Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-29:
Jeg er glad for det samarbeidet som åpenbart har vært i komiteen, og for det engasjementet som kommer fram her i debatten fra komiteens side når det gjelder forskningsinnsats, også fra private. Gjennom denne ordningen bidrar det offentlige med 25 pst. i gaveforsterkning til private gaver til grunnforskning, og som kjent er den nedre beløpsgrensen 5 mill. kr. Gaveforsterkningsordningen ble lansert i den siste forskningsmeldingen, St.meld. nr. 20 for 2004-2005, Vilje til forskning, som et tiltak for å styrke innslaget av private donasjoner til grunnforskning. Bakgrunnen var at Norge, sammenliknet med andre land, har et lavt innslag av slik forskningsfinansiering, noe flere av representantene har vært inne på. Jeg vil si at jeg er glad for at forskningen de siste år har fått mange store gaver. Som representanten Dørum nevnte: Denne regjering og denne statsråd er vennligsinnet til slike gaver. At vi har fått mange store gaver, kan tyde på at ordningen virker etter hensikten. Private gaver er et positivt supplement til de midlene som kommer fra offentlige kilder og bedriftenes egne investeringer i forskning. Selv om det offentlige har hatt og fortsatt skal ha et hovedansvar for nettopp grunnforskningen, vil ikke den offentlige finansieringen ha mulighet til å fange opp eller virkeliggjøre alle gode forskningsprosjekter. Økt innslag av private gaver vil styrke mangfoldet i forskningsfinansieringen. Jeg mener at økt mangfold er positivt i seg selv. Det kan også bidra til å fange opp forskningsområder som faller utenfor det offentliges prioriteringer. Ordningen forutsetter at mottakerinstitusjonen kan garantere at både gave og offentlig gaveforsterkning benyttes til langsiktig, grunnleggende forskning. Det innebærer derfor et ansvar å motta en gave. Ansvaret er dels knyttet til å sikre vitenskapeligheten. Mottakerinstitusjonene må også vurdere om de kan utføre forskningen med et omfang og en innretning som giver ønsker, både ut fra de forskere og det vitenskapelige utstyret som er tilgjengelig. Bakgrunnen for at beløpsgrensen ble satt relativt høyt, ved 5 mill. kr, var at man ønsket en ordning som kunne monne, samtidig som den skulle være enkel å administrere. I tillegg var vurderingen i forskningsmeldingen at det allerede var relativt gode ordninger for private donasjoner som ikke faller inn under gaveforsterkningsordningen, og hvor dette da ble en ny ordning i tillegg. Men jeg er selvfølgelig åpen for å revurdere om 5 mill. kr er en riktig beløpsgrense. Jeg noterer meg forslaget om å redusere beløpsgrensen til 500 000 kr. Departementet har også mottatt andre innspill til endringer i ordningen, bl.a. når det gjelder hvem som kan være mottakere av gaven. Utfordringen her blir å holde administrasjonskostnadene på et rimelig nivå i forhold til å være mottaker og forvalte en slik ordning. Jeg er helt enig i at vi ikke har hatt en kultur for dette i Norge. Den ønsker vi velkommen, og vi ønsker å bygge opp et godt system for det. Men det setter også noen utfordringer og krav til oss, dvs. departement og statsråd som skal forvalte det, og til de institusjonene som mottar gavene. Her må vi være ryddige og ordentlige, slik at kvaliteten sikres. Både endringer i beløpsgrense og spørsmål om hvem som skal inngå i kretsen av gavemottakere må vurderes nøye. Jeg mener det er viktig å se disse problemstillingene i sammenheng, og vil derfor gå gjennom flere sider ved ordningen. En slik gjennomgang vil måtte bygge på de erfaringer som vi har rukket å få på den relativt korte tiden ordningen har eksistert. Videre vil det for meg være naturlig å trekke inn Norges forskningsråd, som administrerer ordningen, i en slik vurdering. Jeg vil derfor, som komiteen uttrykker ønske om, komme tilbake til Stortinget med en samlet vurdering av ordningen i forbindelse med Revidert nasjonalbudsjett for 2008.