trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Det denne loven legger opp til, er jo kommunesammenslåing. Hvis det ikke hadde vært det, hadde det neppe vært noen vits i å vedta denne nye loven her i dag. Så det er ingen hemmelighet at dette er et skritt på veien for å endre kommunestrukturen i Norge. Jeg la merke til at statsråden sa noe sånt som – hvis jeg ikke husker feil: Jeg har ingen liste over kommunesammenslåing i departementet. Men før jeg går videre vil jeg bare minne om at Norge i 1837, da formannskapsloven ble innført, var delt inn i godt og vel 400 kommuner. Så foregikk det en kraftig deling av norske kommuner helt frem til 1930-tallet, da vi var oppe i nærmere 750. Deretter var det en storstilt kommunesammenslåing på 1960- og 1970-tallet, og antallet kom på begynnelsen av 1990-tallet ned i 435. Det er klart at når vi har fått en slik lov, må det være visse ambisjoner om å slå sammen kommuner. Selv om dette kanskje ikke er en del av debatten, vil jeg utfordre statsråden på følgende: Synes hun det er altfor mange kommuner i Norge i dag? Kan hun si hva som er det riktige kommuneantallet i Norge? Er det 200 eller 250? Jeg har allerede signalisert fra mitt partis side at vi mener det er for mange kommuner i Norge, men at sammenslåing skal baseres på frivillighet. Nå ser det dessverre ut til at Arbeiderpartiet legger opp til at kommunesammenslåinger skal baseres på ufrivillighet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Husleieloven er justert noen ganger i den senere tid for å møte uforutsette husleieøkninger. Men SV mener tydeligvis at dette ikke har vært nok. SVs kullsviertro på at politikerne i 2001 fortsatt kan regulere seg bort fra ethvert problem, slår altså ut i full blomst med dette forslaget. Det å ha en ideologisk overbevisning om at politisk inngripen i form av reguleringer er et gode for utleiemarkedet, er i beste fall en tragisk misforståelse. Problemet er at det er nettopp denne typen reguleringer av utleiemarkedet som vi har hatt tidligere, og som SV nå vil gjeninnføre, som har skapt den ubalansen i leiemarkedet som SV nå bekymrer seg for. Over lengre tid var det lite lønnsomt å satse på utleie på grunn av husleiereguleringer i deler av landet, inntil dette altså ble endret i 1999. Den strenge husleiereguleringens tid er forbi. Men denne reguleringen førte til at vedlikehold og nybygging til leieformål f.eks. var lite interessant, og vi fikk betydelige mangler innen utleiemarkedet. Når så disse reguleringene i all hovedsak ble opphevet for litt siden, er det naturlig at leienivået vil bli justert opp til markedsnivå eller gjengs leie ganske raskt. Det var vel ingen som hadde trodd noe annet. Økte leieinntekter vil igjen gjøre det mer attraktivt å satse på å bygge flere utleieboliger, slik at utleietilbudet vil øke og presset på leieprisene vil kunne stabiliseres etter hvert og kanskje også synke. Økt tilbud av utleieboliger må stimuleres av en markedssituasjon med riktige leiepriser, slik at det blir attraktivt å bygge flere utleieboliger, og man vil oppnå bedre markedsbalanse mellom tilbud og etterspørsel, som i seg selv er prisregulerende over tid. En slik naturlig markedsbalanse mellom tilbud og etterspørsel av utleieboliger er det nødvendig å tilstrebe. Men skal man – slik SV vil – igjen gripe inn og regulere seg tilbake til fortiden og forstyrre markedsmekanismene, vil man oppnå å redusere utleietilbudet på sikt. SV bør ta innover seg at reguleringssamfunnets tid er på hell, og at politikerstyrte reguleringer er markedet underlegent, også når det gjelder tilbud som har med boligutleie å gjøre. Heldigvis er flertallet så fornuftig at de innser at det reguleringsforslaget SV fremmer, er ufornuftig, og man avviser det. Og det kan faktisk de som SV prøver å hjelpe, være glad for, for SVs forslag ville ikke stimulere til utleietilbud i det hele tatt. Således er det et dårlig forslag etter intensjonene. Når Fremskrittspartiet allikevel går inn for at forslaget vedlegges protokollen, betyr det at vi har et våkent sosialt øye for situasjonen for unge og vanskeligstilte på boligmarkedet, og vi vil med dette signalisere støtte til intensjonen i selve forslaget, men ikke gjennom de konkrete virkemidlene som SV foreslår.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-29:
Fyrst til sjølve lova. Det går fram av innstillinga at Senterpartiet stør eit oppdatert lovverk når det gjeld fastsetjing og endring av kommune- og fylkesgrenser. Det det er usemje om, er kven som skal ta initiativ, og hovudpoenget – som eg allereie har berørt i mitt innlegg – kven som skal ta den endelege avgjerda når det er usemje internt mellom kommunar. Etter vedtaket i dag har statsråden brei støtte i Stortinget for at departementet på eige initiativ kan vurdera grenseendringar og kommunesamanslåingar. Det er noko som Senterpartiet er sterkt imot. Vi meiner initiativet skal takast nedanfrå. Eg vil gje statsråden høve til å seia noko meir om kva planar ho har i forhold til kommunestrukturen framover. Det kan jo sjå ut på måten ho legg opp arbeidet sitt på, som om ho har konkrete planar om å ta initiativ i retning større kommunar. Det ber både innretninga av kommuneøkonomien og initiativ ho har tatt i forhold til spesielle geografiske område, preg av, f.eks. det som ho har sett i gong på Nord-Jæren. Kva umiddelbare planar har ho der i retning ein annen struktur?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-29:
Det er rett som statsråden seier, at sjølve lova er nøytral. Det som då er spørsmålet, er: Er det som statsråden og Arbeidarpartiet elles gjer, nøytralt i forhold til ein framtidig kommunestruktur? Det er det då så visst ikkje! No er eg tilfreds med å ha fått klarlagt at det arbeidet som er sett i gong på Nord-Jæren, har som mål å styrkja det interkommunale samarbeidet. No er det frå før i dette området faktisk registrert over 50 samarbeidsprosjekt. Det kan heilt sikkert ha noko for seg å gjennomgå det som er etablert, og sjå på kva som elles trengst. Det synest nok eg at kommunane på Nord-Jæren så langt sjølve òg har vore veldig flinke til. Men det er bra at det ikkje er ein annan kommunestruktur som der er målet. Når det då gjeld kommuneøkonomien og innretninga der, må eg seia at eg er særs overraska dersom vi har ein kommunalminister som ikkje er klar over korleis det elementet som heiter fjerning av tapskompensasjon, i seg sjølv blir oppfatta i forhold til å vera eit inngrep òg når det gjeld ein annan kommunestruktur. Det er altså eit bortfall av inntekter på til saman 2 milliardar kr, og der dei kommunane som blir mest ramma, er nokre av dei minste kommunane i dette landet. Besøk nokre av desse kommunane og spør om dei oppfattar dette som ei støtte til ein framtidig sameleis struktur, eller om dei oppfattar det som ein direkte beskjed om å søkja samarbeid med andre, særleg når ein elles òg legg opp til stimulering i den retninga.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-29:
Senterpartiet oppfattar forslaget som Odelstinget no har til behandling, som ei logisk oppfølging av Dokument nr. 8:82, eit forslag som er debattert tidlegare i dag, og som galdt eit regelverk som sikrar varig rimeleg husleige i sosiale utleigebustader. Vi oppfattar sjølvsagt at dette forslaget går noko vidare. Her er det eit klart og stort behov for fleire utleigebustader. Her trengst det ein forsterka innsats. Det handlar både om eigna og rimelege tomter, det handlar om ein gjennomgang av kommunane sin økonomiske situasjon og dei moglegheitene dei i dag har til å prioritera utleigebustader i forhold til svært mange andre oppgåver som kommunane har, og som skal løysast med for knappe midlar, og det handlar om ein gjennomgang av låne- og tilskotsordningane i Husbanken. Vi er med i det fleirtalet som avviser å gjera endringar no. Vi er med i det fleirtalet som anbefaler at dette Dokument nr. 8-forslaget blir lagt ved protokollen. Her er det vist til dei endringane som skjedde i husleigelova i 1999. Eg vil ikkje vera hundre prosent trygg, som Erna Solberg er, på at alt som der skjedde, var den beste løysinga. Eg synest det er naturleg at dei problemstillingane som det framleis er aktuelt å drøfta, som er knytte til utleigebustader og bustadpolitiske verkemiddel, blir behandla i Bustadutvalet, og at dei òg ser på erfaringane knytte til dei endringane som skjedde i 1999. Det er bakgrunnen for at Senterpartiet ikkje avviser dette forslaget i dag, men er med på å leggja det ved protokollen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
Det viktigste med denne saken vi behandler nå, er at vi får på plass et ryddig og oversiktlig lovverk som skal regulere hvordan kommuner skal kunne slås sammen eller deles, eller hvordan man kan flytte grenser. Det er SV glad for. Så skiller flertallet og Sosialistisk Venstreparti, sentrumspartiene og Fremskrittspartiet lag der det dreier seg om hvorvidt dette skal kunne skje med tvang eller ikke. SV er ikke imot kommunesammenslåinger, men vi mener at det er uhensiktsmessig og udemokratisk å gjøre det imot en klar folkemening. Derfor har vi funnet det riktig igjen å være med på å gi en politisk forsikring om at dette ikke skal skje. Men SV er uenig med Senterpartiet når Senterpartiet er imot å gå inn for det Regjeringen foreslår, nemlig at kommuner som slår seg sammen, skal få lov til å beholde inndelingstilskuddet i ti år. SV mener at det kan være fornuftig med en del endringer i kommunestrukturen, og vi syns det er veldig positivt at det nå blir lagt inn mekanismer som gjør at man ikke får en økonomisk baksmell når man velger å slå seg sammen. Det mener vi er et veldig positivt trekk med det forslaget Regjeringen har lagt fram. Derfor velger SV sammen med sentrumspartiene og Fremskrittspartiet igjen å peke på den urimeligheten som ble begått mot Arendal, Fredrikstad, Larvik og Hamar da de ble tvangssammenslått. Det var ikke lite brudulje rundt de kommunesammenslåingene. Der var det svært delte meninger, og i ettertid har disse kommunene slitt veldig økonomisk. Nå er det slik at Regjeringen og flertallet er med på å legge om politikken. Man ønsker å bruke en annen teknikk når kommuner slår seg sammen. Denne nye politikken må jo bety at synet på hva som er rimelig og formålstjenlig i denne sammenheng, har endret seg. Det syns vi er viktig å slå fast. I den sammenheng ønsker vi å peke på at disse gamle urettene bør rettes opp. SV kommer til å fremme forslag om det i forbindelse med kommuneproposisjonen, og jeg regner med at det blir et forslag flere partier ønsker å stå sammen om. Det tror jeg også Regjeringen skulle vurdere seriøst, for det er ikke formålstjenlig at økonomien i en del av de kommunene som har gjort dette, skal være dårlig, og at det resulterer i et dårligere tilbud til befolkningen i de kommunene som har gjort det noen har tvunget dem til. Det syns ikke SV er noen særlig god politikk. Vi vil gi støtte til de nye prinsippføringene som blir lagt her. Vi mener at de er riktige, og at det som sagt må føre til at man revurderer og retter opp igjen noen av de skjevhetene som oppstod da det ble foretatt litt større kommunesammenslåinger forrige gang.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
Statsråden nevner at det foregår en del arbeid både med forarbeider til kommunesammenslåinger og med en del initiativ for å få flyttet noen kommunegrenser. En sak Stortinget har hatt på sitt bord før, har statsråden nå avgjort. Det hadde kanskje vært like greit å ta denne replikken til representanten Meltveit Kleppa, for hennes regjering gikk også inn for å flytte en grense mot et kommunestyres klare tilråding. Det fortsetter nå denne statsråden med å gjøre, og derfor har jeg behov for å spørre statsråden, i og med at lovgrunnlaget for hvordan kommuner skal høres når det dreier seg om slike saker, er litt utydelig slik det står i lovforslaget. Er det slik at alle parter i en slik konflikt skal bli hørt? Er det slik at de skal bli veid likt? Og har Regjeringen sett for seg hvordan slike målinger av folkemeningen skal kunne foregå? For det kan gjøres på svært mange måter, og man kan få nesten de resultatene man vil, hvis man spør på finurlig nok måte. Jeg husker godt da saken mellom Sande og Vanylven var oppe da Bondevik-regjeringen satt, og vi skulle diskutere grenseregulering. Den gang var Arbeiderpartiet meget opptatt av at de metodene som man brukte for å uteske folkemeningen, hadde en sånn kvalitet at man var sikker på at resultatet man kom fram til, var saklig sett riktig, og at folkemeningen hadde kommet fram. Kan statsråden redegjøre litt for hvordan hun mener slike prosesser skal foregå når det dreier seg om å finne folkemeningen ved kommunesammenslåinger?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
Statsråden viser til noen av de sakene som har vært tatt opp, der leietaker har fått medhold og fått redusert leien sin. Det er bra at de ordningene vi har for dette, virker som de skal. Det er positivt. Situasjonen er nok slik at svært mange på leiemarkedet velger å betale en altfor høy pris fordi de ikke er kjent med de tvisteløsningsordningene vi har, eller fordi de ikke tør å ta en slik konflikt som det er, i redsel for å miste husværet og kanskje ende opp med en enda høyere husleie. Men spørsmålet mitt går på konsekvensen av de lovendringene vi gjorde sist, og de lovendringene som både Regjeringen og flertallet nå motsetter seg. Og konsekvensen av det er at veldig mange leietakere må belage seg på betydelige leieøkninger, fordi etter hvert vil det jo være flere og flere som får tegnet nye kontrakter etter den nye husleieloven, og da er det gjengs leie og markedsleie som gjelder. Da må jeg spørre om det er Regjeringens politikk. Mener virkelig statsråden at det nå er et politisk ønske om at husleiene i utleieboligene skal øke? For det er jo det som blir konsekvensen av det Regjeringen gjør, og også konsekvensen av at Regjeringen ikke er villig til å støtte noen av de forslag som SV fremmer, som ville gjort at leieøkningene hadde holdt seg på et langt lavere og mer fornuftig nivå. Hva er det som er bra med at husleiene øker så mye som de gjør i dag? Og hvorfor synes ikke Regjeringen at det er viktig å komme med konkrete tiltak som sørger for at dette ikke skjer?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-29:
Et av argumentene som ble brukt for å fjerne husleiereguleringsloven, var at det gikk ut over vedlikeholdet i en del utleieboliger. Men også innafor det systemet var det fullt mulig å ta det opp med husleienemndene å få økt husleia hvis husleia skulle gå til vedlikehold og oppussing av leieobjektene. Det var ikke alle som gjorde det, og det kan man jo beklage, men framstillinga om at det ikke var mulig da, er ikke riktig. Det er heller ikke slik at når husleiene øker mye, øker kvaliteten på husværene tilsvarende. Der er det overhodet ingen nødvendig sammenheng. Nå tror jeg at svært mange av dem som leier ut boliger, har interesse av å holde bygningsmassen sin ved like, og at de nødvendigvis gjør det. Men økt husleie er ofte en god fortjeneste for dem som leier ut, og ikke noe mer enn det. Hvis man tar seg en liten tur og ser på Oslos utleieboligmasse, bør man ikke akkurat la seg imponere av kvaliteten på en del av den. Den står i hvert fall overhodet ikke i forhold til den prisen man må betale for å bebo disse husværene. Jeg undrer meg litt over hvorfor statsråden legger så stor vekt på akkurat den sammenhengen, og hvordan hun på en måte kan si at det er viktigere at man åpner opp for langt større fortjeneste for dem som leier ut, enn å verge de på boligmarkedet som har størst problemer med å klare de økte husleiene som har kommet, bl.a. som en konsekvens av oppheving av husleiereguleringsloven.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er delte oppfatninger om behovet for en gjennomgang av kommunestrukturen her i landet. Det har vel debatten så langt vist. Men ikke desto mindre er jeg glad for at det ser ut til at vi kan komme til enighet når det gjelder saksbehandlingsloven på dette området; det er jo det Regjeringa har fremmet forslag om. Loven sier noe om framgangsmåten som skal følges hvis det blir aktuelt å gjøre endringer i kommuneinndelinga. Ellers er den, som det er sagt av flere her, verdinøytral og sier ingen ting om når det skal eller bør foretas endringer. Gjeldende lov om kommune- og fylkesinndeling er fra midten av forrige århundre, fra 1956. Loven har gitt god og utfyllende veiledning på noen områder. Det økonomiske oppgjøret f.eks. er beskrevet i detalj. Samtidig lar loven andre og like viktige spørsmål stå uløst. Den sier f.eks. ikke noe om hvem som kan ta initiativ, hvem som er ansvarlig for utredning av saker, og hvordan endringer rent praktisk skal gjennomføres. Forslaget til ny lov bygger på den tidligere loven, så langt den har fungert i praksis. Hvor det hittil har skortet på svar og klargjørende regler om framgangsmåten, er det nye regelverket blitt supplert og klargjort. Ingen er tjent med et lovverk som legger opp til krangel om prosess og beslutningsprosedyrer på et område som er ømtålig nok i utgangspunktet. Ønsket er at loven skal føre til større forutsigbarhet og enklere prosedyrer enn det som har vært tilfellet fram til i dag. Jeg har merket meg at det er en viss uenighet i komiteen om hvordan vi for framtida bør forholde oss til stortingsvedtaket fra juni 1995. Alle partier er enige om at frivillighet fra kommunenes side er det beste. Og når enighet blant kommunene ligger til grunn for et forslag om sammenslåing, kan Regjeringa fatte vedtak i saken. Slik er det også i dag. Dersom det imidlertid er uenighet mellom aktuelle kommuner om å slå seg sammen, innebærer lovforslaget at saken fortsatt må legges fram for Stortinget, som selvsagt står helt fritt til å vurdere hva som er den beste løsningen. Jeg er glad for at flertallet i komiteen er enig med Regjeringa i at det er viktig med gode økonomiske ordninger for kommuner som slår seg sammen. Inndelingstilskuddet betyr at ingen kommuner skal få reduserte statlige overføringer om de velger å slå seg sammen. Dette gjelder også for kommuner som etter sammenslåingen vil passere 3 000 innbyggere og derfor ikke lenger kvalifiserer for regionaltilskudd. Også merkostnadene ved selve sammenslåingsprosessen vil staten være med på å finansiere. Både inndelingstilskuddet og delvis kompensasjon for engangskostnader vil med dette lovforslaget bli lovfestet, noe som vil gi kommunene som vurderer sammenslåing, en forutsigbarhet når det gjelder den framtidige økonomiske situasjonen for den nye kommunen. Denne økonomiske tryggheten håper jeg skal bidra til at flere kommuner fordomsfritt vil vurdere sammenslåing som et alternativ når de diskuterer hvordan de i framtida skal sikre sine innbyggere et bredt spekter av gode velferdstjenester.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Som sagt er denne loven helt nøytral i forhold til sammenslåingen av fylker og kommuner. Jeg har ingen liste som ligger klar oppe i Kommunal- og regionaldepartementet med hvilke kommuner jeg eventuelt skulle ønske å slå sammen. Jeg synes jo selvfølgelig fortsatt at frivillighet er det aller, aller beste. Denne loven og de endringer som blir vedtatt her i dag, indikerer jo ikke at det nå legges opp til noen storstilt tvangssammenslåing, bare så det er helt klart. Når det gjelder Jæren og det samarbeid som nå er på gang der med støtte fra Kommunal- og regionaldepartementet, som også har vært etter innstilling i kommunalkomiteen, er jo det et forsøk på å få til et forpliktende samarbeid på tvers av kommunegrensene. Jeg håper virkelig at det vil resultere i noe konkret. Jeg tror at de prosesser som er på gang der, er positive, ikke minst også i debatten omkring arealbruk osv. Det har jeg store forhåpninger til. Når det blir hevdet fra representanten Meltveit Kleppa her at kommuneøkonomien på en måte skulle være et bidrag til å få større kommuner, er det helt feil. Jeg har også hørt representanten Meltveit Kleppa si, både her og i andre sammenhenger, at vi legger opp til et opplegg som skal føre til mer sentralisering og større kommuner. Nå ligger jo kommuneproposisjonen til behandling her i huset, og vi får se hva som kommer ut av det. Men jeg syns jo det er litt underlig at den kritikken kommer gjentatte ganger fra Senterpartiet, som selv for ikke så lenge siden hadde ansvaret for nettopp Kommunal- og regionaldepartementet. Det er iallfall et faktum at bevilgningene til kommuneøkonomien, både for det året vi nå er inne i, og det som er foreslått for neste år, er høyere enn det Senterpartiet selv foreslo mens de satt i regjering. Så det å koble det til at vi nærmest skulle ha et ønske om å få større kommuner ved det kommuneøkonomiopplegget vi har lagt fram, syns jeg mildt sagt virker meget underlig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er jo slik at når en vedtar nye ting, vil det alltid være grensetilfeller eller ting som har skjedd før, som en gjerne kunne ha gjort annerledes, og ofte er det jo ting som har skjedd, som også er bakgrunnen for at noe endres. Og slik er det vel også kanskje ved endringer i det økonomiske oppgjøret når kommuner slår seg sammen på ulikt vis. Når vi har vært for å gjøre noe med det, er det fordi også vi har hørt ganske sterke argumenter fra kommuner der de har diskutert om de skulle slå seg sammen, og ett av argumentene mot det har vært at de taper penger på å gjøre det. Det er noe vi har tatt på alvor, og jeg er glad for at Stortinget har sluttet seg til det, slik at det nå i og for seg lønner seg å slå seg sammen, dersom kommunene finner det hensiktsmessig. Men min holdning til det som skjedde for noen år tilbake, enten det er i Arendal, Fredrikstad eller Hamar, er at jeg vil nok ikke anbefale at vi gir den nye ordningen som nå skal gjelde framover, tilbakevirkende kraft overfor de kommunene. Det var vel også en debatt vi hadde, så vidt jeg husker, under behandling av kommuneøkonomien for i år, og vi har i hvert fall ikke for vår del endret syn på det på dette tidspunktet. Men jeg er glad for at vi nå får til et opplegg for framtida som er bedre enn det som har vært fram til nå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg oppfattet det slik at så å si alle partier mener at når det gjelder kommunesammenslåing, er frivillighet det beste. Det flertallet kommer til å gjøre gjennom denne endring av loven, er å la det være opp til Stortinget å bestemme hvis Stortinget skulle mene det var riktig i enkelttilfeller å gjøre noe annet. Men å framstille det som om Arbeiderpartiet skulle være for en storstilt tvangssammenslåing av kommuner, blir selvfølgelig helt feil. Når det så gjelder debatten om kommuneøkonomien, kommer vi tilbake til den, så jeg skal bare si et par setninger om det – det kan hende det blir litt mer – og det er følgende: Den debatten mener jeg ikke handler om hvor store eller små kommuner vi skal ha. Det den debatten handler om, og så når det her snakkes spesielt om tapskompensasjon, er om vi skal sette alle landets kommuner i stand til å tilby et mest mulig likeverdig tjenestetilbud. Og når vi vet at den viktigste forklaringa på ulike tjenestetilbud mellom kommunene i dag er inntektssystemet, har vi to muligheter. Den ene er å gå inn og gjøre endringer i inntektssystemet, slik Regjeringa nå har foreslått, og det andre er å ikke gjøre noen endringer i inntektssystemet og la det fortsette å være som nå. Og da er i hvert fall jeg helt sikker på at det riktigste er å sørge for at alle kommuner, store og små, blir satt i stand til å tilby sine innbyggere et mest mulig likeverdig tjenestetilbud. Men resten av den debatten regner jeg med at vi kommer tilbake til ved en ganske nær forestående anledning.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Jeg må bare gjenta at den loven som blir vedtatt her i dag, er helt verdinøytral i forhold til kommune- og fylkessammenslåinger. Jeg tror det er veldig viktig at vi har et lovverk som er oppdatert til den virkeligheten vi lever i i dag, og at det ikke blir store diskusjoner om prosesser, økonomi o.l. dersom det skal gjennomføres kommunesammenslåinger – og i første rekke dersom det skjer frivillig, som jeg oppfatter at de fleste partier er enige om er det aller beste. Det er det det er snakk om i dag. Og som jeg sa: Vi har ingen liste over kommuner som vi absolutt ønsker å slå sammen, men jeg registrerer med interesse at det foregår ganske mange interessante diskusjoner og prosesser i mange kommuner. Jeg håper og tror at de endringer vi gjør nå, bl.a. gjennom å endre de økonomiske vilkårene for sammenslåing, også vil bidra positivt der en mener at sammenslåing er riktig og til beste for innbyggerne, for på den måten å ha et best mulig tjenestetilbud. Jeg tror ikke dagens kommunestruktur kommer til å se ut som nå om ti år. Men det er ikke det samme som å si, som det ble framstilt her av representanten Torbjørn Andersen, at vi nå har en lang liste med kommuner som vi ønsker å slå sammen. Frivillighet er det beste. Denne loven er som sådan helt nøytral, men den åpner for at Stortinget i helt spesielle situasjoner, dersom et flertall i Stortinget ønsker det, kan vedta noe annet. Men det er noe annet enn å si at vi nå skulle ha en lang liste med kommuner som står klar for sammenslåing.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det kan jo hende at det er litt ulikt hvordan men velger å høre folk i kommunen, eventuelt i flere kommuner, alt avhengig av om det er grensereguleringer eller -justeringer mellom kommuner, eller om det er sammenslåinger osv. Jeg mener at man må ha et visst rom for kommunalt sjølstyre når det gjelder på hvilken måte man mener man best kan få innbyggerne i tale. Når det gjelder den konkrete saken med Sande og Vanylven, så var ikke det noen enkel avgjørelse. Vi kjenner alle forhistorien til det. Men jeg føler meg helt trygg på at alle sider som bør gås igjennom i den saken, nå er gått igjennom, at alle de som har ment noe om saken, har fått lov til å gi uttrykk for det. Men det går ikke an å ta det utgangspunkt at alle på en måte skal veie likt. Hvis vi skulle hørt like mye f.eks. på Vanylven kommunestyre som på Sande kommunestyre, så ville det ikke blitt noe. Det er jo sånn at man må ta en avgjørelse, og da vil noen være fornøyd, og andre vil ikke være fullt så fornøyd. Men jeg føler meg trygg på, etter rundene med ytterligere utredninger som skjedde etter at saken var behandlet i Stortinget sist, at den beslutning som nå er fattet, er den riktige beslutningen, til tross for at jeg vet at det er uenighet mellom Sande og Vanylven om det. Men det jeg bl.a. har lagt vekt på, er hva flertallet i Åram krins sjøl mente om den saka, og også de mange som har ment noe i prosessen, så det føler jeg meg veldig trygg på. Jeg tror ikke det er en helt klar mal for hvordan man skal høre innbyggerne, det vil nok variere litt. Og jeg tror som sagt også at man må ha litt rom for lokalt sjølstyre på det området. Men det er veldig viktig at alle sider av saka kommer fram før beslutninger fattes, enten det nå dreier seg om reguleringer og justeringer, eller det eventuelt skulle dreie seg om sammenslåinger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er to prinsipielt viktige forslag til endringer i statsborgerloven Stortinget har fått seg forelagt, og jeg er tilfreds med at innstillinga fra kommunalkomiteen er i overensstemmelse med Regjeringas forslag. Jeg vil derfor nå bare nøye meg med å kommentere forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet, der Regjeringa bes utrede organiseringa av en mer formell velkomstseremoni knyttet til tildeling av norsk statsborgerskap, og at forslag om dette bør legges fram for Stortinget i tilknytning til nye endringer i statsborgerlovgivninga. Det er vist til at et offentlig utvalg har gjennomgått endringer av utlendingsloven. Utvalget som det vises til, avgav innstilling 21. desember i fjor, og ble ledet av høyesterettsdommer Jan Skåre. De har som kjent kommet med forslag til en helt ny statsborgerlov. Etter at de nødvendige høringer nå etter hvert har vært foretatt, tar Regjeringa sikte på å komme tilbake til Stortinget med forslag til ny statsborgerlov. Forslaget om en egen velkomstseremoni vil bli vurdert i den sammenheng, derfor finner jeg det ikke naturlig å gå nærmere inn på det her og nå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Odelstinget har, slik flere har sagt allerede, flere ganger i løpet av de siste par åra behandlet spørsmål om leie og leiefastsetting. For Arbeiderpartiet har botrygghet og vern mot urimelige leier stått sentralt i slike vurderinger. Etter at den nye husleieloven ble vedtatt, har vi derfor vært med på endringer som sikrer leiere mot urimelige leieøkninger i overgangen fra gammel til ny husleielov, og vi har også jobbet aktivt for etablering av alternative tvisteløsningsorganer som kan ta hånd om konflikter i forbindelse med leie og leieøkninger. Husleietvistutvalget er nå etablert i Oslo, og behandlingstida der er kort. De signalene jeg hittil har fått om ordninga, er udelt positive. Husleietvistutvalget har imidlertid bare mottatt tre saker om leieøkning så langt, og dette gjelder spørsmål om kontraktene gir rett til regulering av gjengs leie nå. Husleienemnda i Oslo kommune har ikke mottatt noen saker om gjengs leie i inneværende år, og siden august 2000 heller ingen saker om leie i forbindelse med overgangen fra gammel til ny husleielov. Husleienemnda i Trondheim har hatt noen muntlige henvendelser om gjengs leie, men ingen saker er så langt brakt inn for nemnda. I Bergen har en takstnemnd oppnevnt av byretten nylig tatt stilling til gjengs leie i 58 kommunale boliger – i det alt vesentlige spesialboliger for eldre og psykisk utviklingshemmede. 42 leiere fikk redusert leia med fra 150 til 900 kr pr. måned – snittet lå på 400 kr – og noen ganske få fikk redusert leia med 800–900 kr pr. måned. Ni leiere fikk stadfestet at de betalte gjengs leie, mens sju leiere fikk melding om at de betalte en leie som lå under gjengs leie. Etter min vurdering indikerer disse opplysningene at den nye husleieloven, med etterfølgende justeringer, nå stort sett fungerer etter den intensjonen som et bredt flertall her i huset har hatt med lovrevisjonen. Tallene fra Bergen viser imidlertid at det var grunnlag for leiereduksjon i et ikke ubetydelig antall, og antall saker som er brakt inn for de ulike tvisteorganene, er selvfølgelig heller ingen garanti for at omfanget av problemene ikke er større. Etter at prøveprosjektet med Husleietvistutvalget i Oslo er evaluert, må vi etter min mening vurdere om det er ønskelig å utvide ordninga til også å gjelde andre byer, som f.eks. Bergen eller Trondheim. Boligutvalget vil drøfte spørsmål om leie og leieøkninger i sin utredning. Etter dette skal Regjeringa legge fram sin boligmelding. På bakgrunn av utvalgets tilrådinger vil vi komme tilbake til Stortinget med en bredere vurdering av disse spørsmålene. På denne bakgrunn og også under henvisning til mine vurderinger i brev av 11. mai i år til kommunalkomiteen, ser jeg ikke behov for ytterligere lovendringer på dette området nå. Jeg er også glad for å kunne registrere at det er bred politisk enighet om denne vurderinga.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
La meg igjen si at jeg tror vi er enige om målsettinga, men vi er også i denne saka litt uenige om virkemidlene. Det er selvfølgelig ikke noe poeng for arbeiderpartiregjeringa at man skal få høyest mulig pris for disse leilighetene. Det er ikke det som er poenget, og det har jeg også sagt ganske klart tidligere i debatten i dag. Men jeg tror vi må erkjenne nødvendigheten av den omfattende debatten vi hadde her i huset om den nye husleiereguleringsloven, med to viktige presiseringer og justeringer i ettertid som jeg mener var helt nødvendige fordi vi oppdaget at det var ganske store hull i den loven vi først ble forelagt, og som vi vedtok. Bakgrunnen var jo at vi så helt klart at der det var sterkest regulering, var det svært dårlig vedlikehold, sånn at noen av boligene åpenbart hadde behov for et betydelig bedre vedlikehold enn det som var tilfellet. Da snakker vi bl.a. om private som leier ut. Det er jo klart at deres interesse for å vedlikeholde en bygning ikke vil være særlig stor hvis de ikke får litt høyere inntekter på den bygningen de eier. Det så vi også hadde skjedd i praksis i en del av de bygårdene som vi her snakker om. Derfor gikk vi inn for prinsippet om gjengs leie. Men her mener jeg også at det er grunn til å skille litt mellom private utleiere og kommunene. Det er derfor vi sier at det er viktig at man går inn og justerer med bostøtte, både kommunalt og statlig og eventuelt også med hjelp fra sosialkontorene. Men det er altså ikke slik at vi har noe ønske om at prisene skal bli skyhøye – på ingen måte. Men jeg har tro på det husleietvistutvalget som nå er etablert i Oslo, og som har kort saksbehandlingstid. Jeg tror det kan være behov for å informere enda bedre om den ordninga, slik at flere vet at den eksisterer, men så langt har erfaringa med utvalget vært udelt positiv. Jeg tror enda flere saker kan bli løst gjennom å ta dem opp der. Men jeg tror dessverre også på dette området at man med det forslaget som SV her har, som det er gode intensjoner bak, ikke vil oppnå det som egentlig er tanken bak det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Representanten Karin Andersen er jo godt kjent med den debatten vi hadde i flere runder her i huset da vi behandlet og vedtok den nye husleiereguleringsloven. Representanten er også godt kjent med at de justeringene vi gjorde, førte til at vernet for leietakerne ble betydelig sterkere enn det opprinnelig var lagt opp til, også ved at det er satt noen grenser i forhold til hvor stor økning det er lov å ta pr. år. Det er klart at det er ingen automatikk her, at det å fortsatt stå på husleiereguleringsloven, slik flertallet nå gjør, automatisk vil føre til at vedlikeholdet på de stedene vi her snakker om, blir forbedret. Det er helt klart. Men jeg tror sjansen for at vedlikeholdet skal bli bedre, at det vil bli bedre opprustning av en del av disse leilighetene, er betydelig større med muligheten for å justere leien litt, samtidig som man hjelper de som trenger det, via andre virkemidler enn ved å regulere leien til et så lavt nivå som SV her ønsker. Da er det i hvert fall ganske sikkert – det har praksis vist oss – at vedlikeholdet vil bli svært dårlig på mange av de stedene vi her snakker om. For øvrig: Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, går Boligutvalget gjennom dette. Vi følger selvfølgelig med i utviklinga, og så vil Regjeringa komme tilbake med ei melding til Stortinget, og så får vi på det tidspunktet se om det skulle være behov for noen endringer. Men jeg synes ikke at det nå, bare ganske kort tid etter at vi har vedtatt en ny lov, er behov for å gjøre noen endringer.
Erna Solberg (Høyre), 2001-05-29:
Siden det fullt ut er enighet om de endringsforslagene som er fremmet fra Regjeringens side, tror jeg ikke det blir noen stor debatt. Grunnen til at jeg tar ordet, er at vi i innstillingen har fremmet et verbalforslag, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede organiseringen av en mer formell velkomstseremoni knyttet til tildeling av norsk statsborgerskap og legge forslag om dette frem for Stortinget i tilknytning til nye endringer i statsborgerskapslovgivningen.» Vi mener at det å få sitt statsborgerskap tildelt gjennom et brev i posten, slik det er i dag, ikke gir den riktige formelle eller høytidelige rammen rundt det å bli norsk statsborger. Vi mener det burde vært noe mer status knyttet til det. Vi synes også at det ville være naturlig at lokalsamfunnet benyttet denne anledningen til å ønske nye borgere velkommen til sin kommune eller til sitt sted. Siden det bare er Fremskrittspartiet og Høyre som står bak dette forslaget, føler jeg ikke behov for at vi skal ta det opp til votering, men vil be om å få gjøre det om til et henstillingsforslag i Stortinget. Jeg vil begrunne det med at hvis vi får tid til å tenke litt mer gjennom dette, vil flere se at det kan være gode grunner for å gjøre dette til litt mer av en høytidsdag enn det det er i dag. I dag blir det som en hvilken som helst annen type tillatelse man måtte ha fått etter å ha søkt et offentlig byråkrati, og det er det faktisk ikke å få innvilget stemmerett og full medborgerskapsrett i den norske samfunnet. Jeg tror mange lokalsamfunn også hadde tjent på å vise dette overfor mange av dem som bl.a. har kommet som flyktninger til Norge, som faktisk ønsker å bli norske statsborgere, og som har sagt ja til et forpliktende liv i vårt samfunn. Vi ser jo at nesten 50 pst. av de som har kommet som flyktninger på humanitært grunnlag, som har oppnådd kriteriene for å kunne søke om statsborgerskap, faktisk gjør det. Jeg synes egentlig vi gjør for lite ut av det å få nye statsborgere. Vi har mange merkedager i livet, f.eks. dåp, konfirmasjon og andre ting som vi synes er viktig. Det er så viktig at det ikke lenger bare tilhører de religiøse seremoniene, men man lager borgerlige seremonier for dem som ikke tror på Gud, til tross for at dette opprinnelig helt klart er religiøse seremonier. Kanskje vi også burde hatt en litt større seremoni knyttet til det å bli norsk statsborger og det å få stemmerett i det norske samfunnet.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Sjølve forslaget og lovteksten er vi ikkje ueinige om. Det er ein samrøystes komite som gjer innstilling om at desse lovendringane både er rette, og naudsynte. I tillegg til det representanten Erna Solberg sa om ei ytre markering av at ein har oppnådd å få norsk statsborgarskap, er vi i Framstegspartiet av den meining at dei nye statsborgarane også burde erklære lojalitet til det nye fedrelandet sitt, erklære lojalitet mot Grunnlova vår, og også erklære lojalitet mot den samfunnsoppbygging, tradisjon og kultur som det norske samfunnet er bygt på. Dette synest vi er viktig, men vi ser at fleirtalet ikkje er villig til å gå inn på det no. Derfor er eg einig med representanten Solberg, at når dette forslaget kjem til Stortinget og skal handsamast der, vil vi gjere det om til eit oversendingsforslag, så det kanskje kan modnast i regjeringskvartalet. Det har skjedd før at forslag som ikkje har hatt fleirtal, har modnast i regjeringskvartalet og kanskje har kome tilbake og blitt noko av. For eg trur, som representanten Erna Solberg var inne på, at ei ytre markering av at ein har oppnådd norsk statsborgarskap, vil vere noko høgtidsamt og bety at ein har oppnådd noko som er litt spesielt i livet. Eg kan vise til at i USA er det ytre markeringar, og der har ein også lojalitetserklæringar til fedrelandet, grunnlova og samfunnsoppbygginga. Med desse orda støttar Framstegspartiet også innstillinga.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Vi har hatt ein brei debatt om husleige og marknadspris etc. tidlegare i dag. Også i denne saka kan vi seia at intensjonen er god – den er ofte det i SV sine forslag. Naturlegvis har vi eit problem når det å bu vert så dyrt at mange rett og slett ikkje har råd til eige tak over hovudet. Når Kristeleg Folkeparti saman med eit fleirtal seier at «innføring av bestemmelser om leieregulering» eventuelt kan handsamast i samband med den komande stortingsmeldinga, som vert lagd fram etter at Bustadutvalet har gjeve si innstilling, er det ikkje fordi vi trur at strenge reguleringar av den generelle utleigemarknaden er løysinga på problema. Vi seier det fordi ei stortingsmelding jo kan ta opp dei aller fleste problemstillingane, og det gjev vi moglegheit til. Vi trur tvert om at for kompliserte og detaljerte pris- og detaljreguleringar av utleigeleilegheiter fyrst og fremst vil føra til at det vert færre utleigeleilegheiter, i tilfelle til skade for alle dei unge og nye på husmarknaden og for alle dei som av ein eller annan grunn må leiga og ikkje eiga. Det einaste som på lang sikt kan gje ein generelt rimelegare utleigepris, er at det er nok utleigebustader. Kommunale utleigebustader er sjølvsagt viktig. Når 73 pst. av slike bustader har ei kostnadsdekkjande husleige, er det neppe dei som er prisdrivande. I så fall vil det innebera at offentlege bygningar vert mykje dyrare enn dei som vert bygde privat. Vi har eit godt døme i Bodø på korleis ein kan få nok husvære. Der er Studentsamskipnaden nøgd med tilgangen og prisen på hyblane. I fjor fekk alle studentane i Bodø utan problem hybel eller leilegheit til ein rimeleg penge. Forklaringa er at kommunen har stimulert private til å byggja og leiga ut bueiningar. Det vert iallfall påstått. Ein kommune som ynskjer å minka presset på bustadmarknaden, må i tillegg til kommunal bustadbygging leggja til rette for privat bustadbygging og gjera det gunstig og attraktivt å ha ein utleigedel i bustadhus. Det må sjølvsagt vera mogleg å kjøpa tomt sjølv i pressområde, men store ekstraavgifter for å ha fleire bustadeiningar, slik mange kommunar har, er negativt. Trenden er at vi bur meir åleine på eit større og større areal, samtidig som nokre er huslause. Eg vil i denne samanhengen understreka at ein aktiv distriktspolitikk som motverkar at alle klumpar seg saman i bystrøk, er eit utmerkt tiltak for ein betre og billegare bustadmarknad. Eg vil leggja til at krisa i bustadmarknaden, t.d. i Oslo, eigentleg er av gamal dato. Eg budde i Oslo den gongen prisane på leilegheiter var regulerte. Den gongen hindra ikkje det at marknaden verka. Men ein betalte «under bordet», og berre dei med pengar på bok eller dei med rike foreldre kunne få tak i ei leilegheit. Det lærte meg at det er fåfengt å forsøka å regulera vekk marknaden. Eg anbefaler fleirtalet si tilråding.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Det er tre område i Innst. O. nr. 130 eg vil omtala litt spesielt. Det første gjeld avsnitt 2.4 om reduksjon av akkumulert RISK-beløp ved sal av aksjar til selskapet som har skrive ut aksjane. Eg vil her seia frå om at eg ser på dobbeltskattlegging av utbytte som ein mellombels skatt, og at slik skattlegging ikkje er i samsvar med prinsippa som låg til grunn for skattereforma frå 1992. Deretter vil eg peika på at det er viktig å ha system der ein unngår tilpassingar i stort omfang. Ein må freista å oppretthalda nøytralitet i så stor grad som mogleg, og eg meiner at Regjeringa sitt framlegg i denne samanhengen har freista å sameina desse to faktorane når dei no gjer framlegg om at RISK-summen skal reduserast i dei tilfelle der skattytar, på same måte som ved utbytteutdeling, får utdelt kapital frå selskapet. Kristeleg Folkeparti støttar endringane Finansdepartementet gjer framlegg om. Det andre området eg vil omtala, gjeld avsnitt 2.5, avgrensing av tapsfrådrag ved realisasjon av aksje med oppregulert inngangsverdi. Til dette vil eg seia følgjande: Ved innføring av skattereforma i 1992 vart det innført overgangsreglar som m.a. unnatok skatteplikt for den verdistigninga som var opparbeidd før 1992. Fram til det tidspunktet kunne ein realisera desse verdiane bortimot skattefritt. Aksjonærane kunne ikkje på same måten venta at tap på aksjar kunne dragast frå, då tap etter tidlegare reglar berre i svært avgrensa utstrekning kunne reknast til frådrag. Frådragsavgrensinga til ti år skulle medverka til at uheldige tilpassingar og verknader av oppreguleringshøvet, kombinert med RISK-regulering av aksjane, ville avta over tid. Det som no syner seg i praksis, er at inngangsverdien pr. 1. januar 2001 for ein del overstig den faktiske verdien av aksjane. Det meiner departementet er fiktive tapsposisjonar som har kome fram på grunn av overgangsreglane, og derfor dette endringsframlegget. For Kristeleg Folkeparti er det viktig å streka under at det reelle tapet ikkje vert avgrensa ved denne endringa. Dette er eit viktig punkt for at Kristeleg Folkeparti skal støtta framlegget. Det tredje området eg vil omtala, er punkt 7.2. Eg vil kort seia meg nøgd med at det er ein samla komite som vil at finansministeren skal sjå til at overgangsreglane ikkje skal verka ulikt i høve til korleis dei kommunale selskapa har vore organisert.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-06-11:
Siden det er så sent på kvelden, får jeg si med kjerringa som satt og bladde i salmeboken: Her er det mange fine salmer som vi burde ha sunget. Med den behandlingen finansministeren og stortingsflertallet har gitt momsreformen, kunne vi ha sunget hele natten. Vi avstår fra salmesang i dag. Men vær sikker, på fredag vil Høyre synge alle de salmene som egentlig burde vært sunget i dag, og det vil skje under behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Vi kommer sterkere tilbake. Men jeg vil også si at det er en gedigen frekkhet når Regjeringen nå går ut og sier at Høyre løper fra sitt ansvar, og skaper inntrykk av at vi er imot noe vi er for. Høyre har aldri vært for dette rotet som Regjeringen har presentert i forbindelse med innføringen av momsreformen. Høyres syn på momsreformen skulle være velkjent. Stortingsflertallet vedtok i november 2000 momsreformen, som etter planen skal virke fra 1. juli i år – altså om vel to og en halv uke. Høyre gikk imot utvidelsen av momsen ved behandlingen den gang, som vi gjør det i dag. Begrunnelsen var at forslaget var for dårlig utredet, og det er den samme begrunnelsen vi har nå. Ikke var det gjennomført høringer, og ikke var det lagt opp til noen overgangsordninger. I tillegg var Høyre imot innføring av halv matmoms. Utviklingen i denne saken har vist at vi hadde rett. Det er utallige eksempler på at det ligger an til meningsløse grensedragninger. Det nytter ikke å forsvare dette med at det alltid vil være grensedragningsproblemer. Med den hastverksbehandlingen som nå skjer, blir grensedragningene nærmest ad hoc-pregede og etter innfallsmetoden, uten overordnet tilnærming. Fortsatt er det slik at mange av forskriftene ikke er klare, og det er to og en halv uke til reformen blir iverksatt. Stakkars de bedriftene som skal praktisere loven; de får ikke tid til å sette seg inn i forskriftene på en tilstrekkelig god måte. Som sagt, denne debatten vil vi komme tilbake til på fredag i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. La meg imidlertid få nevne et par andre saker. Først: Høyre er tilfreds med at Regjeringen nå følger opp Høyres forslag om at studentene skal få valgfrihet til å kunne registrere seg enten i sin hjemstedskommune eller i sin studiekommune. Høyre er derimot ikke fornøyd med at Regjeringen nå foreslår å endre skattereglene hva angår tapsfradrag ved realisasjon av aksje med oppregulert inngangsverdi, eller at det ikke skal foretas reduksjon av akkumulert RISK-beløp ved salg av børsnoterte aksjer – dette på grunn av dobbeltbeskatning av utbytte. For å si det i kortversjon: Høyre mener de endringer som nå er foreslått, er uakseptable og svekker forutsigbarheten og tilliten til skattesystemet. Dessuten vil vi minne om at dobbeltbeskatning av utbytte var forutsatt å være en midlertidig skatt. Nå ser det ut til at det legges opp til at denne kan bli permanent. Jeg vil ta opp Høyres forslag og de forslag Høyre er medforslagsstiller til, og som er inntatt i innstillingen.