trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-05-15:
Jeg er litt overrasket over den vendingen debatten har tatt. Jeg lurer virkelig på hvilket inntrykk det må skape i våre naboland, og i Europa for øvrig, å høre norske parlamentarikere, særlig representanter fra to av regjeringens tre partier, med hevet pekefinger fortelle dem hvordan de skal opptre – i all vår vellykkethet og all vår rikdom lever enda fetere enn noen andre ved hjelp av ekstreme olje- og gassinntekter som fyller statskassen med penger hver bidige dag, som bygger opp verdens største fond, som kan investere og trygge vår velstand, vekst og utvikling for generasjoner fremover, som kan sikre våre egne pensjoner, som skaper reallønnsvekst, som sørger for at vi har en investeringstakt i Norge som nesten ingen andre land til forveksling kan måle seg med. Dette er aktivitet som kommer fra en sektor hvor representanter for de samme to partiene som nå retter pekefingeren mot våre naboland, mot våre europeiske venner, har stått på denne talerstolen og argumentert hardt og sterkt imot skulle bli utviklet. Jeg synes dette nesten er på grensen til å være pinlig. Dette er altså representanter som reiser seg opp her i dag og sier at nei, vi må reforhandle EØS-avtalen, den er ikke god nok. Jeg har en sterk mistanke om at våre europeiske venner mer enn gjerne tar oss på ordet. Det første som kommer på bordet i en reforhandling, vil være våre forordninger for norske fiskerier og for norsk landbruk. Jeg vet ikke hva Karin Andersen, Lundteigen og alle de andre som står med pekefingeren rettet mot våre nordiske venner og Europa, har å legge i vektskålen på landbrukssektoren og på fiskerisektoren som skulle gjøre det enklere for oss i en situasjon hvor man tar seg den frihet å kalle det en «sykdom», altså at demokratiet har blitt erstattet til fordel for marked. Er det ingen grenser for usaklighet man kan tillate seg å peke på når det gjelder andre partiers tilknytning til det største og kraftigste markedet i hele verden – som åpner adgang for 80 pst. av norsk eksport, som sørger for at hjulene i privat sektor går rundt i Norge? Så kaller man altså dette for en «sykdom» – som har spredt seg til alle partier i Norge! Det man gjør, er at man vil kutte hovedpulsåren til alt som skjer av privat næringsliv og eksportnæring i Norge. Dette burde vi vært forskånet for.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-05-15:
Jeg takker utenriksministeren for redegjørelsen. Det er tilsynelatende nokså stor enighet, tror jeg, om hva som er hovedlinjene og hovedprioriteringene, både fra NATOs side og fra norsk side. Det er viktig å understreke, når vi nå ser på nedtrekket – og uttrekket – i Afghanistan, at dette vil falle sammen i tid med en annen viktig hendelse, nemlig presidentvalg i landet. Det er allerede ganske betydelig posisjonering i forkant av det. Mange bekymrer seg for kombinasjonen av uttrekket og det at man nå står i en situasjon hvor det politiske maktspillet tar ordentlig tak. Dette er noe vi får anledning til å komme rikelig tilbake til i debatten etter redegjørelsen om Afghanistan, men jeg tror det er verdt å nevne også i denne sammenheng. For å utdype det jeg så vidt var inne på i mitt hovedinnlegg, alliansesolidariteten: Mange mener at man nå vil sette alliansesolidariteten på prøve – alle ønsker å ha en ryddig og ordentlig exit fra Afghanistan, men ingen ønsker å være den siste som drar. Man opplever at land enten har tematiske «caveats», i betydningen «begrensninger», at de bare kan jobbe enten med ANP eller ANA, eller har geografiske «caveats», at de bare kan operere i bestemte områder. De landene som ikke har den type «caveats», vil oppleve at presset blir veldig stort. Det er vanskeligere å få alliansesolidariteten til å vare, rett og slett fordi man er nødt til å stille opp for hverandre ved behov, også i en så krevende fase. Jeg tror det er liten tvil om at den fasen NATO nå går inn i i Afghanistan, kommer til å bli den mest krevende på lenge. Det er også mange som har diskutert – og det kommer sikkert til å bli et tema også på toppmøtet – byrdefordelingen mellom USA og Europa. Klarest har vel kanskje Robert Gates sagt det – like før han gikk av som forsvarsminister i USA – nemlig at han hadde en klar forventning om at europeerne nå i større grad måtte ta ansvar for sin egen sikkerhet. Det faller i tid sammen med at USAs fokusering av naturlige årsaker dreies ganske betydelig mot øst – president Obama kaller seg den første stillehavspresidenten. Man ser altså at det får noen militære konsekvenser for Europa at USA trekker seg ut av land de har vært til stede i, og at de bygger opp i Asia. Samtidig er det ikke tvil om at Gates rører ved et punkt som har vært et tema i alliansen veldig lenge, nemlig byrdefordelingen, som har vært veldig skjev, og som gir utslag når man skal respondere hurtig på operasjoner, som f.eks. den i Libya. Man ser hullene i de militære kapasitetene. Det er ingen tvil om at dette er en diskusjon som vil være sentral også i årene framover. Jeg tror at dersom man klarer å få til også en politisk harmonisering – ikke bare en militær harmonisering – innenfor Smart Defence, tror jeg man kan være et stykke på vei til å klare å oppnå noe av det som kanskje særlig amerikanerne har vært opptatt av at europeerne skal stå for.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-05-15:
Først vil jeg takke for en veldig god, substansiell debatt. Vi som er glødende opptatt av utenriks-, sikkerhets- og forsvarspolitikk, skulle selvfølgelig gjerne sett en full sal – men heller enn å fokusere på dem som ikke er her, må vi gi ros til dem som er her og deltar på en god måte i debatten. Jeg syns det er viktig å understreke, når vi snakker om Afghanistan, hva som er grunnen til at Norge, og våre allierte, er i Afghanistan. Det er for å hindre at landet igjen skal kunne bli en frihavn for terrorisme. Det er det viktig å holde fast ved. Representanten Svein Roald Hansen nevnte at vi hadde for stor optimisme knyttet til demokratiutvikling. Jeg tror nok den optimismen delvis ble skapt av et behov på den norske politiske arenaen for å gi andre begrunnelser for vårt nærvær i Afghanistan, enn det som i realiteten er begrunnelsen. Det å bygge et stabilt afghansk samfunn er noe som vil bidra til å gjøre det levelig på sikt, også når det gjelder den afghanske befolkninga, og ikke minst å hindre at Afghanistan igjen blir oppmarsjområde for internasjonal terrorisme. Det å bygge institusjoner, det å bygge skoler – svært viktige ting – var altså ikke grunnen til at vi gikk inn. Men det er en viktig følge av vårt nærvær, og det som bidrar til å etterlate en håndterbar situasjon. Det har kommet flere interessante momenter fra flere av representantene. Jeg vil bare si at den diskusjonen som representanten Snorre Serigstad Valen trekker opp, om Responsibility to Protect, om tilstedeværelse i kommando- og kontrollstrukturen, er to store debatter som jeg gjerne kan ønske at vi har hele interpellasjonsdebatter om. For de er viktige – både det å legge kriterier for at Responsibility to Protect blir reelt og kan anvendes i framtidige konflikter, og det at Norge må være våken når det kommer til spørsmålet om å ha nordmenn i kommando- og kontrollstrukturen. Det er en viktig del av det å sikre legitimiteten og det å sikre at vi også har kontroll med operasjonene. Til slutt tilbake til kjernevåpendiskusjonen: Jeg vil, som sagt, gi ros til det norsk-polske initiativet. Jeg tenker at alt som kan bidra til en realistisk og klar tilnærming til problemstillingen, særlig å få Russland i tale – det er jo de som i antall er de overlegent største, og dermed viktige å ansvarliggjøre – alle sånne tiltak mener jeg er av det gode. Men samtidig må man erkjenne at også i NATO har debatten om kjernevåpen dreid en god del siden Obamas Global Zero-initiativ i 2009, for nå er jo flere av landene mer opptatt av USA som en garantist på kjernevåpensiden enn faktisk av å bidra til reell nedrustning. Det er mange dimensjoner. Det er uenighet mellom landene, men det norsk-polske initiativet kan i så måte være et godt bidrag til å løfte debatten ut av den litt fastlåste situasjonen som er akkurat nå.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Takk til statsråden for gode ord. Det er viktig å ta med seg at statsråd og komité – energi- og miljøpolitikere – ser likt på virkeligheten. Vi har økt saksbehandlingskapasiteten, det er blitt bedre koordinering, og det er gjort prioriteringer. Likevel sier en samlet komité at i dag er behandlingstiden i NVE for lang. Statsråden sa selv i sitt innlegg at han ikke er fornøyd, og at han vil rette stor oppmerksomhet mot NVE og OED. Mitt spørsmål er da: Hva vil den oppmerksomheten innebære, slik at vi – som komité og som ansvarlige på dette området – når vi ikke er fornøyde, kan bli det i framtiden?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Kristelig Folkeparti mener at klima- og miljøhensyn må veie tungt i utviklingen av framtidens strømnett. Viktigheten av å bevare biologisk mangfold og redusere utslipp av klimagasser må også tillegges vekt ved framføring av nye overføringslinjer. Derfor mener Kristelig Folkeparti at vi må åpne for mer bruk av jord- eller sjøkabel i sentralnettet enn det regjeringen legger opp til i dagens nettmelding. Jord- og sjøkabel bør vurderes ved framføring av kraftledninger i naturområder av særlig verdi, i områder hvor det biologiske mangfoldet er truet, og der framtidige klimascenarioer tilsier økt risiko for ledningsutfall på grunn av uvær. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvordan vil statsråden ivareta disse hensynene til naturområder av særlig verdi, med biologisk mangfold og klimascenarioer, når prinsippene når det gjelder kabling, som regjeringen legger opp til i en nettmelding, er de samme prinsippene som Stortinget vedtok i forbindelse med Ot.prp. nr. 62 for 2008–2009?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Vår tids største utfordring er klimaendringene. Vi har økte klimagassutslipp. Til dette trenger vi tiltak for å snu denne trenden. Til dette trenger vi teknologisk utvikling, vi trenger holdningsendringer, og vi trenger politisk mot. Saksordfører Bendiks H. Arnesen hadde et godt innlegg der han snakket om framtidsrettede og effektive teknologier for CO2-håndtering. Dette er viktig i et framtidens klimasamfunn. På Svalbard er det, som vi har hørt tidligere i debatten, kull som i uoverskuelig framtid er energikilden. Over lang tid har man på Svalbard arbeidet med de utfordringer kull gir oss med tanke på klimagassutslipp. Det har vært arbeidet tverrsektorielt, og man har jobbet grundig. Kristelig Folkeparti støtter Høyres forslag om etablering av kullkraftverk med fullskala fangst og lagring av CO2 på Svalbard. Vi mener at dette er et viktig tiltak – et tiltak som vi i dag kunne gått videre på gjennom de naturlige prosessene. For Kristelig Folkeparti er dette også et tiltak som vi ønsker å ta med oss inn i det arbeidet vi nå driver med knyttet til klimameldingen, fordi dette er et viktig pilotprosjekt som vi kan gå videre på med hensyn til den prosessen også. Da jeg hørte representanten Olsen fra Senterpartiet, var det en fantastisk beskrivelse av dette prosjektet. Befolkningen er med, mye ligger til rette, ordet «eldorado» ble brukt. Ja, det kan være av interesse. Samtidig avsluttet representanten Olsen med å si at vi må inn i de vanlige prosessene. Ja, alle slike prosjekter skal inn i de vanlige prosessene. Men samtidig oppnår vi ingen endringer hvis ikke vi i denne sal viser politisk mot – sammen med teknologiutvikling og sammen med holdninger. Nå dreier det seg om å vise politisk mot med hensyn til et prosjekt som har kommet mye lenger enn mange av oss egentlig skjønner.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg hadde egentlig ingen planer om å ta ordet igjen, men jeg sitter med såpass mange spørsmål etter representanten Amundsens innlegg, at jeg føler at jeg rett og slett må be om noen oppklaringer. For det første er det umulig å slippe dette såkalte 85 pst.-kravet, som Fremskrittspartiet foreslår. Jeg klarer ikke å forstå det. Amundsen hevder han er redd for at Norge skal ende opp som beste gutt i klassen. Men det som er hele poenget med det reviderte kvotedirektivet, er jo at det er kommisjonen sentralt som deler ut kvoter til alle bedrifter – uavhengig av land – fra en gitt dato, nemlig 1. januar 2013. Her er det ikke noe rom for å bli best i klassen eller dårligst i klassen. Vi får bare veldig like klassekamerater. Så jeg lurer rett og slett på: Hva er motivasjonen, hva er det man mener med dette forslaget? Så til det som sies om karbonlekkasjeutsatt industri: Amundsen refererer til at denne type industri vil få 100 pst. vederlagsfrie kvoter basert på benchmarking. Så sier han noe om at det gjør at bedrifter som vil utvide sin virksomhet, eller som vil etablere seg på nytt, blir nødt til å kjøpe. Det er helt greit resonnement, men det er jo et helt likt system for hele Europa, og det vil jo gjøre at norske bedrifter kommer helt likt ut som alle sine europeiske konkurrenter. Når Fremskrittspartiet vil kompensere for det – hva er man da egentlig tenker på? Er det slik at man her blander sammen med den ordningen som kommisjonen jobber med, hvor man skal kompensere for indirekte CO2-avgift? For det er et helt annet system, som ikke har noe med verken utvidelser eller nyetableringer å gjøre. Eller vil Fremskrittspartiet etablere et eget særnorsk system som skal kompensere for dette, der man da skal betale ut penger over statsbudsjettet til bedrifter som vil utvide? Hvilket omfang er det man ser for seg her? Hvor mye skal man kompensere – 100 pst. av kvotepris? Jeg er også veldig spent på om vi kommer til å se noe til dette i Fremskrittspartiets alternative budsjett. Så til petroleumsvirksomheten: Representanten Amundsen påstår, senest i replikkvekslingen her, at det regimet vi legger opp til, vil øke CO2-kostnaden, f.eks. ved haleproduksjon. Det er jo helt feil! Det er åpenbart misforstått! I dag betaler jo petroleumsvirksomheten for kvotene, og CO2-avgiften er redusert for å kompensere for det. Så man ligger på nøyaktig samme nivå som man historisk sett har gjort. Når kvotene blir gratis, ber alle i komiteen – unntatt Fremskrittspartiet – om at man får en sak som skal rette opp for det, slik at petroleumsindustrien ikke ender opp med en veldig mye lavere CO2-kostnad. Så det hadde også vært interessant å få en avklaring på om Fremskrittspartiet mener det er riktig at petroleumsindustrien skal ende opp med en lavere CO2-kostnad enn i dag.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det er kanskje grenser for hvor lenge vi skal holde denne disputten gående, men jeg er enig med representanten Amundsen i at det av og til er artig med litt debatt i denne salen også. Jeg må innrømme, selv etter Amundsens andre innlegg, at det er forferdelig vanskelig å forstå hva som egentlig ligger i dette 85-pst.-kravet. Så lenge reglene er like for alle og trer i kraft på samme dato for alle, blir det helt umulig å skjønne, rent praktisk, hva som menes med at 85 pst. skal være implementert. Men la nå det ligge. Jeg er langt mer opptatt av det som Fremskrittspartiet varsler gjennom sine merknader om kompensasjon til bedrifter som er utsatt for karbonlekkasje. Jeg oppfattet ikke at jeg fikk noe svar på hva slags system de egentlig ser for seg. Det er et system som ikke eksisterer i noe annet europeisk land per nå, det blir et helt eget særnorsk system, som vil gjøre at norske bedrifter får en konkurransefordel jamfør de europeiske, siden regelverket i utgangspunket er likt for alle. Det solidariske i det kan man jo alltids diskutere. Men er det et statsstøtteinstitutt man skal innføre her? Og hvor mye er det som skal kompenseres? Kommer vi til å se det i Fremskrittspartiets alternative budsjett? Det har ikke representanten svar på. Når det gjelder bekymringen for kostnadsnivået på sokkelen, er det greit å ha med seg at situasjonen per i dag er at petroleumsvirksomheten betaler – hvis man sammenlikner med dagens oljepris – halvparten i CO2-avgift, sammenliknet med det de gjorde for ti år siden. Å diskutere nivået på den avgiften er ikke urimelig, ut fra hvordan dette, historisk sett, har vært. Men regjeringens politikk så langt har vært veldig tydelig på at CO2-avgiften skal justeres, slik at den samlede belastningen sammen med kvoteprisen blir omtrent den samme. Det å la være å justere CO2-avgiften når prisen for kvotene faller helt bort, gjør jo at prisen for å slippe ut på norsk sokkel vil falle som en stein. At Fremskrittspartiet synes at det er greit, er jo også bare verdt å notere seg. Så hadde jeg i stad egentlig lyst til å komme innom innlegget der Ropstad bekymret seg for lav kvotepris, bare for å melde at det er en bekymring vi i aller høyeste grad deler. I likhet med statsråden følger vi også med på diskusjonen som går i EU-systemet om å begrense kvoteomfanget. Det er ikke helt urimelig at den debatten kommer med tanke på hvor mye fornybar energi som har blitt subsidiert inn, at man også trekker noen kvoter ut av markedet. Jeg mener også at den lave kvoteprisen er en god begrunnelse for hvorfor man f.eks. i klimameldingen varsler en del tiltak som skal gjøres også i kvotepliktig sektor, fordi vi trenger flere incentiver for å få fram nye teknologiske løsninger, når kvoteprisen er så lav som den er.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Norsk vannkraft er næring, det er industri, det er samfunnsbygging, og det er god miljøpolitikk. De store kraftselskapene løfter store prosjekter som gir fornybar energi, til glede for hele landet – og sågar for utlandet. For eiere av planlagte mindre kraftverk er det økonomiske løftet ofte langt større sett i forhold til tilgjengelig kapital, og ofte er det høy risiko og krav til veldig lange investeringer som ligger til grunn for en slik satsing. Ut fra et totalt vannkraftpotensial i Norge på over 200 TWh er det om lag 30 TWh, altså 15 pst., som enten venter på behandling eller er såkalt restpotensial. Det er mye. I tillegg må det sies at sannsynligheten er stor for at deler av det som i denne saken omtales som restpotensial på til sammen 23 TWh, ikke realiseres raskt nok på grunn av lang saksbehandlingstid og dertil nøling fra investorer. Konsesjonsbehandlingstiden er for lang – det er komiteen enig i – men den har vært for lang i for mange år uten at tiltak har virket på tilfredsstillende måte. Det foreslås i denne saken at det bl.a. legges fram en tiltaksplan som raskt kan iverksettes for å redusere den samlede konsesjonsbehandlingstiden for kraftutbygging og overføringsnett for elektrisk kraft. Det er et godt forslag. Jeg oppfatter forslaget som vilje til i en kortere periode å prosjektorganisere konsesjonsbehandlingen innen forsvarlige rammer uten senket kvalitet til behandlingen, for å få realisert gode prosjekter innen fristen i elsertifikatordningen. Det er bare fornuftig, og dersom man vil ta et krafttak for å klare det, er man positiv til forslaget, og vil man ikke, kan man støtte seg kun på Meld. St. 14 for 2011–2012 om utbygging av strømnettet. Men den inneholder alene ikke de endringer som kreves for en offensiv saksbehandling for å komme i mål innen fristen, og den er ikke så konkret som en tiltaksplan kan være. I brevet fra Olje- og energidepartementet som er vedlegg i saken, skriver statsråden: «Jeg mener at dagens planlegging og konsesjonsbehandling i hovedsak er godt egnet for å nå målene i nettpolitikken». Når vi vet at realisering av småkraftverk er tett knyttet opp til nettpolitikken for å kunne avlevere produsert kraft, er det litt skuffende å lese at man ikke er villig til å se på en tiltakspakke for å redusere saksbehandlingskøen. Dette bremser etter min oppfatning utviklingen av en god miljøpolitikk, det bremser god distriktspolitikk, og det bremser grunneieres og andres vilje til å investere for framtiden. For grunneierne i distriktene er det særs viktig å kunne utvikle eiendommen på en sikker måte i nye, produktive retninger som tjener både lokalt næringsliv og arbeidsplasser og gir grunneierne noe ekstra å leve av, og at de får lov til å realisere dette innen rimelig tid.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Bakgrunnen for forslaget er at prosjekter ofte tar lang tid å bygge. Det kan ta år. Spørsmålet mitt er: Kan statsråden garantere at alle konsesjonssøknader innenfor elsertifikatordningen er ferdig behandlet innen 2016–2017, sånn at prosjektene kan være i produksjon innen utgangen av 2020?
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Statsråden oppleves som å avvise spørsmålet om å si ja til demoanlegg nå og å si ja til å ta initiativ til å utsette rensekravene på dagens anlegg – med referanse til forrige taler. Siden statsråden svarer som han gjør, har jeg lyst til å spørre om han mener at et vedtak her i dag om et nytt, miljøvennlig kullkraftverk vanskeliggjør Gassnovas utredningsarbeid i så stor grad at vedtaket ikke lar seg inkorporere i Gassnovas utredningsarbeid, som skal legges fram politisk.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Retten til ren luft, rent vann og trygg mat er bare noen av de grunnleggende behovene for trivsel og produktivitet i samfunnet. Luftkvaliteten bestemmer for mange mye av livskvaliteten, og det ligger en klar helsemessig gevinst i å opprettholde og forbedre kvaliteten på lufta som vi puster inn. Problemer knyttet til partikler og svevestøv i lufta er for mange faktisk altoverskyggende når det gjelder deres helsetilstand. Det er nettopp det dette direktivet handler om. Hensikten er å definere og fastsette mål for luftkvaliteten for å unngå eller begrense skadelige virkninger på menneskers helse eller på miljøet. I tillegg er direktivet en betydelig forenkling av EUs bestemmelser som gjaldt i 2008, da direktivet ble vedtatt i EU. Dette er en ukontroversiell og positiv sak. Det ble sagt at dette er et eksempel på en positiv lovgivning fra EU, og det er vi helt enig i. Den kan i tillegg få direkte målbare helsemessige oppsider som vi skal være glad for. Det har tatt fire år, som det er blitt sagt her tidligere, fra saken ble vedtatt i EU og til den ble fremmet for Stortinget. I brevet fra statsråden av 29. mars i år framgår det at EØS-komiteen fattet vedtak om å innlemme luftkvalitetsdirektivet den 21. oktober 2011. Det er redegjort for at alle EFTA-landene må ha regnet direktivet som EØS-relevant og akseptabelt. Er det da sånn å forstå at det er den norske EØS-komiteen som har ventet på et av de andre landene, altså Sveits, Liechtenstein eller Island? Det er fint om statsråden kan svare på det i et av sine innlegg. Ellers er dette bare en positiv sak, og – som det tidligere er sagt – den er enstemmig fra komiteen.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Statsråden sier at regjeringen ikke ønsker å slutte seg til forslaget om å gi tidsfrister, selv om vi fra vår side tenker at det kan være en pådriver for å sikre rask saksbehandling. Så mitt spørsmål er om statsråden tror at kvaliteten øker proporsjonalt med tiden en bruker når det gjelder konsesjonsbehandling.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Som jeg sa i mitt innlegg, er tiden overmoden med hensyn til å ta reelle grep som faktisk virker. Én ting er statistikk, en annen er fremtid, og, som jeg også sa i mitt innlegg, er det 3 150 dager igjen før en må trykke på startknappen for å komme inn under elsertifikatmarkedsordningen. Det tar i dag opptil fem år å få behandlet en konsesjon. Altså må svaret ligge i 2016–2017 for at en faktisk skal kunne benytte seg av ordningen med elsertifikater. Hvis jeg leverte en søknad om konsesjon til statsråden i dag, kunne han da garantere at min søknad ville bli behandlet på en måte som gjorde at jeg eventuelt kunne benytte meg av elsertifikatmarkedet og trykke på startknappen innen 2020?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Med all respekt for statsrådens kunnskap må jeg påpeke at dersom jeg hadde søkt i et vernet vassdrag, ville min søknad blitt ferdigbehandlet veldig fort, fordi jeg da ville fått avslag. Et annet spørsmål er – som jeg også var inne på i mitt innlegg – den politiske uenigheten vi kan ane som er mellom de ulike partier som leder ulike departementer. Det er klart at hvis vi skal få en raskere konsesjonsbehandling, er det avgjørende at regjeringen kan være tydelig på og stå samlet om prioriteringen med hensyn til utbygginger. Så mitt spørsmål til statsråden er om han etter at det nå har vært et statsrådsskifte i Miljøverndepartementet, opplever at det er et bedre klima for bedre samordning, slik at vi kan ha håp om raskere saksbehandling og raskere avklaringer av disse konsesjonssøknadene.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Statsråden omtalte i sitt innlegg knapt – eller kanskje ikke – kraftutveksling med utlandet. Han tilhører et parti som for så vidt har en viss tradisjon for å bygge murer, gjerne tollmurer. Men energipolitikk er jo noe annet enn landbrukspolitikk. I VG 3. april 2006 uttalte statsråden følgende om utenlandskabler: «Vi bør ikke være en del av et europeisk kraftmarked. Vi bør være selvforsynt med billig kraft og la dette være et konkurransefortrinn for vår industri.» Når vi sammenholder dette utsagnet med at ambisjonsnivået er halvert når det gjelder kraftutvekslingen med utlandet, mistenker vi statsråden for å legge politiske føringer til grunn for denne reduksjonen i ambisjonsnivå snarere enn tekniske årsaker. Vil statsråden være en aktiv pådriver for at vi tar ut det potensialet vi kan når det gjelder kraftutveksling med utlandet?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Kraftutveksling med utlandet har vist seg å være god butikk, og inntektene fra disse forbindelseslinjene er med på å subsidiere sentralnettet i Norge. Med tanke på de investeringene vi står foran, går jeg ut fra at statsråden også er opptatt av kostnadsbildet. Dersom vi i Norge ikke øker vår kapasitet med utlandet, er mitt spørsmål til statsråden: Så lenge vi har et felles nordisk marked, og hvis vi nå får det overskuddet av energi alle regner med at kommer, vil det ikke bli sånn at Sverige f.eks. vil bygge disse linjene for å få ut kraft av dette overskuddsmarkedet og dermed stikke av med inntekten som Norge alternativt kunne hatt hvis vi hadde hatt en regjering og en statsråd som viste ambisjoner når det gjaldt å øke kraftutvekslingen med utlandet?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Det er behov for å oppgradere og styrke sentralnettet i Norge for å øke forsyningssikkerheten, utnytte muligheter for verdiskaping både ved fornybare energiprosjekter og ved utveksling av elektrisitet med Europa. Historikken har vist oss at det i dag tar lang tid å behandle konsesjonssøknader for denne type infrastrukturprosjekter. Høyre stiller seg derfor bak de endringer som er foreslått når det gjelder endringer i konsesjonsprosesessen. For oss er det viktig med åpenhet og god dialog både om behovet for ny infrastruktur og hvilke alternativer som kan løse dette behovet. Vi håper at de endringer som er gjort, vil føre til både bedre og raskere konsesjonsprosesser. Det er imidlertid svakheter ved denne stortingsmeldingen om utbygging av strømnettet. Høyre savner en helhetlig innfallsvinkel til disse spørsmålene og at saken er blitt behandlet i en energimelding. Sentralnettet er viktig, men vi står også foran store investeringsbehov i lavere nettnivå. Disse omtales i hovedsak ikke i denne nettmeldingen, ei heller behandles i nevneverdig grad spørsmålet om kostnader, finansiering og tariffering i nettet. Vi står foran store investeringer, og spørsmålet er om det er hensiktsmessig at kostnadsfordelingen mellom energiprodusenter, industrikunder og forbrukere bør ligge fast etter samme fordelingsnøkkel som tidligere. Videre savner Høyre muligheten for at Stortinget blir forelagt investeringsplanene i infrastruktur, og stiller oss bak forslaget om at en slik plan legges frem for Stortinget i alle fall en gang i løpet av stortingsperioden – på samme måte som Stortinget har en mening om andre store infrastrukturprosjekter, som innenfor samferdsel eller petroleumsinvesteringer. Vi ønsker å stille i bero de endringer som er varslet når det gjelder tariffering i regionalnettet, og ville helst sett dette spørsmålet i en større sammenheng – enten i form av en helhetlig energimelding eller i alle fall i en nettmelding som også omhandlet regional- og lokalnettet. Vi frykter at de regionale eller lokale nettselskapene skal få en redusert posisjon, ikke minst i forhold til sine store kunder, dersom regjeringen går videre med de varslede endringer i tariffering av regionalnettet. Til slutt vil jeg igjen påpeke at det er uheldig at regjeringen og statsråd Ola Borten Moe har redusert sitt ambisjonsnivå når det gjelder kraftutveksling med utlandet. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet kan være på vei til å endre holdning til dette spørsmålet, og vil oppfordre statsråden til å gjøre det samme. En velfungerende kraftutveksling med andre land er viktig ikke bare for forsyningssikkerhet, men også for å ta ut det potensialet norsk fornybar energiproduksjon representerer i en europeisk sammenheng.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-05-15:
Jeg registrerer også at forslaget har fått en positiv omtale av en enstemmig komité, så jeg var noe overrasket over at statsråden kanskje fremsto litt negativ. Men det er bra at vi også fikk avklart at forslaget ikke skal avvises, tvert imot, det skal vedlegges protokollen. Enstemmigheten i komiteen om forslaget som sådant synes jeg er positiv. Klimautfordringen er vår tids største utfordring, og det å løse den med teknologiske nyvinninger er viktig. Jeg var også til stede ved åpningen av Teknologisenteret på Mongstad og er glad for at vi har kommet til den milepælen det representerer, med tanke på å utvikle teknologi for rensing. Men jeg er samtidig glad for at vi fikk Stortinget og regjeringen med oss på å åpne for å vurdere rensing på andre steder enn på Mongstad – det arbeidet som Gassnova nå er i gang med. Når det gjelder Svalbard, er vi fra Høyres side utålmodig etter å benytte den muligheten som vi ser ligger der ganske opplagt. Longyearbyen må gjøre noe med sin fremtidige energiforsyning. Kull er naturlig, som også komiteen enstemmig har stadfestet, som en fremtidig energikilde. Svalbard har også muligheten for deponering på land. Som bl.a. representanten Astrup var inne på, er de geologiske formasjonene de samme på land på Svalbard som dem vi har på sokkelen. Så dette forslaget handler ikke bare om rensing, men det handler også om lagring. Det er klart at den læringseffekten vi kan få ved å se hvordan CO2 oppfører seg i reservoarene, kan vi få til en langt rimeligere penge enn det vi har mulighet til gjennom tilsvarende undersøkelser i Nordsjøen og på sokkelen vår. På Svalbard har vi en mulighet til å følge hele verdikjeden, fra kullet tas ut, til det brukes og til det deponeres. Vi har et lokalsamfunn som stiller seg positivt til denne typen etablering, og vi har også et miljø gjennom Longyearbyen CO2-lab og deres industripartnere, som virkelig har grepet fatt i denne problemstillingen. De jobber aktivt med det, og de vil kunne være en viktig bidragsyter til prosjektet som sådant og til å bygge videre på den kunnskapen prosjektet vil kunne gi oss. Så selv om vi ikke får flertall for dette forslaget i dag, håper jeg at de positive signalene en enstemmig komité gir når det gjelder dette prosjektet, viser at vi kan realisere det om ikke så altfor lenge.
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2012-05-15:
For Senterpartiet er bruk av naturen en kjernesak. Vi vil legge til rette for bærekraftig høsting av naturressursene som Norge har til rådighet. For å utnytte potensialet er et godt utbygget nett en forutsetning, men det kommer jeg mer tilbake til i neste sak. I innstillingen til denne saken redegjør komiteen godt for potensialet i fornybar kraftutbygging, som mange av representantene før meg også har vært inne på. Samtidig er det slik at vi også er enig i at køen for behandling av konsesjonssaker hos NVE er for lang. Der vil jeg understreke at regjeringen har gjennomført en rekke tiltak for å effektivisere konsesjonsbehandlingen av både nett og produksjon. Flere tiltak vil bli gjort. Det er verdt å understreke at økte krav til dokumentasjon av kunnskapsgrunnlag og vurdering av samlet belastning også har økt. Jorden skal forvaltes bærekraftig og langsiktig – også når det gjelder utbygging av fornybar kraft. Derfor må det tas hensyn til naturgrunnlag og miljø. Tiltakene som er gjort for å effektivisere konsesjonsbehandlingstiden, ivaretar dette på en god måte. Saksbehandlingskapasiteten er betydelig styrket, og antallet årsverk i NVE er, som flere har sagt, doblet siden 2005. Kapasiteten i OED er også styrket. Det samme gjelder nødvendig koordinering mellom nett og produksjon i konsesjonsbehandlingen. I sitt svarbrev til komiteen viser statsråden også til en rekke andre tiltak. Til sammen har det gitt klare resultater. Det betyr ikke at Senterpartiet er fornøyd. Vi skal fortsatt arbeide aktivt for at den gode utviklingen fortsetter, og dermed legge til rette for at regjeringens ambisjoner om fornybarutbygging innen 2020 nås.
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2012-05-15:
Nettmeldingen handler om å bygge Norge. Bygging av nett er ikke målet, men et middel. Nettmeldingen bidrar til at vi bygger framtidens grønne næringsliv, framtidens klimaløsninger og sikkerhet for framtiden. Senterpartiet vil bygge landet nedenfra og vil etterlate jorda i minst like god stand til våre etterkommere som den var da vi overtok den. For oss er lokaldemokrati og den enkeltes rett til å bosette seg hvor man vil i landet, helt avgjørende. Nettmeldingen bidrar til dette. Et godt utbygget nett er en forutsetning for å ta hele landet i bruk på veien mot en grønn framtid. Innledningsvis må det sies at det er et stort etterslep i dagens nett. Mesteparten ble bygget fram til 1980-tallet. Det er 30 år siden. Derfor er det mange partier i denne sal som har ansvar for at etterslepet nå er så stort. Jeg er derfor glad for at regjeringen nå har lagt fram en ambisiøs melding. Først og fremst er det slik at ren, utslippsfri kraft er en helt nødvendig ingrediens for å bygge framtidens Norge. Naturen har gitt oss et fantastisk utgangspunkt. Den fornybare kraften må høstes og flyttes dit hvor det er bruk for den – til bedrifter, til husholdninger, til å elektrifisere sokkelen og til å fylle tanken på elbilene. Slik bygger strømnettet Norge. Den grønne kraften bidrar til en konkurransedyktig industri som møter framtidens klimakrav. Kraftproduksjonen gir inntjeningsmuligheter til grunneierne og skatteinntekter til kommunene. Dette gir kjærkomne inntekter som kommunene kan bruke til å bygge gode velferdstjenester til innbyggerne sine. Et velutbygget nett gir forbrukerne forutsigbarhet i strømprisene, likere priser over hele landet – og motvirker sjokkpriser som Midt-Norge opplevde i 2010, og frykt for at bergensområdet blir mørklagt. I tillegg gir et godt nett trygghet mot strømavbrudd. Strømbruddene som følge av «Dagmar» førte bl.a. til at mobildekningen forsvant. For noen ga «Dagmar» bokstavelig talt spilt melk da strømmen til kjøleanleggene forsvant. Konsekvensene kunne ha vært så mye verre. Derfor er jeg glad for nettmeldingens fokus på forsyningssikkerhet og for at investeringene i sentralnettet planlegges ut fra at feil på én komponent ikke skal slå ut forsyningen til forbrukerne. Selv om bygging av nett har mange gode sider, vet vi også at det kan være kontroversielt. For Senterpartiet er det helt sentralt at lokaldemokratiet ivaretas i prosessene. Dem det gjelder, skal høres. Nettmeldingen endrer konsesjonssystemet på en måte som ivaretar lokalsamfunns og andre interessenters ønsker på en bedre måte. Det bør også føre til at konsesjonsprosessene tar kortere tid. Samtidig er det viktig og riktig også å legge vekt på avbøtende tiltak der strømmen framføres i luftspenn, og at bruken av kabel skal økes på lavere spenningsnivå, nærmere bestemt der folk bor. Strømnettet binder Norge sammen. Det er et ledd i framtidens klimaløsninger. Med andre ord er nettmeldingen god senterpartipolitikk.
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2012-05-15:
Spørsmålet om etablering av kullkraftverk med fullskala CO2-fangstanlegg på Svalbard omfatter en rekke store spørsmål. Ett av dem er teknologiutviklings- og klimapotensialet. Et annet er framtidig energiforsyning i Longyearbyen. Senterpartiets grunntanke er at jorden skal leveres tilbake til våre etterkommere i minst like god stand som den var da vi selv overtok den. Derfor er en ambisiøs klimapolitikk helt sentralt for oss. Men da må vi også ta hensyn til at Svalbard er særlig sårbart. Målinger viser at temperaturen og nedbørsmengden øker på Svalbard, og at temperaturen her stiger raskere enn i resten av Norge. Havis- og fjordisutbredelsen rundt Svalbard er i endring. Permafrosten tiner. Det skaper ytterligere utfordringer for klimaet og for framtidens infrastruktur på Svalbard. Ikke minst vil bresmeltingen på Svalbard påvirke klimaet både globalt og regionalt. Med andre ord er arbeidet med å bremse klimagassutslippene kanskje særlig viktig for Svalbard. Miljøet på Svalbard er sårbart både for klimaendringer og andre utslipp. Men i Norge har vi midler, kompetanse og muligheter til å utvikle framtidsrettede og effektive teknologier for nettopp CO2-håndtering. Svalbard kan derfor være et interessant demonstrasjonsprosjekt for både fangst og lagring av CO2. Svalbard har vært omtalt som et eldorado for CO2-forskere. Prøveboringer i forbindelse med forskning på CO2-lagring har gitt gode resultater. Svalbard er trolig det eneste stedet i Norge hvor man har strukturer i grunnen som egner seg for CO2-lagring på land. Samtidig har ikke Svalbard de samme utfordringene som mange steder på kontinentet. Befolkningen på Svalbard er stort sett positiv til CO2-lagring på Svalbard og slutter opp om visjonen om at CO2 fra kullet blir pumpet ned igjen. Mye ligger til rette for fangst og lagring av CO2 på Svalbard. Avgjørelsen om hvorvidt det skal etableres et kullkraftverk med fullskala fangst og lagring her, må likevel tas på bakgrunn av en rekke vurderinger, deriblant hvordan framtidens energiforsyning til Svalbard skal være. Derfor mener jeg, som statsråden, at beslutningen om kullkraftverk med CO2-fangst og -lagring på Svalbard må tas innenfor det apparatet som er opprettet. Søknaden om forprosjekt bør kunne vurderes gjennom CLIMIT-programmet, og videre bør Gassnovas utredning av mulighetsrommet for realisering av fullskala CO2-håndteringsprosjekter foreligge før man tar stilling til enkeltprosjekter.
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2012-05-15:
Senterpartiet skal være ledende i å føre Norge fra det fossile til det fornybare energisamfunnet. Vi har gode muligheter til å medvirke med nye tiltak og ny teknologi som vil bringe verden nærmere en klimaløsning. Skal vi nå klimamålene, må vi få kontroll over utslippsveksten. Det skal fortsatt være slik at forurenser betaler. Det skal lønne seg å kutte utslipp av klimagasser. Kvotedirektivet er en av mange brikker som vil bidra til å få dette til. Senterpartiet støtter at EUs reviderte kvotedirektiv innlemmes i norsk lov, og i motsetning til Fremskrittspartiet ønsker vi å gjøre dette uten betingelser. Vi støtter at nødvendige endringer for å implementere dette gjøres i klimakvoteloven. Hovedmålet med direktivet er at klimakvotesystemet blir felles for Europa. Med andre ord skal regler for fastsettelse av samlet kvotemengde være lik. Det samme gjelder tildelingen av vederlagsfrie kvoter til de kvotepliktige virksomhetene og statens salg av klimakvoter. I innstillingen om endringer i klimakvoteloven forutsettes det at forhandlingene mellom EFTA-statene og EU-kommisjonen fører til innlemmelse av kvoteregelverket i EØS-avtalen. Gitt det vil direktivet føre til en harmonisert felles europeisk løsning. Kvotetildelingen vil da skje på basis av samme beregningsmetodikk og ikke basert på hvilke land utslippene skjer i. Skal norsk industri være konkurransekraftig også i framtiden, må omstillingen mot framtidens grønne næringsliv skyte fart. Samtidig må vi vokte oss for løsninger som fører til karbonflukt – at industrien flagger ut og utslippene flyttes til andre steder på kloden. Klimautfordringen er global, selv om utslippene skjer lokalt. I klimameldingen varsler regjeringen en sterk økning i fondsmidler. Norsk kraftkrevende industri er allerede den reneste i verden, og med nye 25 mrd. kr legger vi til rette for ytterligere energieffektivisering og CO2-reduksjon, slik at vi er verdensledende også i framtiden. Av samme årsak er kommisjonens pågående arbeid med å utarbeide retningslinjer i statsstøtteregelverket viktig for oss. Det åpner for at land kan gi særlig karbonlekkasjeutsatte virksomheter kompensasjon for økning i kraftprisene som forventes, som følge av økte karbonkostnader knyttet til produksjon av fossil energi. Dette er et viktig tema for norsk kraftkrevende industri. Vi har allerede sett gode eksempler på at bedrifter i Norge har utviklet teknologi som gjør dem langt bedre rustet til en framtid med strengere klimakrav. Et godt eksempel er Yara, som har utviklet en katalysatorteknologi som reduserer lystgassutslippene ved fabrikken med mellom 70 og 90 pst. Tiltaket førte til kraftig reduserte utslipp i Norge, og teknologien kan også eksporteres ut av landet og gi store utslippsreduksjoner på verdensbasis. Vi trenger flere slike gode eksempler. Norge trenger flere bedrifter som omstiller seg og blir konkurransekraftige i den fornybare framtiden. Kvotedirektivet er ett av mange slike virkemidler som vi støtter, og vi hadde også håpet at alle partier kunne gå helhjertet inn for det.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Det spørsmålet representanten tar opp, mener jeg er viktig og grunnleggende. Det påligger meg, departementet og NVE et stort ansvar i årene som kommer, å få nok saker igjennom systemet. Det er vårt ansvar, og det er selvsagt vårt mål at dette skal gjøres innenfor en tidsramme som gjør det mulig å delta i elsertifikatordningen. Da er den nødt til å være i produksjon innen utgangen av 2020. Jeg kan ikke love at alle som søker, får ferdigbehandlet sine søknader innen 2016 eller 2017. Men jeg kan love at alle gode prosjekter, alle prosjekter det er mulig å se for seg skal bli gjennomført, skal – når man tar hensyn til beskrankningen i det norske nettet – få en skikkelig saksbehandling innen den tid.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Nei, det tror jeg ikke, og av og til kan det sågar være motsatt, nemlig at raske avgjørelser kvalitativt kan være vel på høyde med de prosessene som tar tid. Når vi likevel ikke ønsker å slutte oss til et regime med tidsfrister, er det fordi jeg er redd for at det kan virke kontraproduktivt. Jeg deler ambisjonen som jeg opplever er å få ned saksbehandlingstiden og opp kapasiteten. Men jeg er redd for at man i kompliserte prosesser der ulike reelle og legitime hensyn skal veies opp mot hverandre, og der man også er nødt til å vurdere samlede virkninger, fort kan komme i en tvangssituasjon der man for å nå tidsfristen blir nødt til å si nei til prosjekter som er gode, og som ellers ville fått ja. Dermed oppnår man det motsatte av det man ønsker.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Representanten vet jo at mitt viktigste mål er å gjøre Stortinget, og representanten, fornøyd med den jobben som blir gjort. Det er til tider krevende, men vi gjør hva vi kan. Når det er sagt, har jeg behov for å si at jeg mener saksbehandlingstiden i NVE i dag er for lang. Jeg mener at vår egen kapasitet i Olje- og energidepartementet er under konstant forbedring. Det er viktig, det er riktig, og det er noe jeg, og regjeringen, kommer til å ha kontinuerlig fokus på framover: Hvordan kan vi øke kapasiteten, hvordan kan vi jobbe smartere, hvordan kan vi få saker fortere gjennom systemet? Noe av svaret ligger i flere saksbehandlere og økte ressurser, noe ligger i endring av konsesjonssystemet, som vi inviterer Stortinget til å si noe om i neste sak – nettbehandlingssaken – noe ligger i regionale planer knyttet til vindkraft, osv. Jeg tror ikke det finnes ett enkelt svar på hva vi er nødt til å gjøre. Det er summen av alle tiltak og alle strategier vi iverksetter for å nå målet, som kommer til å gi et godt resultat til slutt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Det ville vært mitt mål og min ambisjon – med noen forbehold. For det første ville jeg da anbefalt representanten Meling å levere inn en konsesjonssøknad i et ikke vernet vassdrag. Det øker sannsynligheten for rask saksbehandling betydelig. Jeg tror også det er viktig å ha et godt prosjekt som ikke i for stor grad utfordrer andre hensyn som denne salen legger stor vekt på i andre sammenhenger. Jeg tror det er viktig at det ligger i en del av landet der det er tilgang på nett, og der vi lykkes med å få på plass nettkapasitet i god tid før 2020. Er de tingene på plass, er det mitt mål, min ambisjon og min klare forutsetning at representanten Meling skal få svar i god tid til å kunne bygge ut før 2020.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Jeg er klar over at verna vassdrag er verna vassdrag, men Stortinget har også vedtatt at man skal kunne tillate utbygginger på inntil 1 MW i verna vassdrag, hvis det ikke går på bekostning av de verdiene man ønsker å verne. Så til spørsmålet om samarbeidet med Miljøverndepartementet. Det har jeg hele tiden opplevd som godt og konstruktivt. Jeg tror det er viktig å understreke at Miljøverndepartementet og Olje- og energidepartementet er satt til å ivareta ulike interesser, ulike sektorer, og at det innenfor alle regjeringer – tror jeg – vil være sånn at man til tider målbærer saker med et forskjellig utgangspunkt. Det ligger det ingen dramatikk i; det er sånn vårt system er designet. Jeg har alltid opplevd at samarbeidet mellom OED og MD er godt og konstruktivt. Jeg opplever nå at det er bred forståelse i regjeringen og i Miljøverndepartementet for at vi trenger en kjapp og god konsesjonsprosess for å nå våre felles mål knyttet til fornybar energiproduksjon.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Jeg takker for spørsmålet. La meg begynne med å si at i striden om Hardanger – Sima–Samnanger – savnet iallfall jeg et like klart engasjement fra representanten som han nå legger til grunn når det gjelder nettutbygging lenger nord. Det var ikke så mange som kjempet sammen med regjeringen for å få fram det viktige prosjektet på tid. Når det er sagt: I denne meldingen inviterer vi Stortinget til å legge det såkalte N minus 1-prinsippet til grunn. Det gjelder selvsagt også for Nord-Norge. Jeg er kjent med at Statnett har store planer for å binde de to nordnorske fylkene til sentralnettet. Det som har forandret seg siden sist, er at jeg også er klagemyndighet i disse sakene. Det er viktig å ta den rollen på alvor og sørge for at de klagene som måtte komme inn, blir ivaretatt og behandlet på en skikkelig måte etter de reglene Stortinget har vedtatt. Det har jeg tenkt å gjøre innenfor de prinsippene som nå nedfelles i denne meldingen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Ja, den uttalelsen har jeg et vagt minne om at Høyre har konfrontert meg med i et tidligere replikkordskifte her i Stortinget. Det som i alle høve er tilfelle, er at denne nettmeldingen først og fremst har et nasjonalt fokus. Den varsler et nasjonalt krafttak for å bygge ut eget strømnett, sikre forsyningssikkerhet, sikre tilrettelegging for fornybarløftet og sikre likere priser over hele landet. Så varsler denne meldingen også at det skal skje betydelige grep hva gjelder utvekslingskapasiteten med utlandet. Per dato er det ett konkret prosjekt under utbygging mellom Norge og Danmark. Det skjer nå mens vi snakker. Jeg er kjent med at SydVestlinken er under utarbeidelse, og det er to konkrete kabelprosjekter, et mellom Tyskland og Norge og et mellom Storbritannia og Norge, som ligger i Statnetts investeringsplaner. De planene skal vi ta stilling til når konsesjonssøknad foreligger på vanlig vis. De skal være samfunnsøkonomisk(presidenten klubber) lønnsomme, og i det ligger også begrepet …(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Spørsmålet fra representanten Hjemdal hviler på en forutsetning om at det er uforenlige hensyn å imøtekomme, på den ene siden å bygge ut et moderne sentralnett i luft og på den andre siden viktige hensyn knyttet til landskap, natur og miljø. Jeg mener at det ikke er det. Jeg mener også at historien har vist i de sakene som vi nå har handsamet i den senere tid, både Sima–Samnanger og Aurskog–Sogndal, at vi klarer å ivareta begge deler. Regjeringens kablingspolitikk ligger fast. Det betyr at det i hovedsak er luftspenn som skal benyttes. Det er mest effektivt, det er billigst, og det berører i de fleste tilfellene miljøet minst. Så kan det være enkelttilfeller der det kan komme på tale med kabling av sentralnettet, men den listen ligger ganske høyt.