Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-01-18:
Takk til interpellanten for denne muligheten til å diskutere et viktig tema og for meg til å presentere regjeringens arbeid med FNs sikkerhetsråds resolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet. Representanten peker i sitt spørsmål på en sentral utfordring: Etter at resolusjonen ble vedtatt, er det fortsatt store mangler når det gjelder deltakelse og beskyttelse av kvinner i konfliktrammede områder. Men, som hun selv sier: Ikke desto mindre er dette svært viktig. Jeg vil ikke undervurdere betydningen resolusjonen har hatt det siste tiåret. Bare det at manglene er blitt tydeligere, kan være et resultat av at resolusjonen er der og gir oss et nytt filter. Kvinners erfaringer og roller i væpnede konflikter er løftet opp på den internasjonale dagsordenen. Aktører som ikke tidligere har vært opptatt av kvinners rettigheter, har fått økt kunnskap og bevissthet. Det er bra, og det må bli mer av det. Regjeringen prioriterer resolusjonen høyt fordi en styrking av kvinners rettigheter er et mål i seg selv, men også fordi kvinners aktive deltakelse er så viktig for å håndtere, løse og forebygge konflikter og ikke minst bygge opp igjen samfunn etter at våpnene tier. Hva er så de største utfordringene vi står overfor? La meg peke på tre som er særlig viktige: En første grunnleggende utfordring er kvinners svake maktgrunnlag i mange konfliktrammede land. Kvinner må få delta på like fot med menn på alle nivåer og i alle funksjoner for å fremme fred og sikkerhet. Men statistikken er nedslående. Ifølge FN har kvinner kun signert 2,4 pst. av fredsavtalene som er inngått siden 1992. Aktører med våpen – som oftest menn – får plass ved forhandlingsbordene. Slik belønnes på sett og vis væpnede grupper. Fordi kvinner sjelden deltar i forhandlingene, får de heller ikke sentrale posisjoner i etterkant av konflikter, og overgrep som særlig rammer kvinner, går ofte i glemmeboken – og ustraffet. En annen sentral utfordring er å sikre jenters og kvinners rettigheter i moderne konflikter preget av manglende respekt for internasjonal humanitærrett og angrep rettet direkte mot sivile. Frontlinjen er så å si overalt. Mange væpnede grupper bruker voldtekt som en krigstaktikk, og seksualisert vold er blitt en del av flere konflikter. I slike situasjoner er det svært krevende å yte sikkerhet og beskyttelse til sivile. En tredje utfordring jeg vil trekke fram, er vår egen kompetanse og kunnskap både i utenrikstjenesten, Forsvaret, politiet og justissektoren. Vi har fått til forandringer. Det er fortsatt behov for å øke rekrutteringen av kvinner på flere nivåer, men vel så viktig er det å sikre at både menn og kvinner har den nødvendige forståelsen og kompetansen. Kvinners rettigheter er ikke en særinteresse eller et tilleggselement som vi kan ta opp når tiden måtte tillate det. Resolusjon 1325 skal være integrert i alle faser av vårt arbeid. Det handler om å fremme demokrati og menneskerettigheter og bidra med fred og sikkerhet til hele befolkningen. Norge var i 2006 et av de første landene som lanserte en handlingsplan for implementeringen av 1325. La meg trekke fram noe av vårt arbeid de siste årene for å vise hvordan vi har forsøkt å sette dette ut i livet. Noe av det viktigste vi har bidratt til, har vært å få kvinners rettigheter opp på den internasjonale sikkerhetsdagsordenen, bl.a. sammen med Hillary Clinton, som representanten viste til, og mye samarbeid med USA. Norge har i en årrekke fremmet resolusjon 1325 i politiske samtaler og i FN og NATO. Som en betydelig giver blir også Norge lyttet til på landnivå. Jeg opplever også at det er interesse for å lytte til våre erfaringer med likestilling og vårt budskap om at likestilling er god økonomi og god politikk. Som tilretteleggere i fredsprosesser oppfordrer vi alltid partene til å inkludere kvinner i forhandlingsdelegasjoner. Vi har årlig øremerket 30 mill. kr over freds- og forsoningsbudsjettet til implementering av 1325, bl.a. i Sudan, Nepal, Sri Lanka, Colombia og Filippinene. Flere av prosjektene går ut på å gi en stemme til lokale kvinneorganisasjoner og fremme kvinners rettigheter i ulike faser av fredsprosessene. Arbeidet for kvinners rettigheter er et helhetlig hensyn i utviklingssamarbeidet i Afghanistan, og vi fremmer kvinners rettigheter i politiske samtaler. Vi er opptatt av å støtte lokale kvinner – og menn – som arbeider for kvinners rettigheter og politisk deltakelse, og vi har bl.a. støttet et folkeopplysningsprogram om kvinners stemmerett og politiske rettigheter samt lese- og skriveopplæring for kvinner. Oppgavene i det landet er mange, og, som representanten påpekte, utfordringene er av veldig, veldig stor orden. I Nepal har Norge f.eks. støttet aktivt lokale kvinner og deres deltakelse i fredsprosessen der. Vi har bistått myndighetene med å utarbeide en nasjonal handlingsplan, og vi støtter nå opp om implementeringen. Siden 2007 har vi øremerket 110 mill. kr over det humanitære budsjettet til implementeringen av 1325. Støtten har gått til å fremme kvinners deltakelse og likestilling i humanitære situasjoner, herunder tiltak mot seksualisert vold. Senest 1. nyttårsdag kom igjen nye forferdelige rapporter om brutale massevoldtekter av kvinner i Øst-Kongo. Den seksualiserte volden bryter ikke bare ned enkeltmennesker og familier, men har sikkerhetsmessige konsekvenser og svekker mulighetene for fred, stabilitet og forsoning. Norge bevilger over 60 mill. kr til arbeidet mot seksualisert vold i Den demokratiske republikken Kongo. Norge har også støttet UN Action Against Sexual Violence in Conflict og etableringen av kontoret til FNs spesialrepresentant mot seksualisert vold i konflikt, svenske Margot Wallström. Vi har i flere år støttet Den internasjonale straffedomstols fond for ofre for seksualisert vold. Et annet eksempel: I Liberia, der seksualisert vold er omfattende, selv åtte år etter at krigen tok slutt, støtter Norge arbeidet mot denne type vold og har bidratt til å bygge opp sentre ved politistasjoner spesialisert for å ta seg av kvinner som er utsatt for overgrep. Forsvaret i vårt eget land har satt i gang en økt satsing på resolusjon 1325 i utdanningen, og det skal utarbeides retningslinjer for hvordan militært personell kan beskytte sivile mot seksualisert vold. Forsvarets høgskole bygger nå opp et kompetansemiljø innen resolusjon 1325 i internasjonale operasjoner, og i nordisk forsvarssamarbeid er et felles kompetansesenter under utredning. Siden våren 2009 har Forsvaret hatt en rådgiver på plass i den norske militære kontingenten i Faryab i Afghanistan som skal følge opp at kjønnsperspektivet blir ivaretatt i våre militære operasjoner – det etter at vi avdekket en mangel ved disse. Vi bidrar også med en slik rådgiver til ISAF-hovedkvarteret i Kabul. Politipersonell som skal delta i internasjonale operasjoner, undervises i operasjonsspesifikke utfordringer knyttet til kvinners rettigheter og gis opplæring i resolusjon 1325. Siden i fjor har Norge bidratt med fem politirådgivere til FN-operasjonen i Haiti. Dette bidraget er viktig fordi det er spesielt innrettet mot kjønnsbasert og seksualisert vold, som er svært utbredt i dette fattige landet. Politidirektoratet arbeider for å rekruttere kvinner til internasjonale operasjoner, og kvinnelig politi deltar i de fleste av våre politikontingenter. I Liberia bidrar norsk politi med opplæring av liberiske kolleger, og i Afghanistan drifter norsk politi et kvinneprosjekt med trening av politikvinner og kvinnelige fengselsbetjenter. Norge har vært blant de fremste pådriverne for en styrket implementering av resolusjon 1325 i NATO. En handlingsplan ble vedtatt på NATO-toppmøtet i Lisboa i fjor, der det legges opp til at intensjonen i resolusjon 1325 skal reflekteres i planleggingen og gjennomføringen av alle NATO-ledede internasjonale operasjoner. Dette har altså Norge tatt initiativet til og bidratt til at skjer nå. Tiårsmarkeringen av resolusjonen i oktober i fjor var en anledning til å gjøre opp status og legge planer. Det har vi også gjort. Som representanten sier, om to dager, 20. januar, lanserer regjeringen en ny strategisk plan – en videreføring – for kvinner, fred og sikkerhet, utarbeidet av Utenriksdepartementet, Forsvarsdepartementet, Justis- og politidepartementet og Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Strategien er et rammeverk for å sikre at alle sidene ved resolusjonen er integrert i all vår innsats rettet mot fred og sikkerhet. Et viktig element er styrket grunnlag for rapportering, bl.a. gjennom et sett av indikatorer. La meg som avslutning trekke fram våre fire hovedsatsinger i denne strategien: For det første skal vi styrke og systematisere vårt arbeid for å få flere kvinner inn i fredsprosesser. Resolusjon 1325 står bl.a. svært sentralt i vårt arbeid som tilrettelegger for fredsprosessen på Filippinene, hvor kvinner har sentrale posisjoner, noe som pågår i Oslo i disse dager. Vi skal også påse at våre egne delegasjoner til fredsforhandlinger har en god kjønnsbalanse. Norge skal bidra til å styrke FNs arbeid og har nettopp bevilget 6 mill. kr til FNs strategi for å styrke lokale kvinners deltakelse i fredsprosesser og for å få flere kvinnelige fredsmeklere. For det andre skal vi fortsette å fremme resolusjon 1325 i sikkerhetspolitikken, både nasjonalt og internasjonalt. Vi skal arbeide videre med å forbedre utdanningen og den praktiske opplæringen i spørsmål som gjelder kvinner, fred og sikkerhet, slik at vårt personell som deltar i internasjonale operasjoner, blir best mulig rustet til å beskytte og yte sikkerhet til hele befolkningen. De forberedende kursene før utreise til Afghanistan skal styrkes på dette området. Internasjonale operasjoner skal planlegges, gjennomføres og evalueres med et kjønnsperspektiv, og vi skal arbeide for å rekruttere flere kvinner til deltakelse i internasjonale operasjoner, både blant politi og militært personell. For det tredje skal vi styrke implementeringen av resolusjon 1325 i gjenoppbygging og fredsbygging. Vi vil arbeide for at kvinner inkluderes i statsbyggingsprosessen i Sudan etter utløpet av fredsavtalen 9. juli 2011 og ved en eventuell deling av landet etter folkeavstemningen. Når Norge denne måneden trer inn i FNs fredsbyggingskommisjons organisasjonskomité, vil resolusjon 1325 stå sentralt blant våre prioriteringer. Vi vil også bruke våre plasser i styrene i FNs fond og programmer og i Verdensbanken aktivt for å arbeide for et integrert kjønnsperspektiv. For det fjerde er vårt innsatsområde seksualisert vold i og etter konflikt. Vi fortsetter å styrke arbeidet rettet mot å forebygge og beskytte mot seksualisert vold, straffeforfølge overgripere og rehabilitere og støtte ofrene. Vårt engasjement i Kongo vil fortsette på høyt nivå. Blant annet vil vi støtte byggingen av et sentralsykehus i Øst-Kongo med 57 mill. kr de neste tre årene, for øvrig i nært samarbeid med likesinnede land.