Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2010-06-01:
Å ta vare på historien, på fakta, har vært nedfelt i folkesjela så langt tilbake som en finner spor av menneskeheten. Som flere har vært innom her i dag, er mange vokst opp i et hjem der leksikonet i en eller annen form har hatt sin plass i bokhylla. Som foregående taler var innom: Hadde man behov for å stoppe hete diskusjoner, som gjerne oppsto når fakta skulle diskuteres, var det greit å hente ned leksikonet. Der sto svaret, og det ble ofte stille rundt bordet. At Stortinget i dag diskuterer leksikonets plass i det framtidige norske samfunnet, var en utenkelig tanke bare for kort tid tilbake. Men det gjør vi. Årsakene kan være mange. Men oppsummert er tilbakemeldingen fra markedet tydelig. Publikum søker andre løsninger. Som både interpellanten, statsråden og de som har hatt ordet før meg, har vært inne på, engasjerer situasjonen mange. Det ser vi gjennom utallige avisinnlegg, engasjerte blogger og debatter i andre fora. Skal noen ha ansvaret for den videre driften av Store norske leksikon? Det er nok hovedspørsmålet. Hva skjer videre? Og i tilfelle, i hvilken form? Jeg skal ikke gå inn på denne delen av debatten av den enkle grunn at jeg synes statsråden i sitt innlegg var svært tydelig på hva som vil være statens ansvar framover. Jeg gir samtidig min fulle støtte til statsråden for hennes engasjement, sammen med andre aktører, for å finne framtidige løsninger som sikrer driften av den store kulturarven som ligger i det arbeidet som til nå er gjort innenfor Store norske leksikon. Alle er enige om at det må tas vare på i en eller annen form. Men hva vil framtidens løsninger være? Og hva vil vi møte? Vi har nok allerede møtt «framtiden», om man kan uttrykke seg slik. Bare noen tastetrykk unna møter vi et informasjonssamfunn som er enormt. Det finnes utallige tilbydere og aktører, og vi begynner etter hvert å se at noen aktører har fått større plass enn andre. Det er nok å nevne Google og Wikipedia som de to store, som også flere har vært inne på. Ser vi hva de har å tilby, virker innholdet imponerende for de aller fleste, meg inkludert. Du finner svar på det meste, men kritikken og spørsmålene som reiser seg mot disse to store, er om man kan stole på det som legges ut. For mange er det viktig at man kan stole på det fordi man oppfatter det som legges ut, som evig sannhet. Men erfaringene så langt er at vi dessverre ikke kan gå god for alt som legges ut. Hovedkritikken mot Wikipedia er at mye av det som legges ut, gjøres anonymt, og av den grunn skaper det usikkerhet. En av våre store utfordringer blir: Hvordan skal vi kunne tilby sikker og kvalitativt god informasjon gjennom det som tilbys i det gigantiske informasjonssamfunnet som vi alle er en del av? Jeg har på langt nær noen gode svar på denne utfordringen. Men jeg er ganske sikker på at framtidens digitale leksikon vil være forankret etter de samme prinsippene som Wikipedia er bygd opp etter. Wikipedia-modellen, der alle kan registrere seg og skrive hva de vil om alt mellom himmel og jord, er demokratisk og viktig, men den store utfordringen er at den også kan åpne for både personangrep og politiske agendaer. Det må vi unngå. Jeg leste en interessant artikkel i Morgenbladet om et nytt nettsamfunn som er i ferd med å etablere seg i USA, kalt Citizendium. Nettleksikonet, som ble lansert i 2007, fylles med innhold av alle som måtte ønske å bidra, som på Wikipedia. Men det som er interessant ved denne løsningen, er at man ikke kan opptre anonymt. Man må forholde seg til bestemte kjøreregler. Kanskje den aller viktigste forskjellen likevel er at Citizendium gir eksperter en rolle i nettsamfunnet. Alle artiklene skal godkjennes av en navngitt person med kompetanse på det aktuelle området. Det er viktig å få fram at også dette tilbudet strides de lærde om. Det er ikke åpent nok, sier kritikerne. Det er i seg selv en viktig debatt, men etter min mening er det svært viktig å ha gode og tydelige kjøreregler. Man må stille kvalitative krav overfor bidragsyterne. For meg, og mange med meg, er det et svært viktig prinsipp å ha med seg i debatten om hva som eventuelt vil være morgendagens norske løsning. Uansett hva som skjer, frykter jeg ikke for det framtidige norske kultursamfunnet. Statsråden redegjorde godt for det i sitt innlegg, og jeg skal derfor ikke gjenta det fra talerstolen nå. Men debatten i dag er svært viktig. Men for egen del håper jeg man finner fram til organisatoriske løsninger som gjør at vi kan sikre drift av en norsk leksikonløsning innenfor de rammer statsråden redegjorde for i sitt innlegg.