trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-16:
Når det gjelder NOx-avgiften, vil jeg bare vise til at det er konstruktive samtaler mellom Regjeringen på den ene siden og næringen på den andre. Midlene i Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond, FHF, er ikke kontingent, heller ikke kollekt, men en lovpålagt avgift som skal brukes til forskning innenfor marin sektor. Fiskeri- og kystdepartementet skal legge føringer for hvordan denne avgiften skal brukes. Midlene blir styrt av et styre som er oppnevnt blant næringens representanter. I forbindelse med NOFIMA-saken har Regjeringen lagt føringer på at en del av midlene skal brukes til kjøp av tjenester gjennom NOFIMA, men det er fortsatt FHF-styret som skal bestemme hvordan pengene skal brukes, f.eks. i form av brukerstyrte programmer. Jeg vil også vise til at en evaluering av FHF-fondet viser at virkemiddelbruken i altfor stor grad har vekt på «U»-en istedenfor «F»-en i «FoU»-en. I 2005 gikk 40 pst. av midlene til konsulenter eller enkeltbedrifter. 10 pst. av midlene gikk til bruk i næringens egne organisasjoner. Så det er helt åpenbart at vi uansett måtte gjøre noe med virkemiddelbruken.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-05-16:
Jeg vil stille et spørsmål til statsråd Andersen. I fjor, like før turistsessongen startet, innførte Regjeringen over natten en kvotebegrensning på 15 kilo når det gjelder utførsel av fisk som turistene fisker. Dette kom selvfølgelig som et sjokk på næringen, og det kom sterke protester. Det var en samlet næring som gikk mot denne plutselige innføringen av dette regelverket. Turistnæringen fryktet også at det kom til å bli en sterk nedgang. I Dagens Næringsliv kan vi lese om konsekvensene av Regjeringens politikk: «Av nærmere 20 aktører DN har vært i kontakt med, har over halvparten en merkbar svikt i bestillingene, noen så mye som 30–40 prosent.» Blant annet har en bedrift i Saltstrømmen i Nordland en nedgang på over 40 pst., og har opplevd en svikt i inntektene fra 2 mill. kr i 2005 til en forventet inntekt på 1 mill. kr i år. Samtidig sier forskerne at dette er et lite treffsikkert virkemiddel. I fjor fremmet Fremskrittspartiet forslag om å fjerne denne begrensningen. Når Regjeringen nå ser konsekvensen av sin egen politikk, vil den da fjerne dette kvotetaket på 15 kilo?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-05-16:
Jeg takker statsråden for svaret og er i hvert fall glad for at han innrømmer at reiseliv er hans område. Jeg vil gjerne få stille et oppfølgingsspørsmål til fiskeriminister Pedersen. Næringslivet langs kysten ser på mulighetene for å ha flere bein å stå på, også når det gjelder kystflåten. Ett av de innspillene vi har fått i Fremskrittspartiet, kommer fra kystflåten, som ber oss om en mulighet for å kunne drive med turistfiske. I dag er regelverket slik at man ikke har mulighet til det. Fremskrittspartiet vedtok på sitt landsmøte en resolusjon der man ber Regjeringen åpne opp for at «sjarker og andre fiskebåter får tillatelse til å bruke av sine kvoter til å la turister fiske på sine fiskebåter». Vil Regjeringen følge opp det initiativet og sørge for at det blir en mulighet?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-05-16:
Det er jo litt trist at statsråden ikke har fått med seg at det er ganske mange som protesterer mot den fiskeripolitikken Regjeringen fører, for det skjer stadig vekk endringer av den politikken som har vært ført av tidligere regjeringer og vedtatt her på huset. Det siste Regjeringen har gjort, er å strukturere flåten i fartøygruppen 11–15 meter. Det er veldig mange lokalsamfunn og kommunestyrer som enstemmig har anbefalt at man ikke har strukturering innenfor denne gruppen. Det har også kommet klare uttalelser fra en rekke fylkesting på akkurat det samme, man advarer mot dette. Vi er tilhengere av strukturering over 15 meter, men vi mener at innenfor fartøygruppen 11–15 meter bør man først konsekvensutrede virkningene for både flåtegruppen og lokalsamfunnet. Hvorfor har ikke Regjeringen gjennomført en konsekvensutredning på dette?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-05-16:
Jeg vil stille et oppfølgingsspørsmål til næringsministeren. Vi ser her hvordan symbolpolitikk i Fiskeridepartementet ødelegger for reiselivsnæringen, selv om det er åpenbart at verdiskapingen for Norge som nasjon er vesentlig større hvis en kilo fisk blir fanget av en turist, enn hvis den blir fanget på vanlig måte. Her har næringsministeren som reiselivsansvarlig åpenbart sovet i timen da denne saken ble behandlet i Regjeringen. Men ikke bare det. Vi ser samtidig at innføringen av NOx –avgift fører til at den veksten vi har hatt i cruisereiselivet, hvor folk kommer inn i fjordene og besøker norske reiselivsdestinasjoner, blir kraftig rammet av en avgift som i denne sammenheng kun har symbolsk virkning. For det er ingen som vil installere et renseanlegg til et titalls millioner kroner på et cruiseskip kun for å besøke en fjord som stopp nr. 2 på en visitt til Norge. Ser ikke reiselivsministeren at han har et ansvar i forhold til å ivareta reiselivets interesser når denne typen symbolpolitiske saker går igjennom i Regjeringen?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-05-16:
Det er ingen tvil om at fiskeriminister Helga Pedersen begynner å bli en veldig dyr statsråd for fiskerinæringen. Jeg synes nesten det er underlig at statsråden avviser det, når det er helt åpenbart at innføringen av NOx-avgift nærmest har doblet det totale avgiftsnivået for denne næringen i løpet av ett år. Innføringen av NOx-avgift er gjort på en måte som åpenbart er innrettet på å skaffe staten inntekter, ikke på å få redusert utslippene. Det ser vi også av de justeringer av systemet som er blitt gjort i etterkant. Mitt spørsmål gjelder NOFIMA-reformen. Avgiften til Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond er basert på et frivillig forlik mellom næringen og Stortinget hvor forutsetningen var at avgiften skulle gå til en forskningsordning som næringen skulle ha full kontroll over. Nå forstår jeg det slik at Regjeringen ønsker å konfiskere halvparten av avgiftene for å bruke beløpet til basisfinansiering innenfor en forskningsorganisasjon som staten har kontroll over. Er det ikke mulig for næringslivet i Norge å stole på at de forlik man inngår med regjering og storting i forbindelse med frivillige avgifter, faktisk blir opprettholdt etter hvert som årene går?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-05-16:
Jeg har et spørsmål til fiskeri- og kystministeren. Vi ser i revidert nasjonalbudsjett at Gamvik kommune har fått 5 mill. kr i omstillingsmidler. Det kan være vel og bra. Grunnen til at de får det, er nettopp at de blir fratatt muligheten til å kunne drive sin oppdrettsnæring videre. Hver dag opplever vi i distriktene at kommunene og næringslivet blir fratatt muligheter til å kunne drive med næring gjennom båndlegging av areal. Jeg kan her vise til Sør-Varanger kommune. Vi kunne i dag hatt på plass mellom 50 og 70 arbeidsplasser relatert til oljeomlasting. Mener fiskeriministeren at det er en sunnere og riktigere politikk å bidra med omstillingsmidler istedenfor å tilrettelegge for en politikk som gjør det mulig å drive med næringsutvikling i distriktene?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-04:
Jeg vil gjerne spørre statsråden om følgende: Under høringene framkom det en del bekymringer – at terskelen for å få hjelp kunne bli for høy, og at konsultasjonsfrekvensen kunne bli for lang, for å unngå fristbrudd. Men det var også stor bekymring for gruppen over 23 år, som kan risikere å få et dårligere tilbud. Spesielt gjaldt det dem som er alvorlig syke, som har en alvorlig diagnose, eller dem som har et langvarig rusmisbruk. Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at disse uheldige forholdene ikke oppstår, spesielt når det gjelder dem over 23 år? Finnes det i dag gode måleindikatorer som vil avdekke dette og sørge for at det ikke skjer – enten det er en vridning i tilbudet til dem over 23 år, eller at de yngre får et dårligere tilbud ved at de blir avspist med en for dårlig behandling, eller at de blir avvist?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2007-12-04:
Eg er veldig glad for dei signala statsråden gir om prioritering av skulehelsetenesta. Kristeleg Folkeparti støttar òg dette forslaget, fordi me meiner at dette er ei betydeleg styrking. Me meiner òg at dette er eit første steg på vegen for å nå målet om at me faktisk ikkje har noka ventetid for denne gruppa. Er statsråden einig i at dét må vere det politisk langsiktige målet? Eg ønskjer gjerne å gi statsråden moglegheit til å tidfeste eit slikt mål, dersom ho er einig i det.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2007-12-04:
Eg ønskjer berre å klargjere at Kristeleg Folkeparti vil slutte seg til forslag nr. 5, frå Sonja Irene Sjøli.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-12-04:
Jeg skal ikke dra opp en lang debatt om psykisk helse eller hele rusmiddelproblematikken. Men jeg har lyst til å si at jeg deler representanten Hareides beskrivelse av hvor viktig det er å drive god forebygging for å unngå at unge mennesker blir rusmiddelavhengige eller får store psykiske vansker, så forebygging er et meget viktig område. Veldig mye av det vi steller med innenfor helseområdet, handler om reparasjon, så det å dra opp linjer i forhold til forebygging burde vi gjøre litt oftere, tror jeg. Dette lovforslaget er viktig fordi det handler om barn og unge – sårbare mennesker. Derfor er det viktig at disse gis en særskilt garanti. Det er viktig å hjelpe barn og unge ut av et uføre på et så tidlig tidspunkt som mulig, når en først er blitt sjuk eller er blitt rusmiddelavhengig. En ventetidsgaranti mener mange er lite verd. Men jeg mener at når Stortinget vedtar en ventetidsgaranti for barn og unge på disse to områdene, så er det også et klart og tydelig signal fra lovgivers side om at det her er en prioritering og en tydeliggjøring av at samfunnet ønsker å stille opp for denne gruppen. Vi mener at å gi en garanti for barn og unge ikke vil svekke tilbudene til andre og om noen dager skal vi vedta et helsebudsjett som nettopp styrker tilbudene innen psykisk helsevern og omsorgen og behandlingstjenestene for rusmiddelavhengige mennesker. Så har jeg også lyst til å si at tilbudene innenfor psykisk helsevern og innenfor rusomsorgen varierer mellom de regionale helseforetakene. Årsakene til at det er slik, er sammensatte, og nettopp derfor er det viktig at denne garantien kommer i lovs form.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-12-04:
I går snakka vi om Riksrevisjonens rapport. Statsråden var jo til stades, og sa bl.a. at ein skulle ta rapporten på største alvor. Det var mange ting som på ein måte var på minussida, det må vi innrømme. Det var éin ting som blei sagt i rapporten om individuell plan og om kor lite dette blei brukt for dei psykisk sjuke ungdommane vi snakka om: Rapporten sa at det var ingen som visste kven som hadde ansvaret for det. Det var det som var poenget. Og så seier statsråden at no skal ho klargjere kven som har ansvaret, det skal gjerast ganske fort og gale – hadde eg nær sagt. Spørsmålet mitt er: Har statsråden nokon timeplan for når denne klargjeringa av ansvar er klar?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
Hele målsettinga med denne ventetidsgarantien er at en skal få et bedre tilbud, at de unge under 23 år skal få styrkede rettigheter, og at de skal vente i kortest mulig tid. Jeg er glad for at det ut fra budsjettinnstillinga ser ut til at Stortinget, med det beløpet som ligger i Regjeringas forslag, vil slutte seg til det å få gjennomført Opptrappingsplanen for psykisk helse neste år. Summen av det og det som også vil bli gitt til sjukehusene, vil bidra til at vi greier å innføre det som her vil bli vedtatt. Jeg skal sjølsagt følge nøye med på gruppa over 23 år. Vi har ikke noe ønske om – og det er sjølsagt ingen målsetting – at de skal få et dårligere tilbud på grunn av dette. Jeg mener det er håndterbart innenfor de rammer som blir stilt til disposisjon, å gjøre dette på andre måter for å få ventetida ned. Det er en rekke gode eksempler rundt om i landet på at en ikke har noen ventetid. Jeg mener at disse stedene må være gode eksempler for de stedene i landet der de i dag dessverre har altfor lang ventetid. Og jeg skal bidra med det jeg kan, for at dette skal skje på en best mulig måte for alle over hele landet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
Jeg kan være helt enig i at barn og unge som trenger hjelp, skal få hjelp så fort som overhodet mulig. Jeg er også helt enig med representanten Hareide i at de skal få hjelp på et lavest mulig nivå så tidlig som overhodet mulig. Så er det flere steder rundt om i landet hvor man har vist at det er mulig ikke å ha ventetider. Kristiansand er bare ett eksempel – og for bare å komme med noen stikkord om det: De har inntak hver dag, alle tas inn til vurdering, og det er minimalt med ledig tid. Det er ofte gjort et godt forarbeid i kommunene, slik at det er enkelt å vurdere hver enkelt pasient. Så Kristiansand og Arendal m.fl. er gode eksempler, og målsettinga er sjølsagt kortest mulig tid. Og er det mulig å få til at det ikke er ventetid, er det sjølsagt også svært ønskelig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
La meg først si at Regjeringa har som ambisjon å gjøre ting fort, men ikke galt, slik at det er klart. Så mener jeg det er sterkt kritikkverdig at de regler som er om mennesker som skal ha en individuell plan, ikke blir fulgt opp. Jeg mener også at det er litt å gjemme seg bak et eller annet når en sier at en ikke vet hvem som har ansvaret. Men for i hvert fall å rydde det av veien skal vi bidra til å klargjøre hvem som har ansvaret for at det skal skje. Så vil jeg – når det spesielt gjelder rus – si følgende: Som representanten sikkert er kjent med, foreslår vi nå i opptrappingsplanen for å hjelpe mennesker med rusproblemer at vi setter i gang med forsøk med tillitspersoner som skal hjelpe folk som trenger behandling, rehabilitering, arbeid – hva det måtte være – gjennom det systemet vi har, og sjølsagt også med individuell plan. Jeg skulle ønske at det var et unødvendig forslag, men vi er nok dessverre der at det er ett bidrag i så måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
Jeg mener for det første at de barn og unge under 23 år som vi her snakker om, er av de mest sårbare blant oss. Derfor er jeg glad for at en enstemmig komite slutter seg til at vi gir dem en garanti. Men det skal ikke gå på bekostning av andre. Men når vi snakker om rus eller psykiske lidelser, er det jo en kjensgjerning at hvis en ikke får hjelp så tidlig som mulig, vil det som regel forsterke seg senere, noe som gjør at det kan bli voldsomme problemer senere i livet. Når det gjelder spørsmålet om fagfolk, er det klart at vi her har utfordringer, særlig i deler av landet. For det første mener jeg at det er en del av våre fagfolk som må finne seg i å behandle flere pasienter pr. dag, pr. uke. Jeg mener også at vi skal utnytte den kapasiteten som ligger både i det offentlige og i det private, når det er fornuftig. Derfor har vi bedt Sosial- og helsedirektoratet om å igangsette en kartlegging av hvilke ressurser vi samlet sett har på det området. Men vi skal ikke hvile på noen som helst slags laurbær i påvente av det. Vi skal gjøre det vi kan for å gå gjennom hele ordninga med avtalespesialister, og det dreier seg sjølsagt også om de fagfolk vi her snakker om.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-04:
Jeg er glad for at statsråden her gir uttrykk for at man vil følge utviklingen nøye, slik at ikke de som er over 23 år, får et dårligere tilbud som følge av denne garantien. Men hovedproblemstillingen her er jo nettopp den at vi har mangel på fagfolk. Vi har mangel på psykologspesialister. Vi har det samme med hensyn til psykiatere. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Hvordan skal vi – med den begrensningen vi har knyttet til antallet fagfolk – kunne sikre at vi ikke får nettopp denne vridningen, når man gir én gruppe en garanti, mens andre ikke har den samme garantien? Som oppfølging til dette vil jeg spørre statsråden: Vil statsråden også i den sammenheng gjøre særlig to tiltak: punkt 1, være enda mer aktiv overfor offentlig ansatte, psykiatere og psykologspesialister, slik at man behandler og ser flere pasienter pr. dag – det er jo en kjent problemstilling også for statsråden – og punkt 2, sørge for at den private, som ikke har avtale, også blir benyttet, slik at pasientene får et best mulig tilbud?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-04:
Debatten har vist at det er veldig stor samstemmighet i Stortinget knyttet til denne saken. Foregående talere har brukt de argumentene som er å bruke, så jeg skal ikke si noe mer enn at jeg ser fram til at disse tingene kommer på plass, og at enda flere får hjelp – noe de faktisk har behov for. Fremskrittspartiet ønsker også, av hensyn til protokollen fra møtet, å signalisere at vi støtter forslag nr. 5, framsatt av Sonja Irene Sjøli på vegne av Høyre.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
Ifølge proposisjonen viser tall fra første halvår 2005 at for de pasientene som hadde rett til helsehjelp innen psykisk helsevern for barn og unge, var helsehjelpen påbegynt bare for halvparten etter 60 dager, og innen 100 dager hadde fortsatt bare 70 pst. fått et behandlingstilbud. Tall fra Norsk pasientregister, som også er gjengitt i proposisjonen, viser at ventetiden i barne- og ungdomspsykiatrien siste tertial i 2006 varierte fra 0 til godt over 200 dager. Over 40 pst. ventet lenger enn 90 dager – eller 65 virkedager, som statsråden var inne på. Disse tallene viser at ventetiden i barne- og ungdomspsykiatrien er lang. At vi snakker om unge mennesker i en kanskje spesielt sårbar fase i livet, tilsier at det er ekstra viktig å forbedre situasjonen. Ventetiden er for lang, både for unge med psykiske lidelser og for unge med rusmiddelavhengighet. Ifølge departementet varierer også ventetiden for mye mellom helseregionene. Vi må ta tak i begge deler. Soria Moria-erklæringen slår fast at Regjeringen vil «bidra til at ventetiden i barne- og ungdomspsykiatrien reduseres ved innføring av en særskilt ventetidsgaranti for barn og unge med psykiske lidelser». Jeg er svært glad for at vi nå får en ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år som enten har psykiske lidelser eller rusmiddelavhengighet, eller en kombinasjon av begge deler. Redusert ventetid i barne- og ungdomspsykiatrien har gjennom flere år vært en viktig sak for Arbeiderpartiet, det har vært en viktig sak for mine venner i AUF, og det har vært en viktig sak for meg. For to år siden brukte jeg mitt første innlegg på denne talerstolen til å ta opp saken om ventetidsgaranti. Jeg er glad for at vi nå har en innstilling som i all hovedsak er fremmet av en samlet komite. Loven vil nå gi unge rett til å få sin helsetilstand vurdert innen ti virkedager, og rett til behandling innen 90 kalenderdager. Individuelle behov må avgjøre om den enkelte skal få en enda raskere vurdering eller akutthjelp. Ventetidsgarantien skal ikke føre til en vridning av ressursene slik at de over 23 år ikke får den hjelpen de har behov for. Mange vil sikkert mene at 90 dager også er lang tid. Det mener jeg også. Men jeg mener likevel det viktige nå, er at dette er et langt skritt i riktig retning. De fire siste månedene av 2006 var gjennomsnittlig ventetid 88 dager. Det betyr at mange ventet mye lengre. Som sagt, var det noen som ventet over 200 dager. I framtiden skal ingen vente mer enn 90 dager. Erfaringene med vedtaket vi gjør i dag, får med tiden vise når vi kan ta nye skritt videre.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2007-12-04:
Vi vet at flere og flere barn og unge sliter med psykiske problemer. 20 pst. av barn og unge har til enhver tid psykiske plager. Barn helt ned i barnehagealder får alvorlige psykiske problemer. Den vanligste dødsårsaken blant unge menn er selvmord. I dag behandler vi et lovforslag som sikrer barn og unge en særskilt ventetidsgaranti. Dette er, som forrige taler var inne på, en direkte oppfølging av Soria Moria-erklæringen. Jeg er glad for den selvfølgeligheten det er at Regjeringen følger opp sine egne løfter, og glad for at det er en samlet komite som står bak innstillingen på dette punktet. Det er viktig at en ventetidsgaranti for unge ikke går ut over andre gruppers behandling. Samtidig vet vi at barn og unge i dag ofte må stå lenger i kø enn voksne. Derfor er en ventitidsgaranti for unge under 23 år riktig. Denne saken er altfor alvorlig til at vi skal ha en politisk dragkamp her. Saken er også for alvorlig til at vi skal slå oss til ro med å innføre en ventetidsgaranti for behandling. Jeg er skremt over den utviklingen vi har sett med økende psykiske plager hos befolkningen generelt og hos barn og unge spesielt. Skal vi snu denne utviklingen, hjelper det ikke bare hva vi gjør med behandlingen. Da må vi gå til kjernen av problemet. Hvordan kan vi forhindre at mennesker får psykiske problemer i utgangspunktet? Krysspresset som spesielt barn og unge er utsatt for i dag, er massivt. Aldri har fokuset på å være vellykket vært mer framtredende enn i dag. Kravene og forventningene fra foreldre, skole, venner, tv, Internett og mange andre faktorer utgjør et press som mange ikke klarer å stå imot. Eksponeringen man blir utsatt for fra ulike kanaler, gjør at forskjellen mellom det å være innenfor og det å være utenfor øker. Er dette et samfunn vi ønsker? Undersøkelser viser at psykiske helseplager forekommer hyppigere hos de med lav inntekt og lav utdanning. Menn med lav inntekt har en dobbel risiko for å utvikle psykiske plager i forhold til menn med høy inntekt. Hos kvinner er utdanning tilsvarende utslagsgivende. Dette sier meg at det fortsatt er viktig å minske de sosiale forskjellene i Norge. Vi trenger mer politikk for å styrke fellesskapet og for å utjevne forskjeller. Regjeringens fattigdomssatsing er en riktig og viktig brikke i dette. Det er vanskelig å være ung og ikke ha de samme mulighetene som de rundt deg fordi dine foreldre eller din forelder ikke har god råd eller fordi du kommer fra en mindre ressurssterk familie. Det må satses mer på forebygging – i skolen, i idrettslaget og på fritidsklubben. Spesielt er skolen viktig, fordi det er en arena der alle møtes. Lavterskeltilbud som skolehelsetjenesten er viktig – jeg deler Kristelig Folkepartis syn på det. Men her er det allikevel kommunene som må ta sin del av ansvaret, siden skolehelsetjenesten er en kommunal oppgave. Målet må være tidlig å fange opp og raskt hjelpe, slik at man unngår at noen utvikler mer alvorlige problemer.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-11-27:
Statsråd Halvorsen var tidligere i dag opptatt av at debatten etter at den rød-grønne regjering hadde kommet til makten, hadde skiftet karakter. Det er for lite satsing på diverse områder som er i fokus nå, ikke Høyres skattepolitikk, mente hun. Omskrevet betyr dette at hun mener de brutte løfter er i fokus. Selvfølgelig er det slik. Det eneste finansministeren for øvrig bekreftet med sine skattevurderinger, var å avsløre en filosofi der dynamikk, effektivitetstap og motivasjon i beste fall forsvant inn i retorikken. Skatteskruen skrus til, og på ett område gjør man det virkelig skikkelig, nemlig på småkraftverk. Der legger finansministeren og Senterpartiet opp til noe som rent generelt framstår som et ran av små grunneiere, gründere og pådrivere rundt omkring i Norge, og som for noen kan bli katastrofalt. Det kan kanskje være på sin plass å minne både Regjeringen og denne forsamlingen om at det er enkeltmenneskers livsgrunnlag og personlige økonomiske grunnlag man tukler med når man endrer skatteforutsetningene slik man nå gjør. Et eksempel kan synliggjøre dramatikken: Tenk på en som investerte millionbeløp i et småkraftverk for fire–fem år siden. Da var kraftprisen 16–20 øre/kWh. Banken krevde en langsiktig kontrakt, dvs. på fem, ti eller femten år, som bandt strømprisen på dette nivået for å finansiere prosjektet, og utbygger selv fant det fornuftig for å skjerme seg mot risiko for prisfall. Nå er prisen 35–40 øre/kWh. Neste år vil den på grunn av kvotesystem og CO2-avgifter sannsynligvis bli enda høyere. Med Regjeringens forslag skal denne småkrafteieren betale grunnrenteskatt ut fra den spotpris som markedet gir, ifølge skatteloven § 18-3. Merk dette: Det skal ikke betales skatt ut fra den faktisk mottatte pris, men ut fra den pris som spotmarkedet gir gjennom året. Det kan lett bli det dobbelte eller mer enn den faktisk mottatte pris. Skatten for dette anlegget kommer til å bli over 100 pst., og finansministeren har funnet en effektiv vei til ruin for småkrafteieren. Dette vil effektivt skremme mange bort fra å tenke på å satse på småkraft. Plutselig er det å sikre seg gjennom langsiktige kontrakter blitt en rød-grønn risikosport. En gjennomgang av denne problematikken i revidert til våren er fattig trøst. Om ikke banken da har slått eieren konkurs, har flere uansett blitt påført mange søvnløse netter. Dette er virkelig konstruktiv distriktspolitikk! At Senterpartiet er med på å undergrave gründerkultur, frata de som har satset, og de som tenker på å satse, enhver motivasjon og til de grader sette bom for offensiv satsing i Distrikts-Norge, er uforståelig.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-11-27:
Jeg tror at statsråden har fått med seg den utfordringen som mange institusjoner har i forhold til det kuttet som ble gjort i fjor. Jeg har også lyst til å gjøre statsråden oppmerksom på at i 2005 var det tre friskoler som gikk fra å være friskoler til å få en større faglig tyngde og ble godkjent som høyskoler. Det gjaldt Ansgar Teologiske Høgskole, Fjellhaug Misjonshøgskole og Høgskolen i Staffeldtsgate. Dette gav en tydelig faglig profil på skolene. I ettertid har det imidlertid vist seg at de er blitt straffet økonomisk ved å gjøre den manøveren. Tilskuddet de nå får, er faktisk lavere enn det de ville ha fått hvis de hadde forblitt friskoler. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener man at det er riktig at skoler som ønsker en tyngre faglig profil på sine tilbud, skal straffes gjennom økonomiske tildelinger?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Regjeringa er svært opptatt av at voldskriminaliteten i Norge skal gå ned. Det å forebygge voldskriminalitet, enten volden skjer i nære relasjoner eller ute på gata, er avgjort viktig. Det må vi også måle ut fra helt andre målestokker enn oppklaringsprosent. Den kriminaliteten som forebygges, kommer aldri inn i politiets statistikker, slik at det viktigste vi kan gjøre, er faktisk å forebygge. Jeg pekte på én hovedsak i mitt innlegg. En av de klareste sammenhenger mellom vold både hjemme og ute i gatene, og i andre, sosiale sammenhenger, er alkoholforbruket. Det er altså påfallende at det er Fremskrittspartiet som nå kanskje bidrar til – og stadig foreslår – å rive ned de tiltakene som bidrar til at vi faktisk har forholdsvis lav voldskriminalitet i Norge. Jeg kan love representanten Ellingsen at Regjeringa fortsatt vil ha en aktiv fokusering på det å dempe voldsbruken, enten det skjer på gaten eller hjemme, med både politiære virkemidler og forebyggende virkemidler.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Jeg må be representanten Aspaker lese hele artikkelen og det jeg har sagt til Aftenposten. Jeg har sagt at en forutsetning for å bevilge mer penger til politiet – det gjelder ikke bare Oslo, men også ellers – er at man faktisk ser på hvordan man organiserer seg, og at man får mest mulig ut av de kronene man har. Jeg tror også at representantene for Høyre er enig i et slikt resonnement – jeg håper det. Vi er helt avhengige av det. Når Regjeringa har valgt å bevilge mer penger til politiet – nærmere en halv milliard kr i løpet av disse snart tre årene vi har hatt ansvaret, både til politi og påtalemyndighet – er det nettopp fordi vi mener at politiet skal styrkes. Men vi klarer ikke å få flere politifolk ute i gatene hvis vi ikke samtidig tar organisatoriske grep. Det var representanten Aspaker svært ivrig på da hun selv ønsket at vi skulle ta grep når det gjaldt seniorer, og når det gjaldt spørsmålet om de som jobber med sivile saker, skulle ut på gatene. Så jeg stusser litt over at man nå, bare noen uker etter at vi hadde den debatten i Stortinget, ikke lenger er enig i at man også må ta grep ved siden av at man får bevilget penger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Jeg tror nesten jeg over bordet kan svare ja på representanten Dørums spørsmål om det er aktuelt å sette inn flere sivile. Det er nettopp det man nå ser på i den anmodningen som er gått til bl.a.Oslo politidistrikt for å få flere politifolk ut. Samtidig mener jeg det er avgjørende at man også i denne prosessen ser på de virkemidler man har, og, for så vidt, de forutsetninger som de politifolkene som vil være aktuelle for å komme ut i mer aktivt politiarbeid, har, slik at det faktisk blir belønnet, og at det får den statusen som slikt arbeid bør ha. Samtidig som vi gjør dette, er det avgjort viktig at vi får et kontinuerlig høyt opptak på Politihøgskolen, slik at vi i framtida unngår den situasjonen vi er i nå, hvor vi faktisk ser at det lave opptaket som var på Politihøgskolen i 2002, 2003 og 2004, da det var andre som satt med regjeringsmakten, rammer oss i den grad at vi må lete etter denne type tiltak.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Man skal lytte til visdom når det kommer fra hjertet, og det oppfatter jeg at det gjør når statsråden snakker. En person som til de grader har omdefinert problemområdene fra da han var opposisjonspolitiker, til nå når han er posisjonspolitiker, skal du lete lenge etter, og i så måte representerer han noe unikt, muligens. I budsjettet ligger det også andre ting til behandling. Fra en av de proposisjonene som statsråden har fremmet, ønsker jeg å ta med et sitat. Det står «at statens ansvar for å forhindre «voldsforbrytelser» står i en særstilling i forhold til andre skadevoldende handlinger». «Disse forbrytelsene representerer en direkte trussel mot folks liv og helse og krenker dermed de mest fundamentale rettsgodene i vårt samfunn.» Statsråden har snakket om grov vold mot kvinner. Statsråden har snakket om at det er på tide å ta tak og gjøre noe med det. Hvordan i all verden kan statsråden da være fornøyd på egne vegne når man har en ambisjon om en oppklaringsprosent på 38? Denne regjeringen mener at man må leve med at seks av ti forbrytelser ikke blir oppklart. Det synes jeg ikke står i samsvar med det som statsråden for øvrig forfekter.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-11-27:
I begynnelsen av november hadde justiskomiteen møte med politimesteren i Oslo. Han opplyste da at 2008-budsjettet betyr at han må ha 110 stillinger stående ubesatt hele året neste år. Samtidig er det liten tvil om at Oslo har et meget krevende kriminalitetsbilde, og i kveld er det med sjokk at man på nytt får høre om en ny overfallsvoldtekt i Oslo. Likevel hadde Aftenposten i går et oppslag med statsråden, hvor han sier at han ikke vil bevilge mer penger til Oslo-politiet, og henviser til at politidistriktet skal drive organisasjonsutvikling og må utnytte ressursene sine bedre. Det kan vi alle være enige om, men det er tydelig at verden fortoner seg ganske annerledes i høyblokka i regjeringskvartalet enn på politihuset på Grønland. Mine spørsmål til statsråden blir da: Mener justisministeren på alvor at lønnsmidler til 110 ubesatte stillinger i Oslo skal finnes innenfor dagens budsjett? Hvis svaret er nei – når skal politiet i Oslo få budsjett nok til å lønne alle de stillingene de har i sine planer?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-11-27:
Regjeringen brukte store ord da den 1. desember 2006 presenterte sin nordområdestrategi i Tromsø. Men forføreriske ord er ikke fulgt opp av like forføreriske budsjetter. Regjeringen har 130 milliarder kr mer på sparegrisen, men nordområdesatsingen går på sparebluss. Regjeringen undervurderer nordlendinger, som kan lese både budsjetter og aviser. Det er ikke hverdagskost at Nordlys på lederplass skryter av Høyre-forslag. Det skjedde den 16. november, da Nordlys støttet Høyres økte satsing i nord. Redaktøren bad de rød-grønne lytte til Høyres forslag. Det er kanskje ikke så overraskende at Regjeringen ikke vil lytte til Høyre. Men Regjeringen burde lytte til Nordlys-redaktøren. Han tar Nord-Norge daglig på pulsen og vil kunne fortelle at folk i nord har helt andre forventninger til nordområdestrategien enn det Regjeringen presterer. Vi i Høyre følger opp nordområdemeldingen framlagt under Bondevik II-regjeringen i vårt alternative budsjett. Høyre satser der Regjeringen svikter sine egne ambisjoner. Kunnskap skulle være selve navet i nordområdesatsingen. Men man skal lete godt og lenge for å finne spor av noen satsing på utdanning og forskning i nord. Realiteten er det motsatte: Regjeringen har kuttet til sammen 35 mill. kr på universitet og høyskoler i Nord-Norge. Forskningsinnsatsen er ikke i nærheten av å tangere de forventningene som er skapt. Høyre støtter Regjeringen i at ny kunnskap er nødvendig for å møte klimautfordringene og for en bærekraftig utnyttelse av naturressursene i nord. Men da må hvileskjæret innenfor forskning karakteriseres som et svært stygt feilskjær. Vi har ingen tid å miste i møte med klimautfordringene. Høyre vil bygge mer kunnskap om nord i nord, og vi må gjøre det nå. Vi foreslår 5 mill. kr til maritim arktisk kompetanseutvikling ved universitetet i Tromsø5 mill. kr til et nytt forskningsfond i regi av Arktisk Råd der klima, natur og ressursforvaltning er sentralt10 mill. kr til oppstart av et nytt forskningsprogram som ser globale energi- og klimautfordringer i sammenheng5 mill. kr ekstra til MARENO-programmet Høyre er også opptatt av å sikre Forsvarets tilstedeværelse i nordområdene, og foreslår 550 mill. kr mer til Forsvaret. Rød-grønne representanter har i avisinnlegg før valget talt varmt for å styrke Kystvakten. Nå skjer det motsatte. Ifølge kystvaktsjefen betyr 2008-budsjettet at han må seile færre skip med dårligere beredskap som resultat. Denne utviklingen står i skarp kontrast til fiskeriministerens uttalelser om å skjerpe kampen mot ulovlig fiske i Barentshavet. Heller ikke her lever Regjeringen opp til forventningene. Noen kaller det svartmaling, jeg kaller det faktisk realiteter.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-27:
La meg først konstatere på vegne av Venstre at statsråden og Venstre er enig i innsatsen rettet mot vold mot kvinner. Det er svært viktig. Så vil jeg gå direkte på Oslo og starte med det selvsagte: Hvert politidistrikt må levere godt. Alle som er i denne salen, vet at vi har fått nye arbeids- og hviletidsbestemmelser. De innføres for fullt. De slår inn i enhver turnus, og politiyrketer et turnusyrke. Noen av utslagene er at det er for få politifolk på gaten. Statsråden og jeg var vitne til en historie rundt det, som jeg tror rystet oss begge sist fredag, på Blå, hvor selgerne av =Oslo fortalte om hvordan de var blitt herjet med av vektere, sågar banket opp. Samtidig var det en veldig sterk hyllest av politiet på det møtet. Man hadde stor tillit til trygge og gode politifolk. Derfor blir mine spørsmål til statsråden: Hva vil han gjøre for å sørge for at vi får flere politifolk ute, slik at det gir høy status i politiet å være ute blant folk? Er det et alternativ å sette inn sivile stillinger som kan avlaste politiet også i Oslo, slik at de kan være ute blant folk og sikre dem den tryggheten som statsråden og jeg fikk høre om på det møtet som vi hadde felles sist fredag?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Innslag av privat helsevesen har vi hatt i mange år. La meg minne representanten Henriksen om at fastleger faktisk er en privat del av helsevesenet. De er private næringsdrivende som gjør en innsats ut fra refusjonsordninger fra det offentlige. Private avtalespesialister er fortsatt en del av det offentlige helsevesen. Videre er den utviklingen vi har hatt bare det siste året, der man har redusert omfanget av avtaler med private, avtaler som det har vært svært få av i Norge, helt åpenbart en medvirkende årsak til at vi i Norge nå har fått 20 000 flere pasienter som står i kø og venter på behandling. Da er spørsmålet: Er det ideologien som skal komme først, eller pasienten? Fremskrittspartiet mener at pasienten har krav på behandling. Da får man heller legge ideologien litt til side.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Når det gjelder helsevesenet, ønsker Fremskrittspartiet å sørge for at norske pasienter får den beste hjelpen for raskt å kunne komme tilbake til jobb, få en bedre hverdag, at pårørende skal kunne få det bedre. Det er det som må være i fokus. Det er selvfølgelig viktig å ha økonomien på plass. Fremskrittspartiet fokuserer på økonomi på en rekke områder. Det er vi faktisk nødt til. Forskjellen på Fremskrittspartiets forslag og Regjeringens forslag til statsbudsjett er at Regjeringen ikke legger vekt på å få behandlet flere pasienter enn det man faktisk gjør. Det virker som om Regjeringen er fornøyd med at 20 000 flere har kommet i kø. Det kan se ut som om ventetidene er i ferd med å øke. Vi får et dårligere pasienttilbud. Vi ser også at flere pasienter faktisk nå kan stå i fare for ikke å få den medisinen som de har behov for. Det tror jeg at Heikki Holmås må gå tilbake og tenke litt mer på. Når det gjelder problemstillingen knyttet til fattigdomsbekjempelse, er nettopp helheten i det forslaget man leverer, det viktigste. Avgiftspolitikken er svært viktig i fattigdomsbekjempelsen. Egenandeler i helsevesenet er svært viktig. Det ser det ut som om Heikki Holmås har glemt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Leger skal til enhver tid behandle pasienten ut fra det som er det beste for pasienten. Det er en uttalt målsetting, og det er et krav som man forventer at helsevesenet innfrir. Så kommer den andre problemstillingen. Regjeringen har ikke lagt inn midler til Tysabri. Samtidig som man har overført ansvaret for å begrense disse legemidlene i MS-behandling til helseforetakene, har man ikke lagt inn en økning av midlene. Denne medisinen koster 225 000 kr i løpet av ett år for én pasient. Enten man vil eller ei, kommer man i en situasjon der økonomien kommer til å spille en vesentlig rolle for hva slags medisiner en pasient kan få. Hadde det bare vært så vel som representanten Gunn Olsen sier, at man ikke skal tenke på det, hadde jeg vært svært glad. Men det viser det seg at økonomien faktisk gjør. Det advarer også en overlege på Ullevål om i et innslag i Dagsrevyen i dag. Så må jeg bare minne om at komiteen ikke engang sluttet seg til Fremskrittspartiets forslag om at MS-pasienter til enhver tid skal ha den behandlingen som er den beste for pasienten, inklusiv Tysabri.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Forskjellen mellom nirvana og jammerdal i vårt sykehussystem er åpenbart på 1,7 milliarder kr, som Fremskrittspartiet foreslår bevilget utover det som Regjeringen har foreslått. Det står ikke helt til troende for meg. Jeg tror at vårt helsevesen er svært godt og nyter stor tillit. Det er politisk styrt og offentlig finansiert. Over hele verden ser vi at helsevesen som er privat finansiert og privat drevet, kommer til kort når det gjelder å møte de utfordringene man har. Fremskrittspartiet ønsker større innslag av privat helsevesen i Norge. Hva er det som får Fremskrittspartiet til å tro at man i Norge skal klare det som man ikke klarer ellers i verden, nemlig å tilby folk flest et bedre helsevesen med private innslag?
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Det er gode tider i kongeriket, i motsetning til hva man skulle tro når man får presentert det bildet som deler av opposisjonen prøver å tegne av Norge som en jammerdal av en annen verden. Da man hørte Jørund Rytmans beskrivelse av situasjonen i Norge tidligere i debatten i dag, skulle man tro Norge hørte til på den nedre del av listen over verdens rikeste land, mens faktum er at vi tilhører det desiderte toppsjikt. Men vi har utfordringer. Liksom representanten Torbjørn Hansen før meg vil jeg peke på mangelen på arbeidskraft. Det har også representanten Sanner fra Høyre gjort. Vi har forskjellige tiltak for å gjøre noe med dette. Høyre legger fram en liste som inkluderer både skattelette og pisk, blant annet ved at man vil innføre fem ventedager for arbeidsledige før man får dagpenger som middel for å få mobilisert arbeidskraften. Vi har et mer helhetlig perspektiv på hva vi gjør for å mobilisere arbeidskraften. Vi ser at vi får flere i arbeid ved å styrke kvalifiseringen av arbeidsledige. Vi ønsker å få flere med funksjonshemninger av forskjellig art ut i arbeidslivet, og vi har reformer som tar sikte på å få flere over fra trygd og ytelser til arbeid, helt eller delvis. Dette må skje på en måte som gir verdighet. Vi har også arbeidsinnvandring som et virkemiddel for å bøte på mangelen på arbeidskraft i Norge. Dette er ikke uten dilemmaer. Vi har sosial dumping som et utstrakt problem i norsk arbeidsliv. Denne regjeringen gjør noe med sosial dumping. Vi har en effektiv handlingsplan med tiltak som virker. Vi har nå ute på høring forslag om innstramminger på inn- og utleie av arbeidskraft, med innsynsrett for tillitsvalgte og påseansvar for oppdragsgivere. Dette er tiltak som opposisjonen har gått imot, men som vi mener er nødvendige for å sørge for at arbeidslivet fortsatt skal være en god arena for menneskene å utvikle seg på, og ikke en arena for utplyndring av arbeidskraft. Vi har også store utfordringer på arbeidsmiljøområdet, og vi skal i løpet av denne perioden ha flere pensjonsdebatter. Når det f.eks. gjelder Aker Kværner Stord, har man der sett på situasjonen for dem som har gått av siden 1998. Det er faktisk sånn at mens 60 pst. har gått av med avtalefestet pensjon ved fylte 62 år, så har hele 38 pst. gått av med uførepensjon før fylte 62 år. Dette er noe vi må ta tak i, ved å styrke kampen for et bedre arbeidsmiljø.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-27:
Jeg synes det er ganske fantastisk at Harald Tom Nesvik går til angrep på vår regjerings fattigdomssatsing og samtidig snakker om habilitering og det å hjelpe folk ut i jobb, når den samme Harald Tom Nesvik senere i dag kommer til å være med på å kutte i kvalifiseringsstønaden – en stønad som nettopp er rettet inn mot den gruppen som er mest utstøtt, langtidssosialhjelpsmottakere, for å få dem tilbake til jobb. Hvordan dette henger sammen, forstår ikke jeg. Jeg ville egentlig ta opp noe annet med Harald Tom Nesvik i denne anledning. Det gjelder spørsmålet om å ha fokus på økonomi og økonomisk styring av helsesektoren. Det er altså slik at Fremskrittspartiets Harald Tom Nesvik i innlegget sitt kritiserte det å sette økonomi og sparing i fokus, selv om jeg aldri har hørt noen andre enn Fremskrittspartiet si at nettopp økonomi skal være styrende. Fremskrittspartiet foreslår å øke ISF fra 40 pst. til 60 pst. Ser ikke Harald Tom Nesvik at dette vil føre til enda mer fokusering på bunnlinjen?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-27:
Lederen av helse- og omsorgskomiteen, Nesvik, var i sitt innlegg mye inne på MS-pasienter og bruk av Tysabri. I dag har vår komite avgitt en sak som nettopp går på det. Vi er alle enige om at de pasientene som kan gjøre seg bruk av Tysabri, skal få det, selv om vi har noe ulik oppfatning av hvordan dette skal finansieres. Statsråd Sylvia Brustad har ved flere anledninger sagt at alle pasienter som kan anvende Tysabri, skal få det, uavhengig av hvor de bor. Da håper jeg Nesvik er enig med meg i at det ikke lenger kan være opp til enhver overlege i helseforetakene å bestemme om de skal bruke Tysabri på MS-pasienter eller ikke.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-27:
Jeg deler representanten Lundteigens syn at det er viktig å ha et nivå på tilsyn og forvaltning rundt landbruk og landbrukspolitikk framover. Det viktigste vi konkret gjør nå, er hygienepakka, innføring av mer internkontroll på den enkelte jordbruks- og landbruksbedrift og mindre tilsyn fra det offentlige ute på den enkelte bedrift. Det betyr mer ansvar for den enkelte bonde, men det betyr også mulighet for å stå for mer av dette sjøl. Det betyr at vi på slakteribedrifter f.eks. vil ha mindre tilsyn konkret til å se på nær sagt hver slaktet kylling og et mer overordnet tilsyn basert på internkontroll. Svaret på spørsmålet er ja, dette jobber vi med, og vi har viktige ting som kommer til å virke relativt raskt.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-27:
Er det noe jeg er helt sikker på, så er det at utviklinga i landbruket i Norge framover handler om det mangfoldige landbruket som tar i bruk alle ressursene som fins på og rundt en gård. Det betyr at vi er nødt til å ha et tilstrekkelig antall gårdsbruk rundt om på bygda for å kunne levere mat basert på ressurser som beitearealer, utmark osv. rundt gården. Det betyr at gården må være til stede i lokalsamfunnet – som et nav for næringsutvikling, enten det dreier seg om grønn omsorg, bioenergi eller å bruke skogressursene som er i dette området. Hvis vi gjør som Høyre ønsker, en sterk sentralisering av matproduksjonen, og fjerner gårdsbrukene fra disse lokalmiljøene, fjerner vi også muligheten for nettopp å drive denne næringsutviklingen, ta alle ressursene i bruk og drive bygdeutvikling, samtidig som vi driver med matproduksjon.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-11-27:
Det var litt av en salve om et regelverk som på mange områder er arvet fra et regime som representanten Kongshaug var svært sentral i når det gjelder landbrukspolitikken. Når det for øvrig gjelder utviklinga videre, er jeg opptatt av forenkling, og jeg har akkurat utdypet ett område som vi har jobbet med, som er vesentlig for forenkling av regelverket inn mot både den enkelte bonde og næringsmiddelbedriftene. Så er det balanse i hva som må til, f.eks. å ha en god nok internkontroll på den enkelte gård for at vi ved et utbrudd av sykdom, f.eks. som i E. coli-saken, kan gå tilbake, ha sporingssystemer som er gode nok, ha kontrollsystemer som gjør at vi finner ut utgangspunktet for feilen, hvor dette startet. Det er en avveining på den ene siden opp mot at vi ikke må lage et byråkrati à la hva vi f.eks. har sett EU-landbruket utvikle seg til, som gjør at den vanlige norske bonde føler seg like mye som en papirbehandler som en matprodusent.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-11-27:
Statsrådens partifelle, representanten Lundteigen, uttalte følgende i et replikkordskifte tidligere i dag: «Når det gjelder bønder, som er litt mer jordnært, og som jeg har en viss forutsetning for å snakke om, og tilsyn i så henseende, kan jeg forsikre representanten Tybring-Gjedde om at det snart går over alle grenser i forhold til hvilke tilsyn og hvilke krav som stilles til dem som står for matproduksjonen i Norge.(…) Det gir muligheter for at vi kan kraftig forenkle en god del ting.(…) Det er noen som skal betale, og det er noen som skal leve med det. Det er et stort problem for oss som i praksis arbeider i norsk jordbruk.» (…) (…) Det er veldig fornuftige synspunkter fra representanten Lundteigen. Er dette synspunkter som statsråden deler og vil følge opp i sitt arbeid med å forenkle byråkratiet i norsk landbruk?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-11-27:
I 2005 var statsråden raskt ute med å erklære at hvert nedlagt gårdsbruk er et nederlag. Men nedleggelsene fortsatte, og etter to år mener representanten Lundteigen at jordbruket er inne i sin verste krise på 40 år. Norsk jordbrukspolitikk er preget av drømmen om småskalabruk, folkefjøset, og derfor har vi diskriminering av de største melkeprodusentene. De fikk ikke ta del i produksjonsøkningen på melk i høst. Vi har konsesjonsgrenser som står på stedet hvil, selv om næringslivet for øvrig vokser hvert eneste år. Vi har tilskuddsordninger for sau som stopper ved 300 vinterfôrede sauer, selv om dette ikke er nok til å finansiere et eneste årsverk i jordbruket. Neste år vil vi sannsynligvis importere rundt 14 pst. av det norske forbruket av storfekjøtt og sauekjøtt. Ser ikke statsråden at småbrukerdrømmen til Senterpartiet er utgått på dato i forhold til den samfunnsutviklingen som også bøndene skal være en del av?