Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-06-11:
La meg veldig kort få berøre noen av områdene som omtales i EOS-utvalgets årsmelding. Det ene er at det ikke var funnet grunn til å gi kritikk for noen av de ni klagene som er mottatt mot E-tjenesten. Det andre er at den tekniske innhentinga som E-tjenesten driver, heller ikke har gitt grunnlag for kritikk. Det har ikke framkommet kritikk rundt arbeidsforholdet mellom Etterretningstjenesten og PST. En særlig sak, som er verdt å nevne, er at utvalget i sin kontroll av utenlandske samarbeidende tjenester kom over en sak hvor det ikke ble utvekslet informasjon fra norsk etterretningstjeneste til en fremmed tjeneste, da det var tvil om vedkommendes grunnleggende menneskerettigheter ville bli respektert av denne tjenesten. Det gir utvalget Etterretningstjenesten ros for, og det er også helt i tråd med de retningslinjene som departementet har gitt. Det å kunne ha en effektiv etterretningstjeneste er helt avgjørende for en nasjon, og det er også viktig at Etterretningstjenesten kan gi informasjon tidsnok til at vi kan bruke den informasjonen til å beskytte oss. Men like viktig er det med en god og solid demokratisk kontroll av tjenestenes virksomhet. Den skal være tillitvekkende, og den skal være uavhengig. Jeg er veldig glad for at utvalget starter sin årsmelding med å gi klart uttrykk for at EOS-tjenestene gjennomgående har vist god forståelse for utvalgets kontroll i 2013. La meg så kort komme inn på en sak som har vært særskilt omtalt både i utvalgets rapport og i innstillinga: hjemmelsgrunnlaget for Etterretningstjenestens behandling av sensitive personopplysninger om tredjepersoner i forbindelse med bruk av kilder. Her har det vært diskusjon om hjemmelsgrunnlaget er tilstrekkelig. Det er ingen tvil om at etterretningstjenesteloven § 4 annet ledd hjemler behandling av personopplysninger generelt, og dette er heller ikke problemstillinga. Spørsmålet er om det også omfatter behandling av sensitive personopplysninger og oppfyller krav til lovhjemmel etter personopplysningsloven § 9. Vi har nå gått igjennom denne saken, som det ble varslet da vi hadde denne diskusjonen i april. Vi har sett på formålet med § 4 annet ledd, i tillegg til lovens forarbeider, praksis og reelle hensyn. Opplysningene det er snakk om, er heller ikke innhentet fordekt – det er det viktig å understreke – men stammer fra frivillig gitt informasjon og er knyttet til kildeføringa. Opplysningene vil også være omfattet av EOS-utvalgets kontroll. Det er vår vurdering at gjeldende § 4 annet ledd i etterretningstjenesteloven er en tilstrekkelig klar hjemmel for tjenestens behandling av sensitive personopplysninger. Det presiseres i denne forbindelse at personopplysningslovens generelle krav til bl.a. formålsbestemthet, nødvendighet og relevans gjelder fullt ut for tjenestens behandling av personopplysninger generelt og gjenfinnes i tjenestens interne regelverk og retningslinjer. Den andre saken jeg vil knytte noen kommentarer til, er spørsmålet om innsynsretten i Etterretningstjenesten. Dette er en ordning som gjelder et fåtall særdeles sensitive saker. Sakene berører ikke norske borgeres rettssikkerhet og faller i det alt vesentlige utenfor utvalgets kontrollmandat. Sakene er av en slik sensitivitet at kompromittering har et enormt skadepotensial for Norge. Dette er det hensynet som lå bak ordningen som Stortinget etablerte i 1999, og det er minst like sterkt i dag. Denne ordninga ble initiert av forsvarsminister Kosmo i 1997, og den har vært fulgt av alle forsvarsministre siden da. Det ble bekreftet i Stortinget både i 1999 og i 2009. Det er viktig å understreke at det har aldri vært behov for å ta disse sakene opp til forsvarsministeren, eller i ytterste konsekvens til Stortinget, fordi de ytterst få sakene som har vært omhandlet, har blitt løst i dialog mellom EOS-utvalget og Etterretningstjenesten. Jeg ser at komiteen likevel ønsker å diskutere denne ordningen, til tross for at den altså har vært fulgt av alle sittende regjeringer og forsvarsministre fra ulike partier siden 1997. Men jeg mener at skal man gjøre det, er det hensiktsmessig at det gjøres i tilknytning til det arbeidet Solbakken-utvalget nå skal gjøre. Så helt til slutt: Utvalget påpeker manglende og forsinkede tilbakemeldinger fra Nasjonal sikkerhetsmyndighet og lang saksbehandlingstid som et generelt problem. Dette tar jeg svært alvorlig. Vi har i vår styringsdialog med NSM vært utvetydige på at dette arbeidet må følges opp. Det er også slik at NSM i disse dager tar i bruk et nytt verktøy for personellsikkerhet. Det er etablert en erfaringsdatabase fra tidligere saker, som forhåpentligvis også vil lette saksbehandlingstida. Det at NSM har hatt en økning på 92 pst. i klareringsanmodninger fra 2012, er en medvirkende årsak, men det er nå et problem som vi håper at vi klarer å løse.