Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Dette har vært en krevende sak både for Stortinget og for Pensjonsstyret, men det er samtidig bra at Odelstinget i dag vedtar en ny lov for pensjonsordningen, som betyr at administrasjonen flyttes ut av Stortinget. Ekspertutvalget, som la fram sin rapport nå i januar, har foreslått en slik løsning. Rapporten er ingen hyggelig lesning. Det er mangt og mye som har vært galt i lang tid. Og det er mange som må dele ansvaret for at pensjonsordningen har fått leve sitt eget liv uten at noen har ryddet opp. Rapporten viser med tydelighet at Stortinget burde overlatt innvilgelse og utbetaling av stortingspensjonene til andre for lenge siden. Tiden etter at det ble offentlig kjent at Riksrevisjonen hadde undersøkt stortingspensjonene og funnet at flere hadde fått for mye pensjon, og at kontrollen var mangelfull, har vært krevende. Men det er likevel bra at dette skjedde. Hadde det ikke vært for Riksrevisjonen, ville neppe disse forholdene vært avdekket. At Presidentskapet besluttet å nedsette et ekspertutvalg for å gå grundig gjennom hele ordningen, var også bra og helt i tråd med det synet vi i Pensjonsstyret hadde. Det er på initiativ fra Pensjonsstyret selv Odelstinget nå beslutter å sette ut administrasjonen av denne ordningen. Vi anså det som helt nødvendig å gjøre dette på grunn av den mangel på legitimitet Stortinget og Pensjonsstyret har etter det som har skjedd det siste året. Jeg mener Stortinget ikke lenger har legitimitet i befolkningen hva gjelder egne pensjonsordninger. Det betyr at vi skal være aktsomme når vi senere denne våren skal vedta et nytt pensjonssystem for stortingsrepresentanter etter at Sigbjørn Johnsen-utvalget har lagt fram sin innstilling. Det nye systemet må sikre en trygg og god pensjon til dem som har vært folkevalgte på Stortinget. Samtidig kan det ikke være slik at ordningen oppfattes som for sjenerøs i opinionen. Et svært viktig prinsipp er brutt i denne saken, og det er maktfordelingsprinsippet. Det ligger til grunn for vår konstitusjon og skal hindre at makt samles i ett organ. Makt skal stanse makt. Dette prinsippet er satt ut av funksjon når det gjelder denne pensjonsordningen, og vi ser hvor galt det har gått. Stortinget kan ikke bryte et så viktig prinsipp, og vi må sikre oss at det ikke skjer på nytt. Hva kan så Stortinget lære av denne historien? Ekspertutvalgets rapport har vist at Stortingets administrasjon i liten grad er egnet til å fungere som et forvaltningsorgan à la Nav, skatteetaten eller KLP. De har verken kapasitet eller kompetanse til det. Det er heller ikke ønskelig å ha en tung pensjonsadministrasjon for å forvalte så få pensjoner. I tillegg har det vist seg at det er vanskelig for Stortinget og dets representanter å fatte enkeltvedtak om tidligere kolleger. Selv synes jeg det har vært en krevende og til dels ubehagelig side av det å sitte i Pensjonsstyret. Å få detaljinnblikk i tidligere kollegers økonomiske og sosiale situasjon oppleves ikke som greit. Dessuten vil jeg nevne at i framtidige saker bør også Stortinget følge alminnelige rettsstatsprinsipper, som det å ha rett til å anke eller klage på saksbehandlingen. Mye av den praksis som pensjonsordningen har fungert under, har blitt til på en lite betryggende måte. Det har vært muntlig saksbehandling, og regelverket har vært uklart. Loven har vært tvetydig, og man har fattet vedtak på grunnlag av tidligere saker. Dermed har det utviklet seg en praksis som bare har vært fulgt uten at det har blitt stilt spørsmål ved hvilken rett vi har hatt til å gi tidligere representanter pensjon. Dette gjelder f.eks. beregning av opptjeningstid for representanter som også har vært statsråd. Hvordan har det blitt beregnet? Vel, det har blitt sånn at statsrådtid teller med. Det er ikke mulig å finne en skriftlig kilde til en slik tolkning. Jeg vil advare mot å fortsette ordninger som «bare har blitt slik». Jeg er av den klare oppfatning at all praksis skal ha hjemmel i et regelverk som har blitt til på forsvarlig vis, dvs. med en grundig utredning før en lovtekst eller forskrift vedtas og gjøres gjeldende. Vi bør ikke gjenta den feilen at en praksis vokser fram uten at dette er forankret i en lov som har vært grundig og forsvarlig behandlet. Ekspertutvalget var i sin rapport kritisk til hvordan Stortinget har håndtert dette med hvorvidt statsrådstid skal telle med eller ikke. De hadde to anbefalinger i sin rapport knyttet til akkurat dette. Den ene var at Stortingets konstitusjonelle kontor burde utrede hva som skal telle som stortingstid for å kunne oppfylle 75-årsregelen. Det er uklart for meg om så har skjedd, siden dette ikke nevnes i innstillingen. Den andre anbefalingen var at Presidentskapet nedsetter en hurtigarbeidende lovkomité som skal utarbeide utførlige bestemmelser om 75-årsregelen. Det ser jeg heller ikke omtalt. Det vises til Johnsen-utvalgets innstilling, noe som er naturlig, siden dette utvalget skal anbefale en ny pensjonsordning for stortingsrepresentanter. Likevel antar jeg at Presidentskapet vil komme tilbake til dette med å sette ned en lovkomité. Johnsen-utvalget er et politikerutnevnt utvalg – det dreier seg ikke om en offentlig lovutredning. Forut for vedtaket om hvordan 75-årsregelen skal forstås, mener jeg det er behov for en juridisk utredning av spørsmålet. Utvalget viser selv til Johnsen-utvalget og til at de er klar over hva det arbeides med der. Men de mener like fullt at fordi dette ikke er et lovutvalg, og fordi det først og fremst hadde i oppdrag å tilpasse stortingspensjonen til den nye pensjonsmodellen i folketrygden, er behovet for en egen lovkomité fortsatt til stede. Jeg er enig i en slik vurdering og mener det vil være klokt av Presidentskapet å følge opp en slik anbefaling på et annet tidspunkt enn nå. Legitimiteten er så lav med tanke på alle sider av hvordan Stortinget har håndtert egen pensjonsordning, at vi bør gjøre alt som har med dette å gjøre, så grundig som overhodet mulig. Jeg har merket meg at Presidentskapet ønsker at ventelønnsordningen fortsatt skal administreres av Stortinget – ikke av Pensjonsstyret, men av Presidentskapet. Det finnes argumenter for at det gjøres slik, ikke minst dette at ordningen har karakter av arbeidsgiveransvar mer enn trygderettslige forhold. Samtidig er det neppe betryggende for offentligheten at disse avgjørelsene til en viss grad er basert på skjønn. Oppryddingen som fant sted i 2003, var bra, og vi som har sittet i styret i denne perioden, har hatt en langt lettere jobb enn våre forgjengere. Brørby-utvalget gjorde i så måte et godt arbeid. Like fullt hefter det en del prinsipielle problemer ved en slik ordning. Da tenker jeg først og fremst på at tidligere kolleger skal avgjøre tidligere stortingsrepresentanters framtidige økonomiske forhold. På den bakgrunn er jeg personlig i tvil om den valgte løsningen er god nok. KLP har en tidligpensjonsordning for avgåtte ordførere som de forvalter på vegne av kommunene. Denne ordningen kan man ikke helt sammenligne med, men det er mulig å tenke seg at man deler dagens ventelønnsordning inn i to ordninger – en etterutdanningsordning/kompetansestøtteordning og en tidligpensjonsordning for dem som nærmer seg pensjonsalder. Den sistnevnte ordningen kan lett regelstyres og settes bort til KLP eller SPK. En utdanningsstøtteordning vil være enklere å håndtere for Stortinget, som er en så spesiell institusjon. Denne saken har vist at Stortinget, mer eller mindre ubevisst, har utviklet en pensjonskultur med fravær av regelverk og kontroll. Man har manglet høy pensjonsfaglig kompetanse, og det har skortet på alminnelig rettssikkerhet. At Stortinget som landets lovgiver har latt dette skje over så mange år, er beklagelig. Mange må dele dette ansvaret, også de pensjonistene som har fått utbetalt for mye i pensjon. Stortinget er tjent med å vise ydmykhet med hensyn til hvordan man håndterer egen pensjon framover. Dagens vedtak er et stort og viktig skritt bort fra den praksis som har vært ført. Nå gjelder det å ta denne lærdommen med seg videre når vi i løpet av våren skal vedta en ny lov i etterkant av Sigbjørn Johnsen-utvalgets innstilling. Stortinget skal ha en god og forsvarlig pensjonsordning for tidligere stortingsrepresentanter, men Stortinget som politisk organ tåler ikke flere runder hvor opinionen sitter igjen med et inntrykk av at landets nasjonalforsamling hever seg over alminnelig rettssikkerhet og ikke forholder seg til maktfordelingsprinsippet.