trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2015-06-11:
Min prinsipielle tilnærming til den type spørsmål er at jeg i utgangspunktet er svært skeptisk til at det i det hele tatt finnes øvre aldersgrenser for deltakelse i arbeidslivet. Skulle man gjort noe med det, måtte man også hatt andre systemer på plass på andre områder. Mitt prinsipielle syn er at jeg skulle ønske vi hadde unngått det, men jeg mener at den endringen som vi gjør nå, bidrar til at vi i realiteten opprettholder mer eller mindre den samme aldersgrensen som den gangen den ble innført, med en justering som følge av utviklingen i eldres helse og levealder.
Bent Høie (Høyre), 2015-06-11:
Ja, det er heldigvis stor forskjell mellom en lege og en sjåfør, selv om en lege også kan være sjåfør, og en sjåfør kan være lege. En av de viktigste forskjellene er at vi i helsetjenesten heldigvis har en rekke andre virkemidler også for å fange det opp hvis helsepersonell ikke kan utføre sitt yrke. For den type svekkelser som noen eldre opplever, kan også en 50-åring og en 40-åring oppleve, og det ville vært ganske skremmende hvis vi hadde hatt en helsetjeneste der aldersgrensen var det eneste virkemiddelet vi hadde for å sikre oss at pasienten ikke møtte helsepersonell som ikke kunne utføre yrket sitt. For bilførere er dette en helt annen situasjon, så jeg mener at det ikke er grunnlag for sammenligning. Men det som jeg ser, er at Stortinget nylig har hevet aldersgrensen for helseattest for sertifikat fra 70 til 75 år, så Stortinget har også på det området sett at det er en utvikling i samfunnet som også lovverket bør følge med på.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-04-14:
På vegner av representantane Bård Vegar Solhjell, Audun Lysbakken, Marit Arnstad og meg sjølv vil eg leggje fram eit representantforslag om framlegging av rammeverket i TISA-avtalen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-04-14:
Eg vil òg takke utanriksministeren. Eg stiller meg i rekkja av dei som synest det var eit veldig godt og dekkjande innlegg. Det er viktig at Noreg både har og praktiserer eit strengt regelverk for eksport av forsvarsmateriell. I forskrift om eksport av forsvarsmateriell står det at UD kan krevje av leverandørar at dei legg fram sluttbrukarerklæring. Ein samla komité støttar opp om arbeidet som regjeringa gjer med òg å løfte dette i internasjonale fora for å få ei norm som er felles, og som kan verte ei felles norm i NATO. Kan utanriksministeren seie noko om kor dette temaet står på den internasjonale dagsordenen i dag, og korleis han vil arbeide vidare med det spørsmålet, som ein samla komité då er einig om at er viktig å arbeide med vidare?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-04-14:
Ifølgje Verdas matvareprogram er svolt og feilernæring den største helserisikoen på verdsbasis – større enn hiv/aids, malaria og tuberkulose til saman. Kvart fjerde barn under fem år er påført permanente skadar som følgje av underernæring. Dei misser retten til det livet dei kunne hatt. For å gi alle rett til mat må ein betre sårbare gruppers tilgang til mat og auke moglegheita til matproduksjon. Den raud-grøne regjeringa hadde eit sterkt engasjement for dette og var bl.a. sterke pådrivarar for å få på plass FNs retningsliner for jordbruk og fiske. Dette engasjementet er no tona ned. Eg vil utfordre utanriksministeren: Kva vil han gjere for å auke engasjementet og sikre at sårbare grupper får ein betre rett til mat og slik òg kan få tilgang til andre menneskerettar når ernæringa er på plass?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Også jeg vil takke utenriksministeren for et godt innlegg. Han var inne på viktigheten av norsk våpenindustri for vår egen sikkerhet, men norsk våpenindustri er også viktig for å komme inn på det globale markedet, for å kunne utvikle seg. EU vedtok i juli 2009 et direktiv for anskaffelser av forsvarsmateriell, som Norge innførte 1. januar 2014. Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren om han har erfaringer med at direktivet har ført til at norsk forsvarsindustri har fått flere leveranser til EU-land.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Dagens debatt er viktig av flere grunner, først og fremst for å slå fast at Norge har et av verdens strengeste kontrollregimer når det gjelder eksport av forsvarsmateriell, som de fleste talere har vært inne på. Samtidig er det viktig å involvere interesserte i slike debatter. Det bidrar til å styrke demokratiet, men ikke minst bidrar det til å sikre åpenhet og etterprøvbarhet om hvordan Norge praktiserer eksport av forsvarsmateriell. Det gjenspeiler seg også i innstillingen fra komiteen. Det er delte meninger om noen av punktene – og da spesielt synspunkter om våpeneksport til undertrykkende regimer. Vi kan ha ulike meninger om dette, men det er en viktig samfunnsdebatt, som vi alle skal ta på alvor. Og det gjør vi – stortingsmeldingen som vi diskuterer i dag, viser nettopp det. Norge er opptatt av dette, og det foregår et utstrakt internasjonalt samarbeid om eksportkontroll og ikke-spredning mellom mange land. Vi har også eksempler på at endringer i det internasjonale bildet noen ganger kan føre til at man kan åpne for eksport til markeder som tidligere har vært lukket for norsk forsvarsindustri, mens i andre tilfeller kan negative utviklingstrekk i et land eller i et regionalt konfliktbilde medføre at man strammer inn politikken. Det viser at norske myndigheter tar på alvor det ansvaret som ligger i å være en eksportør av våpenmateriell. Det er i den forbindelse verdt å merke seg at også forsvarsindustrien er veldig tydelig på at de selv er avhengig av å holde en høy etisk standard. Spesielt viktig er dette når vi registrerer at det å ha fokus på åpenhet og etikk utvikler seg til å bli viktige konkurransefaktorer for forsvarsindustrien. Norsk forsvarsindustri, med lokomotivene Kongsberg Våpenfabrikk og Nammo i spissen, er svært dyktig på sitt område – ikke bare for vårt eget forsvar og nasjonal sikkerhet, men også som en aktør i det globale markedet. Det er mange av oss som ønsker at de skal ha muligheten til å utvikle seg ytterligere. Da EU i juli 2009 vedtok et nytt direktiv for anskaffelser av forsvarsmateriell, og som Norge innførte fra 1. januar 2014, ga det forhåpninger om en større tilgang til det europeiske markedet. Jeg er ikke i tvil om at norske forsvarsbedrifter klarer utfordringen med å være konkurransedyktige både på teknologi og på kostnader. Det er viktig både for industrien og for norske myndigheter å følge med på om direktivets intensjon gir økt konkurranse i det europeiske markedet. Jeg registrerte svaret fra utenriksministeren i sted, men tilbakemeldingen kan tyde på at vi har noen utfordringer på dette området. Til tross for det er det hyggelig å registrere at våre bedrifter vinner fram i konkurransen, og vi ser at stadig flere norske bedrifter får kontrakter på deler til F-35-flyene. Men vi vil ha flere, og vi må bidra fra flere hold for at norsk forsvarsindustri får kontrakter i tråd med industriplanen for kampflyanskaffelsen. I september 2015 overleveres det første norske F-35-flyet. Det bør være mest mulig norsk også når det gjelder leveranser fra norsk forsvarsindustri. Vi har en jobb å gjøre.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-14:
Det er grunn til å slå fast, etter en slik debatt som vi har hatt i dag, at gjennom de endringene som en foretar, vil Stortingets flertall i dag gi fra seg viktige muligheter for en helhetlig planlegging og også til å foreta rettferdige prioriteringer innenfor helsevesenet. Det må vel slås fast at det blir verken flere ressurser eller flere fagfolk av den typen endring en utfører i dag, av denne typen privatisering, men de helsepolitiske verktøyene blir nok færre i årene framover. Når Stortinget har lovfestet at formålet med spesialisthelsetjenesten er å yte gode og likeverdige tjenester til alle som trenger det, når de trenger det, uavhengig av alder, kjønn, bosted, økonomi og etnisk bakgrunn, er det etter Senterpartiets mening de offentlige sykehusene som må være bærebjelken. Så kan det være grunn til å være systemkritisk overfor de offentlige sykehusene og det offentlige sykehusvesenet. Det er det ingen tvil om. Det var i og for seg også Høyre den gangen de satt i opposisjon. Det hører vi ikke så veldig mye til nå, men det tror jeg det er grunn til å være. Men det er viktig å se litt lenger fram når det gjelder denne reformen, og jeg deler representanten Tungs refleksjon over at denne reformen har et potensial i seg til å rokke ved sterke offentlige sykehus, til å gjøre dem sårbare, og særlig gjelder det de lokale sykehusene. Helseministeren har på nyåret sin sykehustale. Han signaliserte da at det kunne komme til å være en svekkelse av akuttkirurgisk beredskap i Norge. Det var et forslag og et signal som møtte stor motstand – med rette. Ingen regjering, kanskje heller ikke den blåeste vi har sett i norgeshistorien, kommer til å få til noe slikt uten kamp. Men fritt behandlingsvalg er noe som på lengre sikt kanskje kan være noe av den nødhjelpen de blå partiene trenger for også å få gjort noe med lokalsykehusene. For det er ikke noen tvil om at mange lokalsykehus i dag sikrer sin virksomhet og den helheten de har, gjennom planlagte operasjoner der de ofte betjener et langt større område enn det det er befolkningsgrunnlag for. Tynset er et eksempel på det, og i den sammenhengen vil fritt behandlingsvalg gjøre det komplisert å forutse hvordan pasientstrømmen vil gå. Privat helseforretning kan erfaringsmessig etablere seg der markedene er størst, der det bor flest, og det kan bli vanskeligere å opprettholde tilbud som en ser på en del lokale sykehus i dag. Det offentlige tilbudet blir altså langt mer sårbart. Men så er det som står igjen, at sjøl om det skal komme flere private inn, så vil de offentlige sykehusene fortsatt ha ansvaret. De vil ha ansvaret for det helhetlige tilbudet, men de risikerer altså å tappes både for dyktige fagfolk, for de mest lønnsomme pasientene og for avgjørende erfaring for å drive utviklingen videre. Senterpartiet synes at forslaget i dag er et dårlig forslag. Vi trenger en systemkritisk debatt om det norske sykehusvesenet, men ikke i den retning denne debatten fører.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Vi i Venstre er veldig glad for at denne institusjonen nå er på plass. Vi syns det har tatt litt tid, men vi er veldig glad for presidentens personlige engasjement for å bringe dette i havn. Jeg vil fra talerstolen gjerne uttrykke glede over at vi har klart å bringe det videre, og jeg tror at presidentens – og også andres i presidentskapet – engasjement har gjort at vi har kommet i mål med det. Jeg er også enig med de talerne som har sagt at det ikke er sikkert at vi nå har den perfekte konstruksjonen for all framtid. Men vi har en god start, og vi har et godt rammeverk for å utvikle det framover. Jeg syns også det er helt riktig å legge det inn under Stortinget. Jeg har tidligere holdt mange innlegg om ombudsroller. Det er viktig at vi ikke undergraver Stortingets ombudsrolle ved å flytte oppgaven vår til andre. Jeg mener at dette er snakk om noe annet. Dette er snakk om noe som kvalifiserer oss til å gjøre vår ombudsrolle – muligheten for å løfte resultatene av den politikken vi vedtar her, og som handler om enkeltindivid. Menneskerettighetene har vi for å verne enkeltindividet mot overgrep fra fellesskapet, men også for at individets rettigheter alltid skal kunne høres sjøl om det store flertallet alltid får cashet inn sine rettigheter. Man tenker ikke på Norge som et land som ofte bryter menneskerettigheter. Men i randsonen av samfunnet vårt finner vi alltid situasjoner der vi må diskutere det. Derfor er jeg kjempeglad for at vi f.eks. denne uka gjorde en avtale med regjeringa som sier at barn ikke skal sitte i fengsel i mer enn 24 timer før barnevernet kobles inn, som f.eks. på Trandum. Det er mange slike randsituasjoner i samfunnet der vi ser at menneskerettighetene blir utfordret. Da er det vår oppgave som politikere å finne gode løsninger for at vi skal overholde menneskerettighetene og samtidig kunne utøve politikk i denne salen. Dette er også viktig for at Norge skal ha en større slagkraft internasjonalt når det gjelder menneskerettighetene. Det er klart at alle brudd som omverdenen kan vise til, svekker vår utenriksminister på tur rundt om i verden når han skal løfte menneskerettighetene. Det at vi har en god struktur i menneskerettighetsarbeidet i Norge, og at vi klarer å bekjempe alle brudd på menneskerettighetene også innenfor våre landegrenser, er viktig for at vår autoritet som menneskerettighetsnasjon internasjonalt også skal kunne overholdes. Derfor var det veldig viktig at vi fikk denne institusjonen på plass. Dette er et viktig skritt videre. Jeg tror at det er viktig at vi har våpendragere for denne institusjonen og for dette prinsippet også inn i presidentskapet. De skal få all støtte som tenkes kan fra Venstre for å utvikle dette videre. Da er det viktig at institusjonen også får nok ressurser til å kunne gjøre jobben sin skikkelig. Det blir vel vår neste utfordring når budsjettet skal på plass.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Jeg skulle si mye av det som også Helleland understreket. Jeg er også veldig glad for at regjeringa har varslet at de kommer med en svalbardmelding. Det tror jeg er viktig og riktig, også for å finne alternative næringsstrategier. For man kan være så mye for eller imot kull man bare vil, men i dag er det ikke lønnsomt det som drives ut på Svalbard, og det pleier å være et svar som man skjønner i alle partier, også i dem som ikke skjønner hvilke klimautfordringer som ligger i kulldrifta. Da må vi finne alternative næringsveier for Svalbard. Det er mange muligheter som ligger i framtida innenfor både forskning og kommunikasjon, redning og sikkerhet for nordområdene. Svalbard kommer til å bli en viktig «hub» framover hvis vi bestemmer oss for at det er noe som Svalbard skal utvikle videre. Ellers ligger det også mange muligheter i en turistnæring som klarer å finne balansen mellom det veldig skjøre landskapet vi skal ta vare på, og de fantastiske naturopplevelsene som det kan gi. Jeg er veldig spent på den stortingsmeldinga som kommer fra regjeringa. Det er mange utfordringer som skal løses, men det er også mange spennende løsninger som ligger framover for svalbardsamfunnet. Jeg tror at vi skal få til det i godt samarbeid med dem som bor på Svalbard, og som ønsker å utvikle både næringslivet og livet der videre framover.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Jeg skal prøve meg på to spørsmål, og jeg skal gjøre det ene til et ja- eller nei-spørsmål. Er det ikke viktig for Norge å feie for egen dør for å kunne ha autoritet utad med hensyn til å stå for menneskerettigheter i møte med andre land? Det er et kort ja- eller nei-spørsmål, som jeg håper at utenriksministeren er enig med meg i. Så har jeg lyst til å løfte fram kvinnerettigheter, for vi ser at de på mange måter har en negativ utvikling rundt omkring i verden akkurat nå – med land som vedtar lover som går i feil retning, som godtar voldtekt innenfor ekteskap f.eks. Vi ser den trusselen som mange jenter i dag opplever – ved årsdagen for Boko Harams bortføring av jenter, noe som gir et dystert perspektiv for kvinnerettigheter internasjonalt. Det andre spørsmålet, som vel også kan besvares med ja eller nei, er: Deler utenriksministeren disse bekymringene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Dette er ikke et ønske om å gjøre debatten lengre, men om å avslutte den. Som saksordfører må jeg si det er veldig bra at vi fikk så stor enighet, og det er veldig bra at regjeringa la fram en så god melding at det var mulig å få en så stor enighet. Når jeg har skoleklasser på besøk, bruker jeg å si at det er urettferdighet nok til alle. Det er bare å finne den man vil kjempe mot. Det er ingen knapphet på det i verden. Det er det heller ikke her. Det som er utfordringa med denne stortingsmeldinga, er at den er god, statsråden har et stort og bredt flertall bak seg i Stortinget, men det er nå jobben begynner. Den forrige meldinga, som Hilde Frafjord Johnson la fram for 15 år siden, fikk stor innvirkning både i Norge og internasjonalt. Jeg håper at denne får like stor innvirkning på norsk utenrikspolitikk, på menneskerettighetssituasjonen og på norsk politikks fokus på menneskerettighetene framover – for det trengs det absolutt en styrking av, både nasjonalt og internasjonalt. Statsråden har nå et sterkt mandat, og jeg håper han bruker det slik at vi, når vi neste gang skal behandle en melding om menneskerettigheter i Stortinget, kan se at det har påvirket politikken like mye som Frafjord Johnsons melding gjorde for 15 år siden.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-14:
Takk for avansementet, president. Det er selvfølgelig bare begynnelsen! Vi er i disse dager blitt grundig minnet på at det er 75 år siden Norge ble utsatt for et system som hadde forakt for menneskerettighetene som sitt mentale og politiske fundament. Men vi blir også minnet om at i den situasjonen klarte ikke Norge og nordmenn alltid selv å stå opp for menneskerettighetene, f.eks. da altfor mange satt stille og så jøder fra Norge bli eksportert til utryddelsesleirene i Tyskland. Derfor er jeg og Miljøpartiet De Grønne veldig glade for at dette initiativet er tatt, som har munnet ut i en veldig god innstilling fra presidentskapet. Vi takker for at det er tatt ansvar for å gjenetablere en institusjon som det er helt nødvendig at vi har her i Norge, og vi støtter i denne sammenhengen i all hovedsak de grepene som innstillingen legger opp til. Fra Miljøpartiet De Grønnes side tror vi det er en svært god idé nettopp på grunn av dette temaets karakter at institusjonen gis vide fullmakter til å utforme sin organisasjon og sitt arbeid, under den selvfølgelige forutsetning at de får nok ressurser til å gjøre jobben. Det at institusjonen ligger under Stortinget, ser vi som en god forsikring for at nettopp Stortinget får levert den kunnskapen som skal til for at vi skal ta vårt ansvar for å ivareta menneskerettigheter, men også for at det er en institusjon som er nær det forumet som det bør være nær når noen skal utfordres til å ta dette ansvaret. Fra Miljøpartiet De Grønnes side ser vi fram til at dette blir en institusjon som informerer oss, men som ikke minst utfordrer oss, fordi utfordringene for menneskerettigheter fortsatt er store også for Norge og i svært høy grad i den verden som omgir oss, og som Norge må delta i. Vi ser derfor med stor optimisme fram til utviklingen av denne institusjonen.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-14:
I forbindelse med fjorårets debatt om denne saken slo en enstemmig utenriks- og forsvarskomité fast viktigheten av at – og jeg siterer – «regjeringens risikovurdering fører til at Norge ikke vil tillate salg av forsvarsrelaterte varer til land i områder med internasjonal væpnet konflikt eller hvor slik væpnet konflikt truer». I januar 2014 inngikk Kongsberg Gruppen en storkontrakt på 3,7 mrd. kr om eksport av rakettsystemet NASAMS, altså utskytingsramper, til Oman. Oman er nabolandet til Jemen. I tillegg til at Oman er et land som står på FNs liste over land som bryter menneskerettigheter, ligger dette landet til de grader i et område hvor det er konflikt, eller hvor konflikt truer. Hva er utenriksministerens kommentar til samsvaret mellom den kontrakten og det Stortinget har vedtatt om våpeneksport til slike regimer?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
Overraskande nok er eg òg veldig glad for innstillinga frå presidentskapet og at vi no får den institusjonen opp og stå. Eit av dei menneskerettsspørsmåla i Noreg som eg har opplevd at leiarar frå andre land tek opp med meg i møte, er vår manglande uavhengigheit i vår nasjonale menneskerettsinstitusjon, noko som reelt sett er viktig. Vi snakkar om brot på menneskerettar som ja, vi har det i Noreg òg, men dei kan jo ikkje vere så alvorlege. Men nokre av brota på menneskerettane vert påtalte som ganske alvorlege frå internasjonalt hald, f.eks. vår bruk av varetekt. Så lat meg berre knyte tre meir konkrete kommentarar til innstillinga og det vidare arbeidet. For det første: Det vert ekstremt viktig at denne institusjonen klarar å ha eit breitt samarbeidsfelt mot dei mange institusjonane som jobbar med menneskerettar rundt omkring i Noreg. Det vil vere viktig for institusjonens legitimitet, og eg trur det er viktig for institusjonens reelle virke. Det kom jo fram av mandatet, men det er òg veldig viktig at det vert følgt opp av dei som skal jobbe der. Så skal ein gje ei årleg melding i Stortinget, og det er eg positiv til. Men her ligg det ein risiko for at det vert ein årleg formalitet, ein debatt med lite deltaking, der alle berre merkar seg det som ikkje fører til noko vesentleg, slik som enkelte av dei faste meldingane som vi har i Noreg frå regjeringa, òg er. Så det vil eg kanskje leggje på presidentskapet å tenkje på – det er ikkje slutt når ein har vedteke at det skal kome ei årleg melding, det er då det begynner, om det berre vert ei vanesak, eller om det vert noko som kan brukast til noko. Det tredje punktet gjeld, som fleire har sagt her, har eg fått med meg, at det ikkje er sikkert at det er nøyaktig slik vi no vedtek at det skal vere, som er den ideelle modellen. Eg ser det er lagt opp til ei evaluering etter fire år, og det trur eg er fornuftig. Det kan absolutt vere behov for justeringar og forbetringar og til og med større endringar av måten vi gjer det på. Det viktige no er at vi har fått på plass ein institusjon, og at det er gjort eit raskt og godt arbeid med det, og eg vil gje honnør til både presidenten og presidentskapet for det arbeidet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-14:
For referatet må eg først rette opp ein inkurie. Det gjeld ein merknad om Vest-Sahara, som SV skulle vore med på i innstillinga. – Så er det gjort. Så la eg merke til at utanriksministeren, til liks med representantar frå SV, Arbeidarpartiet og Høgre, argumenterer veldig sterkt for å sjå dei ulike menneskerettane som eit udeleleg heile og at dei heng saman og påverkar kvarandre ulike vegar, mens representanten frå Framstegspartiet argumenterte for det stikk motsette – at vi ikkje burde gjere det, at det er ein reell forskjell – og har det til felles med ein del land i verda som òg argumenterer for at den eine typen rettar er viktig, mens den andre er ei vestleg oppfinning, men da med motsett utgangspunkt: Dei økonomiske og sosiale rettane er viktige, men ikkje dei andre. Så mitt spørsmål er: Vil det vere eit gode om vi skulle begynne å dele opp menneskerettar ved å gradere og rangere dei etter kor viktige dei er, eller ville det berre skape større problem med å fremje rettar i verda?
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-04-14:
Det krever jo en liten forklaring å ta ordet i en sak som foreligger høystemt enstemmig fra presidentskapet. Vi merker også her på deltakerne i debatten at 17. mai-faktoren blir faretruende høy når man snakker om menneskerettigheter. Når jeg allikevel tar ordet, er det for å markere en kritisk distanse til den konstruksjonen som er valgt ved opprettelsen av det som er gitt navnet «nasjonal institusjon». Hvis man ser nærmere på innstillingen, Dokument 16, ser man at man tematisk ikke har avgrenset mandatet. I en tid da det meste kan fortolkes inn under menneskerettigheter, kan dette mandatet bli et veldig bredt og ikke minst politisk mandat. Samtidig ser man også at denne institusjonen skal ta stilling til og anvende rettslige normer, slik Norge er bundet av gjennom et eget lovverk og internasjonale traktater, og man skal altså ha en oppfatning av hvorvidt disse etterleves. Normalt er det egne håndhevelsesorganer som gjør dette når det gjelder traktatretten, og vi har også utviklet en europeisk menneskerettighetsdomstol, som for øvrig er omtalt med to setninger i innstillingen. Alle vet at utviklingen av menneskerettighetene nå skjer i stort tempo i Europa, og at nasjonalstatene innordner seg en utvidet rettslig kompetanse for de enkeltmenneskene som tar opp sine saker direkte. Hvis man virkelig ville gjøre noe effektivt for å fremme menneskerettighetene, skulle vi heller høvle ned de dørstokkene som finnes, for at folk kan forfølge sine rettigheter etter at de har utprøvd de nasjonale anke- og overprøvingsmulighetene. Den andre siden av mandatet vil jeg også henlede oppmerksomheten på. Her skal man altså begi seg inn på rådgivning om hvordan lovgivningen skal utvikles, man skal drive oppsøkende virksomhet, man skal ha medieutspill, man skal ha en pådriverrolle, som i beste fall gir en veldig uklar aktørrolle og i verste fall en politisk rolle, som i de fleste sammenhenger er vanskelig å avgrense mot vanlig partipolitisk virksomhet. Jeg mener at dette er outsourcing av politikken på et område hvor de politiske representantene og denne sal burde sette seg selv i sentrum for hvordan vi håndhever våre internasjonale forpliktelser. I en tid da rettighetsbegrepene trues av utvanning, vil det derfor være vanskelig å skille mellom en pådriverrolle og en politisk funksjon. Når jeg allikevel ikke stemmer imot saken, er det fordi noen av oss har vært i dialog med representanter for presidentskapet og der sterkt anbefalt at det blir etablert et styre, som opprinnelig ikke var foreslått, og at det skulle gjennomføres evaluering innen utløpet av den første funksjonsperioden, som heller ikke opprinnelig var foreslått. Og da håper jeg at tiden vil ha arbeidet for at vi kanskje etablerer noe annet, som kan gi borgerne direkte prøvingsmulighet, f.eks. gjennom en forvaltningsdomstol.
Trond Helleland (Høyre), 2015-04-14:
Jeg har bare lyst til å signalisere fra Høyres side at vi er veldig glad for at komiteen samlet viser til regjeringens varslede svalbardmelding og imøteser den. Vi kunne jo tatt den store svalbarddebatten i dag. Jeg føler at det kanskje er riktigere å ta den når meldingen vil bli lagt fram. Jeg vil også signalisere at forslaget fra representanten Rasmus Hansson, som danner utgangspunktet for denne debatten, synes jeg er godt ivaretatt gjennom det at regjeringen har varslet at de vil fremme en melding. Komitéen peker også på mange av de elementene som Rasmus Hansson legger opp til i sitt forslag, så jeg vil ikke stemme for det forslaget i dag.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg vil også takke utenriksministeren for innlegget og vil understreke at også Arbeiderpartiet støtter dagens regime, dvs. at Stortinget beslutter retningslinjene for våpeneksport, og at Utenriksdepartementet gir lisenser. Forsvarsindustrien er en viktig del av vår forsvarspolitikk og er også strategisk viktig, altså av strategisk betydning. Men det er likevel viktig at vi har veldig klare bestemmelser – det dreier seg om land i krig, i borgerkrig, som undertrykker egne borgere, og som bryter fundamentale menneskerettigheter. Jeg vil derfor spørre utenriksministeren om han vil se enda mer kritisk på en del henvendelser om lisenser, også når det gjelder B-materiell, til land som bryter fundamentale menneskerettigheter. Siden Saudi-Arabia har vært tatt opp her tidligere, vil jeg helt konkret spørre om det. Det dreier seg om 1,7 mill. kr, og så vidt jeg husker, dreier det seg om kommunikasjonssystemer.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Norge har en handlingsplan for sikkerhetsrådsresolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet. Det dreier seg selvfølgelig om å hindre vold mot kvinner i krig, men det dreier seg faktisk også om å bidra til å sikre at kvinner er med når freden skal bygges, er med når samfunnet skal utvikles. Det er også grunnleggende menneskerettigheter, og jeg vil spørre om utenriksministeren vil sikre at denne handlingsplanen også blir en del av den MR-satsingen, for ikke å si omvendt, at menneskerettighetssatsing også kobler seg på denne handlingsplanen for kvinner, fred og sikkerhet.
Regina Alexandrova (Høyre), 2015-04-14:
Jeg ønsker først å takke for det gode samarbeidet i komiteen og det gode samarbeidet med saksordføreren. Norge er god på industriutvikling innen mange fagområder og ligger også fremst i verden på noen at våre teknologier. Dette gjelder også innen utvikling av forsvarsmateriell. Produksjon og eksport av forsvarsmateriell står for en stor verdiskaping i Norge og er en betydelig bidragsyter til kompetanseutvikling i norsk industri innen avansert teknologi. Forsvarsindustrien har store, positive ringvirkninger gjennom forskning, innovasjon og kunnskapsoverføring til andre næringer. Med 137 forsvarsindustribedrifter spredt utover stort sett alle fylker har vi i dag 4 800 årsverk, som også bidrar til viktige distriktsarbeidsplasser. Med en omsetning i 2013 på ca. 12 mrd. kr bidrar forsvarsrelatert virksomhet og tjenesteyting til betydelig verdiskaping i Norge. På lik linje med annen industri er forsvarsindustrien også avhengig av forutsigbare rammer. Norsk forsvarsindustri opererer i et internasjonalt marked. Skal Norge fortsatt kunne være på topp innen teknologiutvikling, må vi ha regler som kan gi norske produsenter mulighet til å konkurrere på mest mulig like vilkår som våre allierte, for ikke å komme på etterskudd i utviklingen. Regjeringspartiene mener det er viktig at Norge ikke havner i en situasjon hvor norsk industri blir holdt utenfor internasjonale utviklingsprosjekt som en følge av nye særnorske regler. Eksport av forsvarsmateriell er i Norge underlagt streng kontroll. Våre retningslinjer representerer en restriktiv praksis når det gjelder hvilke land som kan motta forskjellige typer militært utstyr fra Norge, og hvilke kriterier som leder til at eksport avslås. Stortingets vedtak fra 1959 er det bærende prinsippet, som sier at Norge ikke tillater «salg av våpen og ammunisjon til områder hvor det er krig eller krig truer, eller til land hvor det er borgerkrig». Regjeringen har i tillegg til å videreføre den forrige regjeringens politikk på dette området skjerpet regelverket ytterligere i 2014. Dette innebærer bl.a. at alle prinsipper og vurderingskriterier fra nå framstår samlet og med større tydelighet enn tidligere. Regjeringens innskjerping av regelverket sørger for at respekt for menneskerettighetene samt for sivile og politiske rettigheter i aktuelle mottakerland inngår i vurderingen ved eksport. Forsvarsmaterielleksporten fra Norge går i hovedsak til NATO-landene, Sverige og Finland – 88 pst. av A-materiellet vårt, som i hovedsak er våpenammunisjon, og 93 pst. av B-materiellet, som er annet militært materiell. Den åpne offentlige debatten om eksportkontroll og også høringer i Stortinget gir viktige innspill til håndhevelsen og praktiseringen av regelverket. Regjeringen har som målsetting å bidra til størst mulig åpenhet om eksport av forsvarsmateriell. Alle partiene i komiteen ser positivt på det samarbeidet som har vært de siste årene for å sikre størst mulig innsyn i eksport av forsvarsmateriell fra Norge, og mener at økt innsyn og informasjon har bidratt til en åpnere sektor og en bredere samfunnsdebatt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-04-14:
Eg vil starte med å takke saksordførar Liv Signe Navarsete for ein veldig god jobb. Eg er veldig einig i hennar ord om at det er veldig flott at me har den typen debattar og openheit, og at me òg løfter denne typen etisk krevjande problemstillingar på den måten som skjer i stortingssalen i dag. Kristeleg Folkeparti har lenge arbeidd for strengare retningslinjer for våpeneksporten og auka openheit, og me har oppnådd forbetringar. Det blir spegla i dei årlege stortingsmeldingane om norsk eksport av forsvarsmateriell. Men regelverket må stadig bli betre. Det siste året har Dagbladet avslørt at nokre tidlegare norske marinefartøy har enda opp hos private aktørar i Nigeria. Dette er no under etterforsking, og saka er til behandling i kontroll- og konstitusjonskomiteen på Stortinget. Utanriksdepartementet har nyleg gjort ei forskriftsendring som styrkjer lisensplikta for tidlegare forsvarsmateriell som er modifisert. Dette er viktig for å hindre at slike hendingar skjer på ny. Russlands overgrep mot Ukraina er uakseptable brot på folkeretten. Me støttar derfor det nye forbodet mot eksport av våpen og forsvarsmateriell til Russland. Forbodet omfattar òg eksport av fleirbruksvarer og teknologi som kan vere berekna for militær bruk. Eksportverdien av norsk forsvarsmateriell var i 2013 på nær 4,3 mrd. kr. Dette var ein nedgang på 6 pst. frå året før. Det aller meste – rundt 90 pst. – gjekk til NATO-landa og til Sverige og Finland. Det blei i 2013 gitt 19 avslag på søknader om eksportlisens for forsvarsmateriell og tenester. Teknologisk leiarskap blir stadig viktigare på mange område. Slik er det òg med Forsvaret. Skal forsvarsindustri lykkast, treng ein høg kompetanse og satsing på leiande teknologi. Den teknologiske kompetansen som blir skapt innan forsvarsindustrien, er òg viktig for andre høgteknologiske næringar. Men militærteknologi er ikkje kva vare som helst. Derfor må Noreg ha eit strengt eksportkontrollregelverk, og me må fremje felles internasjonale reglar og høge internasjonale kontrollstandardar for eksport av forsvarsmateriell. I relevante internasjonale forum må Noreg jobbe for å oppnå ei felles norm for sluttbrukardokumentasjon og arbeide for at dette blir norm i NATO. Ved behandlinga av førre stortingsmelding om våpeneksporten var det ein samrøystes komité som understreka betydinga av at ei ny sjekkliste blir konsekvent og systematisk brukt. Omsynet til menneskerettane må bli grundig belyst og lagt vekt på i vurderinga. Me må òg forsikre oss om at eksportregelverket fungerer godt i praksis. Kristeleg Folkeparti, Venstre og SV påpeikar i ein felles merknad at trass i regelinnstramminga har norsk våpeneksport til regime med grove menneskerettsbrot fortsatt. Av desse landa har Saudi-Arabia vore den største eksportmottakaren det siste tiåret. SV og Kristeleg Folkeparti fremjar derfor to forslag for å skjerpe eksportregelverket. Eg legg fram desse to forslaga og anbefaler at dei blir vedtekne.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-04-14:
Eg synest òg utanriksministeren presenterte heilskapen på dette området på ein god måte for Stortinget. Det eg har lyst til å utfordre han på, er: Me veit at Sverige har eit parlamentarisk eksportkontrollråd. Og i sitt innlegg sa utanriksministeren nettopp at det med openheit er viktig. Her ligg det altså føre eit forslag, ikkje om å innføre det, men om å greie det ut – altså sjå på moglegheita for den svenske løysinga. Mitt spørsmål er: Kvifor ønskjer ikkje utanriksministeren å vere med på å greie ut og sjå på den moglegheita som me veit er i Sverige i dag, og som fungerer svært godt?
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Mer enn gjerne – med forbehold om at det endelige regelverket meg bekjent ennå ikke er utformet i Sverige. Så hvor den svenske regjeringen legger seg endelig, gjenstår å se. Det som i alle fall er åpenbart, som jeg sa i mitt innlegg, er at Sverige inntil nylig har solgt våpen, kategori A-materiell, til Saudi-Arabia. Dette har Norge ikke gjort, og det vil vi heller ikke gjøre fremover. I fjor solgte vi materiell for 1,7 mill. kr til Saudi-Arabia, etter en grundig vurdering – eksportlisens – hvor dette materiellet må gjennomgås, slik at man er sikker på det ikke kan brukes til intern undertrykking. Eksporten til Saudi-Arabia har også gått ned i de senere årene.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Det er riktig at høsten 2014 ble samtlige av EUs kriterier for vurdering av eksport opp mot interne forhold i et land, samt de kriteriene som følger av FNs avtale om våpenhandel, satt sammen til en konsolidert liste. I tillegg har man, som representanten nevnte, nå justert og tilpasset seg EUs regelverk her. Som jeg nevnte, viser også tallene når det gjelder vår eksport, at EU er et viktig eksportmarked for norsk forsvarsindustri. Samlet sett utgjør eksporten til NATOs medlemsland og de nordiske landene 90 pst., og EU er tungt inne der. Men om det er en klar årsakssammenheng mellom det representanten spør om, og eventuelt en styrket norsk markedsposisjon, har jeg ikke noe grunnlag for å si.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Først takk til representanten Hareide for gode ord. Da jeg var i Forsvaret, husker jeg det sto på kasernen: Ikke reparer det som er i orden! Når det gjelder det norske systemet i dag, er det et av de strengeste i verden, og mange land ser til Norge når det gjelder vårt eksportregime, den stortingsmeldingen som fremlegges, og den åpenheten og den debatten vi har i dag. Så jeg mener at vi har et robust og godt system. Og med tanke på alle de utredninger som er i norsk statsforvaltning, mener jeg at det ikke er hensiktsmessig å begynne å utrede noe som er i orden, som fungerer meget bra, og som er til gode for vår forsvarsevne og for forsvarsindustrien. Samtidig legger vi vekt på at vår eksport skal skje innenfor et forsvarlig og strengt etisk regelverk.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Jeg er litt i tvil om tidsfastsettelsen for den lisensen som representanten henviser til. Meg bekjent var det den tidligere regjeringen som sa ja til denne lisensen til Oman, men kanskje jeg tar feil. Jeg har ingen motforestillinger mot den beslutningen som ble gjennomført på det tidspunkt. Oman er etter de begrepene vi opererer med, ikke i noen kategori som diskvalifiserer dem fra å eksportere norsk forsvarsmateriell.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Som jeg sa innledningsvis, har Norge et av de strengeste regelverkene for eksport av forsvarsmateriell. Det skal vi ha i fortsettelsen. Jeg har strammet inn regelverket ytterligere, men det er også bred enighet i Stortinget om hvordan vi skal håndtere dette regelverket, og det er en styrke. Det skaper forutsigbarhet for forsvarsindustrien. Jeg synes den forrige regjeringen også hadde en meget fornuftig politikk på dette området. Når det gjelder land som bryter menneskerettighetene, er det helt klart at vi ikke eksporterer, f.eks. til Saudi-Arabia, A-materiell. Nå har vi redusert noe på eksporten til Saudi-Arabia de senere årene, men B-materiell foretas det en konkret vurdering av, og det er helt uaktuelt å eksportere materiell som kan brukes til undertrykkelse. Dette er vurderinger helt i tråd også med det den tidligere regjeringen la seg på.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Det representanten tar opp, er vesentlig, nemlig at man må jobbe i internasjonale fora, også i NATO, for å skape enighet om den typen internasjonalt regelverk. Når det er et internasjonalt regelverk eller et NATO-regelverk, vil det innebære at norsk forsvarsindustri er i en situasjon hvor det meste av forsvarsindustrien vil bli stilt overfor de samme kriteriene. Sluttbrukererklæring, at man skal garantere fra kjøperens side hva dette materiellet skal brukes til, er vesentlig. Jeg håper at alle land innfører den type sluttbrukererklæring som vi praktiserer hvor våre forskrifter tilsier det. At man kan begynne med det i NATO, og at det skal være utgangspunktet, synes jeg er fornuftig. Dette er noe som vi jobber med også i de ulike internasjonale fora, deriblant NATO.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Jeg er glad for at representanten Huitfeldt tok opp dette spørsmålet. Vi har faktisk sett at i en del land har det vært tilbakeslag når det gjelder homofiles og seksuelle minoriteters situasjon. Dette skulle man ikke tro skulle skje i det 21. århundret, og jeg benytter de anledningene jeg har til å ta opp LHBT-spørsmål ikke minst i de land hvor vi ser at seksuelle minoriteter ikke blir behandlet i tråd med det som er menneskerettighetene. I Norge har vi de senere tiårene både gjennomført nasjonal lovgivning og sett en kraftig endring i synet også i Norge. Toleranse er viktig, og ikke minst skal dette også gjenspeiles i den agendaen vi har internasjonalt.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Jeg kunne ha sagt ja, og så endt svaret der, men jeg tror representanten kanskje ønsker at jeg skal fylle ut litt mer. Svaret er ja, og vi har gjennom den handlingsplanen også tydeliggjort at Norge ønsker å fortsette å ha en lederrolle når det gjelder kvinner, fred og sikkerhet. Senest på torsdag og fredag sist uke ble vi enige med Sør-Afrikas utenriksminister om, og Sveriges utenriksminister var veldig støttende til det, at vi skal jobbe for å bygge opp en pool med kvinnelige fredsmeklere i et samarbeid med Sør-Afrika. Vi har i løpet av kort tid hatt et eget kurs i Norge og en konferanse for kvinnelige fredsmeklere, og jeg tror at skal fredsprosesser være bærekraftig, må også kvinner og det sivile samfunn være en del av disse prosessene. Det har vi sett.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Når det gjelder tilgangen på mat og de utfordringene som vi står overfor når verden trolig vil gå fra sju milliarder til ti milliarder mennesker frem til 2050, må det på plass en helt annen kraft i politikken for å sikre økt matvareproduksjon i verden. Jeg er enig i mye av det representanten Navarsete sier, med ett unntak, at det skulle være noe mindre kraft nå rundt at mat og tilgang til rent drikkevann er helt essensielt for menneskeheten, ikke minst nå i forbindelse med utarbeidelsen av de nye bærekraftsmålene frem til 2030, som skal avløse tusenårsmålene. Den fremstillingen kjenner jeg meg ikke igjen i. Når vi skal jobbe for å avskaffe all ekstrem fattigdom innen 2030, avskaffer man ikke den uten at barn, voksne – alle – har tilgang til mat og rent drikkevann.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Representanten Skei Grande har dessverre rett i at situasjonen for mange jenter og kvinner i verden er dyster, spesielt for dem som lever i områder med krig og konflikt, men også i en del land hvor vi har sett at det har vært en viss positiv utvikling når det gjelder kvinner og jenters rettigheter, men hvor vi nå ser at det er en tilbakegang. Så har vi områder hvor vi ser at det er fremgang – ta f.eks. Afghanistan, hvor det nesten ikke gikk ei jente på skole i 2001. Nå går det over fire millioner jenter på skole der. Det viser at det nytter. Utdanningssatsingen, som vi er veldig enige om, er vesentlig ikke minst for marginaliserte grupper, men også for jenter, slik at de sikres en god basis. Meldingen, som er den første på 15 år når det dreier seg om menneskerettigheter i utenriks- og utviklingspolitikken, viser at vi tar dette på alvor, og jeg mener at Norge også har et robust ståsted nasjonalt når det gjelder menneskerettigheter. Vi har ingen ting å skjemmes for – tvert imot.
Børge Brende (Høyre), 2015-04-14:
Det jeg synes har vært veldig bra med debatten her i dag, er at den viser, etter min mening, at det er et samlet storting som står bak at vi nå setter menneskerettigheter tydeligere på dagsordenen – at Norge også tar en tydeligere rolle i FN, hvor den tredje pilaren dessverre har vært nedprioritert. Vi bruker mer penger nå på FNs menneskerettighetsarbeid. Det ligger i budsjettet. Det er regjeringens politikk. Jeg mener at politiske rettigheter, som ytringsfrihet, forsamlingsfrihet og ikke minst pressefrihet, også er nødvendige forutsetninger for at man kan påpeke, som jeg sa i mitt innlegg, situasjoner når det gjelder økonomiske og sosiale rettigheter som ikke er slik de skal være. Blant annet ble LHBT nevnt. Men det er også slik at hvis man skal få til økonomisk vekst, verdiskaping, en god fordeling, så er det igjen forutsetninger for det andre. Så dette henger sammen. Jeg føler det er bred enighet om det i Norge.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg vil takke utenriksministeren for et godt innlegg. Han var også i sitt innlegg inne på, og sammenlignet med, Sverige og Saudi-Arabia. Jeg lurer på om han kort kan kommentere den diskusjonen som har foregått i vårt naboland knyttet til eksport av forsvarsmateriell.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Jeg vil takke utenriksministeren for et godt innlegg, og han gir oss et godt overblikk over hvordan Utenriksdepartementet og han selv jobber med menneskerettigheter. Norge var det andre landet i verden som vedtok en ekteskapslov for homofile, og det synes jeg gir oss en spesiell forpliktelse til å ta opp homofiles situasjon selv om det i mange internasjonale sammenhenger er ganske kontroversielt. Mitt spørsmål er hvordan utenriksministeren tar opp homofiles rettigheter på de internasjonale arenaer hvor han opptrer.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-04-14:
Først vil jeg uttrykke min fulle støtte til komiteens flertall i denne saken for å ha lagt fram en godt balansert innstilling. Alle er sjølsagt enig i at vi må ha et strengt regelverk for eksport av forsvarsmateriell og best mulig praktisering av dette, og at åpenhet og debatt – som i dag – er svært viktig. Norge skal jobbe videre internasjonalt for å fremme høye kontrollstandarder. Komiteens flertall løfter fram den betydningen som forsvarsindustrien har for arbeidsplasser, mange i Distrikts-Norge – verdiskaping og innovasjonskraft langt utover forsvarsindustrien. Det er det god grunn til. Det handler om 137 bedrifter, 4 800 årsverk og en omsetning på om lag 12 mrd. kr i 2013. Venstre og SV stiller seg utenfor denne merknaden – de vil ikke være med på å vise til denne industriens betydning. Sist fredag besøkte vi, de tre arbeiderpartirepresentantene fra Oppland, Nammo i Raufoss Industripark, for øvrig den eneste norske produsenten av rakettmotorer og ammunisjon. Forsvarsindustrien har fortsatt svært stor betydning for industrimiljøet på Raufoss og representerer et stort antall kompetansearbeidsplasser, nærmere 700. Slik skal det fortsatt være. Nammo er i dag topp tre i leverandørkjeden av rakettmotorer i den vestlige verden. De har klart å vinne i konkurranse med fransk industri i Frankrike og amerikansk industri i USA. Det har skjedd samtidig med at forsvarsbudsjettene reduseres, og mens proteksjonismen ikke akkurat er blitt mindre. Nammo er i dag også eneleverandør av rakettmotoren til AMRAAM-missilet, som skal beskytte luftrommet til over 30 nasjoner. Dette ville ikke vært mulig uten å ha opparbeidet teknologisk forsprang – og kunne levere god kvalitet til riktig pris, og ikke minst, og da til mitt hovedpoeng, være sikret forutsigbare og stabile rammevilkår. Internasjonale kunder og partnere stoler på Nammo. Men det er samtidig slik at vesentlige endringer fra norsk side i praktiseringen av eksportkontrollregimet, eller bare signaler om at det kan være aktuelt, vil gi bedriftens kunder og konkurrerende industri grunnlag for å stille spørsmål ved om norsk forsvarsindustri – og ikke minst norske myndigheter – vil stå ved sine forpliktelser gjennom hele materiellets levetid. Ensidige norske tiltak vil med høy sannsynlighet få store konsekvenser for norsk forsvarsindustri. Derfor er jeg glad for at mindretallsforslaget i innstillingen er nettopp mindretallsforslag, og at komiteens flertall og regjeringa er enige om å sikre fortsatt tydelige og forutsigbare rammevilkår. Dagens regelverk for våpeneksport er strengt, men «etisk balansert», som komitéflertallet sier. Så skal Norge fortsette å jobbe internasjonalt for en felles norm for sluttbrukerdokumentasjon. Gjennom å gjøre det slik sikrer vi at konkurransen om leveransene skjer på mest mulig like vilkår.