Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-08:
SVs viktigste satsing i næringspolitikken ligger i skole og utdanning. Den viktigste faktoren som avgjør om vi skal lykkes, er om vi har riktig og nok kompetanse. For den enkelte er det avgjørende for å ha kontroll over sitt eget liv. Den andre bærebjelken er forskning og utvikling, og å bygge opp fond for å fremme framtidsnæringer innen eksempelvis miljøteknologi, energiøkonomisering, miljøvennlig transport osv. Den handlefriheten som oljeformuen gir oss, må vi bruke mer aktivt til å investere i framtida. Den tredje strategien er en god offentlig sektor – det er hovedinfrastrukturen også for næringslivet. SV vil bidra mye mer når det gjelder å bygge opp, og så ønsker vi å omfordele sterkere når høsten er god. Vi vil også bruke arbeidsmarkedstiltakene aktivt og satse på tiltak og kvalifisering. Det vil bli et gode for næringslivet. Vi ønsker også mindre skatt på arbeid og mer skatt på kapital, og vi vil senke arbeidsgiveravgiften. Fremdeles står vi helt alene om å ville beskatte gratispassasjerer som mottar skattefritt aksjeutbytte. Dobbeltbeskatning av arbeid er et faktum. Skatten blir redusert for alle nå, unntatt for de syke, og som vanlig får de rike mest. I budsjettdebatten i fjor var Senterpartiet enig med oss i at dette var et stort problem, men at det var litt vanskelig å løse det i praksis. I en periode i sommer var også Arbeiderpartiet enig med oss i dette, men da det ble alvor, trakk de seg. Slik spilles viktige prinsipper for rettferdig fordeling utover sidelinjen i den politiske debatten. Jeg vil igjen minne om at den store trusselen mot norsk økonomi, norsk næringsliv og norske arbeidsplasser som ligger i valuta- og børsspekulasjon, må føre til at vi griper til tiltak mot den. Med et tastetrykk kan bedrifter og lands økonomi rives over ende. Det er rart at det ikke er en hovedsak i næringsdebatten. Det er underlig å være vitne til at gamblermentaliteten får lov til å dominere så kraftig, at myndighetene ikke tar mer ansvar for å sikre eiendom og verdier gjennom aktivt å fremme tiltak mot spekulasjon. Så til de enkelte ordningene. SV ønsker å styrke ordninger som bedriftene og næringslivet etterspør. Bedriftsrådgivningen f.eks. har ligget oss på hjertet, og det gjør den også i år, slik som i fjor. Det er et viktig tiltak for bedrifter i oppstartingsfasen som skal tilpasse seg og henge med i utviklingen. Det blir nå varslet en omlegging av bedriftsrådgivningen. Den skal ut på anbud. I tillegg til det var posten i utgangspunktet redusert fra departementets side og nullet ut i komiteen. Slik jeg ser det, vil omleggingen bety et redusert offentlig engasjement og større utgifter for bedriftene. Det vil bli en dårligere ordning for bedriftene i utkantene fordi man skal legge dette ut på anbud, og der er det ikke mange rådgivningsfirmaer som kan konkurrere om slike oppdrag. De rådgivningsbedriftene som ligger i sentrale strøk, har faktisk heller ikke alltid kompetanse til å gi gode råd til utkantene. Denne posten bør økes, og de offentlige rådgivningsinstansene som vi har nå, bør kunne beholdes i de områdene av landet der de trengs. Skattelette hjelper som sagt ikke bedrifter som ennå ikke har begynt å tjene penger, og støtten bør derfor kanaliseres dit. Så ønsker vi å beholde støtten til skipsverftsindustrien fordi vi mener at det er et viktig satsingsområde. Videre ønsker vi noen endringer – ganske radikale – i SND-systemet. Det gjelder kap. 2425, Statens nærings- og distriktsutviklingsfond(SND) og fylkeskommunene. Der er ordningen nå slik at pengene sendes til fylkeskommunen, som så må sende 100 pst. til SND. Så kan fylkeskommunen søke om å få opp til 20 pst. av denne bevilgningen tilbake hvis de produserer enda flere papirer og enda flere planer. Det er en umulig budsjettsituasjon både for SND og for fylkeskommunene. Ingen vet ved årets begynnelse hva de har å rå over. Den som skal gjennomføre planer, må ha en egen økonomisk ryggrad så de kan bidra til at planene kan bli satt ut i livet. Derfor foreslår vi en endring som betyr at de 20 pst. som det nå er rom for i budsjettet, blir liggende i fylkeskommunen. Og så har vi et forslag om en prinsippendring av systemet, der det blir fylkeskommunene som får disse midlene og sjøl velger hva slags samarbeidspartnere de ønsker. De kan bruke SND, slik som i dag, 100 pst. hvis de vil det, men de kan også bruke midlene til å gjennomføre andre tiltak på de områder de mener er viktigst. (SND) Så til landbruk. SV fremmer en rekke forslag på landbruksområdet som er innspill til stortingsmeldingen som skal komme til neste år. Hovedinnspillet går på at vi trenger en omlegging av norsk landbruk i økologisk retning, og hovedbegrunnelsen for å beholde norsk landbruk må være at vi skal produsere mat. Det er mange gode tilleggsbegrunnelser, men hvis vekten på matproduksjon reduseres, vil vi ikke klare å holde oppe de andre områdene, som distriktspolitikk, bosetting, kulturlandskap osv. Norge har fordeler og ulemper som matprodusent. Vi ønsker å beholde fordelene, og så ønsker vi å redusere ulempene og holde dem ute. Vi kan aldri klare å konkurrere på like vilkår når det gjelder volum og pris, med land som har langt varmere klima, store arealer, store markeder og fabrikkmessig produksjon. Vi må gjøre det annerledes og satse på det. Det vil være både miljømessig og etisk mye riktigere, og da må vi vri hele landbruket over i økologisk retning. Vi må satse på rein mat og etisk dyrehold. I dette perspektivet er det viktig å styrke dyrehelse og næringsmiddeltilsyn, grensekontroll og vern mot smitte på dyr og planter. Vi har ikke vært flinke nok på dette området til nå, og SV frykter at veterinæravtalen og WTO påtvinger oss økt handel og ved det økt smittepress og mindre muligheter til å velge sjøl hva slags kontroll vi trenger. Da reduseres mulighetene våre til å utvikle norsk landbruk til det det kan være, nemlig produsent av rein mat. For når smitte først har kommet inn, er skaden svært ofte uopprettelig. I stortingsmeldinga som kommer, må vi gjøre klare valg når det gjelder i hvilken retning vi ønsker norsk landbruk skal gå. Det bør bli i økologisk retning. Vi fremmer forslag om det, og vi må også få opp markedet for økologisk mat og få det som produseres, fram til forbruker. For et år siden stod jeg her og fortalte om min ferd gjennom matbutikken, at jeg nesten aldri fant økologiske produkter, og hvis jeg fant dem, var de lite delikat presentert og svært dyre. Slik kan det ikke fortsette. Hvis etterspørselen skal møtes, må tilbudet økes. Det må satses. Produksjonen må oppmuntres, og varene må omsettes som økologiske – noe som ikke alltid skjer nå. De må være lett tilgjengelige og presenteres på en innbydende måte. Andre produkter som markedsføres, har store markedsføringsbudsjetter bak seg, og man vet hvordan man skal markedsføre for å få opp etterspørselen og derigjennom produksjonsvolumet. Når volumet er oppe, kan man se på om det er riktig å ta ut merprisen i markedet og på hvordan den merprisen er. Men å hevde dette som prinsipp nå mens dette er en bitte liten nisje som nesten ingen bidrar til å hjelpe fram, blir feil. Vi ønsker altså et helt annet regime på landbruksområdet. Jeg vil gi et eksempel til på en politikk som må snus. For eksempel ber SV i forslaget om en plan for økt bruk av utmarksbeite. En av grunnene til det er at det produserer kjøtt på økologisk vis. For eksempel er det nå slik at hvis man tar inn et lam fra beite og leverer det rett til slakteriet, og det veier lite, kan man risikere å få veldig lav pris for dette lammet, sjøl om det er god kvalitet og økologisk mat. Men hvis man setter det inn i fjøset og fôrer det med kraftfôr i flere uker, og det legger på seg noen kilo, skvetter prisen opp. Det betyr at man i stedet for å satse på kvalitet og økologi teller kilo og satser på kvantitet. Slik kan ikke norsk landbruk utvikle seg og vinne fram. Jeg viser til de forslagene som vi fremmer, og ønsker at Stortinget og de andre partiene skal vurdere dem seriøst. Til slutt vil jeg si litt om jordbruksavtalen. Så vidt jeg vet, er det første gang på flere år at alle partene i jordbruksoppgjøret har underskrevet en avtale. Det var også første gang på flere år at et enstemmig storting stemte for avtalen. Da går plutselig partiene i næringskomiteen inn og kutter i avtalemidler. Det har jeg dessverre ikke fått anledning til å ta replikk på her før i dag, men jeg skulle ønske at noen av partiene som har vært med på dette, kunne forklare meg hvordan dette foregår. Jeg trodde faktisk at man kunne forholde seg til en inngått avtale slik at man enten stemte for eller så stemte man mot – at det ikke var mulig å gå inn og flytte på penger i en inngått avtale.