Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-11:
Jeg er glad for at justiskomiteen støtter hovedtrekkene i departementets forslag til ny § 204 a i straffeloven. Det er viktig at vi står samlet i kampen mot seksuelt misbruk og utnyttelse av barn. Det er gledelig at vi nå får et eget straffebud, og at vi alle er enig i at begrepet «barnepornografi» gir gale assosiasjoner og derfor ikke skal brukes. Komiteen er enig med departementet i at den nye bestemmelsen også bør ramme det å «anskaffe» og «planmessig gjør seg kjent med» skildringer som seksualiserer barn. Dette er praktisk viktige utvidelser av bestemmelsens anvendelsesområde og effektive virkemidler i bekjempelsen av spredning og omsetning av slikt materiale via Internett. Jeg registrerer at komiteen har valgt en annen ordlyd enn den departementet opprinnelig foreslo for den nye bestemmelsen. Komiteen ønsker at lovteksten skal gi uttrykk for at skildringer som seksualiserer barn, er overgrep mot barn. Den ønsker derfor å betegne det straffbare materialet som «fremstilling av seksuelle overgrep mot barn eller fremstilling som seksualiserer barn» framfor «kjønnslige skildringer som gjør bruk av barn», slik departementet foreslo. Jeg er enig med komiteen i at skildringer som seksualiserer barn, i mange tilfeller dokumenterer overgrep mot barn. Også selve framstillingen kan oppleves som et overgrep for dem som rammes. All befatning med materiale som seksualiserer barn, representerer en seksuell utnyttelse av barn. Etterspørselen etter slikt materiale legger også grunnlag for nye overgrep. Når departementet ikke brukte en kobling til overgrep i selve lovteksten, var dette ut fra en bekymring for at domstolene i praksis kunne tolke dette som et tilleggsvilkår for anvendelse av bestemmelsen. For øvrig er det også slik at selve overgrepshandlingene vil rammes av andre og strengere straffebud, f.eks. voldtekt, incest eller seksuell omgang med mindreårige. Straffebestemmelsen i § 204 a er ment å rette seg mot andre sider ved seksuell utnyttelse av barn, nemlig det å befatte seg med materiale som skildrer barn på en seksualisert måte. Det er imidlertid ingen innholdsmessig forskjell mellom departementets og komiteens forslag på dette punkt. Komiteen har da også slått fast i innstillingen at det ikke er meningen at færre tilfeller enn etter gjeldende rett skal være omfattet av den nye bestemmelsen. Jeg vil understreke at vi i mål og intensjoner er samlet i denne saken. Den nye straffebestemmelsen betyr en styrking av vernet mot seksuelle overgrep mot barn. Bestemmelsen skal bli et effektivt middel i kampen mot misbruk og utnyttelse av barn. I den forbindelse setter jeg pris på at komiteen har merket seg det initiativet jeg tok i samarbeid med Kripos, Redd Barna og Telenor, for å få utviklet et filter som stenger tilgangen til internettsteder som inneholder skildringer som seksualiserer barn. Jeg skal også kommentere dette ytterligere, for det går rett i kjernen av det komiteen ber om. Det som er poenget her, er at dette initiativet resulterte i at jeg rett og slett samlet ti norske borgere rundt et bord to ganger. De ti norske borgerne hadde det til felles at de representerte mobilselskaper, kortselskaper, internettleverandører, og de sitter i fellesskap nettopp på dette kopisystemet som Internett er, dette distribusjonssystemet som Internett er, og de betalingsformer som knytter seg til kort, og den teknologi som knytter seg både til Internett og til mobil. Men de har også en annen ting til felles, og det er at de alle sammen er borgere i dette landet, og de er pårørende til barn. Enten er de det direkte, eller så kjenner de noen som er det. Det som jo er styrken i Norge når man samler mennesker på denne måten, er nettopp å gjøre det komiteen gir uttrykk for, nemlig å mobilisere borgere til å ta ansvar. Fordi dette forumet, etter å ha møttes en gang, slo fast – skal vi si – de etiske spillereglene for hva man ikke godtok, og neste gang kom tilbake og fortalte hva de hadde gjennomført av praktiske tiltak, bl.a. dette filteret, skal jeg selvfølgelig gjøre det jeg allerede hadde tenkt, men som komiteen kommer med et sterkt oppmuntrende tilrop til, nemlig fortsette å samle forumet for å diskutere ytterligere praktiske tiltak, og da med den grunninnstilling som komiteen har, at vi trenger straffebud, men vi trenger også en mobilisering av ansvarlige borgere. Jeg er også enig med komiteen i at en slik mobilisering av ansvarlige borgere er det jo Redd Barna som har stått for, både nasjonalt og internasjonalt på tvers av landegrensene, for at man skal kunne tore å si fra om det som er galt. Det er også slik at her skal man være vitne på vegne av dem som er de svakeste av alle, og som nettopp blir vanvittig sårbare når voksne misbruker tillit og det som verre er. Så selve den grunnholdningen som komiteen her gir uttrykk for, tror jeg på, og jeg har ved praktisk livserfaring konstatert at den gir resultat, og jeg tror at den vil fortsette å gjøre det. Jeg har også merket meg at komiteen på en saklig måte har reist en rekke andre problemstillinger som vi skal se på, og jeg skal gjøre det med et åpent sinn, for jeg føler at vi har en felles intensjon om å gjøre det vi kan gjennom holdningsmobilisering og bruk av loven og straffeloven på en klok måte, for å sørge for at ingen skal utnytte barn seksuelt. Her står vi bredt samlet, og det er bra at vi kan gjøre det slik i et lite land.