Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
Etter statsministerens svar til meg, og til Jens Stoltenberg nå nettopp, kan jeg slå fast at Regjeringen tar sjansen på at Arbeidsdirektoratet ikke har rett i at ledigheten vil øke. Statsministeren har også reist tvil om Regjeringens målsetting når det gjelder mulighetene for å få renten ned. Han sa at det er lite Regjeringen kan gjøre hvis den ikke får hjelp av oljeprisene. Dette er ikke akseptabelt for Arbeiderpartiet. Det er en stor fare for at nordmenn må betale en ekstra avgift i form av en for høy rente for lenge fordi: Norge er for oljeavhengig, og budsjettforliket mellom Regjeringen og høyrepartiene vil gjøre oss mer oljeavhengig.Den felles europeiske valutaen, euro, kommer den 1. januar 1999. Norges stilling vil bli enda mer utsatt i en fra før ustabil verden, men Regjeringen tar ingen grep. Vi har en svært ustabil regjering som velger å gjøre seg avhengig av et høyrepopulistisk parti. Også statsministeren gav nå inntrykk av at han helst vil samarbeide med Arbeiderpartiet. Annerledes kan man vel ikke tolke han når han stadig beklager at Arbeiderpartiet har satt seg selv utenfor. Ja, nå nettopp beklaget han til og med at SV har satt seg utenfor ved hjelp av Arbeiderpartiet. Jeg tror det blir lagt merke til at regjeringspartiene ikke tar ansvar for det forliket de har inngått med Høyre og Fremskrittspartiet, men skylder på Arbeiderpartiet for at de faktisk gjorde det. I grunnen er det ikke noe helhjertet forsvar for forliket i denne debatten, og statsministeren sa kun at forliket var tilfredsstillende. Det synes ikke jeg er tilfredsstillende i den nåværende situasjon, at Regjeringen ikke har større ambisjoner når vi har Europas høyeste rentenivå. Det skaper ikke tillit. Norge skal styres i en tid da verdensøkonomien er inne i en meget turbulent periode. Valutakurser og renter svinger opp og ned. Penger kan overføres fra én verdensdel til en annen i løpet av et sekund. Det kan også pessimisme og optimisme. Vi står her overfor en kombinasjon av teknologi og psykologi som gjør at vi lever i det som kalles usikkerhetens tidsalder. Et lite land som Norge kan lett komme i drift i en slik virkelighet. Situasjonen blir ikke lettere når vi vet at vårt eget kontinent er inne i en meget dynamisk periode, og Norge er i stor grad en tilskuer. Men Regjeringen stritter imot og tilpasser seg på en defensiv og negativ måte. Dette legges også merke til hos dem som skal investere i landet vårt. Jeg vil også nevne at mange av våre konkurrentland setter rentene ned. Prisstigningen er svært lav. Norge har på sin side nådd konjunkturtoppen. Rentene er 4-5 pst. høyere enn i andre land. Prisstigningen er dobbelt så høy som i våre konkurrentland. Overhenget i lønnsoppgjøret neste år er svært høyt, og lave valutakurser truer med å føre til ytterligere prispress. Under finansdebatten i fjor ble Arbeiderpartiet kritisert av både statsminister og andre for å svartmale da vi advarte Regjeringen mot å basere seg på høye oljepriser. Vi advarte mot hva som kunne komme, og som faktisk kom i løpet av det året vi nå har bak oss. Rentene gikk opp. Arbeiderpartiet mener at det neste store problemet nå kan bli økende arbeidsledighet. For å hindre dette må den viktigste oppgaven nettopp være å få renta ned så raskt som mulig. Derfor er det galt av Regjeringen å gi inntrykk av at den vingler når det gjelder finanspolitikken. Den ene uken er det absolutt nødvendig med 9 milliarder kr i innstramming. Det skal vi stå på, ble det sagt her i Stortinget. Neste uke er 7,7 milliarder nok, uten noen som helst fagøkonomiske begrunnelser. Tar man i betraktning at 1 milliard kr av inndekningen som brukes, ikke har inndragende effekt, blir innstrammingen over 2 milliarder kr lavere enn utgangspunktet. Store regninger skyves også på. Jeg synes dette minner om i fjor høst. Da ble også problemene løst ved å hente penger fra oljefondet. Ja, det minner om utviklingen i hele år. Regjeringen er blitt drevet fra skanse til skanse – ikke av opposisjonen i og for seg, men av den økonomiske utviklingen, som Regjeringen systematisk har undervurdert. Etter Regjeringens budsjettkonferanse på Halvorsbøle i mars sa statsministeren: «Alle skal få det bedre neste år.» Det var det ikke dekning for. I sommer sa statsministeren at kontantstøtten ikke skal gå ut over noen grupper. Det var det ikke dekning for. To måneder senere ble det nødvendig å stramme inn med 9 milliarder kr. Det går ut over svært mange at Regjeringen starter en innstramming med å dele ut 3 milliarder kr til en liten del av befolkningen. Det viktige for landet vårt nå er at det trekkes opp en kurs som vil gjøre Norge mindre avhengig av oljeinntektene. Næringslivet på fastlandet må styrkes. Arbeiderpartiet legger derfor avgjørende vekt på følgende fire punkter: Dialogen mellom hovedorganisasjonene i arbeidslivet, arbeidsgiverne og staten må gjenopptas. Derfor blir det galt når den eneste skatteøkningen flertallet kan godta, er å redusere fradraget for fagforeningskontingent, mens smutthull for de rikeste i skattesystemet ikke tettes. Det blir galt å redusere sykelønnsordningen for deltidsansatte, som ofte er lavtlønte kvinner. Og det er en provokasjon å mer enn halvere arbeidsmarkedstiltakene.Etter- og videreutdanning må stå sentralt i en ny dialog med lønnstakerne. Uten etterutdanning for alle vil forskjellene øke, og en stor del av arbeidslivet vil ikke kunne utvikle seg. Regjeringen må klargjøre om den vil bidra med noe i neste års lønnsoppgjør her.Det andre Regjeringen må gjøre, er å starte en strategisk dialog med EU. 70 pst. av vår eksport går til EU. EØS-avtalen er viktig for oss. Vi er avhengig av å utvikle den videre, særlig i en periode der EU – og dermed EØS-området – blir utvidet med om lag 100 millioner mennesker. Regjeringen må klargjøre om den er beredt til å starte en slik dialog, der også Norges forhold til den nye europeiske valutaen blir tatt opp.For det tredje er det behov for fortsatt modernisering av den offentlige sektor for å gjøre den best mulig, og for å frigjøre ressurser til tjenester og utdanning som folk trenger. Det er nødvendig å se på både kommunestruktur og forholdet mellom fylkeskommunene og fylkesmannen. Spørsmålet blir om Regjeringen vil lede an i en slik prosess.Arbeiderpartiets fjerde punkt er satsing på forskningen. Vi vil opprette et Norges Forskningsfond basert på kapital fra salg av statsaksjer, som stortingsflertallet vil gjennomføre. Arbeiderpartiet vil at statens formue skal omplasseres til framtidsrettet forskning i stedet for å finansiere forbruk. Det er særlig marin forskning som skal prioriteres. Norge har uante muligheter basert på ressursene i havet. Her ligger nøkkelen til framtidas distriktspolitikk. Jeg vil spørre hvorfor regjeringspartiene ikke vil være med på å etablere et Norges Forskningsfond. Den nye regjeringen bad om en ny kurs for landet. Resultatet er blitt Europas høyeste renter. Neste år kan bringe økende ledighet, skolenedleggelser og nedleggelse av barnehager ute i kommunene. 1999 blir et meget vanskelig år for kommunene, stikk i strid med det som ble lovet. De borgerlige partiene prøver å få det til å se ut som om Arbeiderpartiet har satt seg utenfor fordi vi ikke ville godta kontantstøtten. Men hvis vi hadde godtatt kontantstøtten, måtte vi også ha vært med på å finansiere den. Det synes som om noen mener at kontantstøtten hadde blitt gratis bare Arbeiderpartiet hadde stemt for den, eller til og med at man hadde fått mer penger hvis vi hadde gått inn for den. Men vi hadde også måttet være med på å skjære ned i kommunene, legge ned skoler, skjære ned på skolefritidsordningen og det som er viktig for oss: tjenester og utdanning. Det ville vi ikke. Vi gikk inn for et kompromiss om kontantstøtten. Det ville ikke Regjeringen ha. Da må vi bare konstatere at det overordnede mål for Regjeringen var å få til kontantstøtten. Men jeg må også svare: Arbeiderpartiets overordnede mål er en bedre skole for barn og ungdom og bedre omsorg for de eldre. Samfunnsutviklingen framover vil være preget av to faktorer. Kunnskap vil bety mer og mer, og vi vil bli flere eldre som trenger pensjoner og omsorg. Dette vil Arbeiderpartiet holde seg til, og det er her vi kjenner og ser konflikten i årets budsjettsituasjon. Vi vil bruke penger på dette i stedet for milliarder på milliarder hvert eneste år framover i kontantoverføringer som mange strengt tatt ikke har bruk for.