Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Jeg vil begynne der saksordfører avsluttet. Saksordfører har i media advart mot politisk gjørmebryting i denne saken. La meg derfor starte med å si at vi fra Arbeiderpartiets side for det første er opptatt av at dette ikke blir en debatt om hva som har skjedd eller ikke har skjedd i Tønsberg. Det er grundig behandlet i de politiske organene i Tønsberg kommune, og hører ikke hjemme her. For det andre er vi ikke med på en debatt på de premissene Fremskrittspartiet legger opp til i sine merknader. Framfor å gå inn i det prinsipielle, forsøker partiet å framstille saken som en «politisk markering mot en politisk motstander» og et ønske om å spre negative påstander. I tillegg lister Fremskrittspartiet opp eksempler på folkevalgte fra andre partier som de mener også har opptrådt kritikkverdig. Hvilke signaler er det Fremskrittspartiet egentlig vil gi, at en persons regelbrudd unnskylder en annens, eller at alle politikere egentlig er like ille – noen blir bare mer «forfulgt» enn andre? En debatt på slike premisser hører ikke hjemme her i stortingssalen. Det som imidlertid hører hjemme her, og som jeg oppfatter er forslagsstillernes mål, er en drøfting av de prinsipielle spørsmålene som saken i Tønsberg reiser, og særlig om det er behov for lovendringer i borettslagsloven eller andre lover for å hindre innsidehandel og spekulasjon. Det er disse spørsmålene kommunalkomiteens flertall har forholdt seg til. Og for å ta svaret med én gang: I konklusjonen er regjeringspartiene enig med saksordføreren. Det er ikke behov for lovendringer. Habilitetskravene i kommunale selskaper er allerede skjerpet, og det er gjort endringer i borettslagslovgivningen som sikrer at andeler i borettslag før ferdigstillelse kun kan eies av fysiske personer som oppfyller kravene til å bo i boligen. I mange kommuner er det tette bånd mellom folkevalgte, kommunalt ansatte og lokalt næringsliv. Aftenposten undersøkte i 2006 forholdene i 50 kommuner. De avdekket mange eksempler på uryddige forhold: kommuneansatte og politikere med tydelige og mer usynlige dobbeltroller, kommunetopper med nære forbindelser til bedrifter kommunen handler med, og tette bånd mellom etatssjefer og politikere. Den tidligere Økokrim-sjefen Erling Grimstad har uttalt at det er hans klare inntrykk at kommunene har et dårlig klima for å ta opp vanskelige varslersaker. Dessuten har han sagt: «Hvordan informasjon holdes nede enkelte steder, er sjokkerende.» Kjernen i Tønsberg-saken er etikk, ikke jus. Om folkevalgte handler etisk riktig, dreier seg om noe mer enn om å holde seg innenfor loven. Det som ikke er ulovlig, er ikke automatisk bra og riktig. På samme måte er dobbeltroller problematiske. Vi har ikke habilitetsregler fordi den som er inhabil automatisk vil være partisk, men fordi personlige forhold kan bidra til å trekke upartiskheten i tvil. Etikk og tillit er ikke svart-hvitt – lovlig eller ulovlig. I en kommentarartikkel med overskriften «Olsens egen butikk» understreket Aftenpostens Harald Stanghelle 9. mars viktigheten av at folkevalgte pleier den etiske ryggmargsrefleksen. Det er det lett å være enig i. Staten kan bidra med et hensiktsmessig regelverk som legger til rette for etisk forsvarlig praksis i kommunene, men arbeidet med å bygge tillit må finne sted i den enkelte kommune. Kommunene selv og KS gjør i den sammenheng et viktig arbeid, bl.a. gjennom å løfte fram etiske regler til diskusjon og gjennom å bygge en ledelseskultur som setter etikk høyt. Men først og fremst må den enkelte folkevalgte selv ta ansvar. Ikke minst er dette viktig når egne økonomiske interesser krysser fellesskapets interesser. Å opptre på en måte som styrker tilliten til folkevalgte organer, er og må være en del av jobben som ordfører eller kommunestyremedlem. Lovgivning og kontroll er viktig. Men integritet handler om å gjøre det som er riktig – også når ingen ser på.