Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Jeg er helt enig med interpellanten, Torgeir Trældal, i at det er på tide med en ny gjennomgang av forholdene rundt dyrehold og dyrevelferd og en evaluering av Mattilsynet. Mattilsynet skal forvalte dyrevernsloven og skal sammen med lokale dyrevernsnemnder arbeide for at loven etterleves. Bare navnet i seg selv – Mattilsynet – sier vel egentlig at hovedfokus for dette organet ikke akkurat er dyrevern og dyremishandling. Etter min mening fungerer det ikke tilfredsstillende per i dag. Det har ikke vært mangel på avisoppslag de siste årene som viser at dyretragedier og bekymringsmeldinger ikke blir tatt på alvor, og at dette ikke er en prioritert oppgave. Det foreligger dessverre lite forskning på omfanget av ulik dyremishandling i Norge. Men det finnes en forskningsrapport som viser tre ting. Det ene er at dyremishandling sjelden anmeldes, det andre er at sjansen for å få straff eller bli fratatt dyrene er uhyre liten, og det tredje er at den konkluderer med at dyremishandling trolig skjer langt oftere enn den mishandlingen dyrevernsnemnder og politi får kjennskap til. Jeg har ikke funnet statistikk som viser hva slags reaksjoner, altså bøter eller fengsel, som anmeldelser resulterer i. Bare det at det er lite tilgjengelig informasjon om dette, sier litt om fokuset. Jeg har tatt en nærmere titt på de tabellene som gjelder inspeksjoner, pålegg og anmeldelser som Mattilsynet gjør alene eller sammen med dyrevernsnemnda. De viser at Mattilsynet faktisk ikke har oversikt over hva anmeldelsene gjelder, ei heller hvilke anmeldelser som har gitt fellende dom og hvilken straff som er ilagt. Så når selv det ansvarlige organet ikke har informasjon om dette, tror jeg vi trygt kan fastslå at vi vet veldig lite. Derfor er det på tide med en skikkelig gjennomgang her og en evaluering av Mattilsynet. Ettersom det er lite tilgjengelig informasjon og ekstremt lite forskning på dette området, har vi få holdepunkter. Imidlertid, som jeg nevnte, ble det forsket på dette for noen år siden. Det gjaldt riktignok kun en studie av dyremishandling anmeldt til Oslo politidistrikt og meldinger om dyremishandling til dyrevernsnemndene i Oslo, Asker og Bærum. Undersøkelsen dreide seg i stor grad om kjæledyrmishandling, siden det er lite landbruk med dyrehold i dette distriktet. Forskningen viste at av totalt 101 anmeldelser ble ca. 80 pst. henlagt. Kun 20 pst. fikk en reaksjon. Professor Guri Larsen konkluderte dermed i sin studie med at daværende praksis ikke fungerte godt nok. Hvis vi skal bli bedre på dette området, er det ganske åpenbart at Mattilsynet må evalueres. Videre synes jeg at vi kanskje bør se litt over landegrensene på hvordan det gjøres i andre land. Det har i de siste årene vært en del innspill fra norske dyrevernsorganisasjoner om at dyreredning – eller dyrepoliti, som noen kaller det – bør være et eget organ, bl.a. er det slik i flere stater i USA. Presidenten og andre i salen har kanskje sett på Animal Planet, som har laget en egen tv-serie om deres arbeid. I England og Wales har man noe tilsvarende det som finnes i USA. Der har det lokale tilsyn vært basert på private organisasjoner, og deres tilsynsmyndighet er legalisert gjennom sedvane. Dette er et opplegg bygd på en annen lovpraksis og rettsoppfølging enn det vi har i Norge. Det er bl.a. dyrevernsorganisasjonen Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals – forkortet RSPCA – som foretar tilsynene her. Det er en veldedig organisasjon som ble grunnlagt så tidlig som 1824. Den har dannet grunnlaget for en rekke lignende organisasjoner i andre land. Denne foreningen har eget utdanningstilbud, egne inspektører med uniformer og egne utrykningskjøretøyer, og de er dermed meget synlige. Ifølge landbruks- og matdepartementet der er det en organisasjon som er godtatt av myndighetene og respektert for den jobben de gjør. Organisasjonen fører også saker for retten. Ifølge årsrapporter oppnådde RSPCA domfellelse i mer enn 95 pst. av sakene som de prøvde for retten. Det er altså litt annerledes enn i Norge, der knapt 20 pst. av anmeldelsene fører til reaksjon, og det er vel sjelden vi hører om at det er rettssaker om dette. Det interessante er at vi har en tilsvarende organisasjon, SPCA Norge, som nylig har blitt etablert her. Den er etablert på basis av hvordan det er i England, og er allerede i Aust-Agder, Hordaland og i mitt eget hjemfylke, Buskerud. Den har fått mye ros og god omtale fra politi, media, veterinærer osv. Jeg håper at man kan se litt nærmere på hvordan man gjør det i andre land når dette eventuelt skal evalueres.