Bent Høie (Høyre), 2010-12-07:
Norge har et av verdens beste helsevesen, ikke minst takket være tusenvis av dedikerte og kompetente ansatte som hver dag løser kompliserte utfordringer og gir omsorg til mennesker i den dypeste krise og nød, og nødvendig assistanse, slik at hverdagen går rundt for mange. Men det er fortsatt store utfordringer og noen svært bekymringsfulle utviklingstrekk. Helsetjenesten i 2010 har vært preget av mange skandaler knyttet til manglende kvalitetsarbeid og pasientsikkerhet. Det er blitt manipulert med ventelister, lister er strøket uten at pasientene har fått beskjed, og pasienter har blitt operert på sykehus som ikke skulle ha gjennomført denne type operasjoner. Basert på en internasjonal undersøkelse er det grunn til å tro at så mange som fem–seks pasienter dør daglig som følge av feil og uheldige hendelser i helsevesenet vårt. 41 får varige skader. Om lag halvparten av disse dødsfallene kunne vært unngått med bedre systemer og mer fokus på kvalitet fra ledelsens side. Dette har vært en hovedsak for Høyre over mange år. Vi opplever nå at denne saken endelig har fått mer oppmerksomhet i den helsepolitiske debatten. Det skyldes ikke minst at pårørende nå har engasjert seg og stått fram med sine historier. Det skyldes familiene Lie og Bistrup, som bestemte seg for at de skulle arbeide for at andre ikke skulle oppleve det de opplevde, nemlig å miste sitt barn som følge av feil i helsevesenet. Dette har allerede fått politiske konsekvenser. Helseministeren har igangsatt en prøveordning med et raskere helsetilsyn. Som følge av Høyres representantforslag om bedre rettsikkerhet for pasienter og pårørende har helseministeren nedsatt et utvalg som skal jobbe med et forslag om lovendringer – med tanke på bedre rettssikkerhet for pårørende og pasienter. De som leser årets budsjettproposisjon og -innstilling, vil finne at kvalitet og pasientsikkerhet er mer omtalt enn tidligere. Men det er fortsatt langt igjen. Arbeidet med pasientsikkerhet og kvalitet handler både om systemer og om ledelse. I vårt helsevesen i dag er dette ansvaret i altfor stor grad overlatt til den enkelte lege og sykepleier og deres faglighet. Det går stort sett bra, takket være nettopp flinke fagfolk. Men det er menneskelig å gjøre feil, og det hender også at mennesker som jobber i helsevesenet, lar andre forhold enn pasientens beste styre. Derfor er det behov for systemer som fanger opp feil, og en toppledelse som prioriterer arbeidet med dette. Jeg mener at en vesentlig del av svikten skyldes at både ledelsen og helseministrene de siste årene har vært for ensidig opptatt av å styre økonomien og i for liten grad opptatt av å sikre innholdet i tjenestene. Dette preger dessverre også årets budsjettproposisjon. Om økonomi står det: «De regionale helseforetakene rapporterer hver måned til departementet på resultat, likviditet, aktivitet og bemanning.» Men om pasientsikkerhet og kvalitet står det: «De regionale helseforetakene bør ha løpende oppfølging av hvordan regionale retningslinjer for funksjonsfordeling, for eksempel innen kreftkirurgien, følges opp. Videre bør de regionale helseforetakene ha systemer for å sikre at nasjonale faglige retningslinjer tas i bruk i tjenesten.» Det er lett å høre hvor forskjellig regjeringen vektlegger økonomistyringen i forhold til kvalitetsstyringen – klare krav og månedlig rapportering på økonomi og hyggelige oppfordringer og «bør»-formuleringer når det gjelder kvalitet. Skal vi lykkes med å bedre kvaliteten og styrke pasientsikkerheten, må helseministeren bruke like mye tid på å følge opp foretakenes kvalitetsledelse som økonomiledelse. Styrene må bli like opptatt av rapportene fra Helsetilsynet som av økonomirapportene, og lederne må gi like ofte tilbakemeldinger på avdelingenes kvalitetsarbeid som på økonomistyring. I tillegg må vi gjøre helsevesenet vårt til en mer lærende organisasjon. Helsetilsynets rapporter om andre må brukes til å forbedre egen virksomhet. Det må også opprettes en havarikommisjon for helsevesenet. Helsetjenesten må lære å lytte til pasient og pårørende. De har ofte gitt beskjed før det har gått virkelig galt, men ikke blitt hørt. Høyre vil sørge for at brukerne får et velferdstilbud med bedre kvalitet. Da trenger vi først og fremst flere kompetente fagfolk. Det er ikke nok med regjeringens telle-og-melle-politikk. De ansatte i kommunene skal ivareta eldre med store helseproblemer og unge med sammensatte behov. Eldre i sykehjem har i snitt seks–syv aktive sykdomsdiagnoser og trenger kvalifisert helsehjelp. Kommunene får stadig mer ansvar for tjenester til funksjonshemmede, psykisk syke og andre. Om lag 30 pst. av de ansatte i den kommunale omsorgstjenesten er ufaglærte. De gjør en formidabel innsats, men vi trenger mer kvalifisert helsepersonell for å gi brukerne god hjelp. Med Samhandlingsreformen forventes de å ta enda mer ansvar for forebygging, behandling og rehabilitering. Da trenger vi først og fremst flere sykepleiere, flere leger og andre utdanningsgrupper i den kommunale helse- og omsorgsektoren. Hvis kommunen skal være en attraktiv arbeidsplass for sykepleiere, fysioterapeuter og andre, må de oppleve kommunen som en faglig stimulerende arbeidsplass. Høyre har vært opptatt av å foreslå nettopp å øke satsingen på kvalitets- og kompetansetiltak i den kommunale omsorgstjenesten. Dette skal sikre bedre muligheter for videreutdanning og fagutvikling. Dermed styrkes kvaliteten i tilbudet til brukerne, og de ansatte får mulighet for faglig utvikling. Dette vil gjøre det lettere å rekruttere fagfolk. Økt mulighet for forskning i omsorgssektoren vil sikre bedre hjelp til brukerne og samtidig gjøre sektoren mer attraktiv for de ansatte. For Høyre er det her svaret på Samhandlingsreformens utfordringer ligger, ikke i nye og kompliserte finansieringssystemer. Det er mennesker som skal samhandle, ikke systemer. Mange eldre står i sykehjemskø fordi det er for få plasser i kommunene. Høyre vil gi kommunene bedre mulighet til å bygge flere plasser i sykehjem og omsorgsboliger. Høyre foreslår å innføre samme gode låneordning for bygging av sykehjem som vi har for skoler og idrettsbygg. Kommunene skal få rentefrie lån i fem år i tillegg til tilskudd fra staten. Høyre vil gi kommunene lov til å samarbeide med private om bygging av flere plasser i sykehjem og omsorgsboliger, slik vi samarbeidet for å sikre full barnehagedekning. Regjeringen har satt ned foten for dette og mener at selv et samarbeid med boligbyggelag er uakseptabelt. Høyre mener samarbeid med private vil gi flere tilbud til eldre, noe som er en styrke for fellesskapet, ikke en trussel. De som er avhengige av hjelp fra det offentlige, opplever ofte å være i en sårbar og maktesløs situasjon. Høyres Inge Lønning sa en gang: Det verste en kan gjøre mot et menneske, er å frata det ansvar og begrunne det med omsorg. Mange gruer seg til at fremmede skal hjelpe dem med personlig pleie. De som trenger hjelp, må få mer innflytelse over egen hverdag. Da trenger vi et mangfold av tilbud, ikke et omsorgsmonopol. Alle skal få gode tjenester finansiert av det offentlige, men private kan gjerne utføre tjenestene. Et mangfold av private og offentlige tilbud gir brukerne større valgfrihet og dermed innflytelse over eget liv. Selv om noen få er for syke til å velge, er det mange brukere og pårørende som faktisk kan vurdere hva som er best for dem selv og deres nærmeste. 277 416 pasienter venter på behandling 2. tertial 2010. Det er ca. 77 000 flere enn de som sto i kø 1. tertial 2006. Dette er et resultat av regjeringens politikk, ikke et resultat av tilfeldigheter. Fra 2001 til 2006, under den borgerlige regjeringen, ble sykehuskøen redusert med 70 000 pasienter. Under den borgerlige regjeringen var det pasientenes helsetilbud, under den rød-grønne regjeringen er det blitt helsesystemets pasienter. Hvis sykehusene ikke behandlet pasientene raskt nok under den borgerlige regjeringen, kunne de risikere at pasienten fant et annet tilbud. I dag må pasientene vente til en uklar frist blir brutt, hvis kvoten for behandling hos andre er brukt opp. De offentlige sykehusene skal og vil stå for den aller største delen av pasientbehandlingen. Men hvis de eier pasientene, betyr fort hensynet til egen virksomhet sakte, men sikkert mer enn optimal organisering for å sikre pasientene rask behandling. Denne negative utviklingen blir forsterket gjennom at regjeringen har ventelistemål som er bevegelige og utydelige. Dette er ikke hokuspokus – resultatene taler for seg selv. En enstemmig komité går nå inn for at en nasjonal helseplan skal bli et operativt redskap for prioriteringer og politisk styring. Dette forslaget sto Høyre og Fremskrittspartiet alene om så sent som våren 2009. Vi er spent på om regjeringen faktisk følger dette opp i forbindelse med Stortingets behandling av helseplanen i 2011. Gårsdagens demonstrasjon for lokalsykehusene viser med all tydelighet at helsetilbud ikke bare er fag og byråkrati, men i høyeste grad også politikk. Jeg tar opp de forslagene hvor Høyre er medforslagsstiller.