trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Jeg vil gjerne i forlengelsen av både det interpellanten nå tok opp og det jeg sa i mitt eget innlegg, komme litt inn på noen ordninger som Nærings- og handelsdepartementet støtter gjennom Forskningsrådet og Innovasjon Norge, og som er relatert til miljøteknologien. Det er altså en rekke ordninger i Norges forskningsråd som er finansiert over mitt departements budsjett, som er relatert til nettopp de utfordringene som interpellanten reiser innenfor miljøteknologi. Utviklingen av ny teknologi innenfor fornybar energiproduksjon og mer effektive energisystemer står sentralt i den store satsingen som heter RENERGI. Det fins en rekke prosjekter innenfor dette programmet som har bidratt til viktige nyvinninger innenfor miljøteknologiområdet. 30 mill. kr i økte overføringer til MAROFF-programmet har styrket forskningen på maritim virksomhet og offshore-operasjoner. Dette programmet skal bidra til at norsk sjøtransport skal være et attraktivt transportalternativ med hensyn til effektivitet, økonomi og ikke minst miljøvennlighet. Vi har også styrket vår satsing på kommersialisering av forskningsresultatene gjennom en øking på 22 mill. kr i bevilgninger til FORNY-programmet, der energi- og miljøprosjekt er godt representert. Jeg ønsker å understreke at også gjennom Innovasjon Norge har vi en bred tilnærming til miljøteknologien. De senere årene har Innovasjon Norge vært involvert i en rekke investerings- og ikke minst utviklingsprosjekter i bedriftene som i dag er ledende innenfor miljøteknologi internasjonalt. Innovasjon Norge støtter også mange prosjekter der bedriftene tar i bruk nye produkter for å redusere et miljøproblem. Innovasjon Norge samarbeider med flere bedriftsnettverk innenfor miljøteknologi. Formålet er økt samarbeid og å bidra til innovasjon og forretningsutvikling rettet mot internasjonale markeder. Når interpellanten spør hvordan jeg som næringsminister skal dra i gang orkesteret, så er det jo mange måter å gjøre det på. Men det jeg tror er aller viktigst, er å ha en kontinuerlig dialog, og påminne alle som er beslutningstakere, om at det er viktig å dra i samme retning. Omstilling er viktig. Denne regjeringen er ikke motstander av omstilling. Et konkret eksempel er Årdal Metallverk, som for en tid tilbake la ned Søderberg-anleggets produksjon av aluminium. Det var et rent miljøtiltak. Og da er utfordringen å stille opp med andre virkemidler for å få i gang annen produksjon som vil sikre at de menneskene som blir ledige på grunn av omstilling, har en jobb å gå til. Som næringsminister vil jeg bruke min tid til ikke å stanse en omstilling, men å bidra til en konstruktiv omstilling.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Først takk for en til dels fin debatt – men jeg må jo si at når jeg hører representanter fra Høyre, slutter jeg ikke å forundre meg over at tungsinn varer så lenge. Og det var ikke mye framtidsvisjoner som ble oss andre til del. Representanten Skei Grande hevdet visstnok – hvis jeg ikke hørte mye feil – at jeg skulle ha kommet i skade for å si at jeg kom til dekket bord. Det er betydelig overdrevet, jeg vil heller si at bordet var særdeles ryddig da jeg kom. Det var ikke mye som lå der. Regjeringens visjon er likevel at Norge skal ha en internasjonalt ledende rolle i utviklingen og bruken av miljøteknologi. En bevisst satsing på miljøteknologi kan skape nye forretningsmuligheter, også på det internasjonale markedet. Det er ikke slik at det er en motsetning mellom miljøhensyn og lønnsomhet. Regjeringen fører en stabil økonomisk politikk og en aktiv næringspolitikk. Skal vi kunne konkurrere internasjonalt og opprettholde vårt høye velferdsnivå, må vi satse på kunnskap, på forskning og utvikling og på områder der vi har spesielle fortrinn. Bevilgninger til forskning og innovasjon er derfor økt med 0,5 milliarder kr fra 2005 til 2006. Dette kommer også forskning og innovasjon knyttet til miljøteknologi til gode. Vi må satse på å fremme miljøteknologi på områder der vi har spesielle fortrinn. Norge har f.eks. store uutnyttede bioenergiressurser. Samtidig har vi et stort behov for energi til oppvarming. Selv om ved er den viktigste formen for bioenergi innenfor boligoppvarming, ser vi nå at bruk av pellets og flis øker. Det har vært utfordringer knyttet til både teknologi og kvalitet på brenselet, men vi ser nå at nye aktører som kan avhjelpe denne situasjonen, er etablert. Det er f.eks. etablert en norsk produsent av pelletskaminer, Bio Nordic. Neste generasjon pelletskaminer fra Bio Nordic er støttet av Enova og Forskningsrådet. Jeg håper at dette kan være et bidrag til et gjennombrudd for bruk av foredlede biobrensler, og spesielt av pellets, i husoppvarming. Interpellanten stilte innledningsvis spørsmål knyttet til mineralloven. Arbeidet med å fremme mineralloven har tatt altfor lang tid. Vi er godt i gang og skal nå føre diskusjon med Sametinget for å få den fram for Stortinget så raskt som mulig, men jeg kan i dag ikke si når det vil være. Så vil jeg også vise til at nå har Kystvakten vedtatt å bygge et nytt miljøvennlig gassdrevet fartøy, og det vil også være et bidrag til å redusere utslipp i sjøen, og så vil det være et bidrag for å fremme teknologi for gassdrevne fartøyer.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Interpellanten har satt viktige sider av industripolitikken på dagsordenen her i dag, og jeg må si jeg er veldig fornøyd med den redegjørelsen nærings- og handelsministeren nettopp har gitt. Jeg har lyst til å benytte denne debatten til å fokusere noe mer på det som nå skjer i deler av – en må vel kunne si – vår modne industri, smelteverksindustrien. Jeg synes det er behov for, og den fortjener det, en sterkere offentlig og politisk interesse. Denne delen av industrien vår har i årtier skaffet landet valutainntekter og bidratt sterkt til å bygge velferden. Det er så visst ingen solgangsindustri. Tvert imot – den har utviklet seg, og er i dag teknologisk og kompetansemessig verdensledende. Det har vært en tendens til at denne delen av industrien ikke har vært betraktet som omstillingsdyktig og framtidsrettet. Men det er den. Jeg har lyst til å bruke et eksempel fra Orkla Exolon i Orkdal kommune, et lysende eksempel på omstilling av et silisiumkarbidverk til nye produkter – produkter som er vesentlige i solcelleproduksjonen, og som går til eksport. Bedriften har de siste årene gjennomført et omfattende energispareprogram i samarbeid med Enova, og i dag gjennomføres en omfattende utbygging av nye lokaler for at selskapet skal kunne realisere et prosjekt for et nytt miljøprodukt som gir 30–40 nye arbeidsplasser ved bedriften i Orkdal. Et moment i det hele er at selskapet er heleid amerikansk. Amerikanerne finner det i hvert fall riktig å investere for framtida i kompetanse- og teknologimiljøet på Orkanger, med nærhet til NTNU- og Sintef-miljøet, for å skape miljøprodukter for det globale markedet. Jeg blir både inspirert og imponert over hva disse kompetansemiljøene får til, og jeg ser fram til næringskomiteens besøk på bedriften i september. Den store utfordringen vi står overfor som politikere i denne sammenhengen, er å sikre denne og alle andre bedrifter i regionen tilgang på kraft til en akseptabel pris. Det må løses. En eventuell kraftkrise i regionen er egentlig politikerskapt, og den må og skal løses med politiske virkemidler.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-29:
Jeg takker statsråden for svarinnlegget. Jeg er tilfreds med den forståelse som statsråden legger for dagen, når det gjelder den rolle de private høyskolene har. Etter lovverket er det fastslått ganske tydelig. Jeg er også glad for at statsråden viser til den avhengighet som samfunnet har av de private institusjonene og deres kapasitet. Det er også positivt at statsråden understreker at mange av disse private høyskolene har svært gode fagmiljøer. Jeg synes det er viktig å ha med seg i bunnen. Jeg synes også det er positivt at statsråden kan meddele at tildelingen til de private høyskolene har økt mer enn tildelingen til de statlige høyskolene de senere årene. Det er i så fall et skritt i riktig retning. Jeg tviler på om det siste året teller med i denne sammenhengen, men tall er ikke alltid så lett å ha rede på. Med de kuttene som er kommet i siste statsbudsjett, setter jeg et lite spørsmålstegn ved det resonnementet. Det jeg imidlertid savner i statsrådens innlegg, er at han ikke tar opp supplementsbegrepet som er brukt i Soria Moria-erklæringen – den understrekningen som tradisjonelt har vært av det. Jeg tror at det er et begrep som vi er nødt til å ta et oppgjør med. Det gir ikke et fullstendig uttrykk for den rolle de private høyskolene og institusjonene har i dagens samfunn. Så nevnte statsråden at det ikke var eierformen som avgjorde om man fikk tildelt stipendiatstillinger eller ikke. Jeg tillater meg også å sette spørsmålstegn ved det. Jeg vil nevne Dronning Mauds Minne, som både statsråden og jeg kjenner til, som et eksempel på at dette ikke kan stemme. Statsråden kjenner like godt som meg til denne skolen. Den er, sammen med Høgskolen i Oslo, den skolen som tar opp flest førskolelærerstudenter i landet. På midten av 1990-tallet ble høgskolen Dronning Mauds Minne tildelt knutepunktstatus på det førskolepedagogiske området. Nå er den ordningen riktignok borte, men det understreker hvilken faglig styrke denne skolen har. Den har et sterkt kompetent fagmiljø på førskolefeltet, bl.a. med tre professorer. Til tross for at de i flere år har søkt om bevilgninger i den strategiske delen av forskningskomponenten, har de altså ikke fått tildelt en slik bevilgning. Det er ingen faglig eller saklig politisk grunn for dette. Jeg tror jeg også kunne ha nevnt andre lignende eksempler. Når statsråden viser til samfunnets behov og Regjeringens samlede politikk for å forsøke å forklare de reduksjonene som kom i siste statsbudsjett til en rekke navngitte institusjoner, er det for meg litt vanskelig å skjønne det i denne sammenhengen. Jeg ber statsråden om å utdype nærmere hva han mener med akkurat denne henvisningen.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-29:
Jeg synes det har vært en interessant debatt, med mange viktige innlegg der det har vært pekt på en rekke utfordringer. Jeg synes også det er positivt at de fleste partiene har understreket den viktige rolle de private høyskolene har i vårt utdanningssystem. Jeg registrerer nok med en viss forundring at det er såpass stor differanse mellom de rød-grønne partiene – på den ene siden Senterpartiet, som veldig sterkt understreket den positive rollen som de private har, og på den andre siden SVs representant, som fortsatt går inn for å bruke supplementsbegrepet. Jeg håper at det ikke er veldig bevisst. Dette dreier seg kanskje veldig mye om bruk av ord, og det trengs en viss modning fram til å kunne slå fast hva dette er. Jeg tror det kanskje egentlig handler vel så mye om ulik forståelse av virkeligheten, og at det er en forståelse man kan endre og vinne ny innsikt i. Jeg håper at det kommer til å skje både i departementet og ikke minst i SV. Statsråden gikk ganske langt i retning av å si at det i dag er likebehandling mellom de private og de offentlige, til tross for at Ryssdal-utvalget og tidligere regjering har sagt at det ikke er det. Et samlet storting har sagt at vi må ha større grad av likebehandling. I det ligger det jo nettopp at det er en ulikebehandling i dag. Riktignok er det likebehandling når det gjelder forskningskomponenten, den incentivbaserte delen, og undervisningskomponenten, men man må ta pengene fra basis for å oppfylle dette. Jeg er klar over at de statlige høyskolene i like stor grad også har hatt problemer med å få tilført de nødvendige forskningsmidler, men det står ikke til å nekte at det er kuttene i basis som er smertepunktet. Så lenge det blir salderingsposten, betyr det at kvaliteten på utdanningen ved disse institusjonene – til tross for økt studenttall og mer penger slik sett – blir dårligere og ikke svarer til det oppdraget som de har fått i oppdrag av samfunnet å skulle ta seg av. Jeg har til slutt lyst til å understreke at noe av det verdifulle ved det norske utdanningssystemet er nettopp det mangfoldet de private bidrar med. Sett utenfra har Norge et beskjedent utdanningsmiljø sammenliknet med mange andre land som har en helt annen flora av ulike miljøer innenfor høyere utdanning. Det er viktig at vi hegner om det lille verdimessige mangfoldet som vi har. For å oppsummere til slutt håper jeg at vi kan være enige om at det er viktig å se nærmere på dette. Jeg håper at den prosessen som nå pågår i departementet blir positiv med tanke på å nå fram til en større likebehandling. De kuttene som er kommet, understreker at det er mangel på påregnelighet og forutsigbarhet i rammevilkårene for disse institusjonene. Det hjelper ikke at det samme er tilfellet også for andre. Det er noe av det som jeg synes det er viktig å understreke, at upåregnelighet er vanskelig å forholde seg til. La oss gjøre noe med det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-29:
Som jeg gav uttrykk for i mitt hovedinnlegg, er det slik at finansieringen for private og offentlige høyskoler er den samme. Det betyr at komponentene er like. Men den komponenten som er gjenstand for politisk vurdering, er basisfinansieringen. Den har vært gjenstand for politiske vurderinger i Stortinget bestandig. Den andre komponenten som også er en del av dette, er antall studieplasser. Noe av det siste den foregående regjering la fram for Stortinget, var et kutt på 3 000 studieplasser i den offentlige høyskolesektoren, som de sliter med ennå, for dette utløste betydelige midler som de ikke har. Denne sektoren er til enhver tid gjenstand for en politisk vurdering i denne sal. Og det tror jeg også at representanten Lånke ser at det må være. Det er snakk om dimensjonering. Man kan mene at det er riktig eller uriktig, selvfølgelig, men vår regjering har, på samme måte som den foregående regjering, tilnærmet seg dette spørsmålet. Det som er utgangspunktet, er at man behandles likt i de komponentene som ligger i finansieringssystemet. Og i så måte har de private blitt likebehandlet med de offentlige. Beskjedne kutt i basisbevilgningen har vi nå gått noe tilbake på i forslaget til revidert som vi har lagt fram. Men man må altså ikke glemme den eventyrlige – må jeg tillate meg å si – utviklingen som de private høyskolene har hatt i finansieringen over år. I mitt hovedinnlegg sa jeg at de private har hatt over 24 pst. vekst de siste årene, mot de offentlige, som bare har hatt 8 pst. vekst. Hvis man går noe lenger tilbake, vil man se at når det gjelder utviklingen i bevilgningene fra 2000 til 2006, har de private hatt en vekst på hele 80,4 pst. Da skal det også sies at de har fått flere studenter. Det har blitt ca. 6 000 nye studenter i den samme perioden. Det sier noe om at man hele tiden har hatt en gjennomgang av de private høyskolenes økonomi, som har medført at de har fått betydelige påplusninger. Dette tror jeg også representanten Lånke kjenner godt til fra sin mange år her på Stortinget. Nå er det ikke mitt utgangspunkt å si at disse pengene ikke har kommet godt med i de private høyskolene. Tvert imot var hele mitt hovedinnlegg basert på at vi ønsker en likebehandling. De private høyskolene representerer et alternativ som er viktig. Skal vi nå våre ambisiøse mål om flere førskolelærere og flere helsearbeidere, er det klart at vi har bruk for de private institusjonene. Vår regjering har ikke noe ønske om at de ikke skal ha trygge, forutsigbare og levelige kår. Finansieringssystemet ligger, som sagt, fast også for disse. Man må akseptere at noen komponenter er gjenstand for politisk behandling, slik vil det bestandig være, men finansieringssystemet som sådan er ikke til debatt. Jeg tror at dette var svar på de spørsmål som representanten Lånke reiste.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-29:
Finansieringssystemet for universiteter og høyskoler gir budsjettmessig uttelling for resultatet av de private høyskoler, basert på de samme indikatorer som for statlige institusjoner. Private høyskoler har samme incentiver som de statlige til å øke antall avlagte studiepoeng for å få uttelling i finansieringsmodellens undervisningskomponent. Videre er det den samme indikatoren som gir grunnlag for uttelling i finansieringsmodellens forskningskomponent. Når jeg understreker dette, er det fordi jeg vil anta at det nok er noen grad av misforståelse i denne debatten. Man snakker hele tiden om at man skal ha samme grad av likebehandling, men systemet likebehandler i de komponentene som foreligger her. Man kan si at det historisk nok finnes en forskjell i hvordan disse bevilgningene har framkommet. Det er nok riktig. Det gjelder også de statlige bevilgningene. Men man må også huske på at når man diskuterer de private, kan man ikke diskutere de private isolert sett, for de statlige høyskolene har også gjennom årene blitt utsatt for kutt, f.eks. i basisbevilgning knyttet til studieplasser, som den forrige regjeringen gjorde mange ganger. Det betyr at hvis man skal se dette som en helhet, som vi gjør, er det grunnlag for å si at det finnes en likebehandling. Vi vil selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med det oppdraget Stortinget har pålagt oss, nemlig å komme med en samlet vurdering av hva som vil være rimelig når det gjelder statlige tilskudd for at de ikke-kommersielle skolene skal få utført sitt viktige samfunnsoppdrag. Det betyr at vi er i en prosess med de private høyskolene når det gjelder dette, og vi vil komme tilbake til Stortinget – som tidligere annonsert – i budsjettet til høsten. Det er ikke grunnlag for – la det være min siste kommentar – å si at man har brukt øks eller ostehøvel på de private høyskolene. Gjennom år har disse hatt en bedre finansiell utvikling enn de statlige høyskolene. I den perioden jeg selv henviste til, har de hatt en vekst på 24,3 pst., mens de statlige har hatt 8,3 pst. Det viser, hvis man ser på de rene budsjettallene, at økningen for de private høyskolene har vært vesentlig større enn antall studenter skulle tilsi. Det betyr at man av ulike hensyn har tilført disse mer penger. Det har sikkert vært gode grunner for det. Det kan tenkes at de historisk lå for lavt, men det betyr ikke at det er grunnlag for – slik flere av talerne i dag har gitt uttrykk for – at de har fått mindre ressurser. Tvert imot har disse høyskolene gjennomgående gjennom alle budsjetter, så langt tilbake som jeg har tall foran meg nå, fått mer penger enn de statlige høyskolene. Det betyr at det er nødvendig med noe mer edruelighet i språkbruken knyttet til dette. Vi har sett på dette på den måten jeg har orientert om. Vi vil komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av dette, og vi vil da selvfølgelig legge inn i den de premissene som Stortinget har ønsket at vi skal legge inn.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-05-29:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at han vil ha en positiv innstilling til den søknaden som ligger fra Griegåret 2007. Jeg håper jo at han i det videre arbeidet også kanskje direkte overfor dem det angår, kunne antyde litt mer hva det dreier seg om, for tiden går, og 2007 er altså ikke så lenge til. Skal man planlegge disse tingene, er det kanskje greit i hvert fall å ha en idé om hva man skal holde seg til. Jeg synes statsråden trakk opp et interessant perspektiv i forhold til alle de markeringer vi står overfor. Det er i sannhet en lang rekke, så vi får nok ting å beskjeftige oss med i årene som kommer. Men la meg si at i den grad jubileumsmarkeringer eller dødsmarkeringer er av verdi, er de det fordi vi greier å fornye inntrykket av den kunst som disse personene har stått for. Det er av verdi hvis vi kan skape nye grep, slik at vi kan sørge for at den oppvoksende slekt fornyer sitt forhold til den kulturarv disse representerer, og til det genuine samtidsuttrykk som kunstnere av det formatet vi nå snakker om, representerer. Derfor er det viktig at vi har det i fokus. Det er klart at det vil dreie seg om forskjellige beløp og forskjellige størrelsesordener. Når det gjelder personer som Munch, Ibsen og Edvard Grieg, snakker vi om kunstnere som forholder seg til et stort internasjonalt publikum, som naturlig inviterer til å bruke de kanalene vi har ute, og som naturlig inviterer både til å ta aktører til vårt land og å bringe våre aktører ut i verden. Det er klart at kostnadene må ses i sammenheng med det. Jeg er også enig i statsrådens prinsipielle utgangspunkt når det gjelder et armlengdes avstand-prinsipp også i denne sammenheng, altså at departementet som sådant ikke akkurat skal styre hvordan dette skal gjøres, men at man har forskjellige typer organisasjonsformer som tar tak i dette, altså initiativtakere. Der ligger det viktige incitamenter og viktige grep som ikke bare styrker økonomien, men som ikke minst også styrker det faglige elementet og interessen for det. Men det er viktig at departementet er offensivt i forhold til det å vise interesse, i forhold til det å snakke om det, i forhold til det å interessere seg for hvordan forskjellige statsinstitusjoner eller statlig finansierte institusjoner faktisk ønsker å delta. Altså: Det at man er interessert, det at man faktisk bidrar, det at Utenriksdepartementet signaliserer deltakelse betyr også noe i forhold til det å få til et løft, slik vi nå ser det med Ibsen-markeringen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-05-29:
Jeg merket meg at representanten Johnsen mente at essensen i det vi nå har diskutert i en time, er at det er et budsjettspørsmål. Det har han rett i. Det er fordi tiden begynner å gå ganske fort. Den typen arrangementer som er naturlige for en Grieg-markering, er arrangementer som alle krever en viss planleggingstid. Det er her snakk om store institusjoner som må ha signaler om hva de skal gjøre. Slik sett er det lovlig sent å komme tilbake i oktober og gi rammene for det som skal skje i januar. Nå har alle regjeringspartiene i tur og orden vært oppe her og ment at dette er en storartet sak, og slik sett kunne jeg appellere til regjeringspartiene om å være med på Høyres forslag om faktisk å mobilisere 2 mill. kr ekstra til dette nå. Det ville gi en bunnplanke. Det ville gi et utgangspunkt for å kunne foreta de disposisjoner som er nødvendige for at vi skal få dette til på en ordentlig måte. Det beløp som Bondevik kom opp med, må ses i lys av hvor langt planleggingen på det tidspunktet var kommet. I fjor fantes det ikke noen organisasjon som kunne ivareta dette. Det fantes heller ikke noen programskisser, slik vi nå har sett det. Den programskissen som nå er presentert, er meget god. Den fungerer som ramme, og den borger for et godt program som det vil være helt forsvarlig å gi en økt bevilgning. Jeg håper derfor, dersom ikke regjeringspartiene nå blir med på å gi noen ekstra penger i denne runden – og det er det vel kanskje ikke grunn til å håpe på, dvs. håpe kan man jo alltids – at statsråden iallfall vil gi så konkrete signaler til Grieg-markeringen 2007 at det vil være mulig å få til de arrangementene som er Grieg verdig. Det er riktig at det var en stor markering i 1993 i forbindelse med Grieg 150 år. Det ser jeg som en styrke, ikke som et argument for at man nå skal gjøre så mye mindre. Man bør snarere se på at av dette er det ting å høste. Her er det erfaringer å hente. Jeg nevnte f.eks. den satsingen som ble gjort i forhold til skoleverket i Tyskland – det var et viktig initiativ, det må man nå bygge videre på. Ellers er jeg hjertens enig med representanten Sande, som generelt nærmet seg den immaterielle kulturarven. Vi bruker mye penger på å holde torv på hustakene. Vi kunne godt brukt litt mer til det også, men vi er ikke like dyktige til å ta vare på den immaterielle kulturarven. Her synes jeg også Fremskrittspartiet har viktige signaler å komme med. Så jeg håper at vi kan få litt mer konkrete signaler om hva det her er snakk om, slik at vi kan komme i land på en ordentlig måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Det er klart at vi skal både markere oss og uttale oss i forbindelse med Grieg-markeringen i 2007. Men vi må ta med i beregningen at det ikke er så veldig lenge siden vi hadde et jubileum, i 1993. Derfor har det litt sammenheng med det vi da faktisk gjennomførte, da vi hadde et budsjett på 6 mill. kr i statlig tilskudd – totalt 24 mill. kr til jubileumsarrangementer. Vi skal bidra mer enn det Bondevik-regjeringen la opp til. Det er nå etablert et eget selskap som skal ha ansvaret for Grieg-markeringen. De har søkt departementet om økte tilskudd, og det vil de få et positivt svar på. Selv om det er Grieg-markeringen som skal stå for de ulike arrangementene og ulike tiltakene og gjøre den kunstneriske vurderingen, må vi jo likevel få en slags beskrivelse av og en innholdsfortegnelse over hva slags type markeringsarrangement man egentlig ønsker seg, slik at vi vet hva vi gir tilskudd til, ikke på enkeltarrangementsplan, men som en slags overordnet helhet. Derfor har vi invitert det nye selskapet til å komme til departementet og fortelle om sine planer, og så skal vi i budsjettsammenheng svare på den søknaden som Bergen kommune formelt sett har sendt til oss. Det de har beskrevet så langt, er et år som skal preges av tre hovedprofiler: «Humanisten Grieg», kunstnerens rolle i forhold til menneskerettigheter og ytringsfrihet, det de kaller «Sampleren Grieg», altså bruk av «samples» fra natur og kultur til å skape ny kunst, og «Den nasjonale Grieg» – «Den tradisjonelle Grieg» og det nasjonale satt under debatt. Alt er interessante profiler, men det står altså veldig lite i disse søknadene om hvordan man tenker å markere de tre profilene. Det får vi rikelig anledning til å snakke om – også når det gjelder en eventuell ytterligere bevilgning. Men så er det helt riktig, som interpellanten sier, at det er jo like viktig at de andre faste institusjonene våre – kanskje spesielt i Bergen, men også andre steder i Norge – bruker året 2007 til å vie Grieg en spesiell oppmerksomhet, slik at det ikke bare blir et markeringsårsbudsjett som brukes til denne type ting, men at de ordinære budsjettene innenfor kulturområdet også til en viss grad tar høyde for at 2007 skal stå i Griegs tegn.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Det har vært en rørende enighet i denne debatten, og slik sett lover det godt for en god markering av Griegåret 2007. Det er et godt poeng, som en av talerne hadde, at de som er russ i 2007, ikke engang hadde begynt på skolen da vi feiret Grieg i 1993. Slik sett kan det være en god anledning for en ny generasjon til å lære om vår viktigste komponist, som også er kjent langt utover Norges grenser. Nå trenger vi ikke et markeringsår for hver eneste kunstner i Norge, for vi bør markere dem hvert eneste år med mange aktiviteter. Det skjer selvsagt også, men vi skal legge godt til rette, med mer bevilgninger enn det Bondevik-regjeringen la opp til. Jeg tror ikke dette trenger å bli en partipolitisk sak. Det skal ikke tillegges for stor betydning at Grieg skrev sin store pianokonsert i A i stedet for i H! Dette er noe vi tverrpolitisk kan stå sammen om: å markere vår største komponist.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-05-29:
Det var for så vidt interessant å høre på statsrådens oppramsing av hva vi har brukt kulturkroner på de siste hundre år – ikke det at jeg kan se at det er særlig relevant for den interpellasjonen som nå foreligger. Statsråden viser til at det var Grieg-jubileum i 1993, og jeg var så heldig å få være til stede på det jubileet – jeg levde midt i hjertet av jubileet, kan man si. Han sier så at vi brukte relativt mye penger i forbindelse med det Grieg-jubileet, og at det bare er noen få år siden. Ja, det kan hende det, men fjorten år er en hel generasjon av barn og unge. De som var babyer i 1993, er altså 14 år i dag. Det er noe å tenke på. Edvard Grieg var en av de aller største norske komponister, kanskje den største gjennom tidene. Han er kjent i både inn- og utland – denne lille mannen og denne store komponisten! Det er vel ikke en eneste voksen nordmann som ikke har hørt ett eller flere av Griegs verker. Dette er vår kulturarv. Denne musikken er noe vi får tårer i øynene av når vi befinner oss utenfor den norske grensen, og vi føler oss så ekstra norske og så ekstra stolte når vi hører Griegs musikk spilt i utlandet. Men Grieg er ikke bare en komponist i haugen av komponister, han er et symbol på hva norsk kulturarv er. Det kanskje viktigste for å sikre at dette symbolet blir stående, er at vi sørger for å legge forholdene til rette på en slik måte at ingen vil være i tvil om at 2007 står i Griegs tegn, både innenfor og utenfor landets grenser. Det er viktig å ta vare på og – ikke minst – gjøre barn og ungdom kjent med også denne siden av kulturarven. Jeg vet at svært mange komponister har hentet sin inspirasjon fra Grieg – både Bartók, Ravel, Sæverud og andre. Også i moderne tid har rockegrupper, som f.eks. The Who, latt seg inspirere, og musikken hans er brukt i filmer, som f.eks. «Lolita» – så han har en bred tilhørerskare. Ulike virkemidler fra det offentlige kan tas i bruk for å sikre at folk flest får tilgang til musikken hans og får gjøre seg kjent med de mest sentrale av hans verker – og gjøre seg kjent med mannen som bodde i Bergen og hadde sin komponisthytte på Troldhaugen. I Fremskrittspartiets program heter det at vi skal sikre kulturarven vår, og det gjelder selvsagt også den delen av kulturarven som vi får gjennom ørene. Av alle de millioner av kroner som går til kultur i Norge hvert år, bør vi kunne tillate oss å bruke noen av dem på nettopp et slikt år for å sikre Grieg og hans musikk et evig liv.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-05-29:
Det er viktig å lyfte fram og gjere stas på dei kunstnarane vi har, og har hatt, her i landet. Jubileumsfeiring bidreg til fokusering på dei verka som kunstnarane har stått for, og den kunstforma og den perioden som dei har vore aktive innan – og i tillegg ofte på eigenskapane til kunstnarane sjølve. Grieg er mellom dei fremste kunstnarane i landet gjennom tidene, og derfor er vi i Senterpartiet glade for at statsråden så klart seier at han deler interpellanten sitt ynske og endåtil lovar ei sterkare satsing enn det den førre regjeringa la opp til. Det har vore sagt mykje godt i debatten om korfor vi har grunn til å feire Grieg. Eg skal ikkje gjenta alt det, men eg ynskjer å heve blikket noko. Ser ein på jubileumsfeiring isolert, ser ein at sjølv om det ofte har avgrensa verdi for kunstnaren sjølv, iallfall i nokre tilfelle, har det stor verdi for samfunnet. Eit samfunn som viser at det set pris på kunstnarane, fostrar nye kunstnarar. Lyftar vi fram dei som har fått kunstnariske evner utover oss andre, og gjev dei status – ja, då freistar vi fleire til å styrkje samfunnet vårt med kunstnariske uttrykk. Det gjer livet rikare for oss alle. Forhåpentleg fører det til at vi får fleire høve til å feire jubileum for store kunstnarar i framtida. Vi er frå Senterpartiet si side glade for Regjeringa si satsing og ser fram til markeringa.
Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2006-05-29:
Det er heldigvis slik at vi har mange historiske personar innan kunst- og kulturfeltet som har betydd og framleis betyr mykje for oss som kulturnasjon og som samfunn. Det betyr at staten i mange samanhengar både bør og skal delta i ulike jubilé og markeringar for desse personane. Grieg-markeringa neste år er openbert ei slik markering. Det er derfor gledeleg at Regjeringa vil bidra i noko som er ei viktig nasjonal markering, og at ho vil auke sitt engasjement saman med andre aktørar, slik som kulturministeren no har lagt opp til. Eg deler 100 pst. den beskrivinga som Framstegspartiet her gav av Grieg og hans betydning for norsk kulturliv og det norske samfunnet. Derfor er eg spent på om Framstegspartiet vil bli med og leggje til rette for at vi kan skape ein ny Grieg, ei ny Undset eller ein ny Munch i vår vidare kultursatsing. Saman med Ibsen er Grieg ein av dei personane som har betydd mest for oss som kulturnasjon, både nasjonalt og internasjonalt. Derfor er det eit prisverdig tiltak frå Bergen kommune og andre aktørar, som er initiativtakarar til markeringa neste år. Forhåpentleg vil markeringa neste år bli like god og vellykka som 150-årsjubileet etter Griegs fødsel var i 1993, sjølv om det ikkje på alle område blir like omfangsrikt. Det statlege engasjementet som kulturministeren skisserer, vil truleg bidra til at det blir ei god og verdig markering. Det er, som kulturministeren viste til, mange jubilé og markeringar som står for tur i åra som kjem, og det vil heilt sikkert krevje statleg medverknad i større eller mindre grad. For å få til det er vi ikkje minst avhengige av å ha eit kulturbudsjett med eit volum som gjer det mogleg å prioritere kultur som politikkområde høgt nok. Regjeringas og Stortingets arbeid med Kulturløftet er i den samanhengen viktig, også for å vere i stand til å bidra ved slike viktige markeringar og jubilé som Grieg-markeringa i 2007 – og andre jubilé og markeringar i åra som kjem. Etter mi oppfatning er derfor essensen i det interpellanten tek opp, at det eigentleg er eit budsjettspørsmål – eit spørsmål om vår evne og vilje til å prioritere kultur. Derfor ser eg fram til den debatten som vi får til hausten, når dei økonomiske rammene skal leggjast – til glede for alle som er glade i Grieg, og til glede for alle som er glade i norsk kulturliv elles.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-29:
Jeg merker meg at representanten fra Arbeiderpartiet halvveis harselerer over Fremskrittspartiets svært ektefølte innlegg på området – det er i forlengelsen av all den pepper Fremskrittspartiet fikk for de uttalelser vi hadde i forbindelse med kulturmeldingen, hvor vi sa klart og tydelig at vi så det som en viktig oppgave å satse på å bevare norsk kultur. Edvard Grieg er helt sentral i så måte. Vi har merket oss at statsråd Giskes nye satsingsområde er de fremmedkulturelle uttrykk. Som et svar på utfordringen fra representanten Johnsen vil jeg vel si at det neppe blir flere Grieg-er i Norge av Arbeiderpartiets satsing på tyrkisk folkedans og indisk gitarspill.
Erna Solberg (Høyre), 2006-09-29:
På vegne av stortingsrepresentantene Jan Tore Sanner, Olemic Thommessen og meg selv vil jeg få lov å fremme et forslag om å likestille bestemmelser om trygderettigheter ved svangerskap, fødsel og barneomsorg for selvstendig næringsdrivende med reglene som gjelder for andre arbeidstakere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-09-29:
Jeg har den glede å foreslå Ola T. Lånke som medlem av Lagtinget til erstatning for representanten Jon Lilletun.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-09-29:
Jeg har gleden av å foreslå Ingebrigt S. Sørfonn som nytt medlem av valgkomiteen, at varamedlemmene Bjørg Tørresdal og Hans Olav Syversen rykker opp som henholdsvis 1. og 2. varamedlem, og at nytt 3. varamedlem blir Dagrun Eriksen.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-14:
På vegne av representantene André Oktay Dahl, Gunnar Gundersen, Bent Høie og meg selv vil jeg få fremme forslag om strengere krav til vilkår for familiegjenforening og etablering.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-14:
Representanten var ikke veldig lenge innom regionreformen i sitt innlegg – kanskje ikke så rart, for noen mener reformen henger i en tynn tråd. Kommunalminister Åslaug Haga er imidlertid sikker i sin sak: Hun skal knuse Fremskrittspartiets og Høyres drøm om kommunesammenslåing. I Høyres program står det bl.a. følgende om kommunesammenslåinger: «Frivillighet og lokale initiativer bør fortsatt være hovedlinjen i spørsmålet om endret kommunestruktur.» Dette er langt på vei som i Arbeiderpartiets eget program, der det står: «Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med endringer i dagens kommuneinndeling for å sikre funksjonelle og bærekraftige kommuner.» Videre sies det at strukturendringer i hovedsak bør være frivillig for kommunene. Har kommunalministeren nå også blitt Arbeiderpartiets drømmeknuser?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-14:
Høyre ønsker å ta innbyggerne på alvor, og derfor vil vi styrke kommunenivået. Høyre vil desentralisere og flytte oppgaver til kommunene, og derfor flyttet vi i forrige periode arbeidsplasser ut av Oslo. Senterpartiet ynder å framstille seg som lokalmiljøets talerør, nå også som folkestyrepartiet. Derfor er det merkelig at så lite sies om lokalnivået i komiteinnstillingen fra regjeringspartiene, og derfor er det merkelig at Regjeringen ikke engang kan styrke Skien kommune, ved å la byen få videreutvikle sin 20-årige Ibsen-pris. Representanten brukte uttrykket «viser mistro til det lokale vettet» i sin replikk til Høyre. Er det ikke Senterpartiet som viser mistro til det lokale vettet, når partiet unndrar seg å legge oppgaver ut til Kommune-Norge?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-12-14:
I Politisk kvarter i går hørte vi opptak av Karl Eirik Schjøtt-Pedersens kommentar til ansettelse av Hadia Tajik som politisk rådgiver i Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Schjøtt-Pedersen la spesielt vekt på hvor viktig det er å ha ansatte med minoritetsbakgrunn som jobber med innvandring og inkluderingspolitikk. I samme program fikk vi høre et intervju med statsråd Bjarne Håkon Hanssen fra høsten 2005. Her er statsråden klar på at han mener det er viktig med mangfold, men at det blir symbolpolitikk å ansette noen med minoritetsbakgrunn akkurat i hans departement, fordi de jobber med innvandrings- og inkluderingspolitikk. Nå har statsråden ansatt, stikk i strid med sitt eget råd. Er statsråden enig i at denne ansettelsen er negativ symbolpolitikk?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Jeg er veldig enig i at det er viktig, som jeg nevnte i innledningen, at vi får en skikkelig gjennomgang av inntektssystemet. Derfor nedsettes det nå et tverrpolitisk utvalg som skal legge fram et forslag innen september neste år. Så vil departementet på grunnlag av det ta dette opp til drøfting i Regjeringen og, som jeg var inne på, legge fram forslag til endringer i kommuneproposisjonen for 2008. Vi har i mandatet spesielt pekt på at man må se på om det er behov for egne kompensasjonsordninger for kommuner med stor befolkningsvekst og kommuner med sterk befolkningsnedgang. Vi skal gjennomgå dette fra A til Å, og det skal bli et mer rettferdig system – det er hensikten.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Vi samarbeider meget godt med kommunalministeren, det kan jeg forsikre om. Vi har heller ingenting imot kommunesammenslåinger. I mange tilfeller vil det være direkte hensiktsmessig, men det skal skje på frivillig basis. Det Høyre faktisk gjør, er at de går rundt med «tvangstanker». De er faktisk villige, tror jeg, til å gå inn for å bruke tvang, fordi det er den eneste måten å få kommunene større på. Norske kommuner ønsker i sin alminnelighet ikke å slå seg sammen, bortsett fra noen få unntak. Så det puslespillet som Høyre skal legge i den sammenhengen, det blir ganske krevende, for det vil stå mange ordførere som har veldig mye av befolkningen bak seg, og holde i sin bit. Vil dere bruke tvang, så si det! Enten det, eller så er alternativet å overføre mye mer makt til statlig nivå, altså til statlige myndigheter. Det var ikke jeg klar over var god Høyre-politikk.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Ja, det er selvsagt hensikten at Stortinget her skal konkludere som grunnlag òg for den saken som Regjeringen legger fram våren 2008, om inndeling. For øvrig har jeg registrert, til stor tilfredshet, at Kristelig Folkeparti er en varm tilhenger av at vi skal ha et regionalt folkestyrt nivå. Det er et godt utgangspunkt for at vi skal kunne ha et godt samarbeid også når det gjelder diskusjonen om oppgaver. Jeg vil også invitere alle andre partier i Stortinget som ønsker å ha et ord med i laget, til dialog rundt denne svært viktige saken for Norge framover.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Jeg deler fullt og helt Bjørg Tørresdals betraktninger rundt Fremskrittspartiet, men det er litt trist å konstatere at Kristelig Folkeparti i Oslo er et støtteparti for nettopp Fremskrittspartiet. Men det var ikke det dette egentlig skulle handle om. Det ble sagt her av Bjørg Tørresdal at en var glad for hver krone som kom til kommunesektoren. Det er jeg også. Da vil jeg tro at det er mye glede i Kristelig Folkeparti om dagen. Når jeg også ser engasjementet i forhold til å rette opp den ordningen som Kristelig Folkeparti var med på i regjering å bygge ned, altså for ressurskrevende brukere, må jeg få lov til å spørre Bjørg Tørresdal: Var det tøft å sitte i regjering med Høyre og Venstre?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-12-14:
Vi har hørt og opplevd litt av hvert i denne debatten. Vi har i hvert fall ikke opplevd noen samlet opposisjon, det er helt sikkert. Men vi har opplevd høyresidens kraftige motstand mot framtidens folkevalgte regioner – uten at vi har fått høre noe som helst om hvordan en vil skape en kommunestruktur, så store og robuste kommuner at de kan overta den oppgaveporteføljen som er betydelig, og som vi har presentert i meldingen sist fredag. Det får vi ikke høre noe om – ergo er det ikke motsagt at en er villig til å bruke tvang. Kommunene ønsker ikke dette selv, og dermed er tvang den eneste framgangsmåten. Da synes jeg Høyre og Fremskrittspartiet skal si det rett ut. Jeg forventer egentlig mer av Høyre enn av Fremskrittspartiet – av flere grunner. Jeg synes det er synd at Høyre setter seg helt på sidelinjen i en så viktig sak for norsk forvaltning. Ingrid Willoch, ordførerkandidat for Høyre i Fredrikstad, fylkespolitiker og tidligere stortingsrepresentant, varslet at dette kom til å bli en flause. Hun har lest meldingen og sier i et intervju i Fredriksstad Blad at dette ikke var så verst allikevel, og at det ligger mange muligheter her. Hun avblåser flausen. Jeg synes at det må være tillatt også for Høyre-folk på Stortinget å kunne innta en mer konstruktiv holdning etter å ha lest meldingen. Fremskrittspartiet er et stort parti. Derfor er det ganske alvorlig at Fremskrittspartiet har et så lite hjerte for hele landet. Statsråd Haga har helt rett i at Fremskrittspartiet tar gnisten fra Distrikts-Norge. Hun nevnte også Høyre i samme slengen. Jeg vil ikke akkurat påstå at Høyre framstår som proaktiv i så måte, men Fremskrittspartiet er absolutt en versting her. De kutter 1 130 mill. kr i de særskilte distrikts- og regionalpolitiske virkemidlene. Det betyr penger til bedriftsutviklingstilskudd, etableringsstipend, penger til næringshager og stedsutvikling. Det handler også om å gi litt ekstra til småsamfunn og de andre utsatte områdene i Norge. Dette er områder hvor det åpenbart er tjenlig å ha et regionalt nivå som kan se over kommunegrenser og drive aktiv distriktspolitikk og lage den skreddersømmen som skal til for at en skal lykkes, ut fra de lokale fortrinn som er rundt omkring.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Representanten er tidligere ordfører og kommunalpolitiker. Han har vært innom en del av utfordringene til kommunene, bl.a. de store utfordringene som de står overfor ved at man har ressurskrevende brukere og stort vedlikehold i kommunene – altså store etterslep på mange områder. Ser representanten at det finansieringssystemet som vi har i dag, ikke sikrer likeverdige tilbud i kommunene, ikke sikrer samme kvalitet i kommunene og ikke sikrer økonomisk forutsigbarhet i kommunene? Hva ønsker representanten og Arbeiderpartiet å gjøre med disse utfordringene i framtiden?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Representanten fra Senterpartiet tar helt feil i alt det han sa om Fremskrittspartiet. En av hovedbegrunnelsene fra representanten og Senterpartiet for å styrke regionene i forhold til dagens fylkeskommune er å flytte makten nærmere folket og styrke folkestyret. Det er noe som Fremskrittspartiet er helt, helt enig i. Jeg håper det er siste gang jeg sier det, for retorikken er den samme fra representanten. De fleste lokalpolitikerne ser også dette. Lokalpolitikerne og kommunepolitikerne er de som er nærmest befolkningen. Da er spørsmålet mitt: Hvorfor er ikke Senterpartiet villig til å styrke primærkommunene? Tvert imot virker det som om man ønsker en overkommune. Hvorfor ønsker ikke Senterpartiet at lokalpolitikerne skal få større makt i regionsreformen?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Statsråden kom ikke inn på dette med ressurskrevende brukere. I kommuneproposisjonen for 2007 og i Soria Moria-erklæringen varslet Regjeringen at man skulle se på finansieringsordningen og politikken når det gjaldt brukere med spesielt behov. Dagens ordning virker stimulerende på kommunene til å ta i bruk sykehjemsplasser for behandling av brukere med spesielt behov. Så spørsmålene mine er: Hvorfor har ikke statsråden fått gjennomslag for de klare føringer som ligger i kommuneproposisjonen og Soria Moria-erklæringen? Hvorfor har ikke helse- og omsorgsministeren den samme forståelsen for denne viktige og krevende utfordringen som kommunene og brukerne har? Dette kan knekke kommunene.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-14:
Jeg vil komme inn på regionsreformen. Senterpartiet kan gå vinnende ut av reformprosessen, selv om regionsreformen faktisk ikke betyr særlig annet enn et navneskifte. Det er sagt av mange at fylkeskommunen står og råtner på rot. Det blir stadig lavere valgoppslutning. I noen fylker er det nede i 40 pst. oppslutning. Som kommunalministeren selv sier, og som det er nevnt på talerstolen flere ganger i dag: Fylkeskommunen forvitrer. Dagbladet skriver på lederplass, og da bør vi lytte til det: «Trenger vi tre politiske nivåer?» – i et land som ikke er større enn en bydel i London. Trenger vi tre nivåer med folkevalgt styring? Blir det da bedre lokaldemokrati? En av hovedbegrunnelsene for å styrke regionene i forhold til dagens fylkeskommune må være å flytte makt nærmere befolkningen, styrke folkestyret og styrke lokaldemokratiet. Men dette har kommunepolitikerne liten tro på at vil styrke lokaldemokratiet. At det er kommunene som står sterkt i befolkningens bevissthet, er det liten tvil om. Hvorfor skal det tredje nivået holdes kunstig i live? Hvorfor ikke styrke primærkommunene og arbeidsforholdene til kommunepolitikerne, som er så nær befolkningen som det er mulig? Kommunepolitikerne i hele landet ser seg kompetente til å overta makt fra fylkeskommunen. Hovedmotivet til Regjeringen er å knuse drømmen til Fremskrittspartiet og Høyre om kun to nivåer og ikke det å styrke primærkommunen, som burde vært hovedmotivet. Den sentrale senterpartipolitikeren Vedum uttalte til Dagsavisen, som en del av regionsdebatten: Vi må fjerne tittelen fylkesmann. «Jeg ønsker å begrave tittelen fylkesmann.» Ja, da har man gode motiver. Fylkeskommunen har ikke vært noen suksess etter at den ble etablert for 30 år siden. Nå skal fylkeskommunen få en ny renessanse ved at man gir den et nytt navn og gir den et overkommuneansvar, for f.eks. regional planlegging. Som det står i meldingen: «Regionale planer skal utformes i nært samarbeid med kommuner». Dette kommer kommunepolitikerne til å oppleve som en overkjøring. Som sagt mener Fremskrittspartiet at regionsvisjonen har smuldret opp, at fylkestinget har utspilt sin rolle, og at makten nå må flyttes til folket – ja, til kommunene.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-12-14:
Representanten Hagebakken sa i sitt innlegg at  den  nylig  framlagte  regio-nalmeldingen vil være viktig i utviklingen av distriktspolitikken. Så langt vi kan se, konkluderer ikke meldingen når det gjelder omfanget av oppgaver, og mitt spørsmål til Hagebakken blir: Vil regjeringspartiene i den kommende stortingsbehandlingen av meldingen konkludere på omfanget av oppgaver, og overføre betydelige oppgaver fra stat til regionalt nivå, sånn at en kan foreta en aktiv distriktspolitikk?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-12-14:
De frivillige organisasjonene driver et viktig arbeid for å integrere og inkludere innvandrere i Norge. Det meste av dette arbeidet foregår på dugnadsbasis, men de får noen få millioner til å ha noen ansatte, og for å ha spesiell opplæring på dette arbeidsfeltet. Kristelig Folkeparti mener at dette er vel anvendte penger. En får mye innsats for disse pengene, og mye dugnadsinnsats til et godt arbeid. De driver med leksehjelp, norskopplæring og forskjellige sosiale arrangementer for denne gruppen. Hvis Fremskrittspartiet mener at det er viktig at innvandrerne lærer norsk, blir integrert i samfunnet, hvorfor i alle dager tar de da og stryker all støtte til frivillige organisasjoner som driver dette arbeidet?