trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 1998-11-30:
Jeg forstår godt at SV fra sitt ståsted ikke føler noe behov for å gratulere Høyre med det politiske innhold i dette budsjettkompromisset. Det forstår jeg godt. Vi er uenige om en del fundamentale ting. Jeg har advart SV tidligere mot å tro at man kan skatte seg til velstand i dette landet. Det er på mange måter noe av den tanken som ligger bak. Vi forstår jo også at de områdene vi prioriterer, på ingen måte er SVs områder. Så der får vi bare si at vi er uenige. Så er spørsmålet: Hva ser jeg for meg når det gjelder samarbeid fremover? Til det vil jeg si at vi har denne høsten hatt et stort problem med å få budsjettet på plass, delvis fordi Regjeringen ikke har vært villig til å lytte i tide. Det at det først gikk opp for Regjeringens medlemmer, etter statsministerens utsagn etter det vi har sett i pressen, rundt siste helg hva vi hadde forsøkt å si dem i flere måneder, synes jeg er bekymringsfullt. Evnen til å lytte burde være bedre. Min beskjed går i grunnen i to retninger. Jeg har ikke tatt opp spørsmålet om hverken regjeringsutvidelse eller å være en del av Regjeringens parlamentariske grunnlag. Men jeg har pekt på et par faktiske forhold, nemlig at for senere er det en betydelig fordel at man får drøftet seg igjennom problemstillingene, slik at vi ikke stiller med så enorme problemer som vi hadde denne høsten. Husk på at det var mange milliarder kroner som måtte flyttes på, og som ble flyttet på, og det er nesten et under at denne prosessen i løpet av de få dagene gikk så bra som den gjorde. Det er nettopp den type tanker jeg nå i første omgang er villig til å teste ut. Hva det så i sin tur skal føre til, tror jeg fremtiden får vise. Det er interessante føringer, bl.a. fra Sponheim og Steensnæs, som de nok har litt problemer med å putte kjøtt og blod på, men det er mulig at det kommer senere. Så skal jeg forsøke å besvare i en treminutter senere spørsmålet om valutaregime og EU-medlemskap, men jeg kan berolige med at det er noe som står på egne ben, det forslaget som nå er fremmet i dag.
Jan Petersen (Høyre), 1998-11-30:
Dette begynner å bli en alvorlig komplisert debatt. Stoltenberg repliserte til meg, men det han i virkeligheten gjorde, var å besvare min replikk til Jagland i sted. Jeg kan for så vidt godt skjønne at det er behov for å fylle på litt på argumentasjonen, men jeg vil fastholde at når de elementene Stoltenberg nevnte, ikke er god verdiskapingspolitikk, er det for det første fordi de er et angrep på småbedriftene i Norge, som er viktige for verdiskaping over hele landet. Småbedrifts-Norge trenger en politikk fra Stortingets side som gir dem gode vilkår. Og det andre: Når det gjelder de maritime næringene, tror jeg det er svært viktig at de får vite at det er noe som heter stabile rammebetingelser i dette landet. Det vil Arbeiderpartiets forslag motvirke. Så selv om mange elementer i Arbeiderpartiets skattepolitikk sikkert kan forsvares ut fra et verdiskapingssynspunkt, er dette helt åpenbare problemområder som nettopp motvirker dette. Men det var vi altså igjennom i et tidligere replikkordskifte. Så to elementer til. Jens Stoltenberg nevnte at dette forslaget var et angrep på kommunesektoren. Det er det så avgjort ikke. Kommunesektoren kommer meget godt ut med det forslaget som her er fremmet, og den kommer særlig godt ut når dette forslaget er et bidrag til lavere prisstigning, moderat lønnsoppgjør og – så langt Norge rår over det – nedgang i renten, som jo vil bety 400 mill. kr for hvert prosentpoeng den går ned. Så dette er bra for Kommune-Norge. Når det gjelder Øst-Europa, skulle jeg forferdelig gjerne ha sett et annet resultat. Jeg hadde håpet at Regjeringen også ville akseptere flere av våre inndekningsforslag, men man kan ikke oppnå alt i slike forhandlinger. Jeg vil gjerne understreke at når det har vært mulig å kutte her, er det fordi bruken av pengene jo går meget, meget tregt, og at vi langt på vei greier oss med de tilsagnsfullmaktene som ligger i budsjettet.
Jan Petersen (Høyre), 1998-11-30:
Så det er sånn det skal gjøres!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Jeg beklager å måtte bryte inn i denne vennskapelige kurringen mellom Høyres leder, Jan Petersen, og statsministeren. Men det er noe som har undret oss i SV, og det er denne merkelige og litt uverdige unnskyldningen som Regjeringen gir for å inngå et omfattende budsjettforlik mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Jagland var på jakt, sier de. Og Lundteigen reiser land og strand rundt og sier at hvis ikke Bondevik hadde byttet ut Voksenåserklæringen med høyrepolitikk, ja, da hadde Jagland gjort det. For oss småbarnsforeldre er dette kjente toner. Alle har vel sett for seg den lille poden som plutselig har fattet en helt ny interesse for en vraket leke i det øyeblikket det kommer en liten kamerat på besøk som synes at den er fin. Eller kanskje er det riktigere å sammenlikne det som har skjedd med Regjeringen, med den litt forsofne ektemannen som ikke har verdiget sin kone interesse de siste ti årene, men som plutselig fatter ny interesse når en sprek nabo – nyinnflyttet – kaster noen skjelmske blikk på hans kone. Da kommer han seg opp av sofaen, i full fart på treningsstudio, og jammen husker han ikke å kjøpe blomster på veien tilbake! Men det er jo ikke noe raffinement eller noen alvorlige overveielser som gjør at det norske folk får mer høyrepolitikk enn det de faktisk har bedt om. Det er ganske primitive følelser, med et intenst ønske om å fortsette å regjere, og regjeringskontorene skal man i hvert fall forhindre at andre kommer inn i. Da må vi i SV spørre: Hvor går grensen for denne regjeringen når det gjelder høyrepolitikk? Nå avviste Bondevik mildt Petersens spørsmål om forhåndssamtaler. Men jammen endte han ikke omtrent med det Petersen bad om – at det var kanskje interessant å ha noen forhåndssamtaler. Og jeg kan jo skjønne at det kan være interessant for Regjeringen å ha avtaler eller kontakter med Høyre og Fremskrittspartiet på forhånd. Da blir kanskje ikke høyredreiningen så tydelig som vi har sett den nå. Men trist er det okke som – det norske folk har fått mye mer høyrepolitikk enn det de har bedt om.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Hvis jeg kan tillate meg en liten kommentar til Johan J. Jakobsen først, må jeg si jeg undrer meg over at Senterpartiet er så ivrig etter å overlate farskapet for denne høyrepolitikken til Jagland, og ikke har såpass ære på vegne av å være et regjeringsparti selv, at de selv vil ha ansvaret for det resultatet som er oppnådd. Det synes jeg ikke passer seg rett og slett, men jeg skal ikke sette i gang en farskapssak her og nå. Jeg er ikke involvert, som alle vil forstå. Men det jeg har lyst til å utfordre Jagland på, er hvor mye høyrepolitikk Arbeiderpartiet egentlig ønsker for årene framover. Jagland la fram en rekke viktige utfordringer for det norske samfunnet. Men er det virkelig sånn at det er Høyre som er Arbeiderpartiets allierte i å få til en økonomisk politikk som ikke bare sikrer en rentenedgang, men som også setter kampen mot arbeidsløsheten først? Jeg har ikke oppfattet Høyres og Fremskrittspartiets politikk på den måten. Er det sånn at det er i europapolitikken Høyre og Arbeiderpartiet skal danne den nye storkoalisjonen, og skal føre en aktiv europapolitikk? Er det ikke sånn at Arbeiderpartiet har like stort ansvar for å ta vare på den handlefriheten vi har utenfor EU, og bruke den aktivt? Er det i samarbeid med Høyre at man skal videreutvikle offentlig sektor, nå som Høyre og Fremskrittspartiet i svært mange kommuner der de har flertall, legger ut på anbud og privatiserer omsorgstjenester i en helt annen takt enn tidligere? Jeg trodde at noe av utfordringen inn i det neste årtusen var å videreutvikle noen av de bastionene som faktisk sosialdemokratiet har utviklet, f.eks. enhetsskolen, og det gjør man ikke ved å invitere Høyre til mer privatisering. Jeg lurer rett og slett på: Hvem er Arbeiderpartiets allierte i å fornye politikken inn i det neste årtusen? Arbeiderpartiet har lagt fram et stabiliseringsprogram som ikke er en kraftfull utfordring fra venstre til Regjeringen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Det jeg spurte Jagland om i en tidligere replikk i dag, var vel om det var Høyre som var Arbeiderpartiets naturlige samarbeidspartner da han tok opp det Arbeiderpartiet ser som de viktigste utfordringer for framtiden. Jeg er enig i mye av det Arbeiderpartiet sier om hva som er viktigst for framtiden, men jeg er dypt uenig i at det er mer høyrepolitikk i Norge som løser problemene og utfordringene vi står overfor når det gjelder offentlig sektor. Vi hadde også håpet på drahjelp fra Arbeiderpartiet når det gjaldt å utfordre Senterpartiet og resten av regjeringspartiene fra venstre. Særlig kommuneøkonomien har bekymret oss veldig, nettopp av de grunner jeg har vært inne på tidligere. Og det er helt riktig som Tom Thoresen sier: Vi har tidligere kjørt et fellesløp med Senterpartiet for å slåss for noen flere kroner å fordele lokalt, og den drahjelpen er vi helt foruten nå. Men vi hadde også et visst håp om at Arbeiderpartiet kom i samme lei, og det har vært en skuffelse. Nå vet jeg ikke hvor mange Tom Thoresen mener er innblandet i en fødsel. Jeg ble litt i stuss om det var noe jeg hadde gått glipp av. Jeg trodde stort sett det var to personer innblandet i et svangerskap og en fødsel, men hvis Tom Thoresen kan opplyse meg om noe annet, er jeg selvfølgelig villig til å lære også på dette feltet.(Munterhet i salen.) (Munterhet i salen.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Til Fremskrittspartiet har jeg bare lyst å si følgende: Hvis Fremskrittspartiets politikk hadde blitt gjennomført i Distrikts-Norge, hadde det ikke vært en eneste unge å kjøre eller frakte noe som helst sted. Hva ville Fremskrittspartiets kutt på 6,7 milliarder kr i kommunenes økonomi betydd? – At de skolene der turningen foregår, ville vært nedlagt, og at mange andre av godene barna i distriktene har, ville vært vekk. I tillegg, hvis man regner i kroner og øre, ville teletjenestene vært mye dyrere i distriktene med Fremskrittspartiets politikk, posttjenestene ville vært mye dyrere i distriktene med Fremskrittspartiets politikk, og kortbanenettet ville antakelig vært nedlagt. Så hvis folk setter seg ned og begynner å regne kroner og øre på dette, vil de meget raskt finne ut at SVs politikk hadde lønt seg meget godt for dem. For det andre er det jo slik at vi har to tanker i hodet; vi skjønner at man har større behov for bil i distriktene enn det vi har i Oslo, selv om vi også kjører rundt med barna våre. Derfor har vi redusert årsavgiften på bil etter arbeidsgiveravgiftssone for å kompensere noe av den økende CO2-avgiften som SV legger inn. I sum vil barn fortsatt kunne bo i distriktene og til og med bli kjørt, med SVs politikk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Først må jeg jo si at det er meget gledelig at noen har lest SVs alternative budsjett så nøye som denne replikanten fra Kristelig Folkeparti. For det andre vil jeg si meg veldig godt fornøyd med at SVs hovedbudskap, med barn og unge først, har gått hjem og er notert. Når det er sagt, må jeg si at det budsjettet som nå vedtas for kommuner og for offentlig sektor, er et dårlig budsjett for barn og unge. I mange kommuner er situasjonen den at for å få utløst øremerkede midler til eldreomsorgsatsing og andre ting, så prioriterer de det. Dermed blir kutt på skole og fritidstilbud for ungdom en uforholdsmessig stor del av de innstrammingene som nå skjer rundt omkring i mange kommuner. Det er faktisk slik at barn og ungdom tar en mye større støyt enn de voksne nå av de budsjettene som er vedtatt. Så må det være en misforståelse ute og går. Hvis det fremdeles er noen i Kristelig Folkeparti som tror at kontantstøtten er for at barn og foreldre skal ha mer tid sammen, er det feil. Jeg siterer hyppig en 8-åring som har satt ord på hva det er: Kontantstøtten er betaling for å holde barna borte fra barnehagen. Det kommer til å være veldig mange foreldre som fortsetter i to fulle jobber og vel så det, men bruker kontantstøtten til dagmamma, praktikant og andre barnepassordninger. Vi tror en annen vei er mye lurere. Derfor har vi ønsket – og vi har lagt inn penger – å få redusert barnehagebetalingen. Mange foreldre ønsker litt barnehage – ikke full dag, og en lavere pris ville gjort det mulig å redusere egen arbeidstid og bruke kortere tid i barnehagen. Derfor sier vi et rungende nei til å øke foreldrebetalingen for skolefritidsordning. Hvorfor er det slik at Kristelig Folkeparti synes det er rimelig å straffe de barna som har foreldre som er i jobb? Mange barn trenger skolefritidsordning, og de kommer til å gå hjem fra skolen nå med nøkkelen rundt halsen, og det er takket være regjeringspartiene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Jo, det gjør vi. Men Erna Solberg må ha misforstått noe hvis det er slik at Høyre tror at seks timers arbeidsdag eller kortere arbeidstid er noe SV ønsker å vedta en gang for alle over statsbudsjettet. Vår strategi for det er jo nettopp å si at vi faktisk syns folk skulle forhandle om noe mer enn bare økt lønn. Mange ønsker seg mer tid og mer fritid. Mange har også råd til det, og det er en annen måte å ta ut verdiskaping på i et samfunn. Og når vi så den kjempedemonstrasjonen som var mot den fridagen som skulle tas vekk, ser vi at det ligger et potensial der. Jeg tror at hvis folk ble invitert til å prioritere annerledes, hadde vi også fått oppslutning om det. Nok om det. Så til det som dreier seg om kommuneøkonomien. Jo, men jeg skjønner ikke hvorfor. En privat bedrift ville aldri ha behandlet ansatte på en slik måte som det kommunene nå gjør, dersom det ikke var noen kjempesvingninger i prisen på de varene de produserte eller noe sånt. Det er riktig at lønnsoppgjøret har blitt kjempedyrt, og det skyldes forhold utenfor det den enkelte kommunen faktisk kan bestemme. De har fått en regning som de føler de selv ikke har kunnet bestemme. 10 pst. effektiviseringspotensial er så vidt jeg kan huske, et tall fra NHO som vi har problemer med å finne ut av hvordan de har beregnet. De kommunene som har satt ut betydelige deler av sine tjenester på anbud eller er konkurranseutsatt på andre måter, har klart å spare 3 ½ pst. Det betyr at norsk offentlig sektor er mye mer effektiv enn f.eks. den svenske. Da de privatiserte i storstilt skala på omsorgssektoren, lå i utgangspunktet offentlig sektor på omsorgssiden i Sverige 25 pst. over den norske på driftsmåten. Offentlig sektor er rimelig effektiv, men den kan bli mye bedre. Jeg tror det betyr at vi må godta større forskjeller mellom måten å utforme tjenestetilbudet på, større delegering til dem som faktisk jobber der, større delegering til brukerne for etterspørsel av hva slags tjenester man skal ha. Jeg tror rett og slett vi har en kjempeutfordring for å klare å få offentlig sektor så fleksibel som de fleste av oss ønsker den.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-30:
Selv om oljeprisen nå er på vei ned, er det ikke noe budsjettunderskudd vi snakker om – det regner jeg med er en forsnakkelse fra Stoltenberg. Fremdeles kommer det norske statsbudsjett til å gå med overskudd, men det er spørsmål om hvor stort det overskuddet skal være, og hvor mye penger vi skal sette av på oljefondet. Det er riktig som Stoltenberg sier, SV og Arbeiderpartiet er uenige om hvor sterk innstramming vi skal ha. Mens Arbeiderpartiet foreslår 9 milliarder kr i innstramming, foreslår SV 4,5. Det er fordi vi er bekymret for at arbeidsløsheten kommer til å øke neste år. Vi mener at innstrammingen kommer for sent og er for stor. I revidert nasjonalbudsjett derimot strammet vi faktisk inn mer enn det Regjeringen la opp til. I tillegg er vi tøffere enn Arbeiderpartiet når det gjelder å omfordele. Vi drar inn flere skattekroner enn det Arbeiderpartiet gjør, for å bruke pengene til det vi synes er viktigst. Vi synes også det er et paradoks at vi har et forsvarsbudsjett som ligger så høyt når noe av den viktigste forsvarskampen, gjelder miljøproblemene på Kola, men der driver nå forlikspartnerne og kutter. Vi må tenke annerledes når det gjelder miljøpolitikken enn det vi har gjort. Vi mener det verste som nå kan skje i norsk økonomi, er hvis vi går inn i en periode hvor renten likevel ikke går ned til tross for innstramminger, og det er, slik Stoltenberg sier, ingen eksakt vitenskap det man nå bedriver. Hvis vi nå kommer til å være i en situasjon hvor oljeprisen fortsetter å falle, og innstrammingsøvelsene fra stortingsflertallet ikke gir signaler ut i markedet som gjør at renten går ned, kan vi ha fra 20 000 til 40 000 flere arbeidsløse neste år. Det vil være personer med boliggjeld og høye renteutgifter og som veldig fort kan komme i en kjempegjeldskrise. Da er vi over i sosiale problemer av en helt annen størrelsesorden for noen enn det vi snakker om nå. Vi tror at balansepunktet ligger på et annet sted enn Arbeiderpartiet. Vi tror også at en burde satse mye mer på fellesgodene for å forsvare noe av den viktige arven fra de gamle sosialdemokrater, bl.a. enhetsskolen. Vi tror den er i fare rett og slett, og det krever en annen satsing.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
Da vi vedtok årets statsbudsjett i fjor høst, undervurderte regjeringen Bondevik farene for renteøkning i Norge og lot være å stramme inn, slik det var foreslått i det opprinnelige forslaget til statsbudsjett. Nå er det åpenbart at regjeringen Bondevik undervurderer faren for ny arbeidsledighet i Norge. Det har gått klart fram både av finansministerens innlegg, av statsministerens innlegg og av forslaget til statsbudsjett. Finansministeren sa at det er feil at ledigheten nå øker, og statsministeren sluttet seg til at vi nå ikke står foran en periode med økende ledighet. De har altså to påstander. Den ene er at ledigheten ikke har økt, og den andre er at den heller ikke kommer til å øke. Begge deler er galt. Først til spørsmålet om ledigheten har økt. Vel, det er litt avhengig av hvordan man regner. Men da Arbeidsdirektoratet la fram sine tall på torsdag, hadde de ett hovedpoeng, nemlig at selv om ledighetstallene har gått ned fra september til nå, så har den såkalte sesongkorrigerte ledigheten gått opp for første gang på tre år. Det er helt normalt at ledigheten går ned utover høsten, det skjer hvert år. Problemet i år er at ledigheten har gått mindre ned enn den pleier å gjøre, og det er første gang på tre år vi ser en økende ledighet når vi korrigerer for normale sesongvariasjoner. Dette er i seg selv ingen dramatisk økning, men det er et vendepunkt, et skifte, i arbeidsmarkedet som Regjeringen åpenbart ikke har fått med seg. Det andre er om vi vitterlig står overfor ny ledighet. Vel, det er det ingen som vet med sikkerhet. Problemet er bare at de fremste fagetatene nå spår økt ledighet. Statistisk sentralbyrå spår en ganske kraftig økning i ledigheten neste år. Arbeidsdirektoratet spår en ganske kraftig økning i ledigheten neste år. Det er snart bare Finansdepartementet som holder fast ved sine første prognoser om at ledigheten skal gå ytterligere ned i 1999, og det har de da basert hele budsjettet på, bl.a. ved mer enn å halvere arbeidsmarkedstiltakene. Det er greitt å redusere tiltakene i et år der ledigheten faller, men det er ikke greitt å halvere dem i et år der ledigheten øker. Mitt spørsmål er egentlig om statsministeren er enig med finansministeren i at vi ikke har hatt en økning i ledigheten, og at den heller ikke kommer til å øke.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
Det er helt riktig at Høyre har oppnådd svært mye gjennom det budsjettforliket som er inngått. Høyre oppnådde å fjerne alle skatteøkningene, og de fikk gjennomslag for omfattende utgiftsreduksjoner på mange områder. Det gjelder bl.a. kommunesektoren, det gjelder skolefritidsordningen, det gjelder arbeidsmarkedstiltak. Men det gjelder også poster som tidligere var viktige for Høyre, f.eks. innsatsen for Øst- Europa, som er dramatisk redusert, og det gjelder Norges innsats for atomsikkerhet og miljøvern på Kola. Også der er det nå omfattende kutt etter forliket mellom regjeringspartiene og Høyre. Det er all grunn til å gratulere Høyre med standhaftighet og styrke i forhandlingene, men det er altså mange av oss som reserverer oss mot innholdet i forliket. Så jeg har også behov for å reservere meg mot en annen betraktning som flere talere har vært inne på i replikkordskiftet. Det er at Arbeiderpartiet med sitt skatteopplegg er opptatt av fordeling, ikke verdiskaping. Det er ikke vår vurdering av vårt skatteopplegg. Vår vurdering av vårt skatteopplegg er at det bidrar både til bedre fordeling og mer verdiskaping. Det skyldes det enkle og grunnleggende kjennetegn ved skattesystemet vårt, noe som bør være et kjennetegn ved ethvert skattesystem som skal fremme verdiskaping i en markedsøkonomi, at det likebehandler ulike virksomheter og ulike typer kapital. Problemene med smutthullene i delingsmodellen, problemene med rederibeskatningen og problemet med aksjerabatten er nettopp at ulike virksomheter behandles ulikt, og at vi får hull som gjør det lett å tilpasse seg, som bl.a. noen av våre fremste skatteeksperter på Handelshøyskolen mener skaper store problemer fordi kapitalen ikke går dit den gir mest avkastning. Vi mener faktisk at det å tette hull i skattesystemet, bl.a. ved å rydde opp i delingsmodellen, gjør at vi får et bedre skattesystem også når det gjelder verdiskaping. Helt konkret: Delingsmodellen må vi ha for fortsatt å sikre 28 pst. skatt på næringsinntekt og kapital.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
SV og Arbeiderpartiet har tradisjon for å være enige om mye. Det har også kommet til uttrykk i budsjettarbeidet nå i høst. Vi har avvist og gått mot veldig mange av de kuttene som flertallet nå foreslår innenfor grunnleggende velferdsgoder, og vi har villet styrke bl.a. kommuneøkonomien og andre viktige områder. Det er imidlertid én forskjell, og det er at vi gjennom også dette budsjettarbeidet har sett at SV er i stand til å gå lenger enn Arbeiderpartiet når det gjelder å øke bevilgninger til f.eks. kommunene, og lenger enn Arbeiderpartiet når det gjelder økninger i bevilgninger til skolesektoren og andre formål vi alle sammen ønsker å bruke mer penger på. Det skyldes i utgangspunktet ikke vrangvilje fra Arbeiderpartiets side, men det skyldes at det for oss er viktigere enn for SV å holde budsjettbalansen. Det er ikke fordi budsjettbalansen er et selvstendig mål for oss, men det er fordi vi har ment at en innstramning i størrelsesorden 9 milliarder kr og en ikke for sterk utgiftsvekst i seg selv er viktig for å øke sannsynligheten for at vi raskt får renten ned. Dette er ikke noen eksakt vitenskap, men det er i hvert fall slik at hvis man dramatisk reduserer innstramningen, slik SV legger opp til – litt avhengig av hvordan man regner disse oljeinvesteringene – og i tillegg har en vesentlig høyere utgiftsvekst, blir det vanskeligere og mindre sannsynlig å få rentene ned. Jeg vet at SV foreslår bevilget penger til administrativt å sette ned renten i Lånekassen, men det er klart det er mye bedre og viktigere at det generelle rentenivået går ned. Da er det slik at SV godt kan mislike at markedet ser på slike ting som budsjettunderskudd når det vurderes hvor høye renter det skal være i Norge, men det er altså gjennom de mekanismene rentenivået fastsettes. Og selv om SV ønsker seg et annet system, må budsjettet basere seg på at det er dagens system det budsjettet framlegges i, og at deres budsjett da reduserer muligheten til å få ned renten.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Da Jagland forlot regjeringskontorene høsten 1997 og satte døren åpen etter seg, klaget han over mangel på tillit og styring i Stortinget. I sin tale til Arbeiderpartiets landsmøte sa han at dersom han ikke hadde trukket seg fra regjeringsansvaret, ville Arbeiderpartiet «gradvis blitt drevet inn i ulykken. Vi hadde fått skylden for valutakrisen og renteøkningene. Til slutt hadde vi måttet gå av på en ydmykende måte». Jeg syns dette er ganske oppklarende, for det er jo nettopp slik Arbeiderpartiet har blitt oppfattet hele denne høsten. Arbeiderpartiet har systematisk forsøkt å gi Regjeringen Bondevik skylden for viktige problematiske endringer i internasjonal økonomi, som fallende oljepris og uro på valutamarkedene, som har skapt problemer i norsk økonomi. Enden på dette, ifølge Jaglands resonnement, skulle da være at regjeringen Bondevik på en ydmykende måte måtte gå av. Det er godt at dette kommer fram – alt har sin forklaring. Da har det altså ikke handlet om å finne en budsjettløsning, da har det handlet om regjeringsmakt, og de lyktes nesten. Men Regjeringen kom tilbake – ja, den er her faktisk allerede(latter i salen) (latter i salen) Jagland sa også på Arbeiderpartiets landsmøte at Arbeiderpartiet kunne frafalle mye av det som er viktig for oss, som han sa, for å skape grunnlag for et stabilt styre. Og at de var villige til å frafalle mye, er jo åpenbart. Men hvilket stabilt styre er det Jagland sikter til? Hvilken parlamentarisk avklaring mener Thorbjørn Jagland at han har fått siden han nå igjen tydeligvis kan tenke seg tilbake i de kontorene han forlot høsten 1997 i frustrasjon over manglende støtte i Stortinget?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Vi hadde en interessant replikkveksling her i formiddag mellom Børge Brende fra Høyre og Siv Jensen fra Fremskrittspartiet. Etter kort å ha takket Siv Jensen for et godt samarbeid i budsjettforhandlingene gikk en engasjert Børge Brende nærmest i strupen på Siv Jensen fordi Fremskrittspartiet har kuttet 30 milliarder kr for å finansiere ulike skattelettelser. Som han sa: Fremskrittspartiet kutter dermed «livsnerven» i det han kalte «vår fremtidige velferd». Så kan det jo være tilfeldig at det første han eksemplifiserer med, er opera – det kan ha sammenheng med andre ting også selvfølgelig. Deretter nevner han bistand, skole, forskning og utdanning. Det finnes altså en grense i Høyre for skattelette, men denne grensen kan vel umulig gå ved de 6 milliarder kr i skattelette som Høyre foreslo i sitt alternative budsjett. For der går det jo fram at bistand er kuttet med 7,7 milliarder kr, kulturformål er kuttet med 1,8 milliarder kr og utdanningsstøtten er kuttet med 7,2 milliarder kr. Jeg vil påstå for min del at Høyre her nettopp går inn og kutter viktige livsnerver i velferdssamfunnet for å finansiere sine skattelettelser, og jeg vil spørre: Er Petersen enig med Børge Brende i at det er viktig å skjerme grunnleggende velferdstilbud i samfunnet? Hvordan vil Petersen kommentere den åpenbare mangel på sammenheng det er mellom bekymringene som Høyres finanspolitiske talsperson gjør seg på velferdssamfunnets vegne, og det Høyre faktisk foreslår i sitt alternative budsjett?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Ja, selvsagt kan jeg forsvare dette budsjettopplegget. Det skulle bare mangle. Enda viktigere er det at Regjeringen kan stå bak det og forsvare det. Det ville være liten vits i at vi her i Stortinget forhandlet fram noe som vi ikke hadde Regjeringen med oss på. Men jeg har liten sans for å forklare omstendighetene omkring et budsjettforlik ut fra gårsdagens eller tidligere ukers rammebetingelser. Det var en politisk utvikling i dette, og lederen for Arbeiderpartiet skal slett ikke undervurdere virkningen av det som kom ut fra Arbeiderpartiets landsmøte, hvor det bl.a. ble slått fast at Arbeiderpartiet ville kunne nulle ut alle skatte- og avgiftsøkninger for om mulig å komme til enighet med Høyre i et budsjettforlik. Det har jeg i mitt innlegg karakterisert som en lite stabil løsning, ettersom Høyre gjorde det klart at dette skulle skje i en krisepreget situasjon med kaos, og etterpå fraskrev de seg ethvert ansvar for den videre seilas for en ny regjering Jagland. Dette ville vært en meget uønsket løsning og iallfall ikke signalisert stabilitet, som Arbeiderpartiet har etterlyst. Jeg må også be om at Arbeiderpartiets leder siterer statsministeren korrekt. Statsministeren sa ikke at Regjeringen ikke har noe ansvar for renten, og at det var oljeprisen som styrte det, men han understreket at Regjeringens medvirkning var begrenset i forhold til den sterke virkning som en redusert oljepris vil ha på rentenivået, fordi vi vet at renten – slik arbeiderpartiregjeringene tidligere også har gjort – går med til å holde en stabil kronekurs. Når det så gjelder renteutviklingen som Jagland spurte om, kan jeg bare holde meg til det som Regjeringen selv har sagt. De har lagt fram et budsjett, og budsjettforliket er også innrettet slik at renten skal gå ned på forholdsvis kort sikt. Intensjonen er altså at budsjettets innretning skal bidra til å få renten tilbake på et mer normalt nivå.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Jeg er i grunnen enig med representanten Kenneth Svendsen i at det kan være nyttig å gå gjennom og evaluere den prosessen man har vært igjennom når det gjelder årets budsjettbehandling. Det er sikkert ting der som kan forbedres, og det er sikkert ting også her i Stortinget i partigruppene og i de sonderingene som ble gjort, som kan forbedres slik at inntrykket utad blir mer ryddig og mer forutsigbart. Det er et felles ønske. Om det går så lenge vi har mindretallsregjeringer – det har vi hatt tidligere, og det vil vi fortsette å få, tror jeg – det er en annen sak. Men jeg går gjerne gjennom og evaluerer dette. Når det gjelder dette kravet om at Regjeringen skulle sondere, som det vel heter, eller ta kontakt på forhånd med en av blokkene – da er blokkpolitikken på plass igjen – så undrer det meg, fordi ingen partier utenom sentrumspartiene har erklært seg som et parlamentarisk grunnlag for Regjeringen. Det er altså ingen som på forhånd kan innkassere støtte verken her eller der til det som Regjeringen måtte legge fram, enten det gjelder budsjettet eller andre saker, og det har vi full respekt for. Derfor må det også være full respekt for at Regjeringen får lov til å forme ut sitt budsjettforslag i tråd med sin beste overbevisning og vurdering. Og så må det selvsagt være slik at når dette budsjettet kommer til Stortinget, må regjeringspartiene være fleksible, forhandlingsvillige og konstruktive i forhold til å finne løsninger. Dette ansvaret er vi oss fullt bevisst, vi vet at vi har et svakt parlamentarisk grunnlag, og skulle vi glemme det, er det nok av partier som vil minne oss om det her i Stortinget. Og slik har vi faktisk gått inn i forhandlingene med fleksibilitet og imøtekommenhet, og jeg tror at også Fremskrittspartiet og Høyre vil kunne bekrefte at slik er det. Men det finnes en grense, og den grensen går selvfølgelig der hvor Regjeringens politikk ikke lenger er synlig. Den grensen regner jeg med at både Kenneth Svendsen og andre opposisjonspartier her i Stortinget har full forståelse for.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Jeg satt spent og lyttet, særlig til sitatet fra Haugesunds Avis. Det er en viktig avis for meg å forholde meg til. Jeg stålsatte meg for et sitat jeg skulle ha problemer med, men jeg skjønte etter hvert at det var ikke mine uttalelser. Det var lederen i Haugesunds Avis som sparket friskt ifra. Så til det ikke-sosialistiske samarbeidet. Jeg bruker fremdeles det begrepet. Det er viktige felles politiske kontaktflater særlig i verdipolitiske spørsmål, familiepolitiske spørsmål og i forhold til rammebetingelser for næringslivet. Jeg kunne sikkert ha brukt flere områder for å eksemplifisere at der har de ikke-sosialistiske partiene lang tradisjon for å stå sammen – de er ikke helt konforme, partiene skiller seg selvfølgelig fra hverandre også på ikke-sosialistisk side i prioriteringer, nivå osv., men der har vi mye felles. I det samarbeidet er det viktig å sørge for at denne dialogen går videre, for det er mange viktige saker som ligger der. Det har med verdiskaping, sysselsetting, bosetting osv. å gjøre. Og jeg synes det ville være oppriktig synd om det samarbeidet ble satt over styr fordi noen av partiene ville gå fra f.eks. en fremforhandlet avtale som de parlamentariske lederne egenhendig hadde underskrevet. Så til spørsmålet om det forslaget jeg bad Arbeiderpartiet, og selvfølgelig også Høyre, om å oversende. Jeg konstaterer at det ikke vil bli etterkommet. La meg da bare si at det på ingen måte er riktig at ikke denne Regjeringen har et aktivt, pågående og jeg vil nesten si entusiastisk engasjement for Europa-politikken. Det er mulig at Per-Kristian Foss har andre ambisjoner i forhold til hvordan dette skulle komme til uttrykk. Men jeg kan forsikre Per-Kristian Foss om at Regjeringen står på for å gjøre det beste ut av den viktige EØS-avtalen vi står sammen om. Og jeg vil også bekrefte at Regjeringen vil komme til å følge opp også den anmodning som ligger i Arbeiderpartiet og Høyres forslag med hensyn til å undersøke tilknytningen mellom euroen og kronen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Det er tydelig at representanten Inge Myrvoll ikke har det så godt når sentrumspartiene har funnet sammen med Høyre og Fremskrittspartiet i et budsjettforlik. Og Inge Myrvoll kjenner jo veldig godt til vårt utgangspunkt. Men når de roses, så er det grunn til det. Det er selvfølgelig ikke fordi vi måtte gjøre disse mange såre og vanskelige kuttene – selvsagt ikke – men fordi de var ryddige, samarbeidsvillige og konstruktive i en situasjon hvor Stortinget jobbet på overtid for å finne en løsning. Det skal de ha ros for. Jeg har ingen problemer med å gi dem honnør for det. Og skulle det være andre partier som kommer Regjeringen til hjelp – også SV – skal jeg overøse dem med tilsvarende ros hvis de opptrer tilsvarende ryddig og ansvarlig. Så var det dette bildet med de hellige tre konger. Jeg skrev og skrev og synes hele bildet ble veldig anstrengende og veldig overlesset, så jeg tror ikke jeg kan følge med på det forsøket på illustrasjon av situasjonen. Jeg datt av lasset lenge før kamelene var kommet fram til stallen, forstod jeg.(Munterhet i salen) Det er mye å si om disse påstandene om at Regjeringen har vært med og gjort hverdagen mye verre for folk. Men når det gjelder kommuneøkonomien, drar Myrvoll den gamle historien om de 200 mill. kr. Nå er det sagt så mange ganger at jeg trodde det var unødvendig å gjenta det, men der ligger altså forklaringen ganske enkelt i at kommunene nå sparer penger gjennom dette modifiserte opplegget, ved at sykepengeperioden reduseres fra tre uker, slik det opprinnelig var, til to uker og to dager. Dermed skjer det en kostnadsbesparelse for kommunene. Og tilsvarende er det en kostnadsbesparelse når det gjelder bortfallet av elavgifta. Det er altså et nullsumspill som er foretatt, slik at kommunene kommer likt ut. (Munterhet i salen) Når det gjelder sykelønnsordningen, kan jeg bare vise til at her er det også forbedringer i forhold til egenandelstaket i forhold til det Regjeringen opprinnelig la fram.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
For å være sikker på at jeg kan få svare på dette med renten, begynner jeg med den, og da kan jeg sitere det som står i Regjeringens egne dokumenter. «Renten skal ned mot europeisk nivå», står det – altså et lavere nivå. Og det er det som på en måte har vært føringen i hele Regjeringens budsjettopplegg, og som har gjort det nødvendig å kutte inn med 9 milliarder, 5 milliarder i forhold til kutt og 4 milliarder i forhold til skatt. Nå er dette blitt annerledes, men likevel er stramheten i budsjettet beholdt, og når stramheten er så viktig, er det nettopp ut fra hensynet til å få renten ned. Det har vært en viktig ledetråd for alt som har vært av budsjettarbeid, både i Regjeringen og det vi har forsøkt å få til av forlik. Når det så gjelder forholdet til oljeprisen, vet alle at den norske økonomien er svært åpen, og at den er svært oljeavhengig. Det vil si at oljeprisen vil bety veldig mye for valutaen, og siden vi bruker renten utelukkende til å stabilisere valutaen, må renten bli høy i en tid med lav oljepris. Tilsvarende var det våren 1997: Da var kronen veldig sterk, og til tross for at det var presstendenser i økonomien, satte daværende finansminister Jens Stoltenberg ned renten for å stabilisere kronen, motsatt av det en finanspolitisk egentlig hadde bruk for. Det var en innstramming en hadde bruk for, men fordi renten skulle brukes til å stabilisere kronen, gikk det motsatt vei. Her er sentrumsregjeringen helt på linje med den praksis som også Arbeiderpartiet førte da de var i regjeringskontorene. Så til dette med å forklare hva som skjedde i budsjettforliket – der får en kanskje spørre statsministeren. Men til dette at uten Arbeiderpartiets landsmøte hadde vi hatt en regjeringskrise. Det har aldri vært noen regjeringskrise, jeg har ikke hørt snakk om noen regjeringskrise. En måtte nesten bare spørre: Ville Høyre gått fra sin underskrevne avtale med de fire andre partiene når det gjaldt kontantstøtten – i så fall hadde vi hatt en krise – for å kunne gå sammen med Arbeiderpartiet? Her er det mange spørsmål som henger sammen, og spørsmålet kan i alle fall ikke besvares så enkelt som Hill-Marta Solberg vil ha det til.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
Jeg vil først be Arbeiderpartiets leder om å svare på det spørsmål som Einar Steensnæs stilte, og som jeg tror veldig mange i denne sal venter på svaret på, nemlig: Hvilket parlamentarisk og politisk grunnlag tenker Thorbjørn Jagland seg når han nå så utilslørt søker regjeringsmakt? Ellers gav jo Arbeiderpartiets leder en ganske begredelig beskrivelse av norsk økonomi. Og hvis hans bedømming er så alvorlig som han nå gav uttrykk for, hvorfor har da Arbeiderpartiet ikke lagt to pinner i kors for å søke innflytelse på dette budsjettet? Er det virkelig slik at aversjon mot en vedtatt reform overskygger alle de andre hensyn, som han så malende beskrev i sitt innlegg? Arbeiderpartiets leder kritiserer det budsjettkompromisset som er kommet i stand, han kritiserer de partier som har vært villig til å ta ansvar og bringe Stortinget ut av en vanskelig budsjettsituasjon. Men når han kritiserer sentrumspartiene, da vil jeg spørre: Med hvilken troverdighet kritiserer Thorbjørn Jagland denne budsjettavtalen? Ser ikke Thorbjørn Jagland selv at han gjennom sin utilslørte vilje til å komme Høyre i møte på hele spekteret av skatte- og avgiftspolitikk i realiteten på en effektiv måte har nøytralisert seg selv som en troverdig kritiker av andre partiers samarbeid med høyresiden?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
Jeg skjønner at representanten Dag Terje Andersen har fått i oppdrag, som han sa, å ta replikk på Jakobsen. Jeg håper han har tatt det alvorlig. Jeg må forstå det slik at han har tatt det alvorlig, siden han har tatt seg tid til å gå gjennom replikkordskiftet fra i fjor, som han karakteriserte på sin måte. Jeg har en større mistanke om at når Dag Terje Andersen sa det han sa om det, var det fordi han egentlig ikke likte de svar som ble gitt. Så gjelder det kommuneopplegget. Det vi har sagt fra Senterpartiets side, er at det i kommuneøkonomiproposisjonen, som fikk støtte fra Arbeiderpartiet i Stortinget, var lagt opp til en realvekst på 1 - 1¼ pst., anslagsvis 2,5 milliarder kr etter det øverste trinnet. Det som er realiteten i det budsjettet som kommunalministeren la fram, var at det ble en realøkning på 2,6 milliarder kr, altså i overkant av det som lå i kommuneøkonomiproposisjonen, og som vel å merke fikk Arbeiderpartiets støtte ved behandlingen i Stortinget. Så har vi sett at det har vært gjort betydelige forsøk på desinformasjon om det kommuneopplegget som vi nå skal ta stilling til. Min påstand i dag er den samme som den har vært gjennom hele denne prosessen: Kommuneopplegget for neste år, slik det ble foreslått i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen og lagt fram i budsjettet den 5. oktober, har vi skjermet. Så får Dag Terje Andersen da si hva han vil om det. Så er jeg litt overrasket over at Dag Terje Andersen bagatelliserer det faktum at det i Stortinget før forhandlingene med Høyre og Fremskrittspartiet kom i stand, var et massivt flertall som ønsket å kutte 400 mill. kr i jordbruksavtalen. Og det er denne del av jordbruksavtalen som jeg påstod i mitt første innlegg ble reddet. Vi avverget et betydelig kutt, som ikke minst Dag Terje Andersen, som medlem av finanskomiteen, var i ferd med å bidra til.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
En måtte forstå representanten Trond Helleland dit hen at når vi har hatt en betydelig renteøkning det siste halve året, så skyldes det ene og alene at sentrumsregjeringen ikke var villig til å stramme inn i budsjettet. Det var en meget oppsiktsvekkende konklusjon, delvis tatt i betraktning at Høyre, Trond Hellelands parti, subsidiært stemte for det budsjettopplegg som ble vedtatt for inneværende år, og enda mer tatt i betraktning de innstrammingstiltak som sentrumsregjeringen fremmet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Der var jo Høyre selv så lite villig til å stramme til at statsministeren måtte stille kabinettsspørsmål for å få vedtatt det vi vel kan innrømme i dag var en moderat innstramming. Jeg er helt enig med representanten Helleland i at en høy rente i seg selv er usosialt, og at en stabil og langsiktig økonomisk politikk er viktig for renteutviklingen i tillegg til den effekt oljeprisen har på renten. Det kan vi raskt bli enige om. Men når representanten Helleland nærmest trekker den slutning at det er kun i et samarbeid med Fremskrittspartiet og Høyre at det er mulig å skape et stabilt økonomisk opplegg, så er jeg ikke like overbevist om det. Jeg tror at det fortsatt vil være slik at så lenge vi har denne sentrumsregjeringen, vil den forbeholde seg retten til å legge fram budsjetter som er i tråd med det politiske syn og det synet på norsk økonomi som sentrumspartiene har.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
I motsetning til representanten Monsen tar vi i Senterpartiet faktisk på alvor at det er en vanskelig situasjon i mange kommuner. Det er en vanskelig situasjon fordi en på toppen av et meget kostbart lønnsoppgjør også har fått en renteøkning som bidrar til å gi Kommune-Norge trange økonomiske rammer. Og selv om Regjeringens justerte budsjettforslag og det som blir vedtatt i kveld, innebærer en betydelig økning når det gjelder ressurstilgangen til Kommune-Norge, må vi være klar over at dette i stor grad er knyttet til de viktige helsereformene, og at en ikke dermed kan si at Kommune-Norges problemer er løst. Så er vi kjent med at ikke minst Fremskrittspartiet mener at nøkkelen til en bedre kommuneøkonomi ligger i en sterkere grad av privatisering, det ligger i en sterkere grad av konkurranseutsetting. Og det som har vært det viktigste poeng for Fremskrittspartiet, har vært dette med momskompensasjonsordning, som skal virke slik at det skal bli vanskeligere for kommunene å kunne drive med egne aktiviteter. Jeg må si at i Senterpartiet har vi ingen tro på at privatisering og konkurranseutsetting er svaret på den situasjonen som Kommune-Norge står overfor i dag. Jeg må også si, som det er sagt tidligere i debatten, at når det gjelder Fremskrittspartiets kommuneopplegg, er det av en slik karakter at de problemer som kommunene har i dag, ville bli som bagateller å betrakte i forhold til det som Fremskrittspartiet har lagt opp til.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
Jeg beklager å måtte starte svaret på denne replikken med å rydde opp i en misforståelse som ikke minst SV har bidratt til å markedsføre, nemlig at budsjettforliket mellom sentrumspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet har bidratt til å svekke kommuneopplegget. Det er ikke tilfellet, og jeg har allerede presisert tidligere i replikkordskiftet at når det f.eks. gjelder de skatteendringer som er et resultat av dette budsjettkompromisset, så blir disse kompensert fullt ut krone for krone ved økte overføringer til innbyggertilskudd og ved en økning av skjønnspotten, noe Karin Andersen kan få bekreftet hvis hun går inn i det budsjett som nå ligger på bordet. Vi i Senterpartiet tar kommunenes situasjon på alvor. Det har vi alltid gjort, og vi har når det gjelder tidligere budsjetter, bidratt til å løfte kommuneopplegget – ikke minst viste finansministeren i dag til det som skjedde i 1996, da det faktisk ble et massivt løft i kommuneopplegget. Men som jeg også sa i mitt første innlegg, har jeg ikke forsøkt å stikke under stol at vi for å unngå ytterligere budsjettkaos – og for så vidt også en regjeringskrise nå i høst – har måttet være med på å akseptere en del innstramminger som smerter. Karin Andersen nevnte selv skolefritidsordningen som ett eksempel på det. Men la meg også si at disse familiene sparer en god del penger i forhold til det opprinnelige budsjettet som sentrumsregjeringen la fram, både gjennom lavere skatt og gjennom bortfall av økningen i elektrisitetsavgiften.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1998-11-30:
: Når det gjelder skolefritidsordningen, vil endringen her bety at for dem som har barn i denne ordningen, vil prisen pr. måned være ca. 116 kr mer enn det som opprinnelig lå til grunn. Og tatt i betraktning at det blir lavere skatt og bortfall av elavgift, tror jeg at for de aller fleste familier vil dette likevel gå i hop på en akseptabel måte. Opseth brukte uttrykket «knefall for Framstegspartiet og Høgre». Jeg må si at hvis representanten Opseth hadde hørt på mitt innlegg og merket seg den lange listen av klare sentrumsmarkeringer som vi faktisk har maktet å skjerme, tror jeg han ville inntatt en annen holdning. Jeg har hørt at Opseth og andre mener at Senterpartiet har gått på et nederlag i forbindelse med dette budsjettet. Men jeg må si det at når vi snakker om tapere, har jeg sjelden sett så mange tapere som har vært så lette på foten og så blide som det jeg har sett i Stortinget den siste uken. Når det så gjelder bevilgninger over budsjettet som har sammenheng med veterinæravtalen, ligger det ikke noe spesielt originalt i det at vi aksepterer det som ligger av bevilgninger på dette punkt, for nærmest uansett hva som måtte komme ut av den behandlingen, vil bevilgningene til såkalte kompensatoriske tiltak være fornuftige. Det som var et hovedpoeng i høringen med organisasjonene i dag, var jo nettopp at disse tiltakene burde komme i tillegg til at en sa nei til veterinæravtalen.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
Finansdebatten går nå mot sin avslutning. Egentlig er dette en debatt som ikke har vært preget av de sterke utfall, og mye av tiden har faktisk berørt ca. 1 pst. av budsjettet. Det som i hvert fall jeg er glad for, er at vi i det som er fremlagt fra Regjeringens side, har fått tilslutning til økt satsing på helse, på distriktsutvikling, at vi har fått en bedre familiepolitisk økonomi, og at det er blitt satset mer på små og mellomstore bedrifter. Men fellesoppgaven for oss alle er jo å bidra til å få en senket rente, noe som vil bety svært mye for husholdninger, for kommuner og bedrifter. Ingen er vel egentlig i tvil om at det er betydelig avstand mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet i økonomisk politikk, også ved denne budsjettbehandlingen. Dette til tross har det lyktes Regjeringen å sikre flertall for sine hovedprioriteringer sammen med Fremskrittspartiet og Høyre. Fremskrittspartiets leder har både før og etter fremleggingen av budsjettet til Bondevik-regjeringen bidratt til å unngå krisemaksimering og tydelig signalisert vilje til forhandlinger for å sikre flertall for et omforent budsjett. Dette er svært positivt i en tid med press på den norske kronen. Fremskrittspartiet har her i dag hevdet at det er vanskelig å finne det eksakte nivå for innstrammingen, og at denne innstrammingen egentlig ikke betyr all verden. Kan representanten Hagen nå si litt om hvordan han ser på stramheten i finanspolitikken ved en pengepolitikk som baserer seg på et inflasjonsmål? Og videre: Er ikke Fremskrittspartiet bekymret for at det er en grense for stramheten i de offentlige budsjettene?