Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-11-14:
Jeg tillater meg i forhold til foregående taler bare å bemerke at jeg syns det begynner å bli ganske drøyt at de nå forsøker å angripe et flertall i utenrikskomiteen for i dag ikke å skulle mene noe om det justiskomiteen faktisk om en måned skal avgi innstilling om. Det er jo ikke til å komme forbi at den meldingen som er ført i pennen av regjeringen Bondevik, i svært liten grad behandler de temaer de samme partiene i dag forlanger at utenrikskomiteen skal ha klare meninger om. Jeg syns man bare får erkjenne også fra den forrige regjering at det kreves et grundig utredningsarbeid før man fatter beslutninger her i Stortinget. Det er vel egentlig på bakgrunn av grundige utredninger at standpunkter fra partiene bør meisles ut. Jeg synes derfor de burde holde seg for gode til å fortsette den type polemikk som dette i virkeligheten er. Relevansen av å diskutere tiltak for å ivareta menneskerettigheter i Norge kan kanskje virke fjern for mange, for vi lever i en rettsstat med solide demokratiske tradisjoner. Grunnleggende friheter og rettigheter for innbyggerne, både politiske, økonomiske, sosiale og kulturelle, er sett på som selvfølgeligheter. Men vi må erkjenne at vern om menneskerettigheter ikke er så selvsagt at ikke vi også av og til må måle oss selv etter den målestokken vi setter for andre land. Det har vært og er forhold å sette fingeren på også i Norge. Høyre vil derfor berømme den forrige regjeringen som fremmet denne meldingen, og vi er også glad for den oppfølgingen som den nåværende regjering vil gi denne meldingen. Vårt flerkulturelle samfunn stiller oss overfor nye utfordringer, også rettslige. Derfor imøteser Høyre en ny lov om etnisk diskriminering. Det er ikke til å komme forbi at vi bl.a. i arbeidslivet har sett for mange eksempler på forbigåelser av høyt kvalifiserte arbeidssøkere med innvandrerbakgrunn – forbigåelser som antakelig skyldes diskriminering. Høyre fremsatte i forbindelse med behandlingen av menneskerettsloven forslag om å inkorporere FNs barne- og kvinnediskrimineringskonvensjoner i norsk lov, og en samlet komite mener at arbeidet med å innarbeide internasjonale konvensjoner i norsk lov må prioriteres. Men det er ikke nok å fokusere på regelutvikling. Vi har i dag en alvorlig menneskerettslig og human utfordring i våre asylmottak. Nesten 600 mindreårige kommer årlig alene til Norge og søker asyl. Aftenposten og Norges Røde Kors har satt søkelys på situasjonen til denne meget sårbare gruppen. Høyre mener det er helt uakseptabelt at barn må være i asylmottakene i opptil to år i påvente av å bli tatt imot av en kommune. Dette er barn som bærer med seg minner fra krig og en tilværelse i stor sosial nød. Vi må ikke bidra til deres byrde ved nærmest å glemme dem igjen i mottakene. Uansett om beslutningen myndighetene tar, innebærer at de gjenforenes med sine foreldre eller med andre nære omsorgspersoner i hjemlandet, eller de forblir i Norge, må behandlingen av barnas søknader om asyl prioriteres. Aftenposten har til overmål avdekket at et ukjent antall barn og ungdommer blir fysisk mishandlet, seksuelt misbrukt, holdt som slaver i fremmede hjem eller giftet bort med tvang etter at de har søkt om beskyttelse hos norske myndigheter. Mange er i et avhengighetsforhold til personer i landet de kom fra, som utnytter dem til å bedrive organisert kriminalitet. Rettssystemet fanger ikke opp dette fordi barna eller ungdommene ikke tør å anmelde sine overgripere. Det viser hvilken ekstremt sårbar posisjon mange mindreårige asylsøkere er i. Regjeringen må derfor snarest ta tak i denne meget alvorlige og helt uakseptable situasjonen. Her trengs det strakstiltak, både i forhold til mottakene og i forhold til å få fortgang i behandlingen av søknader og utplasseringen av asylsøkerne i kommunene. Høyre har tidligere tatt opp vergeordningen både med justisministeren og med kommunalministeren i spørretimen. Vi vil be om en avklaring, kanskje nettopp fra kommunalministeren, om hvilke tiltak som må settes i verk for å få integrert barna raskere i det norske samfunnet. Det er beklagelig at hun ikke er til stede her i dag, men vi håper i hvert fall fra Høyres side at vi får denne avklaringen før sluttbehandlingen av neste års budsjett. Den såkalte negative organisasjonsretten, eller retten til å forbli uorganisert i arbeidslivet, er etter Høyres mening ikke sikret i norsk rett. Derfor ber vi sammen med Fremskrittspartiet Regjeringen fremme et lovforslag som sikrer denne retten. Det er jo langt fra første gang saken behandles i Stortinget. Det forhold at arbeidstakere har måttet forplikte seg til å være medlem i visse arbeidstakerorganisasjoner, ble første gang tatt opp av Høyres Berte Rognerud på slutten av 1950-tallet. Sist Stortinget behandlet en sak om å sikre organisasjonsfriheten gjennom et lovvedtak, ble det avvist av flertallet under henvisning til at den negative organisasjonsfriheten er sikret gjennom Den europeiske menneskerettskonvensjon og dermed i lov om menneskerettigheter. Nå har imidlertid domspraksis vist at det ikke er en holdbar forutsetning. Derfor er behovet for en egen lov om organisasjonsfrihet i Norge definitivt til stede. Stortinget bad i forbindelse med behandlingen av menneskerettsloven om en handlingsplan for informasjon, undervisning og utdanning for å verne og fremme menneskerettighetene i Norge. Høyre er tilfreds med de tiltakene Regjeringen foreslår. En nasjonal institusjon for menneskerettigheter er et riktig tiltak, men det er viktig at en slik institusjon får uavhengighet og avstand til myndighetene, slik at virksomheten ikke begrenser seg til å formidle informasjon og kunnskap, men faktisk blir et sted hvor kunnskap videreutvikles og hvor norske forhold kan bli satt under lupen i forskningsprosjektene. Bruk av varetekt har også blitt omtalt mye i debatten så langt i dag. Det er helt riktig som det er fremholdt, at bruk av varetekt i Norge er blitt kritisert av overvåkingskomiteer for menneskerettigheter. Den europeiske torturkomité har bl.a. satt søkelyset på bruken av restriksjoner som brev- og besøksforbud med det formål å øke den siktedes såkalte samarbeidsvilje. Bruken av politiarrest er også blitt kritisert. Derfor har en samlet komite understreket at norsk praksis på dette området ikke må være i strid med menneskerettighetene. Høyre har for sin del ved en rekke anledninger foreslått tiltak som kunne ha bidratt til å redusere tidsforløpet i straffesaker. Økte bevilgninger er ett slikt tiltak. Dersom vi ønsker å redusere tiden i varetekt, må vi bidra til å få fortgang i behandlingen av straffesaker. Det kan hende at innføring av tidsfrister for varetektsopphold og for bruk av restriksjoner er et riktig virkemiddel, men det vil altså Høyre ta stilling til når justiskomiteen skal behandle konkrete lovendringsforslag og andre tiltak som Regjeringen vil komme til Stortinget med i den nærmeste fremtid. Lederen av det danske Venstre, Uffe Ellemann-Jensen, kommenterte i sin tid den norske utenriksministerens besøk i Kina på denne måten: «Hvis formålet med å bringe menneskerettigheter opp er å få sitt eget navn i avisene er det naturligvis en fordel å stå alene. Men hvis formålet er å oppnå resultater veier det tyngre å opptre sammen med andre.» Han peker på et helt sentralt element i en vellykket strategi for å fremme menneskerettigheter over landegrenser, nemlig samarbeid. Både positive og negative virkemidler i det internasjonale menneskerettighetsarbeidet fungerer best hvis det kan koordineres med andre aktører. Som det står i meldingen: «Norge vil i svært begrenset utstrekning ha gjennomslagskraft alene.» Vi mener ikke med det å overfokusere på at vi er et lite land, vi kan få til mye, og vi skal være engasjert. Men vi har begrensede ressurser, og vi kan ikke løse alle menneskerettsproblemer overalt i verden. Derfor er det viktig å søke samarbeid der samarbeid er mulig. Et utviklingstrekk i Europa siden den norske folkeavstemningen om EU i 1994 er at EU er blitt en viktigere aktør på den internasjonale arena. EU har utpekt arbeidet for menneskerettigheter som et sentralt mål og har også virkemidler som gjør Den europeiske union til en svært viktig og effektiv aktør. Det er nok å nevne København-kriteriene, med krav om demokratisk styresett, om rettsstatsprinsipper og om etterlevelse av menneskerettigheter, som må oppfylles av søkerlandene. EU-kommisjonens siste rapport om søkerlandenes status viser at kravene også etter hvert blir oppfylt. Nå ser jeg at tiden er i ferd med å løpe ut for meg. Jeg skulle sagt veldig mye mer om hvordan bl.a. Norge, hvis vi hadde vært medlem, kanskje kunne ha øvd enda sterkere innflytelse på våre nærmeste naboer, som også trenger en viss overvåking i disse spørsmål.