trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-04:
Vi må etterstrebe at alle eldre og pleietrengende skal oppleve en verdig alderdom også når helsen svikter. Når sykdom rammer, vil eldre i større grad være avhengig av sine nærmeste og helse- og omsorgstilbudet i den kommunen de bor i. Men verden er slik at ikke alle har pårørende. Da vil det være ekstra avgjørende at det offentlige tilbudet strekker til helt ut, og at den enkelte sikres en helhetlig og ikke minst trygg omsorg. Kristelig Folkeparti mener at eldreomsorgen har fått et ufortjent dårlig rykte. Generelt sett har vi en god eldreomsorg, og vi har fryktelig mange hverdagshelter i eldreomsorgen, men det er alltid rom for forbedringer. 80 pst. av beboerne på norske sykehjem er eldre personer med ulike demenslidelser. Mange av dem mangler samtykkekompetanse og er derfor spesielt sårbare og prisgitt de ansatte i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Ansatte i de kommunale helse- og omsorgstjenestene presses mange plasser til det ytterste. Telemarksforskning og Norsk Sykepleierforbund stilte i 2015 et spørsmål til 2 705 pleiere om tidsbruk og ressurser, og hele 72 pst. sa: Vi har ikke nok tid til behandling og oppfølging. Jeg er enig med representanten Wilhelmsen Trøen i at det er viktig med både kloke hoder og gode hender, men noen ganger sier de kloke hodene: Jeg har ikke nok hender, jeg har bare ikke nok. Helsetilsynets rapporter fra 2010 og 2011 viser at mange brukere får feil medisiner eller blir overmedisinert. Det er manglende kompetanse og manglende ledelse i virksomheten. Halvparten sier også at eldre ikke får den tryggheten, det samværet og den meningsfulle aktiviteten som de fortjener å ha. Derfor går dette ut over det grunnleggende tilbudet og pasientsikkerheten. Pasienter og pårørende opplever utrygghet og manglende oppfølging noen plasser. Det er behov for flere ansatte og variert kompetanse i sykehjem, heldøgns omsorgstjenester og hjemmetjenesten. Sykehjemsleger har mange steder en lav stillingsprosent i forhold til de reelle behovene, selv om antallet legeårsverk har økt. Derfor forslår Kristelig Folkeparti i sitt alternative budsjett å øke bevilgningen med 0,5 mrd. kr til akkurat dette, nettopp for å bedre medisineringen og for bedre å kunne se hele mennesket. Kristelig Folkeparti er opptatt av at kvalitet også handler om bemanning. Det handler om å ha tid til å reflektere og ha etisk refleksjon i sykehjemmene: Hvorfor gjør vi som vi gjør? Hvorfor er den og den pasienten så utagerende? Hva er det som skjer? Hvorfor blir det sånn når jeg går inn, men ikke når du går inn? Dette handler om å ha tid til etisk refleksjon, behandle folk ut ifra den de er, og ta vare på hele mennesket. Det er viktig for kvaliteten, men det er aller viktigst for den det gjelder. Det handler om å få en døgnrytme og kjenne seg ivaretatt. Kristelig Folkeparti er helt overbevist om at mye kan bli bedre, selv om mye er bra. Det handler om enkeltmennesker som er i en grunnleggende situasjon, og hvor de trenger vår hjelp. Kristelig Folkeparti vil opplyse om at ved en inkurie er det ikke kommet med hvilke forslag vi støtter. Vi støtter forslagene nr. 1, 2, 3 og 4.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-04:
Jeg vil ta tak i det siste som statsråden sa, om at legedekningen ofte er en utfordring. Vi vet at på sykehus er det én lege på tre pasienter – de deler en lege. I norske sykehjem er det ca. én lege på 130 pasienter, og hver pasient har seks–sju sykdommer. Så sa statsråden at 80 pst. av dem som er i norske sykehjem, også har en demenslidelse i en eller annen form. Når vi vet at legedekningen er så dårlig og vi også vet at utfordringene på kompetansesiden er store, hva vil statsråden gjøre for å få opp legedekningen i norske kommuner, spesielt i norske sykehjem, når vi ser at spriket er så stort mellom det som er i norske sykehus, og det som er i kommunehelsetjenesten og heldøgnsinstitusjonene?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-04:
Jeg vil også stille meg i rekken av dem som skryter både av interpellasjonen og av ministerens gode svar. Dette er belyst på en god måte, og det er gitt informasjon som jeg tror Stortinget trenger, men jeg tror også det norske folk trenger å forstå den informasjonen som nå er gitt. God informasjon skaper trygghet, og skaper trygghet for alle. Mange av våre nye landsmenn har ut ifra den situasjonen de har vært i, med seg mange opplevelser i bagasjen. De har vært i krig, flyktet fra krig, mistet familie, sett ting som andre bare kan tenke seg. Mange av oss vet at om vi skal overleve i en sånn situasjon, er det kroppen som husker, mer enn vettet. Det gjør vi rett og slett for å overleve. Når vi har gått og båret på den ryggsekken over lang tid, vil kroppen etter hvert huske mer, som gjør at vi av og til kan få noen reaksjoner og en oppførsel som passer lite til den situasjonen en akkurat er i. Realiteten er at kroppen husker noe helt annet, det som ligger i det livet og den opplevelsen de har hatt i det landet de kommer ifra. For å forebygge sånne tunge, psykiske lidelser som kan følge av så store traumer, er det viktig at vi klarer å ivareta den psykiske helsen. Og for å kunne ivareta den psykiske helsen blir også det å kunne uttrykke seg viktig. Disse våre nye landsmenn kommer også uten språk. Da er jeg glad for at vi har et psykisk helsevesen som kan bruke både talespråk og andre måter å uttrykke seg på, som gjør at vi kan få tak i opplevelsene og få lov til å jobbe med dem, sånn at det ikke blir en situasjon som fører til uønskede hendelser på sikt fordi en ikke klarer å møte nå-situasjonen. Det er viktig for Kristelig Folkeparti at det skapes gode muligheter for møteplasser, og at vi klarer å ivareta de frivillige som ønsker å bidra, nettopp for å møte hele mennesket, og aller mest dem som har traumatiske opplevelser med seg. Da blir det å kunne språket etter hvert viktig også, at de klarer å lære det norske språket, sånn at de kan uttrykke det som egentlig ligger til grunn for deres utfordring. Så jeg tror at den største utfordringen framover kanskje ikke er på den fysiske siden, å screene masse pasienter. Den største utfordringen blir å få tak i den kulturelle og den psykiske utfordringen som veldig mange av våre nye landsmenn bærer på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-04:
For ikkje lenge sidan vedtok Stortinget normerte reglar for inndraging, og i Aftenposten den 27. november var det eit oppslag med overskrift om at ein frykta at statlege prikkar vil rasera Oslos skjenkepolitikk. Det var gjort ein gjennomgang av skjenkeløyve som vart inndratte i fjor. Dei inndrog 36 skjenkeløyve etter regelbrot. Med det nye normerte nasjonale systemet ville berre to av desse vorte inndratte. Spesielt vert det vist til skjenking av mindreårige, der Oslo kommune hadde nulltoleranse inntil dei nasjonale reglane kom. Når vi ser på Oslo kommune og kva dei normerte reglane fører til, vil eg spørja statsråden: Forstår ikkje statsråden at Oslo kommune no søkjer om dispensasjon til å vidareføra den skjenkepolitikken som dei meiner er nødvendig?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-04:
Eg vil igjen spørja om det konkrete tilfellet Oslo, for Oslo er ikkje kva kommune som helst i denne samanhengen – dei har mange skjenkeløyve. Dette vil særleg gjelde storbyane. Når det er slik at av 36 skjenkeløyve vil det nye systemet berre føra til to inndragingar, betyr det at det er ei stor liberalisering. Når statsråden samtidig seier at han har klare mål for alkoholpolitikken og for å redusera alkoholrelaterte skader osv., må eg igjen spørja: Ja, det var eit ønske frå Stortinget å ha nasjonale reglar, men de heva jo taket. Når ein ikkje vil gi dispensasjon, vil ein revurdera taket på talet prikkar som skal føra til inndraging når ein ser kva for konsekvensar dette får ute i dei store kommunane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-04:
Grunnen til at eg måtte teikna meg igjen, var representanten Ketil Kjenseth, som gjorde eit poeng av at Senterpartiet i denne saka drog fram Oslo kommune, høyringsfråsegna frå Oslo kommune, der dei argumenterer mot denne lovendringa, bl.a. fordi dei meiner det vil føra til auka byråkrati og auka bruk av ressursar. Eg vil i alle fall forsvara at Senterpartiet faktisk synest at Oslo kommune er ein spesiell høyringsinstans i desse sakene. Det er jo den største byen, det er ein storby, og det er klart at det er ein stor bevillingsmasse som dei har ansvar for. Som statsråden sa i ein replikk, er det ikkje der dei fleste skjenkebevillingane er, men det er ein stor kommune, og det er, meiner vi, ein viktig aktør å lytta til. Det er slik at i dag endrar vi ein norsk lov. No snakkar vi ikkje om å laga reglar for Gjøvik og Oppland. Vi vil endra ein norsk lov, og da må vi sjå på dei tilbakemeldingane vi får frå dei som jobbar mest med dette. Det er besynderleg, synest eg, at både i denne saka og i saka om normerte reglar for inndraging var det ikkje berre Oslo som hadde erfaring med eit prikkbelastningssystem, men alle storbyar. Dei åtvara mot det taket som fleirtalet gjekk inn for å heva, bl.a. det at skjenking til mindreårige burde føra til inndraging, men vi erfarte da at Stortinget gjekk imot storbyane og sa at det skulle dei ikkje lenger få lov til. Så vi synest faktisk at Oslo kommune er ein viktig høyringsinstans i desse sakene som går på handtering av skjenkebevillingar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-04:
Eg trur eg og statsråden er einige om at det er uverdig, og at det må førebyggjast, at ein driv med transport av dei aller sjukaste, skrøpelege eldre, gjerne i tida før ein døyr. Vi veit at det er grelle eksempel på at så skjer. Eg veit at Helse Bergen rapporterte om 200 transportar i ambulanse til og frå sjukeheimar i 2014 der ambulansesjefen meinte at ein stor del burde vore unngått. Så har vi òg meldingar frå media om at det er tilfelle der pasientar døyr anten i ambulansen eller like etterpå. Spørsmålet mitt er: Synest statsråden det kan vera ein idé å sjå på om vi kunne sjå bort frå betalingsplikta, som vi kan seia mykje om, dersom vi veit at pasienten er i den siste livsfasen?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-04:
Takk til interpellanten. Eg hadde for så vidt heller ikkje tenkt å ha innlegg i denne saka, men føler meg nærmast moralsk forplikta til å ha eit innlegg som hordalandsrepresentant. Eg kan skriva under på det som er sagt her om at dette er veldig viktige kulturminne som betyr mykje nærmast for identiteten til iallfall dei som bur på plassar der ein veit om, ser og har kjennskap til skutene. Dei er sjølvsagt viktige opplæringsinstitusjonar for maritim kompetanse. Det eg har forstått, og som er litt av bakgrunnen for interpellasjonen, er at ein har vore bekymra for finansieringa vidare. Det har òg vore ei utfordring til no. Der treng ein stadfesting frå Stortinget om korleis ein kan sikra ei føreseieleg og berekraftig finansiering. Eg har forstått at dette med heilårsdrift, som er ekstremt viktig å sikra òg for å rekruttera og behalda dei sjøfolka ein er avhengig av å ha, er det stor oppslutning om. Dette nasjonale spleiselaget skulle eigentleg ha kome før, eg var litt overraska over det. Det er synd å måtta innrømma at det måtte eit sånt spleiselag til for at Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune skulle koma og gi midlar. Men det er jo veldig bra. Eg forstår det slik at dei òg ønskjer å få bekrefta dette i Stortinget ved behandling av dette budsjettet, at dette er noko som skal vera, og at kommunane og fylkeskommunane må inn. Det synest eg òg er eit veldig bra grep. Så har eg òg fått melding om dette med at seglskipa skal inkluderast i nettolønsordninga òg for å kunna rekruttera og kvalifisera norske sjøfolk. Når det gjeld «Statsraad Lehmkuhl», er jo dei sjølvsagt opptatt av at avtalen med Sjøforsvaret og Sjøkrigsskulen vert vidareført. Han er av vesentleg betyding. Generelt ønskjer skutene at ein får fleire samfunnsoppdrag, og at dei kan bidra veldig mykje til maritim opplæring. Det er jo sånn med «Statsraad Lehmkuhl» at dei vel får dobbelt så mykje inntekter av forskjellige turar og sånt dei har, enn dei får i offentleg støtte. Vedlikehaldsarbeidet som er gjort, og oppgraderinga med sertifisering og sånt, er òg gjort veldig mykje med oppsparte midlar og gåver. Så ein oppfattar jo ikkje at det er veldig føreseieleg korleis dei skal klara drifta, som er dyr. Det er sjølvsagt flyttinga av tippemidlane som no er grunnen til den store bekymringa. Eg prøver å følgja med på alle oppramsingane som kulturministeren kom med om finansiering, og ei slags stadfesting av at dette iallfall ikkje skal bety at den offentlege støtta vert mindre føreseieleg, og at ein fortløpande skal vurdera behovet for ekstraløyvingar til vedlikehald. Eg vil berre avslutta med det same som representanten Sigurd Hille: Ein tullar ikkje med desse seglskutene. Her er det vel ganske tverrpolitisk semje – i posisjon og opposisjon – om at vi får følgja med på saka og utviklinga vidare.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-04:
Venstre vil støtte dagens lovendringer. Prinsippet vårt har vært «lett å få, lett å miste» når det gjelder skjenkebevillinger. Tilliten til de seriøse er viktig, og vi mener at denne endringen vrir ressursene over på å bekjempe dem som er useriøse. Jeg vil stoppe litt opp ved Senterpartiets valg av høringsinnspill. Oslo blir her brukt som et eksempel, og det er sjelden at Oslo blir brukt som eksempel av Senterpartiet. Hvis jeg ser til mitt eget fylke, et av de største reiselivsfylkene i Norge, med Gjøvik som den største byen, er det sånn at da jeg gikk på byen for ca. 20 år siden, var det en del skjenkesteder i Gjøvik. I dag er det faktisk vanskelig å finne et sted å gå ut på, i en by med 30 000 innbyggere. Jeg ser ikke at dette er den store utfordringen ute i distriktene. Som lokalpolitikere har vi hatt en rekke skjenkesaker. Det har undret meg mange ganger hvor lang og høy bunken med søknader om ambulerende bevillinger er. De krevende sakene har vært de som er de useriøse aktørene, og som har brutt bestemmelsene som vi har vedtatt lokalt. Jeg tror at dette vil vri ressursene over på både økt bevissthet lokalt og å bruke ressursene riktigere. Vi har en rekke virkemidler som har vært nevnt her, både pris og åpningstider, men også den lokale skjenkekontrollen og kompetansen der er viktig, og har nå fått et nytt verktøy med prikksystemet. Når det gjelder folkehelsedimensjonen her, er det grunn til å være optimist når en ser den oppvoksende generasjons alkoholvaner, og de gjentar ikke, i samme grad som oss, våre dårlige vaner. Det er derfor grunn til å være optimist på deres vegne. At vi i Norge skulle tendere mot å ha en liberalistisk skjenkepolitikk, er vanskelig å se all den tid vi har Europas kanskje mest restriktive alkoholpolitikk. Men det er utfordringer. Når jeg var innom eksemplet med Gjøvik og hvor få skjenkesteder vi har der i dag, så er ikke nødvendigvis rusmisbruket blitt mindre synlig litt utpå natta. Det er et konsum som skjer privat, og derfor synes vi også det er viktig å diskutere skjenkebevillingsprinsippet, at når skjenking skjer i regulerte former, har vi også anledning til bedre å gripe inn og føre kontroll med den skjenkinga som skjer der. Den illegale importen er en del av den økte veksten i forbruket. Det er klart at det er en sammenheng mellom høy pris i Norge og attraktiv, illegal import fra land rundt oss som har betydelig lavere priser på alkohol. Taxfree-diskusjonen er en annen del av dette, og det er klart at det er grunn til bekymring når Vinmonopolets andel av omsetningen går ned mot 50 pst. av det totale forbruket. Det er også en balanse vi er nødt til å være årvåkne i forhold til, når så mye av omsetningen forsvinner ut av den regulerte delen av omsetningen.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Jeg mener den endringen som Stortinget har sluttet seg til, og som nå blir gjennomført, nemlig at vi får en felles nasjonal praksis når det gjelder håndheving av alkoholloven og reaksjoner, nettopp vil bidra til en mer lik oppfølging av alkoholloven i kommunene. En hovedhensikt med det, som et enstemmig Storting har ønsket, var nettopp å unngå det som en ser, nemlig at det har vært en for stor variasjon i kommunenes håndheving av alkoholloven. Jeg mener også at det vi gjør i dag, er et grep i samme retning, for hvis en legger til grunn de kostnadene som er beskrevet her, er det kanskje opp mot 100 mill. kr som kommunene bruker på disse prosessene. Jeg er overbevist om at mange kommuner vil si at disse menneskelige ressursene kan en bruke mer effektivt på oppfølging av alkoholloven enn på å behandle og fornye bevillinger som en uansett ville ha godkjent.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Jeg har stor respekt for det lokale selvstyret, og hvor en legger skjenkekontrollen, synes jeg er et utmerket spørsmål for den enkelte kommune og det enkelte byråd selv å bestemme. Jeg er veldig fornøyd med at alkoholpolitikken på et nasjonalt nivå er under Helse- og omsorgsdepartementet, og det er også en viktig tilnærming til dette. Det er nok også grunnen til at Vinmonopolet er en del av Helse- og omsorgsdepartementets ansvarsområde.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Hele bakgrunnen for den lovendringen var at et enstemmig storting i forrige periode ønsket nasjonale regler og systemer på dette området. En konsekvens av å ha nasjonale systemer er at en ikke kan ha dispensasjoner. Da kunne en like godt videreført systemet med at dette var opp til den enkelte kommune. En annen konsekvens av å ha et nasjonalt system er at noen kommuner vil oppleve at de etter enkelte av disse kriteriene har strengere regler og etter andre kriterier har mer liberale regler. Noen kommuner har innført et prikksystem, men det er slik at de aller fleste kommuner i Norge ikke har den type systemer i det hele tatt. De vil nå få det. Så samlet sett innebærer dette en forsterkning av kommunenes arbeid med å følge opp alkoholloven.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Denne endringen innebærer ingen liberalisering, men en kraftig innstramming av kommunenes mulighet til å ikke følge opp alkohollovens intensjoner. Det vil skje på et nasjonalt nivå ut fra et nasjonalt regelverk, slik som Stortinget ønsker. Så trekker representanten fram ett element i én spesiell tidsperiode. Det er ikke et grunnlag for å fastslå en dom over dette systemet. Det er også slik at de alle fleste salgs- og skjenkebevilgningene ikke er i Oslo, men i resten av landet. Hvis en skal ha et nasjonalt system, kunne en derfor ikke bare lagt én kommunes praksis til grunn. En måtte finne en balanse i dette, og det mener jeg vi har funnet. Det er fullt mulig å justere disse grensene underveis. Det er det ingen problemer med, men det er lurt å høste erfaringer før en begynner med justeringer.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Bare to korte merknader. Det er flere som har referert til høringsuttalelsen fra Oslo kommune. Det er ingenting i den høringsuttalelsen som ikke Oslo kommune kan fortsette med hvis de ønsker det som følge av denne lovendringen. Hvis Oslo kommune mener at den mest fornuftige bruken av de ressursene de har på dette området, er å ha en fornyelse av alle søknadene hvert fjerde år, har de fullt ut muligheten til det videre, men det er det Oslo kommune og Oslo bystyre som kan bestemme. Mener Oslo bystyre at en mer fornuftig bruk av disse ressursene er å øke kontrollinnsatsen, kan Oslo kommune velge det. Dette vil kunne se annerledes ut i Oslo enn på Gjøvik. Derfor er dette en type tenkning som jeg faktisk trodde hadde en viss respekt i Senterpartiet, men jeg registrerer at i denne typen saker har det ikke det. Det er heller ikke Stortinget som vedtar antallet prikker og reglene knyttet til det. Det fastsettes i forskrift. Det gjør det mulig å gjøre justeringer underveis når man høster erfaringer. Men da er det lurt å høste erfaringer før man trekker konklusjonen.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Svaret mitt på om jeg er enig med tidligere ordfører i Oslo, er klart ja. Jeg mener absolutt at kommuner som inngår avtaler med private, må stille krav om at en har den typen åpenhet, sånn at en kan sammenlikne. Noe av hensikten med å ha et mangfold på dette området, for de kommunene som velger det – dette er jo opp til kommunene selv å velge – er jo for å kunne sammenlikne sykehjem som en driver i egen regi, sykehjem som drives av ideelle, og sykehjem som drives av kommersielle aktører. En må ha kunnskap om den typen forhold for å kunne sammenlikne. Vi har òg nylig mottatt utredningen Med åpne kort – Forebygging og oppfølging av alvorlige hendelser i helse- og omsorgstjenestene. Utvalget har særlig sett på hvordan pasienter, brukere og pårørende kan ivaretas bedre etter alvorlige hendelser, og om pasient- og brukerrettighetene bør styrkes. I den sammenheng blir det også vurdert om kommunene skal omfattes av meldingsordningen. Det var en endring av utvalgets mandat som ble gjort etter at jeg ble helse- og omsorgsminister.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Det er kommunene som har ansvaret for avtalene de inngår med private. Regelverket på det området er det samme som det har vært i veldig mange år. Så fornemmer ikke jeg det representanten fornemmer når det gjelder spesialisthelsetjenesten. De avtalene som inngås der, har veldig tydelige krav innen disse områdene, i alle fall sånn som jeg er kjent med det.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Det er veldig viktig at det er den faglige vurderingen som legges til grunn når en tar stilling til spørsmålet om pasienten skal sendes fra sykehjem til sykehus, eller fra sykehus til hjem eller sykehjem. Jeg er veldig redd for å gå inn og bruke økonomiske virkemidler på det området som kan forsterke et inntrykk av at det er økonomien som skal styre dette. Det jeg mener er en bedre løsning, er å få større bevissthet rundt dette i de samhandlingsforaene som er etablert mellom sykehusene og kommunene. Mennesker som er døende, skal ikke sendes ut fra sykehus. I altfor stor grad er også mangel på kompetanse, legedekning og gode nok faglige systemer i sykehjem en årsak til at folk sendes unødvendig fra sykehjem til sykehjem. Det beste vi kan gjøre på dette området, er å bedre samhandlingen og kompetansen.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Jeg er helt enig i at legedekningen på sykehjem er en stor utfordring for kvaliteten på de tjenestene som gis, og det gir brukere med ganske sammensatte, komplekse lidelser et tilbud som ikke er godt nok. Det er også vel dokumentert at det å ha god legedekning har stor betydning for kvaliteten – ikke minst har det betydning fordi det totalt sett bidrar til et styrket faglig miljø. Det at sykepleierne på et sykehjem kjenner den legen som har ansvaret på sykehjemmet og kan diskutere konkrete tilfeller, bidrar også til en kontinuerlig kompetanseforbedring i tjenesten. Så dette vil – etter min oppfatning – være et helt sentralt tema i det arbeidet som nå gjøres med å lage en trygghetsstandard for sykehjem. Så ser vi heldigvis også at det er en forbedring på dette området. Flere og flere kommuner begynner å bli bevisst på betydningen av dette området.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Som jeg har svart representanten Lysbakken gang på gang – for det er ikke første gangen dette spørsmålet stilles – jobber regjeringen nå med en trygghetsstandard for sykehjem gjennom det arbeidet som er igangsatt, og som det også er bevilget penger til i statsbudsjettet for Helsedirektoratet. I den sammenhengen vil også bemanning inngå som et tema. Det er vår måte å løse den utfordringen på. Men samtidig må vi sikre at helheten blir vurdert, og at en ikke kommer i en situasjon der en kan ha en avhuking på bemanning, og så tro at det i seg selv ivaretar kvaliteten på tjenestene. Bemanning, kompetanse, kvalitetssystemer og hvilken type kompetanse en har, er nødt til å bli sett i en sammenheng, fordi en må vekk fra en forestilling om at det å telle hender er måten å sikre kvaliteten i denne tjenesten på. Det er de kloke hodene som først og fremst representerer kvalitet.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Gjentatte ganger, både i denne debatten – og ikke minst – i forbindelse med alle spørsmål vi har hatt rundt dette, har jeg prøvd å fortelle representanten Lysbakken om hvordan vi jobber med dette. Nå er det også bekreftet at representanten Hoksrud er helt enig i hvordan vi jobber her, og det er jeg glad for, for dette er godt samsnakket. Nå er det bare representanten Lysbakken igjen som må ta dette inn over seg: Det blir jobbet med på den måten vi sa. Hvorfor er dette så viktig? Jo, ikke minst på grunn av den undersøkelsen som representanten Tove Karoline Knutsen viste til, der man har undersøkt det vi har i dag av opplysninger om kvalitet og innsats på dette området, og som gjør at Kristiansand kommer best ut av kommunene. Kristiansand kommune bruker ikke mest ressurser på eldreomsorgen, men Kristiansand kommune har organisert tjenesten, sannsynligvis på en klok og ikke minst systematisk måte, og satset på den rette form for bemanning og på den rette kompetansen. Det er utrolig viktig når vi nå går inn med sterkere statlig styring på dette området – det er det ingen tvil om at vi gjør gjennom en rekke tiltak – at den sterkere statlige styringen ikke bidrar til at kommunene blir tvunget til å gjøre feil prioriteringer, men bygger opp om det som gir resultater, som vi f.eks. ser fra Kristiansand kommune. Enkle løsninger på bare én problemstilling på dette området fører veldig fort til at kommunene blir tvunget til å bruke ressursene på en sånn måte at vi ikke får bedre, men dårligere kvalitet ut av ressursene. Derfor er vi nødt til å se på dette i en helhet. Til representanten Knutsen: Hovedutfordringen i dag er ikke at vi vet for lite om de private aktørene på dette området. Hovedutfordringen er at det er den samlede pleie- og omsorgstjenesten som på mange måter er hemmelige tjenester i Norge, og vi har utrolig lite kunnskap om denne type tjenester. Det er også en av grunnene til at vi nå prioriterer å etablere et kvalitetsregister for de kommunale helse- og omsorgtjenestene, fordi dette er et område der vi dessverre mangler mye kunnskap om kvalitet og mangler muligheten til å sammenligne på en god nok måte. Innen det vi har av kunnskap, er det mye som forteller oss at det riktigste og viktigste er å satse på rett kompetanse, på rett nivå, men selvfølgelig også i rett omfang.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Representanten Kjerkol skal slippe å klappe seg selv på skulderen, for det vil gjerne jeg gjøre. Det var veldig viktig å få denne interpellasjonen nå og få denne muligheten til å redegjøre for det arbeidet som gjøres. Justisministeren, kommunalministeren, barne- og likestillingsministeren og jeg selv hadde også en egen pressebrief i denne uka for å gå gjennom helheten i den innsatsen som er lagt ned de siste månedene på dette området. Det har fått litt oppmerksomhet at noen av dem som kommer hit, har tuberkulose. Jeg vil bare understreke at til nå er det om lag 50 personer som har fått den diagnosen. Det er ikke noen spesiell økning i forhold til det som er vanlig. Det er mellom 2 og 300 i året i Norge som får den diagnosen, og de får god behandling. Det er først når en har fått sykdommen, at en kan smitte andre, men med den helsetjenesten som vi har i Norge, representerer ikke dette noen smittefare i befolkningen som sådan. Det foregår en diskusjon om behovet for screening av tuberkulose av alle som kommer. Verdens Helseorganisasjons europakontor anbefaler ikke å screene personer som kommer fra land med så lav andel som har tuberkulose som f.eks. Syria. Dette vil variere litt mellom de ulike gruppene. Jeg vil også si at vi har gjort en kartlegging av kommunenes behov for mer helsepersonell i forbindelse med den poolen som er etablert. Det er 40 kommuner i 13 fylker som har meldt om behov. 20 av kommunene har meldt om et umiddelbart behov, og 20 av kommunene har meldt om behov på sikt. Det er også viktig det som representanten tar opp i sitt innlegg, nemlig at her ser vi at helsetjenesten vår har store ressurser å spille på. Men de er også flinke til å samarbeide på tvers mellom nivåene når det er behov for det. Man må være klar over at i en slik situasjon vil det kunne gå ut over andre oppgaver. Kapasiteten i helsetjenesten er jeg ikke bekymret for, men vi må være klar over at når kapasiteten må brukes til dette, er det andre oppgaver som ikke blir løst. Det er noe som vi har varslet om i tilleggsnummeret.
Bent Høie (Høyre), 2015-12-04:
Jeg vil også takke for en god diskusjon, som er preget av at en har en felles erkjennelse av de utfordringene som vi står overfor, og alvoret i situasjonen. Jeg er også veldig glad for de unisont positive omtalene som de menneskene som står i dette hver eneste dag, får fra Stortinget. Det er vel fortjent, det er mange her som står på langt utover det som vi kunne forvente, f.eks. kommuneoverlegen i Råde, en relativt liten kommune som plutselig får en ganske stor utfordring som en er nødt til å løse. Så det legges ned en fantastisk innsats. Så må vi også ta inn over oss at når vi er i en slik situasjon, vil det også skje feil. Det vil være ting som blir gjort feil, det vil være ting som vi skulle ønske var gjort annerledes, det vil være kommuner som får kort tid på seg til å snu seg om, rett og slett fordi alternativet er ikke å ha tak over hodet til dem som kommer, f.eks. Så det at det er en vanskelig situasjon, gjør også at en av og til må gjøre noen vanskelige valg, og der det ideelle ikke vil være alternativet. Det er også noe som vi både som politiske myndigheter og øverste ledere må ha respekt for. Så er det mange som har hatt oppmerksomhet rundt de helsemessige utfordringene framover, og spesielt på psykisk helse. Det vil selvfølgelig handle om å gi god hjelp, men det handler også om på hvilken måte vi tar imot dem som kommer, og hvilke tilbud som skal gis. De integreringstiltakene som nå også Stortinget diskuterer, vil ha stor betydning for om de opplevelsene som en har hatt tidligere i livet, f.eks. på flukt, vil gi seg utslag i at en vil ha behov for behandling, eller om en mestrer livet. Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet inviterer nå til en nasjonal fagkonferanse om de helsemessige oppfølgingene av asylsøkere, som skal avholdes den 16. desember, og Helsedirektoratet har i tillegg invitert helseregionene – de er på et møte i dag om dette. Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet vil i fellesskap også invitere de frivillige organisasjonene til et informasjonsmøte i løpet av desember, nettopp for å diskutere mange av de spørsmålene og utfordringene som flere av representantene her har tatt opp. Dette med ID-nummer og det å følge asylsøkerne gjennom de ulike delene også når det gjelder helsemessige opplysninger, tok jeg opp også i mitt eget innlegg, og flere av representantene har tatt dette opp. Der har vi utfordringer knyttet til de digitale løsningene, og manuelle rutiner, som fungerte i en vanlig situasjon, skaper veldig mye utfordringer i en unormal situasjon. I påvente av en ny permanent løsning vil skatteetaten om kort tid sende ut personell til mottaksstedene i både Storskog og Råde for å bidra til en umiddelbar registrering i Folkeregisteret, som gir tilgang til D-nummer for asylsøkere. Det er en prosedyre som med et etablert system tar 20 til 30 dager, men som da kan gjøres umiddelbart.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-04:
SV støtter den lovendringen som regjeringen har foreslått. Vår oppfatning er nettopp det som statsråden ga uttrykk for her, at dette ikke er en liberalisering, men en forenkling, som vi tror er fornuftig, og som ikke legger begrensninger på kommunenes mulighet til å velge å føre en mer restriktiv alkoholpolitikk, om de ønsker det. Jeg oppfatter det heller ikke slik at det er en endring som vil føre til at det blir mindre debatt om skjenkepolitikken, så lenge vi opprettholder kravet om at den skal gjennomdiskuteres i hver valgperiode. Jeg tenker at det avgjørende for om vi klarer å føre en alkoholpolitikk hvor vi hindrer en skjenking og en utvikling av bransjen som vi ikke ønsker, er et tilstrekkelig nivå av kontroll. Derfor fremmet SV, sammen med en rekke andre partier, ulike forslag til andre vektinger, f.eks. når det gjelder prikksystemet, da vi hadde dette oppe til behandling. Derfor har vi også i denne innstillingen fremmet et forslag som vi mener ville bidratt til en mulighet for bedre kontroll. Det er knyttet til finansieringen av kontrollarbeidet. Vi mener det ville vært fornuftig om Stortinget la til rette for at kommunene selv kan vedta tillegg i bevillingsgebyrene, utover de satsene som er fastsatt i dag, for på den måten å kunne finansiere økt kontroll med skjenking og salg av alkohol. Jeg vil ta opp det forslaget som SV har fremmet i innstillingen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-04:
Jeg skulle gjerne fått et tydeligere svar på spørsmålet om bemanningsnorm, fordi helseministeren sier at han er imot SVs forslag til bemanningsnorm. Men SVs forslag til bemanningsnorm er ganske identisk med Fremskrittspartiets forslag til bemanningsnorm, som det fortsatt er aktuelt å innføre, så vidt jeg forstår representanten Hoksrud. Derfor vil jeg gjerne ha et klart svar på følgende enkle spørsmål: Vil regjeringen innføre en norm som pålegger en gitt bemanning på sykehjem?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-04:
Det er bare å konstatere nok en gang at hvis du skjærer gjennom alt det uklare som innhyller regjeringspartienes retorikk rundt bemanningsnorm, er det absolutt ingenting som tyder på at helseministeren vurderer en bemanningsnorm av den typen Fremskrittspartiet tidligere har foreslått. Da hadde det i så fall gått an å si det på en langt klarere måte sånn at selv jeg forstod det. Jeg tror vi må konkludere med at det ikke blir noe av. Det synes jeg er synd. Når det gjelder forsøket, sa helseministeren at det gjør jo ingenting at det er 24 som har søkt, for det er 20 som skal være med. Jeg er veldig klar over at det bare er 20 kommuner som skal være med, men det er klart at det betyr at det er veldig lite å velge mellom når en nå skal sette i gang dette forsøket. Og jeg tror igjen at representanten Hoksrud er nærmere sannheten når han er skuffet over det antallet. Det er bare å konstatere at det forsøket har fått en veldig dårlig start. Så kan en spørre seg hvorfor. Jeg tror ikke det er sånn at kommunepolitikere sitter rundt i landet og synes de har nok ressurser til eldreomsorg. Vi har gitt veldig tydelig beskjed til våre kommunepolitikere om at vi ikke har ment at de skulle holdes unna dette forsøket av ideologiske årsaker. Alle må vurdere om dette kunne være noe som er verdt å forsøke for sin kommune. Men det er jo tydelig at politikere på tvers av partifargene i liten grad har vurdert det sånn rundt om i Norge. Jeg tror nok det skyldes en skepsis, som jeg deler, til selve modellen som ligger her med nasjonal stykkpris, som fort kan bli veldig byråkratisk og en form for nasjonal stoppeklokkelogikk som ikke er det som trengs i eldreomsorgen. Så har jeg lyst til å si meg enig med representanten Hoksrud i – og det synes jeg alltid er viktig at vi sier i disse debattene – at det skjer utrolig mye bra i eldreomsorgen, og vi skal være takknemlige overfor dem som gjør en fantastisk jobb, men samtidig huske på at det er ingen som er så ivrige etter at vi skal gjøre noe med det som er dårlig, som de som jobber der selv, for de ser det i sine jobber, og det sliter på dem. Til slutt: Siden Kristelig Folkeparti nå meldte at de vil stemme for forslag nr. 3, tror jeg at jeg også for ordens skyld skal melde subsidiær tilslutning til det forslaget. Jeg synes det er veldig gledelig at vi kan få et flertall for det her i dag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-04:
Det kan ikke få stå som siste ordet i debatten at statsråden har vært tydelig på dette, for det har han virkelig ikke vært. Men representanten Hoksrud er tydelig på det, og jeg er helt enig. Vi snakker ikke om et ønske om en minimumsbemanning, men om en gitt bemanning som må ses i samsvar og i sammenheng med kompetansekrav og andre krav. Jeg tror at alle som hørte svarene vi har fått i dag, ser at her er det avstand mellom Hoksrud og Høie. Det er veldig vanskelig å tolke statsråden på noen annen måte enn at en bemanningsnorm av den typen som Fremskrittspartiet har foreslått, og som SV er for, kommer vi ikke til å få i denne perioden, og det synes jeg er synd.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-04:
Åpenhet er helt nødvendig dersom vi skal sikre kvalitet i eldreomsorgen. Like før valget i høst kom det opp en debatt i forbindelse med et spørsmål som ble stilt til daværende byråd i Oslo om hvorvidt man ville gripe inn overfor private aktører som holdt viktige sider ved egen drift skjult, som bemanning, kompetanse og avviksmeldinger etc., med begrunnelsen at det var forretningshemmeligheter. Byrådet avviste at dette var et problem, men daværende Oslo-ordfører Fabian Stang gikk i et intervju i Aftenposten langt i å innrømme at han ikke var bekvem med en slik praksis. Er statsråden enig med sin partifelle Stang, og vil han i så fall ta initiativ til at man skal kunne kreve samme informasjon og samme åpenhet fra drivere i eldreomsorgen, uansett om disse er private eller offentlige?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-04:
Det er fint, synes jeg, at statsråden er enig med resonnementet tidligere ordfører Fabian Stang hadde om at det skal være samme krav til private og til offentlige drivere. Men jeg merker meg at statsråden sier at det får være opp til kommunen. Når vi så kan fornemme de samme tendensene også blant private drivere i spesialisthelsetjenesten, og når statsråden er opptatt av å få data fra både spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten, er det ikke viktig å legge inn samme krav overalt og si at en kommune ikke kan velge å godta viktig informasjon som forretningshemmeligheter?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-04:
Til representanten Tone Wilhelmsen Trøen: Jeg er jo helt enig med representanten i at vi trenger et mangfold. Det mangfoldet trenger vi innenfor den offentlige sektoren, de offentlige tilbudene, og de ideelle som vi ønsker. Hva er det som er best? Og hvem er det som scorer høyest på kvalitet? Den seriøse forskinga vi har, litt her til lands, en god del i Sverige og internasjonalt, viser at der de store kommersielle aktørene kommer inn i den sårbare eldreomsorgen – og nå snakker vi om de store aktørene, det er jo de som mer og mer overtar – går kvaliteten ned hvis man sammenlikner med både ideelle og offentlige. Vi fikk presentert det på Forskningsstiftelsen NOVA i forrige periode, en stor undersøkelse som var gjort i flere land, som viste dette. Det kan vi sikkert ha en diskusjon om att og fram, og vi kan vise til interne undersøkelser i Oslo, men hvis vi ser på måling av eldreomsorgen på ganske konkrete parametere og sammenlikner de fem største byene i Norge – det var en undersøkelse som Aftenposten viste til i høst før valget – så kom Oslo dårligst ut når det gjelder eldreomsorgen, både når det gjelder antall leger på sykehjem, når det gjelder kompetanse i bemanninga, osv. Det var også noen oppslag som ikke tydet på at valgfriheten er så veldig stor heller i den private eldreomsorgen i Oslo. Representanten snakker om at vi har mest offentlige helsetjenester og offentlig eldreomsorg. Ja, heldigvis. Det er ikke sånn at vi ikke har et stort forbedringspotensial der. Det har vi så absolutt. Men mitt spørsmål til statsråden gikk på hemmeligholdet, forretningshemmelighetene, som man viste til under det borgerlige styret i Oslo. Jeg er glad for at statsråden sa at han ikke ønsker det. Jeg er også glad for at representanten Hoksrud sa at Fremskrittspartiet heller ikke ønsker det. Så da må man gå ut fra at slike kontrakter som kan holde seg med forretningshemmeligheter på viktige kvalitetsparametere, ikke er gangbart, og at regjeringa vil motarbeide det. Og så har jeg lyst til å vise til en tidligere helseminister fra Høyre, Leif Arne Heløe, som i en meget god artikkel i Minerva for to–tre år siden kalte dette med å skulle ha private og kommersielle aktører i eldreomsorgen for et kvasimarked som ikke har markedets kjennetegn på hvordan et marked skal være for å fungere.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2015-12-04:
Representanten Lysbakken pratet om at kunnskap og oversikt var viktig, og at det derfor var viktig å følge opp de forslagene som bl.a. SV har fremmet i dag. Ja, kunnskapen har vi i stor grad. Vi kjenner godt til hvordan det står til der ute. Jeg tror de aller fleste vet godt hvordan det står til. Fylkeslegene driver kontroll med hvordan det står til i hjemmetjenesten, og vi har Helsetilsynet som har drevet med sine kontroller over fire år, så jeg tror nok at kunnskapen og oversikten er ganske god. Men når representanten Lysbakken synes det var dårlig at det bare vare 24 kommuner som hadde søkt om å få være med på forsøket vårt, har jeg lyst til å si at over 400 norske kommuner mener at de ikke trenger mer penger for å gi innbyggerne sine gode tjenester. Jeg synes det er rart, for det er ikke tvil om at i dette forslaget ligger det 171 mill. kr for neste år. Det er en overslagsbevilgning som gjør at det faktisk er mulig å få enda mer penger til de kommunene som ønsker å bli med i forsøket. Det svarer i hvert fall ikke til det bildet som SV tegner i denne saken, og hvordan de tegner situasjonen innenfor eldreomsorgen i Norge. Men jeg kan love representanten Lysbakken: Når politikere sitter i kommunestyret og behandler saken og sier det ikke har vært noen saker i media i det siste, så derfor står det vel bra til med eldreomsorgen i kommunen vår, eller så er det dessverre sånn at representanter kommer etterpå og sier til representanter som har fremmet forslag, at vi var egentlig enig med deg, men vi fikk ikke lov til å stemme med deg – sånn blir det mindretall for å bli med på nye forsøk som vil gi innbyggerne bedre tjenester og bedre tilbud innenfor omsorgssektoren. Jeg synes det er trist at man driver på på den måten, at det er ideologi som i mange kommuner gjør at man har valgt ikke å bli med på denne nye forsøksordningen. Det er 24 kommuner som har søkt, men de 20 som kommer til å få lov til å bli med, tror jeg kommer til å få bli med på noe spennende. Jeg tror de kommer til å få bli med på noe som vil legge føringer for hvordan det kommer til å se ut i fremtiden, og hvordan man skal bedre eldreomsorgen, og de kommer til å få mer penger til innbyggerne sine. Det er litt synd at de over 400 andre har valgt det bort. Så det er kanskje synd på de fire kommunene som ikke får mulighet til å bli med på dette gode forsøket. Jeg har lyst til bare å si – for jeg fikk ikke sagt det i stad, og tida går straks ut – at det er utrolig mange mennesker som gjør en fantastisk god jobb der ute, og det må vi heller ikke glemme. For når man ser på saken, kan man jo nesten gjemme seg litt og tro at det bare står dårlig til, men det er utrolig mye bra. Så er det å ta tak i de utfordringene og de stedene hvor det glipper, og sørge for å rette opp i det, og sørge for at man ikke lenger har brudd på menneskerettighetene.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2015-12-04:
Jeg skjønner at representanten Lysbakken prøver å skape en uenighet mellom statsråden og undertegnede. Det er det ikke. Statsråden var veldig tydelig på at det selvfølgelig handler om å ha bemanning, men det handler også om å ha den rette kompetansen. Vi ser enkelte steder der man ikke har den rette kompetansen, at man bruker flere mennesker for å gjøre den samme jobben som én kunne gjort hvis man hadde hatt den rette kompetansen. Derfor handler det selvfølgelig både om kompetanse, om bemanning og om god ledelse. Alle disse tingene er viktige når man skal sette sammen hvordan dette skal være. Jeg ønsker ikke en minimumsbemanning. Jeg ønsker den rette bemanningen for å håndtere de forskjellige tilbudene som den enkelte trenger. Det er enkeltmennesket vi skal se, brukeren, og det behovet den enkelte har. Det er aller viktigst når vi skal lage dette. Derfor må vi se på helheten. Men selvfølgelig ligger det en bemanningsnorm i avtalen, og det har statsråden også vært tydelig på.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-12-04:
Jeg vil takke statsråden for det fyldige svaret han gir, og for forsikringen om at situasjonen følges nøye. Jeg klapper meg selv på skuldrene for at jeg leverte interpellasjonen, for dette er kunnskap som jeg tror Stortinget føler veldig sterkt for å ha. Det er et omfattende apparat som er satt i gang, og det høres ut som om det er en god plan for å håndtere dag-til-dag-utfordringene også fra departementets side. Og så vil jeg også selvsagt vise til den formidable innsatsen som er lagt ned så langt i kommunene og ikke minst fra frivilligheten. I likhet med statsråden har jeg inntrykk av at det utvises handlekraft og pågangsmot hos dem som står i førstelinja. Eksemplene på kreativitet og løsningsfokus fra fagfolkene i helsetjenesten kommer fra hele landet. I Helse Midt-Norge, som jeg kjenner best, har de etablert et ambulerende team som skal bistå kommunene med å gi en bedre tjeneste knyttet til psykisk helse. Andre steder ambulerer radiografene ut fra sykehuset for å foreta screening og røntgen på DMS-ene og i andre lokaliteter. Istedenfor å transportere asylantene til og fra sykehusene kommer fagfolkene ut der det er mulig. Ting effektiviseres og tilrettelegges ut fra situasjonen. Det er bra og nødvendig. Helsetjenesten vår vil også lære mye i denne tiden vi er i, kompetanse som kan nyttiggjøres i andre deler av tjenesten og bidra til omstilling og fornying. Situasjonen vil kreve økt innsats framover, særlig når det gjelder helsetjenestene i kommunene, også det som handler om å styrke samarbeidet mellom kommunene og sykehusene. Og en må styrke det faglige arbeidet knyttet til traumer hos flyktninger og asylsøkere, hvor kanskje den mer spesialiserte kompetansen er noe begrenset. Så nevnte statsråden litt om sykdomspanorama, eller hvordan det ser ut hos dem som kommer. Akkurat som statsråden sier, er det til dels friske, oppgående som kommer. Her er det viktig at man samhandler tett på en slik måte at man klarer å luke ut dem som bare skal fortsette livene sine på en annen plass enn de reiste ifra, og hjelper dem som trenger nødvendig helsehjelp, samtidig som vi har en god beredskap og gode systemer på det som er elementært knyttet til smitteberedskap. Jeg sier takk så langt i debatten.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-12-04:
Jeg vil også takke for en veldig god og konstruktiv debatt som har belyst mange ulike elementer i den utfordringen vi står overfor som nasjon. Jeg tenker også som så at vi trenger denne omforente tilnærmingen for å greie dette, så jeg skal holde litt på den gode stemningen. Vi kommer vel fort tilbake til et litt mer gjenkjennelig politisk ordskifte, for det vil være tøffe prioriteringer framover. Men både jeg og statsråden må holde litt på den gode stemningen så lenge vi kan. Hvis jeg skal oppsummere, tror jeg at det som blir avgjørende, er at man får dette til samlet og koordinert, ikke fragmentert og stykkevis. Hovedinnsatsen fra myndighetene må nok rettes mot denne tverrsektorielle innsatsen. Nå vet vi at det kommer et betydelig antall enslige mindreårige, og der vil behovet for koordinert og samlet innsats være størst. Viktigst av alt er det kanskje at man går videre med det som har vært en litt løpende variabel, at antallet asylsøkere har svingt veldig mye. Det vil være en mer konstant størrelse i fortsettelsen. Sånn sett må vi i den sammenheng prioritere både innenfor helse- og omsorgsbudsjettet – som den komiteen jeg sitter i, har ansvaret for – og blant mange av de andre virkemidlene. I og med at det kanskje var litt lite vektlagt i debatten, har jeg lyst til å understreke dette med å sikre godt og tilgjengelig personell. Det å ha gode tolketjenester er det viktig at man ser på, for det er porten inn når man gjør den første screeningen av hvem disse menneskene er, og hvordan de skal leve livet sitt videre. Det er viktig at man får en god tolketjeneste, for de som kommer nå, har ikke språkkunnskaper i det omfanget vi er vant til, og norskkunnskapene er ikke-eksisterende. Jeg vil oppsummere med dette. Det har vært en gemyttlig debatt, og så blir det vel tøffere etter hvert.