Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Fremskrittspartiet er imot dette lovforslaget, men partiets motstand mot forslaget til endringer i arbeidsmiljøloven er slett ikke begrunnet med at vi ikke støtter selve intensjonen i lovforslaget om å forhindre diskriminering i arbeidslivet, men at vi mener lovendringene, slik Regjeringen foreslår, snarere virker mot sin hensikt i praksis, samtidig som vi mener at loven er en altfor sterk inngripen i arbeidsgivers styringsrett. Jeg vil få understreke at Fremskrittspartiet tar sterkt avstand fra forskjellsbehandling og diskriminering basert på rase, kjønn, religion eller etnisk opphav. Som en helt naturlig konsekvens av dette grunnleggende syn tar vi selvsagt også sterkt avstand fra forskjellsbehandling og diskriminering i arbeidslivet. Men forebygging og vern mot diskriminering i arbeidslivet må først og fremst ses på som et holdningsskapende samfunnsanliggende og noe som er mindre egnet for omfattende lovregulering. I Fremskrittspartiet ser vi faren for at særlig en del mindre arbeidsgivere kan bli mer tilbakeholdne med å utlyse ledige stillinger, fordi de føler at denne loven fratar dem styringsretten til å ansette den de selv mener er best egnet. For en arbeidsgiver kan det være fort gjort å komme i konflikt med lovbestemmelsene på dette området, spesielt dersom arbeidsgiver vektlegger andre kvalifikasjoner hos en arbeidssøker enn de rent dokumenterbare, dette fordi man også legger til grunn for loven at unntaksadgangen skal tolkes svært restriktivt for ikke å uthule diskrimineringsforbudet. Frykten for å komme i konflikt med loven kan altså skape en mer reservert vilje og praksis hos en del mindre arbeidsgivere vedrørende utlysing av ledige stillinger. Resultatet kan bli at en større andel rekruttering og ansettelser skjer mer i det skjulte, uten åpen utlysing. Dette kan skape et arbeidsmarked som blir mindre tilgjengelig, og da kanskje først og fremst mindre tilgjengelig for de grupper som loven er ment å beskytte. Hva har vi da egentlig oppnådd med en slik lovgivning? Blant annet på denne bakgrunn er Fremskrittspartiet meget skeptisk til lovforslaget. Fremskrittspartiet er også rent saklig sterkt imot at arbeidsgiver pålegges bestemmelser om både opplysningsplikt, bevisbyrde og erstatningsansvar vedrørende de forhold i arbeidslivet som loven viser til. Sanksjonselementene som er nedfelt i loven, medfører at en arbeidsgiver selv må bevise sin uskyld, såkalt omvendt bevisbyrde, dersom det framsettes beskyldninger om diskriminering overfor en arbeidsgiver. Omvendt bevisbyrde bryter med det grunnleggende prinsipp i rettssystemet om at den som hevder at noen har gjort noe galt, selv har bevisbyrden for dette. Omvendt bevisbyrde medfører i realiteten økte byrder for arbeidsgiver og en svekkelse av arbeidsgivers rettssikkerhet når det i lovforslaget legges opp til at en arbeidsgiver kan bli beskyldt og dømt på bakgrunn av en persons subjektive oppfattelse av å være diskriminert. Fremskrittspartiet er også uenig i å lovfeste en adgang til positiv særbehandling. Loven legger i realiteten opp til at etniske nordmenn i noen tilfeller kan forskjellsbehandles i arbeidslivssammenheng og stilles bak de beskyttede grupper som loven nevner. Dette er en lite farbar vei å begi seg ut på, som gir grobunn for rasisme og konflikter i samfunnet, og som det derfor er god grunn til sterkt å advare imot. Det er med respekt å melde uholdbart at enkelte minoritetsgrupper ut fra gruppe- eller rasetilhørighet kan gis fordeler i arbeidslivssammenheng, slik loven åpner for. Positiv særbehandling er dessuten stigmatiserende og skadelig i forhold til dem som særbehandles, fordi det skaper inntrykk av at dette er svake grupper som er lite attraktive i arbeidsmarkedet. Dette er nok en svakhet ved loven, som er med på å underbygge Fremskrittspartiets syn om at loven snarere vil virke mot sin hensikt enn gagne selve saken. Selv om Fremskrittspartiet er imot lovforslaget som sådant, vil vi likevel stemme for enkelte elementer i loven. Vi vil stemme for § 54 F om funksjonshemmede og forslag nr. 2 fra regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti til § 54 D nr. 2. Vi støtter også de unntakene som er nevnt i § 54 D nr. 4 og 5.