Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-25:
Helseministerens redegjørelse inneholder etter mitt syn en rekke både interessante og gode betraktninger. Det vil være helt umulig i løpet av fem minutter å komme inn på alle aspektene ved helseministerens tidligere tale; jeg må derfor bare trekke fram noen. Jeg er helt enig i de betraktningene på det forebyggende plan som allerede er trukket fram av en rekke talere. Det gjelder både røyking og alkohol. I tillegg synes jeg det er en sterk betoning av betydningen av det generelle forebyggende helsearbeidet – som er viktig, og som det er viktig å videreføre. Helseministeren understreket at Regjeringen gjør det. På en del områder ser vi vel at den praktiske politikken trekker i en annen retning. Jeg vil spesielt her trekke fram det hivforebyggende arbeidet, der vi har sett nedskjæringer gjennom de siste årene, og der risikoen for at man skal få en smittespredning i befolkningen, fortsatt er til stede. Det er viktig at man ikke bygger ned det forebyggende arbeidet på det området. En ting til som helseministeren trakk fram, er sorteringssamfunnet. Vi ser hvordan økt spesialisering innenfor helsevesenet gjør at mange i befolkningen har problemer med å orientere seg, trenger veilederfunksjoner og råd for hvordan de skal ivareta folkehelsen, og hvilke instanser det vil være riktig å kontakte når de blir syke. SV tror at fastlegeordningen vil være et godt steg i riktig retning, både som en rådgiver og døråpner til øvrige tjenester. Vi ser fram til at den ordningen kommer på plass, og håper at vi ikke vil få ytterligere utsettelse av den. Det man også ser når det gjelder sorteringssamfunnet, er hvordan private forsikringsselskap stadig sterkere kommer på banen, og hvordan forsikringsselskapene gjennom sine kriterier sorterer ut de kundene de ønsker å ha, og dem de ikke ønsker å ha. De gruppene som blir ekskludert, er gjerne de som fra før har en redusert helse, eller etter hvert de som risikerer å få det, bl.a. i form av gentester og andre muligheter for å forutsi sykdom. Det er en svært uheldig utvikling, spesielt dersom det parallelt skjer en nedbygging av det offentlige helsetjenestetilbudet slik at man virkelig øker sorteringen og øker tilbudsforskjellene i befolkningen. Dette gjelder også i forhold til en stadig økende privatisering av helsetjenestene der markedet skal rå grunnen. Det er åpenbart at det vil virke på en slik måte at de geografiske forskjellene øker, og at det vil være lommeboka som bestemmer hvilket tilbud man vil få. Det er en utvikling SV vil gå sterkt imot. Flere har nevnt – og det er jeg glad for – gentesting. Det var en artikkel i Der Spiegel 17. mai d.å. som omhandler gentesting og de erfaringene man har gjort i Tyskland. Overskriften var: «Fragwürdiger Siegezug der Gentests», altså: tvilsom seiersgang for gentestene. Der trekkes det spesielt fram at viten om defekter i arvemateriale kan bety døden bit for bit for den som berøres. Man har nå erfaringer knyttet til Huntingtons chorea, og hvordan det å få sikker kjennskap til at man vil utvikle sykdommen, reduserer livskvaliteten for den enkelte uten at man kan behandle den. Likeledes har man sett hos kvinner som har tatt gentester knyttet til brystkreft, at positive svar på den type tester kan skape betydelig usikkerhet og utrygghet. Enkelte kvinner har bedt om å få friske bryst fjernet av frykt for at de skal utvikle brystkreft senere. Etter mitt og SVs syn har flertallet i Stortinget tatt altfor lett på faren som ligger der knyttet til gentesting. Jeg er glad for den holdningen Regjeringen har inntatt, men det blir særdeles viktig at man ikke får en utglidning knyttet til gentester i Norge som gjør at man kan få den samme type negative erfaringer som det som beskrives fra Tyskland. De nye helselovene skaper betydelige nye forventninger. Det er viktig at politikere ikke skaper forventninger som man ikke er i stand til å innfri. Dessverre kan man se eksempler på det, bl.a. fra denne talerstolen, når man relativt massivt går ut med kritikk av omsorgstilbudet i kommunene knyttet til eldreomsorg. Det er åpenbart at enkelte av tjenestene trenger betydelig forbedring, og som politikere har vi et felles ansvar for å gjøre forbedringer. Mye av helsepersonellet vil oppleve den kritikken som kommer fra Stortingets talerstol, som personkritikk rettet mot helsepersonell, som kanskje innenfor trange økonomiske rammer gjør det de kan for å bedre tilbudet, og som sier ifra om at det må forbedres. Det er viktig at kritikken på det området er nyansert. Til slutt vil jeg si at de overordnede målsettinger må være de viktigste å betone for politikerne, og at man ikke går inn i en utidig detaljstyring der man også blir representanter for lobbyister, eksempelvis knyttet til legemiddelindustrien, slik man har sett tendenser til her i Stortinget.