Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2008-05-08:
Jeg synes det er en interessant sak. Jeg har selv fulgt en del barskogvernsaker og vassdragsvernsaker på nært hold, og jeg har ofte sett hvor hardhendt myndighetene går fram, og hvor vanskelig det kan være for mange grunneiere i dette landet. Jeg er også, sikkert sammen med mange grunneiere, litt skremt over at statsråden nå har varslet en ny runde med bl.a. barskogvern. Vi vet fra tidligere når det gjelder barskogvern, at konfliktnivået ofte blir veldig høyt mellom vernemyndigheter og grunneiere. Enkelte jeg har snakket med, mener at arealvern kan anses som et overgrep mot den private eiendomsretten, og ser nærmest på det som en statskonfiskering av privat grunn. Jeg skal få bemerke at de rikspolitiske vedtak om vern ofte, som jeg sier, har ført til den største forargelse hos og motstand fra både grunneiere og lokalpolitikere i de områdene som er og blir rammet av vern - om det er vassdragsvern eller barskogvern - og at dette vernet ofte får næringsmessig uheldige konsekvenser lokalt. Jeg skal forholde meg til ett eksempel, som jeg synes er rimelig grotesk, og som også viser Stortingets ringeakt for både eiendomsrett, lokaldemokrati og lokale interesser, nemlig Tovdalsvassdraget, som ble vernet i 2005. Saken var at så godt som alle berørte kommuner var sterkt imot utvidelsen av dette vernet. Allikevel valgte altså stortingsflertallet, tross alle protestene fra lokalt hold, å verne vassdraget, inklusiv hele nedslagsfeltet. Med den verneplanen som ble vedtatt for Tovdalsvassdraget, måtte en hel rekke gode mini- og småkraftverkplaner skrinlegges for godt. For denne utkantbygda, Tovdalen, som sårt hadde trengt å kunne utnytte denne type næringsvirksomhet for bl.a. å styrke bosettingen, ble det nærmest en tragedie. Det har vært søkt om tillatelse til å bygge småkraftverk også etter at dette vernet ble innført i vassdraget. Når det gjelder et eksempel som jeg kjenner godt til, har de kjempet i syv-åtte år for å få bygge et miljøvennlig småkraftverk på et lite sårbart sted, men man har fått avslag på avslag. Småkraftverket jeg her snakker om, skulle i tillegg være selve livsgrunnlaget for et gårdsbruk der en nyetablert familie med mann, kone og tre barn hadde flyttet inn. På grunn av vernet og avslaget fra NVE flytter familien nå trolig bort fra gården. Fem mennesker drar altså fra denne landsbygda som verneflyktninger inn til byen. Resultatet av norsk vernepolitikk er altså at vi nærmest har fått verneflyktninger. Vassdragsvernet i denne saken avfolker bygdene, og det er dårlig distriktspolitikk. Det er et åpenbart behov for å myke opp vassdragsvernet når det gjelder å etablere mindre småkraftverk også i vernede vassdrag. De fleste typer vern i Norge er, slik jeg sa, et alvorlig inngrep i den private eiendomsretten. Når vern ødelegger folks livsgrunnlag ute i Distrikts-Norge, er det et uakseptabelt overgrep i en rettsstat som Norge. Fremskrittspartiet er sterkt skeptisk til tvangsvern, om det er vassdragsvern eller barskogvern. Får vi bestemme, vil iallfall jeg kjempe for at vi kun skal verne der det ikke er et høyt konfliktnivå, og nytt vern skal bare skje gjennom full frivillighet. Det skal også, slik Grunnloven krever det, ytes full økonomisk kompensasjon.