskuddet utgjør minimum 85 pst. av det kommunens egne barnehager mottar i støtte. Ikke-kommunale barnehager etablert etter 2003 har full likeverdig behandling. Dette innebærer at det er store forskjeller i den økonomiske situasjonen mellom de private barnehagene og mellom private og kommunale barnehager. Det er ingen hemmelighet at noen private barnehager går med betydelig overskudd, mens andre er på konkursens rand. Derfor har Regjeringen satt i verk et arbeid for å kartlegge den økonomiske situasjonen i de private barnehagene. Resultatet av den kartleggingen vil bli fulgt opp i forbindelse med arbeidet med innlemmingen av barnehagene i den kommunale rammeoverføringen. I den forbindelse har Regjeringen sendt ut på høring forslag til endringer i barnehageloven som bl.a. innebærer lovfesting av retten til barnehageplass og kommunal plikt for kommunene til å finansiere private barnehager. Arbeiderpartiet mener det derfor er uhensiktsmessig å foreta endringer i det eksisterende regelverket, når det legges opp til en helt annen måte å finansiere barnehagene på fra 2009. Men det er viktig i forbindelse med den forestående omleggingen at det arbeides med en økonomisk likestilling mellom de private og de kommunale barnehagene. Fra Arbeiderpartiets side er vi opptatt av at barna skal ha et like godt tilbud uavhengig av om de blir tildelt en kommunal eller en privat plass. Dessuten er vi opptatt av at lønns- og arbeidsvilkårene for de ansatte også skal være like. Stortinget vil altså få rikelig anledning til å komme nærmere inn på disse spørsmålene i forbindelse med behandlingen av kommuneproposisjonen nå til våren og når forslaget til endringer i barnehageloven blir framlagt for Stortinget.