Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
Denne saken dreier seg om endring av lov om eiendomsmegling for å sikre bedre forbrukersikkerhet ved kjøp av eiendom, med nye krav til megleren som uhildet mellommann i omsetningen av fast eiendom. Komiteen støtter i all hovedsak de forslag som har kommet fra departementet, men komiteen vil på enkelte områder gå noe lenger. Kjøp av bolig er for de fleste av oss den største transaksjonen vi gjør i løpet av livet, så kravet om eiendomsmegler som en uavhengig mellommann som besitter den nødvendige kompetanse, er veldig avgjørende. Men det fordrer at eiendomsmeglere må forholde seg til et strengt regelverk, og at de besitter den nødvendige kunnskap for å gi de råd som er nødvendige gjennom en ofte hektisk, men krevende prosess. Enkelte oppslag i media gjennom de siste årene kan tyde på at både det faglige og det moralske nivået blant enkelte eiendomsmeglere ikke er slik det burde være. Om dette er berettiget eller ikke, er en annen diskusjon. Uansett: Så lenge det kan skapes tvil om det faglige og moralske nivået, er dette en belastning for bransjen. Det betyr etter mitt og flertallets skjønn at det er nødvendig med en innskjerping av loven, til gagn både for eiendomsbransjen som sådan og for forbrukerne. Det interessante er at eiendomsbransjen selv og Forbrukerrådet, altså forbrukermyndighetene, i de fleste av disse spørsmålene er enige. De hadde gjerne sett en ytterligere innskjerping av den loven som ligger her. Det har lyktes oss på noen punkter å komme noe lenger, men dessverre er det ikke flertall for alle de forslag som saksordfører gjerne hadde sett vedtatt. De forslagene det er flertall for, og som ligger her fra departementet, er en innskjerping av egnetheten til å drive eiendomsforetak, hvilke plikter og ansvar den faglige leder av et foretak har, og en meget viktig endring vedrørende innsyn i budrunden som gjør det mulig for dem som måtte ha mistanke om at ikke alt har foregått reglementsmessig, å etterprøve dette. I tillegg har komiteens flertall fremmet forslag om å forby egenhandel med eiendom for eiendomsmeglere. Flertallet ønsker å lovbeskytte tittelen «eiendomsmegler», på samme måte som det i dag finnes en lovbeskyttelse av tittelen «statsautorisert eiendomsmegler». Dette er to meget viktige endringer for å hjelpe bransjen med å rydde opp i forhold til et noe frynsete rykte, det være seg berettiget eller uberettiget. Det har dessverre ikke lykkes å etablere flertall for forslag som det etter mitt skjønn er helt uforståelig at finanskomiteen ikke har gitt sin støtte til. Det gjelder særlig forslaget om en frivillig utenrettslig tvisteløsningsmekanisme, som ville ha sørget for at forbrukerne fikk ett organ å forholde seg til, der man hadde sørget for at dette organet hadde den nødvendige kompetanse. I dag finnes det flere slike organ, ikke minst har advokatene sitt eget. Fra mindretallets side hadde vi gjerne sett at det hadde blitt ett organ der man sammen kunne løse denne typen tvister, uten at forbrukeren tilfeldigvis havnet i det ene eller det andre organet uten faktisk egentlig å være oppmerksom på det. Forbrukeren er i mange henseender prisgitt tilfeldigheter med hensyn til dette. Etter komiteens mindretalls syn hadde dette vært en meget viktig endring, som det dessverre ikke har lykkes å etablere flertall for. Jeg antar at flertallet her, og også på andre punkter, vil begrunne sitt syn, så jeg vil bare ta opp det som er flertallets syn i innstillingen, og også det som er mindretallets syn på disse punktene. Det har heller ikke lykkes å etablere flertall for en skjerping av loven overfor advokater og andre som driver megling, og deres mulighet til engasjement i annen eiendomsforretning. Dette er ikke et veldig utbredt fenomen, men samtidig er det et problem som stadig kan gjøre seg gjeldende i enkeltsaker, simpelthen ved at det kan bety mistanke om at man har flere roller å spille. Dette samrøret er uheldig. Det er ikke mye utbredt, men samtidig er det mindretallets syn at hvis man har valgt å drive eiendomsmegling, burde det åpenbart være det man drev med, og ikke annen næringsvirksomhet knyttet til eiendom. Etter mindretallets syn ville det vært heldig om man hadde fått et forbud, simpelthen fordi man da kunne ha vært sikker på at det ikke fantes flere motiv og ulik rollefordeling. Det er etter mindretallets syn synd at det ikke har lykkes oss å etablere flertall for dette. Det er også synd at det ikke har lykkes å etablere flertall for at man bør sikre kompetansen til dem som er faglige ledere, for på den måten å sørge for at de mange råd og den veiledning som gis gjennom denne prosessen, er kvalifisert, og på den måten sørge for at eiendomsprosessen som sådan går best mulig både for megleren og – ikke det minst viktige – for forbrukeren. Summa summarum er dette en lovendring som er viktig og nødvendig. Det betyr at det nå vil bli bedre beskyttelse totalt sett for forbrukeren ved kjøp og salg av eiendom. Det er viktig. Men samtidig er det flere ting her som burde vært skjerpet enda mer, og det interessante er at forbrukerne og eiendomsmeglerbransjen selv mener at det er nødvendig. Dette er en bransje som sliter med et noe frynsete rykte, og som har bruk for hjelp fra Odelstinget for å få et bedre lov- og regelverk som gjør disse transaksjonene mer sikre. For forbrukeren er det uendelig viktig at man har kompetente mennesker som bistår i disse typer transaksjoner, simpelthen fordi det å kjøpe eiendom er den største økonomiske transaksjonen de fleste av oss gjør i løpet av livet. Dette er store ting, kompliserte ting, og hvis man sammenligner det med mange andre kjøp man gjør gjennom et liv, er det klart at prosessen her i seg selv er ganske avgjørende. Man blir kanskje litt stresset, man blir litt klam i hendene, fordi det er store penger ute og går, og det er gjerne mange som deltar i budrunden. Det betyr at de som skal bistå i salg, og også bistå i kjøp, må ha stor kompetanse, simpelthen fordi hver enkelt av oss ikke vil ha tilstrekkelig innsikt i det. Summa summarum er mye av det som ligger her, bra. Det burde vært bedre, og jeg tror nok at når vi gir denne loven noe tid, kan det være nødvendig med en ytterligere skjerping, simpelthen fordi jeg tror bransjen og forbrukerne vil ha interesse av det. Med dette anbefaler jeg innstillingen, men vil gjøre oppmerksom på en liten feil som vi er blitt gjort oppmerksomme på av Finansdepartementet, og som gjelder innstillingen til § 2-12. Her erstattes innstillingen av et forslag til § 2-12 som er omdelt i salen – jeg tar opp forslag nr. 3 på vegne av Arbeiderpartiet, SV, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Kystpartiet. Så tar jeg opp forslag nr. 1 i innstillingen, med unntak av den delen av forslaget som går ut på opphevelse av § 2-7 fjerde ledd.