Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
Jeg vil først takke representanten Høybråten for å bringe på banen en interessant og dagsaktuell sak. Det er ingen tvil om at det bygges ned mye god matjord, men spørsmålet er hva vi kan gjøre for at regnestykket mellom jord som blir bygd ned, og jord som blir tatt inn i matproduksjonen, blir et pluss for ny jord. Først vil Fremskrittspartiet hevde at dagens situasjon skyldes en mer eller mindre feilslått landbrukspolitikk som er drevet de siste 30–40 årene, hvor den enkelte selvstendige matprodusent har vært avhengig av myndighetenes lover og regler samt de økonomiske rammer. Svært lite har vært opp til den enkelte kreative bonde selv. Det er bestemmelser på hvor mye de får produsere, hvilken type mat, om de får drive sammen med andre, og mange, mange andre reguleringer. Vi har lovverk om hvem som får overta en gård, hvem som får kjøpe tilleggsjord, hva tilleggsjorden eller gården skal koste – dvs. makspris i forhold til gårdens avkastning – osv. osv. Dette vil si at den nye kreative bonden ikke får lov til å utvikle seg til det han mener er best. Noen har kalt Norge den siste sovjetstat, og når det gjelder landbrukspolitikken, er jeg langt, ja svært langt på vei enig i dette. Dette ser vi som resultat når vi f.eks. ser hvor mange – eller skal vi si hvor få – bønder vi har i dag. Aldri før har vi hatt så få bønder, og aldri før har vi hatt så få bønder som er heltidsbønder, og det er vel disse vi er mest interessert i – ikke de som har gården som en biinntekt eller som hobby. Jeg tror du blir mest effektiv når du har et yrke som heltidsyrke. Du kjenner gården og gårdens muligheter og de utfordringer den har, og dermed kan du med nytenking få til et bedre resultat enn om du kun bruker noen timer på driften daglig, eller kanskje kun vår og høst. Det har heller aldri i nyere tid vært så få gårder i drift som i dag, og det har heller aldri vært så få antall dekar jord som produserer mat som i dag. Det må dog sies at mengden mat er omtrent som tidligere. Dette skyldes effektivisering, bedre gjødselplaner, bedre utstyr, bedre f.eks. korn- og potetsorter etc. Det eneste som har økt i antall, er antall gårdsbruk med ubebodde hus. Nærmere 40 000 har vi av dem, mens flere hundre tusen nordmenn sier at de kunne tenke seg å kjøpe et småbruk. Romantisk? Ja, kanskje, men det hadde blitt lys i vinduene, husene og tunene hadde blitt brukt og kanskje også blitt pusset opp. Befolkningen hadde økt, og den lokale butikken, bensinstasjonen, idrettslaget, velforeningen – ja, kanskje også skolen – hadde blomstret opp igjen. Men med de tidligere nevnte lover, reguleringer og makspriser, som regjeringen ønsker å styre landets landbruk og distriktspolitikk etter, vil det kun gå én vei, og den ser vi her i dag. Når alt dette er sagt, vil Fremskrittspartiet hevde at all nedbygging av matjord ikke nødvendigvis er negativt. Det avhenger av hva vi bruker den til. I min hjemkommune har vi bygget ned kanskje ca. 100 mål de siste årene i forbindelse med senterutvidelse. Vi har ryddet opp i infrastruktur, fått en liten park, en ny Rema 1000-butikk, en Bunnpris-butikk, en Europris-butikk – og ikke minst nærmere 40 nye leiligheter fordelt på tre bygg, noe som betyr nye innbyggere fra andre deler av landet. Dessuten er det arealer igjen til nye tiltak. Dette bidrar til at kommunen overlever og vokser, og vokser seg til et godt senter, og gjør at også utkantene blir mer attraktive. Jeg tror at nøkkelen til en fornuftig forvaltning av våre landressurser er en endret landbrukspolitikk, hvor vi fjerner og reduserer byråkratiet og dets lover og reguleringer. Vi må oppmuntre og gi rammevilkår til landbruket som gir den enkelte bonde råderett og muligheter til selv å bestemme over sitt yrkesliv og de muligheter et gårdsbruk gir. Vi må oppmuntre til nydyrking. I dag er det et rigid lovverk hvis du skal dyrke mer enn 15 mål. Det må en ja-mentalitet til, og spørsmålet fra saksbehandlere må være: Hva skal vi hjelpe deg med for at du skal nå dine mål? Dette må gjelde på alle områder. Næringskomiteen har nylig vært på reise til Brasil og bl.a. besøkt landbrukseiendommer der. Hva vi opplevde, kan nesten ikke beskrives med ord. Gårdene var store, og da mener jeg store. Den ene vi besøkte, hadde 56 skurtreskere med skjærebord på ni meter i drift og 70 vogntog på ca. 30 tonn nyttelast til å betjene disse. Når man samtidig hørte at de hadde to avlinger i året, og så at jordene var så lettdrevne og flate, at jord og himmel gikk i ett ute i horisonten – da snakker vi landbruk!