Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Den siste replikkvekslingen burde kanskje vært avslutningen på denne debatten. Men jeg synes det er grunnlag for å komme med noen kommentarer, særlig etter at utenriksministeren sa at det hadde blitt satt spørsmålstegn ved noen nyanser i hans uttalelser. Jeg vet ikke hva utenriksministeren egentlig definerer som nyanser. Den 20. mars sa utenriksministeren at han ikke hadde vurdert habiliteten i forhold til Felix Tschudi, mens han 7. mai sa at han hadde vurdert habiliteten i forhold til Felix Tschudi. I min språkverden er det betydelig mer enn nyanser. For referatet, hadde jeg nær sagt: Utenriksministeren siterte meg feil på et par områder. Det kan utenriksministeren selv gå tilbake og se i dette referatet. Jeg siterte altså hele hans svar under høringen, da han bekreftet at det var Felix Tschudi som tok initiativet til opprettelsen av Senter for nordområdelogistikk. Jeg sa heller ikke at det var bevilget penger til stiftelsen før stiftelsen var opprettet. Den ble opprettet – som utenriksministeren sa – i 2009. Men den fikk i 2011 en restbevilgning på 1,5 mill. kr direkte, via en omvei, om Høgskolen i Bodø, fordi Utenriksdepartementet brukte feil kontonummer. På disse faktaområdene tror jeg faktisk utenriksministerens versjon og min versjon er ganske samstemte. Jeg registrerer at det som kanskje er utfordringen når det gjelder virkelighetsforståelsen, er at utenriksministeren fortsatt insisterer på å snakke om mer enn det saken egentlig dreier seg om. Her får vi bare være uenige. Jeg er enig i at dette er en del av en større sammenheng, men den delen av denne sammenhengen som vi har åpnet sak om, etter forslag fra Martin Kolberg i Arbeiderpartiet, gjelder den saksbehandlingen som Utenriksdepartementet hadde av søknaden om tilskudd til opprettelse av Senter for nordområdelogistikk. Så erkjenner alle, tror jeg, at det er en del av noe mer, men det er Utenriksdepartementets saksbehandling som er relevant. Så registrerer jeg at både utenriksministeren og andre – i denne sal og utenfor denne sal – har brukt en prinsipputtalelse fra Justisdepartementets lovavdeling knyttet til forholdet mellom Jonas Gahr Støre og Morten Wetland i forbindelse med utnevning av ny FN-ambassadør som grunnlag for å si at det skal mye til for at venner skal være inhabile overfor hverandre. Men det er et vennskap av en helt annen karakter. Det står i Gahr Støres oversendelse til Lovavdelingen bl.a.: «Jeg vil beskrive forholdet til Morten Wetland som faglig og politisk nært. Vi er ikke omgangsvenner. Gjennom årene har vi hatt sporadisk kontakt også privat, forankret i kontakter knyttet til faglig og politisk arbeid.» Det er altså et slags arbeidsvennskap, hvor det i utgangspunktet skal ekstremt mye til før inhabilitet inntreffer. Det vennskapsforholdet som Gahr Støre har beskrevet når det gjelder Tschudi, er av en helt annen karakter. Jeg vil sitere én setning – som egentlig sier det meste – i Lovavdelingens uttalelse: «Et nærmere samarbeid i tjenesten vil normalt ikke føre til inhabilitet.» Dette er to veldig ulike saker, og den ene kan iallfall ikke brukes som begrunnelse for at man ikke trenger å vurdere habilitet når det gjelder den andre. Jeg synes nesten jeg som saksordfører får si at jeg synes Marit Nybakk hadde et interessant innlegg, fordi hun innledet med å si at det er nordområdepolitikken denne saken egentlig dreier seg om. Det er det ikke. Dette dreier seg overhodet ikke om nordområdepolitikken, som er støttet bredt politisk i denne sal. Dette dreier seg altså om en konkret saksbehandling av en konkret søknad i Utenriksdepartementet, verken mer eller mindre. Vi kan godt være enige om at alt er en del av et større alt, og så kan man utvide saken til å dreie seg om nær sagt alt mellom himmel og jord – hvilket vi så noen forsøk på i det siste innlegget til representanten Hansen, hvor vi fikk innsikt i Arbeiderbladets bruk av ulike skrifttyper – men saken dreier seg altså ikke om det. Representanten Nybakk sa også at dette hadde ført til en handlingslammelse i departementet. Det håper jeg ikke er riktig, for vi er alle avhengige av at demokratiet fungerer, og at departementene fungerer på en skikkelig måte. Men hvis det virkelig er sånn at kontroll- og konstitusjonskomiteens spørsmål knyttet til forvaltningen av tilskuddsordninger og habilitet fører til at departementene blir handlingslammede og ikke tør å gjøre noe, da viser i hvert fall det hvor viktig det har vært at kontroll- og konstitusjonskomiteen har tatt denne saken. Den formen for usikkerhet bør ikke være i et velstyrt departementet. Representanten Christensen og andre, bl.a. representanten Svein Roald Hansen, har sagt at det er ingen i innstillingen som skriver at Gahr Støre var inhabil. Nei, selvfølgelig ikke! Det tilligger da ikke kontroll- og konstitusjonskomiteen å konkludere med habilitet eller ikke hos en statsråd eller en minister. I vårt system er forvaltningsloven lagt opp slik at det er rettsapparatet som tar stilling til om vurderingen til beslutningstakeren har vært riktig eller feil. I denne sammenhengen ville det vært riksrett, og opposisjonen skriver i innstillingen at det er ingen som engang har vurdert å dra frem de store sablene. Det bør jo posisjonen være fornøyd med. Men det er merkelig at en del av posisjonspartiene mener de er habile til å vurdere den juridiske habiliteten til utenriksministeren ved å frikjenne fullstendig. Jeg synes det er underlig. Men det er altså en logikk i at en ikke konkluderer med habilitet eller ikke fra opposisjonspartienes side. Det tilligger oss ikke, det er ikke vår jobb å gjøre. Utenriksministeren har tatt sin beslutning, og hvis vi skulle utfordre den, måtte det vært gjort ved riksrett. Det er selvfølgelig uaktuelt i denne saken. Representanten Hansen sier også at jeg og andre skulle ha konkludert med inhabilitet i media. Det er direkte feil – eller noen ville kanskje kalle det upresist. Det jeg konkluderte med – og det gjorde jeg også rede for i innlegget – var at jeg mener det er åpenbart at utenriksministeren burde ha fått sin habilitet vurdert, altså fått hjelp til å vurdere sin habilitet, i 2008. Det er noe helt annet enn å si at utenriksministeren var inhabil, og jeg synes kanskje presisjonsnivået til en del av posisjonspartiene har vært litt svakt i denne saken. Det synes jeg er svært bekymringsfullt. Det er bekymringsfullt, fordi en her anklager noen for å dra ut løse sitater i det ene øyeblikket, mens en bruker løse sitater i det andre øyeblikket selv. Det er helt åpenbart at de spørsmålene som representanten Trine Skei Grande refererte til i stad, førte til at enhver relativt oppegående person ville svart nøyaktig det samme som Ansgar Gabrielsen svarte, nemlig at det er helt meningsløst å sitte og høre på disse påstandene som det ikke er grunnlag for, og som opposisjonen aldri har tatt til orde for, selv om representanten Kolberg stilte de spørsmålene han gjorde. Det er riktig, som flere har understreket, at kontroll- og konstitusjonskomiteen er for viktig til å skusles bort i politisk spill og skyggebokseri, og det håper jeg samtlige partier, særlig inkludert det største posisjonspartiet – jeg presiserer at jeg sa posisjonspartiet – bør merke seg i den videre gang denne og andre saker vil få.