Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-14:
Klimadebatten har kommet for fullt. Forhåpentligvis vil også en breiere miljødebatt gjøre det. Fra SVs side er vi glade for at sammenhengen mellom hva vi gjør ute og hjemme, er blitt tydeliggjort den siste tida. Vi jubler over at Regjeringa vil sette av inntil 3 milliarder kr i året til å bevare regnskog, fordi dette er et viktig klimatiltak, viktig for de fattigste i verden og viktig for det biologiske mangfoldet. Men vi syns det er ekstra viktig at en regjering som er så tydelig på at Norge skal være en foregangsnasjon internasjonalt, også går foran med et godt eksempel her hjemme. Derfor er vernet av Trillemarka så viktig. Vi har i Norge 3 800 arter på den såkalte rødlista over utsatte arter. Mange arter er ikke engang kartlagt. I skogvernområdet som opprettes i Trillemarka, er det registrert hele 129 rødlistearter. Disse vil nå bli sikra. 1 941 arter er direkte trua i Norge. Fjellreven er en av dem. For to uker siden hadde jeg gleden av å besøke fjellrevprosjektet på Varangerhalvøya i Finnmark sammen med Naturvernforbundet. Med hundeslede og i 20 minus dro vi av gårde innover fjellet og møtte noen karer fra Statens naturoppsyn - karer som står på hver eneste dag for arter mange ikke engang har hørt om, som er ute i all slags vær for å sjekke om Norge kommer et skritt videre i sin ambisjon om å overlevere jorda i bedre stand enn den var i da vi overtok den. Store ord som vi liker å bruke her på tinget, følges opp i praksis hver eneste dag av dedikerte mennesker. Det er flott å tenke på. Et annet område hvor det skal bli større sammenheng mellom ord og handling, gjelder klimapolitikken. Vi skal diskutere klimaforliket om noen uker, så jeg skal nøye meg med å si at klimameldinga representerte et gjennombrudd ved at vi for første gang tallfesta hvor store reduksjoner som skal tas innenlands, og fulgte opp med sektorvise klimahandlingsplaner som gjør det enklere å sjekke om vi når målene. Med klimaforliket har vi stramma inn ytterligere på norske ambisjoner, og det er enighet om en rekke tiltak som vil vri Norge i miljøvennlig retning. Miljø- og klimadebattene har en tendens til å bli negative debatter om hvilke restriksjoner som må legges på oss nå og i framtida. Jeg mener vi må begynne å snakke om hvilke muligheter miljø- og klimautfordringene gir oss. Hvis vi begynner å omstille oss til et miljøvennlig lavutslippssamfunn i dag, vil vi kunne utvikle tusenvis av nye arbeidsplasser som er mer varige, mer bærekraftige og - tror jeg - mer distriktsvennlige enn dem vi har satsa på til nå. Mange som i dag setter sin lit til petroleumsindustrien, vil få langt mer igjen for en miljøvennlig satsing i form av varige arbeidsplasser, kompetanseutvikling og mindre miljømessig risiko. Både kystfiske, foredling, økologisk oppdrett, ny fornybar energi, grønt reiseliv, lokal matkultur, miljøretta forskning og økologisk landbruk er eksempler på framtidsretta miljø- og næringspolitikk. Tidsskriftet Arbeidsliv i Norden har beregna at ny fornybar energi vil kunne gi 425 000 nye jobber i Norden. 1 TWh bioenergi kan gi 400 varige arbeidsplasser. Til sammenlikning kan 1 TWh produsert energi fra gasskraftverk gi om lag sju nye arbeidsplasser. I et distriktspolitisk og miljømessig perspektiv er jeg ikke i tvil om hva jeg ville satsa på. Derfor er det bra at vår regjering har tatt et klart valg når det gjelder gass og gasskraft. Nye konsesjoner til gasskraftverk forutsetter CO2-håndtering. I dag tas dette nesten for gitt, men vi i SV vet hva dette har krevd av innsats for å få det på plass. Regjeringa har også styrka bevilgningene til ny fornybar energi, og her kommer det til å være fullt trykk framover. I SV er vi opptatt av å få opp et fungerende varmemarked og å vri varmeforbruket over fra strøm fra vannkraft til annen fornybar varme som bio. Det kommer snart en bioenergistrategi som vi har forventninger til. Det er nødvendig å få et løft innen energieffektivisering og enøk. Her kommer det også nye grep framover. I tillegg vil jeg trekke fram behovet for å styre arbeidskraften fra gårsdagens industri til morgendagens. Vi trenger de kloke hodene til å utvikle en konkurransedyktig grønn politikk for Norge, og da må vi ta enda flere modige valg. Transportsektoren er en sektor i sterk vekst. En fjerdedel av klimagassutslippene kommer herfra. Uten restriktive tiltak og alternative muligheter for folk i sentrale strøk vil utslippene øke med 40 pst. fram mot 2020. Flere av de største byene er ekstremt utsatt for forurensning, og det er en skam at barn i f.eks. denne byen opplever at de på visse dager må holde seg innendørs fordi det er farlig for dem å gå ut. Som aktiv syklist i hovedstaden opplever jeg at Oslo først og fremst er en bilby, ikke en sykkelby. 70 pst. av alle reiser i Norge mellom 1 km og 2 km foretatt av dem som er over 18 år, og som har førerkort, foretas med bil - 70 pst. Mange steder i landet hvor folk kunne hatt alternativer, er kollektivtrafikken altfor dårlig utbygd og altfor dyr. Arealplanlegginga er mange steder for dårlig, og det bygges fortsatt kjøpesenter rundt forbi som ikke gir folk andre alternativer enn å kjøre bil hvis de skal handle der. Her strammer Regjeringa inn politikken. I tillegg utfordres de største byene til å inngå et samarbeid om framtidas byer hvor en ny og miljøvennlig transportpolitikk er et av områdene som skal til pers. De byene som vil ha tak i belønningsmidler for kollektivtrafikken, må være villige til å legge restriksjoner på biltrafikken også, fordi vi vet at det ikke nytter bare å bygge ut de kollektive løsningene, hvis målet er å få en nedgang i klimautslippene og den lokale forurensninga. SV har lenge gått inn for en såkalt rushtidsavgift - eller køfribillett. Forutsetninga er at kollektivtrafikken bygges ut først. Erfaringene fra Stockholm og London viser at veiprising kombinert med en styrking av kollektivtilbudet gir en markert nedgang i bilbruken og høyere kollektivandeler. Men jeg vil advare mot å gjøre som det borgerlige styret i Sverige: Svekke kollektivtilbudet etter at folk hadde gitt sin tilslutning til trengselsskatten, som de kaller det der, gjennom folkeavstemning. Trengselsskatten hadde veldig stor oppslutning. Den fikk faktisk større og større oppslutning ettersom folk så at den hadde god effekt. Vi er i ferd med å få en ny plan- og bygningslov som strammer inn på dispensasjonsadgangen i strandsonen. Det er allerede blitt en ny praksis fra vår regjering på dette feltet, som jeg nevnte i replikkvekslinga med representanten Skovholt Gitmark fra Høyre. Som vestfolding er jeg spesielt glad for det. Vi opplever i vårt fylke en massiv privatisering av strandsonen, og vanlige folk presses ut av de fineste områdene nær sjøen. På toppen av dette kommer en snikprivatisering og i tillegg private oppkjøp - eller forsøk på dette - av f.eks. perler som Østre Bolærne. Gjennom en massiv folkelig mobilisering klarte vi å stoppe akkurat det. I etterkant har vår regjering gått inn med midler til flere oppkjøp av perler for å frigjøre strandsonen for folk flest. Det handler om å ta ansvar for at flere enn de heldigste og rikeste skal få nyte godt av vår felles natur, og det handler om å ta ansvar for kommende generasjoner - de som ikke har stemmerett i dag. Vi skal snart få en naturmangfoldlov, en markalov og en motorferdsellov. Det skal utarbeides en egen sak om avfallspolitikken, det er inngått en avtale for å få ned NOx-utslippene, det er etablert et forum for miljøvennlig skipsfart, og grønn skatteveksling er i full gang. Artsdatabanken har fått ekstra midler for å kunne kartlegge trua arter, og det skal gjøres mer for fjellreven og for villaksen. Det skal utarbeides en handlingsplan for bærekraftig bruk og skjøtsel av nasjonalparker og andre verneområder. Innen utviklingsarbeidet er det blitt en kraftig satsing på miljøretta bistand, noe ikke minst vår kombinerte miljø- og utviklingsminister har gått i bresjen for. Forbrukerpolitikken skal også få en klarere miljøprofil. Det er veldig viktig, for jeg tror folk flest etterspør muligheten til å få mer informasjon om hva slags varer de kan velge mellom i butikkene, hva som er bærekraftig produserte varer, og hva som ikke er det. Jeg kunne også nevnt mer enn dette. Jeg tror vi er mange i Stortinget og i landet ellers som har en utålmodighet på miljø- og klimaområdet. Vi ønsker at det meste skulle vært gjort for ti år siden. Ingenting er bedre enn det, og hvis vi klarer å forene de utålmodige kreftene framover også, vil miljø- og klimapolitikken oppleve et kraftig løft i åra som kommer. Det trengs, for her har mange regjeringer og storting forsømt seg. Helt til slutt: Rikets miljøtilstand er en tilstandsrapport som gir en oversikt over utfordringer, og over hvordan Regjeringa har tenkt å møte disse framover. Vi får mye nyttig informasjon, samtidig som det helt klart ville vært en fordel om vi hadde fått en enkel og tilgjengelig oversikt over hvordan de virkemidlene som er innført, fungerer i forhold til de miljømåla vi har vedtatt. På den måten kunne debatten blitt litt mindre springende, og vi kunne fått en tydeliggjøring av hvilke grep som må tas for å oppnå de måla vi ønsker å ha. Jeg støtter også helt klart at miljørapporteringen må samkjøres med rapporteringen fra Finansdepartementet i Nasjonal strategi for bærekraftig utvikling.