Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-05-14:
Det er godt for sakens skyld at Clinton har forlatt bygningen, men jeg kan ikke se at oppmerksomheten om innleggene øker i nevneverdig grad av den grunn. Den redegjørelsen vi diskuterer i dag, kan for så vidt være bra til sitt bruk. Den gir et bilde av en forvaltning som bl.a. gjennom eNorge-prosjektet arbeider for at offentlig sektor skal tilby IT-baserte tjenester og saksbehandling. Enkeltmenneskene og næringslivet skal kunne rapportere, fylle ut søknadsskjemaer og samhandle med det offentlige gjennom IT. Det er bra, og det vil bidra til å øke bruken av IKT-løsninger i hele det norske samfunnet. Også Regjeringens handlingsplan for bredbåndskommunikasjon er positiv. Men her er det avgjørende at tempoet står i forhold til målsettingen om at det skal være gode markedstilbud om tilknytning til bredbåndsnettet til grunnskoler og videregående skoler, folkebibliotek, sykehus og kommuneadministrasjon innen 2002, og til alle norske husstander innen utgangen av 2004. Høyre slutter seg til at utbyggingen av bredbåndsnettet i første rekke må være markedsdrevet. Men dersom markedets etterspørsel ikke er tilstrekkelig, har det offentlige et ansvar for å stimulere etterspørselen. I Sverige, som har valgt en noe annen fremgangsmåte enn Norge, har kommunene et ansvar for å koordinere og stimulere etterspørselen i sine kommuner. I Norge spiller kommunene så langt jeg har kunnet se, en mer passiv rolle. Jeg forventer at målsettingen om å gi sentrale offentlige institusjoner et godt bredbåndstilbud innen utgangen av 2002, oppfylles, og at Regjeringen har en strategi for hvordan målsettingen skal oppnås også dersom offentlig og privat etterspørsel ikke er tilstrekkelig. Har en f.eks. vurdert offentlige anbudsrunder for utbygging i områder med utilstrekkelig markedsmessig etterspørsel? Som jeg sa, er den IT-politiske redegjørelsen bra til sitt bruk. Det mest interessante er derfor hva som ikke står i redegjørelsen. Omtalen av utviklingen av IKT-næringen og næringslivets bruk av IT-løsninger er nesten fraværende. Det mest konkrete er en lovnad om økt vektlegging av kjønnsperspektivet i SNDs virksomhet. Det kan være vel og bra, men er neppe tilstrekkelig for bedrifter som vil vite hva som er rammebetingelsene til neste år, for ikke å snakke om de neste fem–ti årene. I OECDs siste halvårige rapport, som for så vidt talere før har referert fra, om de økonomiske utsiktene i verdensøkonomien og i medlemslandene, slås det fast at Norge ikke er i stand til å omsette økt bruk av IKT i produktivitetsvekst på samme måte som våre handelspartnere. Norges satsing på IKT gir rett og slett mindre uttelling enn andre lands satsing på IKT. Samlet anslås det at produktivitetsveksten og dermed den økonomiske veksten i Norge i årene framover blir liggende markert lavere enn i våre konkurrentland. Dette ser overraskende nok ikke ut til å oppta Regjeringen. Det er liten grunn til å være fornøyd med informasjonsteknologiens gjennomtregningskraft i det norske samfunnet hvis innsatsen gir mindre resultater her enn andre steder. En drøfting av hvorfor det er slik, burde stått sentralt i en IT-politisk redegjørelse. Isteden har Regjeringen valgt å presentere et glansbilde med begrenset operativ politisk verdi. Hva som er årsakene til at Norge ikke får så mye igjen for IT-investeringene, er ikke lett å svare på, men manglende omstillingsvilje i offentlig sektor, et arbeidsmarked hemmet av stivbeinte reguleringer og manglende satsing på forskning, og særlig på anvendt bedriftsbasert forskning, kan være noen av årsakene. Dette er også områder der Regjeringen kommer til kort. Det står i redegjørelsen at IT er en av de prioriterte oppgavene i norsk forskningspolitikk. Likevel valgte Regjeringen å ikke følge opp Hervik-utvalgets forslag til stimuleringsordninger for næringslivets egen FoU-innsats, en ordning som virkelig kunne bidratt til å omsette kunnskap og forskningsresultater til kommersielle produkter og bedre tjenester. I redegjørelsen sies det også påfallende lite om hva slags rammebetingelser som skal til for å legge til rette for utviklingen av konkurransedyktige og dynamiske IKT-bedrifter i Norge. Det står ingenting om hvordan Regjeringen vil legge til rette for at neste Nokia skal kunne etableres i Norge, og jeg tror jeg vet hvorfor. Regjeringen har nemlig valgt den motsatte politikk. I stedet for å velge en politikk for vekst og nyskaping har Regjeringen valgt en politikk for utflytting og stagnasjon. I statsbudsjettet for 2001 foreslo Regjeringen massive skatte- og avgiftsskjerpelser for næringslivet. Både dobbeltbeskatningen av utbytte og forverringene i avskrivningsreglene representerer kraftige forverringer i IKT-næringens rammebetingelser. Den foreslåtte konjunkturavgiften, som tilsvarte en økning i arbeidsgiveravgiften på 1,5 pst., ville rammet en arbeids- og kunnskapsintensiv næring spesielt hardt. Skal Norge ha noen mulighet til å lykkes og utvikle en IT-næring der både små IT-bedrifter og industrielle motorer som Nokia og Ericsson har mulighet til å lykkes, må Norge fremstå som et attraktivt land for investeringer og utvikling av nye ideer og virksomheter. Den sittende regjering har vist at den ikke mestrer denne oppgaven. Informasjonsteknologien og globaliseringen har ført til at nye bedrifter i dag etableres og gamle avvikles i et høyere tempo enn før. Utviklingen stiller store krav til omstilling, men byr faktisk også på store muligheter for land som greier å utvikle et klima for nyskaping og entreprenørskap. Her ligger hovedutfordringen for IKT-nasjonen Norge. For at vi skal oppfattes som et jevnbyrdig investeringsområde der gründere og investorer ønsker å satse og starte ny virksomhet, må norske rammebetingelser være konkurransedyktige, ellers hjelper det ingenting. Det må være gode grunner til å velge Norge fremfor andre etableringsland. Vi må ha noe mer å by på enn flott natur. Stikkord er: en høyt kvalifisert arbeidsstokk med ferdigheter næringslivet etterspør, gode rammebetingelser for forskning, en oppdatert elektronisk infrastruktur og konkurransedyktige skatte- og avgiftsbetingelser. Enkelte ting koster mindre enn andre. Bevilgninger er én ting, men å vise initiativ til å gjøre endringer i offentlig sektor tror jeg vil være helt avgjørende. Jeg vil vise til en artikkel i norske sivilingeniørers fagblad, der det i siste nummer ble beskrevet de hinderløyper man må gjennom for å få eksperter til Norge. Jeg tror det er mye å gjøre på dette området bare med å etablere en holdning, og de kommunene som statsråden selv nevner i sin utredning, viser at noen kommuner går foran andre. Jeg tror det er mulig for Norge å delta i europamesterskapet for etablering av IKT-bedrifter. Jeg tror at der det i dag tar fire måneder hva gjelder å gi en arbeidstillatelse, må det være mulig å si at vi har en målsetting om én måned f. eks. Det vil nødvendigvis ikke koste all verden. Det Regjeringen har foreslått på dette området, og som for så vidt Kosmo også nevnte i sin redegjørelse, er skritt i riktig retning, men jeg tror det er helt avgjørende for oss å ha dette i fokus for at vi skal kunne være attraktive for internasjonale etablerere og arbeidstakere som kommer fra andre land.