Ingjerd Schou (Høyre), 2001-12-12:
Sosialpolitikken og velferdsordningene skal gi trygghet for mennesker som av ulike grunner trenger samfunnets hjelp og støtte i ulike livssituasjoner. I forrige århundre ble store grupper med felles interesser løftet gjennom generelle tiltak. Slike løsninger treffer ikke lenger. Problemet nå er enkeltmennesker som faller utenfor, og som har sammensatte problemer. Sammensatte problemer krever sammensatte løsninger. Men dessverre møter brukerne for ofte et offentlig hjelpeapparat som ikke henger sammen, og hvor det å finne frem i jungelen av etater, kontorer og kompliserte regelverk kan skremme den mest ressurssterke. Det er behov for en ny sosialpolitikk som tar utgangspunkt i enkeltmennesket, og hvor offentlige tiltak og etater er samordnet og koordinert i forhold til enkeltmenneskenes ulike behov for hjelp. Jeg har merket meg at dette er problemstillinger komiteen også tar opp i sin innstilling, og jeg vil få komme tilbake til dette. I budsjettforslaget fra Samarbeidsregjeringen var det innenfor sosialpolitikken lagt stor vekt på målrettede tiltak mot fattigdom og økt innsats rettet mot rusmiddelmisbrukere. Jeg er glad for at sosialkomiteen i sin innstilling følger opp dette, og at det i hovedsak er bred enighet om nødvendigheten av å satse på disse områdene. Så er det også noe uenighet når det gjelder enkelttiltak. Først til fattigdom. De fleste i Norge har det godt. Derfor blir kontrasten stor når vi ser at enkelte mennesker faller gjennom velferdsordningene og opplever fattigdom. Vi har råd til å forhindre fattigdom i Norge dersom vi er villige til å se med nye øyne på gamle velferdsordninger. Regjeringen vil sette i verk praktiske og målrettede tiltak for å hjelpe medmennesker ut av fattigdom, og vi vil særlig prioritere tiltak rettet mot barnefamilier som opplever fattigdom. I budsjettet har vi som strakstiltak foreslått å øke det inntektsprøvede barnetillegget til alders- og uførepensjonister som har forsørgeransvar for barn, til 40 pst. av folketrygdens grunnbeløp. Dette er et treffsikkert tiltak for å bedre situasjonen for barnefamilier som har lav inntekt over lang tid. Økningen for disse familiene vil være drøyt 5 000 kr pr. barn neste år, og det er et betydelig skritt i riktig retning. Vi har også foreslått å endre regelverket slik at man ikke mister retten til barnetillegget dersom den ene av foreldrene faller bort. Dette har vært en klar urimelighet i regelverket, og jeg er glad for at sosialkomiteen slutter seg til denne endringen. Regjeringen vil prisjustere de statlige veiledende satsene for sosialhjelp i 2002. Vi vil også endre de veiledende retningslinjene slik at de i større grad tar hensyn til de reelle kostnadene ved det å ha barn. Regjeringen foreslo å holde kontantstøtten utenfor ved beregning av grunnlaget for økonomisk sosialhjelp. Vi mente det var viktig at kontantstøtten skulle komme både fattig og rik til gode, og at familier som har benyttet seg av ordningen, skulle beholde valgfriheten selv om man i et knipetak hadde måttet se seg nødt til å søke om økonomisk sosialhjelp. Jeg har imidlertid merket meg at flertallet i sosialkomiteen har et annet syn, og jeg vil selvsagt følge opp innstillingen på dette punktet. Når det først ble endringer her, er jeg glad for at de midlene som ble frigitt som følge av dette, fortsatt vil komme fattige barnefamilier til gode gjennom økte barnesatser i de veiledende retningslinjene for sosialhjelp. Regjeringen arbeider med en tiltaksplan mot fattigdom. Vi ønsker bredt samarbeid og dugnad på dette området. Vi har fått gode bidrag fra forskermiljøene og legger vekt på et godt og nært samarbeid med frivillige organisasjoner. Jeg har pekt på at velferdspolitikken i forrige århundre handlet om å løfte store grupper med felles interesser. Nå er det enkeltmennesker som faller utenfor, og årsakene til fattigdom er sammensatte og kompliserte – slik vi har fått det dokumentert bl.a. gjennom utjevningsmeldingen. Det er ikke hele grupper som faller utenfor, men enkeltpersoner innenfor ulike grupper. Dette må sosialpolitikken ta høyde for. Tiltakene må bygges rundt enkeltmenneskets behov for hjelp til å komme ut av fattigdom. Mennesker som trenger hjelp og bistand fra det offentlige, møter i dag en jungel av ulike etater og kontorer, og et komplisert og uoversiktlig regelverk, enten det gjelder sosiale tjenester, rusomsorg, pensjoner og trygd eller funksjonshemming. Sosialkomiteen peker på at mange opplever ansvarspulverisering og redusert servicenivå når man må kontakte flere etater, og det er innbyrdes uklarhet om hvem av dem som egentlig har ansvaret. Det er en bekymring jeg deler. Jeg har merket meg at det er en enstemmig sosialkomite som ber Regjeringen utrede spørsmålet om én felles etat for sosialtjenesten, arbeidsmarkedsetaten og trygdeetaten. Dette er et arbeid jeg umiddelbart vil gå i gang med, og med stor entusiasme. Skal vi få en sosialpolitikk for enkeltmennesket, hvor det er den enkeltes behov for hjelp som er styrende, er vi nødt til å samordne det offentlige tilbudet og gi helhetlige løsninger for den enkelte. De ulike tjenestene som i dag ytes av sosialkontor, arbeidsmarkedsetaten og trygdekontorene, må være samkjørte og koordinerte med utgangspunkt i enkeltmenneskets behov for hjelp. Hjelpeapparatet skal ikke være en labyrint som vi sender brukeren inn i, men én dør og én skranke, og hjelp der man henvender seg. Så til rusproblematikken. Regjeringen vil utarbeide en egen handlingsplan mot rusmiddelproblemer som vektlegger både forebyggende tiltak og et bedre behandlingstilbud til rusmiddelmisbrukere. Rusfeltet er stort og uoversiktlig. Det er behov for å rydde opp og tydeliggjøre ansvar. Som et første skritt vil Regjeringen fra nyttår av la helseministeren få ansvaret for legemiddelassistert rehabilitering og lavterskel helsetilbud for rusmisbrukere. Dette vil gjøre det lettere å få helhet og sammenheng i helsetjenestene for rusmisbrukerne – fra de oppsøkende tiltakene i misbrukermiljøene til mer spesialiserte behandlingstilbud. Jeg er glad for at sosialkomiteen slutter seg til Regjeringens forslag om å øke bevilgningene til lavterskel helsetiltak for rusmiddelmisbrukere, slik at tilbudet kan styrkes og utvides til flere kommuner. Grensene og ansvarsdelingen mellom sosialtjenesten og helsetjenesten når det gjelder tiltak for rusmiddelmisbrukere, er uklar. Komiteen ønsker en gjennomgang av lovene på dette området, ut fra målet om at behandlingsansvar også skal kunne tillegges helsepersonell. Flere av tiltakene for rusmiddelmisbrukere som i dag er hjemlet i sosialtjenesteloven, har et innhold og en karakter som gjør det mer naturlig å betrakte dem som spesialiserte helsetjenester. Regjeringen arbeider med en gjennomgang av dette området, hvor målet er at disse tjenestene skal hjemles i helselovgivningen og bli en del av de statlige helseforetakene. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med en egen sak om dette. Over 700 rusmisbrukere venter på et tilbud om legemiddelassistert rehabilitering. Regjeringen har foreslått økte bevilgninger til legemiddelassistert rehabilitering for å sørge for at narkomane som kan ha nytte av det, får et slikt tilbud, etter de retningslinjer som Stortinget sluttet seg til ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett for 2001. Jeg er glad for at dette forslaget har fått bred tilslutning i komiteens innstilling. Så til eldreplanen. Regjeringen vil i løpet av våren komme til Stortinget med en proposisjon om avslutningen av eldreplanen. Da eldreplanen første gang ble behandlet i Stortinget i 1997, var rammen 24 400 omsorgsboliger og sykehjemsplasser. I budsjettet for 2001 ble rammen utvidet med 5 000 plasser, og nå slutter en samlet komite seg til at rammen utvides med ytterligere 4 000 plasser i 2002. Fristen for å søke tilskudd fra Husbanken utløp 1. oktober i år, og vi er nå i ferd med å gjennomgå søknadsbunken. Jeg har notert meg de innspill som er kommet gjennom sosialkomiteens behandling av budsjettet, og vil komme tilbake til saken med en bred gjennomgang, hvor også en fremtidig tilskuddsordning vil bli vurdert. Den foreslåtte tilsagnsramme for 2002 vil etter Stortingets behandling bli fordelt etter de samme prinsipper som tidligere, men med særlig fokusering på de kommuner som har lavest dekningsgrad av heldøgns pleie- og omsorgsplasser. Søknader fra kommuner som ikke kan prioriteres i denne omgang, vil bli lagt til side i påvente av vårens gjennomgang, hvor den endelige tilskuddsrammen skal fastsettes. Så til utskriving av unge funksjonshemmede. Sosialkomiteen har i innstillingen rettet oppmerksomheten mot unge funksjonshemmede som bor på eldreinstitusjoner. Gjennom en midlertidig tilskuddsordning har departementet gitt tilskudd til utflytting av rundt 300 personer. Likevel er det i enkelte kommuner fortsatt unge funksjonshemmede som bor på eldreinstitusjoner. Den nye ordningen for finansiering av tiltak for særlig ressurskrevende brukere, som trådte i kraft i 2000, vil sette kommunene bedre i stand til å gi et tilbud til denne gruppen. Utover dette vil jeg følge opp forslaget til vedtak i innstillingen og samarbeide med brukerorganisasjonene for å finne frem til hva det er hensiktsmessig å gjøre fra statens side, for å sikre at alle som ønsker det, får et tilbud utenfor institusjon.