Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Det er selvfølgelig mange forhold man nå kunne ha tenkt seg å diskutere med Stortinget. Munn- og klovsykesituasjonen er et naturlig stikkord. Det har i det hele tatt vært spennende oppspill om en bred debatt om EUs landbrukspolitikk. Hvor er den? Hvor går den? Mange av disse temaene er interessante og spennende å diskutere, men i dette innlegget må jeg imidlertid i sterkere grad forholde meg til de sakene som er oppført på Stortingets dagsorden, og jeg vil derfor konsentrere meg om dem, iallfall i innlegget. Jeg vil starte med kort å oppsummere noen hovedpunkter fra redegjørelsen jeg gav til Stortinget den 13. februar, og komme inn på noen nye momenter som har kommet til siden sist. Som jeg sa i redegjørelsen, har vi iverksatt omfattende tiltak som gjør at det er grunnlag for med all den kunnskapen vi har i dag, å konstatere at alt norsk og utenlandsk kjøtt som markedsføres i Norge, er trygt. Dette fordi kontrollen av dyr og kjøtt som skjer både i eksportlandene og her hjemme, er tilstrekkelig. I tillegg til fjerning av kjøttbenmel fra næringskjeden vil jeg særlig nevne testing av alle importerte dyr og fjerning av risikomateriale, såkalt SRM, fra slakteskrottene til både norske og utenlandske dyr. Jeg har også gitt en presentasjon av vår bruk av sikkerhetsklausulen, som viser at vi har nødvendige virkemidler til å sette inn ytterligere tiltak dersom det skulle være grunnlag for det, og har nevnt at sikkerhetsklausulen også er brukt i en rekke sammenhenger. Jeg er glad for at flertallet på Stortinget gjennom sin behandling av Dokument nr. 8-forslaget fra bl.a. stortingsrepresentant Odd Roger Enoksen har sluttet seg til de vurderinger Regjeringen har foretatt, og støtter opp om den linjen Regjeringen har valgt i dette spørsmålet. Når det gjelder nye momenter, vil jeg først nevne den tiltaks- og kommunikasjonsplan som Dyrehelsetilsynet, Næringsmiddeltilsynet, Landbrukstilsynet og Veterinærinstituttet la fram i forrige uke. Planen kom i stand etter et nært samarbeid mellom myndighetene, næringene og forbrukerorganisasjonene. Det er også opprettet en beredskapsgruppe under ledelse av Landbruksdepartementet for å håndtere eventuelle akutte situasjoner. Videre ble det i statsråd sist fredag fremmet en stortingsproposisjon om utgiftsdekningen knyttet til forbudet mot kjøttbenmel i fôr og det utvidede testprogrammet. Jeg vil også nevne en del nye utredninger som er på gang for ytterligere å styrke trygghetsnivået i forhold til forbrukerne: for det første i hvilken grad det er sannsynlig at BSE har spredd seg til sauepopulasjonen, og hvilke tiltak som i så fall vil bli nødvendig å sette i verk for det andre i hvilken grad fjerning av ryggsøylen vil bidra til å senke risikoen for det tredje hvor egnet eller uegnet bruk av kjøttbenmel er som gjødsel eller jordforbedringsmiddel og sist, men ikke minst, videreføring av arbeidet med opprinnelsesmerking av flere kjøttslag enn storfe Siden jeg holdt min redegjørelse om BSE i Stortinget den 13. februar, har ytterligere fire land oppnådd samme status som Norge når det gjelder sannsynligheten for mangel på BSE-smitte. Det er Botswana og Namibia, som vi importerer til dels mye storfekjøtt fra. De to øvrige landene er Swaziland og Nicaragua. Jeg vil komme tilbake til dette med de faglige råd og til spørsmålet om jeg har fulgt dem. Det var også et hovedpunkt i min redegjørelse den 13. februar. Dette spørsmålet er viet stor plass i næringskomiteens innstilling, og jeg vil utdype og presisere dette punktet ytterligere. Jeg har hele tiden holdt meg strengt til de faglige og vitenskapelige råd jeg har fått fra de instanser, både ute og hjemme, som er satt til å foreta en risikovurdering i denne saken. Noe annet ville på sikt skaffet oss uoversiktlige og utilsiktede konsekvenser både i forhold til vår egen hjemmebane og i forhold til våre handelspartnere. Det er Veterinærinstituttet i Norge og EUs vitenskapelige styringskomite som har dannet det faglige grunnlaget for mine vurderinger og de tiltak vi har satt i verk. Jeg har ikke hørt noen kritisere meg for akkurat dette. De rapporter som jeg har fått meg forelagt fra disse institusjonene, kan ikke tolkes som en støtte til et importforbud mot levende storfe fra EU-landene, bortsett fra Portugal og Storbritannia, gitt de andre tiltak vi har satt i verk. Det er derfor overraskende at mindretallet i næringskomiteens innstilling knapt nevner disse institusjonene i sine merknader. Jeg er i det hele tatt noe overrasket og forundret over den tone og linje det er lagt opp til fra mindretallets side i denne saken. Jeg har fulgt de faglige råd som er gitt fra våre ypperste fagmiljøer i Norge og Europa, og jeg har videreført den linje som Bondevik-regjeringen fulgte, både når det gjelder bruk av sikkerhetsklausulen, og når det gjelder spørsmålet om et mulig forbud mot import av levende dyr. At denne regjeringen skulle forholde seg passiv til bruk av sikkerhetsklausulen i EØS-avtalen, vil jeg sterkt tilbakevise. Med basis i nettopp denne klausulen vurderer Regjeringen nå nærmest fra time til time om det vil bli nødvendig å iverksette et importforbud for mat og levende dyr fra hele Europa, men da sett i lys av munn- og klovsykesituasjonen. Jeg vil avslutningsvis få gjenta at jeg er svært tilfreds med den tiltaks- og kommunikasjonsplan som er lagt fram. Jeg har tro på at denne vil være meget godt egnet til å håndtere en eventuell mistanke eller påvisning av BSE i Norge. Jeg legger også stor vekt på at kommunikasjonselementet i planen er rettet mot alle berørte etater og næringer, og ikke minst mot offentligheten og publikum. Jeg ser det som en av de viktigste oppgavene for meg i tiden framover fortsatt å holde en åpen linje og dialog med næringene og forbrukerne. Dersom en ser på forbrukernes atferd i markedet og undersøkelsen fra MMI som ble presentert i forrige uke, ser det ut som vi har fått bekreftet at myndighetenes håndtering av spørsmål omkring matvaretrygghet har fått alminnelig tilslutning blant folk flest. En kan endog registrere en økning av trygghetsfølelsen generelt det siste halvåret, selv om en samtidig – naturlig nok – har kunnet registrere en viss økt uro med hensyn til BSE. Når en betrakter denne situasjonen opp mot det en kan registrere i nesten alle andre land i Europa, synes jeg dette er positivt. Jeg har også lyst til å si at det er klart at det ikke er enkelt å kommunisere trygghets- og sikkerhetstiltak i den situasjonen som vi nå er i. På den ene siden debatterer vi i dag hvilke tiltak som er nødvendig å gjennomføre knyttet til kugalskap, BSE. Det er en sykdom som de faglige myndighetene sier ikke er en smittsom sykdom i tradisjonell forstand. Det er en sykdom som smitter ved at dyr spiser infisert fôr, og som også kan smitte fra ku til kalv. Det kreves egne faglige tiltak for å iverksette forebygging mot den sykdommen. På den andre siden diskuterer vi tiltak for å forhindre spredning av kanskje den mest smittsomme dyresykdom som finnes i verden, og det krever selvfølgelig et helt annet sett av reaksjoner enn det første. Derfor har det for meg hele tiden vært så avgjørende viktig å si at jo, jeg tar det politiske ansvar som er knyttet til de beslutninger som fortløpende må tas her, men vi må basere de politiske beslutningene på de faglige råd vi får. Derfor har jeg strengt holdt meg til å spørre Veterinærinstituttet veldig nøyaktig og presist om hvilke risikovurderinger som ligger til grunn for f.eks. tiltak mot BSE. Jeg har også fulgt de faglige rådene jeg har fått fra det organet som har som oppgave å gi risikovurderinger til myndighetene i disse krevende spørsmålene, på samme måte som vi nå ber om faglige vurderinger av tiltak knyttet til å forhindre spredning av munn- og klovsyke. Vi er selvfølgelig også innstilt på fullt ut å følge de faglige rådene vi får på det området, selv om en del av de tiltakene vi drøfter, av enkelte blir karakterisert som noe av det mest dramatiske vi har gjennomført i Norge etter siste verdenskrig.