Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2009-01-09:
Jeg synes interpellanten tar opp et viktig spørsmål og et viktig problem knyttet til dette med ventetider. Det er jo ingen tvil om at det å vente på å få en diagnose og det å vente på å få behandling, er en merbelastning for alle som måtte komme i en slik situasjon. Ventetidene har ikke økt dramatisk verken innenfor psykiatrien eller somatikken, men den merkbare økningen har jo kanskje vært i forhold til antall personer som står i helsekø. Det i seg selv er jo også et faresignal som vi må ta inn over oss når det gjelder hvordan vi nå skal møte utfordringene framover. Men disse økte helsekøene har også vært møtt med økt behandlingstilbud gjennom bl.a. økte overføringer til sykehusene, antall stillinger på sykehus, på sykehjem, innen psykiatrien, innenfor rus osv. De økte helsekøene handler ikke om hva Regjeringen ønsker å satse på, om det er offentlige eller private helsetilbud, for når tallet på pasienter som er behandlet, har økt såpass mye som det har gjort, har jo det en positiv virkning. Årsaken til at vi har nye helsekøer, er bl.a. at vi har nye behandlingstilbud, vi får nye etterspørsler etter behandlingstilbud fra pasienter som ikke har hatt tilbud før. Det i seg selv er jo positivt, men samtidig må en også da tilrettelegge behandlingsformen på en god måte. Interpellanten spør til slutt i sin interpellasjon: «Blir ventetider i helsesektoren brukt som et virkemiddel for å begrense bruk av offentlig betalte helsetjenester?» Jeg synes statsråden svarte ganske perfekt på det, og det er at i dag ligger jo pasienter på sykehus – til en helt annen pris enn hva det i utgangspunktet skulle ha vært behov for – pasienter som er utskrivningsklare, eller som er ferdigbehandlet på det nivået, som trenger å overføres kanskje til kommunehelsetjenesten, og vi betaler da en for stor sum knyttet til den biten, i stedet for å bruke midlene riktig. Interpellanten svarte da tilbake til statsråden: Det handler ikke om samhandling, men om hvordan en finansierer dette. Jeg synes statsråden svarte perfekt på det også. Det er tverrpolitisk enighet her i salen om at vi kanskje bruker mer enn nok midler knyttet til helsetjenester i Norge, men spørsmålet er kanskje mer hvordan vi bruker disse midlene, hvordan vi organiserer vårt tilbud, og hvilket nivå behandlingstilbudet skal gis på til enhver tid. Det er jo dette samhandling handler om, hvordan skal vi samhandle mellom kommunehelsetjenesten, spesialisthelsetjenesten, mellom det offentlige, mellom det private, mellom fastleger, mellom spesialister, og få en god samhandling på den etterspørselen som er. Jeg synes statsråden pekte på viktige områder, og det har alle sammen sagt også, at de ser fram til denne samhandlingsreformen. Samhandling som sådan er jo ikke noe nytt begrep, men det er spørsmål om å få satt det i fokus, få satt det på dagsordenen, så vi alle sammen kan dra i fellesskap for å løse utfordringene. Jeg ser at i Trondheim er Øya Helsehus åpnet, i tilknytning til St. Olavs hospital. Et av formålene er at utskrivningsklare pasienter på St. Olavs hospital skal skrives ut til kommunehelsetjenesten. Det er også en samhandling. Men vi ser også, som det ble sagt her, at vi har sykehjemspasienter som blir utskrevet eller overført til spesialisthelsetjenesten på grunn av at sykehjemmene verken har leger, sykepleiere eller helsepersonell som faglig kan gjøre jobben. Da må vi se på hvordan vi skal styrke kommunehelsetjenesten, styrke det faglige innholdet i sykehjemmene, slik at vi slipper å flytte eldre pasienter som er syke, fra den ene institusjonen til den andre, for at de skal få en behandling som godt kan gis på et helt annet nivå enn i dag. Det tredje punktet en var inne på, var dette med forebyggende arbeid. Jeg tror det er viktig. Skal vi redusere de framtidige helsekøene, handler det også mye om forebyggende arbeid, både i tilknytning til fysisk aktivitet og i forhold til kosthold, ikke minst i forhold til hvordan barn og ungdom skal håndtere hverdagen sin framover knyttet til de utfordringene de har. Samhandling handler om at vi kan gjøre ting i fellesskap for det felles mål å gi flest mulig et best mulig tilbud på det nivået det er behov for.