Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-12-16:
Jeg viser her til saksordførerens veldig brede, riktige og gode framstilling av hva som er komiteens oppfatning og standpunkt i denne saken. Jeg tar ordet for å understreke alvoret i det som er blitt sagt. Jeg gjør det også fordi vi i kontroll- og konstitusjonskomiteen for første gang i denne perioden har, men ofte i forrige periode hadde, Nav til behandling og diskusjon på forskjellig grunnlag. Det er bemerkelsesverdig at når Stortinget utfører sin kontrolloppgave i relasjon til denne delen av norsk samfunnsliv, knytter det seg for ofte ganske alvorlige anmerkninger til Navs utøvelse av det mandatet som Nav har. Vi har i denne saken egentlig en veldig alvorlig situasjon foran oss. Vi snakker her om noe som denne salen har diskutert veldig mange ganger, og som det er bred enighet om på tvers av alle politiske oppfatninger i Det norske storting, nemlig at vi må legge til rette for at mennesker som har vanskelig for å komme inn i arbeidslivet, kommer inn der på best mulig måte. Derfor har Stortinget vedtatt og bestemt det som altså kalles for tilretteleggingsgarantien. Den er også tilstrekkelig finansiert, som det framgår, men allikevel fungerer det altså ikke. Nå skal det selvfølgelig sies at det kan være mange individuelle utfordringer knyttet til dette, som jeg selvfølgelig har respekt for. Men det som er synliggjort gjennom saksordførerens gode innlegg og gjennom den rapporten som Riksrevisjonen har lagt fram for Stortinget, er altså at garantien er lite brukt etter fem år, at det gjenstår såkalte uklarheter om hvordan den skal fungere, at den ikke i tilstrekkelig grad følges opp, at fylkeskontorene ikke informerer de andre kontorene om nødvendigheten av å ta dette på tilstrekkelig alvor, og – som saksordføreren sa – at det er indikasjoner om at uklarhetene rundt praktiseringen og alvoret i ordningen går helt til topps i Nav. Dette er alvorlig. Det som også er bemerkelsesverdig, er jo dette som knytter seg til at til tross for at vi gang på gang i Stortinget håndterer Nav på forskjellig vis – som jeg sa – kommer tingene tilbake. Dette tror jeg hender på tvers av alle partiskiller, og også på tvers av regjeringsspørsmålene. Jeg ser til min store tilfredshet at regjeringa er svært godt representert her. Og det er fint. Det er det å si til regjeringas representanter at Stortinget har en veldig tung oppmerksomhet på Navs praksis. Som komiteens leder – og det skal jeg ikke si ofte, fordi det høres litt spesielt ut – vil jeg si til regjeringa at man må håndtere Nav på en konkret måte. Det er ikke slik at vi kan diskutere dette gang på gang og om igjen og om igjen i Stortinget, og ha så sterke merknader som det som ligger i det skrevne, og som saksordføreren nå på sin måte har presentert, uten at det får en oppfølging. Det er en frustrasjon, som iallfall jeg føler ganske sterkt – nemlig det at det hjelper liksom ikke hva vi sier, for det går bare videre. Denne saken handler altså om svake grupper i samfunnet – jeg må få lov til å si det, selv om det ikke er ment i betydningen av ordet – og det er Stortingets vilje at de skal få hjelp for å komme i arbeidslivet. Det er laget system, det er bevilget penger, men det blir ikke fulgt opp. Det er et problem som vi ikke kan leve med. Derfor har komiteen på den måten som vi nå har redegjort for, sagt såpass tunge ting som vi har sagt om dette spørsmålet. Vi håper nå at vi får en bedre rapport ved neste korsvei når det gjelder håndteringen av denne viktige saken for det norske samfunn og for det enkelte menneske.