Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-15:
Da er vi tilbake med den årlige debatten om samepolitikken, som gjerne henges på når vi behandler årsmeldingen til Sametinget. La meg starte med å si meg helt enig med forrige taler i at man ikke kan akseptere at debattklimaet rundt konfliktlinjen når det gjelder samiske interesser og den øvrige befolkningen, munner ut i uakseptable trusler og oppfordring til vold, den type ting. Det må vi være klare og tydelige på her i denne sal – og også utenfor denne sal – at vi ikke aksepterer. Men når det er sagt, tror jeg også det er en indikasjon på – det at vi opplever den type trusler – og illustrerer litt av engasjementet mange i Nord-Norge har rundt disse spørsmålene. Jeg vil på ingen måte unnskylde – det understreker jeg – den type utfall, men det viser at her er det sterke følelser i sving. Det er nettopp fordi man er i ferd med å rokke ved noe fundamentalt når man går så langt som man har gjort, takket være en feilslått politikk fra denne sal, hvor man har lagt opp til forskjellsbehandling mellom mennesker basert på etnisitet. Det er situasjonen i Nord-Norge, det er situasjonen slik som den oppfattes i den nordnorske befolkningen. La oss ta eksempelet med Bodø og Tromsø og den debatten som raser nå om innlemming av disse byene i samisk forvaltningsområde for språk. Det er klart, språk handler om identitet, språk står de fleste nært, og når man opplever at en forsvinnende liten minoritet skal overkjøre en majoritetsbefolkning, slik som mange i Tromsø og Bodø faktisk oppfatter det, setter man sterke følelser i sving. Dessverre og av en eller annen merkelig grunn har aldri Norge gjort det arbeidet man burde gjøre knyttet til språk, nemlig å få en oversikt over hvordan folk faktisk prater i dette landet. Den oversikten eksisterer ikke. Spør man Statistisk sentralbyrå, vil de avvise det, fordi man ikke har datagrunnlag for å føre den type statistikk. Men hvis man gjør seg noen antakelser her og ser til Tromsø og tar utgangspunkt i hvem som står i valgmanntallet til Sametinget, er det altså under 1 000 personer i denne byen. Vi vet at et mindretall av dem som står i samemanntallet, forstår samisk, og at et lite mindretall av dem igjen kan lese og skrive samisk. Vi snakker altså om promiller av befolkningen i Tromsø, som vil forstå disse skiltene – promiller. Det skal man altså legge opp kommunal forvaltning, kommunal service og kommunale tjenestetilbud etter, ikke ut fra et behov. Da er jo det spørsmålet man burde ha stilt seg: Har vi behov for særlig språklig samisk tilpasning i disse kommunene? Det har man ikke gjort. I Finland ville man ha gjort det. Der ville man spurt: Har vi et behov? Man har noen regler i Finland som sier at dersom 8 pst. av befolkningen er minoritetsspråklig, legger man særlig til rette for det. Men det spørsmålet har man aldri stilt seg her. Det man derimot gjør, er at velmenende politikere er så åpne og inkluderende overfor en forsvinnende liten minoritet at man i prosessen ekskluderer majoritetsbefolkningen. Det er det vi opplever, og derfor har vi denne type debatter. Dessverre er det altså slik at utformingen av denne politikken, det være seg opprettelsen av Sametinget, de etniske reglene – det siste landet jeg har hørt praktisere dem er Sør-Afrika – man har lagt til grunn for valgbarhet til Sametinget, rett til å avgi stemme til Sametinget, opprettelsen av finnmarksloven, det samiske forvaltningsområdet – et helt sett av politikk – har bidratt til å skape konflikter nordpå. Men dette er altså gjennomført av politikere sørpå, som jeg vil påstå, og hevde med styrke, ikke har forståelse for situasjonen i Nord-Norge. Så min beskjed her, og det fremgår også av Fremskrittspartiets merknader, er at vi ikke aksepterer den utviklingen vi har sett. Derfor mener vi at samepolitikken må reverseres: etnisk likhet for alle i dette kongeriket.