Michael Momyr (Høyre), 2003-06-03:
Jeg vil starte med å slutte meg til saksordfører Fosslis positive omtale av prosessen, den positive medvirkningen som vi har fått fra alle organisasjoner som har vært med på høringene, og dem som vi har besøkt under arbeidet. Det er mer enn 30 år siden en regjering sist inviterte Stortinget til en bred debatt om dyrehold og dyrevelferd. I St.meld. nr. 12 fremmer Regjeringen en melding som tar opp alle typer dyrehold, både langsiktige mål og konkrete forslag til tiltak som kan bedre forholdene til dyrene. Målene og tiltakene blir utledet fra det syn Regjeringen har på dyr som medskapninger og dyrehold som en del av vår kultur. Dyr inngår som en viktig del av vårt samfunn og vår kultur, og har gjort det i uminnelige tider. Menneskene holder dyr for å dekke grunnleggende behov for mat og klær, men dyr og produkter av dyr brukes også til en lang rekke andre formål. I dagens samfunn holder vi dyr ikke minst for hygge, underholdning og sport, og bruksområdene utvides stadig. Hunder læres stadig vekk opp til nye hjelpefunksjoner, alt fra å påvise lekkasjer i rørledninger til å hjelpe folk som har mistet synet. Genteknologien setter oss i stand til å tilpasse og bruke dyr som produsenter av legemidler og organer i transplantasjonsmedisinen. Uansett bruksområde er dyret prisgitt det stell og den omsorg det får fra oss mennesker. Det legger et spesielt ansvar på hver og en av oss til å ivareta dyrenes ve og vel. Spørsmålet blir derfor hva vi kan tillate oss, og hva myndighetene ikke kan tillate av bruk og utnyttelse av dyr til menneskenes fordel. Dette er vanskelig fordi engasjementet vårt og empatien vi har for dyr, er forskjellig, og fordi vi reagerer ulikt på ulike dyrearter. Arter som regnes som intelligente i menneskelig målestokk, som f.eks. delfiner og menneskeaper, har generelt en høyere status enn det vi kan kalle for «dumme» dyr. De ytre trekk ved dyr som vi legger vekt på, har ofte liten sammenheng med dyrenes naturlige atferdsbehov, ernæringsbehov og den følelsen de har av frykt og smerte. Det er slike velferdsparametere som på en objektiv måte gjør det mulig å vurdere om et dyr har det bra eller ikke, og som setter oss i stand til å utarbeide lovhjemler og mer detaljerte forskrifter. Fagfolks kunnskaper om dyr og dyrenes atferd har økt betraktelig. Faget etologi, som er læren om dyrenes atferd, har blitt et anerkjent fag innenfor naturvitenskapene. Vi har i løpet av de siste årene fått økt kunnskap om dyrenes naturlige atferd og behov, og om hva ytre stress og påvirkning kan gjøre med deres væremåte og oppførsel. Det har vi nå gjennom denne meldingen satt på dagsordenen, og det vil være med på å endre lovene og forskriftene for dyrehold. Våre holdninger til dyr dreier seg om etikk og moral, det vil si hva som oppfattes som rett eller galt i vår omgang med og bruk av dyr. Spørsmålet blir derfor hvilken verdi vi skal tillegge dyrene i dagens moderne samfunn. Det er uten videre gitt at vi tillegger dyrene en nytteverdi ut fra at de produserer mat, råstoff til klær og en hel del andre goder. Spørsmålet blir om de har en egenverdi, en verdi i seg selv. Basert på nyere kunnskap om dyrenes naturlige atferd, deres behov, smertefølelse osv. sammenholdt med det som er dagens verdisyn, mener jeg at dyrene har både en nytteverdi og en egenverdi. Det må prege det praktiske arbeidet med å forbedre dyrevelferden her i landet. Det er også en tilnærming som vi ser er utbredt i mange andre land. Det grunnleggende for praktisk forvaltning blir da at det ikke er prinsipielt galt å holde og avlive dyr for viktige menneskelige hensyn. En undersøkelse Opinion gjennomførte for Dyrevernalliansen for et par år siden, viser at rundt 90 pst. av befolkningen er positiv til at vi bruker dyr i matproduksjonen. Det viktige blir den måten vi behandler dyrene på mens de lever, og at avlivingen skjer på en mest mulig smertefri måte. Tilstrekkelig store nyttehensyn for mennesker kan forsvare at hensynet til dyr må vike, men selv gode formål kan ikke forsvare en hvilken som helst bruk av dyr. Problemstillingen vil jeg oppsummere slik: Hvor stor ulempe og hvor stor smerte kan det forsvares at et dyr påføres i forhold til nytteverdien for mennesker? Hvis vi overfører det til ordlyden i dagens dyrevernslov, blir spørsmålet: Hva er «unødig lidelse»? Det er ikke ulovlig å påføre dyr belastning, men det er den unødvendige belastningen som er forbudt. Det aller viktigste med denne meldingen er derfor at den trekker opp og vurderer de etiske prinsippene for en ny plattform. Den plattformen skal reflektere holdningene vi skal ha til dyr, og retningslinjene vi skal ha i forhold til fremtidens dyrehold. Hvis jeg skal trekke frem tre viktige punkter fra den etiske plattformen, er det følgende: Dyr har en egenverdi og skal behandles ut fra sin egenart.Eierne skal ha tilstrekkelige kunnskaper og et klart ansvar for dyreholdet.Dyrenes miljø skal gi en god livskvalitet. Som saksordfører sa, har det vært stor og bred enighet i komiteen i forbindelse med behandlingen av denne stortingsmeldingen. Av de nyansene som vi har diskutert, vil jeg nevne krav til forskrifter/retningslinjer. Vi har kommet fram til en god ordlyd når vi i vår kommentar sier at vi ønsker at departementet i samarbeid med organisasjonene skal utarbeide maler for retningslinjer for hold av dyr, for vi vet at selv om vi har bedt Regjeringen om å lage forskrifter, har det vært vanskelig, for ikke å si umulig, å ha noe system for å følge opp at slike forskrifter blir fulgt. Derfor er det et viktig fremskritt at vi nå ber departementet, sammen med organisasjonene, lage en mal for retningslinjer for hvordan folk skal holde dyr. Jeg vil avslutte med å gi honnør til statsråden for det arbeidet som departementet har lagt ned i meldingen, og at vi nå endelig har fått denne debatten, som har vært en bred og god debatt. Jeg tror jeg kan avslutte med at først og fremst er dette en god dag for dyrene.