trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-15:
Jeg er for så vidt glad for siste halvdel av Grethe Fossums replikk, for jeg syns nesten det blir i overkant å ta opp stasjonsmesterbygningen og fredningsvedtaket når vi behandler en så stor og viktig kulturpolitisk sak som bygging av et nytt operahus. Jeg kan se betenkelighetene og innvendingene også med hensyn til at staten får en mulighet til å endre et fredningsvedtak. Men jeg mener at det er håndterbart. Så til det som har vært på Dagsrevyen i dag. Jeg har ikke sett Dagsrevyen i dag, så det kan jeg egentlig ikke forholde meg til. Jeg må si at det spillet som vi har sett fra Fremskrittspartiet i forbindelse med denne saken, tjener dem til liten heder. I den grad man vil fremstå som et seriøst parti som ønsker å bidra til konstruktive løsninger, er ikke dette en egnet arbeidsform, slik jeg ser det. Jeg tror at uansett hvordan man forsøker å presse prisene ned på et operabygg, må operabygget være statlig finansiert, og det er en statlig drevet opera vi snakker om. Det er ingen som vil kunne tjene penger, tror jeg, på selve operahuset. Ellers har jeg, som jeg sa, ikke sett det siste utspillet på denne fronten, men jeg må si at etter å ha fulgt denne debatten og også ser for meg at det blir Bjørvika som blir vedtatt i dag, tror jeg som sagt det kan bli en god løsning på sikt. Det er i hvert fall godt at det flertallet som gir et slikt resultat, er et flertall som genuint er opptatt av å få til et nasjonalt operabygg, og som slik sett vil bidra til at oppfølgingen av dette blir god. Det synes jeg er viktig å få sagt her.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-15:
Jeg syns det er naturlig ved slutten av denne debatten å takke for det som i hvert fall i perioder har vært en kulturdebatt. Det bør det være. Vi har nok vært vitne til et uverdig spill fra et parti som ikke ønsker å stemme for noe som helst her, og som har sagt helt krystallklart at de ikke vil bruke offentlige penger på opera, men det får vi legge til side. Det store flertallet her i salen er for at det skal bygges et nytt operahus, og det er også uttrykt glede over at vi endelig har kommet til det punkt at vi kan fatte et vedtak. Så er det diskusjon om stedsvalget, og det er ikke så rart. Jeg har ikke lagt skjul på at jeg mener at Vestbanen vil gi det beste resultatet, det er sikrest både når det gjelder framdrift og økonomi, og også kulturpolitisk. Men det virker jo som om flertallet går i retning av å fatte vedtak for Bjørvika, og når jeg anbefalte det subsidiært, var det fordi jeg mener det vil kunne bli en veldig god løsning på sikt. Men det er et krevende prosjekt. Jeg syns derfor det også er viktig å understreke betydningen av at de som står bak et eventuelt vedtak om Bjørvika, som alle er knyttet til partier som ønsker et operabygg, også følger opp dette på en måte som gjør at vi kan løfte i flokk. Å ta ansvar for oppfølgingen av dette skal i hvert fall vi fra Kulturdepartementets side gjøre. Vi skal umiddelbart sette i gang med en framdriftsplan, slik at vi kan vise at når Stortinget fatter et vedtak om et stedsvalg for dette viktige kulturprosjektet, så skal vi følge det opp. Egentlig er dette en gledens dag for norsk kulturliv. Jeg vil gjerne benytte anledningen til å gratulere Den Norske Opera, som omsider ser ut til å få bedre arbeidsvilkår, og som kan være med og bidra til at denne kunstformen – opera, sang, musikk og dans – løftes ikke bare i Oslo-området i form av en nasjonal ny operasatsing, men i hele landet. Det syns jeg er bra for kulturnasjonen Norge.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-15:
Jeg vil bare ganske kort vise til den greie gjennomgangen som saksordfører Helleland hadde. Han var også inne på bakgrunnen for hele saken, nemlig den fellesmerknaden som kom i forbindelse med budsjettet for 1999, og som gjorde det nødvendig å legge fram en ny sak her i Stortinget. Jeg har registrert at noen mener at det er liten vilje til å følge opp merknader i departementet. Det stemmer ikke. Vi har etter beste vilje og mening forsøkt å forstå og få dette til. Og jeg konstaterer at til tross for den frustrasjon som kommer til uttrykk her, er det et bredt flertall – bortsett fra Fremskrittspartiet – som i hovedsak slutter opp om det som var vårt forslag. Vi har lovet at vi i budsjettet for 2000 vil komme tilbake til denne saken. Jeg synes da det er maktpåliggende også å si til Stortinget at vi må få dette til, slik at vi slipper den type ekstrarunder som vi har hatt her i dag. Det er uheldig for Stortinget, det er svært uheldig og arbeidskrevende for departementet, og det er selvfølgelig også uheldig for de organisasjonene som her er blitt forespeilet noe som det ikke var grunnlag for. Med disse ord skal jeg love å ta med meg de signalene som er kommet her, tilbake til departementet, og uttrykke håp om at vi i forbindelse med budsjettbehandlingen for neste år kan komme fram til en enighet som gjør at vi kan få klarhet i disse tingene, basert på et forslag fra vår side i proposisjon.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Regjeringspartiene i Stortinget vil rive stasjonsmesterbygningen på Vestbanen. Det vil de gjøre i samråd med kulturministeren – kanskje også med hennes velsignelse. Høyres Jan Petersen synes at stasjonsmesterbygningen uten tog ikke er verdt å bevare. Det vil i tilfelle være et helt nytt prinsipp når det gjelder fredning, for da vil det bare være det som har en funksjon, som er bevaringsverdig. Jeg syns ikke dette er operaelskeren Jan Petersen verdig. Målet med fredning må være å ta vare på det som en gang var, ikke fordi det har en nytte i dag. Jeg håper at kulturministeren tar avstand fra det Jan Petersen sa om stasjonsmesterboligen. I 1995 fredet man stasjonsmesterbygningen. Man tok den gang hensyn til at det kanskje skulle bygges en opera på denne tomten. Det var kanskje ganske framsynt. Vi får se på avstemningen i dag. Jeg har i replikker fra sentrumspartiene hørt at Arbeiderpartiet skulle ha en dårlig historie når det gjelder oppheving av fredede – og jeg understreker fredede – bygninger. Da må jeg spørre kulturministeren: Hvilken historie har hun å vise til når det gjelder oppheving av fredning av bygninger – eller vil dette bli den første kulturministeren i historien som opphever et fredningsvedtak, og hvilke konsekvenser vil det få for kulturminneloven i framtiden?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
I min forrige replikk spurte jeg statsråden om hvordan kulturminneloven med tanke på framtiden ville bli brukt når det gjaldt andre eiere som var pålagt strenge restriksjoner i forhold til fredningsvedtak, og som ikke fikk noen erstatning av staten for det. Hvordan vil deres søknader bli behandlet når de ber om å få slippe fredningsvedtak fordi de vil tjene mer på eventuelt å rive bygninger? Vil ikke det bli et stort problem for kulturministeren når man selv går i spissen for å gjøre noe slikt? En annen ting er at Carl I. Hagen i dag på Dagsrevyen har sagt at han har hatt møte med sponsorer som kan hjelpe til med å halvere utgiftene på Vestbanen. Det har hele tiden vært kjent at Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet har prøvd å få tak i sponsorer som skal være med i en privatfinansiering av operaen. Vil kulturministeren på et så løst grunnlag som dette kunne gå inn og akseptere at man privatfinansierer operaen direkte over bordet på den måten som antydet her? Og vil hun stole på og ha tillit til at det arbeidet Fremskrittspartiet eventuelt har gjort i forhold til private sponsorer, kan få betydning for en offentlig bygging av opera?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Jeg er glad for at vi endelig er kommet fram til den tiden da det skal fattes et vedtak om bygging av en opera. Derfor syns jeg det er litt frekt av Høyre å påstå at Arbeiderpartiet har vinglet fram og tilbake i denne saken, og da tenker jeg på Arbeiderpartiet som parti. Det er faktisk slik at vi – på lik linje med Høyre – har bestemt oss, men for Bjørvika. De har bestemt seg for Vestbanen, og vi har stått fast på vårt vedtak. Når det gjelder vingling, har jeg opplevd Høyre fra en litt annen side. I fjor var det ikke snakk om oppheving av fredning. Stasjonsbygningen måtte beskyttes for hva den var verd, både av Høyre og sentrumspartiene. Men når den parlamentariske lederen for Høyre går ut i dag og sier at fredning av stasjonsbygningen på Vestbanen bare skulle skje hvis det hadde gått tog der, at den var funksjonell, tar jeg det som et sporskifte av Høyre når det gjelder kulturminnevern. Høyre har også ment at de kan forutsi og kan se inn i hjerne, hjerte og nyrer hos representantene. De har talt oss alle opp og funnet ut at egentlig er det visst et flertall i denne sal for Vestbanen. Det vil nok en avstemning avklare, og jeg håper at representanten for Høyre tar feil. Jeg syns det er godt å vite at vi har en kulturminister som så klart tar avstand fra bruk av private midler til selve operaen. Jeg har lyst til å sitere det hun svarte meg i en replikk: «Jeg må si at det spillet som vi har sett fra Fremskrittspartiet i forbindelse med denne saken, tjener dem til liten heder. I den grad man vil fremstå som et seriøst parti som ønsker å bidra til konstruktive løsninger, er ikke dette en egnet arbeidsform, slik jeg ser det. Jeg tror at uansett hvordan man forsøker å presse prisene ned på et operabygg, må operabygget være statlig finansiert, og det er en statlig drevet opera vi snakker om. Det er ingen som vil kunne tjene penger, tror jeg, på selve operahuset.» Jeg syns det er godt å høre at en kulturminister tar så sterkt avstand fra den privatiseringstanken som Fremskrittspartiet driver med. Det har også gått rykter om at Fremskrittspartiet ønsker å forandre voteringsrekkefølgen slik at de vil stemme over innstillingen først, og over forslaget om Vestbanen etterpå. Jeg kan forsikre at Arbeiderpartiet ikke kan stemme subsidiært for Vestbanen. Dersom en slik voteringsrekkefølge skulle komme opp som en del av avstemningen her i Stortinget, har jeg lyst til å si at det må komme av at Fremskrittspartiet vil forandre sitt standpunkt i denne saken og stemme for Vestbanen, og jeg syns det må være klare forsikringer fra regjeringspartiene for å godta en slik avstemningsrekkefølge.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-15:
Det går åpenbart mot slutten av debatten. Den delen av operaproposisjonen som har kommet helt i skyggen i dagens debatt, er alle de kapitlene som omhandler selve Operaen og innholdet i Operaen, den kunsten som skal formidles, og den kulturen som skal spres til folket, og ikke bare til noen få rike, som enkelte i Fremskrittspartiet ynder å framstille det. Jeg har bare lyst til å understreke det, fordi Høyre kommer til å stemme imot en lokalisering i Bjørvika. Men vi har gått inn for i alle merknader sammen med et flertall, et flertall bestående av alle partier unntatt Fremskrittspartiet, det som kalles målsetting og funksjon, det som kalles kostnadsusikkerhet og styring, det som har overskriften Organisering av byggherreansvaret, det som har overskriften Arkitektkonkurransen, Driften i nytt operahus og Opera- og ballettformidling i Norge. På alle disse punktene har et samlet storting, minus «gutta» i Fremskrittspartiet, sagt klart ja til at vi skal få et nytt operahus i Norge, og vi er enige om den organiseringen av Operaen som det legges opp til fra departementets side. Jeg har lyst til å understreke det, i og med at vi etter all sannsynlighet kommer i den situasjonen at vi stemmer mot Bjørvika-alternativet, fordi det er på det punktet vi skiller lag. Vi mener at det ikke er forsvarlig å gå inn for det alternativet som kulturministeren og regjeringspartiene subsidiært vil gå inn for, men vi vil altså støtte opp om innholdet og den formidlingen som Operaen skal drive. Vi vil også ønske Operaen lykke til i de kanskje litt for mange årene som nå vil gå, før de kan flytte inn i et nytt hus.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-15:
Ærede president! Jeg ber om at det blir stemt separat over I og II.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Jeg tar ordet i kveld ganske enkelt fordi jeg har lyst til å si at jeg er glad for at vi antakeligvis får et positivt vedtak om bygging av en opera i kveld, fordi Norge trenger en opera. Jeg er av dem som har vært lei meg for at operadebatten har druknet i byutvikling og veiløsninger. Det er klart vi skal ha et praktbygg, men jeg syns operadebatten burde ha vært mer opptatt av innholdet i bygget. Norsk musikkliv trenger satsing på opera gjennom et opera- og balletthus, ganske enkelt fordi det vil gjøre kunstarten mer synlig i Norge. Det bidrar til at lokale sangtalenter får noe å strekke seg etter. De kan drømme om en profesjonell karriere, eller i det minste om å synge i operabygget. Et sterkt operamiljø i Oslo vil også styrke opera- og sangmiljøene i hele landet. Vi vet at det er en inspirasjon for mange lokale festivaler å hente sangkrefter fra Operaen. Flere hevder at opera er en kunstart for snobber – ja som endog får subsidier – og derfor trenger vi ikke å bygge et operahus. Fremskrittspartiet gir uttrykk for en slik holdning. Jeg opplever en slik argumentasjon som uttrykk for kultursnobberi som grenser til det arrogante. Det er et forsøk på å sette kunstarter opp mot hverandre og overse at kunstartene utfyller hverandre. Norsk kulturliv trenger en operasatsing, som et nybygg vil være. Jeg har bare én liten bekymring: Å bygge i Bjørvika er etter min mening et risikoprosjekt. Jeg er redd vi kommer til å bruke ekstra penger i Bjørvika som kunne ha kommet norsk kulturliv bedre til gode. Jeg er overbevist om at Vestbanen er et bedre alternativ. Men nå må ikke Fremskrittspartiet få sette dagsorden lenger. Nå må vi forene oss i arbeidet for å styrke operamiljøet gjennom et moderne praktbygg i Oslo. Det vil hele Kultur-Norge være tjent med.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Samtidig som Stortinget subsidierer hørende menneskers operabillett og dekker deres luksusbehov med over 1 000 kr pr. billett, må hørselshemmede betale egenandel for høreapparater. Så vanvittig er stortingsflertallets prioriteringer – alltid til fordel for de ressurssterke, som roper og skriker høyest. Og nå skal det altså bygges et nytt prestisjebygg i Oslo for nærmere 2 milliarder kr. «Norge trenger en opera», sa den forrige taleren. Ja, men bevare oss vel, Oslo har da allerede en opera – det er jo fest der i kveld, det så jeg selv på TV – en opera som isteden kunne ha vært rustet opp for et langt lavere beløp. 2 milliarder kr kunne vi selvsagt brukt til nye utrykningsbiler for politiet og bidratt til å gjøre Norge til et tryggere land å leve i for oss alle, og vi kunne kjøpt ganske mye utstyr til våre sykehus. Men flertallet har talt. For flertallet er det viktigere å dekke luksusbehov for et mindretall av befolkningen i Oslo og omegn. For velgerne i mitt eget valgdistrikt er det nesten like billig å ta en billigtur til London for å se på en operaforestilling som å reise tur-retur Oslo. De trenger ikke noe prestisjebygg i Oslo. Jeg er da også overbevist om at det store flertallet av Oslos innbyggere ville foretrekke operasjonsutstyr ved sykehusene framfor et operabygg. Fremskrittspartiet vil selvsagt stemme imot et nytt operabygg, uavhengig av hvor i Oslo bygget skal plasseres. Jeg har sett at det har vært en merkelig argumentasjon i enkelte aviser, og fra saksordfører, som går ut på at Fremskrittspartiet har ansvaret for at et stortingsflertall, som vi ikke er med i, vil stemme for en opera der det blir dyrest. Det er et helt urimelig argument. Ja, det er faktisk mange år siden jeg har hørt en frekkere beskyldning mot Fremskrittspartiet enn den jeg hørte i dag fra saksordføreren. Det er ingen som tvinger noe parti til å stemme for en opera i Bjørvika dersom det ikke blir vedtatt å bygge opera på Vestbanetomten. Dersom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet velger å gjøre det, må jo Kristelig Folkeparti og Senterpartiet også ta ansvaret for sin egen stemmegivning. Og hvis Lånke mener at denne plasseringen av opera i Bjørvika har så mange ulemper som han gav uttrykk for i sitt innlegg, får han stemme imot. Fremskrittspartiet har selvfølgelig ikke noe ansvar for vedtak som Fremskrittspartiet stemmer imot. Ansvaret for at det blir reist et operabygg på et kaiområde i Oslo, omgitt av Norges største trafikkmaskin, må de partiene ta som stemmer for at operabygget skal plasseres nettopp der. De må selvfølgelig også ta ansvaret for at det i praksis vil utløse store utgifter forbundet med å rive en godt fungerende trafikkmaskin og bygge helt nye veisystemer. Fremskrittspartiet opptrer i dag som et ryddig parti: Vi stemmer mot det vi er imot, og for det vi er for.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Først til representanten Stolt-Nielsen – jeg er for øvrig imponert over at hun har klart å gjemme et avisintervju med undertegnede fra 1989, og vil gjerne be om å få en kopi av det, for jeg tror jeg har mistet det. Representanten Stolt-Nielsen antydet at sterkt hørselshemmede mennesker heller ville ha en operabillett enn høreapparat. Jeg var til stede under en debatt i Norges Døveforbund så sent som lørdag og fremførte akkurat dette argumentet, og jeg kan forsikre Stolt-Nielsen om at jeg langt fra ble pepet ut. Når det gjelder høreapparater, foreslo altså Fremskrittspartiet, sammen med Sosialistisk Venstreparti, å definere disse som tekniske hjelpemidler for funksjonshemmede som er unntatt for egenandeler. Vi stemte altså mot egenandeler på høreapparat, men fikk ikke andre partier med oss – og det er jammen ikke så rart, slik som de bruker pengene. Problemet med subsidiering av operabilletter er jo at subsidiene går til alle – ikke bare til studenter eller pensjonister eller andre betalingssvake, men også til folk med normale inntekter, og til ressurssterke personer med millioninntekter. Og det som subsidieres, er jo våre hobbyer og våre underholdningstilbud. Billedlig sett fungerer det slik at kulturminister Enger Lahnstein står utenfor Operaen, utkledd som julenisse med skjegg, og med en stor sekk penger. Og når direktør Røkke eller andre direktører kommer forbi med sine fruer, bukker kulturministeren dypt og sier vær så god, frue, her har De tusenlappen Deres til kveldens forestilling. Men det ingen kulturminister som står utkledd som julenisse utenfor Oslo Spektrum når ungdommen går på rockekonsert, og sier vær så god, her har du tusenlappen, eller femhundrelappen, til Hyperstate-forestillingen i dag. Dette er en subsidiering av alminnelige menneskers underholdningstilbud, som jeg syns folk skal betale for selv – og det har de råd til hvis de får mindre skatter og avgifter, som de naturligvis vil få gjennom Fremskrittspartiets politikk. Representanten Ågot Valle var imponert over hvor mye 2 milliarder kr kan brukes til. Ja, det er faktisk sånn at 2 milliarder kr er veldig mye penger og kan løse veldig mange problemer. Jeg slet selv som Fremskrittspartiets justispolitiske talsmann for å få en liten ekstrabevilgning på 50 mill. kr for å løse et akutt problem for politiet, som ikke kunne rykke ut etter kl. 4 om ettermiddagene fordi det var krise i driftsbudsjettene. Det var umulig å få til. Det var helt umulig, for det fantes ikke penger. Men nå finnes altså penger til et kjempedigert prestisjebygg i Oslo, som vil utløse betydelige veimidler i fremtiden, for ikke å snakke om betydelige driftsmidler og betydelig subsidiering av friske menneskers underholdningstilbud.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
President!
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg beklager hvis jeg var litt sent ute. Kulturministeren kalte dagen i dag en gledens dag og gratulerte Den Norske Opera med operabygging. Jeg og Fremskrittspartiet tror bestemt ikke at dette er en gledens dag for hele Norges befolkning. For det første er det en svært liten del av Norges befolkning som bruker eller vil bruke Operaen i Oslo, og jeg tror heller ikke antallet vil øke etter dagens vedtak. Ei heller tror jeg det er så mange som bryr seg så mye. Men folk bryr seg om sitt lokalmiljø og hva det kan tilby dem, slik at de i fellesskap fortsatt kan bo der med sin familie. Og her handler det bl.a. om kultur og kulturlivet. Men det handler om svært små beløp. Her handler det om små arrangement, der midlene i stor utstrekning kommer inn i kassa fra foreldrenes og andres innsats, f.eks. ved loddsalg eller kakebasarer. Tenk hva 2 000 mill. kr kunne gjort på dette området! Da ville det ikke vært nødvendig å legge ned skolekorps, idrettslag, revyer etc. Så til kulturbegrepet og mangel på dette hos Fremskrittspartiet. Jeg vil hevde at mitt kulturbegrep for meg er like godt som for de andre her i salen, selv om jeg og Fremskrittspartiet ønsker å bruke de ca. 2 000 millionene på en helt annen måte. La kulturbegrepet være mangfoldig. Det må være på den måten vi får et variert og spennende samfunn å leve i, uten for mye innblanding fra et stort flertall her på Stortinget.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-15:
Det er et breit flertall for å bygge opera. Når et samlet storting – bortsett fra Fremskrittspartiet – sier ja, er det fordi vi ønsker å finne en løsning for aktører og for publikum. Det er grunnen til å bygge opera. Men det er ikke forbudt å ha to tanker i hodet på én gang, ja tre tanker også, hvis det er plass. Operaen er først og fremst for det som skal skje innenfor veggene, men et operahus kan også som byggverk, som et arkitektonisk monument, bli noe vi vil legge merke til, og vi har ikke flust med det i denne byen. I neste uke skal jeg ned til Strasbourg på møte i Europarådet. Da kommer jeg – med værforbehold – til å ta meg en utepils på Place de la Cathédrale. Og over det duggende pilsglasset skal jeg beundre katedralen, som jeg har gjort før under opphold i Strasbourg. Jeg er ikke noe fast besøkende av kirkehus, men den katedralen er et fantastisk byggverk. Og sånne byggverk skal ha rom, de skal ha luft. Katedralen i Strasbourg burde hatt mer luft enn den har. Operaen er et byggverk som i tillegg til å bli en god arbeidsplass og en god plass for publikum, skal ha luft og rom. Den skal være synlig og ikke ligge mellom høghus i Vika. Nå skal ikke kveldens vedtak knyttes til bydelsutvikling i Bjørvika, men det sier seg sjøl at vi som ønsker Operaen dit i utgangspunktet, er positive til å prioritere bydelsutvikling i Bjørvika. At Høyre er så fantasiløse at de ikke ser andre alternativer enn et høl der hvor Operaen kan ligge, alternativt millionærboliger, syns jeg er lite visjonært. Det som er sørgelig, er flertallets manglende evne til å prioritere. Det reageres sterkt på sentralisering og investeringer i dette landet, med god grunn. Men det er ikke Operaen som er problemet, heller ikke bydelsutviklingen. IT-Fornebu med 20 000 – 30 000 arbeidsplasser og enorme veg- og baneinvesteringer som langt overgår Bjørvika, er et mye større problem. Og de arbeidsplassene kan lokaliseres hvor som helst, men Den Norske Opera bør ligge i Oslo. Og så må jeg flytte meg litt nordover mot avslutninga av innlegget. Det er snakk om at opera er for det lille segmentet av interesserte. I min heimby, jernverksbyen Mo i Rana, er det annethvert år operaoppsetting. Det er alltid ca. 2 000 mennesker som ser disse forestillingene. Da kommer det solister fra Den Norske Opera, og så har de jobbet lokalt med kor og orkester. Folk springer fra øvelsene for å dra på nattskift, og tar på seg hjelmen og vernestøvlene. Det ville jeg nektet å tro for en del år siden, men sånn er det faktisk. Det er en opplevelse som fanger hele lokalsamfunnet. Det er en kultur ikke bare for fiffen, for så mye fiff har vi ikke i Rana.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Når det gjelder representanten Simonsen og hans påstand om at det ikke er statlige subsidier til rocken, syns jeg han skal sette seg inn i den neste saken på kartet, som handler nettopp om statlige subsidier til rock. Operadebatten går mot slutten for denne gangen. Jeg har ikke tenkt å påta meg oppgaven å skulle karakterisere denne debatten, men jeg er enig med statsråden i at det har vært en kulturdebatt. Hovedvekten har vært lagt på lokaliseringsvalget – som naturlig er, og som det er lagt opp til – men det har også vært pekt på veldig mange andre viktige sider av en utvikling av opera- og ballettkunsten. Og det er ikke tvil om at bygging av en ny nasjonalopera vil bety en ny giv og åpne for helt nye muligheter for å kunne bygge ut opera- og ballettformidlingen i resten av landet. Flertallet i komiteen har også sagt seg enig med Regjeringen, at en modell for opera- og ballettformidling utover landet skal utvikles parallelt med byggingen av et nytt operahus. Så har Arbeiderpartiets Grethe Fossum og flere av Arbeiderpartiets representanter for øvrig viet innleggene sine til merknadene fra sentrumspartiene og Høyre om å revurdere fredningsvedtaket når det gjelder stasjonsmesterbygningen på Vestbanen. Det påstås at den eneste grunnen til dette er å frigjøre areal for private investeringer. Men dette er galt. Det er ikke den eneste grunnen, det er én grunn. Også i innstillingen er dette understreket, og jeg siterer: «Etter disse medlemmers oppfatning kan det neppe tenkes andre utbyggingsformål enn et operahus som skal kunne rettferdiggjøre riving av stasjonsmesterbygningen og dermed utløse denne økonomiske gevinsten. Samtidig vil dette også åpne for en bedre eksponering av operahuset som monumentalbygg.» Og dersom man leser våre merknader videre, vil man se at sentrumspartiene og Høyre har vært sterkt opptatt av operabyggets monumentalitet og dets funksjon som et signalbygg, ikke minst også knyttet til et fredsprissenter. Da Regjeringen i fjor, i den første operaproposisjonen, åpnet for riving av stasjonsmesterbygningen, var det nettopp også for å åpne fasaden mer, for bedre å kunne markere et monumentalt uttrykk. Jeg kan ikke se det annerledes enn at det støynivå Grethe Fossum og andre representanter fra Arbeiderpartiet bidrar med her, ikke er uttrykk for annet enn et vikarierende anliggende for å svekke Vestbane-alternativet og for å bane vei for Bjørvika. Og så til slutt til representanten Grete Knudsen, som hevder at det er undertegnede og Kristelig Folkeparti, og ikke Fremskrittspartiet, som har en dobbel agenda i denne saken. Til dette vil jeg bare si at Kristelig Folkeparti, sammen med de to andre sentrumspartiene, har forsøkt å ha en realistisk tilnærming til dette lokaliseringsproblemet ved å tilrettelegge mulighetene for å få Operaen til Vestbanen, og samtidig ta konsekvensen av at dette ikke blir vedtatt, ved å gå subsidiært for det andre alternativet, Bjørvika. Dermed er vi også med på å sikre at det blir bygd et operahus. Det er det som er det viktige. Og igjen: Jeg vil benytte anledningen til å gratulere Den Norske Opera med at det i dag blir fattet et vedtak.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Jeg vil rå sentrumspartienes representanter til å stemme mot den foreslåtte endring på rekkefølgen i voteringen. Jeg registrerte ikke noen begrunnelse fra Carl I. Hagen for det forslaget han framsatte, og Fremskrittspartiet har ikke gitt noen forsikring om at de vil stemme subsidiært for Vestbanen. Arbeiderpartiet har derimot gjort det klinkende klart at de ikke ønsker å stemme subsidiært for Vestbanen. Dermed vil dette kunne resultere i at vi ikke får noe operavedtak i dag, og med den begrunnelse vil jeg rå våre representanter til å stemme mot Hagens forslag og for presidentens forslag til voteringsrekkefølge.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Det var to forhold eg hadde lyst til å kommentera etter statsråden sitt innlegg. Statsråden sa at omgjering av Postbanken til eit AS var fremja uavhengig av fusjonen. Og det er nok mogleg, men det er ikkje til å undrast over at vi blir forundra når vi før vi er ferdige i finanskomiteen med å avgje innstillinga i denne saka om eit AS, høyrer statsråden seia på fjernsynet at no er ein i gang med ein fusjon. I stortingsproposisjonen som vi diskuterer i dag, står det klart at det er ein føresetnad for gjennomføring av fusjonen at omdanninga av Postbanken til aksjeselskap er gjennomført. Når ein har alle desse sakene på bordet samtidig, synest vi faktisk frå Arbeidarpartiet si side at det hadde vore mykje ryddigare – og òg når statsråden sjølv har peika på kor travelt ein har det både i departementet og i Regjeringa – om vi hadde fått ei oversikt over korleis ein har tenkt det med alle desse sakene. For det er veldig greitt for Stortinget òg å veta korleis planane er. Men her er det klart at det var nødvendig med eit AS for å kunna gjennomføra ein fusjon. Eg treng ikkje be om ytterlegare kommentarar til det. Eg har berre lyst til å peika på at slik er det. Vi har halde fast på at det er ein uryddig og kritikkverdig måte å gjera det på. Så merka eg meg – heilt til slutt – at sjølv om statsråden hadde eit langt innlegg, kom han ikkje på å seia noko om dei tilsette.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-15:
Statsråden sa det var hans overbevisning at denne fusjonen var det beste. Ja, da minnes jeg tidligere statsminister Krag i Danmark, som sa at man har en overbevisning inntil man inntar en annen. Det er i så fall meget typisk for denne regjering. Man har altså hele tiden en overbevisning, men den er meget temporær og har altså tidsfrist på seg. Det som var interessant i det statsråden nå sa, var at han hadde fått beskjed om at dette skulle hastes gjennom departementet og Stortinget før sommeren. Men hvem har han fått beskjed av? Har ikke Regjeringen et selvstendig ansvar for å legge fram saker som man mener er grundig saksbehandlet? Statsråden startet sitt innlegg med å si at han hadde fått beskjed om at dette måtte fort gjennom Stortinget og departementet. Det er ingen som kan gi departementet eller Stortinget beskjed om noe som helst, om det så er Postbanken, DnB eller andre som hvisker ham i øret at dette er det viktig å få fort igjennom. Hele denne saksbehandlingen i departementet viser hvor lemfeldig dette er behandlet. Man har altså i utgangspunktet bestemt seg for at nå skal man kvitte seg med Postbanken. Så kommer det en frier, man finner mange gode argumenter for det – som ikke nødvendigvis er så gode, når man etterser dem – og så sier man etterpå at dette må fort igjennom for at man skal rekke å få fusjonen på plass innenfor en frist som åpenbart bankenes styre har diktert departementet. Det kunne ha vært interessant, siden han startet sitt innlegg med at han har fått beskjed, å få vite fra hvem. Er det statsministeren som har gitt ham beskjed? Jeg vil få høre fra statsråden hvem som har gitt ham beskjed. Så til det andre spørsmålet. Det er: Hvordan kan dette foregå med lik konkurranse fra 2002? Det vil selvfølgelig ikke være mulig å tenke seg at man har lik konkurranse fra 2002, uansett om man har en åpen anbudskonkurranse eller ikke. Fra 2000, og lenge før den tid, har selvfølgelig DnB og Posten blitt en symbiose, som gjør at Den norske Bank vil ha milevis av forsprang i en eventuell anbudskonkurranse. Det er jo nå når fusjonen etableres, at det ville ha vært mulig for andre banker å si at de vil inn i Postens nett og selge sine banktjenester. Når dette har vært etablert gjennom en lang periode, er det helt umulig å tenke seg at andre banker vil ha den samme muligheten til å komme inn. Da vil jo selvfølgelig folk ha sittet på bakrommet og snakket sammen for å finne ut hvordan man best skal håndtere disse spørsmålene, slik at konkurransen ikke blir for utidig.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Fremskrittspartiet tar til etterretning at Postbanken og DnB mener at en fusjon dem imellom vil være fordelaktig for begge parter, og har for så vidt ingen kommentarer til det før det foreligger uttalelser fra Kredittilsynet og Konkurransetilsynet. Men det er et par ting vi mener det er viktig å få fastslått allerede nå. For det første er det viktig at den særstillingen som Postbanken har hatt ved å kunne tilby banktjenester gjennom postens ekspedisjonsnett, ikke automatisk blir videreført for den fusjonerte banken når den nåværende avtale utløper 1. mai 2002, men at finansinstitusjonene da stilles likt i konkurransen om en slik avtale med Posten Norge BA. En slik avtale må da være basert på rent forretningsmessige kriterier. Det andre viktige punktet for Fremskrittspartiet er å redusere statens eierskap i den fusjonerte banken. Regjeringen forslår å redusere denne eierandelen til 33,4 pst. For oss er dette bare et lite skritt i riktig retning mot det vi mener er det eneste riktige, nemlig at staten selger alle sine aksjer i DnB/Postbanken.
Børge Brende (Høyre), 1999-06-15:
Det som ligger på bordet i dag, er så langt jeg kan se, et forslag til en fornuftig fusjon mellom to norske aktører. Grunnen til at det er fornuftig at Postbanken finner seg en fusjonspartner, er strukturelle hensyn som tilsier at de bør ha nærmere kontakt, eller fusjonere med en bank som har noe større utlån. Postbanken er en veldig attraktiv innskuddsbank, men har noen problemer med å greie å ha tilstrekkelig med utlån. Det har slik sett også gått noe ut over inntjeningen til banken. Jeg merket meg at representanten Djupedal mente at saksordførerens argumenter her om et norsk alternativ, ikke var relevant, at det heller ikke er noen sterke argumenter som taler for en slik fusjon, og at det vil gå ut over konkurransen. For det første har vi i den senere tid sett at det har vært en ganske sterk interesse for oppkjøp blant utenlandske aktører i norske finansinstitusjoner. Fokus Bank har nå kommet i hendene til en av de store skandinaviske bankene, Den danske Bank, noe jeg tror vil bidra til ytterligere sterk konkurranse i det norske markedet. Det er også slik at Svenska Handelsbanken har en konsesjonssøknad inne når det gjelder overtakelse av Bergensbanken, slik at vi ser et tøffere konkurranseklima. Slik sett er jeg forundret over at heller ikke SV ser egenverdien i at man rundt miljøet Den norske Bank greier å bygge opp et robust alternativ. Når man nå har åpnet for en fusjon mellom Gjensidige og Sparebanken NOR, har man også en annen sterk norsk aktør som jeg tror man skal være glad for er på banen. Fra Høyres side ser vi selvsagt positivt på at staten nå vil selge seg ned i Postbanken, som har vært 100 pst. statlig eid, at man der nå etter hvert vil komme ned i en eierandel på 33 1/3. Det er et fremskritt. Samtidig skulle vi ønske at dette hadde gått noe raskere, og at man da også etter hvert hadde signalisert at man var villig til å avvikle det statlige eierskap når det gjelder bankene. Det samme ble tatt opp av Fremskrittspartiet v/Monsen, og også i innstillingen. Når det gjelder Postbankens avtale med Posten, er det viktig å understreke at når den går ut i 2002, må denne avtalen legges ut på anbud. Jeg vil gjerne ha statsrådens bekreftelse også på det. Nå er det selvsagt slik at DnB og Postbanken vil stille sterkt i en slik anbudskonkurranse, for de har et godt samarbeid, og de har også stor kunnskap og innsikt i den teknologien som i dag brukes. Men jeg er ganske overbevist om at i forhold til EØS, som SV plutselig var så veldig opptatt av nå, ligger ikke hovedproblemet for denne fusjonen der. Her tror jeg Djupedal må bli litt mer konkret når det gjelder hva som skulle reise konkurransemessige problemer i forhold til EØS. Men det som potensielt kan bli et problem, er at myndighetene ikke åpner for en reell konkurranse om postnettets distribusjonsapparat i 2002 når denne avtalen går ut.
Børge Brende (Høyre), 1999-06-15:
Statsråden berørte i sitt innlegg den distribusjonsavtalen som er mellom Postbanken og Posten, og han sa at dersom Postbanken, altså den fusjonerte DnB, ikke finner det hensiktsmessig å videreføre avtalen etter 2002, må man gå i en dialog med andre aktører. Jeg stilte et spørsmål til statsråden om finansinstitusjoner skal stilles likt i konkurransen om en slik avtale med Posten Norge AB basert på rent forretningsmessige kriterier etter mai 2002. Etter statsrådens innlegg er det uklart hva Regjeringen mener. Hvis den fusjonerte DnB/Postbanken ønsker å videreføre avtalen, og finner det hensiktsmessig, er det slik at statsråden da ikke mener at den skal ut på anbud, eller skal den under enhver omstendighet ut på anbud? Hvis statsrådens konklusjon er at han ikke kan garantere at den skal ut på anbud, hvordan harmonerer det med de EØS-krav som Norge er underlagt?
Børge Brende (Høyre), 1999-06-15:
Postbanken nyter i dag godt av ordningen med at alle innbetalinger av skatt mv. skal skje til Postbanken som en del av fellesinnkrevingen. Den fusjonerte Den norske Bank, hvor staten i første omgang vil selge seg ned til 33 1/3 pst., bør vel ikke stå i samme særstilling. Derfor har jeg følgende spørsmål til statsråden: Når vil han lyse ut på anbud statens kontoførertjeneste for særskilt skatteinnkreving? Og hvis han ikke har noe svar på dette nå, eller ikke kan love at dette skal lyses ut på anbud, har han sjekket at det i så fall er i tråd med EØS-avtalen å unnlate en anbudsutlysning av en så omfattende tjeneste?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Statsråden kan bekrefte at det vil bli en åpen og reell konkurranse – om jeg vil bruke ordene «stilles likt», er jeg litt usikker på. Det er jo slik at det fra DnB/Postbankens side er investert en del i selve postnettet som da må vurderes, men det er helt klart at det vil være en åpen og reell konkurranse vi snakker om, fra 1. mai 2002. Så har man i tillegg lagt inn føringer på at prosessen mot å ha et tilknytningspunkt på finanskonsernsiden må starte så tidlig fra Postens side at det kan være på plass 1. mai 2002. Det betyr med andre ord at det er Postens ansvar å sørge for at de har en slik avtale på plass når datoen er der. Før har det vært Postbankens ansvar å tilby tjenesten i nettet etter postbankloven.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Til det siste: Jo, de ansatte har vi vært og er vi meget opptatt av. Derfor har vi også i selve proposisjonen omtalt det og også kommentert det i svar på brevene fra bl.a. Arbeiderpartiets gruppe og andre når det gjelder hvordan de ansattes interesser skal ivaretas. Så det er i høyeste grad med. Når det gjelder spørsmålet om omdanning til AS, var det denne statsrådens beskjed at den skulle utformes på en slik måte at det ikke ble lagt et press på Stortinget til å gjennomføre AS-omdanningen hvis Stortinget prinsipielt ikke var enig. Det betyr med andre ord at AS-saken var kommet så langt i proposisjonssammenheng at hadde påsken kommet litt tidligere, hadde kanskje proposisjonen også vært fremmet tidligere. Fusjonsforhandlingene mellom styrene i Postbanken og DnB kom meget raskt i gang, og akselererte. Det er ikke til å legge skjul på at det var Stortingets sluttdato – tredje fredag i juni – som lå som styring hele tiden for dem som ønsket å fremme fusjonen for å få den fram, få den behandlet og bli gitt nødvendige fullmakter. Regjeringen springer ikke fra sine tidligere løfter, fra sine tidligere standpunkter. Hvis jeg ikke trodde at den fusjonen som vi nå anbefaler, var til gagn for postnettet, var til gagn for kundene, var med og styrket postnettet og hindret den store tilbakegangen vi har opplevd de siste årene, ville jeg ikke ha vært med og anbefalt den. Det er min overbevisning at dette nettopp er med på å sikre postnettet mot den sterke nedgangen vi har opplevd de siste årene. Vi hadde altså ikke noe behov for å få nye sengepartnere, vi greide oss med de sengepartnere vi hadde. Vi har samme utgangspunkt i anbefalingen, og jeg mener helt klart at den løsningen som ligger på bordet, er den beste løsningen på nasjonalt plan som det var mulig å få til. Alternativet i fusjonssammenheng ville så langt jeg kan se, være en fusjon over landegrensene.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Det spørsmålet representanten Børge Brende tar opp, er noe av det som er berørt i selve proposisjonen og også i Finansdepartementets svar til komiteen på spørsmål som er oversendt. Dette er nå under vurdering i Finansdepartementet. Jeg deler representanten Børge Brendes synspunkter på innholdet i spørsmålet. Dette bør endres. Det jeg har problemer med å si i dag, er når. Og hvor fort fusjonen går fram, vil jo også være avhengig av på hvilket tidspunkt dette reelt kan gjennomføres, men målet deler jeg med Børge Brende.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Jeg skulle ønske det var slik representanten Djupedal redegjør for, at man her står i kø for å komme inn i systemet og bli en del av postnettets distribusjon for banktjenester. Jeg gleder meg sterkt til året før 2002, da forhandlingene starter, for å se om dette slår til. Og jeg håper at Djupedal har rett. Statsråden må bekjenne at han er litt mer engstelig for at det ikke er tilfellet, enn representanten Djupedal. Hvis jeg benyttet ordet «beskjed» i starten av mitt innlegg, kunne det nok oppfattes som om det er personer som har gitt beskjed. Nei, beskjeden kommer fra Stortingets eget reglement, som sier at Stortingets forhandlinger avsluttes tredje fredag i juni. Det er der beskjeden står. Og den beskjeden må jeg formidle til dem som ønsker saker behandlet for Stortinget på ordinær måte. Det er ingen andre som har lagt føringer på denne prosessen. Når det gjelder spørsmålet om omdanning til AS, som Stortinget har behandlet allerede, var denne prosessen kommet meget langt før det var statsrådskifte i Samferdselsdepartementet, og den saken kunne altså hvis påsken ikke hadde kommet mellom, vært presentert på et tidligere tidspunkt. Min konklusjon er fremdeles at hadde jeg sett, og ser jeg, andre løsninger enn denne fusjonen for å sikre postnettets videre fremtid, hadde jeg gitt andre anbefalinger. Jeg ser ikke det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
I debatten uttalte saksordføreren følgende: «I forbindelse med Fremskrittspartiets forslag, gjengitt på innstillingens side 10, gjør jeg oppmerksom på at komiteens flertall – Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre – sier seg enig i innholdet.» Senere har også Venstre og Senterpartiet erklært seg enig med Kristelig Folkeparti. Dermed er det bare SV som ikke er enig i innholdet i forslaget, og da er det ikke nødvendig med noen votering. Jeg tillater meg derfor å trekke forslaget i og med at alle, unntatt SV, er enig i innholdet og har markert det gjennom innstilling og debatt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Det er ikke til stemmeforklaring, men til et alternativt forslag til organisering av voteringen. Jeg har ingen problemer med at man først voterer over forslaget fra SV, deretter over forslaget fra Fremskrittspartiet, men etter å ha lyttet til debatten og fulgt med i de hendelser som har foregått, synes jeg og Fremskrittspartiet det er langt mer fornuftig at vi deretter voterer over innstillingens I, og så over forslag nr. 1. Jeg tillater meg derfor å fremsette forslag om at man voterer først over SVs forslag. Hvis det faller, voteres det over Fremskrittspartiets forslag, og hvis det – mot formodning – faller, over innstillingens I, og hvis det faller, til slutt over forslag nr. 1.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-06-15:
Med presidentens tillatelse vil jeg gjerne ta stemmeforklaring for samtlige saker som gjenstår på kartet, siden alle sorterer under justiskomiteen. Når det gjelder sak nr. 5, vil jeg anbefale Høyre å støtte forslaget, fordi vårt primære forslag falt i Odelstinget, og dette er en god nest best-løsning i samme retning. Når det gjelder sakene nr. 6 og 7, handler begge om pante- og konkursloven. Der er det naturlig å bytte om rekkefølgen. Hvis Fremskrittspartiets og Høyres forslag faller under sak nr. 7, vil det være naturlig for Høyre subsidiært å stemme for Arbeiderpartiets forslag under sak nr. 6. Når det gjelder sak nr. 8, hadde det Høyres tilslutning også i Odelstinget. Når det gjelder sakene nr. 9, 10 og 11, er dette Senterpartiets forslag under Schengen-debatten, og der vil jeg rå Høyres gruppe til å stemme imot.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-05-31:
I den grad det her var et spørsmål, gikk det på om Regjeringen kan bekrefte at den vil følge opp Stortingets føringer for behandling av denne saken. Svaret på det er et entydig ja. Det jeg vektla i mitt innlegg, var at den avklaringen ikke har kommet nå, den har ligget der i flere måneder. Og som saksordfører Gabrielsen så treffende sa, etter at statsråden hadde vært i komitehøringen, flyttet han ikke på et komma, han stod som en påle. Altså har statsråden hatt en posisjon her i flere måneder, og det har vært en misforståelse at Regjeringen prøvde å trenere stortingsvedtaket og kjøre et annet løp. Det har blitt avklart gjennom behandlingen i komiteen at så ikke er tilfellet, og det er tilfredsstillende.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-05-31:
På to viktige punkter har det framkommet i debatten i dag at behandlingen av saken har hatt praktisk betydning. For det første har det grep som statsråden og Regjeringen har tatt, ført til at det ble reell konkurranse fordi en nå rent tidsmessig la til rette for det. Jeg antar at Høyre erkjenner at det er slik, og at de er tilfreds med det. I debatten i dag har i tillegg representanten Lønning bekreftet at det hadde positiv betydning at statsråd Sponheim la opp til at Spjøtvoll-utvalget skulle komme med innspill i denne prosessen for å få nær kontakt med høgskole- og universitetsmiljøene. Det er altså to konkrete eksempler på at Regjeringen har nådd fram med sine prioriteringer. Så var det spørsmålet om hva jeg ville gi av råd i forhold til merknaden som går på at en skal medvirke til at ulike interessenter samarbeider. Mitt råd er at en forelegger disse interessentene som en skal forhandle med, den henstillingen. Men jeg vil også legge til at jeg allerede har registrert at disse aktørene har meldt tilbake at det synes å være lite aktuelt. Og det er de som må ha det avgjørende ordet i denne sammenheng. Det har vi gjennom debatten i dag også fått oppklart at både Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet mener. Dette er ingen diktat, men en anmodning om å reise en problemstilling.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-05-31:
Nå er vi i den situasjonen at vi ikke kjenner den endelige aktør som skal i gang med å bygge opp dette IT-senteret på Fornebu. Vi kjenner heller ikke de komponentene som senteret skal bestå av. Jeg syns derfor det er altfor tidlig å konkludere med at dette vil ha stor negativ virkning. Min ambisjon er tvert imot å bidra til at vi får en etablering som bidrar til å få en offensiv på et område hvor det ligger store muligheter. Men det er viktig å ha med seg en del av de motforestillinger som er kommet fra høyskole- og universitetsmiljø, nettopp for å unngå å få en utforming på dette som svekker andre miljø. Det var derfor Spjøtvoll-utvalgets innstilling var så viktig. Jeg føler meg trygg på at i den videre håndtering av disse spørsmålene vil kontakten med høyskole- og universitetsmiljø samt et ønske om å få et senter som kan spille på lag med andre deler av landet, og ikke mot andre deler av landet, være viktige elementer når Regjeringen tar sin avgjørelse.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Fleirtalet har aldri valt aktør i denne saka, det motsette vert ikkje sant same kor mange gonger det vert gjenteke. Og eg synest det er litt uverdig, når me no har kome til ei semje om korleis me skal gå fram framover, at dei same påstandane, som er direkte feil, vert gjentekne. Eg må seia at eg er ganske forvirra etter å ha høyrt på sentrumspartia i denne debatten, og ein kan lura på om det er grunnlag for den semja som innstillinga uttrykkjer. Fyrst sa Morten Lund tidlegare i dag at dette var ein braksiger for statsråden, og at fleirtalet på ein måte har bede statsråden om orsaking. Og så seier Kvassheim at det viser seg at det ikkje var grunnlag for dette forslaget. Dette er faktisk heilt feil! Det er det motsette som er tilfellet. Me stilte tre spørsmål til statsråden, og han bekrefta at han ville fylgja opp Stortingets vedtak og føresetnader. Det som er sagt i dag, kunne gje grunnlag for å tru at det ikkje vil verte tilfellet. Og eg vil gjerne ha stadfesting frå representanten Kvassheim som medlem av Venstre, eit av regjeringspartia, på at me ikkje får nye rundar frå regjeringspartia og/eller statsråden der ein vel å ikkje fylgja opp det fleirtalet i Stortinget har sagt. I motsett fall må vi få det på bordet i dag, og då kan det vere at situasjonen faktisk er litt dramatisk enno.