Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Denne komiteen er godt kjent med kompliserte selskapsstrukturer og hvordan de i kombinasjon med fantasirike selskapsarrangementer kan bidra til å holde reelt eierskap skjult og på flere måter unndra midler til beskatning. Dette er en utfordring på de fleste områder innenfor og utenfor landets grenser. Når vi legger på toppen av dette at dette kan være penger som det offentlige har avsatt til produksjon av felles velferd i samfunnet, risikerer vi at storsamfunnet taper dobbelt. Enkelteksempler har vist hvordan eiere og driftere av offentlig velferd ikke bare henter ut det vi kan kalle et vanlig utbytte, men også bruker selskapsarrangementer til i skjul å handle med seg selv til gode priser og i tillegg unnlater å betale skatt på alle verdiene som hentes ut. Debatten er imidlertid også preget av enkelteksempler og noen skandaler. Det er vanskelig å fastslå hva som faktisk skjer alle steder. En del av de virkemidlene som komiteen har diskutert tidligere, som eierskapsregistre over faktiske eiere, ville nok kunne bidra en del positivt. Regjeringens beslutning om å lukke anonyme skattesøk bidrar nok også, bare ikke i en positiv retning. Linn Herning i Manifest har skrevet boken Velferdsprofitørene, som prøver å gi et bedre innblikk i sakskomplekset, men heller ikke dette arbeidet kan sies å være uttømmende. Det er også en utfordring at det i begrepet «privat drevet velferd» er en sammensausing av høyst ulike aktører. Det er kanskje mer riktig å dele det inn. På barnehagesiden har man alt fra rent kommersielle aktører til stiftelser med barnehagedrift som formål, og innimellom her er det bedriftsbarnehager, foreldredrevne barnehager og barnehager i regi av trossamfunn. Her vil det være urettferdig å påstå at alle sammen har inntjening til eier som hovedformål. Mange har nok ikke det engang på lista over det de er opptatt av å drive med. Men heller ikke alle foreninger driver barnehage gjennom en stiftelse, f.eks. De kan være organisert i et AS. Så det blir heller ikke riktig å trekke en skillelinje mellom selskapsformene. Det er heller ikke alltid dekkende. Innenfor sykehjem og omsorg kan man se noe av det samme bildet, selv om aktørene nok ofte er større på dette området. Poenget er at jeg legger til grunn at når denne sal bevilger fellesskapets midler, eller – som jeg vet andre liker å kalle det – skattebetalernes penger, til formålet velferd, er det nok i håp om at det vil gi mest og best mulig velferd til dem som trenger det. Jeg vil kanskje kunne hevde at man skal være rimelig blåøyd for å tro at man skal kunne få mer og bedre velferd når det også skal sitte noen på toppen og ta ut store utbytter, men la den debatten ligge. Det er ikke det dette handler om i denne omgang. Jeg håper at vi i denne saken kan ha en felles interesse av å få bedre oversikt over sektoren, at vi kan få vite mer om hvordan pengene beveger seg, hvor de ender opp, og hva de har produsert på veien. Flertallet i komiteen, som riktignok ikke er flertallet i salen, har et forslag om å be regjeringen sette ned et offentlig utvalg for å kartlegge hva som faktisk skjer i sektoren privat velferdsproduksjon og omfanget av det. Jeg synes det er beklagelig at flertallet i salen ikke vil ha en uavhengig NOU om dette. Det er imidlertid positivt, som også vikarierende saksordfører sa, at Stortinget nå vil be regjeringen på egnet måte legge fram en sak hvor det foreslås endringer og presiseringer i gjeldende regelverk som sikrer at offentlige midler som går til å finansiere velferd, faktisk ender opp med å gjøre det. Det kan bidra til en nødvendig innstramning, men det hadde vært bra med en større gjennomgang på dette store feltet, og jeg er litt usikker på hvorfor man ikke ønsker uavhengig kunnskap og synes det er så farlig å få på dette området. Jeg vil også melde at Arbeiderpartiet vil stemme subsidiært for mindretallets forslag i denne saken, men vi hadde selvfølgelig håpet at partiene i mindretallet i innstillingen også ville stemt for vårt forslag, for jeg tror det kunne vært mye å tjene på for oss alle å få en litt større utredning. Hadde det vært så enkelt som bare å stramme inn på dagens regelverk og endre noe her og der, tror jeg nok man hadde gjort det for lengst i Finansdepartementet. For jeg mistenker dem egentlig ikke for å ønske å bruke penger som ikke går til den velferdsproduksjonen vi alle er opptatt av.