trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Et av de største problemene i norsk politikk er mangel på forutsigbarhet og at vi driver og endrer kurs – ikke en gang i året ved statsbudsjettet, men til dels to ganger i året. En av de organisasjonene som har vært belemret med den ustabiliteten, er Innovasjon Norge. Jeg hadde gleden av å være saksordfører da vi jobbet med det nye virkemiddelapparatet. Da så vi for oss at Innovasjon Norge skulle bli et slagkraftig virkemiddel for norsk næringsliv, der vi både samlet en rekke av aktørene i en felles organisasjon og skulle få et slagkraftig organ ute på regionkontorene, der både Norges Eksportråd, tidligere SND, Norges Turistråd og Statens veiledningskontor for oppfinnere skulle delta sammen. Men det vi opplever etter kort tid, er at man får skiftende betingelser, og mesteparten av tida i organisasjonen går med til å diskutere hvordan man kan trappe ned og skjære ned, hvordan man skal komme seg gjennom de kraftige nedskjæringene. Vil statsråden sørge for at Innovasjon Norge får bedre rammebetingelser i årene framover?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Vi i SV er faktisk glad for at vi har en landbruksminister som har så mye fokus på matkvalitet og ikke bare på pris. Det at han har valgt å si at vi skal satse på nisjeproduksjon, vi skal satse på en mer økologisk profil, vi skal satse på kvalitet, og at det er der vi skal konkurrere, tror jeg er veldig viktig. Der vil jeg gi ros til landbruksministeren, og jeg håper at han fortsetter i det sporet. Så sier landbruksministeren at han har masse verktøy i verktøykassen, og det er vi også glad for. Men en del av verktøyene til landbruksministeren er så dyre. Mattilsynet koster så mye. Det er ikke noe land i verden som har så dyrt mattilsyn. Og vi vet at det er mange særlig små bedrifter som sliter med å få betalt de regningene som kommer fra Mattilsynet. De sliter også med at Mattilsynet er veldig firkantet. Kan landbruksministeren love at Mattilsynet blir mer fleksibelt, og kan han love at han får ned prisene på det verktøyet i verktøykassen?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Det eg kan bekrefta, er at tidlegare miljøvernminister Børge Brende gjorde ein svært god jobb med å få på plass ein avtale med Prosessindustriens Landsforbund. I den avtalen, som gjeld frå 2005 til 2007, sikra miljøvernminister Brende med sitt arbeid ein reduksjon på 20 pst. Det vil seia at me nådde eit meget ambisiøst mål gjennom den avtalen. Gjennom det arbeidet som er gjort, er me òg sikra eit heildekkjande kvotesystem. Det vil seia at når me får på plass kvotesystemet vårt, frå 2005 til 2007, vil Noreg vera det landet i verda som har det mest heildekkjande kvotesystemet, heildekkjande i høve til klima. Og den æra fortener i stor grad tidlegare miljøvernminister Børge Brende.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Det stemmer, som representanten Korsberg sa, at eg hadde gleda av å vera med på Natur og Ungdom sin sommarkonferanse, ein konferanse som var prega av både eit sterkt engasjement og stor kunnskap om miljøutfordringane. Der gav eg m.a. uttrykk for at det å vera i møte med organisasjonane, det å vera i nærkontakt med dei, kan gje oss nyttig informasjon som politikarar. Det trur eg det er viktig at me fangar opp. Når det gjeld retningslinene til SFT, veit me at dei ligg fast slik som dei er i dag. Men det vil vera naturleg å sjå på heilskapen i høve til SFT når vi legg fram proposisjonen vår for Stortinget. Proposisjonen vil vera heilskapleg i forhold til klima, og då vil det vera naturleg at me kjem tilbake til Stortinget for å få ein heilskap òg når det gjeld SFT sine retningsliner.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Eg registrerer at Stortinget har ein tradisjon for å ta varmt imot nye statsrådar. Det har eg òg opplevd denne gongen. Takk for det. Det er klart at i klimapolitikken er det ikkje tvil om at SV har vore ein god støttespelar og ein varm samarbeidspartnar innanfor ein del av dei områda som Regjeringa har lagt fram sin politikk på. Det håpar eg at partiet òg skal vera i framtida. Eg vil ikkje gå inn og kommentera Snøhvit konkret. Det er ei sak som eg har til behandling. Eg vil behandla ho og deretter gje til kjenne det resultatet eg kjem fram til i den saka. Men det er klart at dette rører ved ei av våre hovudutfordringar i høve til klimautsleppa. Kyotoprotokollen vil no bli ratifisert, det er ei forplikting for vår nasjon. Og dersom vi startar opp med å auka våre CO2-utslepp betydeleg, vil den jobben bli endå tøffare. Det er noko som heile Stortinget må ta innover seg.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Aller først vil jeg gratulere Knut Arild Hareide med sin vel overståtte debut fra Stortingets talerstol. Hareide vektla klimautfordringene i innlegget sitt, og vi i Arbeiderpartiet er enig i at det er en stor utfordring. Like etter at regjeringen Bondevik II tiltrådte for tre år siden, la daværende miljøvernminister Børge Brende fram et forslag der prosessindustrien ble omfattet av det nasjonale kvotesystemet, som skulle virke fra 2005 fram til et internasjonalt kvotesystem er på plass. Jeg husker meget godt hvordan daværende miljøvernminister Børge Brende harsellerte over Arbeiderpartiets forslag om en forpliktende avtale med prosessindustrien for å få redusert utslippene gjennom det virkemidlet. Da er det gledelig at noe av det første som miljøvernminister Knut Arild Hareide gjorde, var å gå bort fra forslaget om at prosessindustrien skulle omfattes av det nasjonale kvotesystemet, og at han i stedet gikk inn for en forpliktende avtale. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at Regjeringen har foretatt en snuoperasjon i denne saken.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Noe av det første miljøvernministeren gjorde, var å delta på Natur og Ungdoms sommerleir. Natur og Ungdom er en organisasjon som Miljøverndepartementet pøser penger inn i. Samtidig er det en organisasjon som overhodet ikke har respekt for demokratiet, og da tenker jeg på de aksjonene som de hadde på Snøhvit-feltet, der de satte sine egne og andres liv i fare. Jeg skal la Natur og Ungdom ligge, men en del uttalelser som kom på den sommerleiren, har jeg bitt meg merke i, og jeg ber om å få en forklaring. Miljøvernministeren lovet å se på instruksen som en tidligere arbeiderpartiregjering har gitt Statens forurensningstilsyn, om å godkjenne eventuelle søknader om bygging av gasskraftverk med dagens teknologi. Hvilke nye føringer tenker statsråden her på i forhold til de vedtak Stortinget har fattet? Og når kommer disse nye føringene?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Lat meg få starta med å gratulera statsråden med jobben og med hans første innlegg i Stortinget. Dette lover godt, for ganske mykje av innhaldet kunne eg faktisk ha skrive under på sjølv, ikkje minst den analysen som statsråden hadde om klimapolitikken og konsekvensane klimapolitikken har for fattige folk i den tredje verda. Det perspektivet har ofte lett for å ramla vekk i den nasjonale debatten, for då blir det mykje snakk om at ein vil leggja ned alle arbeidsplassane i Noreg, og me mistar det globale perspektivet at klimaproblemet faktisk tek livet av tusenvis av folk kvart år i denne verda. Så SV synest at dette var ein invitasjon til å fortsetja samarbeidet, ikkje minst i klimapolitikken, med den nye miljøvernministeren. Eg har berre lyst til å utfordra han på eit par punkt, nemleg når det gjeld Snøhvit og utsleppa der, og når det gjeld den nye konsesjonen for det nye gasskraftverket på Kårstø. Det vil jo bety ei betydeleg utfordring, som SV og Kristeleg Folkeparti nok skal klara å løysa, men klarar han å løysa det i regjeringa si?
Michael Momyr (Høyre), 2004-10-04:
Jeg har ikke tenkt å plage representanten Enoksen med Senterpartiets motstand mot Snøhvit-utbyggingen og mot boring i Barentshavet. Jeg har heller ikke tenkt å blande meg bort i den prosessen som Senterpartiet har med sitt program, men jeg har likevel lyst til å teste noen argumenter i forhold til representanten Enoksen. Vi vet at det i russisk sektor, i Shtokman-feltet, nå er snakk om at russerne skal sette i verk arbeid, boring og utbygging. Føler ikke representanten Enoksen at det hadde vært betryggende om norske interesser hadde deltatt sammen med de russiske i forbindelse med utvinning i Barentshavet? Da tenker jeg både på teknologiutvikling og på sikkerhet og miljø.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-10-04:
Det er utvilsomt en viktig oppgave å sørge for at vi også innenfor de nye WTO-rammene skal ha et livskraftig landbruk i Norge, men det er etter min oppfatning ikke en oppgave for en kommisjon. Det er først og fremst en oppgave for Regjeringens representanter som nå forhandler om det framtidige WTO-resultatet, å sørge for at vi ender opp med et forhandlingsresultat som gjør at vi også i framtiden skal kunne ha et levedyktig landbruk i Norge, hvor det skal være lønnsomt å produsere mat, hvor vi skal leve av det å produsere. Å opprette en kommisjon for å gjøre denne jobben tror jeg oppriktig talt ikke er veien å gå. Vi har et embetsverk i ulike departement som skal legge til rette for og synliggjøre rammen for den nye WTO-avtalen. Vi har også et folkevalgt system, og innenfor dette skal vi ha ulike oppfatninger om hvordan vi best skal utnytte de rammene som WTO-avtalen setter. Det som imidlertid må være helt klart, er at det først og fremst er Regjeringens ansvar og oppgave å sørge for at vi oppnår et akseptabelt forhandlingsresultat.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-10-04:
Det korte svaret på det er: Jo, det hadde i aller høyeste grad vært betryggende. Jeg tror norske selskap har en god del å bidra med i samarbeid med russiske myndigheter og russiske selskap for å sørge for at vi har den mest mulig miljøvennlige og sikre utvinning av olje og gass i nordområdene. Det er nettopp den sterke kontrollen som vi har hatt med våre oljeselskap og de høye standardene som er blitt satt fra norske myndigheters side, som gjør at vi i dag har en oljeindustri som er i tet i verdensmålestokk med hensyn til miljø og sikkerhet i det arbeidet man gjør. Dette skal vi fortsette med å utvikle. Dette skal vi ta vare på. Dette skal vi også utnytte til det beste i samarbeid med andre lands myndigheter.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-10-04:
Det er et alvorlig varsku til oss alle sammen at et så stort antall industriarbeidsplasser har forsvunnet ut av landet, og at vi står i fare for å miste mange også i framtiden. Det er et arbeid som det er nødvendig å ta fatt i på flere områder. Fremskrittspartiets medisin er dessverre ikke den riktige. Fremskrittspartiets medisin vil føre til at vi får en enda større overgang til det næringsliv vi har sett konturene av i det siste, nemlig et mer og mer forbruks- og tjenesteytendebasert næringsliv, der industrien også i framtiden vil tape med de vekstimpulser som Fremskrittspartiet gir gjennom sine budsjett, og på den måten man legger opp sine budsjett. Det er nødvendig å satse målrettet på forskning og legge til rette for en politikk der vi investerer i infrastruktur og i kunnskap innenfor de sektorer der vi har naturlige fortrinn, og innenfor konkurranseutsatt næringsliv, slik jeg også sa i mitt hovedinnlegg, stikk i motsetning til det Regjeringen gjør nå, og stikk i motsetning til den politikk Fremskrittspartiet støtter ved å gi sin støtte til denne regjeringen.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Representanten Enoksen og jeg er nok enige om at Verdens handelsorganisasjon og forhandlingsresultatet som foreligger der, vil påvirke Norge. WTO er en sentral del av den globaliserte økonomien som vi må forholde oss til, og som vil påvirke norsk næringspolitikk og kommuneøkonomi. Utenrikskomiteens leder, Thorbjørn Jagland, tok i sommer til orde for en offentlig kommisjon om landbruk. Denne kommisjonen skulle for det første jobbe seg fram til enighet om hva de nye WTO-reglene faktisk betyr, og for det andre ha som mandat å trekke opp hvordan vi kan legge om støtten til landbruket, distriktene og næringsliv innenfor de nye reglene og dermed kunne gjøre dem til noe offensivt. Jeg vil be representanten Enoksen redegjøre for hvordan han mener at Norge bør forholde seg til WTO og forslaget fra utenrikskomiteens leder.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-10-04:
Det er nettopp svaret på representanten Rudihagens spørsmål som gjør landbrukspolitikk så spennende og så vanskelig, fordi det handler om så veldig mye mer enn et enkelt mål, nemlig å produsere mat effektivt – mange mål som handler om å ikke levere til et marked, men å levere til et politisk marked, kollektive goder, om en vil. Men selve matproduksjonen er blitt mer effektiv og kommer til å bli det. Det går ikke an å sitte i organisasjonene og skylde på bare slemme landbruksministere, for det er slik at teknologien driver dette framover. Det blir færre bønder med flere baller, og de er hvitmalte. Det er effektiviteten, og det er teknologidrevet. Vi må ha en rimelig effektivitet, selv om det er grenser for hvor effektivt norsk landbruk kan være under våre forhold. Da blir det avgjørende å levere de kollektive goder, alle de andre viktige tingene, landskapet vårt, det at vi vil ha et bebodd land når vi reiser rundt, sammen med andre viktige virkemidler i landbrukspolitikken. Der er alternativ sysselsetting og næringsdrift som ikke handler om å produsere mat, samt kombinasjonen med reiseliv, helt avgjørende.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-10-04:
Det er rett at Oslo Tingrett har fattet et vedtak der det heter at det ikke har vært rett melkeprisfastsettelse i perioden 1997–2000. Denne regjering har fastsatt en helt ny melkeordning som vekter de ulike faktorene i et meget komplisert prisfastsettelsessystem for melk, fordi melk går til så veldig ulike anvendelser, med svært ulik lønnsomhet. En vurdering av hvordan vi skal håndtere den dommen som foreligger for denne avgrensede perioden, 1997–2000, vil selvsagt Regjeringen måtte gjøre sammen med Regjeringsadvokaten. Alt annet ville være helt galt. Så vil vi da bestemme hvordan dette skal håndteres. Uavhengig av det fortsetter Regjeringen sitt arbeid med å få til en god konkurranse i melkesektoren. Det er under denne regjering vi har fått på plass en melkeordning som er god for alle aktørene, som er rettferdig, og som også åpner for at små, nye konkurrenter kan starte opp uten kvote, hvis de yster og foredler selv lokalt.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-10-04:
Representanten Ryan gir meg nok en gang anledning til å få fram det viktige budskap at landbruk er veldig mye mer enn de tradisjonelle volumproduksjonene. Det er mange som møter dette med å si at ja, ja, nisjer er noe småtteri, og det er nå hyggelig for dem, men det er nå store, tunge og svære traktorer og mange kuer og slikt som er det viktige. Det er også viktig, men vi hadde ikke hatt et land som vi er glad i alle sammen hvis vi ikke hadde hatt all den ulike og mangfoldige næringsvirksomheten. I dag har vi altså fått servert tall: 19 000 årsverk i annet næringsliv enn tradisjonelt landbruk på norske gårdsbruk, det er det som utgjør mangfoldet, og det må vi ha mer av. Dette handler også om at om flere skal lykkes også med matproduksjon – og ikke annet næringsliv, reiseliv, opplevelsesproduksjon, omsorgsproduksjon osv., så må vi gjøre det enda lettere å få det til. Jeg tror på det. Jeg tror på at rike, moderne forbrukere er villige til å betale mer for spesialisert og spennende mat. Derfor rigger vi et sånt landbruk. Nå hadde jeg tenkt å gi uttrykk for at siden Finansdepartementet ikke er representert i salen, kunne jeg kanskje ha tillatt meg å komme med en budsjettlekkasje. Men så oppdaget jeg at statsministeren var kommet inn, og da torde jeg ikke likevel. Ellers hadde det vært en hyggelig nyhet jeg kunne ha brakt til representanten Ryan.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Statsråd Sponheim etterlyste litt klar tale om kva dei andre partia ville med norsk landbrukspolitikk i framtida. Sponheim sjølv må svare på det grunnleggjande spørsmålet: Kva er målet med landbrukspolitikken? Målet med landbrukspolitikken er så klart å produsere mat. Det er vi heilt einige om alle saman. Men maten kunne vi produsere med halvparten så mange tilsette i landbruket som vi har i dag, og vi kunne gjort det på meir sentrale område. Den andre målsetjinga har jo alltid vore at vi skulle ha eit jordbruk over heile landet, altså at landbruket skal vere eit distriktspolitisk verkemiddel. Her ligg jo dilemmaet, for store strukturendringar og store brukseiningar, som vi ser no, medfører så klart at vi får eit noko meir robust jordbruk som skal meistre betre dei internasjonale utfordringane som m.a. WTO vil stille oss overfor. Men betydninga for busetjing, for sysselsetjing og for levande bygder vil då gradvis gå nedover. Er det ikkje slik at måloppnåinga ville bli vel så god med mindre brukseiningar? Og korleis skal vi forsvare overføringane til landbruket i tida framover dersom betydninga for distrikta stadig går nedover?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Flere tusen ID-løse asylsøkere med avslag har nå gått under jorda, enten fordi de er blitt kastet ut av mottak, eller fordi de er i ferd med å bli det. Svært mange av disse er ureturnerbare, det vil si at det ikke er noe sted å sende dem. De har ikke rett til verken mat eller seng. Nå kritiseres Norge også av FN for denne uverdige håndteringen. Arbeiderpartiet mener at arbeidet med utsendingene må intensiveres, men inntil vi igjen har kontroll over situasjonen, mener Arbeiderpartiet at vi må opprette spesielle mottak der man kan håndtere problemene disse personene har, bl.a. innenfor psykiatrien. Men det Regjeringen svarer, er at nå vil den stramme opp kommunene, og at dette er kommunenes ansvar. Det er Arbeiderpartiet helt uenig i. Dette er statens ansvar, og det er staten som må rydde opp. Er SV enig i det?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-10-04:
Verdiskaping er ikke blant de begreper representanten Karin Andersen oftest tyr til i sin politiske argumentasjon. Det kan vel heller virke som om verdiskaping kun må forstås som et annet ord for skatteøkninger. Det er i alle fall inntrykket når vi summerer de mange kostnadskrevende løfter som SV kommer med som sin ønskeliste for et eventuelt alternativt regjeringsprosjekt. Og representanten Karin Andersen gjorde ikke denne listen kortere i sitt innlegg. Jeg vil kort og godt vite om Karin Andersen er enig med forbundsleder Jan Davidsen i Fagforbundet, som helt nylig uttalte at en ny regjering av Arbeiderpartiet, SV og eventuelt Senterpartiet etter stortingsvalget må øke skattene for å sikre velferden. Og det heter videre: «Før valget neste år bør sentrum/venstre-alliansen tydelig si fra til velgerne om at de går inn for økte skatter dersom det blir rødgrønn regjering.»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Representanten Karin Andersen fra SV representerer et parti som klager over at arbeidsledigheten er for høy. Men SV er samtidig sterkt imot skattelettelser, selv om skattelettelser kan være helt nødvendig for nettopp å trygge og skape nye norske arbeidsplasser for å få ned arbeidsledigheten. Nylig kunne vi altså lese at flere norske bedrifter planlegger å flytte rundt 80 000 arbeidsplasser til lavkostland i nær framtid. Samtidig ser vi at stadig flere andre land nå harmoniserer og tilpasser skatte- og avgiftsnivået. SV framstår nærmest som næringsfiendtlig og synes kanskje mest opptatt av å ville skape flest mulig arbeidsplasser i offentlig sektor. Da blir kanskje mitt spørsmål etter å ha hørt på innlegget til Karin Andersen: Har SV egentlig noen politikk for å skape arbeidsplasser i privat sektor, eller er det hovedsakelig offentlige arbeidsplasser SV vil opprette i kampen mot ledigheten?
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-10-04:
I enhver viktig omstillingsprosess er medarbeidere viktige. Det innebærer ikke at enhver nødvendig endring for å modernisere det offentlige Norge vil møte oppslutning blant de organiserte i staten. Som politiske ledere er det vår oppgave å velge de løsningene som innbyggerne er tjent med, men et godt samarbeid med medarbeidere for å gjennomføre endringene er selvfølgelig nødvendig og ønskelig, og det legger jeg stor vekt på. Men jeg registrerer også at de reformene som Arbeiderpartiet selv skrøt av, og som noen i Arbeiderpartiet fortsatt skryter av, etter at de gikk ut av regjering, nå er omstillinger og endringer som mange arbeiderpartifolk tar avstand fra. Det virker en smule forvirrende om Arbeiderpartiet nå egentlig har forlatt ønsket om og behovet for forandring, fornyelse, endring og modernisering av offentlig sektor.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-10-04:
Jeg er glad for støtte til Regjeringens viktige arbeid for å bruke teknologi bedre i arbeidet for å gjøre hverdagen enklere for folk flest. Arbeidet med digital signatur står øverst på min dagsorden, nettopp fordi dette arbeidet er så viktig for å få utviklet et bredt spekter av digitale tjenester, gjøre offentlige tjenester tilgjengelig 24 timer i døgnet for publikum og gjøre offentlig saksbehandling enklere og rimeligere og unnagjort med mindre byråkrati. Vi skal være ferdig med en felles kravspesifikasjon for hele offentlig sektor i forhold til en sikker og trygg identifikasjon før jul, og vi har til hensikt å finne en løsning som gjør at vi kan distribuere PKI-løsninger bredt til norske innbyggere gjennom 2005.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-10-04:
Representanten May Hansen bekrefter inntrykket av at SV har én eneste løsning på utfordringene i offentlig sektor, og det er å pøse på med mer penger. Men vi har også dokumentert gjennom en rekke undersøkelser at det ikke er slik at Kommune-Norges utfordringer alene løses gjennom at Kommune-Norge får mer penger til disposisjon. Det er faktisk slik at vi gjennom kommunenes egne effektivitetsnettverk har fått relativt god dokumentasjon på at smartere løsninger gjennomført enkelte steder gjør at innbyggerne kan få bedre og mer omfattende tjenester med mindre ressursbruk enn i kommuner som bruker mer. Så tar representanten May Hansen opp et spørsmål omkring deltidsarbeid, som særlig er et spørsmål for Kommune-Norge. Det er særlig Kommune-Norge som sysselsetter de yrkesgruppene May Hansen nevnte, og jeg er tilhenger av et sterkt lokaldemokrati hvor kommunene som arbeidsgivere selv i stor grad må få bestemme hvordan de organiserer arbeidet, i samarbeid med sine ansattegrupper.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
På Moderniseringsdepartementets hjemmeside står det at som forvalter av statens arbeidsgiveransvar «skal departementet sikre en inkluderende og stimulerende personalpolitikk». Departementet skal også «være spydspiss» i omstillingsarbeidet i staten. Regjeringen har samtidig lagt fram en rekke forslag som har bidratt til å provosere dem av oss som er opptatt av arbeidsfolks rettigheter. Samarbeid med de ansatte virker ikke å ha særlig høy prioritet i denne regjeringen. Forhandlingslederen i UHO, Arne Johannesen, karakteriserte tidligere i år statsrådens inkluderende personalpolitikk slik – det er altså ikke mine ord: Det er grunn til å spørre seg om Morten Andreas Meyers største forbilde er historiens største fagforeningsknuser, den tidligere engelske statsministeren Margaret Thatcher. Jeg skal ikke stille spørsmål om statsrådens forbilder, dem skal han få ha for seg selv. Jeg vil derimot ha svar på følgende: Mener statsråd Meyer at Regjeringen opptrer inkluderende og stimulerende overfor de ansatte? Har de ansatte feil i sin beskrivelse av statsrådens innsats? Og mener statsråden at samarbeidet med de ansatte er et viktig bidrag for å få til omstilling?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Sonja Sjøli hadde en forherligelse av Regjeringens innsats for barn og unge, men på grunn av tiden fikk hun sikkert ikke med seg alt, så jeg skal prøve å bidra litt. Hun glemte nemlig å nevne at barn nå dessverre må slutte i skolefritidsordningen fordi den har blitt for dyr, og fordi mange foreldre rett og slett ikke ser seg økonomisk i stand til å ha barna sine der. Hun roste Regjeringen for at det nå behandles flere pasienter enn noensinne ved sykehusene, men glemte å fortelle at sykehusene faktisk foretar inngrep og sender pasientene så tidlig ut at behandlingen rett og slett overføres til kommunene, som denne høyreregjeringen heller ikke har vært særlig spandabel overfor. Kommunene får altså regningen. Jan Tore Sanner sa at denne høyreregjeringen har maktet både å redusere skatter og å skape bedre velferd. Jeg er ikke så sikker på om alle arbeidsledige er enige i det. Jeg tror heller ikke moderniseringsministeren har hatt særlig god kontakt med arbeidstakerorganisasjonene. Sannheten er at denne regjeringen har foretatt kraftige kutt i dagpengeordningen, nedprioritert arbeidsmarkedstiltak, svekket arbeidstakernes rettigheter og foretatt svekkelser i attføringsordningene. Kort sagt: Høyre ønsker et usolidarisk arbeidsliv. Vi får et mer brutalt arbeidsliv, der hensynet til arbeidsgiverne går foran hensynet til arbeidstakerne. Statsråd Meyer provoserer fagbevegelsen ved å fortelle at arbeidstakerorganisasjonene ikke er villige til omorganisering. Si meg, er han ikke orientert? Omorganisering og effektivisering har foregått og rammet mange i mange år. Det har tidligere skjedd i samarbeid med arbeidstakerorganisasjonene, men dette opphørte under statsråd Norman og har ikke bedret seg under statsråd Meyer. Vi har i dag 301 214 uføretrygdede og 220 000 langtidssykemeldte. Har det streifet denne regjeringen og Meyer at effektivisering og omorganisering fører til at vi får flere uføretrygdede? Det er mye å bekymre seg for i verden. Og Regjeringen har mange bekymringer, det skjønner jeg. Men at denne trontalen skulle avstedkomme store bekymringer for hvordan Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet skal kunne regjere sammen, undrer meg, for vi husker alle hvordan Sem-erklæringen ble til.
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Då statsministeren ommøblerte Regjeringa tidlegare i år, kom det ein frisk moderniseringsminister inn, og våre forventningar om effektivisering i offentleg sektor voks monaleg. Den nye statsråden har markert seg som ein forkjempar for effektiv bruk av IKT i offentleg forvaltning. Det har han gjort bl.a. ved å uttala at han vil satsa på digital signatur. Me har håp om at statsrådens satsing skal koma både offentleg og privat sektor til gode. Framstegspartiet foreslo i statsbudsjettet for inneverande år ei aktiv satsing på digital signatur, eit system for mikrobetaling, eit rammeverk for elektronisk rettigheitsforvaltning. Når kan vi venta at statsråden har dette på plass, på eit område der vi er så einige?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
Eg vil først seie at eg er heilt einig med representanten Jan Tore Sanner i at det å senke skattar og avgifter og betre rammevilkåra sjølvsagt er heilt avgjerande for at ein skal kunne få til ei god verdiskaping og ei god sysselsetjing, og for at ein skal kunne behalde dei arbeidsplassane ein har, og skape nye. Tidlegare har vi hørt at Jan Tore Sanner har argumentert for at det viktigaste for å få til sysselsetjing og vekst i økonomien er å halde ein stram finanspolitikk. No har vi faktisk den situasjonen i dag at vi har 100 000 arbeidsledige. Vi har ei rekordlåg prisstigning. Vi har tal frå SSB som viser at i fjor fekk vi 8 000 nye sosialklientar. Då er mitt spørsmål: Viser ikkje det at den finanspolitikken som har vore ført, har vore for defensiv og burde vore meir offensiv i form av meir skattelette og også meir investering i infrastruktur for å styrkje norsk økonomi?
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-04:
Jeg bad om ordet under Kristin Halvorsens siste innlegg, som rystet meg. Statsministeren antydet i et replikkordskifte tidligere at Kristin Halvorsen var en aktuell kandidat som utenriksminister i en ny flertallsregjering. Jeg vil bare nevne at det er en vesentlig sterkere søknad til den posten i dagens Aftenposten, fra Per Olaf Lundteigen. I SVs program for inneværende stortingsperiode, som man gikk til valg på ved valget i 2001, står det uten forbehold av noe slag at SV i neste stortingsperiode kommer til å fremme forslag om utmeldelse av NATO. Kristin Halvorsen har ikke gjort skygge av forsøk på engang å sannsynliggjøre at dette er alvorlig ment. Da vil jeg be om at man neste gang man inviterer velgerne til å stemme på SV, merker av i stortingsvalgprogrammet hvilke løfter som ikke er alvorlig ment. Hvis det da skulle bli noe tilbake, vil det kanskje være interessant for velgerne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-10-04:
Det er en ganske interessant påstand fra Arbeiderpartiets side at lavere skatt ikke er viktig for bedriftene våre. Vi lever faktisk i en globalisert verden hvor vi vet at bedriftene også ser på skattenivået når de skal etablere seg i et land, eller når de skal avgjøre om de skal utvikle sin virksomhet videre. Vi har gjennom de senere år maktet å få ned skattenivået. Det gjør at vi har blitt et mer konkurransedyktig land for investeringer. Nå har vi varslet en skattereform som innebærer en ny kapitalbeskatning gjennom en gradvis utfasing av formuesskatten og gjennom innføring av den såkalte aksjonærmodellen. Det vil bidra til at vi bedrer rammebetingelsene ytterligere for næringslivet. I tillegg mener vi at det er viktig å få ned marginalskatten på arbeid, slik at det igjen skal lønne seg å jobbe, og slik at vi kan fjerne delingsmodellen, som mange små og mellomstore bedrifter har slitt med.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-10-04:
Jeg kan nok være enig med Gjermund Hagesæter i mye, men når det gjelder finanspolitikken, er vi åpenbart fortsatt fundamentalt uenige. Nå har vi faktisk sett at den politikken vi har ført, virker. Nettopp gjennom å føre en stram finanspolitikk har vi fått renten ned med 5 pst. Det betyr for en familie at man frigjør nesten 50 000 kr hvis man har en gjeld på 1,5 mill. kr. Vi har fått til en mer konkurransedyktig kronekurs, og det er helt avgjørende for det eksportrettede næringsliv. Faktisk har kronen nå svekket seg med 10–12 pst. i forhold til euroen. Det betyr at marginen for de bedriftene som konkurrerer med resten av Europa, er blitt 10–12 pst. bedre. Det betyr at man har mulighet til å sikre arbeidsplassene. Det betyr at man har mulighet til gradvis også å ekspandere og etablere nye arbeidsplasser. Men det vi har lært av erfaring, er at det tar noe tid fra veksten tar seg opp, og til de nye arbeidsplassene kommer. Men nå ser vi at det etableres flere bedrifter, og vi ser også at arbeidsledigheten kommer til å gå gradvis ned.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2004-10-04:
Det er ingen tvil om at kapitalismen og markedsøkonomien også trenger å tøyles. Det er ingen konservative som har satt spørsmålstegn ved det. Derimot har vi erfart at markedsøkonomien er et langt bedre økonomisk system enn planøkonomien. Men markedsøkonomien forutsetter at vi har institusjoner og en lovgivning som sørger for at vi har gode spilleregler. Det er derfor vi også har skjerpet konkurranselovgivningen. Høyre ønsker også at Norge skal bli medlem av EU. For det er nå engang slik at i vår globaliserte tidsalder er det en del beslutninger som må fattes på et overnasjonalt nivå. Og hvis vi skal klare å håndtere en del av de spørsmål som jeg vet at Bjørlo Lysbakken er opptatt av, må vi benytte oss av overnasjonalitet. Det er små land med en åpen økonomi som blir mest sårbare uten vilje til å bruke overnasjonale organer. Til slutt: Bjørlo Lysbakken hadde også en interessant artikkel i Klassekampen i dag, og jeg registrerte at han etterlyste visjoner på venstresiden. Så det skal bli spennende å følge med videre.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Det er verdiskapingen som sikrer velferden, sa Sanner. Ja, det er riktig. Men Høyre tar feil når de hevder at skattelettelser er nøkkelen til verdiskaping. Det som skiller Norge og de andre nordiske landene fra de fleste andre land, er at vi har et høyere velferdsnivå, at en større andel av befolkningen er i arbeid, og at vi har et høyere skattenivå. Regjeringen har lovet nye 16 milliarder kr i skattelettelser, selv om statsministeren har sagt at skattelettelser ikke er hovedprioritet. Det er først og fremst i personbeskatningen dette skal komme. Det er god vekst i norsk økonomi, som Sanner sa, men den er i stor grad forbruksdrevet. Det er altså ikke forhold i norsk økonomi som tilsier en ytterligere stimulans av forbruket gjennom nye lettelser i skattene. Derimot er det alvorlig mangel på penger der hvor velferdstjenestene ytes, nemlig i kommunene. Dette berørte ikke Sanner i sitt innlegg, så han bekymrer seg åpenbart lite for det store gapet mellom inntekter og pålagte utgifter som kommunene nå sliter med når de skal lage budsjetter for neste år.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Å vente med pensjonsdebatten til Regjeringen har lagt fram sin melding om saken, er vel snarere fornuftig enn feigt. Newsweek hadde i sitt juli-nummer en reportasje om verdens beste land. Om de nordiske landenes suksess skriver bladet: «De tok tre grunnleggende valg: De prioriterte utdanning. De satset på rettferdig fordeling, sosial sikkerhet, en felles skole og offentlig helsevesen. Og – de bygde opp en konkurransedyktig privat sektor.» Mange hevdet, skriver Newsweek, at det høye skattenivået ville knekke privat sektor, men det har ikke skjedd. Statsministeren innledet debatten med at Regjeringen ville forsvare den norske velferdsmodellen med rettigheter og universelle ordninger. Debatten har vist at det er bred enighet om at det er verdiskapingen som må sikre velferden. Skal vi sikre verdiskapingen i et lengre perspektiv, trengs en langt mer aktiv næringspolitikk enn det denne Regjeringen fører. Skattelettelser er ikke det eneste saliggjørende, og langt fra tilstrekkelig. Det som skiller Norge og andre nordiske land fra de fleste andre land, er at vi både har et høyere velferdsnivå, en større andel av befolkningen i arbeid og et høyere skattenivå. Det er denne kombinasjonen som har ført oss til topps på FNs liste over verdens beste land å bo i. Det vi hører fra Høyres talere i denne debatten, er at det viktigste for å sikre verdiskapingen er stadig nye milliarder i skattelettelser. Da glemmes sammenhengen mellom verdiskaping og godt utbygde velferdsordninger for alle som grunnlag for høy sysselsetting og derved høy verdiskaping. Det er kvaliteten på våre felles velferdsordninger som sikrer høy yrkesdeltakelse, gjennom utdanning, gode helsetjenester, barnehagetilbud og foreldrepermisjoner, som gir muligheter for at alle kan delta i yrkeslivet. Det er denne sammenhengen som nå trues av Regjeringens prioritering av skattelettelser. Norsk økonomi er i vekst, men den er i for stor grad forbruksdrevet. Da kan ikke det rette svaret være enda flere milliarder i skattelettelser, som i hovedsak skal komme på personsiden. Høyre gikk til valg på skatt og skole. Vi har fått skattelettelser. Men de som skal sikre en god skole og en god eldreomsorg, nemlig kommunene, får ikke endene til å møtes. Kommune etter kommune, uansett om de er Høyre-styrt, arbeiderpartistyrt, SV-styrt eller fremskrittspartistyrt, varsler om alvorlige nedskjæringer i sine tjenestetilbud neste år, fordi utgiftene vokser mer enn inntektene. Det burde bekymre Regjeringen langt mer enn det det gjør. For det er her en viktig bunnplanke i vårt velferdssamfunn for alvor begynner å svikte. Nye milliarder til økt privat forbruk kan ikke rette opp denne svikten.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Jeg hadde gleden av å være i en debatt med Kåre Willoch i Bergen i forrige uke, der han tok til orde for en verdibasert konservatisme. Det er et budskap som ofte står i ganske skarp kontrast til dagens Høyre, som går til valg med vulgære slagord som: Mer igjen for pengene – og ser ut til å ha det å snu på hver eneste krone som sin viktigste misjon i politikken. I den perioden vi er inne i nå, har Høyre vist uvilje mot å gjøre noe med galopperende lederlønninger. Man har gått inn for ytterligere lettelser i kapitalbeskatningen, og man viser stadig en grenseløs tillit til markedet som problemløser – altså stikk i strid med det som er kjernen i Willochs budskap. Han skriver i Aftenposten i august: «I vår tid ser man forfall i form av rovdyrkapitalisme og grådighetskultur i kapitalistiske økonomier.» Han er redd for at dette skal undergrave tilliten til kapitalismen. Nå er det noe som for så vidt ikke ville bekymret meg så mye, men det ville sikkert bekymret Sanner mer, og jeg lurer på om han er enig i at vår tid preges av rovdyrkapitalisme og grådighetskultur i kapitalistiske økonomier.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-04:
President! Jeg ber om at det voteres over forslagene nr. 2 og 3 hver for seg.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-10-04:
Vi har i dag vært vitne til en selsom forestilling der partier som tar mål av seg til å regjere sammen og derigjennom fronte Norges interesser ute i verden, proklamerer vidt forskjellige holdninger i viktige spørsmål som forsvars- og sikkerhetspolitikk. Jeg sikter selvsagt til partiene Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Stoltenberg går meget langt i å hevde at krigen mot terror for å sikre stabilitet og sameksistens i verden bare kan skje gjennom fellesskapsorganisasjoner som bl.a. FN, NATO og EU. Ja, han hevder at dette kanskje er den viktigste saken vi står overfor i tiden som kommer. Det vil jeg fra Høyres side si meg enig i. I vår hjemlige politiske andedam kan man nok til tider virke noe nærsynt i forhold til disse sakene. SV med Kristin Halvorsen i spissen kaller imidlertid dette å løpe USAs ærend og er imot det meste av det Stoltenberg er for. Selvsagt har Stoltenberg rett. Problemet hans er at han hevder å ville regjere sammen med partier som er uenig i hans politikk, og som fordømmer hans samarbeidsrelasjoner ute i verden. Det har de for øvrig gjort før. SV er som kjent etablert i kampen mot NATO og er imot vestlige makters samarbeidspolitikk. SV tok som kjent grundig feil den gang og er i ferd med å gjøre det igjen. Jeg er stolt av å tilhøre en nasjon som med sin betydelige økonomiske bistand til tross for sin størrelse føler ansvar for utviklingen i den tredje verden. Jeg er stolt av å tilhøre en nasjon som gjennom Regjeringens miljø- og utviklingsarbeid utmerker seg på en slik måte at vår forhenværende miljøvernminister fikk toppvervet i FNs miljø- og utviklingsprogram. Jeg er stolt av at Regjeringen fører en forsvars- og sikkerhetspolitikk som medfører at vi stiller opp ute i verden mot terrorisme og kynisme, for å sikre stabilitet og møysommelig oppbygging av demokrati på ruinene av diktatorers feilslåtte ideologi og politikk. Og jeg er stolt av våre soldaters innsats i denne sammenheng, og har fra denne talerstol lyst til å gi dem og deres familier takk og anerkjennelse for den belastning de tar for å følge opp de vedtak vi fatter. De skal vite at et stort flertall i denne sal verdsetter innsatsen deres høyt, enten de nå er hjemkommet fra vanskelig gjenoppbyggingsarbeid i Irak, eller de tjenestegjør i det krevende arbeidet i NATOs ISAF-styrke i Afghanistan. De tar den personlige belastningen for å gi oss andre en tryggere verden ved møysommelig å bygge grunnlaget for nye demokratier.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-04:
Sjøl om det er seint og det er høst ute, har jeg lyst til å si noe om strandsonen. Tilgangen til natur, vann, strand – til rekreasjonsområder ved kysten – blir viktigere og viktigere etter hvert som mer av strandsonen bygges ned, og etter som befolkningen i pressområder, særlig på Østlandet, øker. Likevel ser vi fortsatt at tre av fire søknader om utbygging i 100-metersbeltet blir innvilget. Vi ser at allmennhetens tilgang til stranda blir mindre år for år – til tross for offentlige oppkjøp og til tross for et generelt forbud mot bygging i 100-metersbeltet. Det er blitt en politisk besvergelse å si at nå må vi få en sterkere politikk for å ta vare på strandsonen. Sist vi hørte det, var da Hareide overtok som miljøvernminister. Det innebærer en erkjennelse av at det som til nå har vært gjort, ikke har vært bra nok. Men spørsmålet er jo hvor mange kilometer strandsone vi har råd til å miste mens vi venter. Det er stor oppslutning i befolkningen for en mer restriktiv politikk når det gjelder strandsonen, også blant grunneiere og hytteeiere, som jo også ønsker å kunne gå tur uten å bli stoppet av gjerder. Ikke minst fikk vi se hva folk mente i vår da Regjeringa ville selge Bolærne til Smiths Venner. Det var moro å samle protestunderskrifter da: Ingen sa nei, man hentet foreldre og unger og bestemødre og venner, sånn at alle skulle få skrive under. Her kom det fram mye oppsamlet raseri over herjinga med folks hevdvunnne rettigheter og den økende utestenginga fra stranda, raseri over reduksjonen i tradisjonelle rettigheter i skjærgården, raseri over at man ville privatisere det som ble oppfattet som folkets eiendom. Det er å håpe at reaksjonene fra befolkningen ved Oslofjorden, og også fra lokalpolitikere fra alle partier i området, ble en kraftig vekker for Regjeringa. Etter SVs mening trenger vi ikke bare en ny oppfordring til kommunene og fylkeskommunene om en strengere håndheving i strandsonen, vi trenger en plan for frigjøring av strandsonen. En slik plan må inkludere en strengere lovgivning, stopp i dispensasjoner, styrket oppkjøp av friområder og, ikke minst, ikke flere salg av kystperler, slik Regjeringa ville med Bolærne.
Heidi Larssen (Høyre), 2004-10-04:
Jeg vet ikke helt om ordet «feig» er parlamentarisk, men jeg er fristet til å bruke det om Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, som i replikkrunden tidligere i dag sa at han vil «vente med pensjonsdebatten», og også om Carl I. Hagen, som nekter å se de utfordringene vi står overfor, da han i dag morges ønsket rausere pensjoner enn etter dagens regelverk og underslo at deres primærstandpunkt i Pensjonskommisjonen kun er en statlig minstepensjon. Dobbeltkommunikasjon kan man kanskje også kalle det. Representantene Stoltenberg og Hagen forbauser meg når vi vet at vi studerer lenger, pensjonerer oss tidligere, føder færre barn, lever lenger – altså at det blir færre og færre yrkesaktive som skal betale for flere og flere pensjonister, som får høyere og høyere pensjon. En av mine medrepresentanter nekter å diskutere, og den andre lukker øynene. Fra Høyres side er vi meget fornøyd med at Regjeringen nå i høst vil legge frem en melding om et mer bærekraftig og rettferdig pensjonssystem, og vi er ikke redd for å diskutere innholdet i det. Blant annet ønsker Høyre en større andel av innskuddsbasert, individuelt fundert pensjon enn det flertallet i Pensjonskommisjonen gikk inn for. Det hindret oss imidlertid ikke i å gå inn for det brede kompromisset i kommisjonen, hvor en av pilarene er at pensjonen i større grad enn i dag skal stå i forhold til livsinntekten. En annen pilar er å oppmuntre folk til å stå lenger i arbeid, og en tredje er å omgjøre oljefondet til et pensjonsfond, med større sammenheng mellom forpliktelser, fond og økonomisk utvikling. Fremskrittspartiets primære standpunkt er at alle skal få en pensjon tilnærmet lik dagens minstepensjon. Pensjon utover det er det opp til den enkelte eller arbeidsgiver å ordne. Heller ikke et pensjonsfond jubler de over. Men ser ikke Fremskrittspartiet at også fremtidige generasjoner på denne måten kunne få nyte godt av vår felles formue? Jeg lurer også på hvorfor Fremskrittspartiet ikke vil være med på et bredt pensjonsforlik, slik at også fremtidige pensjonister blir sikret en ordnet økonomi og en pensjon de kan stole på blir utbetalt. I Arbeiderpartiet er de som er imot forslagene fra Pensjonskommisjonen, på banen, men ikke de som er enige med nestleder Hill-Marta Solberg. Da blir det jo ikke noen debatt, og det blir ikke debatt uten alternativer. Og det er nå litt underlig at partiets leder ikke mener noe om vår tids viktigste spørsmål.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Hva er det vi mennesker til daglig er opptatt av? Jeg tror det er å ha det bra – med andre ord: trygghet i hverdagen. Denne tryggheten er det vi politikere skal legge til rette for med vedtak, lover og fordeling av fellesskapets goder. Det er dette trontalen beskrev på de mange områdene som virker inn på menneskelivet, fra unnfangelsen og til den naturlige død. For Kristelig Folkeparti er alle menneskers liv en utfordring med hensyn til å bli sett, verdsatt og oppmuntret. Det krever aktiv solidaritet, nestekjærlighet og vilje til å dele. Gjennom mine år her i Stortinget har jeg merket at det veldig lett blir slik at det jeg gjør eller arbeider for, kun gjelder andre, altså at det blir en viss distanse mellom meg og vedtaket for de andre. Slik er det selvsagt ikke. Vedtakene involverer også meg og mitt liv. Når vi snakker om solidaritet og vilje til å dele, spørres det selvsagt ikke bare om å fordele det som er til overs. Hva er jeg villig til å gi avkall på for at andre skal få det de ellers måtte være foruten? Ofte peker vi indirekte på andre som bør bidra, og viser stor oppfinnsomhet og absolutt klarsyn med hensyn til hvem disse personer og bedrifter er. Med dette ønsker jeg å peke på det jeg tror er en sviktende grunnplanke i samfunnshuset, nemlig ideologisk verdiforankring for enkeltmennesker og fellesskap. Verdibevisstheten om fundamentet for vårt liv synes avtagende i takt med velstandsutviklingen. Det virker som en bekreftelse på ordtaket «mye vil ha mer». Misunnelse og jantelov er vekstområder. Det er svært betenkelig. Jeg er derfor glad for det trontalen uttrykte om de ikke-materielle forutsetningene for å ha det bra i dagliglivet. Kristelig Folkeparti vil være en pådriver for å hindre at det materielle drukner den åndelige side ved menneskelivet. Når dette er sagt, vil jeg selvsagt føye til at tryggheten i hverdag og helg også avhenger av mange andre faktorer, men dette har det vært mange innlegg om i løpet av debatten. Barnehager, kontantstøtte, skole, fritidsaktiviteter, arbeidsplasser, pensjonsordninger, sykehus, eldreomsorg og ytterligere annet, som politi, kriminalomsorg for øvrig og enda mer. Det er viktig med alle ordninger, vesen og etater. Men jeg understreker i tillegg enkeltmenneskers ansvar for og forpliktelser til å yte bidrag til et solidarisk samfunn der det er godt å være medmenneske, enten vi er barn, ungdom, voksne eller eldre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-10-04:
Vi er ikke så bekymret, for vi tror ikke det kommer til å skje. I dag må jeg si at jeg virkelig har begynt å glede meg til valgkampen. Valgkamp betyr vanligvis action å være med på, men med det alternativet vi skal diskutere mot, blir det mye action å se på også! Jeg har vokst opp i rent senterpartiland, med et kommunestyre bestående av en del eldre herrer som ikke hadde så mange tanker, men de hadde odel på kommunestyreplassen sin. Hvis de hadde hørt innlegget til Inger Enger i dag, hadde de garantert kommet og gitt henne en stor klem, alle sammen. Men jeg kjenner en del SV-ere også, og jeg er helt sikker på at det innlegget må ha fått det til å koke i ganske mange sosialistiske adrenalinhjerter. Vi vet hvordan det blir når det sosialistiske adrenalinet pipler fram. For maken til god, gammel senterpartipolitikk er det lenge siden jeg har hørt fra denne talerstolen. Så dette skal bli gøy. Det andre som jeg syntes var veldig oppsiktsvekkende, var det svaret Jens Stoltenberg gav til Oddvard Nilsen i replikkrunden. Det fikk det til å gispe i et Venstre-hjerte. Vi kan nemlig en del om det å være yngst i en søskenflokk. Når søsken skal leke, er det om å gjøre for at de ikke skal krangle, å lage regler så alle kan leke på lik linje. Søskenkrangel får man virkelig dyrket fram hvis det er slik at det alltid er den store som skal lage reglene for de andre. Formuleringen om at hvis vi ikke blir enige med de andre, er alternativet en mindretallsregjering av Arbeiderpartiet, gjør det jo ganske klart at det er de store som skal lage reglene for de små. Og hvis de små ikke føyer seg til, skal de store leke alene. Det blir spennende å se hvordan man skal lage et samarbeid mellom tre partier, noe som noen av oss har lang erfaring med, hvis det er regelen at det alltid er den store som skal få lov til å definere reglene for hvordan man skal leke sammen.