Trine Skei Grande (Venstre), 2008-03-14:
Jeg husker en debatt for noen år tilbake. Da mente folk at nå måtte det ikke bli flere festivaler, for folk hadde ikke tid til å gå på så mange festivaler. Etter det har det virkelig eksplodert når det gjelder antall festivaler. Det er egentlig et ganske interessant fenomen. For det er en ny form for frivillighet, og det er en ny form for å jobbe med ulike kunst- og kulturuttrykk som jeg tror passer det moderne mennesket bedre enn andre måter å jobbe på. Egentlig er det bred enighet knyttet til det meste. Det legges til grunn at dette er en type finansieringsmodell ut fra noen kriterier. Venstres synspunkt er at knutepunkt egentlig er knyttet til Centre of Excellence, slik som i forskningen - at man har noen motorer, at man har noen som faktisk er best, at man har noe som man kan strekke seg etter, og at man har noen som er gode på kunst eller andre kulturuttrykk, som dermed kan lære bort til andre hvordan man jobber. Derfor skal knutpunktstatus sjølsagt være noe man skal strekke seg etter. Men det er ikke bare en finansieringsmodell, det er faktisk et stempel vi setter for å vise at disse er best på dette kunstuttrykket. Det er som sagt veldig stor enighet om det aller meste, men jeg har lyst til å ta opp to punkter som det er uenighet om. Det ene er det som de fleste har kommentert her, nemlig styrerepresentasjon. Det er egentlig en litt gammeldags form for tankegang når det gjelder kontroll. I alle andre deler av samfunnet har vi skjønt at kontroll ikke utøves best ved at man har folkevalgte i alle styrerommene, men at man faktisk har gode kontrollrutiner på andre måter. Det å tro at man skal utøve kontroll på vegne av det store fellesskapet ved å sette inn styrerepresentanter som skal representere det offentlige, er for meg en ganske gammeldags form for kontroll, som vi har gått fra på alle de andre samfunnsarenaene. Saksordføreren sa at hun hadde bare positive opplevelser. Da er det vel fordi hun har vært heldig med styrerepresentantene, men også fordi man ansvarliggjør institusjonene som en medfinansierer, ved å gi styrerepresentanter, som faktisk vanskeliggjør kontrollbehovet man har overfor institusjonene. Og når det gjelder den festivalen saksordføreren nevnte, er ikke det i tråd med det som jeg har fått med meg er norske festivalers standpunkt, der man var ganske unison med hensyn til at man ikke ønsket en slik form for styrerepresentasjon, men at man kan lage andre gode kontrollrutiner for det offentlige og deres deltakelse. Det viktigste er jo at man kanskje ønsker den kompetansen som folkevalgte har i det å skjønne irrgangene i offentlig støtte og bygge en opinion rundt seg. Men det er en annen tilnærming til det. Det andre punktet som vi i Venstre også har vært opptatt av, er det med andre finansieringskilder. For meg bryter det litt med tankegangen om at dette skal være det ypperste, og det ypperste må få lov til å strekke seg mot andre typer finansiering. Det betyr ikke at man skal få det, men at man skal få lov til å strekke seg etter det. Jeg er av den oppfatning at alle på alle områder i samfunnet skal ha lov til å strekke seg for å bli bedre. Alle skal ha lov til å strekke seg, også for å få mer støtte fra andre - hvis man er den beste til å få den støtten. Da er det det prinsippet som skal ligge til grunn, og ikke prinsippet om at man sier nei til noen finansieringskilder fordi man har gjort seg fortjent til andre.