Svein Flåtten (Høyre), 2014-06-20:
Ja, det er bare en budsjettrevisjon, som mange har påpekt, men den reviderer et helt budsjett, og der ligger de store linjene i norsk økonomisk politikk. Derfor er jeg veldig enig med komitélederen når han gir uttrykk for den enigheten det fortsatt er mellom de fire partiene om de store linjene i norsk økonomisk politikk. Jeg benytter anledningen til å takke både ham og Venstre for en konstruktiv tilnærming til det fundamentet som ligger i samarbeidsavtalen mellom de fire partiene – for det ser man også i det reviderte budsjettet, ikke minst det bærende element i samarbeidsavtalen om at verdiskaping må stimuleres, at verdiene må skapes før de kan deles, og at man skal satse på kunnskap, på utbygging av infrastruktur og på å legge bedre til rette for privat eierskap. Dette følger disse partiene, i tillegg til en ansvarlig økonomi hvor handlingsregelen ligger fast. Dette er særdeles viktig, for det betyr en mer realitetsorientert tilnærming til virkeligheten i norsk økonomi. Det går bra i norsk økonomi, men vi må også prøve å få øye på utfordringene som finnes, for det er ikke slik at det ikke finnes utfordringer. Når man leser Arbeiderpartiets merknader, kan man få inntrykk av at alt er rosenrødt, og at man har frembrakt det gjennom de siste regjeringsårene. Utfordringene i norsk økonomi har vært synlige lenge for dem som har villet se dem, men de har blitt feiet under teppet i nærmest en skjønnmaling av økonomisk fortreffelighet inspirert av høye oljepriser, lave importpriser og selvsagt gode statsfinanser. Utfordringene i norsk økonomi heter svekket konkurransekraft og svekket innovasjonsevne, og de består av et særnorsk kostnadsnivå som har galoppert fra våre konkurrentland, og skapt en tosporsøkonomi. Og denne ble ikke oppdaget i fjor, slik man kunne få inntrykk av av Marthinsens innlegg. Den har vært der lenge – hvor fastlandsøkonomien sliter med kostnadsnivået og en påfølgende svekket produktivitetsvekst, og hvor vi ikke greier å kompensere for det økte kostnadsnivået. Det er overhodet ikke nye utfordringer, de har ligget der lenge. De borgerlige partiene har vært opptatt av dem lenge, men de har ikke hatt tilstrekkelig oppmerksomhet tidligere. Dette er utfordringer som må adresseres gjennom finanspolitikken, slik at det skapes et bedre klima for investeringer og for å skape nye lønnsomme arbeidsplasser og sikre vekst og lønnsomhet i eksisterende arbeidsplasser. Det er det som er grunnlaget for velferdssamfunnet. Vi kan ikke bevilge uten først å skape verdier. Velferdsutviklingen er avhengig av vekstevnen i fastlandsøkonomien Derfor kan det som konkret gjøres i revidert budsjett, fremstå som relativt små beløp. Men det tømrer fast samarbeidet mellom de fire borgerlige partiene om hvor de vil hen med norsk næringsliv, med norsk verdiskaping, med det norske velferdssamfunnet. Og det handler ikke minst om hvordan man bruker oljepengene. Innfasingen av oljepenger i norsk økonomi må bidra til å demme opp for nettopp den svekkede konkurransekraften gjennom å bruke disse pengene på riktig måte – til utdanning, til forskning, til investeringer i infrastruktur og til vekstfremmende skattelettelser. Jeg mener at vår politikk ikke skaper forskjeller – jeg ser at man har vært opptatt av det på venstresiden. Vår politikk skaper arbeidsplasser og bedrifter. De store forskjellene mellom innbyggerne i dette landet kan man ikke måle ut fra skattestatistikk. Forskjellene kan man måle ved å gå ut og se på: Hvem er det som har en jobb? Hvem er det som ikke har en jobb? Hvem er det som er i stand til å forsørge seg og sin familie? I revidert nasjonalbudsjett er det både i justeringene fra regjeringen og i forliket i Stortinget lagt vekt på det som nettopp kan føre til å skape disse arbeidsplassene, det langsiktige – gjennom barnehager, gjennom satsing på skole, utdannelse, samferdsel og, for den saks skyld, avgiftsreduksjoner. Dette blir viktigere enn noen gang i den krevende perioden vi nå går inn i. I verden rundt oss er det bare en svak vekst. Store deler av Europa er fortsatt merket av etterdønningene og ubalansen i økonomien etter finanskrisen. Det er stor usikkerhet mange steder, ikke minst geopolitisk. Situasjonen både i Ukraina og i Irak kommer til å skape ustabilitet, med økonomiske ringvirkninger, hvis den ikke kommer under kontroll. Vårt land er selvsagt avhengig av utviklingen hos handelspartnerne. Det er grunn til å tro at veksten i Norge kan bli lavere enn den har vært i de årene som ligger bak oss, av to grunner: Investeringene i oljeindustrien synes å flate ut, og fra et høyt kostnadsnivå skal vi justere oss ned til en utvikling med et svakere tempo. Landene rundt oss øker sin konkurransekraft, etter å ha hatt en betydelig nedgang, mens veksten ute er svak. Dette ble godt illustrert på rentemøtet i Norges Bank i går. Det varsles en svakere vekst. Rentebanen justeres ned mot et langvarig lavrenteregime, nettopp på grunn av utviklingen ute og svekkelsen i investeringene i oljeindustrien. Dette er et klart uttrykk for at finanspolitikken i tiden som kommer, ikke minst sett opp mot denne regjeringens første budsjett – som Hans Olav Syversen også er inne på – blir svært viktig for å bidra nettopp til å stimulere til de verdiskapende investeringer. Noen få ord om differensiert arbeidsgiveravgift. Jeg er glad for at det ble bred enighet i Stortinget om dette. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet så at det som regjeringen hadde gjort, var det som var mulig å få til – frem til der vi er nå. Regjeringen fikk på slutten faktisk gjort ytterligere innskrenkninger i unntaksområdene. Jeg er – som Syversen – glad for at Arbeiderpartiet på en konstruktiv måte stilte seg bak regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre om veien videre. Det er det som er viktig. Dette er en jobb som må gjøres hele tiden. Komiteen har understreket viktigheten i det og pekt på hvordan man skal jobbe fremover. Regjeringen sier i proposisjonen at dette heller ikke er en jobb som er avsluttet. Det fremgår. Derfor mener jeg at den realistiske tilnærmingen til de mulighetene som foreligger nå, til det som kommer, har både regjeringen og komiteen staket ut på en god måte. Det er spesielt viktig at nordnorsk næringsliv opplever at alt som kan gjøres for å få dette til, blir gjort. Utfordringene i norsk økonomi fremover er mange – og antallet er antakelig økende – men utgangspunktet er godt, bedre enn hos de fleste av våre konkurrenter rundt omkring i verden. Men det må ikke være en sovepute. Det må heller være et springbrett for å gjøre de tilpasningene – gjennom en vekstfremmende finanspolitikk – som kan føre til den styrkede konkurransekraften, som jeg har etterlyst, og som jeg har betonet og understreket i dette innlegget. Det er tiltakene for næringsliv og verdiskaping som ligger i bunnen for alt det vi fra Stortinget skal bevilge til styrking av arbeidsplasser. Det er dette som gir velferdssamfunnets videre finansiering. Jeg ser spesielt frem til det samarbeidet som vi skal ha med samarbeidspartiene. Dette første året har vist at det fungerer godt. Vi bygger på det som vi ble enige om i Nydalen, som er helt sentrale, økonomisk grunnleggende elementer i å styre dette landets økonomi. Det er jeg veldig glad for at man også – uten å måtte ty til mye finlesing – kan se i dette reviderte budsjettet.