Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Å videreutvikle vårt velferdssamfunn og sikre nære og gode helse- og omsorgstjenester for morgendagens brukere og pasienter er grunnleggende for oss alle, og en prioritet for denne regjeringen. Vi har bygget opp kapasitet og kvalitet i disse tjenestene i kommunene gjennom Omsorgsplan 2015. Med Samhandlingsreformen har vi styrket helsetjenestene nær der folk bor, med større satsing på forebygging. Vi har lagt grunnlaget for å ta viktige skritt videre. Torsdag inviterer vi til et partnerskap for folkehelsen. Vi får debattert folkehelsemeldingen i salen. Med dagens debatt om stortingsmeldingen Morgendagens omsorg inviterer vi hele samfunnet til et aktivt medansvar. I kommunene må alle – brukere og pårørende, fagfolk og lokalpolitikere, ideelle organisasjoner, lokalsamfunn, forskning og næringsliv – trekkes med i et nyskapende samarbeid for å utforme morgendagens omsorg. Innovasjon handler om å finne nye veier og bærekraftige løsninger, som å ta i bruk ny teknologi som gjør hverdagen enklere. Men like mye handler det om å spille sammen med sivilsamfunnet for å utløse gode og lokale omsorgsmodeller. Jeg er derfor glad for – selv om innstillingen har mange forslag på kryss og tvers – at en samlet komité slutter opp om at en god velferdstjeneste er avhengig av at alle tar ansvar og deltar aktivt i fellesskapet. Aktivt medansvar – enten formelt gjennom frivillige organisasjoner og brukerorganisasjoner eller uformelt gjennom familie og sosialt nettverk – bidrar til å skape tillit og solidaritet mellom generasjoner. Det bygger vår sosiale kapital – verdier som utvikling av fremtidens omsorgstjenester må bygge videre på. Vi vil bli mange flere eldre i Norge i årene som kommer. Det er velferdsstatens bonus og noe vi skal være stolte av. Mange av de nye eldre vil være friske og bidra i samfunnet i større grad enn tidligere. Det er en ressurs vi ikke har råd til å la være å benytte. Men fortsatt vil eldre, og spesielt de eldste eldre, ha behov som de trenger fellesskapets og velferdsstatens hjelp til å dekke. Det er behov vi har en forpliktelse til å imøtekomme. Kåre Hagen, som ledet arbeidet med NOU-en om Innovasjon i omsorg, sa: «Omsorgskrisen skapes ikke av eldrebølgen. Den skapes av forestillingen om at omsorg ikke kan gjøres annerledes enn i dag.» Det er en oppfordring til å tenke nytt. I meldingen viser vi mulighetene som vi som samfunn og felleskap har for å løse fremtidens behov. Vi skal fortsatt bruke de store pengene på helse og omsorg. Men samtidig må vi jobbe annerledes for å lykkes med å mobilisere samfunnets samlede ressurser på en bedre måte. Jeg håper denne debatten i dag vil kaste lys over løsninger for morgendagen, og at det ikke blir terping på gårsdagens strid. Mitt ønske er at meldingen skal skape trygghet for at vi gjennom fornying og nyskaping fortsatt kan satse på de fellesskapsløsninger vi har bygget opp i landet vårt. Meldingen har tre hovedsiktemål: Vi skal få kunnskap om, lete fram, mobilisere og ta i bruk samfunnets samlede omsorgsressurser på nye måter. Vi skal utvikle nye omsorgsformer gjennom ny teknologi, ny kunnskap, nye faglige metoder og endringer av organisatoriske og fysiske rammer. Vi skal støtte og styrke kommunenes forsknings-, innovasjons- og utviklingsarbeid på dette feltet. Vi må mobilisere til den felles innsatsen dette landet er så god på. Vi vil samarbeide med frivillige og pårørende på nye måter. Vi skal etablere en nasjonal frivillighetsstrategi og et program for en aktiv og fremtidsrettet pårørendepolitikk. Det skal bli enklere å kombinere yrkesaktivitet med omsorg for barn og unge, voksne og eldre med alvorlig sykdom og funksjonsnedsettelse. Vi skal forbedre omsorgslønnsordningen og utvikle fleksible avlastningsordninger. Flere menn må inn i omsorgsyrkene – vi gjør det vellykkede prosjektet Menn i helse fra Trondheim til et nasjonalt tiltak. Vi skal satse ytterligere på opplæring av frivillighetskoordinatorer i regi av Verdighetssenteret i Bergen. Vi vil la ideelle organisasjoner spille en sterkere rolle som driftere av velferdstjenester i kommunene. Gjennom samarbeid vil kommuner og ideelle aktører bedre kunne utvikle nyskapende tiltak. Vi skal legge til rette for skjermede anskaffelser for ideelle aktører og for langvarige driftsavtaler. Eldresentrene er et godt eksempel på tiltak som forebygger ensomhet og passivitet, noe Pensjonistforbundet har vært opptatt av. I frivillighetsstrategien vil vi stimulere til utvikling av ulike former for eldre- og seniorsentre, for å nevne noen eksempler. Morgendagens omsorg skal bestå av så vel aktiv omsorg som pleie og lindring. Begge deler krever kompetanse. Samhandlingsreformen har ført til bedre samarbeid mellom sykehus og kommunale helse- og omsorgstjenester og bedre lokale helsetjenester. Mennesker som trenger sykehjemsplass, skal få det. Sykehjem er et alternativ når dine behov ikke lar seg løse ved at du fortsatt bor hjemme, selv med tilrettelegging. Derfor henger behovet for sykehjem tett sammen med hvilke andre tilbud kommunen har. Fremtidens sykehjem vil se annerledes ut, bære mer preg av å være et hjem, ha knyttet til seg frivillige og ha et bedre samarbeid med pårørende. De vil invitere nærmiljøet inn. Og de skal ha kompetent personell. Sykepleiere og fagarbeidere skal være stolte av å jobbe på en av Norges viktigste arbeidsplasser. Vi varsler allerede nå at ordningen med tilskudd til nybygde og rehabiliterte heldøgns omsorgsplasser skal videreføres etter 2015. I sykehjemmene ligger også mulighetene til å jobbe annerledes og bedre, heve livskvaliteten for dem som bor der. Man var inne på tidligere i debatten at når Bergen Røde Kors sykehjem ved hjelp av musikk og kartlegging av pasientenes historie, greier å få opp trivsel og ro blant pasientene, få ned medikamentbruken, få mer tilfreds pårørende, få ned sykefraværet og lykkes med dette uten å ha nevneverdig flere ressurser enn andre avdelinger, må vi spørre oss: Er vi flinke nok til å lære av suksesshistoriene? Hvis det virker der, i Bergen, må det kunne gjøres tilgjengelig ellers i landet. Vi vil få fram disse suksesshistoriene, gi nye metoder den faglige status de fortjener og spre dem systematisk. Ordningen med livsgledesertifisering av sykehjem skal bli en nasjonal ordning. Men en ensidig fokusering på sykehjem vil være å gå baklengs inn i fremtiden. Jeg tror at når mange generasjoner nordmenn tenker omsorg for eldre, tenker de automatisk sykehjem. De aller fleste ønsker å bo hjemme lengst mulig. Hjemmetjenester må utvikles slik at brukerne fortsetter å ha mest mulig kontroll over eget liv. Kommunene bør ha som mål at de som har bruk for omsorgstjenester, har én kontaktperson for koordinerte tjenester, og søke å begrense antall forskjellige personer så langt som mulig. Dette vil vi utvikle i samarbeid med KS og de ansattes organisasjoner. Sykepleiere, ergoterapeuter og fysioterapeuter har sammen utviklet et konsept for hverdagsrehabilitering for at forebygging og opptrening kan skje i ens hjemmemiljø, slik at brukerne kan mestre dagliglivets gjøremål. Det betyr tidligere innsats, og at brukerens egne personlige mål settes i sentrum. Vi vil styrke og spre dette konseptet til stadig flere kommuner. Kunnskapen og modellene er der. Alle kommuner bør nå ta hverdagsrehabilitering i bruk. Når det nærmer seg slutten på livet, er som oftest god pleie det aller viktigste. Det handler om å lindre smerte, bli sett og hørt, vasket og stelt og få hjelp til å møte livets siste dager. Målet er at uhelbredelig syke og døende og deres pårørende skal oppleve livets sluttfase så trygg og meningsfull som mulig. Vi vil utvikle et opplæringsprogram for ansatte i omsorgstjenesten som skal gi grunnleggende kompetanse i lindrende behandling. Folks boliger må tilrettelegges slik at de fortsetter å være trygge hjemme, også når fysikken eller husken svikter – eller når man nærmer seg livets avslutning. Vi lanserer også i meldingen et program for velferdsteknologi for å gi mennesker redskap som gir bedre mestring og bedre liv. Også mennesker med omsorgsbehov skal kunne ta i bruk teknologi på en måte som beriker livet. Allerede i revidert nasjonalbudsjett har vi satt i gang stimulanser til dette programmet. Målet er at velferdsteknologi skal være en del av tjenestetilbudet i omsorgstjenestene innen 2020. De vellykkede erfaringene med å bygge opp en offentlig omsorgstjeneste i det omfang og på det nivå vi har gjort i Norge, tilsier at fremtidens utfordringer må møtes med to tanker i hodet på samme tid: Vi skal videreføre det beste av det som er bygd opp de siste 40 årene, og være åpne for å endre kursen på viktige områder. De offentlige omsorgstjenestene har vært i kontinuerlig vekst i flere tiår. Tjenestetilbudet dekker nå brukere i alle aldersgrupper. Det er faktisk tallet på tjenestemottakere under 67 år som har hatt sterkest vekst de siste 20 årene. Med de demografiske utfordringer som venter oss for fullt om 10–15 år, må vi organisere innsatsen slik at den støtter og utløser de ressurser som ligger hos brukerne selv, deres familie og sosiale nettverk, i nærmiljø, organisasjoner og lokalsamfunn. Det vil kreve omstilling av den faglige virksomheten, med større vekt på forebygging, tidlig innsats og hverdagsrehabilitering. Sosialt nettverksarbeid, mer bruk av ny teknologi og nye arbeidsmetoder blir viktig. Samtidig må den pleiefaglige kjernevirksomheten foredles og den medisinske oppfølgingen styrkes. Usikkerhet om den økonomiske utviklingen, slik vi ser i mange land i Europa, tilsier at ikke alt «støpes i betong». Vi må kunne gi gode tjenester selv om det skjer endringer i økonomi, arbeidsmarked og pårørendes yrkesaktivitet. De nærmeste årene vil veksten være størst blant de yngste eldre. De demografiske endringene taler derfor for at veksten i tjenester bør skje i hjemmetjenester, dagtilbud, rehabilitering og forebyggende innsats, sammen med en styrket primærhelsetjeneste. Tenk på dette: Om vi går 40 år tilbake i tid, jobbet det 20 000 personer i omsorgsyrket. Nå jobber det 130 000. Den gang hentet vi fortsatt vann i brønner i deler av Oslo. Folk flyttet fra boliger med utedo til moderne blokker på Manglerud. Vi løftet dette samfunnet fordi vi løftet i flokk, og fordi vi satset på fellesskapsløsninger. Direktøren og vaskekona lå på det samme sykehuset og det samme sykehjemmet. Vi klarte det før, og vi kan klare det igjen. Den enkeltes lommebok skal ikke avgjøre om man får god omsorg. Vi skal tilby løsninger for alle – men ikke like for alle, fordi rettferdighet handler om å behandle folk ulikt basert på individuelle hensyn og ulike behov. Bare slik kan mennesker som i større eller mindre grad er avhengig av fellesskapets omsorg, fortsette å være sjef i eget liv, også når fysikken og husken skranter. Vi skal forsvare og utvikle velferdsstaten sammen. Denne stortingsmeldingen viser mulighetene for det.