Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
Jeg har i likhet med representanten Dagrun Eriksen merket meg debatten i media om tidsklemma. Det er grunn til bekymring dersom småbarnsforeldre opplever et sterkt tidspress i hverdagen. Tidsklemma betegner skvisen mellom arbeid og familie. Svært mange småbarnsforeldre yter på to arenaer samtidig, både hjemme og i arbeidslivet. Jeg mener nøkkelen til å finne en god balanse mellom arbeid og familie er likestilling og valgfrihet. Regjeringen vil at menn og kvinner skal ha lik mulighet til å kombinere omsorgsoppgaver i hjemmet med arbeid. Samtidig understreker vi betydningen av valgfrihet. God familiepolitikk må bygge på respekt for at den enkelte familie selv er nærmest til å avgjøre hvordan deres hverdagsliv bør innrettes. Regjeringen har fulgt opp dette gjennom en satsing på barnehager og økning av kontantstøtten og ved å foreslå tiltak for å bringe fedre enda mer med i omsorgen for egne barn. I debatten har det vært reist spørsmål om hvorvidt det eksisterer en tidsklemme. Det har vært påpekt at foreldres opplevelse av tidspress ikke skyldes flere timer på jobb. En ny undersøkelse fra Statistisk sentralbyrå viser at det har vært en nedgang i småbarnsforeldrenes faktiske arbeidstid. Dette gjelder både for mødre og for fedre. Lengre arbeidsdager kan derfor ikke være hele årsaken til barnefamiliers tidsproblemer. Forskeren Anne Lise Ellingsæter mener årsaken i stedet kan være å finne i et grådigere arbeidsliv, hvor kravene til innsats og effektivitet er høye. Samtidig møter foreldre økt krav om å legge til rette for barns utvikling. I dag er store deler av barns fritid knyttet til organiserte aktiviteter. Det krever at foreldre kjører barna til og fra aktiviteter, gjerne flere ganger ukentlig. Dessuten er moderne småbarnsforeldre aktive, de ønsker å kombinere arbeid, barn og partner og egen fritid. Kanskje handler småbarnsforeldrenes tidspress også om en forventningsklemme? Vi lever i et samfunn med fokus på vellykkethet, og det er lett å segne om under kravene. Småbarnsperioden er en krevende tid, og mange foreldre opplever at det er nødvendig å justere tidligere prioriteringer og krav. Overgangen fra å være to til å bli tre kan være stor for mange par. Regjeringen fremmet i familiemeldingen forslag om gratis samlivskurs til alle når de får sitt første barn. Et samlivskurs inneholder sentrale elementer om hvordan det positive i parforholdet kan styrkes, slik som forpliktelse, vi-tenkning, langsiktighet og vennskap. Slike verdier får ofte mer innhold og mening når man har fått et barn sammen. Et samlivskurs vil gi nybakte foreldre et godt utgangspunkt for i fellesskap å ta ansvar for sin nye livssituasjon. Og man vil jo også bruke mindre tid hvis man klarer å kommunisere bedre når det gjelder konflikter, som faktisk kan kreve ganske mye tid og krefter av familiene. Departementet jobber nå med hvordan disse samlivskursene skal følges opp. Det er likevel viktig at vi ikke reduserer småbarnsfamiliers tidspress til kun et spørsmål om prioriteringer innad i den enkelte familie. Regjeringen ønsker å gi den enkelte familie handlingsrom. Vår oppgave er å legge forholdene best mulig til rette for at foreldrene kan velge ut fra sin konkrete situasjon og sine egne prioriteringer. Barnehagen er f.eks. viktig for at foreldre kan kombinere yrkesdeltakelse med en god og stabil barneomsorg. Regjeringen arbeider for å nå full barnehagedekning, og fra 1. mai i år innføres trinn 1 av maksimumsprisen. Foreldre som ønsker mer tid til barna i småbarnsperioden, skal gis økonomisk mulighet til dette. Kontantstøtten er derfor et viktig bidrag til at flere kan ha mulighet til å velge å arbeide mindre og være mer hjemme med barna. Regjeringen vil også styrke småbarnsforeldrenes valgfrihet ytterligere, og i familiemeldingen foreslo vi en videre økning av kontantstøtten. Kontantstøtten ble også økt, fra 1. august 2003. I en krevende småbarnsfase er det viktig at begge foreldrene tar sin del av ansvaret. I dag tar fedre mer aktivt del i omsorgen for egne barn, men det er fortsatt i hovedsak mødrene som foretar tilpasninger mellom omsorg og arbeid. Få fedre tar permisjon utover fedrekvoten, og få fedre arbeider deltid. En større grad av likestilling på hjemmearenaen handler om flere forhold. Det handler selvfølgelig om at mor må slippe far til – og gjør vi det? Det handler om at far må være seg sitt ansvar bevisst, og det handler om at arbeidslivet må akseptere at også menn er omsorgspersoner. Det norske arbeidsmarkedet er kjønnsdelt, både horisontalt og vertikalt. Menn og kvinner arbeider i ulike sektorer, og i lederstillinger finner vi i all hovedsak menn. Mange fedre møter liten forståelse fra arbeidsgiver når de ønsker å prioritere familie. Erfaringene med fedrekvoten viser at en øremerket periode til far har hatt svært positiv effekt både i forhold til fordelingen mellom mor og far og i forhold til arbeidslivet. Regjeringen mener derfor det er nødvendig med en ytterligere styrking av fedres rett til fødselspenger. I familiemeldingen foreslo vi derfor følgende: Fedre bør gis rett til lønnskompensasjon basert på egen opptjening under fedrekvoten. Alle fedre bør gis rett til fire ukers pappapermisjon basert på egen opptjening. Pappapermisjonen, fedrekvoten, utvides. Det er helt grunnleggende at vi som ansvarlige politikere tar tidsklemma på alvor. For en stund tilbake leverte Pensjonskommisjonen sin innstilling. Den norske befolkningen er en aldrende befolkning. Dette skyldes fallende fødselstall og høyere forventet levealder. Som en konsekvens av denne utviklingen vil utgiftene til pensjoner øke dramatisk. For å oppfylle våre framtidige pensjonsforpliktelser er det selvfølgelig viktig at så mange som mulig kan delta i arbeidslivet. Det norske samfunnet trenger arbeidskraft i dag og i morgen. I dag er Norge på europatoppen når det gjelder både andel yrkesaktive mødre og fruktbarhet. Det er viktig at vi også i årene framover klarer å legge til rette for denne unike kombinasjonen. Vår framtidige velferd er uløselig knyttet til småbarnsforeldres innsats. Et samfunn som ikke tar småbarnsforeldres situasjon på alvor, setter sin framtidige velferd i fare. Så vil jeg svare på representanten Dagrun Eriksens spørsmål om en rundebordskonferanse kan være et godt forslag. En slik konferanse ser jeg veldig positivt på. Jeg synes det er et godt initiativ og et godt forslag. Det kan bl.a. være en god anledning til å utfordre arbeidsgiversiden på deres holdninger til mannlige arbeidstakere og menn som omsorgspersoner. Forskning på fedrekvoten har vist at den fungerer som en nødvendig grensesetter overfor arbeidslivet. Gode velferdsordninger rundt barnefamiliene er viktig, men kan ikke alene løse tidsproblemene. Det er helt nødvendig at også arbeidsgiver kommer på banen, særlig i forhold til fedrene. Det er også nødvendig å fokusere på familienes egne prioriteringer og tilpasninger. En slik konferanse kan samle partene i arbeidslivet, både fra arbeidsgiversiden og fra arbeidstakersiden – foreldreorganisasjoner, f.eks. Norges Kvinne- og Familieforbund, AFFO, F2F mfl. og forskere på familie- og arbeidsliv. Samfunnsforskerne Anne Lise Ellingsæter og Arnlaug Leira kan være aktuelle navn. De har redigert antologien «Velferdsstaten og familien: utfordringer og dilemmaer», som faktisk utkommer i neste uke. Dette synes jeg er et spennende forslag. Faktum er at jeg gleder meg veldig til denne rundebordskonferansen.