trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-12-12:
Først vil jeg si at jeg setter pris på at fiskeriministeren regner seg som en slags forskningsminister og tar seg tid til å være i Stortinget under utdanningskomiteens debatt om budsjettet. Det var også tilfellet i fjor, og det synes jeg er veldig bra. Det viser at denne regjeringen, som den foregående, virkelig prioriterer dette området. Når jeg nå er saksordfører for disse feltene som statsråd Gregussen har holdt innlegg om, må jeg likevel si at jeg var veldig skuffet da jeg i proposisjonen så at det ikke var noen framdrift i bygging av nytt forskningsfartøy. Den første bevilgningen fikk vi i fjor, som vi har hørt, og som vi vet, og det var stor tilfredshet med det. Og det haster. Jeg viser også til næringskomiteens innstilling der det framheves hvor viktig det er å komme i gang, og at en må regne med at det ved en eventuell utsettelse bare blir enda dyrere – det blir altså påført økte kostnader. Jeg vil gjerne nå få fiskeriministerens vurdering fra hans faglige synsvinkel, og ber ham begrunne litt mer hvorfor det i siste runde har skjedd at Regjeringen nå er i ferd med å saldere bort disse midlene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Komiteens leder startet med å understreke at dette budsjettet viser at forskjellen mellom høyresiden og venstresiden i norsk politikk er blitt klarere. Nå reiser jo det en del spørsmål. For det første reiser det spørsmål om hvem det er som tilhører høyresiden, og hvem det er som tilhører venstresiden. Dessuten reiser det spørsmål om budsjettforliket viser at skillelinjene mellom høyresiden og venstresiden er blitt klarere. Hvis vi definerer SV til å tilhøre venstresiden, er jeg enig i at dette budsjettet viser klart og tydelig at forskjellen mellom venstresiden og høyresiden er blitt klarere. Hvis vi inkluderer Arbeiderpartiet i venstresiden, blir det litt vanskeligere. Det blir spesielt vanskelig etter budsjettforliket. Et av de kjennemerker der forskjellen mellom høyresiden og venstresiden har vært tydelig, er det som går på private skoler – viljen til å støtte, viljen til å bygge opp om private skoler. I budsjettforliket har det blitt en sterk og klar markering av private grunnskoler og videregående skoler og private høyskoler. Eksempelvis er det i budsjettforliket lagt inn 10 pst. vekst til private høyskoler. Det understreker at det er visse områder som en skal prioritere og satse på. Samtidig er det i budsjettforliket et kutt i de øremerkede bevilgningene til grunnskole og videregående skole. Ser vi grunnskolen og videregående skole sammen, er det i budsjettforliket et kutt i forhold til det som lå i det opprinnelige forslaget fra Regjeringen. Da er mitt spørsmål til Arbeiderpartiet, som nå har endret standpunkt i forhold til de prioriteringene de hadde i opposisjon: Er den prioriteringen av private skoler som ligger i dette budsjettforliket, en måte å vise at forskjellen mellom høyresiden og venstresiden er blitt tydeligere på?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Jeg er enig med Rune Kristiansen i at det er i de generelle merknadene Fremskrittspartiet avslører sitt syn på utdanning og sitt syn på læring og kompetanse. Når man leser disse merknadene, lurer man på om man skal ta det helt på alvor, men det er jo Norges nest største parti, så man er nødt til å ta en del av dette på alvor. Det er to forslag som avslører synet på kunnskap og synet på læring. Det er forslaget som går på at vi skal ta i bruk gjensitting, straffelekse, om ikke akkurat bank, så nesten bank, og forslaget om at man på nytt skal innføre karakterer også på grunnskolens barnetrinn. Der viser Fremskrittspartiet hva slags syn de har på utdanning, og hva slags syn de har på læring. Dette er et syn som for lengst er forlatt i norsk skole – og takk for det. De fleste tror vel ikke at man lærer gjennom trusler og gjennom bank, og at man på den måten skaper gode læringsmiljøer. Vi vet at i norsk skole i dag organiserer man læringsmiljø på en helt annen måte enn det som dette synet avslører. Ursula Evje bruker også begreper som å tilføre kunnskap, tilføre sosial kompetanse, altså at det er noen utenfra som skal tilføre noen noe. Men læring foregår jo ved at barn og unge selv engasjerer seg og deltar i læringsprosesser. Mitt spørsmål til Ursula Evje og Fremskrittspartiet er: Tror Fremskrittspartiet og Ursula Evje at det å operere med trusler, ulike former for trusler, alt fra karakterer til gjensitting, er en måte å skape gode læringsmiljø og en god situasjon for barna våre på?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Dette har åpenbart vært en god høst for Kristelig Folkeparti. De har hatt en høy profil, og Arne Lyngstads innlegg føyer seg godt inn i denne Kristelig Folkeparti-selvtilfredsheten vi har merket nå i høst. Man kan jo få en følelse av at det er Kristelig Folkeparti som har styrt budsjettforhandlingene, og man kan også lure på om det finnes ett område der Kristelig Folkeparti ikke har vunnet fram. Men på ett område vet noen av oss at det ikke er grunn til den selvtilfredsheten som vi får demonstrert. Det gjelder forskning. For knapt et år siden la daværende Kristelig Folkeparti-statsråd fram en forskningsmelding, og et flertall her i Stortinget var klare på at forskningssatsen skal økes. Vi skal opp på et høyere nivå, vi skal nå OECD-gjennomsnittsnivå i løpet av en femårsperiode. Men verken det opprinnelige budsjettet eller dette budsjettforliket fører oss nærmere dette målet. Det må være klinkende klart. Vi kommer ikke en tøddel nærmere dette målet, til tross for at budsjettforliket øker rammene for undervisningssektoren med 250 –270 mill. kr. Halvparten av dette er til forskning, og forskningsinnsatsen øker med godt og vel 100 mill. kr i og med budsjettforliket. Det er det faktiske forhold. Skal vi nå det målet vi har satt oss, må den offentlige forskningsinnsatsen hvert år i en femårsperiode øke med minst 1 milliard kr. Dette fører oss ikke nærmere målet. Derfor blir spørsmålet til Kristelig Folkeparti, som var med på målet om OECD-gjennomsnittsnivå i løpet av en femårsperiode: Opplever de at vi er kommet nærmere dette målet med det budsjettet som de nå slår seg på brystet og er veldig godt fornøyde med?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Det er ganske interessant å registrere forskjellen mellom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet når de omtaler budsjettforliket. Der Kristelig Folkeparti slår seg på brystet og fremstiller seg som den store seierherre, bruker iallfall Senterpartiet en noe annen retorikk. Så kan man lure på om dette er et resultat av oppblåsthet i utgangspunktet, eller om det ligger noen realiteter bak de ulike måtene de omtaler budsjettforliket på. Det som er et faktum, og som jeg synes det er litt viktig at Senterpartiet kommenterer, er at det i forhold til opplegget fra Arbeiderpartiet er et kutt i de øremerkede bevilgningene til det offentlige skolesystemet. Da snakker jeg om grunnskolen og den videregående skolen, og det er et faktum. Med i dette budsjettforliket, i forhold til det budsjettet som statsråden la fram, er det et samlet kutt for grunnskolen og den videregående skolen. Det ligger en viss økning til kvalitetsutvikling i grunnskolen, men det blir minst oppveid av kuttet i den videregående skolen. Samtidig har Senterpartiet vært med på en ganske sterk økning i bevilgningene til private skoler. Vi vet at private skoler i stor grad er lokalisert til sentrale strøk av landet, i de tett befolkede områdene. Altså: Er det en vridning bort fra distriktene og inn mot sentrum, hvis dette innebærer at en skal legge til rette for flere private skoler? Det ligger ikke noen økning i tilskuddssatsen, så dette signalet som Senterpartiet er med å sende ut, er at her skal det etableres flere private skoler. Er det et viktig signal for Senterpartiet å sende ut i disse tider hvor den offentlige skolen er truet? Det synes jeg at Senterpartiet skal kommentere.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Om jeg har grublet over det, er jeg ikke sikker på, men jeg har i hvert fall tenkt over det, og reflektert over hvem det er som skaper politikerforakt. SV har ikke mer penger enn det de andre partiene har i denne budsjettinnstillingen. Arbeiderpartiet og budsjettkameratene har bestemt hvor mye penger vi skal ha. Men innenfor denne rammen, innenfor de pengene vi har til disposisjon, prioriterer vi annerledes. Og vi har forholdt oss til den rammen som noen har tildelt oss, selv om vi mener at rammen burde ha vært høyere. Det burde ha vært vilje til å satse mer på utdanning i dette land når vi ser hvorledes skolen ser ut. Og det undrer meg at Arbeiderpartiet er det partiet som da skal svinge seg her oppe på talerstolen og fortelle at det vi legger opp til, er overbud. Det er ikke overbud, dette er nødvendige tiltak, det er nødvendige endringer som må settes inn i den offentlige skolen. Vi velger å ikke prioritere privatskoler i den situasjonen. Det har Arbeiderpartiet tidligere vært enig med oss i. Går vi tilbake til tidligere budsjettinnstillinger, senest for to år siden, så var Arbeiderpartiet enig med SV i at det var riktig å prioritere den offentlige skolen fremfor private skoler. Men i dag prøver Arbeiderpartiet å harselere med SV fordi vi holder fast på den prioriteringen som vi var enige om for to år siden. Så dette er spørsmål om prioritering, hva vi skal satse på, og utdanning er det aller viktigste. Så til lærerlønningene. Jeg registrerer at lærerne har fått et nødvendig lønnsløft, som en følge av bl.a. den behandlingen vi hadde i Stortinget. For meg er det viktigste og det eneste avgjørende om dette sikrer rekrutteringen til skolen. Hvis dette sikrer rekrutteringen til skolen fremover, så holder det. Hvis ikke, må vi nok bruke enda mer for å greie å sikre det antall lærere vi trenger i skolen fremover.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Vi vil gjerne ha oppblåste utdanningsbudsjetter, men vi har ikke bruk for oppblåste egoer. Det er en vesensforskjell. For oss er den offentlige skole en mangfoldig skole. Når Kristelig Folkeparti snakker nå, kan det virke som om den offentlige skole er en bestemt enhet. Og så har vi de private skolene, og det er de som skaper mangfold. Faktum er at innenfor den offentlige skole har vi et mangfold, et utrolig mangfold. Vi har skoler der de bruker vidt forskjellig pedagogikk, hvor de vektlegger ting ulikt. Og på denne måten får en det mangfoldet som vi jakter på innenfor den offentlige skolen. Og vi ikke bare får det; som jeg sier, så har vi dette mangfoldet. Vi synes det er viktig at alle elever går i en felles, offentlig skole. Det er der læringsarbeidet skal foregå, det er der sosialiseringen foregår, det er der møteplassen er for ulike kulturer, og det er der barn med ulik bakgrunn møtes. Det er dette systemet vi er opptatt av å forsvare og slå ring om. Vi ser tendenser til at dette kan bli ødelagt, at dette kan bli brutt ned. Vi skal ikke dramatisere det sånn som situasjonen er i dag, da knapt 2 pst. går i private skoler, men årets budsjettforlik er et tegn som vi ikke liker, hvor en prioriterer private skoler framfor offentlige skoler. Det er et dårlig signal å gi, og det er det vi prøver å rope et varsku om og advare mot, selv om det pr. dato ikke er dramatisk. For all del, vi skal ikke prøve å tegne et sånt bilde. Men det er en utvikling som det er grunn til å være bekymret over, og som vi ønsker å rope et varsku om.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Vi vil ha en god, offentlig skole som har ressurser, som har mulighet til deling, som kan gi individuelt tilpasset opplæring osv., og som er slik at det er dit foreldrene ønsker å sende sine barn. Det er den skolen vi kjemper for. Det er den skolen vi slåss for når vi er opptatt av bevilgninger til utdanning. Nå er målet vårt å gi en ressurssituasjon som er slik at vi får til denne gode offentlige skolen, den mangfoldige offentlige skolen som skal være så spennende og så attraktiv at det er dit alle foreldrene vil sende sine barn. Når det gjelder tilskudd til private skoler, hadde vi en runde på det for et par år siden, der vi hadde en omfattende gjennomgang av tilskuddssystemet. Det er grunn til å minne om at Arbeiderpartiet og SV stod sammen om de modellene som der ble utviklet, der vi sa at vi skal ha ulike tilskuddssatser avhengig av hva slags tilbud dette er. Vi mener det er grunn til, og vi greide, å skille mellom pedagogiske alternativer der en er opptatt av å utvikle gode pedagogiske alternativer og læringsmiljø – at det er det som står i sentrum. Disse skal få en bestemt tilskuddssats, mens andre som ikke representerer noe alternativ i forhold til det etablerte offentlige utdanningssystem, ikke gis den samme tilskuddssats. Dette har vært drøftet, dette har vi ikke noen problemer med å stå for, og det er innenfor de internasjonale avtalene som vi har forpliktet oss på. Vi skal ikke hindre foreldre i å etablere privatskoler, så langt ifra, hvis de ønsker å etablere det. Men det vi kan gjøre, og det vi ønsker å gjøre noe med, er å bruke tilskuddssatsene for å stimulere det vi ønsker å stimulere, og få fram den type utdanningssystem vi ønsker å få fram. Og det er først og fremst gode offentlige utdanningstilbud.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Øremerking er en måte å signalisere hva vi ønsker å prioritere på. Når det gjelder Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjett, signaliserer vi at vi ønsker å prioritere skole, grunnskole og videregående skole gjennom de øremerkingene vi har. Når Senterpartiet skal forklare at de satser på utdanning, viser de til de generelle rammeoverføringene, at vi har fått til en kraftig økning i de generelle rammeoverføringene til kommunesektoren, og det er riktig at det ligger en økning der. Og som en konsekvens av denne økningen sier vi at øremerkingen til kirkelig virksomhet lokalt har vi dekket inn gjennom de generelle rammeoverføringene, på samme måten som Senterpartiet sier at deres satsing på grunnskole og videregående skole ligger i den generelle rammeoverføringen. Det er de faktiske forhold. Vi har lagt inn en sterk økning i rammene til kommunesektoren, og på denne måten skal vi finansiere kirkelig virksomhet. Som tidligere medlem av et menighetsråd synes jeg at det er en god og en riktig måte å gjøre det på, å signalisere at der skal kommunen prioritere. Men når vi skal prioritere herfra, gi signaler ut til kommunesektoren og øremerke midler, så øremerker vi til utdanning og til skole, grunnskole og videregående skole. Når det gjelder private høyskoler, så står de i et konkurranseforhold til den offentlige universitetets- og høyskolesektoren. For oss er det her viktig å vise klart og tydelig at det er denne sektoren som skal prioriteres, det er der midlene skal settes inn, det er der vi skal bruke penger. Så har ikke jeg sagt hvilke områder vi skal redusere på. I våre generelle merknader sier vi at der de private høyskolene er et supplement, dekker de et behov; men der de gir ren konkurranse, ser ikke vi noe behov for å etablere et marked, det er en dårlig ressursutnyttelse, tror vi.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Det er god grunn til å gi Odd Einar Dørum ros for den entusiasmen han har vist i forhold til høyskole- og universitetssektoren, hans bidrag har vært viktig for å få gjort noe med budsjettet. Det tror jeg det er grunn til å gi ros for. Han har jo også i visse miljøer fått heltestatus, slik at det jo har gått riktig bra. I forbindelse med forskningsmeldingen gav vi Regjeringen «marsjordre», ifølge Odd Einar Dørum. Det er delvis riktig, men den marsjerte ikke. Den gjorde ikke det vi bad om. I revidert nasjonalbudsjett i fjor skulle den komme tilbake med en opptrappingsplan. Det gjorde den ikke. Den kom tilbake med en omfattende omtale, men ikke med en opptrappingsplan. Det er korrekt. Men Odd Einar Dørum gjør det ganske lett for seg selv når han dekker seg bak dette for ikke å være med på å ta et skikkelig løft – ta det nødvendige løftet – for forskning, som Venstre var med på da vi behandlet forskningsmeldingen. Det er jo ikke vanskeligere enn som så. Vi vet hvor mye vi bruker i Norge til forskning. Vi bruker 18 – 19 milliarder kr samlet sett. Vi vet at vi må opp til 27 – 28 milliarder kr hvis vi skal opp på OECD-nivå, hvis det ikke endrer seg dramatisk. Det vil si at vi må øke forskningsinnsatsen med 9 – 10 milliarder kr. I forbindelse med forskningsmeldingen sa vi at av dette skulle statens andel være 40 pst. og de andres 60 pst. Det er ikke vanskeligere enn som så å legge inn en økning – vi har sagt over fem år – på ca. 1 milliard kr hvert år. Da er vi fremme ved målet. Men det gjør ikke Venstre. Venstre hadde hatt mulighet til å stemme for vårt forslag. Det ville ha fått inn opptrappingsplanen både i revidert og i budsjettet nå. Helt til slutt når det gjelder farmasiutdanningen: SV har en merknad. Vi ønsker å legge til rette for flere studieplasser i Tromsø. Hvorfor støttet ikke Venstre det forslaget når de hadde muligheten til det?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Jeg har stor sans for den retorikken som statsråden bruker når han skal beskrive fremtidsskolen, hva slags skole han ser for seg: en skole med aktive elever, en skole der elevene har noe å strekke seg etter, osv., osv. Dette er noe jeg selvsagt er enig i. Men det spørsmålet som naturlig reiser seg i forhold til det budsjettet han selv har lagt fram, er: Hvorledes er hans prioriteringer synliggjort? For det ligger jo ikke noe der som skulle tilsi noen øremerkinger som gjør at skolen skal kunne greie å realisere de målene som statsråden beskriver, på en god, riktig og fornuftig måte. Mitt spørsmål blir da: Føler statsråden seg som budsjettvinner i denne kampen i forhold til det budsjettet han la fram, eller hvorledes opplever han sin egen situasjon? Det ville det være litt artig å få noen refleksjoner rundt i forhold til de visjonene – visjoner var kanskje for ambisiøst, men iallfall i forhold til de målene – han prøver å tegne for oss. Så til forskning. Dette fondet har jo utviklet seg på den måten som vi fryktet: Her får vi en debatt om fondets størrelse. Men det er ikke fondets størrelse som skal brukes til forskning, det er avkastningen av fondet. Og når det gjelder fondet, er det jo bare snakk om å plassere en finansformue på en bestemt måte, og så skal en ha noe avkastning av dette. Så realiteten er at om vi kom opp i 18 milliarder kr på dette fondet og det gir en avkastning på 6-7 pst., så kan vi ikke regne med mer enn 1 milliard kr i avkastning fra dette fondet. Og hvis Norge skal opp på OECD-nivå i løpet av fem år, så må den offentlige forskningsinnsatsen være på 15 milliarder kr ut fra dagens situasjon. Altså, dette fondet vil uansett dekke 1 milliard kr av det som det offentlige skal inn med, som er 15 milliarder kr. Derfor er det ikke fondet som løser problemet, det er de årlige bevilgningene som løser problemet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Jeg hadde behov for å presisere en liten ting etter Inge Lønnings innlegg når det gjelder gratis skolebøker. Det er riktig at vi ikke har gått inn for den modellen som Arbeiderpartiet har gått inn for, nemlig en ordning med utlån. Vi har gått inn for en ordning med stipend, og den har vi også lagt inn i vårt budsjettforslag – slik at det er klinkende klart. Vi må senke elevenes kostnader med innkjøp av undervisningsmateriell – det er viktig – og i den forbindelse har vi lagt inn 195 mill. kr, basert på regnestykket som vi har fått fra departementet over hva gjennomsnittskostnaden for en elev er. Med det opplegget vil vi gjennom en stipendordning dekke kostnadene for elevene i videregående skole, for det er et viktig prinsipp at videregående skole skal være gratis. Men det som burde bekymre oss like mye, er den utviklingen vi har i grunnskolen, som jeg også var inne på i mitt innlegg, der vi ser en tendens til at foreldre og elever må dekke økte kostnader – det vi kaller egenandeler. For to år siden fikk vi en oversikt fra departementet som viste at egenandelene i grunnskolen var på ca. 100 mill. kr samlet sett. Det er grunn til å tro at disse kostnadene har økt de siste årene, slik at foreldre og barn i grunnskolen betaler andeler som går godt over 100 mill. kr samlet sett, og da er vi i ferd med å bevege oss i en retning der grunnskolen ikke er gratis lenger. Det er en alvorlig sak, en så alvorlig sak at statsråden også bør gripe fatt i det, og vi bør få en ny oversikt som viser hvor mye egenandelene nå er i grunnskolen, slik at vi kan få satt en stopper for en veldig uheldig utvikling, en skadelig utvikling.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Nå har tydeligvis representanten Kristiansen og jeg forskjellig erfaringsgrunnlag i Fremskrittspartiet, og han bærer seg jo på en slik måte at man skulle tro at hans var vesentlig bedre enn mitt – men det skal vi ikke diskutere. Når det gjelder forholdene om disiplin i skolen, hadde vi det oppe også for et år siden, og jeg tror at jeg i mitt innlegg presiserte ganske sterkt at for at barn skal ha et best mulig oppvekst- og læringsmiljø, må man ha trygghet, normer og klare grenser for hva det enkelte barn kan tillate seg i forhold til sin alder og utvikling. Der har skolen gjennom mange, mange år forsømt seg sterkt. Loven gir klare regler for hvordan skolen kan håndheve dette, gir klare muligheter til å iverksette tiltak, og så kommer man i den merkverdige situasjonen at kollegiet i seg selv ikke ønsker å bruke disse mulighetene som loven gir, men isteden går inn og lærer seg selvforsvar ved å gå på kurs, fordi de blir angrepet av små barn. Det er et eller annet fundamentalt galt her, og jeg synes det er uhyggelig leit at Arbeiderpartiet verken evner eller er i stand til å se at den politikken de fører, rammer barn – hemningsløst, hardt og vondt – og er medvirkende årsak til, og øker, mange av de problemene vi har i ungdomsmiljøene i dag.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
«Sette i bås», sa representanten Løvik. Nå vet ikke jeg hvor Høyre setter sine representanter, men Fremskrittspartiet har dem vanligvis ikke i fjøset. Men det er nå en sak for seg. Når det gjelder de kommunale musikk- og kulturskolene, er det helt riktig at vi ikke ønsker å gi øremerkede tilskudd til disse. Det er tilskudd for å få kommunene til å etablere dem, og det er tilskudd for å øke etableringstakten. Vi vet i Fremskrittspartiet at det er trang økonomi i kommunene, og vi vet også gjennom lang erfaring at i det øyeblikk alle kommuner eller flere kommuner sammen har etablert disse skolene, vil man flytte de øremerkede tilskuddene, i dag for 70 000 barn i stedet for 550 000, inn i rammetilskuddet, og man vil forlange at kommunene har et fullverdig tilbud til alle som ønsker det. Dette mener vi er en ganske snikende måte å få dette til på. Vi er av den oppfatning at kultur er viktig å lære for barna, og så tidlig som mulig, men det er også en vesentlig del av foreldrenes ansvar. Vi har i dette landet hatt en korpsaktivitet gjennom mange år, som aldri i det vesentlige har vært båret av offentlig økonomi, men av nitid ansvar av foreldre på alle felt. Men det har også vært slik at mange foreldre med meget musikalske barn ikke har fått dem inn i skolekorpsene, fordi de verken har hatt økonomi eller tid til å utføre alt det frivillige arbeidet som må gjøres. I det øyeblikk man legger fram et tilbud som kan dekke og gi et tilbud til alle barn om en minimumskompetanse – alle de 550 000 barna – da skal Fremskrittspartiet ta det på alvor.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Sammenhengen mellom ord og handling er ikke alltid like tydelig, sa Senterpartiets representant. Det er helt riktig. Det er store sprik mellom ord og handling hos alle partier i denne sal, noe jeg dessverre har erfart når jeg har reist rundt i Distrikts-Norge og blitt overfalt av bekymrede foreldre, fordi Senterpartiet og Arbeiderpartiet og andre har gått sammen og dannet flertall for å legge ned grendeskolene i bygda, bygge store nye, sentrale skoler og frakte barna med buss, båt eller annen tilfeldig skyss langs rasfarlige veier, stormutsatte områder m.m. Ja, det er riktig, det er enorme forskjeller på hva man sier, og hva man i realiteten gjør. Når Fremskrittspartiet kutter i skolefritidsordningen, har ikke det noen ting å gjøre med at dette ikke er et utmerket tiltak, men det er et tiltak som kan drives basert på foreldrenes behov, av foreldrene og til selvfinansiering. Det var det som var opptakten til skolefritidsordningen da den kom i orden etter frikommuneforsøkene i Norge. Det totale tilskuddet til skolefritidsordningen fordelt ut på alle barn i aldersgruppene utgjør da vitterligikke mer enn ca. 166 kr pr. måned fra staten. Hvis det er en sum som er så ekstremt stor at familier går konkurs, vil vi gjerne ha en dokumentasjon på det, og så skal vi se på saken på nytt. Når det gjelder stykkpris og skolestruktur, er det nettopp stykkprisen som garanterer at det enkelte barn får skole i nærmiljøet sitt, fordi det vil være mulig å opprettholde en skole også med under 20 elever i skolen. Jeg synes ut fra en slik vurdering at representanten fra Senterpartiet, som jeg anser for å være en meget ordentlig dame, burde tenke disse tankene gjennom en gang til.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Det er mer enn fristende å spørre om hvilke briller representanten Reikvam hadde på seg i dag. Han hadde garantert ikke de brillene som har den lille innretningen bak stangen som gjør at man hører spesielt godt. Akkurat denne replikken som gikk på gjensitting, straffelekse etc., svarte jeg på i mitt svar til representanten Rune Kristiansen. Når det gjelder Reikvams påstander om trusler om bank, skjønner jeg ikke riktig hvor han har fått det fra. Når han så gir seg til å trekke i tvil barns muligheter for å utvikle seg i forskjellige miljøer, sier jeg at forutsetningen for at barn skal kunne utvikle seg godt, er at de har gitte normer å fungere etter, gitte begrensninger for hva de kan tillate seg, og hva de ikke kan tillate seg. Det ligger nettopp i dette at en lærer på en skole, om han kalles lærer eller veileder eller instruktør eller hva man måtte ha, skal ha et ansvar som en voksenperson. Han skal bibringe til den enkelte elev den kunnskapen han sitter inne med som voksen person, i forhold til det å forholde seg til verden omkring seg, i forhold til at barn ikke er født med sosial kompetanse. Den er nødt til å læres underveis. Jeg har ikke noe spesielt ønske om å bruke de gamle indianske metodene når det gjaldt f.eks. å lære barn å være redd for ilden. Man lot dem gå inn i bålet og forbrenne seg stygt, og så gjorde de det aldri mer. Jeg synes det må være mer fornuftig at de voksne i skoleverket oppfører seg som voksne, er voksne, har egen kompetanse og trygghet og kan overføre denne kunnskapen til barna.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Når Dørum på sin litt underfundige, men ekstremt elegante måte velger å angripe meg og Fremskrittspartiet på dette, tror jeg han føler at han er berettiget til å gjøre det. Jeg er vel både personlig og på vegne av Fremskrittspartiet av den oppfatning at dannelse nok kan læres, men at den også ligger i det man er rent genetisk, bakgrunnsmessig sett, arvelig sett. Mange mennesker kan lære dannelse og gjør det. De virker enormt dyktige på dette. Men så kommer disse små, spesielle situasjonene hvor glasuren sprekker, og man aner hva som ligger bak. Jeg ville jo sterkt foretrekke om dannelsesbegrepet, evnen til å delta i fellesskap, evnen til å se og være med på, var en del av vår felles arv og ikke en del av en tillært kunnskap alene, for da får man disse fernissproblemene. Når fernissen krakelerer, er det ikke alltid like vakkert å se på. Når det gjelder konkret kunsthøgskolene, er det et faktum at Kunsthøgskolen i Bergen f.eks. har et vesentlig bedre driftsgrunnlag enn Kunsthøgskolen i Oslo. Det kan være mange forskjellige grunner til dette, men så lenge man ikke kan klare å finne ut av dette, ser vi ingen grunn til å kaste gode penger etter dårlige penger ut gjennom vinduet. Vi vil ha en gjennomgang, en redegjørelse og en klarhet i hvordan dette kan gjøres på en fornuftig og forsvarlig måte til det beste for alle, før vi ønsker å bevilge disse pengene.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
I St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 3 fremgår det: «Som følge av teknisk feil ved produksjonsprosessen er tre avsnitt falt bort under kap. 5310 Statens lånekasse for utdanning.» De tre avsnittene omhandler bl.a. økning på gebyrer som studentene må betale, både for utsendelse av førstegangskrav om innbetaling av lån og purregebyrer. Allerede i dag ligger disse gebyrsatsene ca. 600 pst. over det som er vanlig å ta for en tilsvarende tjeneste i en bank eller i en annen kredittinstitusjon. Til sammen vil denne økningen beløpe seg til 13 mill. kr i ekstrainntekt på budsjettet. Vi hadde i fjor oppe nettopp dette med den enkeltes gebyrer som måtte innbetales. Det ble sagt i et TV-program at man syntes dette var urimelig høyt. Nå skal det altså øke ytterligere. Synes statsråden at det er rimelig at Regjeringen skal være en foregangsfigur når det gjelder slike urimelig høye satser som det en har her, altså 600 pst. over det som er vanlig?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Det er tydelig at Odd Einar Dørums replikk til meg tidligere i dag, hvor begrepet «dannelse» var et bærende element, er viktigere enn man kunne forutsi. Spesielt tydelig er dette når man hører statsrådens utspill mot Fremskrittspartiet fra denne talerstolen for kort tid siden. I den sammenheng er vi tilbake igjen til det faktum som jeg på vegne av Fremskrittspartiet har tatt opp gang på gang, at Arbeiderpartiet i det alt vesentlige ønsker å tydeliggjøre en skolepolitikk som mer dreier seg om organisatoriske forhold enn den læringen som skjer i dialogen mellom voksen og barn, lærer og elev. Når jeg først er her – noe jeg ikke hadde tenkt å være, for å trekke ut debatter, det behøver man ikke – vil jeg komme inn på noe annet som også ble hevdet her, av en representant fra Arbeiderpartiet. Likestilling har lenge vært høyt prioritert av Arbeiderpartiet, sies det stadig vekk, senest av representanten Alstad, som brukte dette momentet som et slags alibi. Da er det med stor forundring at jeg ser at det er særdeles liten vilje til stede når det gjelder å legge forholdene til rette for at kvinnelige studenter ved Norges veterinærhøgskole skal kunne arbeide i fjøsbygninger når de utdanner seg til røktere. Disse bygningene er vitterlig vedtatt og prosjektert for ganske mange år siden, men Arbeiderpartiet, som er så opptatt av likestilling og kvinners muligheter til å gjøre det beste, har på alle disse årene ikke funnet penger til å sette arbeidet i gang.
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Fremskrittspartiets skolepolitikk kommer klart og tydelig fram i de generelle merknader. Det er etter mitt syn der debatten overfor Fremskrittspartiet bør føres, for det er den totale omlegging og rasering – fra grunnskole til universitet – som finner sted i de merknadene. Det er ikke mulig i et replikkordskifte å kommentere for mye av dette, men det foreligger et forslag fra Fremskrittspartiet om å innføre disiplin, straffelekse, gjensitting og utvisning i grunnskolen, uten at nevneverdige argumenter for å fremme forslaget etter mitt syn kommer fram i de generelle merknadene. Så jeg tillater meg å spørre representanten Evje: Bygger disse forslag på fagekspertise? Eller er det egen erfaring og praksis i Fremskrittspartiet i forhold til hvordan man skal holde ro og orden, som nå skal ut også i den norske skole?
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Det er frå fleire hald – både i dag og tidlegare – gjort eit forsøk på å sette Framstegspartiet og Høgre i same bås i utdanningspolitikken. Det er korrekt at det er saker og retningar vi er einige om, men det er også veldig store forskjellar. Eit av dei områda der dette kjem aller tydelegast fram i den innstillinga vi behandlar i dag, og som representanten Evje ikkje var innom, er synet på dei kommunale musikk- og kulturskulane. Høgre ser desse tilboda som svært verdifulle for den enkelte og for heile kulturlivet vårt, og vi synest dette er ein ypparleg måte å gjere kultur tilgjengeleg på for veldig mange. For å gi eit tilbod som alle kan ha råd til dersom dei ønskjer det, har Høgre i denne innstillinga bede om at timesatsane blir vurderte. Det er ikkje gjort sidan 1991. Og timesatsane for støtta er i dag veldig låge. Framstegspartiet går den heilt andre vegen. Framstegspartiet hevdar at dette er eit tilbod som ikkje er «beregnet på alle barn, men kun en mindre gruppe spesielt interesserte». Og dermed kuttar dei heile tilskotet. No kan ein for det første vurdere om dette er ei mindre gruppe. Eg vil minne om at det i dag er 70 000 elevar i grunnskulen som nyttar dette tilbodet. Ser ikkje Framstegspartiet at det partiet no foreslår, vil gjere dette til eit tilbod for endå færre? Er det ikkje ønskjeleg at også dei som har litt dårleg råd, skal ha ei mulegheit til å kunne utvikle det dei er flinke til, f.eks. innanfor musikklivet? Skal dette etter Framstegspartiets meining vere eit tilbod til endå færre, noko som vil vere resultatet dersom Framstegspartiet sitt syn vinn fram?
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Eg vil gripe fatt i og be om å få utdjupa to av dei sakene Arne Lyngstad snakka om i sitt innlegg. Den eine gjeld kompetanseutvikling i ungdomsskulen og dei spesielle problema vi finn der. Vi i Høgre er sjølvsagt veldig einige i at der er det mykje å gjere, men eg vil spørje representanten Lyngstad spesielt: Kva er det som er gale med Høgre sine forslag, som er konkrete på dette området, når ikkje Kristeleg Folkeparti vil støtte dei? Det gjeld m.a. dette å få større variasjon og større valfridom i ungdomsskulen, noko veldig mange elevar etterlyser. Den andre saka som Lyngstad var inne på, var dette med kompetanse innan informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Der vil eg be representanten Lyngstad kommentere det mest dagsaktuelle av dei forslaga som ligg føre i dag, det omdelte forslaget om å oppretthalde IKT-driftsfag som eige VKI-kurs. Eg minner om at dette er eit forholdsvis nytt fag, med kjempesuksess – 2000 søkjarar til 850 plassar – og behovet er grundig dokumentert. Mellom anna viser ei undersøking som er gjengitt i nettutgåva av Computerworld den 13. juni 2000, at plunder og heft ved drift av IKT-system kostar i år 2000 ca. 28 milliardar kr i Noreg, og at det er svært knapt om denne kompetansen. Det er desse problema vi har prøvd å løyse gjennom eit nytt spesialisert IKT vidaregåande kurs i vidaregåande skule. Og departementet vil no – dessverre, etter mitt syn – innlemme dette kurset i eit større kurs og avgrense rekrutteringa til eit fåtal grunnkurs. Stortinget bør no slå klart fast at IKT-driftsfag ikkje er del av eit særløp, men eit kurs for eit samla norsk arbeidsliv. Dersom sentrum blir med på det forslaget som er omdelt, vil det vere fleirtal for det, og eg vil gjerne be representanten Lyngstad om støtte, og om at han kommenterer forslaget.
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Representanten Tingelstad var veldig oppteken av kvalitetsløft i ungdomsskulen. Det er ei sak som Høgre sjølvsagt støttar veldig sterkt. Det er viktig det som er foreslått frå Regjeringa og ved forliket, at ein må få til hospiteringsordningar og kompetanseheving. Det støttar vi sjølvsagt. Men innvendingane mot ungdomsskulen, bl.a. frå elevane, går på at ungdomsskulen er kjedeleg, at ungdomsskulen er lite variert, og at ungdomsskulen har behov for større kompetanse blant lærarane. Og sist, men ikkje minst: Ungdomsskulen er lite individuelt tilpassa. Representanten Tingelstad etterlyste sjølv meir differensiering i innlegget sitt. Då er mitt spørsmål: Dersom representanten Tingelstad og Senterpartiet verkeleg meiner det som vart sagt, korfor då ikkje støtte Høgre sine tre forslag som gjeld ungdomsskulen, som går på akkurat dei punkta med dei sterkaste innvendingane og det største forbetringspotensialet, f.eks. større variasjon, meir fagkunnskap blant lærarane og andre ordningar som kan løfte opp dette trinnet? Det andre eg vil ta opp, går på dei kommunale musikk- og kulturskulane. Eg trudde faktisk at representanten Tingelstad var på linje med Høgre når det gjaldt å sjå kor viktige desse kulturspreiarane er i det norske samfunnet. Det er greitt nok, som ein samla komite gjer, å vise til framtidige utgreiingar. Men eg er svært skuffa over at Senterpartiet ikkje no vil støtte Høgre sitt konkrete forslag om at vi – etter ti år utan auke – prøver å få justert timesatsane, som ville gjere dette tilbodet tilgjengeleg for folk flest i dette landet.
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Representanten Reikvam er oppteken av sitt, og det er som vanleg dei private skulane. I innstillinga seier SV: «… økningen i antall privatskoler er et alvorlig anslag mot en felles offentlig skole.» Og lenger nede: «… kampen mot privatskoler må føres som en kamp for en god og mangfoldig offentlig skole » Og nå i siste replikk: Og alle skal gå i ein offentleg skule. Eg ser og høyrer kva representanten Reikvam seier, men eg synest det blir litt enkelt. Det blir litt populistisk, det blir litt lite prinsipielt og veldig lite konsistent, om eg kan få bruke det uttrykket. Høgre og SV er einige om at den offentlege skulen er den største og viktigaste satsinga. Det herskar det ikkje tvil om. Høgre og SV er også einige om at vi skal ha ein god og mangfaldig offentleg skule, og at det er eit stort mangfald i dag, og at eit endå større mangfald kan kome inn i den offentlege skulen. Men så må eg be representanten Reikvam om å utdjupe litt i det vidare. SV er klår over, håpar eg, at både internasjonale konvensjonar og foreldreretten generelt gir foreldra rett til å velje utdanningstype for borna sine. Det vil i praksis seie at kven som helst som ønskjer det, kan starte privatskular. Det som er diskusjonspunktet er: Kven er det som skal ha offentleg tilskot for å drive og dermed kunne halde nede prisane? Ved å redusere tilskota, slik SV foreslår, vil ein få ein privat skule for dei få og ressurssterke. Er det dette som er målet, eller vil SV ha vekk alle privatskulane og meine som han sa i dag, at alle skal gå i den offentlege skulen? Gjeld dette på alle utdanningsnivå? Gjeld det også høgare utdanning, universitet og høgskular?
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Representanten Dørum skal ha ros for å ha vore med på å rette opp viktige sider ved høgare utdanning og forsking i forliket, og Dørum sitt fingermerke er tydeleg å sjå der. Men prisen for å få til eit rimeleg tilfredsstillande budsjett for høgare utdanning er høg. Eg skal ikkje ta opp debatten om dei 12 milliardar kr i auka skattar her og no, men det er ein vesentleg del av dette. Det er dessutan eit veldig dårleg budsjett, spesielt for vidaregåande opplæring. Det eg vil ta fatt i, er det som ein har prøvd å selje under tittelen «gratis lærebøker». «Gratis lærebøker» er langt frå gratis lærebøker. Om ordninga sa Lærarforbundet i si utsegn til komiteen at dei var positive til «å redusere elevane sine utgifter til vidaregåande opplæring, men vi kan ikkje sjå at ordninga, slik den no er organisert, kan reknast som eit kvalitetstiltak. Eitt års erfaring med ordninga tilseier også at den bør endrast fordi den en tungvint og byråkratisk, og den er også hemmande for læreprosessen ved at elevane ikkje har høve til å gjere eigne notatar og understrekingar i utlånsbøkene». Eg er klar over at Venstre har eit litt anna primærønske. Men vil ikkje representanten Dørum føle seg meir tilfreds med Høgre sitt forslag til bruk av desse midlane, som, i forhold til forliket, aukar løyvingane til utvikling av elektroniske læremiddel med 43 mill. kr, til teknisk utstyr og opprusting av lokale til vidaregåande skole med 10 mill. kr, til tilskot til lærebedrifter med 5 mill. kr, til etterutdanning med 40 mill. kr og til det generelle stipend i vidaregåande skole i staden for eit bokstipend på 30 mill. kr som start på vegen mot ei fullstipendiering av vidaregåande utdanning? Ville ikkje det vere ein betre politikk enn å sette inn 100 mill. kr i eit håplaust prosjekt, sjølv om det blir marknadsført som «gratis lærebøker»?
Petter Løvik (Høyre), 2000-12-12:
Ein liten, men viktig del av kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen sitt budsjett gjeld Fiskeridepartementet. På dei fleste områda er det stor semje. Eg vil uttrykke glede over at fiskeriministeren er til stades, for som han sjølv var inne på, er det fleire sider ved det budsjettet vi handsamar i dag, som har innverknad på utviklinga av dei maritime næringane og for fiskerinæringa. I den samanhengen er det to spørsmål eg har lyst til å stille statsråden. Det første er: Kva vil konsekvensane vere av den utsettinga som no skjer når det gjeld bygging av nytt havforskingsfartøy? Det er nemnt at det kan føre til ekstra kostnader både på byggesida og med den vidare drift av dei to gamle fartøya. Eg vil også inn på dette med forsking og utdanning som verkemiddel i fiskeripolitikken og i utviklinga av den fiskerinæringa vi har i Noreg, både på sjø og på land. Eg vil gjerne ha statsråden si vurdering av og eventuelt vyar for ei framtidig rekruttering til fiskaryrket. Korleis er utdanningsnivået og utdanningstilbodet, og korleis er behovet framover for alle nivå? Er det område som det må gjerast noko med for at norsk fiskerinæring på sjø og på land framleis kan vere blant dei aller, aller fremste i verda? For som statsråden sjølv var inne på, her ligg eit fantastisk potensial, og det kan vere greitt å få fram om det er spesielle utfordringar som både komiteen og Stortinget må vere obs på, også når det gjeld marknadsida.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-12:
Det er spennande å følgja Framstegspartiet sitt engasjement for enkeltmenneske i dette landet. Samanhengen mellom ord og handling er ikkje alltid like tydeleg. Ursula Evje har i dag på ny påvist akkurat det. Senterpartiet meiner det er god grunn til å spørja om ikkje Framstegspartiet i det heile tek innover seg den samanhengen som er mellom kommunane sine rammer og høvet til ein variert skulestruktur og ei tilrettelagd opplæring for den enkelte. Framstegspartiet reduserer rammene til kommunane. I Budsjett-innst. S. nr. 5 står det å lesa at Framstegspartiet vil redusera innbyggjartilskotet, regionaltilskotet og Nord-Noreg-tilskotet. Dei vil på eitt år ta 800 mill. kr frå dei 210 kommunane som tapte på grunn av Rattsø-omlegginga. I dagens innstilling føreslår Framstegspartiet bl.a. å redusera tilskotet til skulefritidsordninga med 200 mill. kr, tilskotet til språklege minoritetar med 210 mill. kr og tilskotet til musikkskulane med 83 mill. kr. Så vil Framstegspartiet som alternativ innføra stykkprisfinansiering – eit beløp som følgjer kvar elev. Ja, det må jo tyda at dei avviser høvet til ein skulestruktur som er i pakt med geografien vår, det må tyda at dei avviser ei tilrettelegging av opplæringa som inneber ulike beløp til kvar elev, og det må tyda at dei avviser eit kommunalt engasjement for eit stimulerande og inkluderande oppvekst- og fritidsmiljø – det siste er noko som svært mange foreldre i dette landet i desse dagar bed om.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Jeg har som utgangspunkt at representanten Evje og jeg har det til felles at for å kunne være borgere i et samfunn må man også kunne besitte dannelse i betydningen kunnskap nok til å utfordre spesialistene til å snakke normalt til deg når de ellers har lyst til å snakke på spesialistspråk. Ut fra Venstres syn er også respekt for de verdier som ligger i kultur, en del av dannelsen. Det er en del av det som gir oss refleksjonsgrunnlag og evnen til å forstå andre mennesker. Her synes jeg Fremskrittspartiet er beundringsverdig klar. Når det gjelder det lokale kulturliv, sier man at «Så lenge musikk og kultur ikke ansees å være av avgjørende betydning for alle» osv., kan man kutte de millionene som representanten Løvik tok opp i en tidligere replikk. Ut fra Fremskrittspartiets logikk kan det i og for seg forstås, for man mener det ikke er en kjerneoppgave. Viktigere og mer interessant blir det når vi kommer til partiets behandling av Norges musikkhøgskole, som kuttes med 9 mill. kr, og enda hardere: statlige kunsthøgskoler som kuttes med 30 mill. kr. Da føler jeg at jeg må stille spørsmål til representanten Evje om Fremskrittspartiets dannelsesbegrep, altså det at vi som borgere kan opptre på en slik måte at vi kan møte andre, forstå deres opplevelser og verdsette dem. Hvor langt bærer det egentlig? Når man kjenner situasjonen for scenekunsthøgskolene, kjenner situasjonen for Kunst- og håndverkskolen, kjenner situasjonen for Kunstakademiet, føler jeg at man her i praksis sier at dette tilbud til norske borgere, som er helt avgjørende for at en skal kunne møte andre, verdsetter Fremskrittspartiet så mye at man kan kutte det med 30 mill. kr og med en liten unnskyldende passus, at man kan i grunnen dekke det opp ved gebyrstipendier i utlandet. Er dette i alvor Fremskrittspartiets syn på musikk og kultur i bredeste forstand, som her har kommet til uttrykk? Eller var det behovet for å finne noen penger i salderingen av budsjettet?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Det er helt riktig at jeg har vært statsråd, og jeg var faktisk kjent for å si at jeg har ingen penger, når jeg ikke hadde noen penger. Jeg pleide heller aldri å pakke inn det jeg stod for, når det var åpenbart for alle at det jeg stod for, kunne vært bedre. Og uten å kommentere det ytterligere så har den sittende statsråd gjennom sin argumentasjon i mange sammenhenger prestert å si at dette nesten er det beste budsjettet vi noen gang har hatt. Det er det med respekt å melde ikke, målt opp mot den praktiske hverdagssituasjonen. Så spør representanten Norvoll hvorfor jeg hadde engasjementet med denne bakgrunnen. Jo, jeg hadde engasjementet fordi Stortinget faktisk uttrykte det de gjorde om forskningsmeldingen. Det var et stortingsflertall som faktisk gjorde det helt klart overfor den regjering som da skulle sitte og styre, at man skulle styrke driftsbudsjettene ved grunnforskningsinstitusjonene som en del av forskningsopptrappingen i Norge. Det var en marsjordre fra Stortinget, og jeg skal ikke prøve å spekulere i hva som ville ha skjedd hvis regjeringen Bondevik ikke hadde blitt fjernet av alliansen mellom Arbeiderpartiet og Høyre. Jeg antar at dersom vi ikke hadde fulgt opp, hadde vi fått det på parlamentarisk vis så det hadde blitt ganske hett rundt ørene våre. Og jeg antar at Arbeiderpartiet ville vært ganske friske i kritikken også – med rimelighet. Så når den spilleregelen som lå i forskningsmeldingen, var lagt, var det skapt en plattform som skapte forventninger, og for en regjering – vil jeg si – forpliktelser. Når de forpliktelsene ikke oppfylles, blir det debatt, da blir det meningsbryting, og da må man finne seg i den kritikken som kommer. Så kan vi heller glede oss over at det var et sentrum som hadde forhandlingsstyrke og vilje nok, og en regjering som også tok imot det for å inngå det forliket som rettet opp situasjon på de viktigste punktene for universitetene, og som gjorde at vi kunne få et visst løft i norsk forskningssatsing framfor å gå den gale veien.