Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-18:
Det som får meg til å ta ordet, er de utsagnene som særlig representanten Tina Bru kom med fra denne talerstolen om Arbeiderpartiets manglende vilje til å stå bak en stabil og forutsigbar politikk. Det er nesten uvirkelig etter at vi har jobbet med denne innstillingen, hvor vi har etablert nettopp et ganske klart uttrykk for at politikken ligger stabilt, vi er forutsigbare i oljepolitikken. I den saken vi skal diskutere etter denne saken, om iskanten, er vi klinkende klare på at rammene fra åpningsvedtaket for Barentshavet sørøst ligger fast, og at det også danner rammene for 23. konsesjonsrunde, så jeg forstår rett og slett ikke det intense behovet Høyre har for å så tvil om at det er et bredt flertall bak oljepolitikken som føres i dette landet. Det blir rett og slett underlig, og jeg vil utfordre representanten Bru til å forklare hvorfor det er interessant å trekke fram et utsagn, noen debattinnlegg eller tanker som har kommet fra enkelte arbeiderpartipolitikere for halvannet år siden, og ett år siden, i den debatten som vi har nå, når det vi diskuterer her, er rimelig klart for alle som ønsker å se det – ikke minst for dem som har lest innstillingen. Vi skal stå fast på det som har vært en god politikk for norsk oljeutvinning i alle år – i 40 år. Men det betyr ikke at vi står fast som statuer, upåvirket av hva som ellers måtte skje rundt oss. Det har heller aldri vært norsk petroleumspolitikk. Norsk petroleumspolitikk har vært å tilpasse politikken og politikkens redskaper til den situasjonen som har vært til enhver tid, for målet vårt har nemlig vært å få størst mulig samfunnsmessig gevinst av den økonomiske virksomheten og de inntektene som vi får, og den industrielle aktiviteten som dette gir. Man har alltid satt inn tiltak for å få til en ønsket utvikling. Vi satte ned riggutvalget i den rød-grønne regjeringen for å se på kostnadsbildet på riggsiden og for å se på kapasitetssiden. Vi opprettet forskningssentre for å se på hva mulighetene og begrensningene er når vi nå i mye større grad beveger oss nordover enn det vi har gjort tidligere. Vi har også bevilget og tatt initiativ til forsknings- og utviklingsprogrammer for å tilfredsstille bransjens behov for kunnskap og teknologi. Og vi har støttet utviklingen av yrkesfaglinjer for å få sikret industrien den nødvendige kompetansen. Det er det som har vært politikken. Begrunnelsen for å gå inn i disse tiltakene fra samfunnets side, er nettopp at vi har en samfunnsmessig forståelse av hele denne industrien. Denne industrien skal tjene samfunnet. Når denne industrien er ute i de problemene som den er i nå, blir det for lettvint, det blir feigt og det blir direkte skadelig når høyresiden sier at dette skal bransjen selv ordne opp i. Alle problemer som skapes for samfunnet for framtiden, legges i hendene på deltakerne i styremøter rundt i oljeselskaper. Det kan vi ikke leve med. Vi må sørge for at det også er en politisk styring og en politisk hånd på rattet. Det er ikke sånn at vi sier at vi skal bestemme hva som skal investeres hvor og når osv., men vi skal følge opp den tradisjonen vi alltid har hatt som politikere, at det er en politisk styring av virksomheten i landets største industri, som er den desidert viktigste inntektskilden for landet, den største kilden til sysselsetting og en god kilde til både teknologisk utvikling og samfunnsutvikling i hele landet. Sånn må det fortsatt også være. Da synes jeg vi må være enige om det vi er enige om, og så må vi heller ta tak i det som er problemer, ikke skape problemer, sånn som representanten Bru her prøver å gjøre.