Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-05-04:
Jeg takker representanten Høglund for at han har tatt opp denne interpellasjonen, og samtidig utenriksministeren for en positiv tilnærming i svaret på interpellantens interpellasjon. Mitt inntrykk er at Stortinget får kontakt med disse spørsmålene, særlig tilknyttet en eller annen krise som foranledning for at disse spørsmålene dukker opp. Dette var vel også litt av bakgrunnen for at utenriksministeren, da han startet sin karriere som utenriksminister, hadde som formål å reformere departementet. Det kan alltids være behov for en kontinuerlig reformering i en verden i forandring, men også ved denne typen reformering var sikkert litt av foranledningen hvordan utenrikstjenesten har vært i stand til å håndtere krisesituasjoner, bl.a. flodbølgekatastrofen i Asia i desember 2004. Vi har fått dette anskueliggjort også rundt bombeangrep i London, i Sharm el Sheikh, og vi har sett det i Madrid. Vi har andre eksempler som har vist hvordan vi er i stand til å håndtere ikke bare utenrikstjenestens primære formål, men også konsulære saker når disse dukker opp. Det er et par uker siden vi så hvordan deler av utenriksapparatet ble satt på prøve som følge av askeflyten i luften fra Island. Derfor er det betimelig at disse spørsmålene dukker opp i Stortinget. Som utenriksministeren var inne på, har vi et betydelig apparat ute. 110 fagstasjoner og 650 utsendte, pluss mer enn 1 000 lokale ansatte viser at vi har en betydelig styrke. Naturlig nok er det behov for endringer, for verden endrer seg kontinuerlig. Norge har en ekstremt utadrettet økonomi – svært eksportorientert. Vi er et mer reisende folk enn noen gang før, kanskje enda mer enn de fleste andre land i verden. Vi vet også at historiens utvikling har vært som den har vært. Jernteppet er ikke av den karakter at den politiske døråpningsrollen lenger har den samme betydning som den hadde før. Vi ser at «business to business» nå er avgjørende for hvordan velferdsstaten skal utvikle seg, i og med at vi har hatt en demokratiseringsbølge pågående, som heldigvis har gitt de resultat som den har gitt. Samtidig stilles det økte krav til fleksibilitet for utenrikstjenesten. Vi har et betydelig engasjement innenfor bistand og innenfor det handelspolitiske området. Vi ser også behov for kanskje å vekte opp enkelte regioner i verden til fordel for andre som kanskje må vektes ned. Likevel vil jeg, med henvisning til forrige sak – EU- og EØS-orienteringen fra utenriksministeren – også peke på at Norge faktisk ikke er i den samme situasjonen som sine nordiske venner. Vi er utenforlandet som er i en situasjon hvor vi ser at EU forener sine krefter på dette området. Samtidig som vi ser at Sverige signaliserer at man ønsker å trappe ned, under henvisning til at EU ivaretar de konsulære svenske interessene, er Norge i en annen situasjon, hvor kanskje enda større utfordringer blir pålagt våre hender. Jeg registrerte at utenriksministeren i en innskutt bisetning ikke antydet, men stilte spørsmål ved om det er behov for at Norge skal være til stede i samtlige EU-land. Det er ganske sikkert et relevant spørsmål, men på den annen side er ikke vi, utenforlandet Norge, i samme situasjon som våre nordiske venner er i. Vi har ikke de samme strukturene å spille på som våre naboland i denne forbindelse. Derfor blir det nok behov for fortsatt å ha en sterk tilstedeværelse og et sterkt nærvær, som interpellanten i veldig stor grad var inne på. Til slutt er det liten tvil om at det jobbes tverrsektorielt ved å anvende virkemiddelapparatet i større grad. Vi ser hvordan kunnskap om og kjennskap til andre lands kulturer er bakgrunnen for suksess. Det er nok å nevne Telenor, Hydro, Statoil og norsk fiskerinæring, hvor kunnskap om markedet er veien til suksess.