Vidar Helgesen (Høyre), 2013-10-22:
Regjeringen vil styrke arbeidet med å ivareta norske interesser overfor EU. EØS-avtalen og de øvrige avtalene med EU vil danne rammene for europapolitikken. Europa er vår region. EU er den drivende politiske kraft i Europa. Ingen internasjonal aktør påvirker Norge mer enn EU. Vi deler med EU verdiforankringen i rettsstatens og demokratiets prinsipper og den kristne og humanistiske kulturarv. Samarbeidet med EU er av tung betydning for regjeringens politiske mål på en rekke områder, bl.a. med tanke på å satse på forskning og på langsiktighet i forskningspolitikken, å styrke norske arbeidsplassers konkurransekraft, å styrke nasjonal beredskap og forebygge sikkerhetstrusler og å bidra til internasjonalt forpliktende klima- og miljøsamarbeid. Dermed er det også klart at det ikke bare er norsk utenrikspolitikk som begynner med Europa – mer og mer av norsk innenrikspolitikk begynner i Europa gjennom EU- og EØS-prosesser. Det er bred enighet i Norge at vi som nasjon har hatt stort utbytte av å delta i det europeiske indre marked gjennom EØS-avtalen. Felles europeiske regler og standarder er viktige for norsk næringsliv, men også for norske arbeidstakere og studenter som har sitt virke i andre europeiske land. Derfor er det også viktig å medvirke i utformingen av disse reglene. EØS- avtalen gir oss anledning til å medvirke. Norske eksperter og embetsfolk gjør i dag mye godt arbeid i arbeidsgrupper som bidrar til regelverksutviklingen. Regjeringen vil legge et sterkere politisk trykk på arbeidet med EØS-saker. Vi vil styrke den strategiske samordningen av norsk innsats, og gjøre klarere politiske prioriteringer. Dette vil høyne både kvaliteten og gjennomføringskraften i det norske arbeidet, til gavn ikke minst for norsk næringsliv. Vi vil også prioritere høyt og delta på de politiske arenaer vår tilknytning til EU gir. Vi må medvirke hvis vi vil påvirke. Vi må medvirke når beslutningsprosessene begynner, ikke når beslutningsforslagene allerede ligger på bordet. Da EØS-samarbeidet kom til på begynnelsen av 1990-tallet, var det klart at samarbeidet ville komme til å bli et dynamisk samarbeid – et samarbeid i utvikling. I dag vet vi hvor rivende utviklingen har vært, og hvor mye som har endret seg i forholdet mellom EFTA–EØS-landene og EU. EU er større, og flere medlemsland kommer til uten EØS’ hukommelse. EU har fått mer sektorovergripende samarbeid på flere områder, og dette gjør det ofte vanskeligere å fastlegge hva som er innenfor, og hva som er utenfor vårt samarbeid med EU. EU delegerer mer myndighet til byråer som får stadig større betydning i EU-systemet, av og til med tilsyns- og vedtaksmyndighet. Vi ønsker å være med, men deltakelse kan reise prinsipielle spørsmål bl.a. knyttet til Grunnloven. De siste årene har vi sett at den økonomiske krisen har bidratt til at EU-samarbeidet har skutt fart, særlig på det økonomiske området. Euro-gruppen framstår i økende grad som EUs tyngdepunkt, og en sterkere økonomisk integrasjon i EU innebærer økt marginalisering av Norge i europeisk samarbeid. Hver for seg og samlet gjør disse forholdene at Norges situasjon blir mer krevende. Det betyr i sin tur at vi må stille større krav til vår egen innsats. Når EØS-samarbeidet endrer seg, må vi være endringsdyktige. Når EØS’ og EUs utvikling skyter fart, må også vi sette opp farten. Fordi vi vil påvirke, må vi også medvirke. Dette er bakgrunnen for at regjeringen vil føre en mer aktiv politikk overfor EU, og for at vi legger styrket politisk kraft i organiseringen av EØS-arbeidet.