trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Jeg vil starte med å rose representantene for veldig gode og gjennomarbeidete forslag på et svært viktig felt. Jeg vil også fra denne talerstolen si at SV kommer til å støtte alle forslagene, og vi ønsker dem velkommen. I SV er vi uendelig stolte av det arbeidet som gjøres på krisesentrene over det ganske land. Vi er imponert over den innsatsen som ligger bak oppbyggingen av krisesentrene, der i stor grad frivillige krefter og kvinnebevegelsen har tatt på seg oppgaven med å sikre voldsutsatte beskyttelse. Ikke minst er jeg glad for det brede og samlete kompetansemiljøet som finnes i Norge på feltet vold i nære relasjoner. Vold i nære relasjoner er et stort samfunnsproblem som kan ramme oss alle, og som rammer kvinner spesielt. Når volden rammer kvinner, rammer den også i stor grad barn. Fordi vold er et så stort samfunnsproblem, og fordi mennesker skal ha rett til et liv i frihet uten vold og med beskyttelse mot å bli utsatt for vold, lovfester vi retten til et krisesentertilbud. Det er jeg også veldig glad for. Representantforslagene vi behandler i dag, peker på helt nødvendige skritt for målrettet innsats, særlig mot barn, for å heve kvaliteten på tilbudet som krisesentrene i dag gir. Vi ser fram til at regjeringen kommer til Stortinget med svar på utfordringene som ligger i NOVA-rapporten, men vi ser ingen grunn til å vente med handling – dette fordi vi mener at arbeidet må settes i gang, kunnskapen ligger der, og arbeidet bør settes i gang nå. Det er ikke noe nytt at mange krisesentre ikke er godt nok tilrettelagt for mennesker med nedsatt funksjonsevne – eller for den saks skyld for tilleggsproblematikk. Det er ikke noe nytt at barn er på krisesenter, og at et gjennomgående barneperspektiv og kompetanse er nødvendig for å ivareta barn på en god nok måte i en så vanskelig og krevende livssituasjon. Det er ikke noe nytt at mange kommuner mangler handlingsplaner mot vold i nære relasjoner. Det er alvorlig, for alle lever i en kommune, men ikke alle kommuner er seg sitt ansvar bevisst ved å erkjenne at vold er et problem også i deres eget lokalsamfunn. Ikke alle kommuner er seg sitt ansvar bevisst med hensyn til at koordinert, forebyggende og målrettet innsats kan både bedre en barndom, gi voldsutsatte trygghet og faktisk også redde liv. Derfor vil jeg avslutte med nok en gang å takke for helt nødvendige, viktige og grundig gjennomarbeidete forslag. Jeg håper at de får flertall, slik at man kan komme videre med å trygge voldsutsatte mennesker i vårt land og ikke minst heve kvaliteten på det viktige og gode arbeidet som gjøres i dag.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Statsråden la i sitt innlegg stor vekt på kommunal frihet. I dette spørsmålet kan kommunenes frihet stilles opp mot den enkeltes frihet til et liv uten vold og med beskyttelse. Mitt spørsmål er: Hvis statsråden ikke ønsker å pålegge kommunene å utarbeide kommunale handlingsplaner på feltet, hvordan vil da statsråden sikre at kommunene faktisk jobber mot vold i nære relasjoner, når det gjelder både kompetanseheving, forebygging og ivaretakelse av voldsutsatte?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Jeg takker for svaret. Da Amnesty International for noen år siden jobbet med en kampanje mot vold i nære relasjoner, var det oppsiktsvekkende hvor mange kommuner som ikke svarte på om de hadde et tilbud til sin befolkning. Det var faktisk også kommuner som påsto at dette ikke var et problem i deres lokalsamfunn. Da blir jeg urolig når statsråden peker tilbake på tiltak som er iverksatt, og lover vi har fått innført, og ikke framover på nye tiltak eller ny aktivitet som skal komme. Derfor lurer jeg på: Hvordan skal statsråden konkret sørge for at kommunene erkjenner problematikken og griper fatt i den i sine lokalsamfunn, slik at de som er voldsutsatt, kan få et tryggere liv?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Unger representerer 20 pst. av befolkningen og 100 pst. av framtida. Derfor er forebygging og satsing på den voksende folkehelsa i små kropper avgjørende. SV har i lang tid kjempet for skolemat, frukt og grønt. Vi vet at læring og ernæring henger i hop, og vi vet at folkehelse og klassebakgrunn også henger i hop. Å sørge for at unger har mat i magen gjennom skoledagen, er viktig for å bekjempe forskjeller. Ikke alle har matpakkesmørende foreldre, og det har nok gjort sterkt inntrykk på mange å høre om den svenske fotballspilleren Zlatan Ibrahimovic som beskriver hvordan maten han fikk i løpet av skoledagen, var avgjørende for at han faktisk berget seg i oppveksten. De fleste blir ikke fotballstjerner med en slik bakgrunn. Dagens regjering ga like mye til taxfree-ordningen som de tok fra frukt og grønt i skolen. Det å fjerne og stjele eplebiter fra unger for å gi billig calvados til de rikeste, er en politikk for økte forskjeller og ikke bedre folkehelse. Universelle ordninger er treffsikkert nettopp fordi de rettes mot alle, nettopp fordi de rettes mot det brede lag av befolkningen. Men det er ikke bare hva vi får i oss, som avgjør hva vi har i oss. Psykisk helse er en utfordring som vi kan enes om. Tilgjengelige helsesøstre og trygge voksne som tør å se barn, og som tør å ta barn på alvor, er en avgjørende og viktig del av folkehelsearbeidet. Det er dyrere å reparere enn å forebygge, og det vil alltid være de minste blant oss som ikke blir sett, som vil betale den største prisen. Det å styrke folkehelsa må også skje ved å redusere fattigdom og forskjeller, det må skje gjennom en bred innsats, gjennom forebygging og målrettede tiltak, men også ved å øke inntekten til de foreldrene som faktisk har de laveste ytelsene. Det er ikke tilbøyeligheten til å gå på sosialhjelp eller trygd som går i arv, men de bakenforliggende årsakene, og da må vi våge å investere og satse på sosialt arbeid, på forebygging og på tidlig innsats sånn at de mønstrene som trengs å brytes, blir brutt, og mennesker kan strekke seg i sin fulle lengde – om ikke nå, så i neste generasjon.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Både barn som er utsette for vald, og barn som er vitne til vald, er på krisesentera våre. Me har lenge vore einige politisk om at det at barn er utsette for vald, og det at barn er vitne til vald er likestilt, akkurat som representanten frå Høgre understreka i innlegget sitt. I Stortinget den 10. juni sa justisministeren i debatten om differensiering av tidsfristar for avhøyr på barnehus at ein må skilje mellom barn som er utsette for vald, og barn som er vitne til vald. Dette bekymrar meg òg i debatten om krisesenter, for dette heng ikkje saman med det me veit om skadeverknadene som desse ungane har vore utsette for. Derfor vil eg spørje barneministeren om ho er einig med Arbeidarpartiet i at ein må leggje forsking og høgsterettsdommen som representanten Tønder viste til i innlegget sitt, til grunn, og at ein ikkje skil mellom barn som er vitne til vald, og barn som er utsette for vald. Eller er barneministeren einig med justisministeren i at det går eit skilje her?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Eg er veldig glad for det svaret – veldig glad for det svaret som barneministeren no gjev. Det understrekar det eg håpa, at me i alle fall er einige om at barn som er vitne til vald, tek like stor skade som barn som er utsette for vald. Det var viktig for meg å få eit svar på, for justisministeren skapte stor forvirring om det førre veka. Det neste eg vil spørje om, gjeld dei lokale handlingsplanane. Eg trur me er einige om at det er positivt at kommunane har lokale handlingsplanar. Eg skulle berre ynskje at me kunne seie at kommunane skulle utarbeide dei, og då høyrer eg statsråden seie i innlegget sitt at det kan vere positivt med slike lokale handlingsplanar. Kan statsråden gje meg eit eksempel på når det ikkje vil vere lurt for ein kommune å ha ein lokal handlingsplan mot vald i nære relasjonar?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Eg takkar òg for det svaret. Me er nok ueinige her. Eg meiner at det er enkelte ting i samfunnet som er viktigare enn andre, og er det éi oppgåve som eg meiner at ein burde påleggje kommunane, er det å utarbeide akkurat desse planane. Me ser dessverre at oppfordringar er det mange kommunar som tek, men ikkje alle. Det siste spørsmålet eg har, går på forslaget vårt om behovet for barnefagleg kompetanse. Her vil eg fylgje opp innlegget til representanten Sonja Mandt, for eg lurer på korleis ei forskrift som seier at det bør vere ein hovudregel at me har barnefagleg kompetanse i krisesentera, kan vere rigid så lenge ein har eit unntak frå det. Kan statsråden forklare kva som eventuelt vil vere rigid med at det er ein hovudregel som seier at det bør vere tilsette med barnefagleg kompetanse på krisesenter?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Eg vil starte med å takke saksordførar Bekkevold for eit godt innlegg og god behandling av saka. Eg er veldig glad for at me er einige om at dette er viktige forslag, og at dette er riktige tiltak. Så skulle me sjølvsagt ynskt at fleire hadde støtta oss i å gjere det me føreslår, men me ser fram til at statsråden skal kome tilbake til Stortinget på eit seinare tidspunkt. Vald i nære relasjonar er ikkje berre eit samfunnsproblem, det er grov kriminalitet. Derfor arbeider Arbeidarpartiet på tvers av komiteane med dette temaet – eg frå justiskomiteen, Sonja Mandt frå familie- og kulturkomiteen og andre frå relevante komitear. Eg er litt bekymra over koordineringa mellom barneministeren og justisministeren når eg høyrer svaret som eg får frå statsråden på ein replikk, som er eit veldig godt svar når det gjeld korleis me ser på barn som er utsette for vald. Her meiner eg at barneministeren må ta ein alvorsprat med justisministeren, for dei statsrådane må snakke det same språket. Eg er veldig glad for at representanten Mette Tønder understreka det same i sitt innlegg, at barn som er utsette for vald, blir likestilte med barn som er vitne til vald. Så har me slått det fast. Styrking av krisesentertilbodet er veldig viktig. Eg er veldig oppteken av å framsnakke krisesenteret i Telemark litt. Me har eit veldig godt krisesenter i Telemark. Dei har eit nytt, flott bygg og har ein god vertskommunemodell, der kommunane i Telemark er med og bidreg. For det som er viktig å hugse på, er at det er ikkje berre den kommunen som har krisesenteret, som har ansvaret for krisesentertilbodet, det har alle kommunane. No ser me at krisesenteret i Telemark går med overskot, som gjer at dei kanskje sjølve ynskjer å setje i verk ein eller to overgangsbustader. Det var dagens reklame for krisesenteret i Telemark! Til dei lokale handlingsplanane: Det er vel ingen tvil om at det er noko Arbeidarpartiet er veldig oppteke av. Eg meiner at det å ha slike lokale handlingsplanar er noko av det beste ein kan gjere førebyggjande. Det er viktig med familievern, men mykje skulle kanskje ha skjedd før ein måtte oppsøkje familievernkontoret. Eg har sett i kommunar som Skien, eller min heimkommune, Tokke, som har sett i gang arbeidet med lokale handlingsplanar, at ein samlar etatane på den måten. Ein bevisstgjer ordføraren og lokalpolitikarane i mykje større grad enn når ein ikkje har slike planar. Så veit me alle at det hjelper ikkje med planar dersom dei ikkje blir følgde opp. Men eg skulle berre så inderleg ynskje at om det var ein ting me kunne bli einige om i dag, var det at alle politiske parti gjekk inn i kommunevalkampen og sa: Dersom me får ordføraren, skal iallfall me sørgje for at det blir ein lokal handlingsplan i denne kommunen – så lenge ikkje statsråden er villig til å seie at det skal vere eit krav til alle kommunar.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-16:
Jeg er glad for forslaget fra Arbeiderpartiet. Det hadde blitt merkelig hvis vi skulle stenge lokalradioene i byene før vi stenger de store stasjonene, så det støtter vi også. SV har snudd i denne saken, eller de ønsker i hvert fall flere opplysninger, som de hadde hatt muligheten til å skaffe seg fram til i dag. Det er ikke noen tvil om at et av kravene – som også kulturministeren sier – er ikke DAB-lytting, men det er digital lytting. NRK sa på høringen i denne saken at skal vi lykkes, så må vi stenge FM-nettet, og vi må få flere over på digital lytting. Det var klare ord fra NRK. Fremskrittspartiet ønsker seg også digitalisering. Vi har tro på dette internettet som mange har vært skeptiske til før. Jeg er en digital lytter, jeg er en DAB-lytter, jeg er en FM-lytter, og disse lyttingene er avhengig av hvor jeg er, og når jeg gjør det. Det Fremskrittspartiet har kjempet for i fem-seks år, er at vi ikke skal stenge FM-nettet, en sak som vi nå har forstått at vi har tapt. Men vi skuler med glede over til Sverige, vi skuler med glede over til Danmark, og vi ser at de velger ikke å gjøre det samme. Vi får håpe noen svensker og noen dansker kjøper seg biler med DAB så de, når de kommer og besøker landet, har mulighet til å lytte på disse gode radiokanalene vi har i Norge. Det er stilt en del spørsmål i denne saken, og vi har fått en del henvendelser om svar som ikke har vært helt klare, og som heller ikke har blitt besvart i salen her i dag. Hvorfor skal lokalradioer i storbyene stenges før lokalradioene i resten av landet? Det betyr jo at vi som bor i storbyene, får et dårligere lokalradiotilbud. Så er det også andre spørsmål som er stilt: Hvorfor skal Stortinget kunne beskytte de store mot konkurranse? De store er antageligvis NRK og P4. Og: Hvorfor mener Stortinget at alle konsesjonærer som eier og drifter sine FM-anlegg uten kostnader for det offentlige, ikke må få lov til å kunne fortsette på FM-nettet? Ja, disse spørsmålene er stilt. SV hadde mange nye spørsmål – ikke noe nytt. For oss som har vært med i debatten i fire-fem år nå, er det ikke noe nytt som kommer fra SV i denne saken. Når denne saken ble debattert i forrige periode, var alle de temaene som SV har tatt opp nå, en del av temaene i debatten.
Svein Harberg (Høyre), 2015-06-16:
Jeg har bare noen kommentarer, bl.a. fordi jeg ikke rakk å kommentere SVs forslag i mitt første innlegg. Jeg synes for øvrig Bård Vegar Solhjell hadde et godt innlegg og fortalte om sine betenkninger – ikke ulikt mange av oss andre. Realiteten er jo at det som skjer nå, er ikke at noen mister noe, men det flyttes. Det er veldig godt å høre at de som rammes av dette umiddelbare FM-forbudet i 2017, er på plass på nye plattformer, slik at de også er tilgjengelige der. Når det gjelder forslag nr. 3, fra SV, er det slik at statsråden har presisert at de har fått lov å være med på en så grundig og systematisk gjennomgang og ser at det er reelle tall, og at det er riktige opplysninger. Det har vi tillit til, derfor støtter vi ikke det forslaget. Når det gjelder forslag nr. 4, fra SV; så skjønner jeg interessen for å se hvordan utviklingen er, om det er DAB eller andre digitale løsninger. Det har derimot ingenting med stengingen av FM å gjøre, og derfor synes ikke vi det er relevant her, men det er et veldig relevant spørsmål for de nærradioene som nå skal gjøre endringer. Jeg har sagt det før og sier det gjerne igjen: Jeg vil tro at for mange av dem er det naturlig å tenke på om de skal gå til nettløsninger istedenfor til DAB. Men vi har altså både med offentlig støtte gjennom NRK og andre aktører brukt store penger på å bygge ut DAB-nettet på bakgrunn av et vedtak i Stortinget. Det må vi også respektere. DAB-nettet er etablert, det er brukt store penger på å få det på plass, og nå er det det som blir plattformen inntil vi ser hvordan det utvikler seg framover. Da er spørsmålet fra SV relevant. Akkurat i denne saken synes vi ikke det hører hjemme, men det blir spennende å følge det i tiden framover.
Svein Harberg (Høyre), 2015-06-16:
I vår digitale verden er det hjelp å få, og derfor er jeg veldig glad for at jeg kan gi et svar til Solhjell. 39 pst. av de daglige radiolytterne hører via DAB i dag, 18 pst. via Internett og 11 pst. via digital-tv. Er en kjapp i hodet, finner en ut at det er 56 pst., men det er nok noen som er på flere plattformer her. Det viser altså at DAB er i god vekst.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Eg stilte ikkje i mitt innlegg spørsmål ved om kriteria, som dei er definerte, er nådde, for det er det liten tvil om, men eg problematiserte eit par av kriteria. Det er forskjell på ei landsdekning på 90 pst. og ei befolkningsdekning på 90 pst. – ein kan risikere område der det i dag er FM-dekning der ein ikkje treng DAB-dekning med den definisjonen. Men viktigare: Digitale plattformer – definisjonen som vi har nådd 50 pst. på – er langt breiare enn DAB-radio og inkluderer ei rekkje andre måtar ein kan lytte på radio på. Nokre av dei trur eg er ganske vanlege blant folk. Så lat meg stille spørsmål til statsråden: Har departementet ei kvalifisert oppfatning av kor stor del av befolkninga som lyttar på DAB-radio heilt spesifikt?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Eg er klar over det, for det står i meldinga, og eg er klar over kriteriet, for det var eg med på å setje. Men det var ikkje det eg spurde om. Det eg problematiserte, som ein kan seie at det òg opphavleg var grunn til å problematisere, var at det kravet vi sette, var digitale plattformer generelt, og DAB-radio er ei spesifikk digital plattform, ei veldig vanleg ei, men eg har inntrykk av at å lytte på iPad-en og telefonen òg er veldig vanlig. Eg meiner det er litt interessant å vite meir spesifikt kor vanleg det er, og derfor spurde eg – eg veit ikkje om statsråden skjønte spørsmålet – om ein har ei kvalifisert oppfatning, om ein har tal som viser det. For eit av forslaga vi har fremja, er rett og slett å finne ut dette – det vil vere nyttig informasjon, vil eg seie, for alle aktørar og for samfunnet å få fram. Så igjen spør eg: Har Kulturdepartementet den typen informasjon i dag, og viss ikkje, kunne ein ikkje gjere ein jobb for å få det fram, rett og slett?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Eg synest representanten Harberg heldt to reflekterte og gode innlegg sjølv. Til sånn han avslutta sitt fyrste innlegg: Ein kan aldri vite, men eg vil tru at det er svært god sjanse for at det er det som er biletet, at det vi diskuterer no, er ein slags overgangsteknologi, som neppe kjem til å vere den dominerande på lang sikt. Vi diskuterer eigentleg ikkje om vi skal digitalisere radioen eller om DAB skal kome – storparten av dei investeringane er gjort, og det skjer. Men vi har kome i den situasjonen at i motsetning til mange andre teknologisprang, så har det ikkje vore den heilt store interessa for det, verken der ute i andre land eller her, og no skal vi då kanskje vedta å stenge ned FM-nettet for å få det til å skje, fordi det vil vere veldig bra for nokon aktørar. Det finst det gode argument for, og så finst det – kva skal eg seie – gode argument mot òg, som eg synest er verdt å ha med seg. For min del har eg ikkje snudd, men eg er sterkt i tvil om det er ei klok avgjerd «in the end». Det er derfor vi har fremja to forslag. Det eine er eit forslag om at vi grundig går gjennom det ein gong til. Det kan eg forstå, med dei standpunkta dei fleste partia har, at ein stemmer imot. Når det gjeld det andre, om DAB, så oppfattar eg at representanten Harberg skjønte poenget heilt. Eg er litt usikker på om statsråden skjønte det, for eg har skjønt at det ikkje er det som ligg i kriteria. Kriteria er digitale plattformar, ingen er i tvil om det, men å vite kor mange som faktisk høyrer på DAB, må jo ha relevans for absolutt alle aktørar i den marknaden her. Om ein no vel å stemme imot det, får eg respektere det. Men det må jo vere av offentleg interesse og interesse for departementet å ha kunnskapen, så viss ein ikkje i det materialet ein har, eingong har den bakgrunnskunnskapen, så vil eg iallfall sterkt oppmode om å skaffe seg den, ikkje minst fordi det for mange vil vere viktig å vite på både kort og lang sikt kor ein skal utvikle dei store, tunge satsingane på radiotilbod framover.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Regjeringstru som eg er, stolar eg meir på opplysningar frå departementet enn frå Internett – enno i vår tid. Men det eg teikna meg for, var eigentleg statsrådens kommentar om at vi kanskje skal lytte meir på marknadsaktørane enn på politikarane. Det er «my point exactly». Kven er marknadsaktørane her? Det er jo forbrukarane. Det er dei som er drivarane når det gjeld forbrukarteknologi, det er dei som er marknaden. Det som skjer i Noreg og i mange land, er at det har vist seg at dei ikkje omfamnar denne nye teknologien i same farten som vi ønskte. Derfor har vi politikarar vedteke ei stenging, lagt rammevilkår som dei store aktørane ønskte, og lagt eit løp som dei har stolt på. Dermed har radioaktørane gått over på det, mens forbrukarane har hengt litt igjen. Så dette er ei politisk styrt avvikling, som har gode argument, og ikkje ei marknads- og forbrukardriven utvikling. Det er jo det som gjev ein grunn til å vere lite grann betenkt. Elles håpar eg at det går så bra som representantane Grande og Harberg og andre her synest å stole på.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Det var veldig klare kriterier som ble satt da denne meldingen ble vedtatt i Stortinget sist, og vi har altså fått mulighet til å gå igjennom de kriteriene for å se om de faktisk er nådd, og det er de. Det var fem klare kriterier som var satt. Det var et absolutt kriterium, nr. 1 og nr. 2, om befolkningsdekning. Det er innfridd. Kriteriet om befolkningsdekningen innebærer at NRK må nå like mange på DAB som P1 i dag gjør på FM. Så må DAB-nettet for kommersiell riksradio nå minst 90 pst. av befolkningen. Dette tilsvarer dekningskravet i Radio Norges FM-konsesjon. Befolkningsdekningen er basert på husstandsdekning. Men det er ikke bare avdekning, slik det kanskje ble indikert her tidligere; det er husstandsdekning, og det er også FM-nettet i dag basert på. DAB-dekning er sammenlignet med mottak av FM i stereo. Det er derfor mulig at det for enkelte lyttere – som har mottatt svake FM-signaler som kun har gitt mulighet til mottak i mono etter slukkingen – har blitt litt støy.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Vi har hatt en veldig grundig debatt om dette i regjeringen, og regjeringen står selvfølgelig fullt ut bak denne meldingen som er framlagt. Men det er jo ingen hemmelighet at Fremskrittspartiet var imot denne meldingen da den ble behandlet i Stortinget i sin tid, og de har også i innstillingen gitt uttrykk for at de er imot. Men det er ikke noe å legge skjul på at regjeringen står helhjertet bak – det skulle bare mangle! Men jeg registrerer at det er andre som også var for dette da det var oppe til behandling i 2011, bl.a. som sagt SV, som satt i regjering den gangen, som nå altså har betenkninger. Så det kan skje at folk endrer synspunkt. Jeg har også registrert at Arbeiderpartiet i ulike politiske spørsmål har endret synspunkt når de kommer i opposisjon, etter å ha vært i posisjon.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Jeg har ikke registrert at det foreligger noe forslag som skulle være avvikende fra det som regjeringen her har foreslått. Regjeringen har fremmet en melding, og den er jeg veldig stolt av. Og jeg er glad for at det er et bredt flertall i Stortinget, et enstemmig storting – eller alle i komiteen – som står bak den, med unntak av SV, som har fremmet et eget forslag.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Nei, jeg er ikke bekymret for det. Jeg mener dette er en god anvendelse av de midlene, og jeg tror det er tilstrekkelig. Det vil jo selvfølgelig også gå over flere år, til denne slukkingen har funnet sted, endelig – det er en overgangsordning på fem år som er lagt til grunn her. Så er selvfølgelig dette et budsjettspørsmål, som man også må komme tilbake igjen med. Jeg er glad for at vi har en samarbeidsavtale med Kristelig Folkeparti og Venstre, så vi skal nok klare å finne en løsning på disse utfordringene i tiden framover.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Nå er det det som var kravet som ble satt, noe jeg antar at SV er godt kjent med, i og med at de var i regjering da dette ble satt. At minst halvparten av radiolytterne daglig må høre helt eller delvis med digital radioplattform, er altså det som er kravet, og kravet må være oppfylt per 1. januar 2015. For å kunne måle dette har TNS Gallup foretatt undersøkelser av radiolyttingen i desember 2014 og 2015, som et grunnlag for de funnene som vi har basert oss på når vi har fått informasjon om at kravet faktisk er innfridd. Det har jo vært en nøytral instans som har vurdert dette, og ikke det politiske Kulturdepartementet. Og så har jo det positive vært at trenden har snudd – i Norge er det faktisk flere og flere som lytter på radio. Trenden har snudd i løpet av de siste 20 årene. Det skyldes antageligvis at tilbudet er blitt mye bedre, det er blitt mange flere som produserer …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Det er sikkert mange ting man kunne ha funnet ytterligere svar på, men Stortinget vedtok altså i sin tid veldig klare kriterier som skulle være innfridd. De kriteriene har man fått innfridd, og det er det som er bakgrunnen for at vi har foreslått at det kunne foretas slukking allerede i 2017, og at vi ikke skulle vente til 2019. Det minner meg om at da en i vedtaket i Stortinget sa vilkårene måtte være innfridd, var dette en forutsetning for at slukkingsvedtaket skulle foretas i 2017 – eller om en skulle vente til 2019. Og så minner jeg igjen om at det er en positiv trend i Norge – enda flere av oss lytter på radio. Det er positivt. I dag er det altså 200 000 flere som lytter på P1+ enn det det var tidligere. Det er et positivt signal om at det er flere og flere som også er interessert i å lytte på radio. Men kriteriene er innfridd, og det er det som ligger til grunn for vårt vedtak.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Jeg takker for en god debatt. Jeg har bare lyst til å kommentere et par ting mot slutten her. Jeg har registrert at noen av de kanskje mest kritiske motstanderne av DAB-teknologien i lokalradiosektoren allerede sender på DAB, og at det er tilnærmet en samlet lokalradiosektor som viser stort engasjement for gode tilgangskriterier for DAB-nettet for nettopp å få på plass en støtteordning også for digitalisering av lokalradio i distriktene. Det er vanskelig å spå om framtiden, men nesten alle aktørene i radiomarkedet synes åpenbart det er svært viktig å være til stede på DAB. Så mener jeg at det gir veldig sterke indikasjoner på at satsing på DAB-teknologien har noe for seg. Da er det kanskje bedre å stole på markedsaktørene enn på politikerne og byråkratene, tenker jeg. Jeg har bare lyst til også å knytte en kommentar til det som har vært oppe med hensyn til TNS Gallup, og de tallene som det vises til. Jeg mener den problemstillingen og det spørsmålet som blir stilt, ikke er så veldig relevant. Nå husker ikke jeg alle de tallene i detalj, men jeg mener at DAB er den klart viktigste plattformen, som flest lytter via. Så tror jeg også det er viktig at det er satt veldig mange kriterier. Vi har utrolig mange tall som kan dokumentere hvor mange som i dag lytter i bil, og hvor mange som lytter hjemme. Blant annet utgjør lytting i bil 23 pst. av den samlede radiolyttingen, mens 77 pst. av lyttingen foregår hjemme. 20 pst. av bilparken i dag er f.eks. digital – av totalt 2,6 millioner biler. Det betyr jo at det vil være veldig mange biler som må konvertere til dette innen 2017. Så er det også sånn at de 20 mest solgte bilmodellene har DAB som standard- eller tilleggsutstyr, for å nevne noe. Det er masse informasjon som vi kan ta fram og videreformidle, men jeg mener at de hovedkriteriene som Stortinget den gangen satt, og som er klart innfridd, er det som må være målet. Det er tross alt veldig mange av de kommersielle aktørene – viktige kommersielle aktører, også NRK – som har investert utrolig mye i dette fordi de trodde på politikerne. De kriteriene som ble satt, er innfridd, og da mener jeg det er grunnlag for at man også konkluderer slik et stort flertall i Stortinget i dag gjør.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-06-16:
Som jeg sa i mitt hovedinnlegg i dag, er Norge er først i verden som gjennomfører slukking, men det er jo ikke sånn at vi er alene i verden om faktisk å være opptatt av denne problematikken, eller om å satse på digitalradio og DAB. I land som Sverige, Danmark, Storbritannia, Frankrike, Tyskland, Nederland, Polen og Spania – og vi kan fortsette – satses det nå på DAB, mens det i Storbritannia, Sverige og Danmark også arbeides med planer for slukking av FM-nettet. Så det er faktisk sånn at det er andre, bl.a. våre naboland, som satser på DAB, og som også jobber med konkrete planer for slukking.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2015-06-16:
Jeg synes vi har en god debatt om hvordan spesialisthelsetjenesten skal organiseres, men det må ikke skapes et inntrykk fra talerstolen av at innbyggerne i kommunene ikke har noe annet alternativ enn sykehussenger. Veldig mange vil få utført spesialisthelsetjenester på sykehus og i Tromsø – heldigvis. Men det vi diskuterer her, er nettopp hvordan man skal utforme dette tilbudet framover, og vi har på en måte landet på å diskutere et brev og hvordan man skal fortolke det. Jeg må si at jeg synes at ministeren, som er eier, har vært særdeles tydelig på at man skal sette seg ned og finne en god modell for hvordan man skal utvikle dette tilbudet videre – også innenfor rammen av det nye som har skjedd med samhandlingsreformen, at vi da får disse øyeblikkelig hjelp-sengene. Jeg synes det er bra at vi har sikret finansieringen i 2016. Det gir også noe tid og rom til å utvikle dette tilbudet videre. Helsetilbud er ikke statisk. Det kan jeg si, som også kommer fra en region med lange avstander. Blant annet med Hallingdal Sjukestugu tok det ganske lang tid før kommunene klarte å samrå seg, også med helseforetaket, på hvordan man best skulle utvikle disse tjenestene. Det er også stadig dialog om hvordan man kan finne den beste samhandlingen, og det er kanskje det vi dypest sett diskuterer her: Hvor detaljert skal Stortinget gå inn og styre denne type dialoger? Og det er nettopp derfor vi ikke går inn på mindretallets forslag, fordi det ikke åpner for en dialog; det er en stadfesting av at det er kommunene som skal sette premissene for hvordan pengene til helseforetaket skal brukes. Det mener jeg man må sette seg ned sammen og diskutere og finne gode løsninger for lokalt, og det kan være at de løsningene vi finner i dag, er helt annerledes om fem år. Det må det åpnes for.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Det er bra at statsråden bekrefter at det ikke er planlagt noen stopp i de prosessene som går rundt OUS, for det er nettopp disse prosessene som skal kunne gi oss de alternativene som skal ligge til grunn for beslutninga som tas. Mye må ligge på bordet til helseforetaket og til Oslo kommune, bl.a., for å gi de lokalfunksjonene som trengs. Jeg må likevel spørre – statsråden var inne på det – om han kan utdype hvordan han, innenfor rammene av helseforetaksloven, kan følge opp de mange utfordringene og parallelle prosessene i denne saken, knyttet til både behovene for lokalsykehus og behovene i helseregionen og for øvrig knyttet til de landsfunksjonene som dette sykehuset skal ha.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Vi foreslår at helseforetaket viderefører satsinga på sykestuene, slik de heldigvis har meldt, og at det skal kunne skje med utgangspunkt i en modell som kommunene selv finner formålstjenlig, og som samtidig gir de beste tjenestene til befolkninga. Det er et prinsipielt spørsmål om hvorvidt kommunene skal ha det siste og avgjørende ordet om praktisk organisering av tjenestene som kommunene har det helsefaglige ansvaret for, eller om det er slik at spesialisthelsetjenesten, f.eks. helseforetaket, skal kunne pålegge kommunene en spesiell organisering av tjenestene dersom helseforetaket bidrar med delfinansiering av tiltakene, altså helt uavhengig av om man har kompetanse i kommunene. Hva er statsrådens prinsipielle syn i denne saken?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Takk for svaret. Jeg må vel si at her er det statsråden som gir helseforetaket vetorett. Vi mener at dialogen må bygge på at helseforetaket har ansvaret for at man har den nødvendige kompetansen. Men vi mener at en praktisk organisering ligger innenfor lovverket og avtalene som gjelder i Samhandlingsreformen, det må kommunene ta hånd om. Er statsråden enig i at helseforetaket skal diktere praktisk organisering av f.eks. sykestuesenger? Jeg spør igjen.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Jeg skisserer en løsning for helseministeren. Kan helseministeren se for seg følgende: Helseforetaket stiller krav når det gjelder kompetanse og kvalitet og stiller krav til samlokalisering der man f.eks. leverer et røntgenapparat. Men når det gjelder den rene pleie- og behandlingskapasiteten – som sykestuesenga representerer, som for øvrig ligger på et litt lavere bemanningsnivå enn øyeblikkelig hjelp-senga – kan helseministeren der se for seg at man fordeler ansvar og beslutningsmyndighet «innforbi», som helseministeren bruker å si, dette feltet? Altså: ansvaret for kompetanse på helseforetaket, og for den praktiske organisering og plassering av senga på kommunene?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Jeg føler det er behov for noen kommentarer. Sykestuene i Nord-Troms har hatt forutsigbar finansiering. Det som det ofte var snakk om, var om man skulle ha en egen pott over statsbudsjettet, som i Finnmark, eller om man skulle ha det over Helse Nord sitt budsjett. Inntil Samhandlingsreformen og de uklarhetene som var rundt de finansieringsordningene som kom da, hadde man altså det. Jeg skal komme tilbake til akkurat det. Jeg har sett at representanten Gudmundsen ofte snakker om disse øyeblikkelig hjelp-sengene. Øyeblikkelig hjelp-sengene utgjør i denne regionen 1,7 senger, eller la oss si 2 senger, som regnes inn i den store potten, og som sannsynligvis plasseres på Distriktsmedisinsk senter. De har litt høyere bemanning og litt forsterka medisinsk beredskap enn sykestuesengene. Representanten Kjenseth sier at vi mener at vi skal fryse situasjonen. Nei, vi mener ikke at vi skal fryse noen situasjon. Det er helsefaglig begrunna fra kommunenes side. Jeg har ikke hørt at helseforetaket har gått imot at man har den desentraliserte strukturen. Alt skal ikke se ut som det var i går. Men det er ingen grunn til at man skal endre noe som fungerer bra. Det ser vi på statistikkene for belegg, vi ser det på statistikkene for hvem som blir utskrevet tilbake til hjemmet – en veldig viktig indikasjon – og vi ser det på bruk av sykehuset i Tromsø. Disse tre parametrene skårer disse sykestuesengene veldig godt på. Det betyr at disse tjenestene er bra. Så til representanten Korsberg: Vi er jo helt enig med tidligere helseminister Jonas Gahr Støre i at statsråden ikke skal sitte og diktere noe, og at Stortinget ikke skal diktere noe. Derfor er det veldig viktig at man lar helseforetaka og kommunene samhandle om ting. Men da det brente et blått lys i 2013, la daværende helseminister Jonas Gahr Støre inn en klar bestilling i budsjettet for samme år hvor det sto: Helseforetaket skal videreføre finansieringen til sykestuesengene. Nå brenner det et blått lys, fordi helseforetaket har bestemt seg for å si hvor plasseringa av den enkelte seng skal være, på sted A eller sted B. Da forventer jeg at helseministeren tar en prat og rydder opp i disse tingene. Det fins ingen grunn til at helseforetaket skal bestemme om seng A skal stå på plass B, eller seng B skal stå på plass C. Helseforetaket skal stille krav til kompetanse, forsvarlighet og hvis man leverer utstyr, at det plasseres på et bestemt sted. Lokaliseringa av den enkelte seng må da være et kommunalt ansvar.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Da må jeg bare skynde meg og si at det er ingen som er så glad i det regionale helseforetaket som jeg er – det er masse klokskap og gode beslutninger i Helse Nord, og jeg snakker ofte med dem. Jeg vil bare si først at vårt forslag går ikke på at vi skal bestemme hvor disse sengene skal legges. Det vi har sagt, er at vi mener at den praktiske organiseringa må skje ut fra hvordan kommunene finner det formålstjenlig, og med vekt på gode tjenester til befolkninga. Det er et veldig åpent forslag. Så er jeg helt enig i, som statsråden har sagt flere ganger, at man fortrinnsvis må sette seg ned og snakke. Det har man gjort i denne saken. Og så hender det, som det hendte i 2013, at man ikke blir enig. Da tenker jeg at skal det være en meglerfunksjon inn i dette, må statsråden kjenne sin besøkelsestid. Det flertallsvedtaket som ligger her i dag, sier null og niks og er et såkalt tunga-ut-av-vinduet-forslag. Det sier ingenting som kan løse denne situasjonen. Jeg kjenner denne historien til sykestuesengene i Nord-Troms. Det er bare én ting som kan skje, og det er at helseministeren går inn og peker på løsninger, finner ut sammen med partene hva som kan være det rette, eller som eier instruerer Helse Nord om at man f.eks. hensyntar kommunenes ønske om hvor de enkelte sengene skal plasseres. Så gjentar jeg, som jeg sa i stad: Hva er det helseforetaket skal stille krav om? Jo, om forsvarlighet, om kompetanse. Det er det helseforetaket har kompetanse til å stille krav om. Det blir nesten uholdbart med det samarbeidet som jeg mener er så viktig hvis det er sånn at helseforetaket skal diktere ned på enkeltsenger – om det er i bygd A eller bygd B den senga skal stå. Helseforetaket må stille krav om forsvarlighet, om kompetanse, og så kan helseforetaket stille krav dersom man plasserer ut en eller annen røntgen- eller dialysemaskin eller andre ting. Der er jeg helt enig i at helseforetaket skal kunne stille krav. Helseforetaket burde f.eks. – jeg jeg vet at de har planer om sånt utstyr i Nord-Troms – kunne si: Ok, her tar vi to av de sengene og knytter dem opp mot røntgen eller dialyse. Det hadde vært klokt. Helseforetaket Helse Nord er klokt. I denne sammenheng er man det ikke. Da må helseministeren kjenne sin besøkelsestid som eier. Det forventer jeg av en helseminister.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Jeg må bare beriktige litt, som representanten Korsberg sa. For det første: At regionrådet i Nord-Troms har gått inn for en slik modell, betyr ikke at hele innretninga på dette skal være som den er. Blant annet har Kåfjord, med den ene senga si, tenkt at de kunne flytte sin seng til Nordreisa. Det er helt strålende hvis de ønsker det, men regionrådet har gått inn for at man har et samlet syn på dette med lokalisering, og at man tar de avgjørelser lokalt. Så sa representanten Korsberg at bestillinga som lå i budsjettet, ikke betydde noe. Vel, direktøren og styrelederen i helseforetaket har i møter med stortingsrepresentanter kommentert at det betydde alt og faktisk var helt avgjørende for at man videreførte finanseringa til Nord-Troms, fordi det kom fra eieren, helseministeren, i budsjettet under et eget avsnitt. Eieren har mange måter å møte helseforetaket på og oppføre seg som eier på – ansvarlig og innenfor helseforetakets rammer. Det går veldig godt an for eieren å tre inn på arenaen når ting har låst seg. Det tenker jeg er god eierstyring av helseforetakene. Igjen: Jeg legger disse sengenes skjebne i hendene på helseministeren og håper han oppretter god dialog med – i utgangspunktet – fornuftige folk.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Det er i sannhet forskjell på å være opposisjonspolitiker og posisjonspolitiker. Det får man ikke minst demonstrert når man finner fram sitater fra helseministeren før og etter valget i 2013 – hør på dette: «Det vil alltid gå fakkeltog, men nå vil fakkeltogene vite hvor de skal gå(…) De kan henvende seg til sine egne politikere på Stortinget, som med vår modell vil ha ansvar for beslutningene. Det har de ikke i dag, den makten ligger til de regionale helseforetakene.» (…) Og så etter valget: «Jeg ønsker ikke med nasjonal helse- og sykehusplan å legge opp til at Stortinget skal ta beslutninger knyttet til det konkrete føde- og akuttilbudet eller øvrige endringer ved de ulike sykehusene.» Forvirringa er stor. Og mens vi venter på ikke Godot, men nasjonal helse- og sykehusplan, skal jeg stille et litt snilt spørsmål, siden det er seint på kveld: Synes statsråden at det muligens kan være litt lurt å tenke regionalt videre, regionalt i styringa av sykehusene?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Det var interessant å høre. Jeg tror helseministeren har misforstått litt. Fakkeltogene har ikke henvendt seg til Stortinget for å demonstrere mot noen overordnede prinsipper. De har henvendt seg til Stortinget fordi de ønsket at Stortinget skulle løse helt konkrete problemer eller utfordringer på det enkelte sykehus. Når helseministeren i forrige periode snakket om at fakkeltogene kunne henvende seg til sine politikere, var det for å få ordnet opp i sine sykehus. Synes fremdeles statsråden at han har brakt klarhet i akkurat dette med fakkeltogene og hvor de skal henvende seg når de er misfornøyd?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Bare for å oppklare: Helseministeren har ikke misforstått seg selv. Helseministeren har muligens misforstått budskapet fra fakkeltogene. Men la nå det ligge til en seinere gang. Jeg vil gjerne ha svar på det første spørsmålet, om man kan tenke seg i en ny styringsmodell, når man har kommet med en plan, å se på den regionale overbygginga? Det spør jeg om fordi den har fungert veldig bra i Nord-Norge.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Bare noen ord og kommentarer til ting som er sagt. Den folkehelseloven og folkehelsemeldinga som den forrige regjeringa la fram i 2012 og 2013, fikk fantastisk mottakelse, både fra forskerhold, fra organisasjoner og fra enkeltmiljøer som er opptatt av dette spørsmålet. Ikke minst fikk meldinga og loven ros for at den var forankra i en brei samfunnsforståelse. Det betyr jo ikke at Arbeiderpartiet har tenkt å lene seg tilbake og si: Alt er fullbrakt. Det kommer vi ikke til å gjøre. Tvert imot, jeg kan love at vi kommer til å følge opp både vår egen melding og ikke minst den meldinga som nå foreligger. Derfor har vi mange forslag, gode forslag som det er full anledning til å stemme for for andre partier. Så kan jeg gjenta det jeg sa i mitt forrige innlegg: Jeg liker det fokuset som den meldinga har på psykisk helse. Men det er jo ikke antall ganger ordene «psykisk helse» blir nevnt i meldinga som er viktig. Det er vanskelig å skjønne hva slags mening en sånn telling og opplisting skal ha. Jeg klarer ikke å se det. Nei, det handler om forståelsen av hva som kan forebygge at man blir psykisk syk, hva som kan behandle, og særlig hva som kan komme som tidlig innsats. Jeg syns av og til jeg hører en mangel på forståelse fra helseministeren og andre om sammenhengen mellom kropp og sjel. Når helseministeren har snakket om at det er viktig å trene og gå, være aktiv fysisk, glemmer han at det også har en mental, en psykisk, dimensjon. Går en i marka, særlig hvis en går litt i motbakke og blir litt svett og kjenner at en klarer å ta i, vet en at en etter hvert blir sprekere, men en kjenner seg også mentalt sterkere. Eller som damene sa, som brukte å møtes på torsdagstrimmen på Friskhuset: Det er så flott å være her. Vi blir sprekere, vi blir slankere, og så har vi det så artig i lag. Altså kropp og sjel henger i hop. Derfor er sosiale arenaer viktig. Derfor er det viktig at regjeringa ser betydninga av å styrke det som skjer på sosiale arenaer, f.eks. av kultur. Forstår man at satsing på kultur også har en folkehelsedimensjon? Forstår man at kutt til frivilligheten på 40 mill. kr, som man foreslo i forrige budsjettet, faktisk har noe å si for hvordan folk har muligheten til å møtes med aktiviteter i lag? Derfor er det denne type forebygging, positiv aktivitet, som skal hindre at folk blir sittende i ensomhet og isolasjon. Igjen er det riktig, som en kjent dame en gang sa, at alt henger sammen med alt. Når det gjelder fysisk aktivitet og det å bygge seg opp mentalt og psykisk, er det veldig ofte to sider av samme sak.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-06-16:
Jeg vil begynne med å si at jeg gjennom mine ti år på Stortinget har fulgt debatten rundt sykehusene i Oslo-området på nært hold, og det er påfallende å registrere at særlig Senterpartiet og SV, da de satt i regjering, mente svært lite om omstillingsprosessen – dette til tross for at befolkningen og de ansatte varslet om betydelige problemer og bekymringer. Fremskrittspartiet registrer at disse partiene nå i sine merknader erkjenner dette. Mangel på planer og konsekvensutredninger gjorde at bl.a. overflytting av en rekke pasienter til Ahus over natten skapte nærmest kaotiske tilstander. Men helseministre som kom og gikk i denne perioden, hadde til enhver tid tillit til at dette skulle gå bra. Når man nå har satt i gang et helhetlig arbeid med å se på behovet i dag og i tiden fram mot 2030, ved å se på både nåværende bygg og behovet for nye bygg, vil de samme to partiene stoppe dette. Jeg skal være ærlig på at også jeg er bekymret når man bruker store midler på utredninger og planer, men historien har vist oss at mangel på slik grundighet koster mer. Oppstarten av Idéfase Oslo universitetssykehus med mandat og forutsetninger ble gjort mens Senterpartiet og SV satt i regjering. Man må kunne forutsette at kostbare utredninger som settes i gang, blir fullført for å kunne gi noen svar, framfor å stoppes midtveis og dermed få minimalt ut av det arbeidet som er nedlagt. Det hører også med til historien at arbeidet som pågår, ser på tre forskjellige alternativer. Det er helseforetaket selv som sitter med ansvaret for å skaffe tilveie et beslutningsgrunnlag som gjør at endringer som blir gjort, blir gjort til beste for pasientene og samfunnet for øvrig. Flere av forslagene fra Senterpartiet og SV vil bli svart på gjennom den prosessen som nå foregår, noe som gjør det enda mer underlig at man ønsker den stoppet. Dog er Fremskrittspartiet fornøyd med at man har skrinlagt alternativet som innebar å samle alle sykehusfunksjoner på ett sted. Når det gjelder bruken av Aker sykehus, vil jeg minne om at Senterpartiet og SV har stemt imot Fremskrittspartiets representantforslag om å sikre bruken av Aker. Likevel, og heldigvis, framstår Aker sykehus i dag som en viktig del av den samlede kapasiteten for Oslo universitetssykehus. I 2014 ble det utført 6 400 operasjoner, 170 000 polikliniske konsultasjoner og mer enn 700 000 laboratorieundersøkelser ved Aker. Fremskrittspartiet aksepterer nå å vente på vurderingene rundt det framtidige lokalsykehustilbudet som inngår i idéfasearbeidet som pågår nå, og som skal legges fram i desember. Vi er opptatt av at Oslo kommune blir involvert i arbeidet med lokalsykehusspørsmålet, at helseministeren i sitt brev til komiteen har lagt til grunn at Aker sykehus blir vurdert i dette arbeidet, og at helseministeren også flere ganger har understreket at han ikke har noen prestisje i den sammenheng. På vegne av partiet og Oslos befolkning ser jeg fram til framleggelsen av den nevnte rapport.