Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-06-12:
Kjønnslemlestelse strider mot grunnleggende menneskerettigheter som ikke-diskriminering, retten til privatliv og retten til helse. Dette er det tverrpolitisk enighet om. Kjønnslemlestelse er noe vi vil ha slutt på, enten det er her i vårt eget land eller i andre land. Kjønnslemlestelse er straffbart i Norge. Det har det vært siden 1995, da det ble vedtatt en egen lov mot kjønnslemlestelse av kvinner. På denne måten har norske myndigheter tatt avstand fra kjønnslemlestelse av kvinner. Helseministeren skriver i et brev til komiteen at loven er lite kjent, og at norsk helsepersonell ikke er trenet i å møte problemet i forkant eller gi profesjonell hjelp til dem som er kjønnslemlestet. Regjeringen har utarbeidet en handlingsplan mot kjønnslemlestelse, slik Stortinget bad om under trontaledebatten 11. oktober 2000. Allerede 20. desember samme år ble handlingsplanen framlagt av regjeringen Stoltenberg. De momentene som Stortinget har presisert, er ivaretatt i handlingsplanen. Helseundersøkelse av barn og unge er en lovbestemt oppgave som kommunene har plikt til å tilby. Helseundersøkelse er et frivillig tilbud på linje med andre helsetilbud. Det er meget god oppslutning om tilbudene på helsestasjonene og i skolehelsetjenesten. Men noen uteblir. Det blir nedlagt et betydelig arbeid fra skolehelsetjenestens og helsestasjonenes side for å få foreldrene og de unge til å benytte seg av tilbudene. Så tidlig som mulig forsøker man å etablere et tillitsforhold til foreldrene, til barn og unge, og gi dem forståelsen av nytten ved undersøkelsene. Vi tar alle avstand fra kjønnslemlestelse og ønsker å forhindre at det skjer. Derfor kan det være forståelig at forslagsstilleren mener at obligatorisk undersøkelse kan forhindre at det skjer, men et påbud om slik obligatorisk undersøkelse av jenter fra noen miljøer kan lett virke diskriminerende, og det kan medføre at foreldrene vil la være å møte opp på helsestasjonene. Isteden bør det satses på å innlemme denne typen undersøkelser i de målrettede undersøkelsene i helsestasjons- og skolehelsetjenesten. Det er viktig å få gitt hjelp til dem som er omskåret. Statens helsetilsyn har utgitt Veileder for helsepersonell i Norge om kvinnelig omskjæring. Denne veilederen samt Regjeringens handlingsplan mot kjønnslemlestelse inneholder fagkunnskap, mål og tiltak for hvordan man kan forebygge slike inngrep. Det fokuseres på betydningen av et nært samarbeid med innvandrermiljøer hvor omskjæring er vanlig, for å bidra til en holdningsendring der man tar avstand fra slik praksis. Jeg tror denne tilnærmingen er den beste for å forhindre kjønnslemlestelse. I den senere tid har det foregått en offentlig debatt som Kadra Noor fra Somalisk kvinneforening har gått i spissen for. Hun avslørte at omskjæring av jenter både anbefales og utføres i enkelte miljøer i Norge da hun samarbeidet med mediene for å avsløre dette. Hun er en modig kvinne, som tok opp problematikken og avslørte kriminalitet i sitt eget miljø. I Sverige ønsker man å trekke EU inn i bekjempelsen av skikken, knyttet til utviklingshjelpen. Kampen er ikke ny, og det er nødvendig å lære av tidligere erfaringer for ikke å gjøre mer skade enn gagn. Flertallet mener at målsettingen med å hindre kjønnslemlestelse er ivaretatt gjennom Regjeringens handlingsplan mot kjønnslemlestelse og i Veileder for helsepersonell i Norge om kvinnelig omskjæring fra Statens helsetilsyn. Begge disse inneholder omfattende informasjon om lovforbudet og er spredd til alle relevante instanser og lagt ut på Internett. Et av tiltakene i Regjeringens handlingsplan er at loven skal oversettes til aktuelle språk. Veilederen inneholder omfattende beskrivelse av regelverket når det gjelder forholdet mellom taushetsplikt, opplysningsplikt og opplysningsrett i situasjoner der helsepersonell frykter at det planlegges omskjæring, eller hvor dette er foretatt. Flertallet har påpekt at helsepersonellets skjønn er sentralt i denne vurderingen. Regelverket finnes i flere lovverk, og en del bør nok forenkles. Helsepersonell har et stort ansvar. Vi har tillit til dem og deres vurderinger. Vi mener også at den offentlige debatt om kjønnslemlestelse bidrar til mer informasjon, samtidig som utsatte grupper ikke frastøtes ved en diskriminerende framferd. Tilnærmingen må baseres på tillit og ekstrainnsats i helsestasjoner og i skolehelsetjenesten. Flertallet foreslår at dokumentet vedlegges protokollen, mens mindretallet har et forslag som de sjøl vil redegjøre for.