trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-08:
Barn har rett etter barnekonvensjonen til å bli hørt i saker som angår deres liv. Det gjelder både hvert enkelt barn, f.eks. i møte med det offentlige barnevernet, og barn som gruppe også. Skal vi ha et barnevern som faktisk er nyttig, trygt og som fungerer til å beskytte og gi omsorg til barn, er det helt nødvendig at barn får medvirke, at barn blir hørt. For hvordan kan vi vite om barnevernstjenesten fungerer bra uten å spørre barna i tiltak selv? Hvordan kan vi vite hva som må gjøres bedre på en barnevernsinstitusjon hvis ikke vi vet hvordan barna opplever tilbudet? Likevel viser barns erfaringer selv og flere rapporter nå at barn ikke får den medvirkningen de har krav på. Medvirkning i barnevernet skal foregå på tre nivåer: for hvert enkelt barn i møte med tjenesten, på kommunenivå, altså i hver barnevernstjeneste og utviklingen av den, og på systemnivå, i lover, regler og politikk om barnevernet. Derfor har vi gjort medvirkning i praksis med dette forslaget. Det er barnevernsbarna selv, gjennom deres organisasjon Landsforeningen for barnevernsbarn, som har laget de konkrete forslagene SV har fremmet, og som vi også har justert sammen med dem etter komitébehandling og nyttige tilbakemeldinger på høring. Det er ett konkret tiltak for mer medvirkning på hvert nivå: Hvert enkelt barn skal få kjenne til sine rettigheter – sånn er det ikke nødvendigvis i dag. Det skal lovfestes at barn skal bli hørt i utviklingen av hver barnevernstjeneste. Barns medvirkning skal være lovfestet i alle de relevante paragrafene i barnevernsloven. Jeg må si jeg er veldig overrasket over hvordan de andre partiene har stilt seg til disse forslagene. Politikere fra samtlige partier sier det er så viktig å lytte til barna. De møter barna og deres organisasjoner – jeg har vært med på det mange ganger – og sier at det de kommer med, er så viktig. De roser barna, sier det er så modig gjort, og de lover å lytte. Men nå, når det kommer til stykket, er det bare ett parti i tillegg til SV i komiteen som altså støtter ett av de tre forslagene, hvis det blir som i innstillingen – selv om det mest omfattende av forslagene er justert i komitébehandlingen for å favne bredere. Det er ikke bare skuffende, jeg kjenner at jeg blir provosert. Det skal vi huske på neste gang de politikerne er ute og møter barna. Men vi skal stemme over disse forslagene i morgen, så det er ikke for seint. Jeg anbefaler representantene fra de andre partiene å sette en liten fot i bakken og tenke over hvordan det ser ut. Så tar jeg opp de to siste forslagene fra SV.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-08:
Det er mange som spør om ekspertutvalg, men jeg vil jo påstå at de viktigste ekspertene når det gjelder barnevern, er barna selv. Det skal jeg stille spørsmål om. Barna har rett til å bli hørt i saker som angår deres liv. Det er nødvendig for å skape et godt barnevern. Hvordan kan vi vite om barnevernet fungerer hvis vi ikke spør dem det faktisk gjelder? Derfor lurer jeg på om statsråden faktisk vet noe om hvordan barna opplever barnevernet. Har statsråden noe kunnskap om hvordan barn opplever institusjonstilbudet f.eks. fra barn selv? Har departementet eller Bufdir på en systematisk måte spurt barna på institusjonene om institusjonen fungerer?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-08:
Spørsmålet mitt var om det systematisk innhentes noe kunnskap fra barna, f.eks. i institusjonstilbudet, eller i og for seg fra barn som mottar tiltak eller hjelp fra barnevernstjenesten lokalt. Når man spør barna om det, er svarene deres ganske tydelig at nei, den typen kunnskap hentes ikke inn. Derfor vil jeg stille spørsmålet igjen om det er slik at statsråden sitter på noen annen kunnskap enn det Stortinget har fått vite, eller det barna selv har fått vite, at hentes inn. Det er ganske alvorlig at vi har satt i gang flere utvalg, og det er stadig saker her i salen om barnevern, mens vi fremdeles ikke har spurt barna om hvordan det egentlig går.
Seher Aydar (Rødt), 2021-03-08:
Gratulerer alle kvinner med kampdagen først og fremst! På vegne av Rødt vil jeg framsette representantforslag om å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår på cruise i norske farvann.
Seher Aydar (Rødt), 2021-03-08:
Jeg hør møtt noen få ganger som vara på Stortinget, og altfor mange av dem har gått til å be helseministeren om å lytte til helsepersonell, og jeg må gjøre det i dag også. Tidligere har Sykepleierforbundet, Legeforeningen og Psykologforeningen tatt til orde for å «gi papirløse reell tilgang til helsehjelp, basert på faglige vurderinger, yrkesetiske retningslinjer og menneskerettslige prinsipper». De ber om å få behandle alle mennesker som oppholder seg i Norge, likt. Det jeg i dag vil be helseministeren om, er å la helsepersonell gjøre jobben sin. Det burde det ikke være så vanskelig for en helseminister å si klart og tydelig ja til. Det finnes nemlig mennesker i Norge som ikke kan regne med å få hjelp av en lege eller få medisiner hvis de f.eks. har lungebetennelse, diabetes eller psykiske lidelser. Jeg kjenner personlig mennesker som er eller har vært papirløse, mennesker som er frarøvet grunnleggende rettigheter, mennesker som har blitt utsatt for tortur, som ikke får helsehjelp, mennesker som har måttet forlate alt og alle de kjente, mennesker som har noen av de dårligste levekårene i landet vårt – mennesker, president, mennesker! Det er mulig at det er et annet argument som treffer denne regjeringen bedre, nemlig det samfunnsøkonomiske. Men også der er det tydelig at det lønner seg med forebygging framfor å vente til at det blir akutt. Papirløse bør ha, eller må ha, rett til helsehjelp også utover det akutte. Helt til slutt må jeg bare si til representanten fra Fremskrittspartiet at helsehjelp er ingen premie, det er en menneskerettighet, og menneskerettigheter følger mennesker og ikke papirer. Nå bør helseministeren lytte til hjelpeorganisasjonene og de ansattes organisasjoner og la alle mennesker som oppholder seg i Norge, få rett til helsehjelp også utover det akutte.
Seher Aydar (Rødt), 2021-03-08:
Den 8. mars er en feminist ofte ganske opptatt. Hun prøver å rekke både arbeidskamp, klassekamp og kvinnekamp på én dag. I dag kommer Rødt til å stemme mot bruken av tvungen lønnsnemnd i streiken mot NHO for å heve lønnen i private omsorgsbedrifter. Rødt er imot at regjeringen grep inn mot streiken, fordi dette skjedde på feil grunnlag, og også fordi vi mener at de ansatte kjempet en rettmessig kamp – en kamp de skulle fått lov til å fortsette. Ansatte innenfor private helse- og omsorgsinstitusjoner kan ikke bli lønnstapere bare fordi de har en viktig og samfunnskritisk jobb. Dette var en streik der lavtlønte kjempet for å kunne nærme seg det de tjener i offentlig sektor, men de ble stoppet av regjeringen. Det var et kraftig slag mot fagbevegelsens kamp mot store lønnsforskjeller. Norge har flere ganger fått internasjonal kritikk for at vi ikke gjør nok for å sikre streikeretten. Vi mener denne streiken kunne og burde ha fortsatt hvis regjeringen hadde gjort jobben sin. Den 27. januar hevdet Helsetilsynet at streiken ville medføre fare for liv og helse fra og med 27. januar. Fagforbundet har informasjon som viser at Helsetilsynets vurdering ikke var basert på en korrekt beskrivelse av bemanningssituasjonen og pleietilbudet. Verken regjeringen eller Helsetilsynet tok kontakt med arbeidstakersiden for å kvalitetssikre det faglige grunnlaget for beslutningen. Det sier Fagforbundet. Fagforbundet mener også at streikene til Fagforbundet og YS ble blandet sammen uten å vurdere den enkelte streik for seg. På dette sviktende grunnlaget konkluderte Helsetilsynet med at streikene i konflikten mellom Parat/Fagforbundet og NHO Service og Handel ville medføre fare for liv og helse. Deretter kalte arbeids- og sosialministeren partene inn til møte. Partene bekrefter på møtet at de ikke så noen mulighet for å komme til enighet. Straks etter grep statsråden og regjeringen inn med tvungen lønnsnemnd i begge konfliktene. Regjeringens passivitet truer streikeretten i Norge. Det truer ikke bare streikeretten for helse- og omsorgsarbeidere, men for alle som kjemper for en anstendig lønn. Det er alvorlig når streiken blir stoppet uten at det er grunnlag for det. Det er en alvorlig innskrenkning av den lovfestede streikeretten og internasjonale forpliktelser, og det svekker tilliten både til Helsetilsynet og ikke minst til regjeringen. Rødt vil stemme mot bruken av tvungen lønnsnemnd i denne saken. Streiken måtte styrkes, ikke svekkes. Og retten til å benytte tvungen lønnsnemnd ved streik må avvikles. Når ansatte i kommersielle selskaper tjener for lite, er regjeringen mer opptatt av å forsvare de kommersielle selskapene enn streikeretten. Sånn burde det ikke være.
Seher Aydar (Rødt), 2021-03-08:
Det er den internasjonale kvinnedagen i dag. Jeg vil først gratulere alle kvinner med dagen. Ryddige og gode arbeidsforhold er helt avgjørende for å sikre kvaliteten i velferdstjenestene. Når lønns- og arbeidsvilkår for dem som jobber innenfor velferdstjenestene, svekkes, kan det i neste omgang gå ut over kvaliteten på tjenestene. Kommersielle innen velferdstjenestene har profittmotiv. Det skaper press på lønns- og arbeidsvilkår. Lønnsnivået hos ansatte i kommersielle selskaper er i gjennomsnitt lavere enn hos offentlige, dette særlig innen hjemmetjeneste, barnevern og sykehjem. Velferdstjenesteutvalget påpeker at vi må forvente at det er potensial for innsparinger på lønns- og pensjonskostnader, særlig på grunn av utvikling i retning av sterkere konkurranse og press på avkastning fra eiere. Velferdsprofitørenes press på velferdens helter må stanse. Vi kan ikke tillate sosial dumping i offentlig finansierte velferdstjenester. Det har nylig vært en streik for rettferdighet. Regjeringen sto ikke på riktig side. Det fins ikke en eneste god grunn til å tillate at de som eier kommersielle selskaper, skal bli mangemillionærer, mens de som jobber i velferden, skal bli utsatt for lønnspress. Og når de streiker for rettferdig lønn, blir de møtt med tvungen lønnsnemnd fra regjeringen. De fleste som jobber i velferdssektoren, er kvinner. De bærer velferden vår på slitne rygger og knær, og mange blir uføre før pensjonsalder. På den andre siden har vi velferdsprofitørene, noen få, mektige, rike kapitaleiere som i all hovedsak er menn. Før var omsorgsarbeid utelukkende gratisarbeid utført av kvinner. Nå er det i større grad fellesskapets ansvar gjennom velferdsordningene. De kommersielle selskapene har vokst kraftig innen flere av våre velferdstjenester de siste 30 årene. Et område som tidligere betydde gratis arbeid for kvinner, har nå blitt «big business» for velferdsprofitørene. Ansatte i velferden fortjener økt lønn og flere kollegaer. Det må bli slutt på at milliardærer henter ut fortjeneste på slitet av deres arbeid, på bekostning av både arbeidsvilkår og velferden. 8. mars er en god dag for å støtte alle de som kjemper for gode velferdsordninger med rettferdige lønns- og arbeidsvilkår, og det oppfordrer jeg hele Stortinget til å gjøre.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Helseministeren var innom evalueringen av opptrappingsplanen for habilitering og rehabilitering. Han var i sin beskrivelse ganske nøktern, men man må vel se på at KPMGs rapport nærmest er slakt på enkelte felt. Blant annet står det i sammendraget: «Evalueringen finner at opptrappingsplanen i seg selv fremstår som en tilskuddsordning og ikke en plan som var rigget for å bidra til en systematisk og varig styrking av levering av tjenester for habilitering og rehabilitering.» Mitt spørsmål til helseministeren er da: Hva var hans reaksjon da han fikk evalueringsrapporten, og hvordan vil han mer konkret følge opp rapporten og sørge for at man tar tak i de svakhetene på feltet som nå er blitt avdekket i evalueringsrapporten?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Jeg skjønner at helseministeren gjerne vil peke på kommunene, men det er altså i rapporten påpekt manglende og svak styring, forankret på ledernivå nasjonalt, og det er i så måte neppe noe av det som er kommunenes ansvar å ta tak i. Men det må være en god samhandling mellom det nasjonale og det kommunale nivået. En av grunnene til at jeg er ekstra bekymret nå for rehabilitering, er det som handler om koronaepidemien. Jeg tror kanskje vi er i ferd med å få på plass et opptreningsopplegg for dem som er rammet av koronaen. Men jeg er veldig bekymret for bl.a. kronikere, der jeg nå får beskjed om at enkelte ikke en gang kommer seg ut av sengen lenger fordi de har fått bortfall av opptreningstilbud, enten det handler om fysioterapeut eller andre som har måttet redusere sitt tilbud, eller det rett og slett handler om treningssenter, svømmebasseng og varmtvannsbasseng som er stengt. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke kompenserende tiltak vil helseministeren iverksette for at vi skal unngå unødvendige varige funksjonstap hos denne delen av befolkningen som følge av redusert oppfølging under covid-19?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Barn og unge med psykiske lidelser er en av vår tids store utfordringer. Aldri har vi hatt så høy levestandard. Aldri har mulighetene vært så store til å ta den utdanningen man vil, til å ha en innholdsrik fritid, til å ha en god helse. Samtidig er det altså sånn at aldri har heller disse utfordringene innenfor psykisk helse vært så store. Noe tror jeg kanskje skyldes åpenhet – det er lov å si fra om at man ikke har det bra. Men så skyldes nok også en del større utfordringer og kravet om å være perfekt, som oppleves uoppnåelig for mange – det å ikke føle seg god nok. Arbeiderpartiet er derfor opptatt av at vi må ha på plass forebygging, lavterskel psykisk helse-tilbud uten henvisning, skolehelsetilbud og styrking med flere helsesykepleiere. Vi må også kunne gi dem som trenger et mer omfattende tilbud, skikkelig oppfølging. Derfor sto vi sammen med resten av opposisjonen og krevde stopp i nedbygging av døgnplasser innen psykisk helsevern. Det må også gjelde for barn og unge. Og det er ikke enten–eller. Det står ikke i motsetning til f.eks. å ha gode ambulante team som også følger opp. Jeg er bekymret for at disse utfordringene rundt psykisk helse og barn og unge nå forsterker seg under koronaen. Et av de områdene vi har fått mange tilbakemeldinger på, er det som går på spiseforstyrrelser. NRK melder at barne- og ungdomspsykiatriske avdelinger har stor pågang av unge med spiseforstyrrelser. Bergens Tidende kunne melde at barn ned i elleveårsalderen var innlagt på grunn av spiseforstyrrelser. Det er en av grunnene til at vi i Arbeiderpartiet i dag mener det er klokt å videreføre det døgntilbudet som er ved Kringsjåtunet i Lillehammer. Og det er det flere partier som har vært opptatt av – heldigvis. Vi har i Arbeiderpartiet vært opptatt av at vi må få på plass en krisepakke innenfor psykisk helse. Da må vi ikke bygge ned tilbudene våre. Jeg er glad for at vi nå står sammen med nesten hele flertallet om en utvidet bruk av avtalespesialister innenfor psykisk helsevern. Men vi har også egne forslag som peker på at vi må øke rekrutteringen innenfor nettopp dette feltet. Økonomi er en utfordring som kan løses. Rekruttering av fagfolk tar det litt lengre tid å løse. I den forbindelse, siden jeg er fra Agder, vil jeg bare minne om at det er utdanningsinstitusjoner ved Universitetet i Agder som etter hvert står klar til f.eks. å kunne tilby profesjonsstudier innen psykologi hvis vi ønsker å ta det i bruk. Arbeiderpartiet vil at det skal bli enklere å få hjelp tidlig. Derfor vil vi fjerne egenandeler på psykisk helsevern for unge, og vi ønsker at helsesykepleiere skal få henvisningsrett til BUP, fordi veien må være kortest mulig. Men vi må ha to tanker i hodet samtidig – minst. Vi kan ikke svikte dem som ikke fikk hjelp tidlig nok, og som trenger mer omfattende tilbud. Det er forutsetningen for at vi i dag kan være med på å fatte vedtak som gir god hjelp til de barn og unge som dessverre sliter. Med det tar jeg opp de forslag som Arbeiderpartiet har sammen med Senterpartiet, og det forslaget Arbeiderpartiet alene står bak.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
47 pst. av unge mellom 16 år og 19 år er koronaensomme, ifølge en undersøkelse gjennomført av Opinion gjengitt i VG. Arbeiderpartiet har vært opptatt av at vi måtte få på plass en krisepakke på psykisk helse-feltet fordi situasjonen er alvorlig, særlig blant unge. Samtidig hører vi representanten Holm Lønseth bruke halvparten av sitt innlegg til selvskryt av hva regjeringen har gjort. Men barneombudet peker på at det haster med effektive tiltak for barn og unge når det gjelder psykisk helsevern. Regjeringspartiene stemmer i dag mot det aller, aller meste av forslag på nettopp tiltak. Er det sånn at helseministeren på den bakgrunn er fornøyd med dagens tilbud, og er han trygg på at vi nå, under en forverret covid-19-situasjon, klarer å skjerme barn og unge så godt at det ikke får langsiktige konsekvenser for den psykiske helsen?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Det ene av de tiltakene som opposisjonen i dag står bak, er det som handler om Kringsjåtunet. Kringsjåtunet er på mange måter et uttrykk for spørsmålet om hvor man vil med politikken når det gjelder behovet for døgnplasser innenfor barne- og ungdomspsykiatrien. Vi får mange tilbakemeldinger om at f.eks. utfordringer med spiseforstyrrelser ser ut til å være økende. Media kan fortelle om elleveåringer som er innlagt på den bakgrunn innenfor psykisk helsevern. Men så stemmer altså regjeringspartiene mot det forslaget som flertallet i komiteen sto bak, i hvert fall da innstillingen ble avgitt, samtidig som Venstres representant sier at tiden ikke er inne nå. Ja, det gir i hvert fall ingen langsiktighet. Det forslaget som regjeringspartiene har fremmet, sier ingenting om hva man faktisk vil med Kringsjåtunet som sådant. Hvordan vurderer egentlig regjeringspartiene det generelle behovet for døgnplasser innenfor barne- og ungdomspsykiatri? Når det gjelder den spesielle situasjonen rundt Kringsjåtunet, hva mener egentlig helseministeren rundt videreføringen av det, og hvordan vil han eventuelt følge opp et vedtak som har en annen ordlyd enn det hans egne partifeller selv står bak i komiteen?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Det feltet vi nå behandler, er, i hvert fall for meg, et svært krevende politisk felt, og det tror jeg gjelder for mange. For Arbeiderpartiet er det selvsagt viktig at folk som sliter tungt psykisk, fortsatt skal oppleve å ha autonomi i eget liv. Så er spørsmålet hvordan vi lager et lovverk som best mulig fanger det opp, samtidig som vi på en mest mulig optimal måte klarer å hjelpe folk som er i en fortvilet livssituasjon. Dessverre ser vi at altfor mange havner i en runddans der de kanskje blir skrevet ut altfor tidlig og må tilbake i systemet, og underveis bare blir dårligere og dårligere. Vi har også noen tilfeller, noen veldig få tilfeller, der vi ser at dette også går ut over omgivelsene, fordi man ikke klarer å gi gode, adekvate behandlingstilbud og oppfølging til denne gruppen. Arbeiderpartiet mener derfor at det er behov for å evaluere innføringen av krav om samtykke for innleggelse i tvungent psykisk helsevern. Det betyr ikke at vi har konkludert. Jeg mener også at vi burde ha følgeevaluert de endringene som ble gjort i 2017, at det ville gitt oss bedre kunnskap i dag, men dessverre ble Arbeiderpartiet og Senterpartiet stemt ned på det punktet i sin tid. Jeg vil understreke at selv om vi nå ønsker en evaluering, ønsker vi også å unngå tvang. Men kanskje er det sånn at dagens system i verste fall kan bidra til mer bruk av tvang for enkelte, fordi de blir dårligere når de ikke er i stand til å få den hjelpen de trenger, og kanskje ikke selv ser det behovet. Jeg tror dette er et felt der vi aldri kommer til å kunne klare å lage et lovverk som treffer absolutt alle tilfeller 100 pst. Men vi bør streve etter å bli enda mer presis på denne delen. Saksordfører Stensland har også et poeng når han peker på tvangslovutvalgets forslag. Utfordringen her er imidlertid at det var klart allerede i juni 2019, og som saksordføreren nå sier, kommer ikke denne lovproposisjonen til å være klar i løpet av denne stortingsperioden – altså kommer det ennå til å gå lang tid før vi i Stortinget får behandlet saken. Da får vi ikke disse avklaringene på ganske lang tid ennå, og derfor mener vi at representantforslaget til Senterpartiet, med det forslaget som ligger der, er et klokt forslag. Vi får mange tilbakemeldinger på at dette er krevende, men det er også behov for å gjøre noen justeringer av kursen på dette feltet. Til slutt: Stensland var inne på det som går på psykiatriambulanse. Der er jeg enig, og jeg tror vi stort sett er enig tverrpolitisk om at det bør løftes. Også jeg får mange tilbakemeldinger om at dette er en utfordrende gruppe å håndtere både for politi og for ordinært ambulansepersonell i mange tilfeller, og som kanskje heller ikke gir den optimale håndteringen for pasienten som sådan. Så dette er et prosjekt vi håper Høie nå vil gjøre et bidrag for, løfte det og ta det videre, til det beste for den pasientgruppen det her er snakk om. Med det tar jeg opp det forslaget Arbeiderpartiet er en del av.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Allerede i juni 2019 avga tvangsbegrensningslovutvalget sin NOU. Nå er det klart at selve lovproposisjonen ikke kommer til å bli klar i løpet av denne stortingsperioden. Utover den alvorlige situasjonen vi har hatt rundt covid-19 selvfølgelig, hva er grunnen til at det har tatt så lang tid å komme med en oppfølging av denne NOU-en til Stortinget, og når kan vi forvente at det endelig vil kunne være klart til behandling i Stortinget?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Jeg takker for svaret, og jeg har stor forståelse for at det er behov for å gjøre et grundig arbeid på dette feltet. Samtidig vil jeg understreke at jeg får en del tilbakemeldinger på at her er det egentlig behov for å jobbe ganske raskt med problemstillingen fordi det i dag er pasienter som man ikke klarer å følge opp på en god måte. Regjeringspartiene støtter i dag ikke en evaluering av endringen om innføring av krav til samtykke i tvungent psykisk helsevern, og det vises til den oppfølgingen som skal komme, men som fortsatt kommer til å ta en del tid. Min utfordring er da til helseministeren: Kan statsråden likevel si noe om hvilke endringer han ser for seg at det vil være behov for å gjøre på dette feltet, og jobbes det nå konkret med det, sånn at vi i større grad skal klare å fange opp de pasientene innenfor psykisk helsevern som vi nå ikke når godt ut til, og som vi ikke gir et godt nok oppfølgingstilbud til?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Det er selvfølgelig et av de sentrale spørsmålene, og noe som er reflektert i det representantforslaget som er fremmet nå i dag. Vil helseministeren driste seg til å gi noen signaler om hva han tenker rundt akkurat den problemstillingen? Er det sånn at han i den videre tilnærmingen som departementet nå gjør, ser på enda større innstramminger på dette feltet, eller ser man at den endringen som allerede ble gjort i 2017, også har gitt noen utslag som er krevende? Jeg vil understreke at vi skal ha en grundig prosess på dette også for Arbeiderpartiets del. Men vi får noen bekymrede tilbakemeldinger på at allerede i 2017 gjorde de endringene som skjedde at det ble vanskeligere å hjelpe noen av de pasientene innenfor psykisk helsevern som selv ikke ba om hjelp. Det ble vanskeligere å gi dem langvarig nok hjelp, fordi de kunne velge å skrive seg ut tidligere.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
I likhet med Toppe reagerer også jeg på det uriktige inntrykk SV og Wilkinson forsøker å etterlate, at vi har konkludert med at vi ønsker mer bruk av tvang. En evaluering skal forhåpentligvis aldri begynne med en konklusjon, men jeg kan i hvert fall si at jeg for min del har fått flere henvendelser om at den lovendringen som skjedde i 2017, har gitt noen konsekvenser som kanskje ikke var tilsiktet. Vi hadde også på det tidspunktet da den ble vedtatt, et forslag om en følgeevaluering som ikke fikk flertall i denne salen. Toppe har for så vidt grundig redegjort for politiets erfaringer. Jeg må bare si at for min del har jeg fått henvendelser fra kommuner og rådmenn som sier at det er en gruppe personer man ikke klarer å hjelpe godt nok i dag. Det tar jeg på høyeste alvor, og det går også inn i denne problematikken. Det går inn i den problematikken som helseministeren sier han jobber med når det gjelder eventuelt å komme med et nytt forslag til lovendringer på det som handler om tvangsbegrensningsloven, og den NOU-en som ligger der. Det er også noen veldig få personer innenfor dette feltet som oppleves som en trussel for andre, kanskje mer trusler rundt trakassering og den type problematikk vi har sett i media, der man ser at de får ikke oppfølging, de får ikke hjelp. Vi har hatt hele grender som har sagt at de ikke klarer å leve gode liv på grunn av at vedkommende ikke får hjelp. Selv om helseministeren sier at de som utgjør en fare for andres liv og helse, skal kunne følges opp med tvang, så er situasjonen den i dag at jeg har fått flere henvendelser fra folk som sier at det ikke er tilfellet. Sånn kan vi heller ikke ha det, og derfor er det naturlig å se på dette. Nå har jeg en forventning om at det samtidig som det gjøres et grundig arbeid, også må gjøres et raskt arbeid for at den NOU-en skal ende opp i en sak til Stortinget sånn at vi kan forsøke å få tatt tak i noen av de problemstillingene som på ingen måte er løst. Så videre til det Wilkinson har tatt opp rundt behandlingskapasitet. Her har vi vært helt enige, både Arbeiderpartiet og jeg oppfatter også Senterpartiet og SV, rundt behovet for mer behandlingskapasitet. Det er derfor vi legger inn mer penger både til kommunene og til spesialisthelsetjenestene hvert eneste år i våre budsjetter. Vi har gang på gang pekt på at folk blir skrevet ut for tidlig. Det er jo derfor Arbeiderpartiet sammen med opposisjonen har fremmet forslag om f.eks. å stoppe nedbyggingen av døgnplasser. Det er derfor vi i forrige sak var opptatt av lavterskel helsetilbud uten henvisninger og forebyggingsdelen. Men det står altså ikke i noen motstrid til at vi også faktisk er opptatt av hvordan lovverket vårt fungerer på dette feltet, og hvordan vi sørger for at flest mulig får best mulig hjelp innenfor psykisk helsevern.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-03-08:
Bare en forklaring på hvorfor Arbeiderpartiet ikke støtter SVs forslag nr. 2, om en gjennomgang av tvangsbruken og særlig se det i forhold til bemanningen: Det er rett og slett fordi jeg tror det vil være et svært krevende forslag å gjennomføre. For når skal man kunne klare å konkludere med at det er mangelfull bemanning som er årsaken til bruk av tvang – og når det ikke er det? Vi er derimot fra Arbeiderpartiets side opptatt av at nok bemanning er et viktig verktøy for å redusere bruken av tvang, men dessverre ser jeg for meg at det vil være veldig vanskelig å kunne ha en ordentlig og god gjennomgang med et konkret resultat, ut fra forslag nr. 2, fra SV. Det er bakgrunnen for at vi stemmer imot det forslaget, men samtidig er vi opptatt av at vi må ha tilstrekkelig bemanning, og tror at det er med på å redusere tvangsbruken i psykisk helsevern og å gi bedre oppfølging av den enkelte pasient.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-03-08:
Det er betydelige geografiske forskjeller når det gjelder hva slags rehabiliteringstilbud som finnes og som gis. Derfor er det viktig å sørge for at bosted ikke er avgjørende for tilgangen til habiliterings- eller rehabiliteringstilbudet for den enkelte. Fremskrittspartiet tror ikke det er mulig å gi høy kvalitet på enhver form for habilitering og rehabilitering, innenfor alle former for sykdom og skade, dersom tilbudene skal være tilgjengelig over alt. Fremskrittspartiet er opptatt av at alle skal få det beste tilbudet som er å oppdrive. Det betyr at alt det som anses som spesialisering, fortsatt må være et tilbud innen spesialisthelsetjenesten. Ingen kommune, og i hvert fall ikke de små og mellomstore, vil noen gang klare å følge opp enhver spesialitet som trengs. Fremskrittspartiet har alltid kjempet for retten til å være sjef i eget liv og retten til å ta egne valg. Derfor har fritt brukervalg og fritt behandlingsvalg alltid vært viktig for oss. Vi synes ikke det er akseptabelt at bare rike skal få være sjef og ta egne valg. Gode rehabiliteringstjenester øker livskvaliteten, øker selvstendigheten og får folk raskere tilbake i arbeid eller til et liv der de klarer seg mer selv. Hvem ville ikke ønske det? Dette er viktig for den enkelte, for deres nærmeste og for samfunnet. Det er åpenbart i denne saken, som i alle andre helsesaker vi behandler, at statlig finansiering av hele behandlingskjeden ville gjort det enklere å få til rehabilitering og habilitering på riktig nivå til riktig tid, og lik for alle. Det er dessverre slik at din evne til å klare deg selv eller yte maksimalt ut fra skaden eller sykdommen du er rammet av, ofte handler om flaks eller uflaks – flaks at noen fortalte deg om dine rettigheter, flaks at det fantes et tilbud av høy kvalitet, og flaks at det var en ledig plass som du kunne få. Men så lenge systemet skal fortsette i samme tralten, må man som et minimum sørge for bedre samhandling mellom stat og kommune. I regjeringserklæringer som Fremskrittspartiet har vært en del av, har nedbygging av tilbudet i spesialisthelsetjenesten på dette feltet hatt som krav at dette ikke kunne skje uten at kommunene samtidig var i stand til å overta oppfølgingen av disse pasientene. Fremskrittspartiet er derfor med på å fremme forslag om nettopp dette, slik at vi sikrer at denne regelen fortsatt skal gjelde. Selv om Riksrevisjonens rapport begynner å bli noen år gammel, viste den dessverre at kapasiteten i kommunehelsetjenesten i liten grad har blitt styrket etter samhandlingsreformen. Kommunal oppfølging handler om tilrettelegging der man lever sitt liv: i hjemmet, på arbeidsplassen og i skolen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-03-08:
Antallet ungdommer som rapporterer om psykiske helseplager, øker. Derfor har vi de siste årene satt inn tiltak, som bl.a. pålegg om tilgang på psykolog og en kraftig vekst i antall helsesykepleiere. I tillegg til enkelte prøveprosjekter og piloter er det også satt i gang flere pakkeforløp og opptrappingsplan, og det er bevilget ekstra midler til flere hjelpetelefoner og den gylne regel, noe som har gitt kortere ventetider. Men samhandlingen mellom kommuner og spesialisthelsetjenesten er fortsatt ikke god nok. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår at regjeringen skal sørge for tilgang til rask psykisk helse-hjelp og lavterskeltjenester uten henvisning i alle kommuner. Jeg finner det veldig underlig at man er så opptatt av lokaldemokratiet og derfor er motstander av Fremskrittspartiets innretning om å gjøre hele helsekjeden statlig, samtidig som man stadig fremmer forslag om detaljstyring av kommunene. Disse partiene må snart bestemme seg: Stoler de på egne kommunepolitikere eller ikke? Det psykiske helsevernet for barn og unge i Norge har mangler, det vet vi. Fremskrittspartiet ønsker likevel ikke en offentlig utredning nå. Det vi trenger nå, er reelle tiltak. Ordningen med avtalespesialister kan sikre at flere pasienter får et tilbud fra private psykologer. Da jeg tok opp min bekymring for lange ventelister med regjeringspartiene, imøtekom de umiddelbart mitt ønske om å utvide ordningen med bruk av avtalespesialister innen psykisk helsevern. Gjennom behandlingen i komiteen har det nå blitt klart at nesten hele komiteen støtter opp om dette forslaget. I tillegg står Fremskrittspartiet sammen med regjeringspartiene om å utnytte kapasiteten hos private og ideelle for å sikre et godt tilbud for personer som trenger psykisk helse-hjelp. Jeg konstaterer at for de andre partiene er omtanken for de psykisk syke begrenset til å gi økt tilbud bare hvis den økte kapasiteten skjer innen det offentlige. At ideologi trumfer menneskeliv, er for meg totalt uakseptabelt. Fremskrittspartiet og regjeringspartiene økte bevilgningene til de regionale helseforetakene med 250 mill. kr i 2021 for å øke omfanget av kjøp av tjenester hos private aktører for å redusere ventetider. I forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan ble det igangsatt et utredningsarbeid om fremtidig kapasitet i barne- og ungdomspsykiatrien. Tiden for å legge ned gode døgnplasser innen ungdomspsykiatri er ikke nå. Kringsjåtunet har lenge vært en velfungerende institusjon som har vært helt avgjørende for mange unge. Flere av disse har tatt kontakt og fortalt sine historier. Derfor fremmet Fremskrittspartiet et forslag om å stanse Sykehuset Innlandet sin plan om nedlegging av tilbudet ved Kringsjåtunet nå, inntil vi har en bedre oversikt over det samlede behovet. Jeg er glad for at dette blir vedtatt.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-03-08:
Det må være en hovedregel at alle typer helsehjelp skal være basert på frivillighet. Tvang oppleves av den enkelte som et stort overgrep, og tilliten til helsevesenet faller dramatisk. Det er åpenbart at selv om det noen ganger er helt nødvendig å bruke tvang, skaper også tvang økt sykelighet. Jeg har truffet noen av dem som har blitt utsatt for ulike tvangsmetoder i helsevesenet, og mange av dem kommer aldri over det de ble utsatt for. Tvang kan altså gi alvorlige og evigvarende sår. Derfor er vi nødt til å gjøre alt vi kan for å minimere tvangsbruken, og derfor støttet Fremskrittspartiet i sin tid lovendringen. Evalueringen fra Senter for medisinsk etikk fra 2019 viser at lovendringen trolig har ført til økt rettssikkerhet og bedre mulighet for brukermedvirkning. Innføring av samtykkekompetanse i lovgivningen og praktiseringen av begrepet er gjenstand for en grundig evaluering ved Senter for medisinsk etikk ved Universitetet i Oslo på oppdrag fra Helsedirektoratet. Resultatene skal foreligge i 2023. Formålet er å få økt kunnskap om betydningen av lovendringen. En revisjon av alle tvangshjemler, basert på anbefalingene fra tvangslovutvalget, NOU 2019: 14 Tvangsbegrensningsloven – Forslag til felles regler om tvang og inngrep uten samtykke i helse- og omsorgstjenesten, blir svært viktig og etterlengtet. Spørsmålet om hvorvidt manglende samtykkekompetanse skal være et gjennomgående vilkår for tvangsbruk i helse- og omsorgstjenesten, vil bli vurdert i forbindelse med oppfølging av tvangslovutvalgets forslag. Det er viktig å merke seg at innføring av samtykkekompetanse ikke gjelder for pasienter som utgjør en fare for eget liv eller andres liv eller helse. I noen tilfeller vil det være behov for bistand fra politiet for å beskytte ansatte og pasienter og for å bruke makt i sammenhenger hvor helsepersonell ikke har adgang til dette. Fremskrittspartiet fikk gjennomslag for å opprette psykiatriambulanser i alle helseregionene, der målet var å etablere en verdig og helsefaglig god transporttjeneste, hvor politiet kun skulle bistå når det var nødvendig av sikkerhetsmessige årsaker. Mange oppdrag handler om transport til tvungent psykisk helsevern eller medisinering, hvor mennesker motsetter seg eller utagerer. Psykiatriske sykepleiere, vernepleiere eller andre med relevant kompetanse vil ofte være bedre til å håndtere og tolke signaler fra mennesker med psykiske lidelser enn både politi og vanlig ambulansepersonell. Det er trist å konstatere at ikke alle helseforetakene har vært like opptatt av dette og har avviklet denne satsingen, til tross for at tilbudet har vært ønsket av politiet, og til tross for positive tilbakemeldinger. Det er en trøst å konstatere at en samlet komité fortsatt mener at psykiatriambulanser er viktig og riktig.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
SV har fremja eit forslag om å styrkja rehabiliteringstenesta i heile landet. Vi diskuterer dette rett etter at vi på dette feltet har fått ein opptrappingsplan, som nyleg er avslutta. Likevel er situasjonen ganske lik slik den var før opptrappingsplanen. Det er jo eit paradoks. Senterpartiet kjem ikkje til å støtta SVs forslag om å setja ned eit utval for å vurdera korleis kapasiteten skal vera, og kartleggja rehabiliteringsfeltet. Vi fremjar eit eige forslag om ei opptrapping av rehabiliterings- og habiliteringstilbodet basert på Helsedirektoratets evalueringsrapport og at denne vert lagd fram for Stortinget på eigna vis. Saksordføraren var inne på kva denne evalueringsrapporten viser, og eg er einig i at resultatet er ikkje det ein kan forventa av ein opptrappingsplan – heller motsett. Det står òg i evalueringsrapporten at det er lite som tyder på at det vil betra seg i åra framover «med mindre det gjennomføres en mer fundamental endring i tilnærming til reform. Opptrappingsplanen var i bunn og grunn en tilskuddsordning og ikke en endringsplan med konkrete eller tallfestede mål». Evalueringa viser manglande tilrettelegging av insentiva for ei meir heilskapleg nasjonal tilnærming og ei lite hensiktsmessig og uklar fordeling av ansvar. Målsetjinga for opptrappingsplanen var at kommunane skulle ta over noko av ansvaret for levering av habiliterings- og rehabiliteringstenester. Det viser seg at kommunane har ikkje vorte styrkte tilsvarande, men vi veit at spesialisert rehabilitering gjerne vert bygd ned fordi sjukehusa bl.a. har store effektviseringskrav på seg. Vi kan ikkje fortsetja på denne måten, og eg synest det er interessant det evalueringsrapporten har av tilrådingar – for det første at ein må utarbeida og vedta ein nasjonal plan for habilitering og rehabilitering. Det er ganske likelydande det som Senterpartiet føreslår i dag, og eg synest det er synd at vi ikkje får fleire stemmer enn dei frå Senterpartiet for det, slik det ser ut i innstillinga. Det er òg fleire tilrådingar eg synest er interessante, og som kunne ha kome med i ei slik sak dersom vi hadde fått fleirtal for forslaget vårt i dag. Med dette vil eg ta opp Senterpartiets forslag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
I opptrappingsplanen frå regjeringa står det under «Mål» at opptrappingsplanen «skal bidra til at kommunene settes i stand til å gi et godt tilrettelagt rehabiliteringstilbud for sine innbyggere og over tid overta et større rehabiliteringsansvar fra spesialisthelsetjenesten». Det står òg at det er eit mål at brukarane skal motta hjelp der dei bur, og at ein skal styrkja brukarperspektivet og kvaliteten. Eg forstår jo at regjeringa vil gå igjennom evalueringsrapporten, men med ei så tydeleg målsetjing om ein auke i rehabiliteringstilbodet må jo statsråden i dag kunna seia om han er fornøgd, eller om han no ikkje ser at det er andre verkemiddel, at ein fekk ikkje til dette. For det er jo ikkje slik at ein har gitt opp håpet og målet om at det skal koma meir rehabilitering ute i kommunane, når det var eit klart mål frå regjeringa i 2017?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Retten til helsehjelp er ein menneskerett. Det er udiskutabelt og er slått fast i fleire internasjonale konvensjonar og erklæringar. Helsehjelp skal vera tilgjengeleg for alle utan diskriminering. I Noreg har personar utan fast opphald i riket rett til omgåande helsehjelp, helsehjelp som er nødvendig og som ikkje kan venta, nødvendig helsehjelp før og etter fødsel og abort og rett til smittevernhjelp. Barn har rett til nødvendige helse- og omsorgstenester frå kommunehelsetenesta og spesialisthelsetenesta. Mykje tyder på at retten til helsehjelp i Noreg utan diskriminering ikkje vert følgd opp i praksis. I 2015 underteikna elleve norske organisasjonar eit opprop om rett til helsehjelp for papirlause. I oppropet vart det vist til at barn etter barnekonvensjonen må ha rett til fastlege som andre barn. I oppropet er det fokusert på at dagens regelverk inneber at helsepersonell vert utsett for eit urimeleg dilemma når dei vert tvinga til å fråvika prinsippet om å gi omsorg og medisinsk behandling basert på behov. Det bryt med dei yrkesetiske retningslinjene for helsepersonell. FN har kritisert Noreg for å bryta menneskerettane ved å ikkje tilby papirlause migrantar og EU-borgarar utan helsekort tilgang til helsehjelp på linje med anna befolkning. Eg meiner det er ein uting når ein politisk argumenterer mot helsehjelp fordi ein meiner at det vil vera ein trekkfaktor som gjer at fleire vil koma som udokumenterte migrantar til Noreg. Senterpartiet vil vera tydeleg i denne saka. Legar og anna helsepersonell skal vera helsearbeidarar, ikkje grensevakter. Pasientar som ikkje er busette i Noreg, skal måtta dekkja behandlings- og pleieutgiftene sjølve. Det er eit problem som vi har høyrt om, sjølv om helseføretaka no har fått ei påpeiking om at dei ikkje skal spørja om dette på førehand. Eg synest også det er spesielt at det skal vera dei ideelle organisasjonane som går framfor her og yter helsehjelp og sikrar finansiering, og at ein ikkje eingong kan gå inn på eit forslag om at dette krev særskilde finansieringsordningar. Er det rett at det skal vera helsepersonell, slik som fastlegane, som tar desse inn dørene sine, i staden for å stengja dei ute, slik som myndigheitene eigentleg legg opp til? Helse- og omsorgsministeren skal jo vera ein statsråd for alle som er i landet, også for dei som ikkje har papira i orden. Senterpartiet støttar forslaget om ei særskild finansieringsordning. Vi støttar forslaget om at barn må ha rett til å stå på fastlegelister som andre barn. Vi meiner at for andre er det allmennlegetenestea i kommunane som er det viktige, og retten til både kurative og førebyggjande helsetenester. Vi føreslår også at ein må ha ei evaluering av forskrift om rett til helse- og omsorgstenester fordi forskrifta ikkje fungerer etter hensikta. Ho vert praktisert mykje strengare enn det som var den politiske intensjonen. Med det tar eg opp forslaga i saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Det vart sagt frå talarstolen frå Kristeleg Folkeparti at ting bevegar seg i denne saka, sjølv om ein ikkje får fleirtal for forslaga. Det kan godt henda. Eg hugsar debatten i 2017. Eg har funne fram til kva statsråden sjølv sa i den debatten og i skriv til komiteen: «Å gi personer uten fast opphold i Norge samme rett til helsehjelp som personer med fast opphold, vil kunne føre til at flere vil komme til Norge for å få gratis behandling.» Dette er ein type argumentasjon som det har vore mindre av i denne debatten, og det synest eg faktisk er veldig bra. Eg høyrer heller ikkje at statsråden har verken skrive det i brev til komiteen i år eller sagt liknande frå talarstolen. Eg synest det er bra om ein frå statsrådens side òg har endra retorikk og argumentasjon i denne saka. Eg vil gjerne spørja statsråden: Er det slik at han har gått bort frå retorikken om at helsehjelp vil bidra til at fleire vil koma til Noreg for å få gratis behandling?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Dette vart litt meir uklart enn eg trudde. No snakkar vi om ein debatt om helsehjelp som ein grunnleggjande menneskerett. Er det slik å forstå, ut frå svaret frå statsråden, at statsråden likevel meiner vi skal bruka helsehjelp som eit innvandringsregulatorisk verkemiddel og ikkje anerkjenna den kritikken vi har fått bl.a. frå FN om at vi diskriminerer, og at helse skal verta gitt utan diskriminering og ikkje verta brukt som eit middel til eventuelt å stoppa at folk kjem til Noreg utan papira i orden? I Sverige har dei større rettar. Det er ikkje beviseleg, etter det eg har lese, at dette faktisk fører til at fleire kjem for å verta helseshopparar. Så igjen: Er det slik at statsråden faktisk meiner det same som i 2017? Det gjorde denne debatten litt meir negativ enn eg trudde på førehand.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Først: Senterpartiet kjem til å støtta det lause forslaget frå Arbeidarpartiet som er fremja i dag – det gløymde eg å seia i mitt førre innlegg. Det er få, eller ingen, som har kommentert at Framstegspartiet faktisk føreslår her i dag at ideelle organisasjonar skal ha meldeplikt når dei kjem i kontakt med illegale innvandrarar, og at det skal vere ein føresetnad for å motta statsstøtte. Eg er glad for at regjeringspartia ikkje støttar det, men eg synest det er eit ganske ekstremt forslag, om eg kan få bruka det ordet. Så til debatten. Eg oppfattar at debatten har bevega saka, i alle fall når vi ser på innstillinga, for det er fleire parti som der er vortne einige om konkrete tiltak for styrkt helsehjelp til dei som ikkje har lovleg opphald i Noreg. Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet står saman om fleire forslag, og det som er veldig bra, er at det er eit reelt fleirtal i denne salen for desse forslaga – dersom Kristeleg Folkeparti og Venstre ikkje hadde vore bundne av regjeringa. Det er det som gjer at vi må halda ut, for dette må det verta ei ordning på om ikkje så altfor lenge. Eg hadde sjølvsagt håpt at Kristeleg Folkeparti og Venstre hadde fått større gjennomslag i regjeringa i denne saka, f.eks. kunne vi i det minste fått til ei evaluering av forskrifta, for då ho kom i 2011 eller i 2012, eg hugsar ikkje akkurat når, utvida vi ho frå «øyeblikkelig hjelp» til òg å gjelda helsehjelp som ikkje kan venta. Tilbakemeldinga er at forskrifta verkar meir strengt enn det som var den politiske viljen bak ho. Ei evaluering er det minste vi kunne ha fått til, og det meiner eg vi faktisk burde ha gjort. Eg vil oppfordra heile regjeringa til det, for det går an å gjera ting sjølv om det ikkje er vedtatt i Stortinget. Ein kan altså setja i gang eit sånt arbeid og ta ein runde på korleis forskrifta faktisk fungerer. Eg er skuffa over statsråden i replikkrunden, som går langt i å leggja til grunn ei haldning om at dette handlar om innvandringsregulatoriske verkemiddel – og lenger frå det grunnleggjande prinsippet som eg er veldig opptatt av, at helse er ein menneskerett, og at helsearbeidarar skal vera helsearbeidarar, ikkje grensevaktarar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-03-08:
Senterpartiet føreslår i denne saka ein brei gjennomgang av tilbodet til barn og unge med behov for hjelp for psykiske plager og lidingar og tiltak for å styrkja barne- og ungdomspsykiatrien i Noreg. SINTEFs rapport om kommunalt psykisk helsearbeid frå 2020 viser at tilbodet til barn og unge med alvorleg problematikk er dårlegare enn tilbodet til vaksne. Det bør ikkje respekterast at dei mest sårbare barna med dei mest alvorlege lidingane får eit dårleg tilbod. På dette området manglar det ikkje på planar. Vi kan lesa om det same i Barneombodets rapport «Jeg skulle hatt BUP i en koffert», som han har som tittel. Utfordringane på feltet er godt kjende, men likevel er det psykiske helsevernet i dag ikkje godt nok rigga til å oppfylla retten barna har til best mogleg helsehjelp. Ukoms rapport, som kom etter at dette representantforslaget var skrive, er òg klar på svakheiter i tilbodet innan barne- og ungdomspsykiatrien i dag. FNs barnekomité peiker òg på at det psykiske helsevernet for barn og unge i Noreg er for dårleg utvikla. Barneombodet ber oss om å tenkja nytt, lytta til erfaringane barn og unge har, og tilpassa tenestene til dei særskilte behova barn og unge har for fleksible tenester. Barneombodet er bekymra for lange ventetider, ulik praksis ved vurdering, manglande fleksibilitet i behandlingane, kompetansen til dei som gir behandling til barn med komplekse lidingar, og ansvarsfordelinga mellom BUP og kommunehelsetenesta. Vi manglar i dag ei systematisk oversikt over talet på avvisingar, tilvisingar og klager. Barn og unge har i dag ikkje god nok informasjon om rettane sine. Senterpartiet meiner at det er behov for auka kapasitet i barne- og ungdomspsykiatrien, og vi føreslår dette i eit forslag. Vi treng f.eks. både betre ambulante tenester og desentraliserte tenester i poliklinikk. Samtidig er det viktig at dette ikkje går ut over eit nødvendig nivå på sengeplassar. Det er behov for å sikra rekruttering og utdanning av både legespesialistar og andre spesialistar innan BUP. Vi føreslår å setja ned eit breitt samansett utval som gjennomgår psykisk helseteneste for barn og unge, m.a. på bakgrunn av funn i både Ukoms og Barneombodets rapportar. Utvalet må sjå på samanhengen mellom hjelp, tilbod i kommunehelsetenesta og spesialisthelsetenesta. Vi føreslår òg at barn og unge under 18 år må få verta lagde på ei eiga avdeling og ikkje på vaksenavdeling, heller ikkje helg eller kveld. Så til forslaget om avtalespesialistar: At dette vert det einaste fleirtalsforslaget utanom Kringsjåtunet, synest eg er synd, for dette er ikkje løysinga på det vi ber om i forslaget, og det krev auka finansiering. Eg kjem tilbake til Kringsjåtunet i eit anna innlegg, men eg vil ta opp forslaget frå Senterpartiet.