Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-01-20:
Høsten 1990 oppnevnte Kommunaldepartementet et utvalg – heretter kalt Beregningsutvalget – som fikk i mandat å gjennomføre en kartlegging av de kommunale utgifter til bosetting og integrering av flyktninger og personer på humanitært grunnlag. Utvalget er sammensatt av fire representanter fra kommunesektoren og fire representanter fra staten. Utvalget har hvert år siden 1991 lagt fram en rapport om kommunenes utgifter til bosetting og integrering. Rapporten er offentlig og er oversendt Stortinget. Ved bosetting av flyktninger mottar kommunene et tilskudd fra staten til voksenopplæring i norsk med samfunnskunnskap for minoritetsspråklige og et integreringstilskudd som skal dekke kommunesektorens gjennomsnittsutgifter til bosetting og integrering av flyktninger i bosettingsåret og i de fire neste årene. Tilskuddet til undervisning av voksne var i 1998 335 kr pr. undervisningstime og 16 kr pr. deltakertime. Staten dekker utgifter til undervisning inntil 850 eller 3 000 timer pr. person, avhengig av behov. Integreringstilskuddet er i år økt fra 290 000 til 300 000 kr fordelt over fem år pr. flyktning som bosettes i kommunen. I tillegg gir staten ekstra tilskudd ved bosetting av enslige mindreårige, funksjonshemmede og personer over 60 år. I Beregningsutvalgets kartlegging inngår kommunenes utgifter til sosialhjelp, integreringstiltak og administrasjon av disse, samt alle relevante utgifter knyttet til undervisning i norsk med samfunnskunnskap for voksne. I rapporten for 1998 er sosialhjelpsundersøkelsen basert på opplysninger innhentet av Statistisk sentralbyrå og omfatter 95,5 pst. av alle flyktninger bosatt i Norge etter 1. januar 1994, fordelt på i alt 393 kommuner. Kartleggingen av utgifter til integrering og administrasjon gjennomføres i et utvalg av kommuner der det tas hensyn til geografisk spredning, representasjon av små, mellomstore og store kommuner, andel av målgruppen totalt, og at kommuner med både lang og kort erfaring i bosettingsarbeid er representert. I 1998 var 20 kommuner med i kartleggingen, blant dem Oslo, som har vært med i alle kartlegginger siden 1991. 35 pst. av alle flyktninger bosatt etter 1. januar 1994 var bosatt i de 20 utvalgskommunene ved utgangen av 1998. Gjennomsnittlig utbetaling av sosialhjelp pr. flyktning som gir grunnlag for integreringstilskudd i utvalgskommunene, var i 1998 137 995 kr. Gjennomsnittlig utbetaling av sosialhjelp til flyktninger i Oslo kommune lå i 1998 under gjennomsnittet for hele landet. Det samme forholdet gjør seg gjeldende i kartleggingen av utgifter til integreringstiltak og administrasjon. Også her ligger Oslo litt under gjennomsnittet for hele landet. Integreringstilskuddet følger flyktningen i fem år etter bosetting, slik at Oslo og andre tilflyttingskommuner får sin rettmessige del av dette. Etter fem års botid er flyktningene å betrakte som ordinære innbyggere. Nå er antall innvandrere i kommunene tatt med som en av faktorene som danner grunnlag for de ordinære rammeoverføringene, slik at kommuner med mange innvandrere vil få tilført midler på den måten også. Når det gjelder utgifter til opplæring av voksne flyktninger i norsk med samfunnskunnskap, har staten og kommunesektoren ulik oppfatning av hva tilskuddet skal dekke. Beregningsutvalget opererer derfor med to utgiftsbegrep. Staten mener tilskuddet skal dekke utgifter til lærerlønn, administrasjon, læremateriell, reise og barnepass. Kommunesektoren tar i tillegg med utgifter til undervisningslokaler, energi, renhold, vedlikehold m.m. Gjennomsnittlig utgift pr. undervisningstime slik staten beregner det, blir 506 kr, mens det blir 599 kr med de utgiftene kommunene tar med. Utgiftene til undervisning i Oslo kommune lå i 1998 under gjennomsnittet for landet i forhold til begge disse beregningsmåtene. Tilskuddsordningen til undervisning er innrettet slik at tilskuddet blir forskjellig fra kommune til kommune, avhengig av antall elever i klassene. Gjennomsnittlig tilskudd for hele landet var i 1998 på 497 kr pr. undervisningstime. Tilskuddet til Oslo kommune var samme år 532 kr pr. undervisningstime, det høyeste i alle utvalgskommunene. Det er ikke grunnlag for å si at Oslo kommune kommer dårligere ut enn de andre kommunene i landet når det gjelder statlige overføringer til bosetting og integrering av flyktninger. Oslo kommune har i alle år vært representert i Beregningsutvalget som en av fire for kommunesektoren. Oslo er dessuten den eneste kommunen som har vært med som utvalgskommune i samtlige kartlegginger. Oslo kommunes andel av målgruppen er så stor at den har en betydelig innflytelse på de gjennomsnittsutgiftene Beregningsutvalget kommer fram til. I utvalgskommunene for 1998 er det 8 354 flyktninger som omfattes av kartleggingen, og av dem er 3 492, eller nærmere 42 pst., fra Oslo kommune. Rapporten fra 1998 viser etter min mening at Oslo får dekket sine utgifter ved bosetting og integrering av flyktninger. Ved å bruke gjennomsnittsberegninger som grunnlag for størrelsen på tilskuddene vil noen kommuner få mer enn de bruker, og noen vil få mindre. Intensjonen er at dette skal stimulere kommunene til å gjøre et godt integreringsarbeid som gjør flyktningene i stand til å forsørge seg selv så tidlig som mulig, og dermed redusere de offentlige utgiftene. Utfordringen for kommunene ligger derfor i å finne gode løsninger og ta lærdom av de kommunene som lykkes med dette arbeidet. Et fellestrekk i disse kommunene er at samarbeidet mellom arbeidsmarkedsetaten, voksenopplæringen og andre kommunale etater fungerer godt. Regjeringen mener at det arbeidet som blir gjort av Beregningsutvalget, der staten og kommunesektoren er likt representert, gir et godt bilde av kommunenes utgifter knyttet til bosetting og integrering av flyktninger. Utvalgets rapport vil derfor fortsatt danne grunnlag for de statlige overføringer til kommunesektoren i denne sammenheng. Kommunal- og regionaldepartementet vil selvsagt stå til tjeneste med ytterligere opplysninger dersom det skulle være ønskelig. Jeg vil også føye til at vi har en fordelingspraksis. Ved bosetting av flyktninger og asylsøkere følger vi ikke den modellen som Danmark har, men vi har en fordelingspraksis hvor det er en målsetting for Regjeringen å få bosatt flyktninger i flest mulig kommuner. Så er det riktig at svært mange velger å flytte til Oslo etter en periode. Men da er det viktig å få presisert at i henhold til sosialhjelpsloven har kommunene, dersom flyktninger og asylsøkere mottar sosialhjelp, rett til å sende dem tilbake til den kommunen som de kommer fra. Så i utgangspunktet er de som velger å flytte til Oslo etter en tid, mennesker som skal klare seg selv. Det er mennesker som har blitt bosatt i en kommune med integreringstilskudd, med opplæring, og som så, hvis de får et arbeid i Oslo, er å betrakte som en hvilken som helst annen borger som skal forsørge seg selv. Det er også noe av bakgrunnen for at Oslo kommune har lavere gjennomsnittskostnader til bosetting og integrering enn andre kommuner har. Det er mange som flytter hit etter at de har bodd i en annen kommune i en periode. Det er selvsagt ønskelig at det også skal være mulig å få arbeid, og det er selvsagt ønskelig at vi skal ha en god spredning også etter at de fem årene er gått. Men på samme måte som for alle andre som velger å flytte til Oslo for å ta seg et arbeid, må vi også ha respekt for at det er mange innenfor denne gruppen som velger å gjøre det.