Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Alvorlige skipsulykker i Middelhavet, Den engelske kanal og faktisk også utenfor vår egen kyst understreker betydningen av at vi får et bedre internasjonalt regelverk for sjøsikkerhet. I likhet med ulykken med lasteskipet «Server» utenfor Fedje den 12. januar har flere andre forlis den siste tida vært årsak til alvorlige skader på marint liv og på miljø. Ulykkene er påminnelser om at arbeidet med sikkerhet til sjøs krever kontinuerlig innsats både nasjonalt og internasjonalt. Skjerpede krav til teknologi, utrustning, sikkerhet, miljø, kunnskap og kompetanse er nødvendig i en globalisert næring der krav til høy sjøsikkerhet og miljø altfor lenge har fått lov til å vike for det jeg vil kalle for rene profitthensyn. Jeg er glad for at norske myndigheter gjennom den internasjonale sjøfartsorganisasjonen IMO har gått i bresjen for økte krav til sikkerhet og miljø, og at dette møysommelige arbeidet etter hvert også gir resultat. Da skulle det bare mangle om vi ikke selv skikker vårt eget bo. Jeg er derfor glad for at vi nå får en moderne og framtidsrettet lov om skipssikkerhet. Den vil være et veldig godt redskap for bedre sjøsikkerhet. Lov om skipssikkerhet er faktisk den mest omfattende lovreformen som vi har hatt i maritim sektor på mange år. Skipssikkerhetsloven er ikke bare en oppdatering av et hundreårig lovverk. Målet har da vært å utforme en lov som reduserer risikoen ved å ferdes til sjøs til et minimum, og at skip framstår som sikre arbeidsplasser. Forslaget til lov som Regjeringen fremmer, og som vi behandler nå, vil komme til å gjelde fra et skip prosjekteres til det hogges opp. Men den viktigste endringen i det foreliggende lovforslaget er at hovedansvaret for sikkerhet og miljø flyttes fra skipsføreren til rederiet. Hovedansvaret for å oppfylle lovens krav plasseres altså hos rederiet. Enkeltpersoner i rederiet og rederiet som foretak vil være de som primært kan straffes ved overtredelse av loven. Tidligere har dette ansvaret ligget hos skipsføreren, og det har vist seg vanskelig å stille rederier til ansvar for ulykker og forlis. Lovendringen bidrar derfor til et effektivt sanksjonssystem, med tvangsmulkt og tilbaketrekking av sertifikat som nye reaksjonsformer. På samme tid blir det nå stilt krav til et kvalitetssikringssystem for alle rederier og skip. Rederier skal, som andre bedrifter på landjorda, etablere planer, instrukser og sjekklister for viktige operasjoner om bord – fra beredskap, vedlikehold, bemanning og opplæring til miljøvern. Arbeidet med et kvalitetssikringssystem skal forankres i rederienes øverste ledelse. Hensikten er at rederiene skal utvikle en god og systematisk sikkerhetskultur i alle ledd, både på land og på skip. Dette er viktig for å styrke sjøsikkerheten. La meg til sist understreke at et nytt lovverk krever oppfølging. Jeg forutsetter at kontrollinstansene tilføres ressurser nok til å følge opp loven og dens intensjoner. Sjøfartsdirektoratet er forvaltnings- og myndighetsorgan for arbeidet med sikkerheten til sjøs. Direktoratet skal utføre både direkte og overordnet kontroll. De siste årene er virksomheten vridd i retning av den overordnede kontrollen. En stor del av arbeidet med tilsyn med skip er for øvrig overlatt til klassifikasjonsselskapene. Utviklingen innenfor skipsfarten understreker behovet for utvidet havnestatskontroll. Ikke minst sjømannsorganisasjonene har vært opptatt av dette. Skip som ikke tilfredsstiller internasjonale krav til sikkerhet, bør simpelthen lukes ut og sanksjoneres mot. Jeg viser spesielt til ILOs konvensjoner om arbeidsforholdene for sjøfolk. Vi har dessverre sett nok av eksempler på at rederier og skip bryter ILOs konvensjoner, og at utenlandske sjøfolk tilbys lønns- og arbeidsvilkår som ligger langt utenfor det akseptable. Jeg minner om at sjøfolks arbeidsmiljø er gjenstand for havnestatskontroll, på samme måte som tekniske krav til skipet og dets sertifikat. Det er viktig at dette nå følges opp.