Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Den økonomiske politikken som blir ført av den til kvar tid sitjande regjering, er på mange måtar det viktigaste rammevilkåret for så vel norsk industri som fiskeri- og landbruksnæringa. Uro på valutamarknaden, høgt rentenivå og sterk prisstigning kan berre i liten grad kompenserast av dei verkemidla vi drøftar i fagbudsjetta i dag. Det er derfor naturleg at norsk næringsliv no krev stabilitet og styring. Bondevik-regjeringa har framfor nokon ikkje hatt vilje og evne til styring og til å ta ansvar. Når noko ikkje går som det skal, eller det ikkje skjer noko i det heile, er det å skulde på andre. Framfor alt gjeld det å skulde på regjeringa Jagland, men òg på Stortinget. No er det på tide at regjeringa Bondevik manar seg opp og tek ansvar både for det ho gjer, og det ho ikkje gjer. Overgangen frå ei tid i opposisjon prega av ein løftepolitikk som gjekk ut på å gje meir til alt og alle, vart nok stor. No må Regjeringa og dei ulike statsrådane ha oppfatta at det er strategiske val for landet og kvar enkelt av oss dei gjer kvar dag. Med forslaga til sal av statlege eigardelar i ulike verksemder, jamvel delprivatisering, synest ein ikkje å ha ein annan strategi enn å selje, selje for å skaffe seg inntekter for å dekkje ulike utgifter på statsbudsjettet. Sal av statlege eigardelar i næringslivet burde byggje på ein meir langsiktig strategi – kva ein skal eige ut frå ulike omsyn, som nasjonale, ressursmessige grunnar, eller ei vurdering av om langsiktig nasjonalt eigarskap er i samfunnet si interesse. Vel ein å selje, bør ein setje dei frigjevne ressursane inn i nye eigardelar eller i fond, der avkastinga går til å skape nye næringsverksemder. Det er nok mange bedriftseigarar i små og mellomstore verksemder som slit. Fleire av desse hadde forventingar til at statsråd Sponheim skulle gjere det lettare både å drive og å komme i gang. I dag sit dei att skuffa. Alle støttetiltaka som gjeld dei små og mellomstore verksemdene, er sterkt reduserte eller heilt borte i forslaget til det statsbudsjettet som vi i dag drøftar. Reiarane er derimot skjerma. At næringsretta forsking er blitt redusert, er sjølvsagt til skade både for store og små bedrifter. Særleg gjeld dette utviklinga på lang sikt. Reduksjon i løyvingane til Teknologisk Institutt, Eksportrådet og NORTRA råkar derimot først og fremst dei mindre bedriftene. Bedriftsrådgjevingstenesta, som først og fremst er retta mot tiltak for å få nye verksemder og produkt opp og stå, er lagd ned. Private konsulentar skal overta, men løyvingane er borte. Situasjonen for verftsindustrien syner klårt at konjunkturane har snudd. Næringa slit i motbakke, men Regjeringa og støttepartia, Høgre og Framstegspartiet, prioriterer den ikkje. Norske verft har gjeve klår beskjed: Ordrebøkene er tomme. Tilbod etter tilbod taper dei norske verfta, rett og slett av di støttenivået er lægre i Noreg enn i Europa elles. Arbeidarpartiet sa dette alt i fjor haust. Det kan vere grunn til å spørje: Kva skal til for at Regjeringa tek signala? At det ikkje er nok at vi åtvarar, er vi klåre over. Vi har lenge registrert at regjeringspartia ikkje tek omsyn til åtvaringar frå Arbeidarpartiet. Derimot er det ille at det heller ikkje gjer inntrykk når ei heil næring gjev beskjed. Skilnaden i den samla summen mellom Arbeidarpartiet sitt primære forslag til næringsbudsjettet og Regjeringa sitt forslag er ikkje stor. Sjølv om 125 mill. kr framleis er mykje pengar, er det innretninga når det gjeld bruken av tilgjengelege ressursar, som utgjer den store skilnaden. Arbeidarpartiet freistar hjelpe dei små og mellomstore bedriftene som treng hjelp. Vidare vil vi bringe konkurransevilkåra for dei mange norske verfta langs kysten opp på europeisk nivå. Dette burde vere ein profil etter Venstre og Senterpartiet sitt hjarte. Fiskerinæringa er ei anna viktig næring for Noreg, spesielt for Distrikts-Noreg. På dette viktige området må ein kunne seie at det er stor grad av semje mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia. På fiskeriområdet er det budsjettkameratane Høgre og Framstegspartiet som skil seg ut. Eg er spesielt glad for at departementet no tek skjellnæringa på alvor, og eg vonar det i tida som kjem, blir følgt opp, slik at denne næringa kjem opp og stå. Først då vil vi sjå kva utviklingspotensial næringa har. Marin forsking må prioriterast opp, slik Arbeidarpartiet foreslår i sitt alternative budsjett. Trongen for strukturendringar i fiskerinæringa, som klårt er der, skal vi komme tilbake til ved handsaminga av St.meld. nr. 51 for 1997-98. Landbruksnæringa er ei viktig distriktsnæring, der rammevilkåra er i sterk forandring. Dersom ein skal nå målsetjinga i landbrukspolitikken, må det nytenking til, nytenking som ikkje berre skrapar i overflata. Ein må ha vilje til å drøfte fordomsfritt systemet for støtteutmåling, tilhøvet mellom bonden og bondesamvirket – alle ledd mellom bonden og forbrukaren. Skal vi ha eit levedyktig distriktsjordbruk i framtida, og det meiner Arbeidarpartiet vi skal ha, må ein ha vilje til å drøfte næringa fordomsfritt. Landbruksforhandlingane gav eit underleg resultat. Det ligg føre klåre føresetnader om at skatt og avgifter ikkje er forhandlingstema. Regjeringa makta like fullt å kludre til handsaminga av forhandlingsresultatet ved å gjere investeringsavgifta til forhandlingstema. På toppen av dette finn Regjeringa ut no i budsjettforhandlingane at støttenivået var 100 mill. kr for høgt. Det er nok ikkje berre vi i Arbeidarpartiet som lurer på kva som skjer. Komiteen sin leiar, Odd Roger Enoksen, meinte at den distriktspolitiske satsinga som vil skje etter det budsjettet som Stortinget diskuterer i desse dagar, er den største gjennom dei siste ti åra. Eg må ærleg seie at eg kunne godt plukke fram oversikta over satsinga frå SND gjennom dei siste åra og komme til eit heilt anna resultat. Det som er det faktiske forholdet, er at budsjettet som gjeld distriktssatsinga for neste år, har mange små vimplar. Eg trudde faktisk det hadde vore ein fordel å satse meir på tiltak som har vist at dei verkar, enn å etablere nye tiltak som ein ikkje anar kva vil gje av resultat. Men eg har jo skjønt at det har vore viktig for denne regjeringa å markere seg gjennom å foreslå nye, uprøvde tiltak. Eg er nokså sikker på at resultatet vil syne at det som er utprøvt, også er det som gjev dei beste resultata. Fleire av Arbeidarpartiet sine representantar vil seinare gå i djupna på dei ulike budsjettområda. Eg vil berre til slutt ta opp Arbeidarpartiet sine forslag i innstillinga.