trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hårek Elvenes (Høyre), 2021-04-22:
En av de viktigste og mest sentrale anbefalingene til Gjørv-kommisjonen var nettopp å styrke spesialstyrkenes mulighet til å kunne bidra i kontraterroraksjoner gjennom en forsterket helikoptertilgang. La meg sitere Gjørv-kommisjonen: «Rask og effektiv helikopterstøtte til politiet i forbindelse med terrorbekjempelse på norsk jord bør bli en dimensjonerende oppgave for Forsvaret. Det bør vurderes om Forsvaret skal ha ytterligere støtteoppgaver til politiet ved terrorangrep.» Ansvarlig politikk er jo å ta denne sterke anbefalingen på alvor. Det har også regjeringen gjort; 15 av Forsvarets 18 Bell-helikoptre er nå stasjonert på Rygge nettopp for å ivareta spesialstyrkenes evne til kontraterrorbekjempelse og eventuelt stille i andre typer kriser. Vi må huske på at en av Forsvarets høyest prioriterte oppgaver hva gjelder sivil støtte, går på akkurat dette punktet, nemlig å yte politiet den nødvendige støtte de trenger for å håndtere alvorlige kriser og i verste fall terror. Helikopterberedskapen i nord er nå i en meget god utvikling. Flertallspartiene på Stortinget under forhandlingen av langtidsplanen – de som tok ansvar, dvs. regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – fikk vedtatt at det skal opprettes en egen helikopterskvadron for Hæren på Bardufoss. Senterpartiet og Rødt valgte å stille seg på sidelinjen. Forslaget fra Senterpartiet er på sett og vis en røyklegging av sin egen utilstrekkelighet og sin egen manglende politiske vilje til å bidra til å få til et godt vedtak med tanke på helikopter på Bardufoss, noe langtidsplanen har fått på plass. Også på sivil side er det en veldig god utvikling hva gjelder helikopter i Nord-Norge. Det blir nye redningshelikoptre på Banak og i Bodø, det opprettes en ny helikopterbase i Tromsø, det er blitt ambulansehelikopter i Kirkenes, og det er inngått en egen avtale mellom Forsvaret og det sivile, som representanten Wold var inne på, som kan brukes til å dekke ekstraordinære behov for Forsvaret. Det er en gjennomgående styrking av helikopterberedskapen og helikopterkapasiteten i både Sør- og Nord-Norge. Da er det ganske alvorlig og ganske forstemmende at Senterpartiet velger å fremme dette forslaget. Det er rett og slett en neglisjering av Gjørv-kommisjonens anbefaling å late som om det ikke skal skje en endring hva gjelder Hærens helikoptre på Bardufoss, og det er til syvende og sist et høyt politisk spill som i verste fall kan medføre at antiterrorkapasiteten på Østlandet vil bli svekket, stikk i strid med Gjørv-kommisjonens anbefaling.
Hårek Elvenes (Høyre), 2021-04-22:
Det er riktig, da Gjørv-kommisjonens rapport var oppe til behandling i Stortinget, stemte selvfølgelig Senterpartiet for det som lå der – det skulle ellers bare mangle. Men når det gjelder den praktiske, politiske effektueringen av vedtaket, bakket Senterpartiet ut. Problemet her er at man har knapphet på helikoptre i Norge i dag. Da må de helikoptrene man har, disponeres der konsekvensene av manglende helikoptre vil være størst, hvis behovet for helikopter skulle være der. I tillegg er det et sårbart miljø. Disse helikoptrene er på vei inn i solnedgangen. De er tilårskomne, de krever mye vedlikehold, de krever et stadig sterkere vedlikeholdsapparat for å holde systemet oppe å gå. Da måtte man gjøre en prioritering, og da valgte man å prioritere spesialstyrkene på Rygge. Spesialstyrkene er ikke frikoblet fra et ansvar i antiterrorarbeid selv om Beredskapstroppen har fått nye politihelikoptre. Det står klart og tydelig i oppdraget til Forsvaret at dette er en av Forsvarets viktigste og høyest prioriterte oppgaver, nemlig å støtte politiet i tilfelle krise og terror. Representanten fra Østfold slo seg litt på brystet og viste til Senterpartiets alternative budsjett. Da kan jeg supplere med – i den grad det er interessant, jeg vet jo at fakta ofte er litt forstyrrende for Senterpartiets retorikk – at i det alternative budsjettet skulle Senterpartiet bruke 30 mrd. kr mer av oljefondet. Men det kommer jo også til kort når man ser på de mange løftene som skal finansieres. Representanten Navarsete brukte sin «preike», for å si det sånn, til å male, med bred kost, regjeringens manglende satsing på Forsvaret. Det var jo rett og slett uetterrettelig framføring av en del forhold. La oss gå litt dypere inn i dette. For det første bygges ikke et forsvar med tomme løfter. Regjeringen har gjennom to langtidsplaner, fullfinansierte langtidsplaner, bidratt til å styrke Forsvaret og øke forsvarsevnen. Hvis man er i tvil om det, kan man gå inn i forsvarssjefens årsrapport for 2020, der det går tydelig fram at forsvarsevnen og Forsvaret er under oppbygging. Til den konkrete saken: Dette koker ned til om man er villig til å prioritere den nasjonale antiterrorberedskapen eller ikke. Det er ærlig å si at man vil ha flere helikoptre til Hæren i nord, men konsekvensen er at terrorberedskapen, som vi dessverre fikk så tydelig demonstrert for noen år siden ikke var god nok, ikke ville blitt løftet på det nivået som Gjørv-kommisjonen anbefalte. Det er konsekvensen av den politikken som Senterpartiet ønsker å føre på dette punktet. Si heller det enn å forsøke å røyklegge det med andre ord.
Hårek Elvenes (Høyre), 2021-04-22:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, men jeg ble stilt et spørsmål fra representanten Borch. Hun har forlatt salen, så hun er antakelig ikke så veldig interessert i svaret. Men jeg skal svare likevel. Naturligvis har vi pratet med lokale representanter fra vårt eget parti, både i Bardu og Målselv. Men det vil aldri være slik i Høyre at det er de lokale representantene som skal være tungen på vektskålen i så alvorlig politikk som forsvarspolitikken. Forsvars- og beredskapspolitikk er nasjonal politikk. Det er nasjonale hensyn som skal ivaretas på best mulig måte, og ikke distriktspolitiske markeringer. I så måte var innlegget til representanten Borch en veldig god oppvisning i hvilke hensyn som veier tyngst i Senterpartiet, når man foretar forsvarspolitiske prioriteringer. Så vil jeg si til slutt at Senterpartiet foreslo styrkinger i forbindelse med langtidsplanen, ikke-finansierte løfter i størrelsesorden 30 mrd. kr. Forsvaret bygges gjennom finansiert politikk og ikke tomme løfter.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2021-04-22:
Utenriksministerens grundige redegjørelse viste bredden og kompleksiteten i den utenriks- og sikkerhetspolitiske situasjonen, med den raske endringstakten og uforutsigbarheten vi står overfor globalt. Internasjonalt samarbeid er derfor viktigere enn noen gang. Et dominerende trekk er at geopolitikken og geoøkonomien i større grad flyter sammen i et nytt stormaktsspill, som særlig Kina er en av eksponentene for. At det ikke lenger er mulig å se økonomi og sikkerhet som adskilt, får følger for mange land, også dem vi samarbeider med i Asia. Den økende spagaten mange land står i mellom USA og Europa som sikkerhetspolitisk ankerfeste og en stadig større økonomisk avhengighet av Kina, setter alliansebånd på prøve. Pandemien har rammet verdensøkonomien og europeisk økonomi svært hardt. Vi har blitt kjent med begreper som munnbinddiplomati og vaksinediplomati. Et aspekt blant mange er bekymringen for at krisen har gjort strategisk viktige virksomheter og teknologier mer sårbare og utsatt enn ellers for tredjelandsoppkjøp. Det var bakgrunnen for at EU i 2020 innskjerpet regelverket for screening av utenlandske direkteinvesteringer. Europakommisjonen oppfordrer nå medlemslandene til å bruke alle tilgjengelige verktøy på EU-nivå og nasjonalt nivå i dette arbeidet. Det har også overslag til norsk virkelighet. Utenlandske direkteinvesteringer er i utgangspunktet et gode, men ikke alle slike investeringer er like ønskelige. Det handler om å finne balansen mellom åpenhet og ivaretagelse av legitime sikkerhetsinteresser og å forebygge og forhindre investeringer og eierskap i strategiske sektorer som vil kunne skaffe land vi ikke har et sikkerhetspolitisk samarbeid med, en innflytelse i Norge som ikke er i vår interesse. Trolig bør vi rette oppmerksomheten mot et bredere utvalg av utenlandske direkteinvesteringer enn de som reguleres av sikkerhetsloven, fange opp disse i en tidligere fase og ikke minst sette dem inn i en større kontekst. EU har altså fra 2020 innført nye retningslinjer for screening av utenlandske investeringer, og det innebærer en systematisk gjennomgang, omfattende filtreringsmekanismer av utenlandske direkteinvesteringer i bedrifter og teknologi som er av kritisk betydning for EU-landene, og i tillegg et system for informasjonsutveksling mellom landene. Etter det jeg forstår, er Norge i denne sammenhengen for en utenlandsk aktør å regne. Selv om screeningforordningen ikke er merket EØS-relevant, har den likevel konsekvenser for det indre markedet og kan være svært nyttig for Norge å være en del av. Det skulle altså være gode grunner til at Norge søker å knytte seg opp mot denne mekanismen. Å skulle etablere noe sånt på egen kjøl vil kanskje være vesentlig tyngre for Norge og heller ikke gi samme effekt. Jeg håper dette er noe regjeringen vurderer, og som utenriksministeren kanskje kan kommentere. Ønsker Norge å delta i dette samarbeidet om EU sier ja til å inkludere oss?
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2021-04-22:
Som leder av Stortingets delegasjon til ASEP og AIPA, i dagligtale Asia-delegasjonen, vil jeg gjerne orientere litt om arbeidet i fjor og i år. Pandemien endret jo premissene for de internasjonale delegasjonenes planer og programmer. For Asia-delegasjonen har det betydd at verken ASEP-møtet i Kambodsja eller AIPA-parlamentarikerforsamlingen i Vietnam kunne avholdes fysisk. Sistnevnte ble avholdt digitalt med Norge som gjest. Det samme gjelder møter med samarbeidspartnere og nettverk i Norge, som ambassadørene for ASEAN-landene og norske næringsaktører med tungt engasjement i Asia. Delegasjonen har likevel forsøkt å holde aktiviteten og kontakten oppe via digitale møter og aktiviteter. Vi har avholdt flere digitale seminarer her på Stortinget med Asia- og Kina-relatert tematikk. Delegasjonen har som ambisjon å understøtte det pågående arbeidet på myndighetsnivå ved å videreutvikle og forsterke Norges samarbeid med land i Asia – en region der det pågår en rekke viktige prosesser, bl.a. med forhandlinger om handelsavtaler og en ny periode for sektordialogpartnerskapet med ASEAN. I fjor høst ble Stortinget tatt opp som fast observatør i ASEAN-landenes parlamentarikerforsamling, AIPA. Asia-delegasjonen nådde med det sitt viktigste strategiske mål for fireårsperioden. Som observatør får vi en formell rolle og en helt annen posisjon i samarbeidet med noen av Norges viktigste handelspartnere og land vi deler et interessefellesskap med, særlig når det gjelder ivaretakelsen av en regelstyrt verdensorden, internasjonale institusjoner og arbeidet med bærekraftsmålene. Ikke minst kommer vi også inn i et fellesskap med observatørland, som bl.a. Japan, Kina, Korea, Australia, New Zealand og Russland, for å nevne noen. Det kan gi oss en verdifull inngang til dialog om bilaterale interesser. Så langt i 2021 har vi som ny observatør hatt et nyttig planleggingsmøte med AIPA-generalsekretæren, et introduksjonsmøte med alle de ti ASEAN-parlamentene, og vi har deltatt på et internasjonalt seminar om håndvåpen i regi av AIPA. Pilarene i AIPA-samarbeidet framover vil være bærekraft, særlig energi og klima, hav, kvinner og likestilling, handel og næringsliv, parlamentarisk representativitet, lovarbeid og myndighetskontroll og selvfølgelig besøksutveksling. I tillegg er det en interesse for å dra erfaringer sammen på pandemihåndteringen. Gitt en positiv pandemiutvikling er planen å delta på den 42. generalforsamlingen i AIPA i Brunei og på ASEP-delegasjonen i Kambodsja senere i år. Siden dette er siste runde for avrapportering om arbeidet i de internasjonale delegasjonene i denne sesjonen, vil jeg på vegne av delegasjonen takke de øvrige internasjonale delegasjonene, stortingspresidenten og UD for et svært godt samarbeid, og internasjonal avdeling for fremragende support og tilrettelegging.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
I dag er det Jordens dag, eller Earth Day, og det bør vi gratulere hverandre med. Vi bør også merke oss at nettopp i dag, på Jordens dag, avholdes det et toppmøte som begynte da vi var til votering, som USAs president, Joe Biden, har invitert til, og der svært mange stats- og regjeringssjefer, inkludert vår egen, deltar. Jeg har fulgt litt med på det, og når det gjelder det internasjonale samarbeidet om klima og den omstillingen som følger av erkjennelsen av at vi er i ferd med å overskride planetens tålegrenser, er det faktisk stor grunn til optimisme. Det er et lyspunkt i en ellers ganske brokete og kompleks verden at så mange er samlet der, og at det på mange måter nå er et kappløp mot toppen der det tidligere var et kappløp mot bunnen, fordi veldig mye av den økonomiske konkurransen vi kommer til å se i resten av dette hundreåret, ser ut til å være om å gripe de teknologiene som gjør at verden går fra fossil til fornybar og fra bruk og kast til sirkulærøkonomi og ombruk. Dette kommer til å prege alle elementer av utenrikspolitikken, tror jeg vi kan være ganske sikre på. Det vil påvirke hvordan bistandspolitikken ser ut, fordi vi må hjelpe land i utvikling til å velge en retning som gjør at de ikke blir låst fast i en gammel økonomi som de rike landene forlater, og det vil åpenbart måtte prege handelspolitikken, som min kollega Svein Roald Hansen var innom. Det er ingen tvil om at samspillet mellom klimamål og handelspolitikk blir et mye tydeligere tema f.eks. i Verdens handelsorganisasjon, og samarbeidet mellom USA og EU om det blir viktig å følge. Når det er sagt, har vi også foran oss en lang periode med strategisk konkurranse mellom stormakter, ikke minst mellom Kina og USA. Det kan vi mene hva vi vil om, men det er et faktum vi kommer til å måtte forholde oss til. Den strategiske konkurransen er delvis sikkerhetspolitisk, men først og fremst er den økonomisk og teknologisk. Det dreier seg om kunstig intelligens, om kommunikasjonsteknologi og om alle de nye kommandohøydene i økonomien. Det som jeg tror kanskje er noe av det viktigste alle land som er opptatt av internasjonalt samarbeid, må engasjere seg i, er å gjenopprette den evnen som vi faktisk hadde under den kalde krigen, til å være enig og uenig samtidig, altså til å skille mellom de områdene der det er riktig å ta en tydelig posisjon og markere uenighet, som demokrati og menneskerettigheter, og områder der det ikke finnes noe alternativ til å samarbeide, som f.eks. innenfor klima eller global helse. Det kan synes opplagt, men det er ingen automatikk i at man klarer å skille mellom de to temaene. Det krever en høy grad av utenrikspolitisk modenhet og en høy grad av evne til å se de lange linjene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Jeg følte også et behov for å gi en kommentar til deler av innlegget fra representanten Tybring-Gjedde, som ikke er her i salen nå, men det kan jo være han følger med på fjernsynsskjermen. De anklagene han kom med mot til dels navngitte norske toppbyråkrater, mener jeg er ganske uakseptabelt. Vi har et veldig solid embetsverk i Norge. Mange av oss har erfaring med at de tjener enhver regjering så godt de overhodet kan, på en skikkelig og profesjonell måte, og med en tydelig grenseoppgang mellom hva som er politikk, og hva som er embetsverk. Jeg vil slutte meg til utenriksministerens kommentarer til det, at det er delt bredt i denne salen. Så har jeg lyst til å anerkjenne det innlegget som ble holdt fra Høyres side når det gjelder Tybring-Gjedde. Den forestillingen om at alle land har det best alene, er det veldig viktig at vi sammen sier nei til. Det er faktisk i all hovedsak best å samarbeide med andre land. Det er ikke alltid slik at samarbeid med andre land bringer oss fortest til alle mål, men i det lange løp skaper det en mye bedre verden, og det står veldig sentralt for oss. Derfor reagerer jeg litt på Michael Tetzschners poeng mot Arbeiderpartiet. Jeg merket meg at han ville snakke om de viktigste spørsmålene i utenrikspolitikken og derfor ikke nødvendigvis først og fremst om helse. Så endte han opp med å snakke om opposisjonen, så det er mulig han synes opposisjonen er det viktigste tema i utenrikspolitikken. Men det er ingen tvil om at for Arbeiderpartiet er det kategorisk viktig og overordnet – dette har vært understreket også av vår partileder en rekke ganger – at vi vil ikke sitte i en regjering som setter EØS-avtalen i spill. Arbeiderpartiet tror sterkt på den norske modellen, den nordiske modellen, med små forskjeller, høy tillit, med trepartssamarbeid, med alle i arbeid, og vi er veldig klar over at i den modellen inngår en veldig viktig innsikt, nemlig at åpenhet mot verden er en forutsetning. Vi selger til verden. Vi kjøper fra verden. Vi har en svært åpen økonomi, mye mer åpen relativt sett til BNP enn de fleste andre land. Da må vi ha et organisert forhold til våre nærmeste. Det heter for tiden EØS. Det eneste alternativet til EØS er å være mer – ikke mindre – integrert i Europa. Sist jeg sjekket, var ikke det på dagsordenen, og derfor blir det fortsatt samling om EØS i en regjering ledet av Jonas Gahr Støre og Arbeiderpartiet. Dette har jeg litt erfaring med, for jeg satt i fire ulike roller, først som statssekretær, så som statsråd i den forrige rød-grønne regjeringen med nøyaktig de samme partiene. Disse spørsmålene avklarte vi fort og tydelig, og det kommer vi nok til å gjøre om igjen om det blir en ny rød-grønn regjering. Det er noe helt annet enn å påpeke at vi kommer til å bruke handlingsrommet, for det er et stort potensial for å drive en enda mer aktiv europapolitikk og utnytte de mulighetene som EØS-avtalen faktisk gir til det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2021-04-22:
Det er feil inngang til problemstillingen. Grunnen til at vi er avhengige av å disponere 15 skrog her nede, er at denne typen operasjoner krever ekstra personell også når man øver. Det aller viktigste nå er at vi har skrog her nede sammen med spesialstyrkene, slik at de kan få øvd opp kontraterrorkapasiteten. Det vil si at man enkelte ganger flyr med to i stedet for én pilot og en mekaniker. Det vil si at man flyr spesielle øvelser. Det er øvelseselementet som er viktig. Man setter nå i stand styrkene, utstyret, materiellet, men også kommandokontroll for en kontraterroroperasjon, som man skal kunne bruke her nede. De øver også på elementer når det gjelder maritim kontraterror, som de ved en alarm i utgangspunktet kanskje skal gjøre utføre med andre helikoptre, nå får de øvd på den delen. Det aller viktigste med denne kapasiteten og begrunnelsen for at vi trenger så mange skrog, er at man her skal få øvd opp en kontraterrorkapasitet for spesialstyrkene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2021-04-22:
Jeg har veldig stor respekt for at vi politikere skal interessere oss for forsvarspolitikken, og jeg har veldig stor respekt for at vi skal ha fokus på beredskap, men jeg er ikke alltid like imponert over folk som til de grader stiller seg tvilende til det de fagmilitære planlegger, og det forsvarssjefen innstiller på. Når de gjennom de skissene de har laget for å øve opp kapasiteten på 15 skrog, inkluderer det også maskiner som er på vedlikehold, og maskiner som er ute på andre ting. Men det er jo ikke sånn at de er fri for helikopter i nord. I nord er det tre helikoptre, og så har vi frigjort kapasitet for Hæren. De maskinene som tidligere sto i beredskap for politiet, er frigjort til Hæren nå. Den maskinen som sto for ambulanse i Kirkenes i månedsvis, er frigjort for Hæren. Her er altså frigjort kapasitet for Forsvaret med de Bell-maskinene, og vi har bygd opp en helikopterberedskap i landsdelen som vi aldri før har sett. Jeg ville ikke vært så bekymret hvis jeg var representanten Navarsete.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2021-04-22:
Det er min intensjon å forlenge debatten. Dette har vært en sak vi har diskutert i det vide og det brede. Begrunnelsen for å gjøre det, ligger klar, og de faglige rådene fra Forsvaret er også klare. Det som er forskjellen på oss og Senterpartiet, er at Senterpartiet hører på noen nede og fagforeningen, mens vi forholder oss til forsvarssjefen, sjef for Luft, sjef for spesialstyrkene og også sjefen for Hæren. Helikopterkapasiteten på Bardufoss var uhorvelig viktig av hensyn til redningsberedskapen. De måtte være der hvis det gikk snøskred, hvis noen trengte ambulansehelikopter. Det er jeg enig i, og derfor etablerer vi en redningsbase mellom Banak og Bodø som dekker det området. Så registrerer jeg vedtaket i Stortinget om at Forsvaret skal drifte den – den skal inn med de nye. Det er også et forslag jeg synes er helt ok, men det som var viktig for oss, var å få etablert den så fort som mulig. Derfor setter vi inn en sivil kapasitet nå. Det blir veldig bra. Så var jeg i en debatt hvor det var veldig viktig med støtte for luftambulansen, sånn at ikke mine kjære sambygdinger i Båtsfjord skulle mangle helikopterkapasitet hvis de trengte det. Det er også et behov vi ser. Derfor etablerte vi luftambulanse med helikopter i Kirkenes. Så har en del av begrunnelsene for Bell 412 på Bardufoss vært at de skulle støtte politiet. Ja, det er også et godt argument og vel begrunnet. Derfor etablerte vi en helikopterkapasitet for politiet i Troms. På den måten har vi frigjort kapasitet for Forsvaret. I tillegg har vi også gått til anskaffelse av sivil kapasitet hvis Forsvaret trenger det. Så er jeg ikke så sikker på at vi fra Stortinget skal bestemme hvor helikoptrene skal fly. Forsvarets operative hovedkvarter har jobben med å disponere disse kapasitetene. Det fungerer veldig bra, både hvis det er sivile behov og hvis det er militære behov. Det tror jeg vi skal holde oss til. Avslutningsvis er det sånn at jeg lar meg ofte imponere av Senterpartiet i forsvarspolitikken. For det første for et enormt løft det har fått – iveren og arbeidslysten for å bygge Forsvaret, særlig etter at de selv gikk ut av regjering. Og for det andre må jeg ta av meg hatten når jeg registrerer hvor mye man får for en milliard når man er i Senterpartiet. For uansett debatt, om det er en ny fregatt, et nytt jagerfly, et nytt helikopter, en ny bataljon, eller for den saks skyld en ny brigade, så henter man det inn fordi man har en milliard ekstra.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2021-04-22:
La meg benytte anledningen til å takke for engasjementet, også i den offentlige samtalen. Jeg er helt enig. Måten vi diskuterer forsvar på nå, er helt annerledes enn det ble gjort tidligere, og det er kjempeviktige stemmer også fra Senterpartiet. Jeg vil også svare på akkurat det med forholdet til fagforeninger. Når vi har hatt en disputt her, handler det om rolleforståelse og rollefordeling. En fagforening som framstiller en undersøkelse som en medarbeidersamtale, der et begrenset antall av medlemmene får lov til å svare, forstyrrer den gode samtalen. Det gjør også at en tar bort muligheten til alle medlemmene til å svare. Det var det jeg reagerte på den gangen. Vi har en veldig god dialog i Forsvaret, også med arbeidstakerorganisasjonene. Det er akkurat gjort en medarbeiderundersøkelse som sier at de ansatte i Forsvaret er veldig fornøyd med arbeidsplassen. De er tydelig på noen av utfordringene som kommer. Det ser vi også. Der tror jeg vi er ganske enig, men de er i stort veldig fornøyd med å være ansatt i Forsvaret. Så ser vi at rekrutteringen til Forsvaret og omdømmemålingen gjør at den er rekordhøy nå. Så det gjøres veldig mye bra. Tusen takk for en god debatt.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Forutsetningen for en moderne, mobil og slagkraftig hær er at den også har helikopterstøtte. Arbeiderpartiet er garantist for egne helikoptre til Hæren, stasjonert på Bardufoss og organisert i en egen skvadron. I fjor høst var vi med og tok jobben og ansvaret for å få på plass et stortingsvedtak om akkurat det – til beste for Hæren og til beste for Nord-Norge. Forsvarsministeren sa nå fra talerstolen at regjeringa ville være ambisiøs i oppfølgingen av vedtaket om helikopter til Hæren. Det ser vi som en selvfølge, og Arbeiderpartiet vil følge det opp både utenfor regjering og i regjering. Iverksettingen av det vedtaket er vi mer enn klar til å ta ansvar for i regjeringsposisjon fra høsten. Arbeiderpartiet er villig til å bruke de ressursene som trengs for å sikre både Hæren og spesialstyrkene skikkelig helikopterstøtte. I overgangsperioden fram til helikoptrene er på plass for både Hæren og spesialstyrkene, er det åpenbart at det trengs tiltak for å både beholde og bygge kompetanse på Bardufoss og muligens omdisponere de helikoptrene Luftforsvaret i dag disponerer. Det kan godt være at en ny regjering til høsten ser seg nødt til å ta kraftige grep i overgangsfasen, men det kan også handle om andre grep, f.eks. i en kortere overgangsperiode å leie, lease eller kjøpe brukte Bell-helikoptre. Å sikre helikopterstøtte på Bardufoss er Arbeiderpartiet mer enn klar til å ta ansvar for i regjeringsposisjon til høsten. Arbeiderpartiet har vært mot å strekke Hærens helikopterstøtte og flytte helikopter fra Bardufoss. Vi mener det er viktig at Hæren har helikopterstøtte. Vi har også jobbet bredt for å styrke Forsvaret i nord og helikopterkapasiteten i nord. Det kommer i 2022 også en redningshelikopterbase på plass i Tromsø. Det er på høy tid. I mellomrommet mellom redningshelikopterbasene i Bodø og Banak har det vært et hull i beredskapen, som nå vil bli tettet. Arbeiderpartiet har vært en pådriver for at Forsvaret skal drifte redningshelikopterbasen i Tromsø, og vi er veldig glad for at det nå er et bredt flertall i Stortinget som sier at redningshelikopterbasen i Tromsø skal drives av Forsvaret når kontrakten med den sivile leverandøren går ut i 2028. Det har vært avgjørende for Arbeiderpartiet. Primært har Arbeiderpartiet ønsket at 330-skvadronen skal drive den redningshelikopterbasen fra dag én, men regjeringa har med støtte fra Fremskrittspartiet over lang tid – senest i statsbudsjettet for 2021 – lagt til grunn at basen skal drives sivilt. Det er altså for sent å endre på, og det viktigste for Arbeiderpartiet for å sikre folks trygghet har vært at basen kommer på plass raskt. Men jeg vil gi ros til både Fremskrittspartiet og regjeringa for å ha vært konstruktiv, og at det blir et bredt flertall for at Forsvaret skal drifte basen når kontrakten med den sivile operatøren går ut i 2028. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å styrke Forsvarets helikopterkapasitet i nord, enten det gjelder Bardufoss og 330-skvadronen der eller redningshelikopterbase i Tromsø.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Vergemålsordningen skal sikre at interessene til mindreårige og voksne som ikke kan handle på egen hånd, blir ivaretatt. Det påhviler derfor vergene som påtar seg denne viktige og ofte veldig krevende oppgaven, et stort samfunnsansvar. Utfordringen med vergemålsordningen er godt kjent og har vært belyst i media gjennom flere saker de siste årene. Det gjelder verger som sitter med altfor mange klienter for på den måten å kunne leve av det, personer som ikke får profesjonelle verger til å ta deres sak fordi den er for komplisert og krever for mye tid, og personer under vergemål som har tapt penger på grunn av konkurs hos vergen. Vi vet også at behovet for vergemål har vært økende og antas å stige i årene framover. Derfor er Arbeiderpartiet glad for tilrådingen som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti står bak, om at «Stortinget ber regjeringen foreta en helhetlig gjennomgang av vergemålsordningen, herunder vurdere alternativer som en beslutningsstøtteordning i tråd med CRPD». I en sånn gjennomgang mener Arbeiderpartiet i likhet med de andre rød-grønne partiene at det er flere problemstillinger som bør belyses, f.eks. et mulig krav om ansvarsforsikring for profesjonelle verger, krav til kompetanse for forskjellige grupper av profesjonelle verger, en mulig oppdeling av vergebehov i forskjellige nivå, en egnet kompensasjonsmodell for personer med psykiske lidelser og utfordringer med voldelige personer som trenger verge. Det kan også være behov for å se på andre ordninger som bør fungere ved siden av vergemålsordningen. Regjeringa har så langt ikke akkurat handlet raskt i denne saken, og forslaget regjeringa har sendt på høring, har i liten grad tatt tak i det vi mener er de største utfordringene som er belyst. Derfor er det bra at denne saken kommer opp i Stortinget, og vi vil oppfordre justisministeren og regjeringa til å ta den gjennomgangen, som forhåpentligvis blir gjennomført, på størst alvor, også med de forholdene som de rød-grønne partiene tar opp i innstillinga.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Vi har et godt politi i Norge som Arbeiderpartiet gjerne skulle sett det var flere av, særlig lokalt, hvor gjennomføringen av politireformen – den såkalte nærpolitireformen – ikke har vært god nok. Likevel: Saken SV tar opp i dag, er viktig, og den er helt nødvendig å komme til bunns i. For Arbeiderpartiet er det viktig at justisministeren sørger for at all tvil fjernes knyttet til politiets bruk av tvangsmidler, og vi mener det er positivt at Riksadvokaten har satt i gang en bred gjennomgang. Det var overraskende at Riksadvokaten og en representant for Statsadvokaten ikke var enig om dagens praksis i høringen helsekomiteen og justiskomiteen hadde om rusreformen. I den første klargjøringen fra Riksadvokaten uttalte han at det ikke «gir grunnlag for å trekke den slutning at det foreligger en grov systemsvikt eller utbredt feilpraktisering av reglene på dette området.» Likevel støtter vi en full gjennomgang, slik Riksadvokaten har varslet. Riksadvokaten uttaler også i forbindelse med den varslede gjennomgangen at eventuelle feil skal håndteres i hvert enkelt tilfelle – noe som er bra, siden den fulle gjennomgangen først vil være ferdig 1. oktober. Vi mener en slik gjennomgang er helt rett og mener også det helt uavhengig av debatten om rusreform. Uavhengig av hva man måtte mene om generell avkriminalisering av narkotika, må tvil rundt ransakelsespraksisen fjernes. Politiet skal følge norsk lov. Dersom det er sånn at ulike synspunkter eller usikkerhet rundt metoder politiet kan bruke, må det ryddes opp i. Hvis praksis ikke er forenlig med det som står i loven, må det ryddes opp. Og det er klokt at Riksadvokaten tar dette på alvor. Jeg er enig med justisministeren i at det er bra at en gjennomgang er igangsatt, og merker meg det hun sier om at av og til må politiet ta raske avgjørelser. Det er en krevende jobb politiet ofte står i, derfor er det særlig viktig at regelverket er klart og tydelig, at alle i politiet har kjennskap til hva lovens bokstav er. Vi forventer at justisministeren også følger opp Riksadvokatens brev og den gjennomgangen som skal gjøres av Riksadvokaten, slik at det ikke kan herske noen tvil om politiets metoder på dette feltet.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-04-22:
En av de mest debatterte sakene rundt Forsvaret har vært flyttingen av Hærens helikoptre fra Bardufoss, flyttingen av 339-skvadronen, og det som nå viser seg egentlig å være en nedlegging av hovedbasen for helikoptre på Bardufoss. Det er ingen tvil om at denne regjeringen har vært med på å rasere helikoptermiljøet på Bardufoss. Senterpartiet prøver med dette forslaget å rette oppe i noen av regjeringens feil, ved å flytte minimum tre helikoptre tilbake til Bardufoss. Det vil ikke være en svekkelse av Rygge. Det handler om å se hele landet, og det handler om å videreføre en delt løsning. Nå ser det dessverre ikke ut som om vi får flertall for alle forslagene i dag. Det synes jeg er beklagelig, men det vi foreslår, er å opprette en ny helikopterskvadron for Hæren lokalisert på Bardufoss, hvor Hæren skal utøve den taktiske kommandoen, at minimum tre av Bell-helikoptrene flyttes tilbake til Bardufoss, og at politihelikoptrene overtar antiterrorberedskapen for politiet, som Bell-helikoptrene på Rygge har i dag. Dette får representanten Hårek Elvenes til å mene at dette er en svekkelse av Rygge. Det er overhodet ikke fakta. Det er tydelig at representantene fra Høyre spiller på frykt, og setter med det nasjonens samlede operative evne i spill ved at Hæren i lang tid nå vil stå helt uten kapasitet til medisinsk evakuering, forflytting og taktiske operasjoner. Bell-avdelingen på Bardufoss er viktig for hele landet. Den er også viktig for Rygge. Hit kommer nye flygere for å ta grunnutdanning på Bell 412, og de flyr her i to–tre år før de drar tilbake til Rygge for å videreutdannes til spesialoperasjoner. Jeg merker meg også at statsråden står på talerstolen og sier at det er tre helikoptre i dag som er frigjort til Hæren. De er ikke frigjort til Hæren, de brukes jo i undervisningen på Bardufoss. Det er avgjørende å beholde kompetansen i avdelingen på Bardufoss og ikke minst hos Hæren, for den vedtatte langtidsplanen fastslår at det på sikt skal etableres en skvadron med hærhelikoptre nettopp på Bardufoss. Derfor bør det nå snarest opprettes en skvadron med et klart oppdrag om å fly for Hæren, der sjef Hæren får den taktiske kommandoen. Hvis vi først mister kompetansen på Bardufoss, vil det ta årevis å bygge den opp igjen. Det er det Senterpartiet her prøver å hindre, og det er ikke en svekkelse av Rygge. Det er da jeg har lyst til å spørre representantene fra Høyre om de har snakket med sine lokale partifeller i Nord-Norge. Er de enig i denne politikken? Har representanten Elvenes snakket med varaordføreren i Målselv om denne saken, han som skulle bruke hele sin politiske tyngde på å berge 339-skvadronen på Bardufoss? Har man snakket med de lokale representantene i Troms om denne saken? Er de enige med Høyre? Argumentasjonen mot vårt forslag mener jeg er syltynn. Det viser til fulle at Høyre ikke på noen som helst måte har ambisjoner om en framtidig helikopterkapasitet for Hæren og for Brigade Nord. Jeg vil avslutte mitt innlegg nå med å sitere fra et leserinnlegg som ordføreren i Bardu hadde i dag i Nordnorsk debatt, der det står at nå må Høyre roe ned sin retorikk mot Bardufoss og ta seg «et glass vatn».
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2021-04-22:
Interpellanten viste til angivelig manglende prioriteringer. Men i den partnerlandstrategien vi har med Nepal, ligger det under kapittelet for prioriterte områder veldig tydelig som et av kulepunktene der: klimatilpasning, bekjempe sult og det å skaffe inntektsbringende arbeid for kvinner og sårbare grupper, som er akkurat det som blir etterspurt her. Vi samarbeider med nepalske myndigheter, som har en landbruksstrategi som strekker seg fram til 2035, og som identifiserer en rekke utfordringer knyttet til bl.a. klimaendringer, tilgang på arbeidskraft og andre strukturelle forhold. Jordbrukssektoren i Nepal er utrolig viktig. Den utgjør om lag en tredjedel av den nepalske økonomien, to tredjedeler av arbeidsplassene for den økonomisk aktive befolkningen i jordbruket, og de fleste er kvinner, som det blir sagt her. Det krever altså langsiktige investeringer og helhetlige tilnærminger, som vi både har fra ICIMOD og også ser hos andre sivilsamfunnsorganisasjoner, som bl.a. Utviklingsfondet, som har hatt dette engasjementet helt siden 1982. De har jobbet med matsikkerhet, inntektsskaping, klimatilpasning og deltagelse, som jeg nevnte. Det er en god tilnærming. De kjenner de lokale utfordringene godt, og jeg er glad for at vi har slike samarbeidspartnere. Det er bakgrunnen for at det bl.a. legges opp til planlagt aktivitet til rundt 10 mill. kr for bare Utviklingsfondet. Det blir en utrolig viktig del av satsingen på landbruk, matsikkerhet og klima framover også i Nepal. Så må jeg bare si at det blir sagt her at det liksom er strategier på glanset papir. Det stemmer ikke. Det er kunnskapsbaserte prosjekter som er igangsatt, og det er mye midler som er bevilget og prioritert. Det blir nærmest som å slå opp åpne låvedører her. Jeg håper virkelig at interpellanten også blir glad når en hører at vi har bidratt, ikke minst når det gjelder IFAD, som interpellanten vet er det internasjonale fondet for jordbruksutvikling. Vi har altså økt dette med 40 pst. for perioden 2022–2024, og vi har nettopp annonsert et bidrag på 508 mill. kr, som er helt avgjørende for å nå nettopp småbøndene på landsbygda i utviklingsland. Det må en som sagt gjøre. Skal vi klare å utrydde fattigdom, må vi engasjere nettopp de gruppene også. IFAD gjennomfører en rekke programmer som gir både bedre inntekt og bedre levekår for fattige familier. Så til at dette ikke er prioritert, og når det gjelder anerkjennelse: Vi er jo utrolig aktivt inne bl.a. når det gjelder FNs arbeid med klimatilpasning og koblingen mellom klimatilpasning og matsikkerhet, der nettopp jordbruket og småskalabønder har en viktig rolle. Vi kommer til å ha det høyt på agendaen videre, og vi har nettopp lansert en strategi som jeg håper interpellanten vil lese og sette seg godt inn i. Så skal vi fortsette kampen for å utrydde fattigdom og sult også i Nepal.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2021-04-22:
Jeg vil takke for debatten. Det er utrolig viktig og riktig at vi debatterer hvordan bistanden skal innrettes, og hvordan vi kan få mest mulig utvikling for hver krone. Jeg synes også det har vært en fin anledning til å synliggjøre regjeringens satsinger innenfor bistanden i Nepal og hvordan vi kan videreutvikle den også. Jeg opplever som utviklingsminister at det er mange gode formål, og regjeringen må prioritere. Vi jobber hele veien med å finne balansen mellom innsatser i ulike sektorer, mellom bilateral bistand og multilateral bistand og den bistanden vi gir gjennom sivilsamfunnet. Det er klart at nå er vi også i en fase hvor det blir utrolig viktig hvordan vi kan være med på å bidra til å ta noen av utviklingslandene, lavinntektslandene, ut av krisen også. Nyhetene viser at nabolandet India, som var nevnt her i forbindelse med importen, har 300 000 nye smittede i dag. Vi vet at Nepal også har hatt en dramatisk økning. Det kommer til å påvirke mange av prosjektene og arbeidet, og det vil dessverre også føre til at arbeidet med å nå bærekraftsmålene blir enda mer krevende. Men vi kommer i alle fall til å videreføre satsingen, som jeg har vist til her, og kan forsikre om at sivilsamfunnet vil være en utrolig viktig kanal for norsk bistand også i framtiden. Så var det et spørsmål knyttet til noe som var før jeg kom inn i den rollen jeg har i dag, så jeg kjenner ikke til prosessene rundt det som er nevnt av interpellanten. Men jeg kan betrygge interpellanten om at når det gjelder engasjement, og når det gjelder det å være til stede og også anerkjennelsen av Norges engasjement på dette feltet, får vi i alle fall veldig tydelig tilbakemelding på det fra ledende aktører i FN-organisasjoner, fra sivilsamfunnet og fra andre lands myndigheter som engasjerer seg i temaet matsikkerhet og ikke minst hvordan vi kan se dette i sammenheng. Så igjen – takk for debatten. Tallene for utviklingssamarbeid, den ODA-godkjente bistanden for 2020, er akkurat blitt offentliggjort. Norsk bistand lå altså på et rekordhøyt nivå, på 39,5 mrd. kr, som utgjør 1,11 pst. av BNI. Prosentmålet er viktig for å kunne motivere andre land til å gjøre mer på bistandsfeltet. Men det handler om resultatet av det vi faktisk klarer å få til gjennom disse midlene, og også at vi kan sikre langsiktighet, slik at vi når de målsettingene som er satt i dette arbeidet. Fordi vi er i en pandemi, er det norske bidraget viktigere enn noensinne. Det gjelder også for samarbeidet med Nepal.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-04-22:
Vergemålsordningen skal verne om sårbare mennesker som ikke er i stand til å ivareta sine egne interesser. Den skal bidra til at de som trenger det, får den hjelpen som er nødvendig for å ta viktige beslutninger, og får bistand til å kunne fungere på lik linje med andre. Vergemålet kan omfatte både personlige og økonomiske forhold. Vergers oppgave er hovedsakelig å disponere midler og ivareta rettigheter til vergehaveren. Vergemålet skal tilpasses de behov vergehaveren har, og hjelpen skal ikke være mer omfattende enn behovet tilsier. Det er viktig at vi sikrer dem som trenger det, et godt vergemålssystem, at vi sørger for at systemet gir personer med verge tilstrekkelig støtte, og at vergen kan arbeide på en god og effektiv måte. Vergemålsloven er relativt ny, og den er til god hjelp for dem som trenger det, men vi ser behov for endringer i både regelverk og praksis. Mye av dette arbeidet er i gang. Det jobbes bl.a. med endringer i vergemålsloven og tilhørende forskrift om godtgjøring. Forslaget har vært på høring, og regjeringen jobber nå med å finne en riktig balanse mellom ulike interesser. Det skal også legges fram en stortingsmelding om sikring av utviklingshemmedes menneskerettigheter. Regjeringen gjennomfører forpliktelser som følger av CRPD, om å tydeliggjøre selvbestemmelsesretten og om å gi nære familiemedlemmer en noe utvidet klagerett. Dette har vært på høring, og det jobbes nå med en lovproposisjon. Det jobbes også med å etablere et fullmaktsregister som gjør at verger kan få tilgang til ulike offentlige og digitale tjenester. Dette vil forenkle vergers oppdrag i mye større grad. Vi har også Statens sivilrettsforvaltning, som jobber med forenkling og utvikling av praksis. Det er, som et eksempel, nettopp utarbeidet en ny e-opplæring som bl.a. tar for seg vergers rolle, og det jobbes videre med en rettledning om vergers rolle. Høyre støtter en fortsatt gjennomgang av ordningen, der det ved behov fremmes forslag til lovendringer som kan styrke og forbedre vergemålsordningen. På denne bakgrunn støtter vi forslaget fra Fremskrittspartiet om en helhetlig gjennomgang av vergemålsordningen.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-04-22:
Ja.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-04-22:
Den såkalla Tolga-saka vart avdekt i VG hausten 2018. Saka gjorde eit sterkt inntrykk på mange og førte til at fylkesmenn, no statsforvaltarar, fekk i oppdrag å undersøkje 17 000 verjemålssaker. Dette resulterte i at 255 verjemål vart oppheva eller var i ferd med å bli det i 2020. Ved utgangen av 2019 hadde 403 personar meldt frå om at dei hadde eit verjemål dei ikkje ønskte. CRPD-konvensjonen peiker på retten til sjølvbestemming også hos personar med svekte kognitive evner. Ein person som er under frivillig verjemål, tek som utgangspunkt sine eigne avgjerder og rår over eigne midlar. Men lova opnar for unntak når ein person ikkje er i stand til å forstå innhaldet av disposisjonen. I dei tilfella kan verja overstyre og fatte avgjerder på vegner av personen som er under verjemål. I realiteten betyr det at verja heilt eller delvis kan ta frå den personen som er under frivillig verjemål, den rettslege handleevna ved å seie at vedkomande ikkje forstår innhaldet av eigne disposisjonar. Dagens verjemålsordning baserer seg på at ei verje har som oppdrag å vareta interessene til den personen som er under verjemål, sjølv om verja ikkje alltid kjenner eller er vald av personen sjølv. Ei eventuell vedtaksstøtteordning kan fremje og beskytte sjølvbestemminga til personen. Eit system for vedtaksstøtte kan styrkje personens høve til å ta avgjerder i tråd med eigne ønske. CRPD-komiteen har gjeve klare signal om at dagens verjemålssystem ikkje er tilfredsstillande, og komiteen har tilrådd at Noreg går over til ei vedtaksstøtteordning. Vi i Senterpartiet står saman med Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti bak komiteens tilråding om at regjeringa føretek «en helhetlig gjennomgang av vergemålsordningen, herunder vurdere alternativer som en beslutningsstøtteordning i tråd med CRPD, og legge frem forslag til lovendringer som styrker og forbedrer lovverket for personene som ordningen er ment å omfatte».
Monica Mæland (Høyre), 2021-04-22:
Vergemålsloven som trådte i kraft i 2013, var en viktig reform. Den innebar endringer som sikret gjennomføring av forpliktelsene etter CRPD-konvensjonen. Vergemålsloven har vært til stor hjelp og nytte for mange i samfunnet vårt. Likevel er det behov for videreutvikling, noe regjeringen har prioritert. Vi har bl.a. tydeliggjort at vergehaveres rett til selvbestemmelse skal være styrende for vergemålsmyndighetens arbeid og utvikling. Flere viktige regelverksendringer har vært sendt på høring. Dette gjelder bl.a. terminologi for å understreke frivillighet og vergegodtgjøring. Departementet arbeider nå med flere viktige endringer, bl.a. en lovproposisjon for å presisere retten til selvbestemmelse og forsterket gjennomføring av CRPD-konvensjonen. Som jeg uttalte i brev 20. januar i år, skjer videreutviklingen på området skritt for skritt og i riktig retning, samtidig som vi må tenke helhet. Jeg mener at det har vært en god fremgangsmåte, men jeg støtter også forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om en helhetlig gjennomgang av vergemålsordningen. En helhetlig gjennomgang bør se på samspillet mellom vergehaver, verger og pårørende og omsorgspersoner for vergehaverne. Det å sikre reell selvbestemmelse krever noe av hele samfunnet. Vergen skal utfylle andre offentlige og private ordninger. En helhetlig gjennomgang vil også bidra til spre informasjon og korrigere feilinformasjon. I offentlige debatter fremstår det ofte som om man ikke har fått med seg alt som har skjedd etter Tolga-saken, og mange tror at vergehavere har færre rettigheter og svakere vern enn de faktisk har. Det er viktig for meg å få frem at loven ikke åpner for unntak fra selvbestemmelse der personen ikke har samtykkekompetanse. Vergen kan ikke frata personer under frivillig vergemål handleevnen ved å si at vergehaveren ikke forstår sitt eget beste. Vergehaverens vilje og preferanser skal alltid legges til grunn ved alminnelig vergemål. Vergemål fungerer godt for tusenvis av mennesker i hele Norge. Vi må ikke glemme alt det gode arbeidet som verger gjør i dag, og mange av vergene er nærstående som arbeider hardt for å hjelpe sine nærmeste. Jeg er derfor glad for at justiskomiteen har kommet frem til et forslag som kan bidra til å fremme selvbestemmelse og hindre diskriminering blant de aller mest sårbare i samfunnet.
Monica Mæland (Høyre), 2021-04-22:
Mitt og regjeringens klare utgangspunkt er selvsagt at politiet skal følge alle lover og regler. Jeg har også lyst til å si at Riksadvokaten sier i sitt brev av 9. april at han ikke har grunn til å tro at det foreligger noen grov systemsvikt eller noen utbredt feilpraktisering, men det er nå oppstått en debatt, og det kommer historier som den representanten gjenga her. Det er utrolig viktig at vi har tillit til politiet, og det har vi. Vi har veldig høy tillit til politiet i Norge. Tvangsbruk og personransaking er noe av det mest inngripende vi som samfunn gjør overfor enkeltpersoner, og derfor er det viktig når dette blir en debatt, at man går inn i det, at man ser på hvilken praksis som foreligger, og at man faktisk gjør seg opp en mening om det er ting man må gripe fatt i, eller ikke. Jeg vil ikke reklamere for ett spesielt medium, men det er et veldig godt intervju i Bergens Tidende i dag med politimesteren i Vest, som forteller at hans inntrykk er at det ikke er bevisste brudd, men at loven kan være anvendt feil, også fordi tidene endrer seg, og med dem endrer også praksis seg. Mobiltelefonene var noe helt annet for ti år siden enn i dag. I dag har vi stort sett hele livet vårt inne på mobilen, for ti år siden var det en telefon. Mye endrer seg, og vi må ha et lovverk som er oppdatert. Riksadvokatens rundskriv er grundig, det er godt. Mitt klare inntrykk er at politiet tar dette på alvor. Det er også slik at politiet står i mange vanskelige situasjoner og skal ta raske avgjørelser knyttet til bevisets stilling og til skjønn, og avgjørelsen må tas der og da. Men vi må vite at praksis er i tråd med de regler vi har, og nå får vi et svar på det. Først da synes jeg det er naturlig å diskutere hva som eventuelt skulle skje videre.