Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-17:
Det er et svært løft at verden har fått på plass og klart å enes om de bærekraftsmålene som vi har fått på plass. Norge har ytt en betydelig innsats, både forrige regjering og denne regjeringen, for å bidra konstruktivt i prosessen. Jeg vil bare trekke en linje tilbake igjen til de tusenårsmålene som vi har hatt, og evalueringen av dem. En av de klareste evalueringene er at der verden har klart å samle seg om tydelige og konkrete mål, som det er mulig å måle, er også der den største innsatsen har kommet fra verden, enten det har vært lands innsats gjennom bistand eller på andre måter, eller det har vært knyttet opp mot folk som Bill Gates eller andre som har vært villige til å spytte inn penger. Mer ulne mål av typen å få på plass rettferdige internasjonale handelsavtaler er det også vanskeligere å klare å mobilisere veldig tydelig for enn for de målene som er tydelige og konkrete. Derfor vil jeg gripe fatt i to konkrete mål som Norge har hatt en rolle i å frambringe. Det ene er mål nr. 7, «Affordable and clean energy», fordi Norge og utenriksminister Børge Brende har vært i front internasjonalt for å sikre at verden vedtok at vi skulle ha bærekraftig energitilgang for alle som et eget globalt bærekraftsmål. Norge mente at det var viktig å få på plass et sånt mål for å sikre at verden prioriterer penger og innsats til akkurat dette. Det er godt over 2 milliarder mennesker i verden som lager mat over røykfylte ovner eller bål, og det fører til store helseskader så vel som avskoging. Det er 1,3 milliarder mennesker som ikke har tilgang til strøm. Målsettingen med å få inn et sånt mål har jo vært å klare å mobilisere verden til å investere mer penger i fornybar energi til alle. Det regjeringen har gjort, etter først å ha vært med på å kjempe inn et sånt mål, er å redusere bevilgningen til fornybar energi med 80 pst. over de to siste årene. Hvordan i all verden kan vi forvente at resten av verdens ledere skal prioritere tilgang til fornybar energi til fattige land i verden, når ikke engang vi, som har hatt en lederrolle i den kampen, er villige til å løfte, men tvert imot kutter – og det like før klimatoppmøtet, der nettopp økt innsats for de fattigste landenes energitilgang og fornybar energitilgang står helt sentralt? Det er det ene spørsmålet som jeg mener det er riktig at statsministeren svarer på. Det andre bærekraftsmålet som jeg synes det er gledelig at vi har fått til – for det var ikke inne i de første sonderingene og de første debattene knyttet opp mot bærekraftsmålene – er mål nr. 10, «Reduce inequality within and among countries», med andre ord redusert ulikhet. Jeg mener at det er en av de tingene vi har oppnådd, der vi har tatt debatten videre fra en snever fattigdomsbekjempelse, utelukkende, til å se på årsakene til fattigdom. Hvis man bare prøver å hjelpe de fattige, men lar være å angripe årsakene til fattigdom, vil man aldri klare å lykkes med å bekjempe fattigdom over tid. Det er nettopp det å jobbe inn et mål som hadde «reduced inequality» inne som et vesentlig element, i tillegg til fattigdomsbekjempelsesmålet, som jeg vil si er en nyvinning. Den andre biten av dette er at disse målene ikke bare skal gjelde de fattige landene, men de skal gjelde alle land i verden. Statsminister Erna Solberg var altså med på å slå fast at verden skulle redusere forskjellene mellom rike og fattige deler av verden, men også innad i rike land. Dette er et konkret mål som bl.a. Norge har vært med på å bidra til, for vi sier i klartekst at et av målene som vi skal oppnå, og de tingene som vi skal måles på, er at de 40 pst. med lavest inntekt i landet, skal ha en høyere inntektsvekst enn gjennomsnittsbefolkningen, og dette skal skje gradvis og kontinuerlig fram mot 2030. Da mener jeg det er betimelig å stille følgende spørsmål til statsministeren: Mente hun det da hun var med på å underskrive – og var med på å vedta – de nye bærekraftsmålene? Mente hun alvor da hun sa at ulikhetene skulle reduseres? For det er umulig å kjenne igjen det målet i det budsjettet som man har lagt fram for Norge. Mener hun virkelig at det budsjettet peker i retning av at vi gradvis skal ha en vekst for de 40 pst. fattigste som er høyere enn snittet?