Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-19:
Jeg vil også for så vidt vise til innstillingen når det gjelder alle andre spørsmål enn denne oppsigelsessaken. Der har komiteen stort sett hatt enstemmige synspunkter. Jeg vil gi min fulle tilslutning til EOS-utvalget. Jeg synes EOS-utvalget har, og skal ha, en nyttig funksjon, bl.a. for å hindre maktmisbruk i forvaltningen innenfor de hemmelige tjenester og spørsmål i tilknytning til det. Komiteens medlemmer, deriblant jeg, har fått en rekke henvendelser i forbindelse med denne oppsigelsessaken, og det er én fellesnevner i de henvendelser vi har fått, nemlig at man stiller seg totalt uforstående til den behandling avdelingsdirektøren har fått i departementet. Han har fått godt skussmål – det er også nevnt i saken og er offentlig tilgjengelig – fra tidligere overordnede, fra kolleger og fra andre som alle sier det samme, at det er ingen grunn for denne avskjedigelsessaken. Man regner med at her har man omtrent oppkonstruert noe, delvis nesten vært på jakt etter å finne noe å sette fingeren på for å bruke det som en formell begrunnelse for en oppsigelse. Alarmklokkene burde ringe hos en statsråd når EOS-utvalget i to omganger kommer med klar kritikk og avslutter saken med klar kritikk, når saken har vært i Stortinget og blitt debattert tidligere, og den andre instansen som hittil har sett på den, nemlig byretten, har påført staten tap og fattet en beslutning om at han skal inntas i stillingen igjen. Det er merkverdig at det ikke kommer noen opplysninger til Stortinget som underbygger eller begrunner departementets handlemåte, mens det avsløres en rekke feil i argumentasjonen fra departementets side når det gjelder faktiske hendelser, ting som er skjedd og er kontrollert. Departementet har blitt tilbakevist punkt for punkt og har i beste fall gitt informasjoner til Stortinget som har vært misforstått av departementet, og som er gjendrevet av noen personer som har sagt at det ikke er riktig det departementet sier. Det har altså vært vurdert i EOS-utvalget og har vært i Stortinget tidligere, en rekke henvendelser har kommet, og saken har vært i retten, som har avsagt dom. Til tross for alt dette som entydig viser at her er det maktmisbruk og vikarierende grunner for å si opp en person som har jobbet hele sitt liv i Forsvaret og vært meget lojal, anker statsråden saken. Det er merkverdig. Det tolker jeg som å peke nese av EOS-utvalget og Stortinget. Og at Stortinget finner seg i det, er for meg helt ubegripelig. Det betyr i realiteten at Stortinget aksepterer en underminering av EOS-utvalgets rolle. Når forvaltningen vil bekjempe EOS-utvalget, vil man gjennom denne sakens behandling få et klart inntrykk av at Stortinget er på forvaltningens side i bekjempelsen av EOS-utvalgets kritikk. Det er ganske dramatisk at man så klart underminerer rollen og autoriteten til Stortingets eget kontrollutvalg i disse spørsmålene. Her kunne man kanskje ha hatt en mer fleksibel og moderne personalpolitikk, hvor det ikke er slik at hver gang en i forvaltningen setter alt inn på det, skal man på død og liv ha rett, og uansett kostnad skal det gjendrives. Jeg tar så opp forslag nr. 2 ,fra SV og Fremskrittspartiet, og forslagene nr. 3, 4 og 5, fra Fremskrittspartiet. Vi vil at Regjeringen trekker anken. Vi vil gi sikkerhetsklareringen tilbake og ber Regjeringen innlede forhandlinger med den oppsagte om erstatning for den urett Forsvarsdepartementet har påført ham. Vi er tilfreds med at det er situasjonen. Det er helt klart at juridisk er det rettsapparatet som skal gjøre det, den juridiske vurdering skal rettsapparatet ta seg av. Det er ikke en juridisk vurdering jeg gjør, det er en helhetsvurdering, en helhetsvurdering basert på alt det vi har av informasjon, men dessverre har vi altså ikke fått tilgang til regjeringsadvokatens brev. Kanskje det inneholdt informasjoner som ville gjort at jeg hadde et annet syn. Hvis det er slik, er det i tilfelle statsrådens ansvar at vi ikke har fått tilgang til det brevet. Vi må basere oss på det vi har fått tilgang til, og da legger jeg EOS-utvalgets vurderinger til grunn. Hvis denne saken får det samme utfall i neste rettsinstans og eventuelt også i neste, slik at vedkommende vinner saken, regner jeg med at det ikke kommer til å være den sittende forsvarsministeren som da møter i Stortinget.