Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-05-31:
Partene bak skatteforliket argumenterer med at lavere skatt vil gi bedre ressursbruk og dermed styrke grunnlaget for investering, med den effekt at arbeidsledigheten forventes å synke. Det er jo som kjent diskutabelt, men i beste fall – i den grad det fungerer – så tar det tid, og tid er jo en av de tingene vi ikke har. Vi har dårlig tid til å skape nye arbeidsplasser, vi har flere mennesker uten jobb i Norge nå enn under bankkrisen i 1993. Med en økonomi som er midt i en omstilling – noen vil kalle det «krise» – er spørsmålet om vi har råd til å koste på oss reduserte skatter, når noe av det aller viktigste behovet er investering i denne omstillingen. Vi står ved et veiskille i Norge. Inntektene våre fra olje- og gassektoren går ned, og de kommer til å gå ned, uavhengig av om vi bestemmer oss for en ansvarlig og klimarettet avvikling av oljevirksomheten, som Miljøpartiet De Grønne foreslår, eller om vi bare fortsetter med full gass, som både røde og blå partier jobber for. Resultatet på sikt kommer til å bli det samme. Vi kommer til å få – eller vi risikerer i hvert fall å få – mindre inntekter til å finansiere velferden vår i framtiden. Samtidig øker altså regjeringen oljepengebruken, både forrige regjering og denne regjering, om og om igjen. At man i krisetider slår hull på sparegrisen, kan man jo ha sympati for, men Norge har altså ristet grisen i veldig mange år, og det blir mer og mer problematisk å forsvare den typen virksomhet. Miljøpartiet De Grønne støtter ikke et forslag om kutt i formuesskatten. Vi er tilhengere av en endring i formuesskatten som reduserer fordelen ved uproduktiv eiendomsinvestering, og vi er tilhengere av å finne løsninger som skjermer produktiv del av kapitalen. Men vi må jo konstatere at alle partier har vanskeligheter med å finne ordninger på det området som fungerer. Det vi derimot oppfordrer til å se vesentlig nøyere på, og som vi derfor også fremmer et forslag om, er et virkemiddel som vil virke mer direkte inn på problemet vi står overfor – som altså er både å skape arbeidsplasser og å skape nye investeringer og nye etableringer – og et slikt virkemiddel er å redusere arbeidsgiveravgiften. Vi fremmer et forslag om å utrede effekten av å redusere arbeidsgiveravgiften med ett prosentpoeng, samtidig som man ser på virkemidler for å kompensere for det. Fordelen med dette er altså at det virker direkte på problemet – problemet med arbeidsledigheten og problemet med nyetableringer. En redusert arbeidsgiveravgift vil gjøre arbeidskraft mer konkurransedyktig i forhold til kapital, og det vil være et incentiv for å få bedriftseiere til å ansette flere mennesker, og det er faktisk det vi trenger. Det vil også være et tiltak for å få nye landsmenn i arbeid – vesentlig mer effektivt enn forskjellige versjoner av rabatt på arbeidskraft, som vi har sett foreslått. Det vil selvfølgelig koste penger å gjennomføre et slikt tiltak, men formålet er altså ikke å finansiere en slik endring ved å trekke enda mer midler ut fra oljefondet. Derimot kan en redusert arbeidsgiveravgift finansieres ved økt skatt på forbruk. Dette er faktisk i tråd med synet til parkameratene MDG og IMF, Det internasjonale pengefondet, som har gitt dette rådet til Norge: Skattelette bør finansieres gjennom økt skatt på eiendom og konsum. Regjeringen foreslår å redusere skatten. Miljøpartiet De Grønne støtter reduksjonen av bedriftsskatten av hensyn til å stoppe kapitallekkasje til utlandet, men regjeringen vil altså ikke ta den politiske belastningen ved å heve skattene på andre områder for å hente inn de pengene vi trenger for å finansiere omstillingen. Spørsmålet er da hvem som skal betale regningen. Er det framtidige generasjoner, eller er det framtidige regjeringer, som må ta til vettet og kutte i velferdsgoder for å få skattene til å gå i balanse? En skatteomlegging som øker prisen på miljøskadelig forbruk, vil gi oss mindre av det vi vil ha mindre av, og det vil gi oss penger til å finansiere mer av det vi vil ha mer av, nemlig arbeidsplasser. Den økonomiske krisa vi er i i dag, er alvorlig for dem som blir rammet av den, men det er også en mulighet for Norge til å tenke nytt i en større omstilling av næringslivet enn vi noensinne har stått overfor. Derfor oppfordrer vi til å redusere kostnadene på arbeidskraft og finansiere dette med skatt på konsum, i tråd med fagmiljøers anbefalinger. Jeg tar opp våre forslag.