Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Jeg takker også veldig for at representanten Werp reiser denne saken. La meg først si: Denne salen viser litt mangel på interesse for dette temaet, og det uroer meg nesten aller mest. Samfunnet vårt er faktisk i en ekstrem – og jeg vil nesten si radikal – endring. Det går fortere og fortere. Det er AI, kunstig intelligens, det er VR, virtuell virkelighet, og vi står nå i Stortingets sal, stedet hvor lovene for dette landet vedtas, men vi er altså ikke i stand til å være i forkant. Hver time endres ulike deler av dette temaet. Endringer fra statens side tar for lang tid, og det har ingenting med politikken å gjøre – tverrpolitisk tar det for lang tid. Representantenes forståelse for cyberområdet og utfordringene er ikke alltid god nok. Ikke sjelden logger våre representanter fra Norge seg på usikre, åpne nettløsninger i utlandet på kafeer, hoteller osv. Ja, til og med under en valgobservasjon i Ukraina var det representanter som logget seg på åpne nett. Det sier vel egentlig alt. Holdningsendringer må til. Det har blitt bedre, men det er fremdeles absolutt ikke godt nok. Fremdeles er det mange av oss som krever å få bruke smarttelefoner og iPad-er linket til Stortinget på reiser i usikre land. Jeg husker forrige periode, da satt jeg i justiskomiteen med representanten Werp, og vi fremmet et enstemmig forslag til presidentskapet om at alle nye representanter skulle gå gjennom en opplæring om datasikkerhet. Det ble avslått av presidentskapet med den begrunnelse at alle representanter har jo en innføring i bruk av IKT. Ergo: En har ikke forstått problemet. Jeg var i St. Petersburg for et par dager siden med temaet terror og kontraterror. Kanskje litt paradoksalt, men det var nå sånn. Der var også cybertematikken oppe. Det er viktig for oss å stå rett i ryggen og påpeke utfordringene innen dette området. For Norge ligger, som flere har sagt, helt på topp i bruk av teknologi. Men vi ligger også helt på topp med tanke på naivitet og tillit til det offentlige. Hacking og skjæringspunktet mellom cyberkrig og cyberterror – hvem står bak? Andre stater, kriminelle nettverk, radikale miljøer – hva skal vi tro på? Det kan bli en gråsone som ikke blir ivaretatt, hvor det framkommer at det er noe som oppstår i Norge, men som oppstår i utlandet, eller motsatt. Vi snakker om falske nyheter. Det finnes også falsk hacking. Hva skjer så? Ta f.eks. luftrommet: Hvis det i luftrommet ser ut som om det er et angrep på gang, vil motsvaret være at en ser at en har et angrep på gang og sette inn mottiltak, men det er falske nyheter, falsk hacking, falsk terror. Hvordan er det med pacemakere og å hacke en pacemaker på en viktig person? Ja, ikke noe problem i dag. Autonome kjøretøy – hacking er ikke noe problem. Vårt nye F-35 – en flyvende datamaskin – hacking er ikke noe problem. Jeg er fullstendig klar over at jeg nå tar de litt store setningene, og at det finnes backup, men vi er fremdeles ikke gode nok. Vi må utdanne flere cyberkrigere, og det høres radikalt ut, men det må vi. Vi må ha et bedre samarbeid mellom privat og offentlig næringsliv. Vi vet at droneproblematikken ruller på oss, vi vet at kritisk infrastruktur innenfor energi, finans og andre områder gir oss et framtidsscenario som vi helst ikke vil tenke for mye på, men det må vi. Vi har hybrid terror, og vi har hybrid krig. Det digitale grenseforsvaret vil komme. Vi er opptatt av det, og alle må ta ansvar. Vi må hindre fragmentering, vi må få til en tydelig ansvarsplassering. Og sist, men ikke minst: Vi må ha forebygging i alle ledd.