Carsten Dybevig (Høyre), 2002-02-19:
Vold mot kvinner er et stort samfunnsproblem som dessverre har vært mindre synlig enn andre problemer knyttet til voldskriminalitet. Men mange kvinner har stått frem med sine historier. Modige og rakryggede har de fortalt om en tilværelse fylt av frykt og angst innenfor husets fire vegger, rammen rundt det som skal være den tryggeste base i livet. Gjennom disse modige kvinner har samfunnet fått større innsikt i problemene, og alle i denne sal har et stort ansvar for å hjelpe dem. 35 kvinner har over en periode på fem år blitt drept av sine tidligere eller nåværende partnere. Man regner med at minst 100 000 kvinner lever i parforhold hvor de blir utsatt for vold eller trusler, og 1 000 kvinner er til enhver tid på flukt fra sine tidligere partnere. I et moderne demokrati som Norge skjer det hver dag utallige brudd på noen av de mest grunnleggende menneskerettighetene – retten til fri livsutfoldelse og frihet fra vold og frykt. Samfunnet har et stort ansvar for å beskytte voldsutsatte kvinner og deres barn mot vold begått av ektefelle, partner eller far. De må tas på alvor, og det er jeg glad for at vår justisminister i høyeste grad har gjort. Som justisminister i den forrige Bondevik-regjeringen tok han initiativ til flere lovendringer og prøveprosjekter. Samarbeidsregjeringen følger nå opp med en rekke tiltak for å bedre situasjonen for voldsutsatte kvinner. Før jul startet oppfølgingen av den vedtatte handlingsplanen «Vold mot kvinner II 2002-2003». Representanten Thorkildsen er opptatt av hvordan vi skal komme årsakene til volden til livs. I handlingsplanen er det fremhevet hvor viktig det er at politiet og rettsvesenet prioriterer å styrke kvinners rettssikkerhet. Når sakene gis en høy prioritet gjennom påtale og dom, får potensielle voldsutøvere klar beskjed om at samfunnet slår hardt ned på slik adferd. Regjeringen er i gang med en rekke tiltak for å hjelpe alle dem som hver dag frykter for sine liv. Det er innført mobile voldsalarmer som gjør det lettere for kvinnene å foreta seg ting som for oss er en selvfølge, og som for dem har nesten vært umulig: å gå på butikken, hente barna i barnehagen, treffe venner. Med mobile voldsalarmer er de ikke lenger fanger i eget hjem. For å kunne hjelpe kvinnene er det viktig at de tør å fortelle om volden de blir utsatt for. Kunnskap om problemet er viktig for at politiet skal kunne gi den nødvendige hjelp og bistand. Fra 1. juli skal alle landets 27 politidistrikt ha egne medarbeidere med spesialkompetanse på familievold. Resultatene fra prøveprosjektene i Bergen og Oslo har vært oppløftende. Antall anmeldelser har her økt. Flere tar kontakt for å få hjelp, og kvinnene føler at de blir tatt på alvor. Vi er svært glade for at tilbudet nå blir tilgjengelig i hele landet. Familievoldskoordinatorene vil være der for kvinnene, og mitt håp er at de vil komme inn på et tidlig stadium, før situasjonen blir så alvorlig at drastiske tiltak som flytting og eventuelt identitetsskifte blir eneste utvei. Kampen mot familievold er en felles kamp. Hele samfunnet må bidra til holdningsendringer og adferdsendringer.(Presidenten klubber.) Det handler om respekt for kvinners rettigheter og likeverd. Som politikere kan vi bare endre spillereglene, vi kan aldri vedta oss bort fra problemet.(Presidenten klubber.) Men vi må vise at vi spiller på lag med kvinnene i deres kamp for trygge rammer rundt tilværelsen for seg selv og barna. (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)