Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Først en liten kommentar om Stortingets makt. Jeg ser at representanten Lars Sponheim måler Stortingets makt i forhold til hvor store endringer som gjøres på Regjeringens forslag etter at de er levert inn. Da må jeg si at de regjeringene som representanten Sponheim har vært medlem av, har jobbet helt annerledes enn vår regjering gjør. Vi går nemlig veldig mange runder med våre stortingsgrupper, som er vårt parlamentariske grunnlag og vårt flertall, før vi legger fram saker i Stortinget. Det er en betydelig innsats fra veldig mange stortingsrepresentanter når det gjelder å komme med forslag, og vi står til slutt sammen om det vi legger fram. Så kan det være behov for noen justeringer etter at en sak har kommet fram, men stortingsgruppenes makt i den rød-grønne regjeringen er betydelig med hensyn til det vi fremmer av politikk. Sånn må det være, for det er Stortinget som bestemmer. Men representanten Sponheim har tydeligvis en annen erfaring, der regjeringen har sittet i sitt eget vakuum for så å legge fram saker for Stortinget. Det tror jeg ikke er en anbefalelsesverdig metode. Det er ingen tvil om at dette har vært et veldig krevende år. Vi er inne i en veldig krevende tid. Vi har en meget alvorlig krise i verdensøkonomien, den mest alvorlige siden annen verdenskrig. Etter at revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram, kan det være noen tegn som kan tilsi at det kan se litt lysere ut på noen områder, men situasjonen nå tilsier ikke at vi kan slakke av på den årvåkenheten vi må ha i forhold til de utfordringene vi står foran. Finansmarkedene fungerer litt bedre. Det er litt lavere risikopåslag i penge- og kreditmarkedene. I flere land ser vi at de forventningene man har, både når det gjelder husholdninger og næringsliv, er mer optimistiske enn de var for kort tid siden. Det er litt mindre nedgang i industriproduksjonen enn tidligere i flere land. Vi ser at råvarepriser og aksjekurser stiger noe. Dette kan være noen tegn på at det kan gå litt bedre enn det vi trodde da vi la fram revidert nasjonalbudsjett. Men vi er ikke i en situasjon der vi kan si at denne krisen er over. Tvert imot, det kommer til å være krevende også i framtida å følge med på denne situasjonen. Usikkerheten er f.eks. knyttet til tapssituasjonen i veldig mange europeiske banker. Den er knyttet til de store underskuddene som mange land nå har. De skal håndtere en betydelig statsgjeld. Hvordan kommer man seg ut av den type krise? Norge er mindre rammet av virkningene av finanskrisen enn veldig mange andre land. Vi skal ikke lenger enn til Sverige for å se at de har en næringsstruktur som gjør at de snakker om en økning i arbeidsløsheten på helt andre nivåer enn det Norge opplever. Det samme er situasjonen for Tyskland og England, tette samarbeidspartnere og handelspartnere for Norge. Regjeringen har lagt fram mange forslag. Vi har fått bred tilslutning til dem i Stortinget. Den største og første utfordringen vi hadde, var å få finansmarkedene til å fungere bedre. Den bytteordningen som Stortinget enstemmig sluttet seg til, har bidratt til at vi har kunnet låne ut 144 milliarder kr. Det kommer mer videre. Vi ser at påslagene i pengemarkedene har gått ned, og at de fungerer bedre. Så har vi etablert to store fond, som Stortinget også har sluttet seg enstemmig til: Statens obligasjonsfond og Statens finansfond. De er nå i ferd med å virke etter hensikten. Vi har hatt en betydelig rentenedgang som har stimulert økonomien i husholdningene med over 30 milliarder kr. Det virker raskt i Norge. Fordi få har fastrentelån, slår renteendringene raskt inn. Vi ser nå at nedgangen i det private forbruket er i ferd med å flate ut, og at boligmarkedet tar seg litt opp. Vi har lagt fram en veldig ekspansiv finanspolitikk. Det har aldri vært svart så tidlig og så omfattende noen gang når det gjelder å bekjempe arbeidsløshet. Internasjonalt sett er det bare Storbritannia som ligger over oss i stimulans av økonomien, men de har også helt andre problemer. Det som nå er utfordringen, er å sørge for å ha en tydelig og klar politisk kurs for hvordan man skal komme seg ut av de utfordringene vi står foran. Her er det klare forskjeller mellom opposisjon og posisjon. For oss ligger rettferdig fordeling i bunnen. Det betyr at vi satser på velferd, men vi satser også på at de som har størst evne til å bidra til fellesskapet, skal gjøre det. Høyresiden vil dele ut 12 milliarder kr i skattelette, halvparten av det til de 2,5 pst. rikeste i Norge. Vi vil fortsatt sørge for – og det er det vi har gjort gjennom denne perioden – å holde skattelettepolitikken på 2004-nivå. Det har gjort at vi har 12 milliarder kr mer hvert år til velferd. Så må vi ut av finanskrisen med en bedre løsning for klimakrisen. Derfor er den tiltakspakken vi kommer med, av de grønneste vi har sett. Den kursen må vi fortsette med videre, for her ligger det også mange nye muligheter for norsk næringsliv med tanke på framtidens produksjon.