trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Regjeringen har lagt frem – og fått støtte fra både Venstre og Kristelig Folkeparti – en pakke som vi har kalt Yrkesfaglærerløftet. Det handler både om å rekruttere flere yrkesfaglærere inn i skolen, f.eks. gjennom egne målrettede stipender, og det handler om å gi videreutdanning til yrkesfaglærere som er der allerede. Det er helt riktig som representanten Grøvan påpeker, at det er mange lærere som har en kjempebra yrkesfaglig bakgrunn – vi trenger dem inn i skolen, vi trenger dem med den erfaringen og den yrkeskompetansen som de har, men de mangler pedagogikken. Dette er vi i gang med. Dette bevilges det penger til hvert eneste år, og det mener jeg også vil føre til at jo flere som tar videreutdanning, jo flere vil bli fullt ut kvalifisert, og ikke bare med den verdifulle praktiske erfaringen, men også med pedagogikken som er nødvendig for å bli en fullt ut kvalifisert lærer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Ja, selvfølgelig. Som jeg også understreket i mitt forrige innlegg, er vår jobb å følge Stortingets flertall. Her har også regjeringspartiene vært med på en budsjettavtale hvor Kristelig Folkeparti har fått et stort gjennomslag, en viktig seier. Men det er ikke troverdig hvis vi skal late som om alle problemene vi har ment finnes med en lærernorm, blir borte over natten. Det er heller ikke riktig for meg som statsråd å stå her og forsøke å skjønnmale det som er en rekke praktiske utfordringer med å innføre en lærernorm. Vi skal gjøre vårt for at dette blir innført på en best mulig måte, og vi skal gi flertallspartiene akkurat det de har bedt om i sine vedtak og merknader. Men blant utfordringene er jo også det som representanten Grøvan peker på, når han sier at dette er en gavepakke til alle barn, for det er det jo ikke sikkert at det er, rett og slett fordi vi vet at sannsynligvis er det mange kommuner – kanskje 150–200 – som ikke vil få noen midler til nye lærerstillinger. Det er sannsynligvis mange av de kommunene som sliter mest med skoleresultater. Men jeg blir fristet til å sitere Einar Førde, fra en replikkveksling en gang med Kristelig Folkeparti, da han sa – noe à la: Synden er kommet til verden, men vi liker det ikke. Det er også mitt utgangspunkt: Jeg behøver ikke å like dette vedtaket. Det er ingen hemmelighet at jeg har vært uenig, jeg har brukt en hel valgkamp på å diskutere det, men min jobb er å følge opp det de fire partiene på Stortinget er blitt enige om, sørge for at vi får en lærernorm, og at det gjennomføres på best mulig måte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Det representanten ber meg om, er egentlig å si at jeg er enig i Kristelig Folkepartis standpunkt. Det er jeg ikke. Jeg mener at argumentene til Kristelig Folkeparti og SV, som er de to partiene som har vært for en sånn lærernorm på skolenivå, heller ikke holder vann. Men det er i og for seg irrelevant i denne sammenhengen. Det burde jo glede Kristelig Folkeparti at dette er en klar og tydelig politisk seier. Det viser at Kristelig Folkeparti, når de samarbeider med Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, får betydelig gjennomslag, for dette var noe som var på de rød-grønne partienes dagsorden gjennom hele åtteårsperioden, men som det ikke var mulig å få gjennomslag for da. Det er et tankekors for meg at mange av de største problemene i norsk skole finner vi i kommuner som har veldig små grupper og veldig små klasser. Vi må passe på at vi nå ikke lager en politikk hvor så mye av oppmerksomheten og ressursene går til de store byene, der hvor det er størst klasser, at vi glemmer områder som også trenger betydelig politisk oppmerksomhet og drahjelp.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Det aller viktigste de fire flertallspartiene på Stortinget har gjort for å rekruttere flere lærere, er å innføre det som jeg tror er tidenes største belønningsordning for dem som skal bli lærere. Vi innfører helt nye avskrivingsregler, hvor man rett og slett kan nulle ut deler av studielånet sitt – først rundt 55 000 kr for alle som søker seg til lærerutdanningen og tar ferdig en masterutdanning, ekstra 55 000 kr for dem som går inn i 1.–7. klasse, som jeg vet at Kristelig Folkeparti er ekstra opptatt av, og som vi også har vært ekstra opptatt av, og så en ekstra bonus på toppen, i omtrent samme størrelsesorden, for dem som tar seg jobb i Nord-Norge. Det er en ordning som kom i fjor. Den kom nok litt for sent til å ha store utslag på søkningen da, men å gjøre den kjent, markedsføre at disse fire flertallspartiene, lenge før vi ble enige om en lærernorm, også var opptatt av lærerrekruttering og belønnet det – ikke bare med pene ord, men med cash – det er viktig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Jeg er ganske sikker på at de fire partiene som har inngått en budsjettavtale, også har til hensikt å finansiere tiltakene som de er blitt enige om. Det er Stortinget som bevilger penger, men regjeringen følger opp denne budsjettavtalen – selvfølgelig, siden våre partier er en del av den. Hvis man ser på budsjettavtalen, er det nå lagt inn 200 mill. kr som en slags oppstart for en halvårseffekt, og så står det ganske eksplisitt at man skal komme tilbake til dette i revidert budsjett når vi vet litt mer, basert på nye GSI-tall – altså informasjon fra kommunene – om hva som blir det totale regnestykket for dette. Det er jo i og for seg bra at Arbeiderpartiet vil gratulere med dette, men det er verdt å minne om at Arbeiderpartiet i alle år under de rød-grønne var imot en lærernorm, og selv i valgkampen klarte ikke Arbeiderpartiet å si hva deres egen lærernorm skulle inneholde. Så hvis vi har kommet et steg nærmere hva Norges største parti faktisk mener, er jo det også en positiv bivirkning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Hele grunnlaget for denne regjeringens kunnskapspolitikk er at erfarne, kvalifiserte lærere som både er gode pedagoger, gode fagdidaktikere og har god fagfordypelse og fagforståelse, er det aller, aller, aller viktigste i skolen – helt åpenbart. Det er nettopp derfor vi stiller disse kravene, f.eks. om at man selv skal ha hatt utdanning i faget man skal lære bort. Det er et viktig krav. Det var også under dette flertallet det kom en egen ordning på plass i statsbudsjettet – det var etter initiativ fra Venstre – nettopp rettet inn mot de ikke-kvalifiserte i skolen. Den ordningen tror jeg blir desto viktigere både å gjøre kjent og bruke nå. Jeg er uenig i at en av de aller største stimulipakkene noensinne, så vidt jeg vet, for å rekruttere folk til et yrke ikke er viktig. Jeg tror det er viktig. Lønn er partenes ansvar, ikke regjeringens.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Det er et utrolig pussig resonnement fra en representant for Sosialistisk Venstreparti, som i åtte år forsøkte å få en lærernorm på plass, men mislyktes, sendte forslaget ut på høring og mislyktes selv etter at forslaget var ute, å forsøke å påstå at Kristelig Folkeparti ikke har fått et massivt, betydelig og stort gjennomslag i dette budsjettet. Så er det en semantisk diskusjon om regjeringen nå er for eller ikke. Vi blir ofte angrepet i denne sal for å ta æren for budsjettforlik som vi egentlig ikke har lagt frem i utgangspunktet. Vi kommer til å gjøre det stortingsflertallet og våre partier har blitt enige med Kristelig Folkeparti om å gjøre. Vi har allerede beskrevet hva som er det viktigste tiltaket vårt for å rekruttere i nord, nemlig en egen ordning rettet inn mot Nord-Norge for å få flere lærere til å jobbe der. Dessuten har vi jobbet tett sammen med institusjonene i Nord-Norge, både Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet, og Nord universitet, for å bidra til deres eget rekrutteringsarbeid.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
For det første er jeg glad for at valget gikk sånn at representanten Kjenseth ikke måtte tilbake til skolen, selv om det hadde vært bra for lærerrekrutteringen. Så mener jeg, med utgangspunkt i modellene vi nå jobber med for etter- og videreutdanning, hvor vi har vært veldig opptatt av å få mer av videreutdanningen desentralisert, at det i større grad skal være sånn at vi sender universitetene og høyskolene ut dit lærerne er, i stedet for at de alltid må reise inn. Jeg mener at det også gir et veldig godt grunnlag for å kunne tenke videreutvikling av f.eks. lærerstudier – både for å fylle på for lærere som ønsker det, altså videreutdanning, og kanskje også for dem som ønsker å ta et helt lærerstudium. Det finnes også i dag gode tilbud, bl.a. ved Høgskolen i Sørøst-Norge i mitt hjemfylke Telemark, i Notodden, der man kan ta lærerutdanning – det er noen samlinger, men man behøver ikke bo på Notodden for å gjennomføre det. Nå er det fint å bo på Notodden, så flere burde flytte dit, men hvis man ikke har lyst til det, kan man fortsatt ta lærerutdanning der. Den type tilbud tror jeg vi må jobbe frem flere av i fremtiden.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Nå er nok forskningen litt mer både sprikende og nyansert enn som så. Men det er riktig som representanten Henriksen sier, at det har lite å si at man har flere lærere hvis ikke man endrer undervisningsmetodene, og det er fordi at det nesten all forskning peker på, er at undervisningsmetode er det aller viktigste. Det er viktigere enn f.eks. hvor mange lærere man har. Representanten ber meg om å se på om dette kan styrke andre mål i skolen. Det er jo sånn at regjeringen har lagt frem et løft for tidlig innsats. En veldig viktig del av det løftet er at vi ønsker en praksisendring. Vi ønsker at skolen skal endre det de gjør i dag mange steder, nemlig vente og se. Vi ønsker å ha en lovpålagt plikt til å sette inn tiltak for de elevene som sliter, tidlig i skoleløpet. Vi har hele tiden sagt at mange steder vil nok det kreve at man ansetter flere lærere. Det er f.eks. en måte som kommunene og skolene kan bruke disse flere lærerne på, særlig på barnetrinnet, som også vil bygge opp under noe som har vært viktig for Høyre og Fremskrittspartiet – for øvrig også for Venstre og Kristelig Folkeparti – nemlig tidlig innsats i skolen. Lærernormen som sådan er ganske detaljert beskrevet i budsjettvedtaket, det står 16 først og så 16 og 21, og så er det 15 og 20. En ytterligere detaljert innretning på den, at vi fra Stortingets side skal bestemme nøyaktig hvordan kommunene eller skolene skal bruke disse lærerne, tror jeg ikke er en god idé, rett og slett fordi det vil innebære bare ytterligere detaljstyring av kommunene og skolene. Vi må ha i hvert fall et minstemål av tillit til at når Skole-Norge nå får det mange har etterlyst lenge, nemlig en lærernorm og flere lærerstillinger, vil de også ha god bruk for dem, men det kan variere fra kommune til kommune hvordan de vil bruke dem på hver enkelt skole.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Jeg har ingen nye signaler sammenlignet med det vi la frem en stortingsmelding om i vår, som het Lærelyst, og som handlet om hva som blir regjeringens viktigste satsinger i skolepolitikken i denne fireårsperioden. Der var nøkkelen tidlig innsats. Det er to ting som alle kommuner må forberede seg på, og som Stortinget også har sluttet seg til. Det ene er at det kommer en forsterket plikt i loven til å sette inn innsatsen tidlig for de elevene som trenger det. Det er det første. Det andre er at vi kommer til å desentralisere de nasjonale kompetansemidlene. Vi bruker rundt 1–1,5 mrd. kr på skoleutvikling i året fra statens side. Vårt mål er at de pengene skal dyttes ut i systemet, at det er kommuner i godt samarbeid med lærere og lokale skoler som skal beslutte hvordan de skal utnyttes. Det arbeidet er allerede i gang. Jeg mener det er viktig at skolene da ikke bare tenker – selv om det ikke er lovforbud mot å gjøre det – at nå reduserer vi klassen med tre elever. Man kan tenke hvordan nye lærerstillinger kan brukes, som representanten sier, for å få mest mulig læring og trivsel igjen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Det er riktig at det har blitt flere ikke-kvalifiserte. Det skyldes nok forskjellige ting. Det kan skyldes at vi også har satset massivt på etter- og videreutdanning. Men som jeg nevnte, er det en egen pott dedikert til å gi lærere som ikke er kvalifiserte, men jobber i skolen, et tilbud om å kvalifisere seg. Men dette kommer til å bli vanskeligere med en lærernorm. Det tror jeg bare vi må være så ærlige å si. Det kommer til å være vanskeligere å få antallet ikke-kvalifiserte i skolen ned – som er viktig – og samtidig rekruttere ikke bare de lærerne vi allerede trengte, men de lærerne vi trenger ekstra for å oppfylle lærernormen. Men vi skal se på tallene. Vi får nye tall nå i desember. Vi skal lage så gode analyser vi kan, men også så ærlige analyser vi kan, fra departementets side. Vår jobb er jo ikke å gi Stortinget en sukret glansbildeversjon av virkeligheten, men å presentere de tallene som departementet og det uhildede byråkratiet der ser finnes, og så legge det frem for Stortinget. Så er det min jobb som politiker å følge opp det flertallspartiene i Stortinget har bestemt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Alle partier på Stortinget stiller seg bak formålsparagrafen. Det er veldig viktig, for det er verdigrunnlaget til norsk skole. Den beskriver og oppsummerer hva norsk skole, som vår kanskje viktigste fellesinstitusjon, skal være, og hva den skal gi elevene. Vi har også gjennom et stort arbeid fornyet det som før het Generell del, som nå heter Overordnet del, fordi vi ønsker at disse verdiene og prinsippene, alt fra forankringen i en kristen-humanistisk kulturarv til menneskeverd, kreativitet, skapertrang og kunnskap, som skal være sentralt, skal bli mer brukt i skolen. Jeg kan godt gjenta mine argumenter mot en lærernorm. Det nytter ikke å overbevise meg om at en lærernorm er en fornuftig idé, i løpet av en spontanspørretime, når det ikke har gått på de foregående fire årene. Men som jeg har sagt flere ganger før: Dette er en seier for Kristelig Folkeparti. Min jobb er å følge opp det våre fire partier på Stortinget har blitt enige om.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Nå må jeg først si at jeg tror en viss spenning mellom nasjonal styring og lærernes faglige skjønn kan være ganske produktivt. Med andre ord mener jeg at det er en debatt som må holdes levende, og det er en viktig debatt å ha. Og det er ikke sikkert at det går an å trekke opp grensene en gang for alle. Så er det viktig når man diskuterer kvalitetsvurderingssystemet – som jo høres ganske stort og mystisk ut – at vi er veldig tydelige på hva det er, for det er ikke slik at kvalitetsvurderingssystemet bare handler om å måle hva elevene lærer på skolen. Det er med andre ord ikke bare de nasjonale prøvene, f.eks., som kanskje er det mest kjente. Det er like viktig at lærere, skoler og myndigheter får informasjon om hvordan skolene ivaretar viktige deler av sitt brede samfunnsmandat. For eksempel er Elevundersøkelsen en viktig del av kvalitetsvurderingssystemet. I vår – riktignok under forrige storting – la vi frem en stortingsmelding, Lærelyst, hvor vi også la frem en god og grundig beskrivelse av hva kvalitetsvurderingssystemet inneholder. I den meldingen sa vi også at når fagfornyelsen og læreplanfornyelsen er over – og de har jo til hensikt å lage kortere, enklere læreplaner, som også skal gi lærerne større faglig spillerom enn i dag – er det også naturlig at man ser om det trengs noen justeringer i kvalitetsvurderingssystemet. Men når vi sier at hovedtrekkene ligger fast, er det rett og slett fordi denne regjeringen er for f.eks. Elevundersøkelsen, vi er for at vi skal ha de nasjonale prøvene som vi har i dag, og vi er også for at det skal være et tilbud med mange frivillige prøver, som altså kommunene eller enkeltskoler kan velge å bruke, men som ikke er pålagt fra nasjonalt hold. Vi mener det er bra at man har noen muligheter til å undersøke mer eller ha ekstraprøver i skolen dersom man ønsker det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
For det første har ikke jeg varslet en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet; jeg har sagt at det er naturlig – som jeg også sa til Stortinget i vår – å se om det trengs noen justeringer. Og så er det semantikk og at man legger forskjellige ting i det, men en gjennomgang høres nok litt mer omfattende ut enn det vi har sagt at vi ønsker. Utgangspunktet for fagfornyelsen er ikke kompetansen som lærerne har. Utgangspunktet for fagfornyelsen er i hvert fall to ting. Det er for det første at dagens læreplaner er dels veldig omfattende, dels lite koordinerte, og at det er behov for å ha læreplaner som er mer stringente, som går mer til kjernen av faget, og som også gir lærerne større profesjonelt handlingsrom, og dette er en prosess som vi gjør sammen med lærerne. For det andre er det slik at vi ønsker at en del ferdigheter og egenskaper som vi mener blir viktige i fremtiden, f.eks. kritisk tenkning, skal komme tydeligere frem i læreplanene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Vi har gått i bresjen for – det er jo vår fortjeneste – at vi får en femårig masterutdanning i Norge. Så vidt jeg husker, har Senterpartiet vært – og er fortsatt – veldig skeptiske til det, man ønsker ikke den type reform av lærerutdanningen, som for øvrig også Utdanningsforbundet og pedagogstudentene er for. Den konkrete saken i NRK dreier seg om reglene som, så vidt jeg forstår, Stortinget har satt for overgangsstønaden, som er en ordning som ligger under arbeids- og sosialministeren. Med andre ord er ikke jeg den rette statsråden til å svare på hvordan Nav praktiserer sine regler, eller hvorvidt det regelverket skal endres. Men jeg kan si helt generelt at vi er opptatt av å rekruttere flere lærere, vi er opptatt av at flere skal utdanne seg til å bli lærer, og jeg kommer selvfølgelig også til å spørre min kollega arbeidsministeren om hun mener at dagens system ivaretar det på en god nok måte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Jeg har ikke tilgang til og derfor dessverre ikke mulighet til å legge frem de veldig detaljerte opplysningene fra norske kommuner og helseforetak som representanten etterspør. Utgangspunktet for spørsmålet er en sak som dreier seg om innleie av vikarer i helsetjenesten, og det reises spørsmål ved om de innleide arbeidstakerne fra bemanningsforetaket Orange har fått de lønns- og arbeidsvilkårene de hadde krav på. Slik saken er fremstilt, kan det tyde på at flere ikke har fått det. I så fall – jeg understreker i så fall – kan aktørene i saken ha opptrådt i strid med norsk lov. Jeg har ikke nærmere informasjon om saken og må derfor uttale meg på generelt grunnlag. En virksomhet har selvsagt plikt til å innrette seg etter de krav som gjelder, og sørge for at ytelsene til arbeidstakerne er i samsvar med hva som kreves – med andre ord at folk har de lønns- og arbeidsvilkårene som vi har bestemt at de skal ha i Norge. Det offentlige har også sine forpliktelser når de kjøper tjenester. Utgangspunktet er en sak som dreier seg om innleie av vikarer i helsetjenesten, og da er det altså spørsmål om de innleide arbeidstakerne fra bemanningsforetaket har fått de lønns- og arbeidsvilkårene de hadde krav på. Som sagt har ikke jeg detaljert informasjon om denne saken, og det blir da fortsatt generelle kommentarer. Uansett bransje er det et krav om likebehandling for all innleie fra bemanningsforetak. Det betyr at bemanningsforetaket skal sørge for at den utleide arbeidstakeren minst har de vilkår hun ville fått dersom hun i stedet hadde vært ansatt hos innleier. Innleier har plikt til å gi de opplysningene som er nødvendige for at bemanningsforetaket skal kunne ivareta kravet om likebehandling. I offentlig sektor gjelder dessuten forskrift om lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter. Forskriften skal bidra til at ansatte i virksomheter som utfører tjenester for offentlige arbeidsgivere, ikke har dårligere lønns- og arbeidsvilkår enn det som følger av gjeldende allmenngjøringsforskrifter eller landsomfattende tariffavtaler. Forskriftene har også en bestemmelse om at oppdragsgiver skal stille krav i kontrakten om at ansatte hos leverandører og eventuelle underleverandører, som direkte medvirker til å oppfylle kontrakten, har lønns- og arbeidsvilkår i samsvar med regelverket. Offentlige oppdragsgivere har videre en plikt til å kontrollere at kravene til lønns- og arbeidsvilkår for arbeidstakerne er i tråd med den landsdekkende tariffavtalen. Offentlige institusjoners oppfølging av inngåtte kontrakter er en viktig del av oppfølgingen av regjeringens strategi mot arbeidslivskriminalitet, og undersøkelser har vist at oppfølgingen kan bli bedre. For å legge til rette for den kontroll som offentlige oppdragsgivere skal utføre, samarbeider Arbeids- og sosialdepartementet med Arbeidstilsynet, Difi og KS om å utarbeide en veiledning om dette regelverket. Selv om det fortsatt er en vei å gå og jeg ikke vil uttale meg konkret om denne enkeltsaken, vil jeg likevel påpeke at stadig flere kommuner har tatt tak i utfordringene knyttet til å forhindre useriøsitet og arbeidslivskriminalitet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Hvorvidt det er mulig å skaffe detaljerte tall fordelt på kommuner, helseforetak m.m. i kroner på antall innleide personer samt lønns- og arbeidsvilkår og tilhørende innbetaling av skatt og avgift, tør ikke jeg svare klart på nå. Det som vel er utgangspunktet her, er at dette ikke i utgangspunktet er opplysninger som man alltid samler inn fra kommuner og helseforetak. Det tror jeg vel heller ikke representanten Lundteigen, som jeg kjenner som en sterk kritiker av unødvendig rapportering og byråkrati, er interessert i at vi skal innføre som en plikt. Så vil jeg igjen understreke generelt at det er viktig at man skiller det som er den mer generelle diskusjonen om sosial dumping, fra det som er tilfeller av arbeidslivskriminalitet. I de øyeblikkene man bryter norsk lov, er det arbeidskriminalitet vi snakker om – selvfølgelig da på et helt generelt grunnlag. Da er det også de riktige myndigheter som må ta tak i det. Jeg er ikke i stand til på stående fot å foreta en juridisk vurdering av KS-advokatens uttalelser. Det må representanten eventuelt følge opp med et ytterligere spørsmål, skriftlig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Hvorvidt det er mulig eller ønskelig å fremskaffe disse veldig konkrete tallene fra kommunene, og om det er en hjemmel for å gjøre dette, tør jeg heller ikke svare på på stående fot. Men når det gjelder kjernen i problemstillingen som representanten Lundteigen tar opp, nemlig utfordringer, problemer knyttet til arbeidskraft som beveger seg på tvers av landegrensene i Europa, har regjeringen en klar, tydelig politikk mot sosial dumping, mot arbeidslivskriminalitet. Det er også nylig sendt på høring nye regler og tiltak rettet inn mot bemanningsbransjen. Hele veien er ikke poenget at man skal kriminalisere eller mistenkeliggjøre enhver utenlandsk arbeidstaker, ei heller enhver som driver bemanningsbyrå, men at vi skal drive i henhold til norske regler. De norske reglene er der også fordi vi ønsker å opprettholde hovedtrekkene i det arbeidslivet vi har i dag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Først til ordlyden i spørsmålet: Jeg er selvfølgelig ikke enig i at regjeringen har angrepet eller svekket arbeidsmiljøloven. Vi har foretatt en del ganske moderate endringer og justeringer for å gjøre arbeidsmiljøloven mer fleksibel og tilpasset et moderne arbeidsliv, uten at det har svekket det vernet som arbeidstakerne har i Norge. For øvrig er det en kjent sak at dette var tanker som også Arbeiderpartiet, under daværende Stoltenberg-regjering, jobbet og syslet med. Jeg antar at representanten ikke mener det automatisk utgjør et angrep på arbeidsmiljøloven. Prinsippet i dagens lov er at det er en tredeling. Det er rett og slett, for å si det veldig enkelt, sterkere beskyttelse av arbeidstakere som ikke er organisert. Da har man mindre muligheter til å avtale fleksible ordninger enn for arbeidstakere som er organisert lokalt, og det er enda større muligheter for fagforeninger med såkalt innstillingsrett – altså i praksis med over 10 000 medlemmer – til å avtale fleksible arbeidstidsordninger. De endringene som regjeringen gjennomførte i 2015, økte handlefriheten betydelig når det gjelder hva som kan avtales lokalt i virksomheten. Det er nå mulig å inngå avtale lokalt om opptil 12,5 timer arbeid per dag, 69 timer samlet arbeidstid i én enkelt uke. Det er viktig å understreke at dette gjelder når det er lokal avtalerett for dem som er organisert. Dette er innenfor trepartssamarbeidets rammer, en videreføring av det prinsippet som ligger i arbeidsmiljøloven også i dag. Så kan Arbeidstilsynet også gå inn og gi dispensasjon for å få på plass arbeidstidsordninger som er ønsket av både arbeidsgivere og arbeidstakere. Det er også viktig. Arbeidstidsreglene har vært vurdert i flere utvalg. Senest i 2016 la Arbeidstidsutvalget frem sin innstilling. Utvalget mente at dagens system i all hovedsak fungerer godt. Utvalget skriver om avtaleadgangen til de ulike avtalenivåene og hvilke unntak som kan avtales på det enkelte nivå. Etter utvalgets syn i hovedsak gir det uttrykk for en hensiktsmessig balanse med tanke på styrkeforholdet mellom partene. Så til det konkrete svaret på representantens spørsmål: Regjeringen har fulgt opp utvalgets anbefalinger med enkelte endringer i regelverket, mens andre temaer behandles i videre dialog med arbeidslivets parter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Hvis man slår opp i et leksikon på definisjonen av et retorisk spørsmål, tror jeg representanten Grandes spørsmål ville stått som et prima eksempel på det. Det går selvfølgelig ikke an å svare på det slik det er formulert. Selvfølgelig har regjeringspartienes representanter på Stortinget stor innflytelse, avgjørende innflytelse på regjeringens politikk, men det jeg beskriver, er det som er regjeringens politikk, den linjen regjeringen har fulgt, og den linjen som regjeringen også har planlagt å følge. Men det er naturlig at man også diskuterer nye problemstillinger som kommer opp. Jeg mener at denne regjeringen i løpet av disse fire årene har vist at vi klarer både å fornye offentlig sektor, modernisere og få moderate endringer i arbeidsmiljøloven, og at vi fortsatt klarer å bevare den grunnleggende styrken i det norske trepartssamarbeidet som vi har hatt. Det virket kanskje ikke slik i alle ukene i valgkampen vi var igjennom, men i bunn og grunn tror jeg det norske trepartssamarbeidet har klart seg fint gjennom disse årene. For øvrig er det, så vidt jeg har registrert, selv om jeg ikke jobber med dette til daglig, ikke riktig at det har blitt flere midlertidig ansatte i arbeidslivet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-12-06:
Jeg slet litt med å oppfatte et spørsmål her, men jeg viser til svaret på det forrige spørsmålet. Det er også slik at en av de tingene som veldig raskt ble tydelig, var at regjeringen, da man gjorde endringer i arbeidsmiljøloven i 2015, også ønsket å beholde det som var strukturen og oppbyggingen i dagens arbeidsmiljølov. Jeg synes det må være et tankekors for en del av opposisjonspartiene at hvis man har en for rigid arbeidsmiljølov, som ikke er tilpasset det arbeidslivet som faktisk er der ute – og også ønsket av mange arbeidstakere – risikerer vi å underminere arbeidsmiljøloven og i verste fall skape et regelverk som ikke etterleves i praksis. Det er nok dessverre eksempler på at vi noen ganger kan holde oss med lover og regler i Norge som ser fine ut på papiret, men som i praksis ikke etterleves der ute, og da gir de heller ikke den beskyttelsen de skal, til arbeidstakerne.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-12-06:
Jeg kommer fra Oppland, og med dagens fylkesinndeling er det det eneste fylket i Norge som ikke har en lærerutdanningsinstitusjon. I Oppland har en kjempet hardt – vi har heldigvis mange som ønsker å bli lærere i fylket, men tilsvarende har det vært krevende for kommunene å sikre at de som vil jobbe i skolen, søker seg til nettopp de kommunene. Vi har 26 kommuner, og veldig mange av dem har allerede lærernorm, og det er spredtbygde kommuner med relativt små skoler og små klasser. Med en lærernorm er det i innlandet, Oppland og Hedmark, i hovedsak Lillehammer og Hamar som stikker av med årsverkene, så det vil føre til samme type sentralisering der. Men dette blir jo en dobbel utfordring, når vi ikke har en lærerutdanningsinstitusjon og i tillegg står overfor en utfordring der mange lærere glipper til de store byene. Hva ser statsråden for seg å gjøre konkret for å løse utfordringene der ute?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-12-06:
Det er jo også en diskusjon om lærere på avveier som vi kan hente tilbake igjen til skolen. Sjøl har jeg lærerutdanning for videregående skole. Så fikk jeg tilbud om å jobbe i ungdomsskolen. Det syntes jeg var spennende å forsøke, men da jeg skulle forhandle om lønn, viste det seg at jeg hadde for mye fordypning, så jeg måtte få lønn som ufaglært, riktignok med maks ansiennitet. Det var ikke så vanskelig å avslå det tilbudet. Det viser at vi har en viktig debatt om faglighet hos lærere. Det kan jo aldri bli et problem at man kan for mye. Så jeg er veldig glad for den endringen vi har gjort, og vi setter pris på lærernes faglighet. Statsråden svarte i stad på mitt spørsmål om utdanningskapasitet og antall institusjoner. Det er jo et betydelig potensial der ute for å ta lærerutdanning og videreutdanning, men ikke for å bosette seg tilknyttet en institusjon. Hva vil statsråden gjøre for å øke antallet deltidsutdanninger?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg vil benytte anledningen til å ønske statsråden velkommen tilbake. La oss si litt om hvordan situasjonen er: I år er det flere ufaglærte som underviser i skolen enn på 15 år. 40 pst. av dem som underviser, er uten formell lærerkompetanse. Det er bekymringsfullt, særlig all den tid man skal innføre en ny lærernorm og ikke har klart å få en bedre situasjon fram til nå. Under Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har man altså fått flere ufaglærte lærere og fullere klasserom. Betyr det at det regjeringen har gjort fram til nå, ikke har fungert, eller betyr det at man ikke har gjort så mye? Og hva er det man vil endre på i framtiden når man skal lage en ny plan? Skal man fortsette med det som ikke har fungert fram til nå, og som har gitt oss rekordmange ufaglærte lærere, eller vil man gjøre noe annet?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
I dag har vi lært at det er en del bekymring for hvordan man skal få nok kvalifiserte lærere inn i skolen etter innføring av lærernormen. Men det som jeg ikke helt får fatt i, er hvordan regjeringen ønsker å få det til, for den politikken regjeringen har ført på dette feltet fram til nå, har gitt oss – bare for å presisere det – en 40 pst. økning av antall lærere som arbeider i norsk skole uten formell kompetanse. Det er for mye. Det har blitt verre. Det er nå en høyere grad av det enn på 15 år. Statsråden har sagt i denne debatten at han ønsker å fortsette arbeidet med å få flere faglærte lærere inn i skolen. Men det arbeidet har jo ikke fungert, all den tid tallene er så høye. Så det vi etterspør, er: Hvilken type politikk er det som skal innføres nå? Hva er det man skal gjøre? For det man har gjort fram til nå, har jo ikke fungert etter hensikten.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-06:
Jeg vil ønske statsråden velkommen tilbake fra permisjon. Denne høsten har undertegnede og den vikarierende kunnskapsministeren debattert om det er staten eller den enkelte lærer som er ansvarlig for elevenes læring. Gjennom høstens budsjettforlik er statsråden nå pålagt å innføre en lærernorm han er imot. Faktum er at summen av regjeringens tiltak er i ferd med å gi landet vårt et omfattende problem: lærermangel. Dette er det mye dokumentasjon på, og statsråden selv har vist til det. På toppen av dette har mange tiltak i regjeringens regi gjort at kompetansen til 33 000 lærere underkjennes. Med de premissene, mener statsråden at det er realistisk å innføre lærernormen der statsråden har forslag til nye tiltak som kan forhindre økt lærermangel og flere ufaglærte lærere, eller er dette en selvmordsparagraf som effektivt vil forhindre nettopp lærernormen som regjeringen selv er imot?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-06:
Samtlige i denne sal er positive til kunnskap og kompetanse. Det vi derimot har veldig ulike holdninger til, er hvilke krav regjeringen og statsråden kan stille til fagfolk rundt om i landet. Statsråden viser til kompensasjon og omgjøring fra lån til stipend for lærerutdannede, men det hjelper nok lite hvis man har tatt lærerutdanningen og kan gå inn i et annet yrke som gir mye høyere lønn enn om man går inn i et læreryrke. Kristelig Folkeparti mener at flere lærere kan rekrutteres fra reservestyrken ved økt lønn i læreryrket, men uten at man har fått noen garanti i kommunal sektor om dette i budsjettforliket, og da virker det urealistisk. I en situasjon med stor lærermangel, mener statsråden det er bedre at elevene undervises av erfarne og faglærte lærere med utdanning fra før 2014 eller av flere ufaglærte lærere?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-06:
Spørsmålet mitt lyder: «Spørsmålet om forholdet mellom nasjonal styring og lærerens faglige skjønn har vært oppe til debatt gjentatte ganger. I sitt svar til meg i spørretimen 22. november oppfattet jeg at statsråden viser til fagfornyelsen som svar på hvordan dette skal ivaretas. Men i departementets svar på anmodningsvedtak nr. 7, 11. oktober 2016, så svarer departementet at hovedtrekkene i kvalitetsvurderingssystemet skal beholdes. Vil statsråden sørge for at fagfornyelsen også følges opp av en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-06:
Da har vi fått et ja til en ny gjennomgang. Men samtidig har kvalitetsvurderingssystemet vært løftet fram av lærerne som en del av deres utfordringer i deres hverdag som lærere, og virkelighetsforståelsen hos statsråden og lærerne er ulik. Fagfornyelsen er betimelig, og vi ser fram til utfallet. Vi ønsker alle økt faglig handlingsrom til beste for elevene, og lærerne er utvilsomt viktige nettopp for elevene – og vil sette regjeringens kvalitetsvurderingssystem ut i livet. Likevel opplever vi forslag etter forslag som undergraver utdanningen, funksjonen og profesjonen til lærerne. Siden statsråden er opptatt av mål og resultater, spør jeg: Kan det dokumenteres at det er manglende formell fagkompetanse hos den enkelte lærer som er bakgrunnen for utfordringene i skolen og en del av bakgrunnen for fagfornyelsen?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-06:
En justering får vi. Det kan vi for så vidt leve med. Jeg tenker at nettopp dette med profesjonelt handlingsrom og kompetansen til lærerne er et gode. En av regjeringens uttalt viktigste saker er nettopp innføring av en femårig masterutdanning for lærere, og i dag melder NRK at det er en alenemor som har startet på lærerutdanningen ved Nord universitet som har mistet støtte til å gjennomføre sin utdanning. Nav sier i et brev at hun ikke anses å være i nødvendig og hensiktsmessig utdanning. Da lurer jeg på om statsråden deler Navs vurdering om at en femårig lærerutdanning ikke er en nødvendig og hensiktsmessig utdanning, eller om det kun er personer med overgangsstønad som ikke bør kunne bli lærere.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-12-06:
På yrkesfag er det i dag en større andel ikke-kvalifiserte lærere enn i videregående skole ellers, spesielt handler dette om manglende pedagogisk kompetanse. Så er vi godt kjent med at frafallet i videregående skole er størst innen yrkesfag. Derfor bekymrer det oss fortsatt at man har en betydelig mangel på kvalifiserte lærere på de yrkesfaglige studieretningene. Hvilke tiltak på kort og lengre sikt vil statsråden iverksette for å øke andelen kvalifiserte lærere på yrkesfag?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-12-06:
Spørsmålet går til kunnskapsministeren. Innføring av lærernormen er en stor og viktig seier for alle barn, som nå får tilgang til en større lærerressurs enn det de har i dag. Flere lærere betyr mer tid til hver enkelt elev og utgjør en forskjell i barnas skolehverdag – fanger opp problemene tidligere, mer tilpasset undervisning og gir mer tid til å skape et godt læringsmiljø. De siste tre årene har Kristelig Folkeparti sammen med regjeringspartiene og Venstre bevilget ca. 1,3 mrd. kr for å få flere lærere på 1.–4. trinn for å styrke tidlig innsats. Men hva har resultatet blitt? Hensyntatt elevtallsutviklingen har denne satsingen bidratt til 198 flere lærere på disse trinnene. Bevilgningen skulle ha gitt nærmere 1 800 flere lærerstillinger på 1.–4. trinn. Da mener vi det er på tide å innføre en lærernorm på skolenivå, som sikrer at elevene får det de fortjener. Samtidig er ikke Kristelig Folkeparti blind for utfordringene som innføringen av lærernormen innebærer – noen forhold som må løses, f.eks. dette med rekruttering. Men sånn er det alltid når man innfører en ny reform; det er noen utfordringer som må løses på en konstruktiv måte. Jeg tar det som en selvfølge at statsråden vil følge opp Stortingets vedtak og gjennomføre lærernormen, men det er uheldig at det skapes et inntrykk av usikkerhet om vedtaket kan gjennomføres. Jeg er bekymret for den litt mindre konstruktive framtoningen statsråden inntar når han i debatt om denne saken i denne salen og i media skaper usikkerhet med tanke på om det er mulig å gjennomføre vedtaket. Kan statsråden derfor forsikre Stortinget at han vil gjennomføre vedtaket som hans eget parti har vært med på, og jobbe aktivt for å løse de utfordringene innføringen av norm skaper?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-12-06:
Lærerne, elevene og foreldrene har lenge ønsket flere lærere og har lenge krevd at det kommer på plass en norm for hvor mange barn per lærer det skal være i den normale undervisningssituasjonen. Det er noe de aller fleste lærere i grunnskolen melder om, og det er heller ingen forskjell på om en har et høyt utdanningsnivå eller er kvalifisert på et annet godkjent nivå. De opplever at de ikke har nok tid til å gi den enkelte elev den tilpassede undervisningen som den enkelte har krav på. Ser ikke statsråden at færre elever per lærer vil bety en vesentlig forskjell i elevenes hverdag og gi positive effekter på læringen og det å skape gode læringsmiljø?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2017-12-06:
Eg forstår at statsråden er bekymra for synda. Men når ein som statsråd kjem tilbake frå pappapermisjonen, burde ein vite at med ei lærarnorm kjem det fleire lærarar, noko som gjer at lærarane får betre tid til den enkelte eleven. Den største og viktigaste organisasjonen til lærarane, Utdanningsforbundet, har sagt at dette er ønske nummer éin. Dei foreldra som me har spurt om dette, seier at dette er ønske nummer éin. Når me har spurt elevar og elevorganisasjonane, har dei sagt at dette er ønske nummer éin. Det er litt vanskeleg å forstå den mangelen på begeistring som statsråden har. Mitt spørsmål er: Korleis skal me no sikre at me får fylt opp studieplassane til lærarutdanninga? Det er no jobb nummer éin, når me veit at denne lærarnorma kjem.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Dersom budsjettforliket fører til flere lærere i skolen gjennom en norm, synes Arbeiderpartiet det er veldig positivt, men jeg må si at akkurat nå er det mest oppsiktsvekkende i denne saken både statsministerens, kunnskapsministerens og den vikarierende kunnskapsministerens forsøk på å distansere seg fra det vedtaket de har vært med på. De gjør sitt beste for å snakke ned Kristelig Folkepartis gjennomslag – eller problematisere det, vil kanskje kunnskapsministeren si. Jeg må minne kunnskapsministeren om at dette er også regjeringas norm nå, en norm de har forpliktet seg til gjennom en avtale. Det er en del av statsbudsjettet, og da må det følges opp. Da er statsråden og regjeringas jobb nummer én å sørge for at dette faktisk er finansiert, for en norm uten finansiering vil være en tom seier for Kristelig Folkeparti og vil være utfordrende for kommunene. Jeg skjønner at statsråden nå ikke kan gå i detalj om tall som skal utredes. Men kan han gi en politisk forsikring om at regjeringa vil legge inn alle de midlene som trengs for å oppfylle den normen de nå har skrevet under på sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Det er et spørsmål til kunnskapsministeren. Det er også om lærernormen som regjeringa nå har forpliktet seg til å innføre. Arbeiderpartiet er veldig glad for en norm dersom det fører til flere lærere i skolen, og vi ønsker en norm som sikrer økt lærertetthet, men da er det avhengig av at den normen gis reelt innhold. En norm er for det første meningsløs dersom den ikke finansieres, men det er heller ikke reelt innhold i en lærernorm, vil jeg påstå, dersom ikke nye lærerressurser brukes riktig. I Høyres – skal vi si – til dels svært sterke argumentasjon mot en lærernorm fram til dette tidspunktet har de særlig lent seg på ett argument, nemlig at forskningen ikke viser at flere lærere har effekt eller gir mer læring. Nå har regjeringa underskrevet på at de skal innføre en lærernorm, og da vil forhåpentligvis Høyre nyansere sitt syn på hva forskningen sier. Det forskningen påpeker, er nemlig at dersom man ansetter flere lærere, men bare bruker dem til nøyaktig det samme, setter dem inn i hvert sitt klasserom i vanlig tavleundervisning uten å endre arbeidsmåte, har det liten effekt. Men brukt riktig, med en annen praksis, kan færre elever per lærer gi god effekt og mer læring. Spørsmålet til statsråden er: Hvis han skal se forbi problematiseringen av lærernorm – som han har brukt mesteparten av tida si på både i dag og siden han kom tilbake fra foreldrepermisjon – vil han ta akkurat den forskningen på alvor? Vil han sørge for at normen ikke bare handler om hvor mange kroner som skal til for å oppfylle målet om et visst antall lærere – som er viktig i seg selv, det er en forutsetning – men at den utformes på en måte som gir bedre læring? Vil statsråden sørge for at lærernormen også innrettes sånn at vi er sikre på at økte lærerressurser gir mer læring?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Nå hadde statsråden selv i sitt svar sine egne ønsker til hvordan kommunene skulle bruke sine lærerressurser, og han pekte på tidlig innsats. Han pekte også på at undervisningsmetodene som brukes, dvs. forholdet lærer/elev, er svært viktige. Så det er åpenbart at også statsråden har både tanker og ønsker om hvordan man faktisk bruker lærerressursene i skolen. Han brukte selv begrepet «reelt innhold» da han svarte på et tidligere spørsmål her i salen. Da er spørsmålet: Hvordan kan man sørge for at de økte lærerressursene faktisk gir reelt innhold, at det kanskje gir endring i praksisen, at man bruker de lærerne på den måten som man er mest sikker på gir mer læring, og ikke bare fordeler lærere utover på en måte som kunnskapsministeren påpekte at han selv er uenig i? Jeg mener at dette først og fremst avhenger av den jobben regjeringa skal gjøre framover. Spørsmålet er da: Utover å problematisere, hva slags signaler kan statsråden nå gi til de norske kommunene som sitter og funderer på på hvilken måte de skal innføre denne normen om ganske kort tid?
Jon Gunnes (Venstre), 2017-12-06:
«Det er årlig flere dyrepåkjørsler der rein går tapt langs Nordlandsbanen. 25. november opplevde lokalsamfunnet igjen en tragedie da over hundre rein døde som følge av togpåkjørsler. Bane Nor opplyste at togene ikke senket farten fordi kommunikasjonen fra sentralt hold til lokførerne ikke fungerte. Norsk institutt for naturforskning har fastslått at et viltgjerde vil være det mest effektive tiltaket dersom vi skal få en slutt på dette. Hvilke tiltak vil statsråden sette inn for å hindre fremtidige togpåkjørsler av rein og andre dyr?»
Jon Gunnes (Venstre), 2017-12-06:
Jeg takker for et meget oppløftende svar, og jeg ser at statsråden virkelig både har agert raskt og ikke minst blitt godt orientert om saken. Det er veldig viktig, for disse dyretragediene er forferdelige, både når de visuelt vises, og ikke minst for dem som driver med denne næringen. Litt om dette som gjelder kommunikasjon til lokfører som kjører: Jeg hørte at det var en svikt i kommunikasjonen. Er det teknisk svikt, er det at det mangler utstyr som mobiltelefon eller satellittelefon, eller er det at man har en forglemmelse og menneskelig svikt som gjelder her?
Jon Gunnes (Venstre), 2017-12-06:
Det også var et oppløftende svar med tanke på at teknologien kan tas i bruk, og ikke minst at den kanskje allerede er utviklet, for å si det sånn. Her handler det nok faktisk mer om anvendelse og å ha kompetanse på hvordan man kan anvende den. Men så har jeg et spørsmål om andre strekninger, for som statsråden nevnte, vet vi at det ikke bare er på denne strekningen at man kommer ut for disse dyretragediene – ikke i så stort omfang, kanskje, men likevel. Vil statsråden ta noe initiativ når det gjelder andre strekninger som er utsatt?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Jeg takker for spørsmålet. Det river litt i hjertet når en ser de bildene som har vært tatt langs togskinnene på Nordlandsbanen. Vi vet også at dette ikke er det eneste stedet der det skjer dyrepåkjørsler, det har også vært medieoppslag i det siste som viser at det bl.a. går med en del sauer, så det å få gjort noe med det er viktig. Vi har veldig mange kilometer med jernbane, og derfor er det også viktig at Bane Nor har en faglig tilnærming til hvor risikoen er størst, og behovet for tiltak derfor er størst. Fredag 1. desember hadde jeg et møte med representanter fra Sametinget der også Bane Nor var til stede. Der fikk vi en veldig god runde fra Sametingets representanter med tanke på hvordan de opplever situasjonen, hvordan den berører dem, og hvordan de tenker med hensyn til å drive med rein som næring, og ikke minst dyrevelferd i den forbindelse. Bane Nor opplyste om hvordan deres arbeid er planlagt. De kommer til å sette i gang bygging av et 25 km langt viltgjerde mellom Lakseforstunnelen og Mosjøen, der de fleste av ulykkene har skjedd. Det er en framskynding på minst et år. Det betyr at de begynner å bygge i juni 2018, og de holder nå på å planlegge det. En kunne ha ønsket å komme i gang enda tidligere, men det er også en del annen ferdsel i forbindelse med friluftsliv og lignende som er viktig å ivareta, og å finne ut hvor en skal ha porter i disse gjerdene, er derfor en del av den jobben som må gjøres. I tillegg tar det litt tid å få det ut i markedet og få en aktør til å gjøre jobben. I tillegg skal en forlenge gjerdet som ble satt opp i 2015 sørover fra Sefrivasselva til pukkverket, som allerede er gjerdet inn. Det skjedde i 2015, og nå får en videreført dette i 2018. Så en får gjerde og naturlige avgrensninger. Fra Bane Nors side undersøkes nå også omstendighetene på varslingskjeden. Når en får beskjed om at det er rein nær sporet, skal det gis beskjed videre til lokfører. Det har åpenbart ikke fungert tilfredsstillende i en del av disse tilfellene, og de må finne ut hva det er som har gått galt. Inntil videre har det også vært lav eller nedsatt hastighet på banen, 40 km/t, som gjør at en visuelt har bedre kontroll og mulighet til å stoppe hvis en ser ting foran seg i sporet. Det er god dialog mellom Bane Nor og reineierne, og de vil styrke den. En ser også på muligheten for å ta i bruk teknologi, enten gjennom fiberkablene som finnes, eller gjennom bruk av droner eller lignende for å kunne varsle togfører på et tidligere tidspunkt. Jeg kommer til å reise opp til området tidlig i januar og ta turen på Nordlandsbanen, og vi har blitt enige om at jeg på den turen også skal treffe representanter fra reindriftsnæringen for å diskutere – og oppleve – forholdene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Akkurat det lurer jeg også på på det nåværende tidspunkt, men det er noe som Bane Nor undersøker. Det finnes i utgangspunktet rutiner, og i utgangspunktet finnes teknikken, men på et eller annet stadium har det sviktet. Om det er menneskelig eller teknisk svikt, eller en kombinasjon, vet vi ikke ennå. Men det å sørge for at en går gjennom alle prosedyrer og sjekker all teknikk, sånn at vi vet at beskjeder kommer fram når de blir gitt, er viktig. Med tanke på teknologi er det også verd å nevne at det i dag er en del av reinsdyrflokkene som har GPS-merking. Også det vil kunne gi viktig informasjon, og hvis vi klarer å sørge for at det GPS-merket med informasjon også blir gjort tilgjengelig for en togledersentral eller lokfører, er det et enda bedre hjelpemiddel enn at folk må observere og ringe inn. Så jo mer vi klarer å få automatikk i varsling, jo bedre vil det være. Det er også et ønske at vi skal kunne kjøre på strekningen i vanlig hastighet, for vi har sett at det har vært betydelige forsinkelser nå. Men vi skal også ta hensyn til dyrevelferd, og da har det vært verdt det å sette ned hastigheten.