Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1998-12-01:
Stortinget behandler i dag et viktig dokument for forebygging av rusmiddelmisbruk og redusert bruk av rusmidler. Det er bred enighet om at kostnadene er svært store ved rusmiddelmisbruk, både menneskelig, helsemessig, sosialt og økonomisk. I likhet med de fleste andre land sliter vi med å finne virkemidler som er tilstrekkelige. Gamle virkemidler er ikke lenger like effektive, fordi mobiliteten er stor i befolkningen, og avstandene mellom landene innskrenkes også i reisetid. Dessuten er den private økonomi sterk, og tilgangen på lovlig alkohol, og ikke minst tilgangen på ulovlige rusmidler, er svært stor. Det er helt på det rene at der de lovlige varene ikke er tilgjengelige, er de ulovlige varene ofte svært utbredt, og her tror jeg vi må slutte å ha skylapper for øynene. Jeg vil ta avstand fra at flere vinmonopolutsalg i distriktene er et liberaliserende tiltak. Flere polutsalg er tiltak for å få alkoholomsetningen inn i lovlige og siviliserte former. Til tross for at statsråden prøvde å motvise det, tror jeg kanskje at noen politikere er ukjent med den kulturen som eksisterer – eller kanskje vi skal si den ukulturen – og det forhold man har til alkohol i mange miljøer rundt omkring i landet. Arbeiderpartiet støtter opp om de forebyggende tiltak som det blir lagt opp til i handlingsplanen. Jeg vil særlig fremheve skolens og de frivillige organisasjonenes viktige rolle. Jeg mener også at det er viktig at ungdom selv engasjerer seg og snakker til ungdom. Men foreldrene har også et stort ansvar, både som rollemodeller for sine barn og også ved å bruke tid sammen med barna sine gjennom hele deres oppvekst. Mange foreldre gjør da også en formidabel innsats og bidrar svært mye, bl.a. i frivillige organisasjoner. Slik bidrar de til å utvikle interesser som kan gi deres barn et meningsfylt livsinnhold. Det viktigste etter mitt skjønn er at vi som samfunn kan skape motkrefter og oppvekstvilkår som kan gi en grunnleggende trygghet, slik at behovet for å flykte inn i rusmiddelmisbruk, faller bort. Men tilgangen på lovlige og ulovlige rusmidler er svært stor i dag, og ungdom i frigjøringsfasen har behov for å prøve ut grenser. Derfor er skolens arbeid så viktig. Den kan bl.a. nå fram til foreldre som i samarbeid kan sette grenser for sine unge, og ikke minst gi foreldrene et realistisk syn på hva som foregår i ungdomsmiljøene, rett og slett lære dem opp til å forstå hva de skal se etter når den unge er i ferd med å havne i misbruk. Jeg har også fått opplyst at det gjennomsnittlig går fire år fra den unge begynner med narkotiske stoffer til foreldrene oppdager det. Jeg tror det er veldig riktig at Stortinget nå går inn for å tillegge kommunene større ansvar for politikken, fordi problemene er i lokalmiljøet. Jeg er kjent med at det i mange kommuner er godt samarbeid, bl.a. mellom politi, skole, sosialkontor og barnevern. Ikke minst kan avholdsorganisasjonene og andre frivillige organisasjoner bidra konstruktivt på lokalplanet, gjerne i samarbeid med offentlige instanser. Det er fortsatt stor oppslutning i Stortinget om Vinmonopolet som alkoholpolitisk instrument, men som saksordføreren fremhevet, må også alkoholpolitikken ha en folkelig forankring og en folkelig forståelse. Det Kristelig Folkeparti og Senterpartiet kaller liberaliserende tiltak, er faktisk svært viktige forslag for å sikre denne ordningen som internasjonalt er en spesialordning. Uten reformer som gjør Vinmonopolet til en moderne og serviceinnstilt organisasjon, vil forståelsen og respekten for ordningen avta. Arbeiderpartiet mener at alkoholomsetningen skal være regulert, men reguleringen må være forståelig for folk og ikke oppmuntre til illegal virksomhet. Til slutt: Jeg er også svært glad for at det er full enighet i Stortinget om en fortsatt restriktiv narkotikapolitikk.