Kristin Clemet (Høyre), 2003-05-07:
Skolverkets rapport «Valfrihet och dess effekter inom skolområdet» belyser holdninger til valgfrihet blant foreldre og skoleansvarlige i kommunene. Rapporten viser at et stort flertall av foreldrene i undersøkelsen mener at foreldre og barn selv bør velge hvilken skole barna skal gå i. Blant foreldrene som svarer at de aktivt har valgt skole for sine barn, svarer også et stort flertall at de valgte den nærmeste kommunale skolen for sine barn. Det er derfor viktig å være oppmerksom på at rapporten ikke omhandler privatskoler, men valgfrihet. I rapporten konkluderes det med at det ikke finnes noe klart svar på om valgfrihet fører til økt segregering i skolesystemet. Det fremheves at segregering er et samfunnsproblem som ikke ensidig kan kobles til valgfrihetstemaet. Både svensk og internasjonal forskning gjennomgås. Det vises til studier som tyder på at segregering forsterkes noe, men også til en meget omfattende og metodisk solid studie fra England og Wales som viser det motsatte. På grunnlag av eksisterende forskning er det derfor ikke mulig å trekke sikre konklusjoner verken i den ene eller andre retningen. Skolefaglig ansvarlige i kommunene fikk spørsmål om hva de mener har skjedd som følge av valgfrihet. Her er det store forskjeller mellom skolefaglig ansvarlige i byer og i distriktene. I byene mener rundt en tredjedel av de skolefaglig ansvarlige at valgmulighet i stor utstrekning, i ganske stor utstrekning eller i noen utstrekning har hatt en segregerende effekt, mens mellom 20 og 28 pst. svarer at valgfrihet i noen grad har hatt en integrerende effekt. I distriktene rapporteres det verken om økt integrering eller segregering. Skolefaglig ansvarlige i kommunene som har erfaring med valgfrihet, peker på en rekke positive effekter, så som at valgfrihet har blitt en pådriver for skoleutvikling og pedagogisk fornyelse også i offentlige skoler, økt lydhørhet i skolesystemet og økt foreldreengasjement. Privatskoler har i henhold til dagens regelverk mulighet til å kreve skolepenger. Etter dagens system skal summen av tilskuddet og foreldrebetalingen ikke overstige driftsutgiftene i tilsvarende kommunale skoler, regnet med utgangspunkt i nasjonale gjennomsnittstall. Dette prinsippet er videreført i Ot.prp. nr. 33 for 2002-2003, Om lov om frittståande skolar. Det vil altså fortsatt være en øvre grense for foreldrebetalingen med referanse til kostnadsnivået i den offentlige skolen. Denne begrensningen hindrer at foreldrenes betalingsevne blir avgjørende for kvaliteten i det skoletilbudet som barna mottar. Regjeringen har i Ot.prp. nr. 80 for 2002-2003, Om tillegg til Ot.prp. nr. 33, fremmet et forslag til ny finansieringsmodell for de frittstående skolene som innebærer at tilskudd og maksimal foreldrebetaling til de frittstående skolene skal baseres på kostnadene i den kommunen der den frittstående skolen ligger. Dette medfører at frittstående og offentlige skoler i den samme kommunen får mer like økonomiske rammevilkår. Etter någjeldende privatskolelov skal skolene ha hele landet som inntaksområde, og en privatskole kan ikke stille andre krav utover de formelle krav som stilles ved opptak i den offentlige skolen. Dersom det er oversøkning til en skole, kan skolen prioritere ut fra saklige hensyn, f.eks. kan det være et særskilt behov for en utenlandsk elev å få plass ved en internasjonal skole. Denne bestemmelsen er også videreført i Ot.prp. nr. 33. Det er således ikke fritt for skolene å velge elever verken etter någjeldende privatskolelov eller etter lovforslaget om frittstående skoler. Dette utelukker prestasjonsmessig segregering ved opptak til frittstående grunnskoler. I de store byene i Norge har vi sosial segregering i den offentlige skolen allerede, som følge av bosetting. Jeg tror økt valgfrihet vil kunne bidra til å redusere denne typen segregering.