trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Jeg takker statsråden for et glimrende innlegg, som faktisk peker på det som flere burde vært opptatt av: å se litt på historiebiten. I siste innlegg var man inne på det. Det som i utgangspunktet virker å være humant, det som blir påpekt å være en human innvandrings- og integreringspolitikk, har slått feil. Det er akkurat det man diskuterer her i dag: resultatet av en innvandrings- og integreringspolitikk som det ble lagt grunnlag for under Bondevik I-regjeringen og justisminister Aure fra Kristelig Folkeparti. Her startet hele åpningen med hensyn til å vise verden et bilde av at Norge hadde åpnet dørene når det gjelder asyl og innvandring, noe som kulminerte med en rekord i 2002, med nesten 18 000 asylsøkere. Det er det man faktisk har oppdaget nå, at denne politikken rett og slett ikke har vært human, men inhuman. Derfor er det sterkt forståelig at mange nå reagerer på at barn er satt i en slik situasjon av flertallet i denne salen at det er direkte umenneskelig. For å rette opp denne inhumane politikken som flertallet i denne salen har stått for, blir spørsmålet: Skal man da begynne å gi amnesti? Som statsråden var inne på, er det forsøkt i flere sammenhenger, i 1993, i 1997, i 2004 og i 2007, og det gir ingen resultater med hensyn til å redusere asyltilstrømningen til Norge. Fortsatt er det stor tilstrømning. Undertegnede – og justiskomiteen – var i Tyskland i forrige uke. Fra asylmyndighetene på flyplassen der fikk vi informasjon om at store grupper av asylsøkere som landet i Frankfurt, hadde Norge som mål. Det er jo det totale bildet av norsk innvandrings- og integreringspolitikk det må ses på også framover, for å redusere det bildet av at vi er så humane, og at vi er så snillistiske at vi gir over 50 pst. opphold i Norge. Det er det som trekker asylsøkere hit, og som setter barn i en slik situasjon, dessverre. Jeg mistenker ingen for å ha noe annet enn et engasjement for barn, det bør alle ha. Men jeg registrerer at SVs engasjement for barn her ikke teller så mye, når SV tar dissens på vikarbyrådirektiv, datalagringsdirektiv, postdirektiv og omdeling av brev under 50 gram f.eks. Da tar man dissens, men det makter man ikke å gjøre i denne saken, som nærmest skulle bekrefte at SV var så opptatt av barns situasjon.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
[15:58:06]: La meg først få lov til å si til representanten Skei Grande at jeg er uenig med Strand i Dagsavisen når han konkluderer med at Arbeiderpartiet har knyttet seg nesten til høyre for Fremskrittspartiet når det gjelder innvandrings- og integreringspolitikken. Der tror jeg Arbeiderpartiet har en lang vei å gå. Det gjenspeiler også litt av debatten. For det er en viss forskjell på alle de andre partiene og Fremskrittspartiet i disse typer debatter. Når man sier at man enten ønsker amnesti eller ønsker varige endringer, blir resultatet det samme uansett hvilket vedtak man gjør: Man reduserer og svekker asylinstituttet slik at flere får opphold. Og når flere får opphold og asylinstituttet – det norske asylinstituttet – svekkes, må man ikke i dette hus tro at det ikke er et signal til alle de menneskene som er på flukt av ulike årsaker rundt omkring i verden, og derigjennom vil det bli enda mer trykk på norske grenser for å få asyl. Så uansett hva man måtte falle ned på, vil det etter min oppfatning og min erfaring i dette huset svekke asylinstituttet, slik at flere får opphold i Norge. Det er det som er en av de store utfordringene enten vi snakker om barn eller vi snakker om andre grupper. Det er inhumant at 3 800 barn bor på mottak. Det er inhumant at det per 31. desember bor nesten 16 000 mennesker på norske asylmottak. Det er også helt uansvarlig at vi har 18 000 mennesker som oppholder seg her illegalt. Men da må det kanskje komme noen innrømmelser fra dem som har hatt politisk vilje til det og et ønske om at sånn skal det være. Det er altså slik at det store flertallet i denne salen har stått samlet om de overliggende linjene i norsk asyl- og integreringspolitikk. Da er det rart at man er så uenig nå, når man innser realitetene og konsekvensene av sin egen politikk. Det er kun det som er realiteten. Det var ikke min intensjon å provosere Heikki Holmås. Jeg tror 100 pst. på Heikki Holmås’ og SVs engasjement, men det ville blitt desto verre, og vi ville hatt større utfordringer og enda flere barn i denne situasjonen hvis SVs innvandringspolitikk hadde blitt vedtatt i sin helhet. Poenget er at vi må slutte å gi flere og flere falske forhåpninger om at de på et eller annet tidspunkt vil få lov til å bo i dette landet. Det er det som er de store utfordringene, og derfor burde det kanskje komme noen flere innrømmelser enn det som nå kommer.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
En kort merknad: Det eneste jeg ønsker å si, er at representanten Heikki Holmås ikke på noen måte har grunnlag for å påstå at Fremskrittspartiet vil ønske å fengsle noen som helst. Det er en usaklig kommentar. Resultatet hadde vært helt annerledes hvis Fremskrittspartiet hadde fått styre norsk asyl- og integreringspolitikk gjennom de ti siste årene. Da hadde vi ikke hatt over 3 000 barn i norske mottak, og vi hadde ikke hatt 16 000 mennesker som hadde bodd i norske mottak. Da hadde de sannsynligvis vært sendt ut, ved mer aktiv saksbehandling osv. Men at enkelte asylsøkere burde sitte i lukkede mottak, er en realitet. Det burde det absolutt vært større grunnlag for, slik man gjør det i resten av Europa for øyeblikket.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Norge er verdens beste land å bo i. Hvem vil ikke la barna sine vokse opp her? Vi som foreldre ønsker alt godt for barna våre, og i Norge har vi muligheten til det. Her har vi barnehage, skole, høyere utdanning og mulighet for en framtid med jobb og familie. I dag blir vi fem millioner nordmenn, og vi har plass til flere. Jeg var med representanten Håkon Haugli og resten av komiteen og besøkte flyktningleirer i både Jordan, Syria og Libanon. Jeg har sett hvor kummerlig de har det, og det er svært små framtidshåp når du er en jente på seks år og er fjerde generasjon flyktning i flyktningleiren Shatila i Beirut. Jeg ønsker derfor at Norge skal bestrebe seg på å ta imot flere kvoteflyktninger enn rundt de 1 100 som vi tar imot i dag. Mennesker kommer til Norge og søker asyl. De som har krav på beskyttelse, skal få opphold. De som ikke frykter for sine liv i hjemlandene, eller som ikke oppfyller vilkårene for å få opphold på humanitært grunnlag, må reise hjem. Slik er det, og slik må det være for ikke å undergrave asylinstituttet og dem som virkelig trenger vår beskyttelse. Det er svært viktig at de som søker asyl i Norge, får en rask – men god – saksbehandling. Dette gjelder særlig i saker hvor barn er involvert. Skal UDI få til en rask saksbehandling, er det selvsagt et pluss at de som søker asyl, er behjelpelig med å dokumentere hvem de er. Det er dessverre ikke alltid tilfellet at de som søker om asyl, gjør det, eller har ID-papirer. Det forlenger selvsagt saksbehandlingstiden. Regjeringen har derfor jobbet for å bygge opp en enhet som skal hjelpe staten med å fastslå ID på asylsøkere og verifisere dokumenter i saken, Nasjonalt identitets- og dokumentasjonssenter. Dette er et konkret tiltak som vil bedre rettssikkerheten og bidra til en raskere saksbehandling. Nå kommer stortingsmeldingen om barn på flukt til Stortinget, og da er det viktig at vi som politikere ser på helheten, tar inn over oss og legger vekt på at asylpolitikken skal ha barns situasjon som ett av sine hovedpunkter, at barns beste skal være vektlagt, og at vi får en politikk som står seg over tid, for det som er blitt referert fra talerstolen her de tidligere gangene det er gitt amnesti, er at det ikke hjelper de barna som ikke er kommet til Norge ennå. Vi kan få en situasjon der flere hundre barn sitter i mottak og ikke har en bra framtid, og at saken ikke er avklart. Når vi får stortingsmeldingen til behandling her, må vi jobbe med å legge til rette for at barns beste blir vektlagt i asylpolitikken.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-03-19:
Vi i Senterpartiet har hatt et engasjement i denne typen saker i mange, mange år. I 2004 fremmet tidligere stortingsrepresentant Rune Skjælaaen og Magnhild Meltveit Kleppa et forslag sammen med to representanter fra SV om å innføre et amnesti for barn som hadde vært i Norge lenger enn i tre år. Det ble da løftet fram i debatten at dette skulle være et engangstilfelle, at man etterpå skulle rydde opp slik at det ikke skulle komme liknende tilfeller igjen. Dessverre har historien vist oss at det har kommet liknende tilfeller igjen. Så fremmet Bjørg Tørresdal og Jon Lilletun et Dokument nr. 8-forslag høsten 2005. Jeg var så heldig å være saksordfører under Dag Terje Andersens myndige ledelse av komiteen. Vi behandlet saken 14. juni 2006 her i salen. Det som da var intensjonen til stortingsflertallet – et bredt flertall som også involverte Kristelig Folkeparti og Venstre – var at vi skulle lage en varig endring, i motsetning til det som skjedde i 2004, som var en engangsendring for de barna som hadde fått avslag før 1. juli 2003. Men i 2006 ønsket vi å lage en varig endring som skulle stå seg framover. Regjeringen svarte med sin forskriftsendring i juli 2007. Takket være den endringen som da skjedde, fikk – hvis jeg ikke husker helt feil – 900 personer opphold. Og den endringen står fortsatt. Det er en varig endring, og det er det vi må få til i asylpolitikken – en forutsigbar og varig politikk, der vi justerer kursen. Det gjorde vi i 2007, og vi, regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, svekket også kravene til opphold på humanitært grunnlag fra «særlig sterke menneskelige hensyn» til «sterke menneskelige hensyn». Jeg er veldig fornøyd med det vi gjorde. Vi skulle altså ta sterkere hensyn til barn, og vi ønsket å ha en varig endring. Vi gjorde også to, tre andre endringer i den forskriften med bakgrunn i det Dokument nr. 8-forslaget. Derfor er Senterpartiet skeptisk til det forslaget som foreligger fra Venstre i dag, om at vi skal ha en generell regel på tre år. Vi mener at en sånn type treårsregel vil slå for tilfeldig ut. Vi mener at vi må ha et sterkt og godt lovverk som fanger opp barns situasjon i lovverket, og vi gjorde det i forskriftsendringer, og vi gjorde det i forslag til ny utlendingslov i forrige periode. Hvis man ser at det er ting i dagens lovverk man ikke er fornøyd med, så må man justere det, stramme det opp, men vi ønsker ikke en treårsregel, for vi er redd for at det gir feil incentiv, og at det dermed over tid blir flere barn i mottak, ikke færre barn i mottak. Vi mener at de endringene som vi sto i spissen for i forrige periode, var av det gode for barnefamilier, og at det sikret barns rettigheter bedre enn det som var situasjonen før vi overtok. Noe av det mest gledelige i forhold til da vi hadde debatten sist, i 2006, er at saksbehandlingstiden har gått så mye ned. Et hovedpoeng da var nemlig raskere saksbehandlingstid, å styrke barns rettsvern og i tillegg raskere bosetting av barn i mottak og selvfølgelig også raskere retur.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-03-19:
Representanten Trine Skei Grande ble ivrig i sitt innlegg og kom med diverse beskyldninger. Det er ingen tvil om at Senterpartiet har hatt en lang linje i spørsmålet om barns situasjon i norsk utlendingsforvaltning – vi har en lang historie. Det var Senterpartiet, sammen med SV, som sto bak et Dokument nr. 8-forslag i 2004, for vi ønsket å rydde opp. Det var intensjonen til Stortinget at nå skal vi rydde opp, nå skal vi få fortgang i saksbehandlingen, nå skal vi ikke komme opp i denne type situasjoner igjen. Men dessverre gjorde vi det. Neste gang vi hadde denne type stor sak til behandling i Stortinget, hadde vi erfart at det å gi ensidig amnesti på et visst tidspunkt ikke var noen varig, god løsning. Derfor var vi opptatt av – da jeg fikk saksordførerskapet til denne saken som Bjørg Tørresdal og Jon Lilletun fremmet – å lage en varig endring i utlendingspolitikken som skulle skape forutsigbarhet for barnefamilier og likebehandling. Venstre – hvis vi går tilbake til debatten om den endringen vi gjorde i utlendingsforskriften – stilte seg fullt og helt bak den innstillingen. Det var André N. Skjelstad som hadde ordet for Venstre i den debatten, og han støttet opp om de endringene som det da ble lagt opp til. Den endringen står fortsatt. Så må vi kunne diskutere her i stortingssalen: Er det nå noen justeringer? Er det noen argumenter som taler for det i dag? Er det argumenter som taler imot det? Den debatten må vi gå inn i, for dette er et område som er så viktig at vi hele tiden må diskutere tidligere vedtatt politikk som Venstre, Kristelig Folkeparti, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har stått sammen om, og som har gitt en varig endring. Erfaringene fra 2004 er grunnen til at vi ikke stemmer for forslaget til Venstre i dag om å lage en generell regel: Hvis man har vært her i tre år, så skal man få bli. Vi mener at det slår for tilfeldig ut, og at erfaringene fra 2004 ikke er gode. Erfaringene fra 2007 er mye bedre. Vi laget varige, forutsigbare og gode endringer, og så må man eventuelt diskutere om man skal gjøre justeringer der. Men vi mener at hovedlinjen bør være den som vi la oss på da vi behandlet Dokument nr. 8-forslaget fra Lilletun og Tørresdal.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-03-19:
Justisministeren har varslet at meldingen om barn på flukt kommer til sommeren. I debatten har justisministeren avvist å stille saker i bero i påvente av denne meldingen. Hun har etterlatt et inntrykk av at det ikke er nødvendig fordi man kan ikke forvente store endringer i politikken. Jeg har lyst til å minne om at sist gang det skjedde endringer i politikken på dette området, som representanten Slagsvold Vedum var inne på, skjedde altså det her i Stortinget. Vi hadde den rød-grønne flertallsregjeringen, men det var i Stortinget, i et samarbeid mellom Kristelig Folkeparti, regjeringspartiene og Venstre, man ble enig om det som nå er utlendingsloven med forskrifter, og som stiller krav om at man ved vurdering av sterke menneskelige hensyn skal foreta en selvstendig behandling basert på barnas beste. Opphold kan gis dersom barnet har opparbeidet sterk tilknytning til riket som følge av lang botid. Jeg tror det er klokt av justisministeren å holde mulighetene åpne for, selv om regjeringen kanskje ikke har planer om å justere politikken, at Stortinget ønsker å behandle meldingen og forholde seg til de opplysninger som regjeringen legger fram, og drøfte om det er behov for å innskjerpe den politikken et flertall på Stortinget har fastlagt. Det er Stortingets suverene rett, og derfor kan man ikke forskuttere behandlingen her i Stortinget, hvis statsråden på noen måte har hatt en intensjon om det. Det håper jeg ikke var tilfellet. Det var representanten Jon Lilletun som sammen med Bjørg Tørresdal reiste denne saken – en av de siste han reiste – i Stortinget, og det er veldig viktig for Kristelig Folkeparti at denne politikken blir gjennomført i praksis. Når vi er i tvil om dette, er det jo fordi det er mange eksempler på at barn med lang botid og sterk tilknytning til riket ikke får bli. Systematikken i dette bildet får regjeringen full anledning til å legge fram for Stortinget i meldingen. Da får Stortinget ta stilling til det hovedspørsmålet som her ligger. Det som er helt avgjørende for Kristelig Folkeparti, er at vi står fast ved de forpliktelser som Norge har – i sin egen lovgivning, i FNs konvensjon om barns rettigheter. Det å leve med en mangeårig, uavklart situasjon rammer barn og unge sterkt. Barn i mottak blir frarøvet muligheten til å ha en barndom når asylprosessen tar lang tid. Dette må vi forsikre oss om ikke får lov til å fortsette, på tross av den politikkendringen som Stortinget foretok i 2006.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Først må jeg få rette en klage til saksordføreren, for i avgitt innstilling er Høyre kommet med i komiteens flertall samtidig som vi er kommet med i merknadene til Fremskrittspartiet. Det skal være slik at vi er med på merknadene sammen med Fremskrittspartiet og ute av merknadene til komiteens flertall. Det gjør også at saken framstår som litt ryddigere på papiret. Saksordføreren har tatt kritikken, og beklager det sterkt! Saken omhandler lov om forbud mot at utlendinger driver fiske mv. i Norges territorialfarvann. Som et hevdvunnet prinsipp er det slik at retten til å drive fiske i utgangspunktet skal tilhøre kystbefolkningen, og derfor har man regulert seg fram til en minnelig ordning på forskjellig vis. Man bruker bl.a. deltakerloven, man bruker andre lover for å sikre denne retten. Det er slik i dag at 50 pst. av mannskapet skal være bosatt i en kystkommune eller i en nabokommune til en kystkommune. Forslagsstillerne er av den oppfatning at dagens lovbestemmelse forskjellsbehandler norske borgere, da det faktisk kan tenkes at en fra Røros kunne se anledningen til å bli fisker og ha de rettighetene som er ønskelig. Derfor ber man om en gjennomgang av loven med sikte på ikke å forskjellsbehandle norske borgere, samtidig som man må ha et skarpt øye på at ikke nasjonalitetskravet til fiskekvoter svekkes. Det er den korte innledningen, og så går jeg ut fra at Fremskrittspartiet vil ta oss gjennom hele saken, siden det er de som står bak forslaget. Jeg tar opp det forslaget som er fremmet av Fremskrittspartiet og Høyre.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Det er ting som tyder på at man bør ha en gjennomgang her. Nå er det sånn at statsråden i sitt brev til komiteen sier at man har hatt en gjennomgang av bestemmelsen. Man har også hatt en høringsprosess som startet i 2009. Det jeg kunne tenke meg å høre med statsråden om – i lys av den prosessen som har vært, og den debatten vi har hatt hittil – er når man tror at den varslede proposisjonen kan komme til behandling. Her kan det vel være sånn at man bør få inn en del nye momenter, og at det kanskje haster med å få gjort noe.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Denne saken har sin bakgrunn i et utsendt forslag til en ny forskrift for havbruksaktivitet i Hardangerfjorden, et forslag som i utgangspunktet la store begrensninger på driften i området og skapte mye støy. Det var også sånn at da forskriften hadde vært ute på høring, ville næringen gjerne gjøre en konsekvensutredning, noe som ikke var gjort med tanke på hva som ble konsekvensen av å innføre forskriften 1. januar 2013. Det fikk man nei til, og det skapte en del støy. Det skapte en del rabalder. Saken har fått stor oppmerksomhet. Det har både vært skriftlig spørsmål fra Høyre, og det ligger her et Dokument 8-forslag fra Fremskrittspartiet i sakens anledning. Det var nok klokt å gi tid til konsekvensutredning, for statsråden trekker nå tilbake forskriften og har sendt ut en modifisert utgave på høring. Så saken er i utgangspunktet stort sett bare fryd og gammen, for nå er det sånn at alle er enige om at det som skjer, er fornuftig. Da er vi egentlig kommet så langt at vi har fått lyttet til næringen. Det blir lettere å drive næringsutøvelse når politikerne lytter. Det tvisten står om nå, er faktisk om et fornuftig forslag skal avvises, eller om det klokelig skal vedlegges protokollen. Omdelt i salen er det et forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet om at forslaget vedlegges protokollen. Det tar jeg opp nå.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Vi har diskutert havbruksnæringen en rekke ganger i denne salen. Mange ganger er det slik at debatten har vært støyfull og med mange forskjellige motiver og argumenter. Statsråden har også vært i salen og redegjort for situasjonen for havbruksnæringen generelt, og den gangen husker jeg vi hadde en debatt om hvordan vi kunne forholde oss til de mange forskjellige instituttene og etatene som hadde noe å si om akkurat denne næringen. Alle har vært enige om – i mange innlegg – at faktabasert forvaltning er viktig for denne forvaltningen. Mitt spørsmål til statsråden er: Synes statsråden at den konsekvensutredningen som var ønsket fra næringen i denne saken, er et nyttig verktøy med hensyn til å utarbeide nye forskrifter?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Det var en grei avklaring at vi i alle fall er enige om at faktabasert forvaltning er et viktig og riktig verktøy. Det er slik at havbruksnæringen har blitt stor, den har blitt viktig – den er økonomisk viktig, den er viktig sysselsettingsmessig, den er viktig bosettingsmessig for kysten. Også er det ikke til å stikke under stol at det er en næring som setter fotavtrykk. Det er noen prinsipper som det har vært enighet om i debattene. Det at vi har robuste utøvere er en forutsetning for å drive bærekraftig. Det er veldig ofte slik at når lønnsomheten blir dårligere, skjer det også ting i forhold til det bærekraftige elementet – ikke bare for havbruksnæringen, men også for veldig mange andre næringer. Det er også slik at det å ha en engasjert næring som tar problemene på alvor og engasjerer seg i miljøspørsmål og spørsmål rundt næringen, er en forutsetning for å få bærekraftig drift. Det har vi opplevd i denne saken. Her har vi altså en næring som har tatt grep, villet skaffe kunnskap, villet få best mulig kunnskapsgrunnlag før det blir tatt en avgjørelse. Da står det næringen til ære at man agerer på den måten, og det står statsråden til ære at hun trakk tilbake forskriften da hun så det fornuftige i dette. Da blir det merkelig at vi får et innlegg fra representanten Holmelid fra SV, der man forfekter det gamle prinsippet om at hvis man bare trekker føre-var-prinsippet så langt at man unngår å få tak i kunnskap, så er man sikker på at man ikke gjør noe feil. For her er det ikke slik som Holmelid prøver å antyde, at det er de politiske partiene i denne salen som prøver å forsere saken på bekostning av miljøet. Her er det en engasjert næring og engasjerte politikere som har sagt at de må ha kunnskap for å få den best mulige løsningen, for å få den best mulige forskriften, den riktigste forskriften. Heldigvis er det slik at statsråden er enig med oss, og så får statsråden heller gå opp og motsi meg hvis hun mener jeg har tatt feil. Jeg hørte heldigvis at statsråden sa at fakta var viktig. Det sa ikke Holmelid.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
I Vett og Uvett sier man at det er ikke bare fakta, det er «faktamorgana». Det er godt mulig vi kan ta en diskusjon om forskjellige typer fakta. Vi kan sikkert ta den både på riksmål og på nynorsk. Men det må i alle fall være sånn at hvis man ikke vil konsekvensutrede, så unngår man i alle fall å samle inn kunnskap og fakta. Så skal jeg være helt enig i at vi kan lage en lang rekke med prosesser hvor vi kan hente kunnskap, og en lang rekke av hva slags faktabasert materiale som kan ligge der. Men hvis man ikke konsekvensutreder, ikke innhenter kunnskap, da har man ikke alle fakta til stede. Det må være soleklart.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Bare en kort kommentar. Statsrådens siste kommentar må egentlig være mest egnet til å skape uklarhet. Selv om næringen ikke kom med et klart alternativ, ba jo næringen om å få gjøre konsekvensutredninger og få det som en del av kunnskapsmaterialet før forskriften trådte i kraft. Det er jo det statsråden har tatt til følge. Statsråden har da registrert at det var et godt poeng. Man er enig med næringen i at dette var klokt, og utsatte forskriften i påvente av å få mer kunnskap – kunnskap som man nå får i konsekvensutredningen. Så at næringen ikke har kommet med noe, tror jeg nesten ikke statsråden mente.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Statsråden sier i innlegget at forskjellen på storfraksjonen eller regjeringspartiene og opposisjonen er at opposisjonen kun vektlegger bedriftsøkonomiske elementer når man snakker om strukturering. Og det gjør hun etter at jeg har holdt et innlegg der jeg forklarte begrunnelsen vår i forhold til dette, der jeg nevnte bosetting som en viktig del av det – en robust næring – der jeg nevnte rekruttering som en del av det – viktig for næringen – der jeg nevnte modernisering og flåtefornyelse som en del av begrunnelsen for strukturering. Likevel sier statsråden at vi bare vektlegger bedriftsøkonomiske elementer. Da må jeg få lov til å spørre: Hvordan mener statsråden at ulønnsomhet kan fremme bosetting? Hvordan mener statsråden at ulønnsomhet kan fremme rekruttering? Og: Hvordan forklarer statsråden at ulønnsomhet og urettferdighet kan sørge for at vi får den nødvendige flåtefornyelsen?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Jeg har også møtt forretningsdrivende som har gjort feilinnkjøp – kjøpt inn feil varer – slik at det ikke ble lønnsomt å drive butikk. Men vi går ikke inn og lovregulerer av den grunn. Det er også litt merkelig – statsråden må gjerne korrigere meg – men i innlegget sitt sa representanten Irene Lange Nordahl at gjennomsnittsalderen på flåten var mellom 25 år og 35 år. Det forteller meg at det kanskje er på høy tid å modernisere denne flåten. Modernisering av flåten vil føre til at vi kan få moderne båter. Vi kan få ungdom inn i yrket. Vi kan få bedre kvalitet på det råstoffet som føres i land, og vi kan få større lønnsomhet også for industrien. Men det forutsetter mulighet for å få lov til å strukturere det, og det forutsetter et rettighetsgrunnlag som skaper lønnsomhet. Mener statsråden at den urettferdigheten som finnes i dag, er et pluss for kystfiskeflåten?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Dette har vært en debatt som på et vis nesten har gitt meg troen på politikken igjen. Først takk til representanten Holmelid, som løftet fram samfisket som et godt verktøy for å øke lønnsomheten og sikkerheten i den minste flåten. Så vil jeg minne om at da vi fremmet forslag om dette vinteren 2010, stemte SV imot i Stortinget. Så man har kommet på bedre tanker. Det er dette statsråden i sitt innlegg kalte «naturlig utvikling». Det er også litt av mitt poeng i denne saken: Vi skal skjele til naturlig utvikling når vi snakker om strukturpolitikk, men rettferdighetsprinsippet kan vi ikke slippe. Det er for Høyre et veldig viktig prinsipp. Det at vi opererer med forskjellige modeller, slik at to naboer ikke har samme mulighet til å få samme lønnsomhet hvis de legger i samme innsatsen, er et prinsipp Høyre ikke kan stå for. Derfor vil vi ikke gi oss når det gjelder strukturmodeller vi bruker i kystflåten. Også vi stoler på statsråden. I motsetning til representanten Nesvik – som til vanlig hører bra, han hørte i hvert fall hva Lødemel sa – vil jeg få skyte inn at det var altså ikke Høyre, men Høgre som mente de kunne gå i lag med Fremskrittspartiet. I Høyre er Høyre størst, så Høgre har ombestemt seg. Høgre, Høyre og Kristelig Folkeparti vil gjøre om forslaget sitt til et oversendelsesforslag. Så regner vi med at høringsprosessen blir kort, og at fornuften får råde.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Først til statsråden og hennes besøk i Båtsfjord. Der er det nok sånn at man er fornøyd med bifangstordningen, ja. Det er også sånn at allerede i 2007 var jeg som fylkestingspolitiker med og foreslo en bifangstordning istedenfor en veldig komplisert distriktskvoteordning, som Arbeiderpartiet vedtok den gangen. Så jeg er helt enig, her er det progresjon. Men endring av kvoteåret står fast, og grunnen til det er at man på den måten gir aktørene større muligheter til å planlegge for et helt år – kanskje bruke mindre politikk, men gi aktørene muligheter til å planlegge gjennom et helt år og oppfylle ferskfiskstrategien som regjeringen legger til grunn for mye av sin politikk. Så til slutt til representanten Lillian Hansen. Det var ikke meningen å ta bare SV. Det er jo også sånn at Arbeiderpartiet stemte imot det forslaget jeg fremmet om samfiske i denne salen. Men man tok også der til fornuften og kom med en god ordning etter hvert.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Bakgrunnen for forslaget er at man til stadighet blir klar over at verden er i endring. En rekke leveringsforpliktelser til trålerne er i dag ikke mulig å oppfylle i henhold til intensjonen med forpliktelsene da de kom. I forslaget stiller vi spørsmålet: Hvis vi ikke klarer å oppfylle intensjonen med forskriftene som foreligger, med de betingelser som er lagt for denne typen leveringsforpliktelser, skal man da gå inn og se på det og kanskje prøve å gjøre noe med det? I dag pågår det en ganske så høylydt debatt i Nord-Norge om leveringsforpliktelsene til trålerne. Veldig ofte opplever vi at representanter for Arbeiderpartiet reiser rundt og gir beskjed om at de problemene som finnes i dag, skyldes endringer gjort av Høyres fiskeriministre. Høyres fiskeriminister Thor Listau endret fryselovgivningen på sent 1980-tall/tidlig 1990-tall. Høyres fiskeriminister Svein Ludvigsen omgjorde leveringsforpliktelsene til tilbudsplikt tidlig på 2000-tallet. Hvis man er veldig misfornøyd med dette, hadde man kunnet endre det for lenge siden. Dette er altså blitt en litt søkt debatt. Meningen med en sånn debatt er jo ikke at vi skal stå og kverulere muntert her oppe, eller at vi kan sysselsette politikere med det, problemet med å reise rundt med den type budskap er jo at man skaper en håpløshetsfølelse hos folk som bor på kysten og skal livnære seg av disse ressursene. For hvis du bor i et kystsamfunn, og det er sånn at et stortingsvedtak sent på 1980-tallet skal ha en sånn kraft at Arbeiderpartiets stortingspolitikere i 2012 reiser rundt med gråtkvalt røst og forteller hvor forferdelig dette var, hvem i all verdens navn tør å bosette seg langs kysten? Det er ganske enkelt sånn at dette er en type råstoff som da forpliktelsene kom, ble brukt til blokk, forholdsvis enkle produkter, produkter vi ikke kan produsere lønnsomt i dag. Da trenger industrien en annen type råstoff. Man kan gå inn og se på om det er mulig å gjøre om forskriftene, sånn at dette råstoffet kommer på land til en kvalitet som den norske industrien kan bruke, til en kvalitet som kan gi den norske industrien en lønnsom produksjon. Det er det vi har prøvd å beskrive. Så har vi vært så romslige at vi har bedt statsråden vurdere disse tingene og komme tilbake med det. Og jeg skal ikke legge skjul på at det er én eneste viktig grunn til at vi har fremmet dette forslaget, og det er at vi faktisk synes det må være mulig å være så redelig i den politiske debatten at man i alle fall legger på bordet hva slags verktøy man selv sitter med før man begynner å fordele skyld til folk som var politisk engasjert for 30 år siden.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Vi kan gjøre det ganske enkelt: Statsråden kan få fortsette forklaringen om hvor jeg har tatt feil.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Tusen hjertelig takk, det var romslig, president! Jeg skal ta på meg skylden for de unøyaktighetene som statsråden har redegjort for her. Jeg er ikke helt enig, men jeg skal komme tilbake til dette i et senere innlegg. Litt av debatten går på leveringspliktene, der særlig Aker Seafoods har vært uthengt for at de bryter disse leveringsforpliktelsene. Forskriften sier jo ganske klart hva som skal på land, hvor mye som skal på land. Det er et ganske nitid kontrollregime rundt dette, og likevel hevdes fra bl.a. Finnmark Arbeiderparti at leveringsforpliktelsene ikke oppfylles. Spørsmålet mitt er ganske enkelt: Er det statsrådens inntrykk at leveringsforpliktelsene brytes i dag?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Først må jeg få oppklare en åpenbar misforståelse fra representanten Irene Lange Nordahls side. Det er ikke sånn at vi tar avstand fra de endringer som ble gjort under fiskeriminister Svein Ludvigsen eller fiskeriminister Thor Listau. Men det som jeg innledet med, var at verden endrer seg. I 2003 var det ikke noe problem, det var ikke et eneste filetanlegg som ikke kunne nyttiggjøre seg frossent råstoff. Det var ingen som klaget på at det ble gjort om til tilbudsplikt. Det synes man var en grei ordning, med den begrunnelsen som representanten Solsvik kom med nå – man måtte få et marked for å skape en bedre pris for råstoff som ble levert. Jeg er enig med representanten Ingalill Olsen. Det som er viktig nå, er å se på intensjonen med den forskriften. Industrien er avhengig av å få ferskt råstoff på land for å kunne nyttiggjøre seg det, for man klarer ikke å oppnå lønnsomhet ved å produsere frossent råstoff. Det er det vi har etterspurt. Er det mulig å ta disse leveringsforpliktelsene, er det mulig å ta forskriften og se om den oppfyller intensjonen, sånn som verden ser ut i dag? Vi synes vel kanskje ikke den gjør det. Så til tallene og hvor mye som landes i Finnmark, og hvor mye som havner på frysehotell. Det blir også, etter min mening, en avsporing av debatten å telle opp hvor mange tonn som landes i Tromsø, og hvor mange tonn som landes i Finnmark. Det råstoffet som landes, er frossent, og det blir ikke nyttiggjort, uansett hvor det havner. Det eneste som kan være et krav for å få landet det i Finnmark, er at det havner på et frysehotell der, og så får vi lagerleie for det. Det er god butikk, men ikke veldig god butikk. Det vi har bedt om, er at man ser på leveringsforpliktelsene, ser på en oppmyking av dette, slik at man i samråd med industrien og trålerrederiene kan få så stor fleksibilitet at vi får egnet råstoff på land til å produsere kvalitetsprodukter til det europeiske markedet, eventuelt annet marked. Det er i Europa filetindustrien tjener penger på ferske produkter. Mange representanter har her gjentatt at særlig filetindustrien ikke har tjent penger. Vel, det er ikke hele sannheten. Det er aktører innenfor filetindustrien som har tjent penger jevnt og trutt. Det har de gjort fordi de er flinke i markedet, de har gode produkter som blir godt mottatt, og som er godt betalt, og det har de gjort fordi de har sikret seg jevne leveranser gjennom hele året, slik at de kan pleie et marked hele året og er sikre leverandører. Det er litt av det vi mener det kanskje må legges til rette for at flere skal få til.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-03-19:
Det er faktisk sånn at den store, stygge ulven nå nok ikke heter Ludvigsen. Jeg er faktisk ikke sikker på hva den store, stygge ulven heter i denne debatten. Det eneste jeg er sikker på, er at han er fra Kina. Problemet i dag er at frossent råstoff er blitt en global vare, sånn at man kan flytte det til Kina, produsere det mye billigere enn det vi klarer i Norge, og så konkurrere med oss på det europeiske markedet. Derfor har vi bedt om en gjennomgang av leveringsforpliktelsene, sånn at de blir mer hensiktsmessige i forhold til den tiden vi lever i. Så må jeg få gjenta at i 2003 var det ikke en eneste norsk filetindustridirektør som klaget på endringene, for da kunne alle nyttiggjøre seg frossent råstoff. Det klarer vi ikke i Norge i dag. Det er problemet. Derfor ber vi om en vurdering av en endring av forskriften, sånn at den blir mer hensiktsmessig.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne saken. Nå var det veldig ryddig av representanten Bakke-Jensen å oppklare det jeg egentlig hadde tenkt å spørre om, for jeg hadde ikke oppfattet at det var slik som det lå i saken. Så det takker jeg for.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Den 18. august 2009 sendte departementet ut på høring en ny forskrift om Hardangerfjorden. Saken skapte stort engasjement; det kom inn hele 53 høringsuttalelser. Departementet sendte på nytt ut et høringsnotat den 16. februar 2011. Da kom det inn 54 høringsuttalelser. Dette viser at denne saken skaper betydelig interesse. Forslagsstillerne ønsker utsettelse av forskriften av særskilt krav til akvakulturrelatert virksomhet i Hardanger. Jeg viser til brev fra statsråden, hvor departementet viser til at på bakgrunn av innspill, møter og departementets vurdering, arbeides det nå med et revidert forslag til Hardangerfjordforskrift. Dette vil også bli sendt på høring før det blir tatt en endelig beslutning. Nå, mens vi var på reise i forrige uke, har jeg registrert at FHLs konsekvensutredning kom før helgen, og jeg er helt sikker på at fiskeri- og kystministeren vil se nærmere på den. På denne bakgrunn kan man tolke det slik – om man vil – at forslagsstillerne får innfridd sitt ønske om utsettelse, og på denne bakgrunn foreslår komiteens flertall at forslaget ikke bifalles.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
I grunnen synes jeg dette begynner å utvikle seg til en merkelig og rar debatt. Ja, jeg vil påstå at det som representanten Nesvik bedriver, nesten er på grensen til det man kan karakterisere som kverulering. For det første mener jeg virkelig, som jeg sa i mitt innlegg, at man har ivaretatt det som er ønsket fra representanten Nesvik. Det har vært en god prosess, på den måten at statsråden har tatt alle innspillene med seg, venter litt og setter i gang flere prosesser. Det er faktisk sånn at det er statsråden som nå bestemmer prosessen videre.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Nettopp! Nå håper jeg at mindretallet merker seg det jeg sier nå, og som statsråden nettopp sa på talerstolen. Statsråden har ikke bedt om utsettelse i denne saken, men tar seg bedre tid.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
I Norge har vi en lang historie med ulike strukturtiltak i fiskeflåten, og det er viktig at strukturordningen vurderes og diskuteres i forhold til ordningens to primære mål. For det første skal det bidra til at fiskeflåten er i stand til å henge med i den kontinuerlige produktivitetsutviklingen, på samme måte som andre næringer. For det andre skal ordningen bidra til bedre å tilpasse kapasiteten i flåten til ressursgrunnlaget. Regjeringen har beskrevet sin strukturpolitikk – som det er sagt noen ganger – i St.meld. nr. 21 for 2006–2007. I strukturmeldingen konkluderes det med at det er behov for å videreføre strukturordningen i framtiden, men at det også er et politisk ansvar å være oppmerksom og ta stilling til om man kan og vil akseptere de virkningene ordningen antas å få eller viser seg å ha hatt. Det er et politisk ansvar å finne den rette balansen mellom bedriftsøkonomiske og samfunnspolitiske hensyn. Strukturspørsmålet handler dermed om hvordan framtidens norske fiskeflåte skal se ut, og det er åpenbart at dette er det sentrale spørsmål i norske fiskeripolitiske debatter. Så er det mange meninger om struktur i fiskeflåten. Forslagsstillerne problematiserer f.eks. ikke forhold som omhandler økt økonomisk terskel for nyrekruttering til yrket ved økt strukturering. På TV 2-nyhetene 8. mars var det et innslag som gikk på at inngangsbilletten for unge til å komme inn i fiskeryrket er veldig høy. Jeg oppfattet akkurat det som problematisk i intervjuet med en ung fisker. Først skal det reises kapital til å kjøpe båt og bruk, og deretter skal det investeres i kvoter, hvis det er noen til salgs. En slik kvote varierer i pris, men denne varen er ikke billig. Det kan rett og slett bli for dyrt for en ungdom som ønsker seg inn i næringen, ifølge innslaget på TV 2-nyhetene. En annen konsekvens ved strukturering er at det mest sannsynlig vil bli en konsentrasjon av kvotene, mest sannsynlig en sentralisering av kvoterettighetene på færre steder og på færre hender. Vil færre båter føre til f.eks. mindre forutsigbarhet for landanleggene som baserer seg på råstoff fra kystflåten? Det hadde vært interessant å høre hva forslagsstillerne mener om dette. Så er det sånn at denne saken skal omhandle like strukturmuligheter for kystfartøy over 15 meter. Da synes jeg det er litt rart at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i mesteparten av sin merknad konsentrerer seg om å argumentere for situasjonen i ringnot- og banklineflåten. Meg bekjent defineres ikke denne fartøygruppen under fartøygruppen kystfiskeflåte, som slutter på 28 meter. Jeg mener at det er en helt annen debatt. Flertallet i næringskomiteen slutter seg til statsrådens konklusjon om at det er viktig å sikre stabile og forutsigbare rammevilkår for næringen, og at de sentrale elementene i regjeringens strukturpolitikk ligger fast. Det samme flertallet understreker at regjeringens strukturpolitikk ligger fast, slik den er beskrevet i stortingsmeldingen og i den politiske plattformen for denne regjeringen.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Det skal ikke mye til før representanten Frank Bakke-Jensen får troen på politikken igjen. Jeg har lyst til å starte med det. I tillegg synes jeg han er modig, representanten Frank Bakke-Jensen, som tirret på seg SV i en sak. Jeg tror ikke det er det skarpeste representanten kunne ha gjort. Jeg kritiserte ikke saken. Jeg er, som vi alle er i den rød-grønne fraksjonen, veldig klar over situasjonen i autolineflåten og har tatt den alvorlig. Det jeg har sagt i mitt innlegg, som jeg står for, er at den saken som vi nå debatterer i salen her, omhandler situasjonen for kystfiskeflåten over 15 meter. På nytt vil jeg understreke at den øvre grensen for kystfiskeflåten er 28 meter. Da kan man ikke forbauses over at noen i hvert fall synes det er litt rart. Så har jeg lyst til å si også til slutt at den beskrivelsen av situasjonen som ble gjort fra talerstolen her, synes jeg var trist. Det er ikke helt sånn at det er nød og død i norske fiskerier. Det er faktisk veldig mange også i den minste flåten som tjener gode penger.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Jeg sa i mitt hovedinnlegg at jeg skulle komme tilbake og redegjøre for det som jeg sa var feil i merknadene til Høyre og Fremskrittspartiet. Nå har statsråden redegjort veldig godt for de feil som lå i merknadene, så det vil jeg ikke bruke tid på. Frank Bakke-Jensen langt på vei insinuerte at Arbeiderpartiets representanter reiser land og strand rundt og feilinformerer om hvem som har ansvaret for den situasjonen langs kysten som representanten Ingalill Olsen nettopp beskrev veldig godt. Det vil jeg egentlig ha meg frabedt, for det er faktisk representanten Frank Bakke-Jensen som reiser, land og strand og kysten rundt og prøver å frasi seg ethvert ansvar i denne saken. Det er faktisk sånn – og det jeg sier nå, er ut fra den utfordringen som Fremskrittspartiet og representanten Nesvik ga meg – at når man innfører en ordning, er det ordningen i seg selv som gir de resultater som vi nå har fått beskrevet. Da er det ikke bare å kunne sette en strek over den og lage en ny forskrift. Det er faktisk sånn at noen har innrettet seg etter det.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Jeg registrerer at representanten Nesvik er ute og bruser med fjærene fra tid til annen, og det har han gjort til gagns i dag. Når han da påstår at denne saken for det meste dreier seg om Nord-Norge, er det faktisk veldig naturlig, for de trålerkonsesjonene som befinner seg på Vestlandet, er det ingen forpliktelser med, stort sett. Så det faller veldig naturlig. Så har jeg lyst til å si til slutt at det er jo rimelig spesielt at man bruker et notat fra en av de to som vi har, Aker og Nergård, et notat fra Nergård-konsernet, som basis for sine merknadsskriv. Det synes jeg er rimelig spesielt. Men man var vel ikke klar over at representanten som står her og snakker nå, satt med det samme notatet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Min utfordring til statsråden er følgende – og da skal jeg ta en sak i sin ytterste konsekvens: En fiskebåt har oppfylt sin kvote når det gjelder dette med 50 pst. av mannskapet. Det søkes så i utlandet, eller i Norge, om å få på plass en ny stuert om bord i båten. Det viser seg at man får tre søknader. Den ene søknaden kommer fra en person på Hedmarken. Så kommer det to søknader til, én fra Vigo i Spania og én fra en annen kystkommune innenfor EØS-området. Da er mitt spørsmål til statsråden: Er det da slik at for den norske personen må det søkes dispensasjon, og at vedkommende eventuelt kan få avslag, mens de to andre, som da kommer fra utlandet, vil oppfylle kravene til å kunne få jobb på norsk fiskebåt uten å måtte søke?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Nå har vi nettopp synliggjort hvordan denne saken står, og hvor vanskelig og komplisert dette faktisk kan være. Det som kan vise seg her, er at vedkommende fisker fra Vigo er bosatt i en kystkommune. Dette vil gjelde dersom man overoppfyller kvoten på 50 pst. Da kan man møte den problemstillingen, for det heter seg at 50 pst. av mannskapet enten skal bo i en kystkommune eller bo i en nabokommune til en kystkommune. Man har fjernet nasjonalitetskravet. Det vil si at det er EØS-reglementet som slår inn, og det gjør at fiskeren fra eventuelt Vigo vil komme foran fiskeren fra f.eks. Gjøvik. Kan statsråden bekrefte eller avkrefte dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Jeg har behov for å få en oppklaring fra statsråden. Etter det replikkordskiftet vi nettopp har hatt her, ber jeg om at statsråden klargjør om personer som bor i en kystkommune innenfor EØS-området, er å anse som likebehandlet med personer som kommer fra en kystkommune i Norge – rett og slett fordi det dreier seg om hvorvidt det er andre rettigheter knyttet til utenlandske borgere i en kystkommune enn til norske borgere i en innlandskommune. Jeg ble veldig usikker her da jeg prøvde å få et svar fra statsråden på det feltet, for det det nemlig henvises til i loven, er hvorvidt man må søke dispensasjon når man kommer over 50 pst.-en. Da står det følgende: «Imidlertid kan det etter søknad gis dispensasjon fra bostedskravet for fartøyførere med bosted annet sted i Norge, i øvrig EØS-område eller i de deler av Norden som ikke er omfattet av EØS» – altså i øvrige EØS-områder. Jeg vil gjerne ha en oppklaring fra statsråden av om man da er i den situasjon at borgere i en kystkommune innenfor EØS faktisk har sterkere rettigheter enn en person bosatt i en norsk innlandskommune. Jeg ber om at dette blir avklart. Hvis statsråden ikke kan avklare dette nå, slik at vi er sikker på det, ber jeg i hvert fall om at Stortinget blir informert om det på en egnet måte.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-03-19:
Først av alt vil jeg takke representanten Lillian Hansen for en god, historisk gjennomgang knyttet til når disse forskriftene ble sendt ut. Det som er det interessante, er at man har kommet til en konklusjon. Fordi statsråden – i hvert fall foreløpig – har trådt tilbake, slik forslagsstillerne ba om, så konkluderer man med at forslaget ikke bifalles. Det er litt spesielt – i hvert fall når man ser på historikken til forslaget – for forslaget kom som en konsekvens av at representanter fra den politiske ledelsen i Fiskeri- og kystdepartementet ga uttrykk for at denne forskriften ville kunne bli gjennomført. Da fremmet undertegnede på vegne av Fremskrittspartiet dette representantforslaget, altså på et tidspunkt da regjeringen ikke hadde trukket saken tilbake. Da var denne gjeldende og skulle gjennomføres. Så, i ettertid, utsetter heldigvis statsråden innføringen av forskriften og sier også ja, vi bør konsekvensutrede – akkurat det som representanter for Fremskrittspartiet ba om i sitt forslag, men som man da tidligere ikke hadde gjort. Det var et møte mellom FHL og departementet så sent som den 15. mars, der FHL region Sør-Vest fikk presentert det forslaget, altså den konsekvensanalysen som foreligger. Men det spesielle er at vi ennå ikke vet hvordan man har tenkt å forholde seg til en ny tekst. Det er ikke utarbeidet noe skriftlig – i hvert fall ikke noe som jeg eller andre har sett – om hva man vil sende ut på en ny høring. Det vil si at saken foreløpig ligger i bero. Vi har også sett pressemelding og hva konsekvensene ville blitt, knyttet både til arbeidsplasser og økonomiske tap, dersom den opprinnelige forskriften som man hadde tatt ut på høring, hadde blitt gjennomført. Opposisjonen gir jo faktisk skryt til statsråden, nettopp fordi statsråden har utsatt forskriften. De eneste som ikke har forstått det, er faktisk regjeringspartiene selv her i Stortinget, som sier at man ikke bifaller forslaget, altså det som statsråden faktisk allerede har gjort. Men som sagt: Stor honnør til statsråden for at i hvert fall statsråden gjorde det hun gjorde, fordi nå ser vi hvilke konsekvenser dette faktisk kunne få. Men min utfordring til statsråden i denne saken er: Når kan man forvente en ny tekst, slik at man vet hva man har å forholde seg til? Foreløpig har man bare fått vite muntlig at man vil revidere, at man vil se på de innspillene som har kommet. Foreløpig er i hvert fall ikke undertegnede kjent med noen ny tekst til forskrift som skal sendes ut på høring. Så jeg håper i hvert fall at statsråden i sitt innlegg vil tilkjennegi hva man kan forvente seg i denne saken. Så håper jeg fortsatt at regjeringspartienes representanter i Stortinget til syvende og sist kan bli enige med sin egen statsråd og vedlegge forslaget protokollen – for det er faktisk en anerkjennelse til det som statsråden allerede har gjort.