Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-16:
Revidert er en justering av statsbudsjettet for 2006, og det preger alle partienes merknader. Debatten i dag gir anledning til å heve blikket og se framover. Det norske folk er til de grader privilegert. Vi har gjennom en samfunnsorganisering og en naturressurstilgang fått muligheter som vel ingen andre land og folk har. Det er viktig at vi stiller en del spørsmål, slik at vi får et skarpere offentlig ordskifte om hvordan vi kan utnytte disse mulighetene. I Senterpartiet er det sentralt at vi stiller spørsmålet nå: Hva er det vi egentlig vil med Norge? Det er på mange arenaer det spørsmålet vil føre til debatt. En aktuell arena er næringspolitikken. Vi ser utfordringene i næringspolitikken, som er diskutert tidligere i dag, på en rekke områder. Vi ser at utfordringene er knyttet til svært sentrale bransjer som det er nødvendig å diskutere gjennom hva vi vil med. Det er framlagt utredninger om skipsfarten og skipsfartsbeskatninga. Det kommer til å bli helt sentralt hvilke løsninger som velges der i forhold til hva vi vil med skipsfarten i Norge framover. Det er ganske opplagt at dersom vi med vår kyst, våre tradisjoner og våre fortrinn skal ha en moderne skipsfartsnæring, må vi også ha rammebetingelser som sikrer at skipsfarten blir driftet og ledet ut ifra Norge. På tilsvarende måte har vi en annen arena som er kraftig undervurdert i forhold til det offentlige ordskiftet, og det er treforedlingsbransjen – en bransje som er en nøkkelbransje i forhold til hvordan landet skal se ut. Det er en bransje som er helt avgjørende langt utover de fabrikkene som vi her snakker om. Det er helt opplagt at bransjen i dag er i en økonomisk situasjon som er langt mer usikker enn det som er kommet fram i media. Det er derfor nødvendig å diskutere hva det er vi vil med treforedlingsbransjen. Det er ganske opplagt at dersom en ikke får på plass et industrikraftregime som sikrer at en her kan foredle vårt råstoff «energi» kombinert med vårt råstoff «trevirke» og få fram nye og moderne og mer konkurransedyktige produkter, kommer vi ut i vanskeligheter. Det er altså en del nøkkelarenaer som må på plass. Det er områder som Regjeringa arbeider videre med, og som det vil bli sentralt å få inn i statsbudsjettet for 2007, slik at vi på det tidspunktet kan diskutere nærmere konkrete innhold i de arenaene vi står framfor. På tilsvarende måte har vi energipolitikken. Det er ganske opplagt at slik som energisituasjonen utvikler seg, må det et krafttak til når det gjelder den fornybare energien. Det er helt opplagt at dersom det samfunnsøkonomiske regnskapet knyttet til bruk av ikke-fornøybar energi innebærer betydelige kostnader, har vi i hvert fall et rom for å stimulere den fornybare energien som er minst det rommet som kostnaden for den ikke-fornybare energien er. Jeg tenker på gass og gass brukt til gasskraftverk – nøkkelarenaer som vi er nødt til å få kraftfulle virkemidler på, slik at vi kan sikre både næringspolitikken og miljøpolitikken. Innenfor velferdspolitikken har Regjeringa gjort betydelige ting i forhold til den lokale velferden, og det blir videreført. Senterpartiet vil også understreke det som representanten Heikki Holmås sa når det gjaldt det bekymringsfulle ved økninga i sjukefraværet. I det budsjettet som vi nå behandler revidert er inndekninga av kostnadene som følge av det økte sjukefraværet prioritert høyest. Ingen må glemme det. Det er en bevisst prioritering fra Regjeringas side at det her skal gis trygghet, samtidig som Regjeringa sjølsagt vil ha et våkent øye på området, slik at vi kan se på de nødvendige prioriteringene. Vi har tidligere diskutert mye omkring samspillet mellom finanspolitikken og pengepolitikken. Handlingsregelen legges til grunn på samme måte som tidligere regjeringer har gjort. Men det essensielle i det hele er tilgangen på realressurser, og da er det samspillet mellom finanspolitikken og det som skjer i den private sektor, som er avgjørende. Det er ganske opplagt at dersom vi f.eks. skal kunne sikre at vi får et statlig investeringsprogram i forhold til infrastruktur, hvor bredbånd eksempelvis er en nøkkelarena, må vi dempe veksten i det private forbruket. Vi får ikke nødvendige realressurser til å få til fellesskapets oppgaver dersom vi ikke får en demping i veksten i det private forbruk og private investeringer. Alternativet til denne helhetlige politikken vil være at vi får en pengepolitikk og en rentepolitikk som fører til en for høy renteøkning og tilhørende høy kronekurs.