Vera Lysklætt (Venstre), 2008-12-10:
Riksrevisjonen og Norsk institutt for by- og regionforskning har påvist at mange av dem som trenger det mest, faller utenom ordninger for bostøtte, startlån og boligtilskudd. Reglene for bostøtte, startlån og boligtilskudd i Husbanken er for kompliserte, for lite målrettede og for dårlig samordnet. Ett eksempel er at mange tjener for lite eller har for mye gjeld til å få startlån, men tjener for mye til å få bostøtte. Å ha et sted å bo er grunnleggende for å kunne fungere i dagens samfunn, og bolig er ett av fundamentene i den norske velferdspolitikken. De vanskeligstilte på boligmarkedet er personer som er avhengig av hjelp og støtte for å etablere seg i og beholde en egnet bolig. Dette er en sammensatt gruppe som omfatter både personer med behov for tett oppfølging for å klare å bo, og personer som hovedsakelig har økonomiske problemer når det gjelder boligmarkedet. Det vil alltid være slik at noen fra tid til annen havner i situasjoner preget av dårlig inntektsevne og i fattigdom. Samfunnets håndtering av fattigdom hviler på hvordan man skal komme tilbake til en rimelig inntektssituasjon. Særlig for dem som har hatt problemer i en tidlig fase av livet, vil det være avgjørende å ha en egen bolig under mest mulig stabile forhold. Mange rusmiddelmisbrukere har etter opphold på avrusningsinstitusjon eller soning problemer med å skaffe seg bolig i rusfrie miljøer. Uten fast adresse er det svært vanskelig å skaffe seg arbeid og komme seg videre i livet. For å få startlån er det avgjørende at man har betjeningsevne, noe svært mange vanskeligstilte ikke har. 70 pst. av alle avslag på søknad om startlån skyldes manglende betalingsevne. Hvilke inntekter kommunen legger til grunn når de vurderer betjeningsevnen, blir derfor veldig sentralt for store grupper av vanskeligstilte. Det er store forskjeller i hva som regnes inn i beregningsgrunnlaget. I tillegg går det fram av NIBRs undersøkelse at mange startlån ikke blir realisert fordi personer som har fått tildelt startlån, ikke er i stand til å finne seg en egnet bolig, og at lånet derfor ikke blir utbetalt. Vi er derfor spesielt opptatt av at det gjøres endringer i ordningen med startlån, samtidig med en endring og utvidelse av bostøtten. NIBR peker i sin rapport på at det å utvide nedbetalingstiden fra 20 til 30 år, kombinert med endringer i bostøtten, vil kunne være et effektivt virkemiddel for å hjelpe flere til egen bolig. Det er gledelig at et stort flertall i komiteen stiller seg bak vårt forslag, og at statsråden i forbindelse med debatten om Dokument nr. 8:100 for 2007–2008, om å forebygge antallet unge gjeldsslaver, sa at hun ønsker å vurdere dette. Det må videre foretas en oppfølging av kommunene, slik at det blir en mest mulig lik praksis for hvilke inntekter som legges til grunn for tildeling og betjening av startlån. I tillegg må startlånet gjøres mer kjent. Som statsråden selv sier, er «startlån en godt bevart hemmelighet» for altfor mange. Vi tror derfor at konkurranse om forvaltning av startlånet kan bidra til at flere får tilgang til det. Om ikke annet kan vi, slik som vi foreslår, starte med et avgrenset forsøk, der to boligbyggelag og kommunen får konkurrere. Vi hører dessverre altfor ofte at det tar tid og virker byråkratisk for dem som søker om startlån i sin kommune. Når det virker mer avskrekkende enn tiltrekkende å få hjelp, må vi se på hvordan vi møter dem som har behov for støtte. Flere kommuner må dessuten utarbeide en boligsosial handlingsplan, og tilgangen på rimelige boliger må økes. De siste årene er det bygd og omsatt et stort antall små og mellomstore leiligheter innenfor borettslagsmodellen. Ofte har disse blitt omtalt som lavinnskuddsboliger, mens de i realiteten er boliger med svært høye utgifter over tid. Vi ser derfor et behov for å få fram flere modeller for rimelige boliger rettet mot personer med lav betjeningsevne eller nedsatt boevne, der staten og kommunene er med på å ta en litt større del av kaka og ser nytten av en stabil bosituasjon som et forebyggende tiltak i seg selv. Når det gjelder en norsk modell for «hjemkjøp», ønsker ikke vi en blåkopi av den engelske modellen. Vi etterlyser flere alternativer til såkalte lavinnskuddsboliger, som dessverre for mange er blitt til en bolig med en gjeldsgrad som de over tid ikke kan betjene. Da har vi gjort både dem og oss en bjørnetjeneste. Jeg tar herved på vegne av Venstre opp det forslaget som er inntatt i innstillingen.