trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Eg takkar for svaret. Så langt synest eg at både svaret og det ein har sett i media, viser at Statens strålevern har eit høgare engasjement på området enn det ein har hatt tidlegare innanfor denne sektoren. Det er ikkje tvil om at Noreg nå er ein storforbrukar av radioaktivt materiale i verdsmålestokk innanfor denne sektoren – altså har tilsynet vore for dårleg, eller ein har på ein måte ikkje jobba med alternativa, sånn som ein har gjort når det gjeld andre miljøaspekt, f.eks. i forhold til halon. Berre for å gjera det litt vanskeleg – for å seia det sånn: Oljedirektoratet seier framleis i forhold til Valhall-feltet at oppfølginga er for dårleg, og at den er mangelfull i forhold til behandling av radioaktive kjelder. Statsråden kjenner òg sikkert til at ei radioaktiv kjelde forsvann ein periode på Stord. Rutinane er altså for dårlege. Då er mitt spørsmål: Kva skjer frå helseministerens side når det gjeld innskjerping av rutinane?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-01-19:
Eg trur faktisk at helseministeren og Langeland har felles interesser i denne saka, nemleg å få til ein overgang til bl.a. bruk av anna materiale og få innskjerping av rutinane. Det er òg poenget med dette spørsmålet frå mi side, nemleg å få ei kraft som gjer at oljeselskapa brukar andre middel og syter for at det blir rutinar som gjer det sikkert både i forhold til miljøutslepp generelt sett og i forhold til at personalet eventuelt kan bli utsett for radioaktiv stråling.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-19:
Ved flere anledninger er det besvart spørsmål i Stortingets spørretime om NRK2 og kanalens dekningsgrad. Jeg minner om at utbyggingen av NRK2 har skjedd i samsvar med Stortingets forutsetninger om at NRK2 primært skal være en satellittkanal med en viss tilleggsdekning fra bakkesendere. Da Stortinget behandlet saken, ble det lagt til grunn at en full utbygging ikke var forsvarlig av økonomiske og frekvensmessige grunner. En full utbygging av bakkesendere ville dessuten langt på vei umuliggjøre utbyggingen av et digitalt sendernett. Stortinget forutsatte en dekningsgrad på nær opp til 80 pst. av seerne. Om lag 80 pst. av befolkningen har i dag muligheter til å ta inn NRK2. Dette er altså i samsvar med Stortingets forutsetninger. I denne forbindelse vil jeg også vise til at Stortinget ved behandlingen av stortingsmeldingen om digitalt fjernsyn i høst bad departementet vurdere om det er mulig å frigjøre frekvenser slik at man ved en eventuell utbygging av et digitalt jordbundet fjernsyn kan øke denne kapasiteten ytterligere. Beslutninger om hvilke programmer som skal sendes på NRKs kanaler til enhver tid, er redaksjonelle vurderinger som faller inn under den løpende programvirksomheten til NRK. Denne programvirksomheten er det kringkastingssjefen som etter kringkastingsloven har ansvaret for. Det er derfor verken aktuelt eller mulig for departementet å gå inn med pålegg til NRK om hvilke programmer som skal sendes på hvilke kanaler. Departementet har i samsvar med vanlig praksis innhentet en uttalelse fra NRK om spørsmålet som representanten Bastesen stiller. NRK opplyser at hovedstrategien bak programendringene, som bl.a. innebærer at de fleste filmene nå sendes på NRK2, er å legge flere norske sterke produksjoner på god sendetid i NRK1. Som eksempel nevner NRK at «Norge i dag» er flyttet fra NRK2 til NRK1. NRK viser til at omleggingene vil føre til at det samlede tilbud på NRK1 blir styrket, og ikke svekket. For øvrig opplyser NRK at de mest attraktive mandagsfilmene som de har to eller flere senderettigheter til, også vil bli sendt som lørdagsfilm på NRK1.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-19:
Jeg har full forståelse for den problemstillingen som representanten Bastesen reiser, og jeg forstår også at det kan synes som en urettferdighet. Når det gjelder kringkastingsavgiften, er det en avgift som er knyttet til at man faktisk har fjernsynsmottaker. Vi kan sammenligne det med årsavgiften på en bil. Slik at plikten til å betale kringkastingsavgift gjelder uansett hvilke kanaler man kan ta inn. Men jeg har lyst til å si, fordi jeg forstår at dette oppfattes som et problem rundt omkring, at den teknologiske utviklingen går jo med raske skritt, ikke minst på medieområdet, inkludert TV-feltet. Digitaliseringen som kommer, åpner en rekke nye muligheter. Og i arbeidet vårt med å utvikle dette feltet videre, er jeg grunnleggende opptatt av at vi skal greie å finne fram til løsninger som dekker landet i så stor grad som mulig.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-01-19:
Som jeg sa, er vi opptatt av at vi skal greie å få så høy dekningsfrekvens som mulig. Men jeg gjorde det også klart i mitt første svar at vi har fulgt opp de forutsetningene som Stortinget la til grunn for utbyggingen av NRK2, så det er ingen uoverensstemmelse mellom det Stortinget har lagt til grunn, og den oppfølgingen som har blitt gjort fra vår side.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Jeg foreslår Aud Blattmann.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Utenriksministeren har i sitt innlegg gjort grundig rede for det pågående arbeid i forbindelse med norsk tilknytning til Dublin-konvensjonens regler. Jeg gir naturligvis min tilslutning til de vurderingene som kom fram i utenriksministerens innlegg i den anledning. Så bare noen korte kommentarer til saken. Som følge av Stortingets samtykke til ratifikasjonen av samarbeidsavtalen med Schengen-landene er det en forutsetning at det skal avtales en ordning for tilknytning også til Dublin-konvensjonen. Stortinget har også tidligere gitt uttrykk for sitt syn på Dublin-konvensjonen. Som følge av samarbeidsavtalen med Schengen-landene vedtok Stortinget i juni 1999 lov om Schengens informasjonssystem, SIS, samt endringer i utlendingsloven. Flertallet uttrykte den gang at selv om Norges tilknytning til Dublin-konvensjonen vil være et framtidig forhandlingsspørsmål, slik Stortinget da så det, vil det være riktig at denne konvensjonen legges til grunn når det gjelder ansvaret for behandling av asylsøknader. Når det gjelder konvensjonens konkrete innhold, har utenriksministeren gjort grundig rede for det. Jeg vil bare understreke det faktum at den ikke regulerer innholdet i norsk asyl- eller flyktningpolitikk. Selv om utgangspunktet for konvensjonen er at bare én stat skal være ansvarlig for å behandle en asylsøknad, har det enkelte Schengen-land fortsatt frihet til å ta asylsøknader under behandling. Det betyr for oss at Norge alltid kan bestemme at vi skal behandle en asylsøknad, selv om vi ikke har noen internasjonal forpliktelse til det. Det er også viktig å understreke, noe for øvrig også utenriksministeren gjorde i sitt innlegg, at Dublin-konvensjonen heller ikke regulerer vilkårene for å gi asyl, men at den regulerer prosedyrespørsmålene. Til slutt: Resultatet av forhandlingene med EU-kommisjonen om norsk tilknytning til Dublin-konvensjonen vil, som det er blitt sagt i dag, bli forelagt i form av en proposisjon, og Stortinget vil få anledning til å drøfte asyl- og flyktningpolitikken i full bredde ved Regjeringens framleggelse av en egen stortingsmelding om dette tema senere i år.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-20:
På vegne av Lodve Solholm, Harald T. Nesvik og meg selv vil jeg fremsette et forslag om en melding om redningshelikoptertjenesten.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Først må jeg takke for at det fortsatt er tilslutning her i Stortinget til at vi skal føre disse forhandlingene. Så vil jeg si litt til et par spørsmål som er reist her. Carl I. Hagen spurte om Regjeringen vil legge seg på den linje som han sa Fremskrittspartiet ville fremme forslag om, nemlig at det skal være automatikk i at når en søknad er behandlet i et land, så er den samtidig behandlet i Norge. Den linje vil jeg ikke nå si at Regjeringen vil legge seg på. Regelen bør være som det er referert til i mitt innlegg, nemlig at vi har muligheten til, når en søknad er behandlet i et av de andre landene, å avslå den i Norge med den begrunnelse, men samtidig bør vi holde muligheten åpen for at en søknad likevel kan behandles i Norge. Det kan være tilfeller der det kan anses for å være naturlig. Jeg tror ikke det vil føre til noen stor belastning på norske myndigheter, slik Fremskrittspartiets formann her antydet. Så har jeg bare lyst til å si at de spørsmålene som Einar Steensnæs tok opp, er det etter min oppfatning tatt hensyn til i regelverket for Dublin-konvensjonen. Når det gjelder spørsmålet om personvern i forbindelse med Eurodac, som Lisbet Rugtvedt tok opp, vil jeg minne om at Eurodac bygger på og utdyper EUs personverndirektiv, som er en del av EØS-avtalen. Det er begrenset hvilke opplysninger som kan registreres i Eurodac, og slike opplysninger kan ikke utleveres til tredjeland. Det er bl.a. regler om lagring, retting og sletting, slik Lisbet Rugtvedt var opptatt av, i denne forordningen. Dette er da i tråd med den praksis som Norge allerede har. Så har jeg til slutt bare lyst til å si noen ord til Odd Roger Enoksen og Lisbet Rugtvedt, som var opptatt av at Europa ikke må skape en mur rundt seg som kan føre til en strammere og mer inhuman flyktning- og asylpolitikk. Det er ikke det som er poenget. Poenget er jo at man skal få en rettferdig flyktning- og asylpolitikk. Det må jo være et mål for alle land i Europa å sikre at de som faktisk har rett til å komme inn og få asyl, får det, og at det ikke er de som har de største mulighetene som følge av enten økonomi eller forbindelser til folk som driver med menneskehandel osv., som kommer inn. Dette regelverket vil jo nettopp kunne føre til at man kan sikre en human flyktning- og asylpolitikk, slik at det ikke er den sterkestes rett som gjelder, men at de som faktisk har rettigheter, får muligheten til å få asyl i det europeiske landet. Det er meningen med Dublin-konvensjonen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-20:
Jeg vil for så vidt også gi min tilslutning til Regjeringens forhandlingsopplegg og selvsagt formålet om å tiltre Dublin-konvensjonen. Jeg er helt enig med utenriksministeren som understreker at det er om å gjøre å bli ferdig med forhandlingene, få en proposisjon for ratifikasjon, slik at arbeidet med gjennomføringen av Schengen-avtalen, som vi hele tiden har støttet, kan tre i kraft i mars neste år, og at vi samtidig har fått tiltredelse til Dublin-konvensjonen. Jeg legger spesielt vekt på det som utenriksministeren opplyste, og som også parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet understreket: Når konvensjonen trer i kraft, får Norge mulighet til når det gjelder asylsøkere i Norge som har fått behandlet sin asylsøknad på forhånd i et annet land som er tilsluttet Dublin-konvensjonen, å returnere asylsøkeren til det landet uten å behandle asylsøknaden i Norge. Det er for så vidt en oppfølging av FNs konvensjon av 1951, den såkalte førsteasyllandregelen. Imidlertid er det slik at både utenriksministeren og Hill-Marta Solberg sa at dersom Norge selv ville, kunne vi allikevel behandle en asylsøknad. Det er altså frihet for Norge til allikevel å behandle en søknad som er avslått i et annet land. Jeg vil derfor på den bakgrunn allerede nå varsle at Fremskrittspartiet, senere selvsagt, vil fremme et konkret forslag, slik at det blir norsk politikk at man helt automatisk returnerer asylsøkere til det landet som allerede har behandlet søknaden. Vi kan ikke se noen grunn til, hvis en asylsøker har fått sin søknad behandlet i et annet Dublin-konvensjonland etter det landets regler og der fått avslag, at det skulle være nødvendig at vi skal belaste vårt eget system med en ny behandling. Som kjent er det allerede en lang saksbehandlingstid for de asylsøkere som kommer til Norge direkte og får sine saker behandlet her. Så vi må i hvert fall kunne spare våre saksbehandlere fra å gå gjennom saker som er ferdigbehandlet i et annet asylland. Det skulle være interessant om utenriksministeren i sitt sluttinnlegg kan bekrefte at også Regjeringen har det syn at vi ikke skal se på søknader som er ferdigbehandlet i et annet land og der avslått. For øvrig håper vi også at vi etter hvert kan få regler som fører til at asylsøkere skal ha plikt til å søke asyl i det landet de først kommer til når de forlater sitt eget land. Det er litt merkverdig at det kommer asylsøkere til Norge fra helt andre verdensdeler som helt åpenbart må ha reist gjennom en rekke land for å komme til Norge. Det bør være nabolandene som har denne plikten, fremfor at man skal kunne fortsette med den nåværende praksisen. Men vi gir vår tilslutning til forhandlingsopplegget, håper at det går greit og at Norge oppfører seg slik at man kommer i havn før jul, og slik at vi kan tiltre dette arbeidet i mars neste år. Det skulle være interessant om Regjeringen også kan bekrefte at de har det samme syn som Fremskrittspartiet på at vi skal spare våre saksbehandlere fra å gå igjennom asylsøknader som på forhånd er avslått i et annet land innen Dublin-konvensjonen.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-20:
Det er et høyst uvanlig skritt å bringe en sak fra den utvidede utenrikskomite inn til behandling i plenum. Det gir jo uttrykk for at det må reserveres for de sakene hvor det virkelig er av betydning for saken, og at det bringer saken videre. Jeg må ærlig innrømme at jeg undret meg svært over at denne saken ble brakt inn for plenum, og så frem til å høre begrunnelsen for det. Jeg må nok etter å ha hørt på Carl I. Hagen konstatere at heller ikke han hadde noen begrunnelse for hvorfor saken er brakt inn for plenum. Realiteten er jo at denne saksbehandlingen, iallfall hittil, ikke har tilført saken noe som helst nytt. Regjeringen hadde solid hjemmel i Innst. O. nr. 89 for 1998-1999 for å gå videre i saken, hvor hele Stortinget med unntak av Senterpartiet gjorde det klinkende klart at de ønsket å legge Dublin-konvensjonen til grunn. Det eneste som vi hadde til behandling i den utvidede utenrikskomite, var spørsmålet om selve påkoblingsmekanismene, som så vidt jeg skjønner, nå har fått sin tilslutning fra mesteparten av Stortinget. Det er derfor for så vidt en form for ønskereprise vi nå har, dette har vi vært gjennom før. Jeg kan da gi mitt bidrag til ønskereprisen ved å si at vi selvfølgelig står ved alt vi har sagt om dette før. Vi mener at det er meget fornuftig å gå inn i disse forhandlingene, og jeg vil tro at utenriksministeren vil lykkes med de forhandlingsambisjoner han her har.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-20:
I likhet med Jan Petersen er også jeg nokså forundret over at man på et sånt grunnlag som det som foreligger i dag, har valgt å be om å få denne saken behandlet i Stortinget. Det er et forhandlingsmandat vi snakker om, og som utenriksministeren har sagt, vil vi få ytterligere to muligheter til å diskutere norsk tiltredelse til Dublin-konvensjonen – både i forbindelse med Europa-meldingen og i forbindelse med ratifikasjon av forhandlingene i starten av neste år. Jeg vil derfor ikke gå inn i en realitetsdebatt omkring innholdet i Dublin-konvensjonen. Vår holdning til spørsmålet vil vi avklare når det endelig foreligger til ratifikasjon, og utgangspunktet vårt skulle være velkjent fra de tidligere behandlinger. Det er, slik som utenriksministeren sier, én stat som vil være ansvarlig for behandlingen av asylsøknader. I prinsippet er det selvfølgelig mulig å behandle søknader på et frivillig grunnlag også i andre land. I praksis vil det være vanskelig, og det illustrerte representanten Carl I. Hagen ganske godt gjennom sitt innlegg. En strengere praksis i forhold til asylsøknader enn det EU praktiserer, vil ikke være ønskelig for det første, og det vil heller ikke være mulig å praktisere en strengere asyl- og flyktningpolitikk enn EU-landene selv gjør. Og en mildere praktisering vil komme til å påføre oss betydelige problemer ved at Norge på den måten vil komme til å bli valgt som førsteasylland. Så i praksis vil det være særdeles vanskelig å se for seg at vi skal føre en selvstendig asyl- og flyktningpolitikk som avviker fra den som EU-landene selv fører. Det vil over tid komme til å føre til en innstramming i norsk asyl- og flyktningpolitikk, og dermed innebære et avvik fra den politikk vi så langt har ført, og et avvik fra de humanitære og menneskelige hensyn som vi så langt har valgt å ta. Derfor er tilslutning til Dublin-konvensjonen definitivt ingen helt uproblematisk sak. Jeg skjønner godt at representanten Carl I. Hagen ønsker den velkommen, for Fremskrittspartiet ser sitt snitt til å få en strengere asyl- og flyktningpolitikk enn det vi har i dag.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-20:
SV ser at det er nødvendig med europeisk samarbeid om flyktningpolitikken, men dette samarbeidet må ikke først og fremst gå ut på at det skal bygges en mur rundt Europa som blir ugjennomtrengelig for mennesker på flukt fra andre deler av verden. Vi vil ikke at det skal dannes en «Festning Europa». Vi mener at det er viktig for Norge å beholde en mulighet for en grad av selvstendighet i flyktningpolitikken. SV har også, i motsetning til Fremskrittspartiet, vært sterkt kritisk til en firkantet praktisering av førstelandsregelen for asylsøkere. Det er selvsagt positivt dersom konvensjonen hindrer at asylsøkere blir kasteballer mellom ulike land uten å få sin søknad behandlet skikkelig. Men slik SV ser det, er det i dag stor fare for at asylsøkere med et reelt beskyttelsesbehov ikke får opphold, bl.a. som følge av visumplikt. Det sentrale i flyktningpolitikken må ikke bare være å stenge ute, men det må også være å sikre beskyttelse til dem som har et reelt behov for dette. Det vi diskuterer i dag, er forberedelser til forhandlinger Norge skal føre. SV vil selvsagt avvente den endelige saken før vi tar stilling til det reelle innholdet i Dublin-konvensjonen. En side av denne konvensjonen som vi i SV stiller oss kritiske til, er utviklingen av datasystemet Eurodac. Vi stiller spørsmål ved hvorvidt det tas tilstrekkelige personvernhensyn i forbindelse med dette svært omfattende europeiske sentralregisteret. Dette skal inneholde fingeravtrykk og andre persondata. Et spørsmål i denne forbindelse vil være hvorvidt en asylsøker vil bli slettet fra registeret om han eller hun innvilges opphold. Det er uheldig dersom registeret innebærer svært langsiktig registrering av store befolkningsgrupper, og dermed også en mistenkeliggjøring av disse. Det virker ikke helt klart hvordan en tilslutning til Dublin-konvensjonen vil påvirke norsk flyktningpolitikk. Dette blir kanskje klarere når vi får saken i sin helhet til behandling. Det som vil være avgjørende for oss, er at Norge i framtiden også vil kunne føre en selvstendig asylpolitikk, og at vi skal kunne føre en human asylpolitikk også etter at vi har sluttet oss til Dublin-konvensjonen.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-10-20:
Jeg må også få gi min tilslutning til de talere som har gitt uttrykk for at dette ble et noe underlig arrangement. Det ble litt tilløp uten hopp. Det er jo historisk at en sånn sak bringes inn for Stortinget i plenum fra den utvidede utenrikskomiteen, og jeg hadde faktisk ventet meg en noe viktigere begrunnelse for at så skjedde enn det som nå er tilfellet. Men vi får ta det med oss allikevel. For meg er det viktig, selvsagt, å ønske Regjeringen lykke til med dette som er Regjeringens arbeid, å fullføre disse forhandlingene, men siden det nå er en anledning til å sende noen ord med på veien i forhandlingene, vil jeg legge avgjørende vekt på det jeg oppfatter som viktige liberale grunnverdier i spørsmål av den karakter som skal behandles når det gjelder tilknytningsavtalen til Dublin-konvensjonen. For det første legger jeg avgjørende vekt på det utenriksministeren har sagt om at det er Norge ene og alene som har ansvaret for flyktning- og asylpolitikken i Norge. Det betyr også at Dublin-konvensjonen ikke regulerer kriterier for asyl i Norge; det er det Norge som skal gjøre. Og jeg er opptatt av – og håper – at utenriksministeren, hvis han svarer på spørsmålet fra Carl I. Hagen i sin avsluttende runde, ikke nå fraskriver seg muligheten til å ha en asylbehandling i Norge også for dem som har en rett til å få en asylbehandling i et annet land, og på den måten kan være en rausere nødhavn for mennesker på flukt enn det Carl I. Hagen kanskje måtte ønske. Vi er i Venstre opptatt av at asylretten skal være reell også i andre land i Europa. Det har også utenriksministeren lagt vekt på i sitt første innlegg her i dag. Jeg er også opptatt av at når denne konvensjonen skal operasjonaliseres og gjøres praktikabel gjennom at personopplysninger skal registreres og samles på databaser, så er det viktig at Norge er en pådriver i alle ledd for å ta vare på de nødvendige personvernhensyn som etter vårt syn må være til stede, bl.a. gjennom Eurodac-systemet når det kommer opp og går. Jeg vil få avslutte med å gi uttrykk for at jeg ser fram til den varslede stortingsmeldingen om flyktning- og asylpolitikken, og ønske utenriksministeren lykke til med forhandlingene om denne konvensjonen.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Det offentlige er en stor forbruker i dag. Dersom vi skulle være redd for at det offentlige med sin innkjøpspolitikk i altfor stor grad ville påføre forbrukerne ulemper, ville det også ha vært situasjonen slik det er i dag. I dag har ikke det offentlige en gjennomgående policy når det gjelder innkjøp på de områdene jeg var inne på. At det offentlige vil bidra til å fokusere i den retningen, tror jeg tvert imot vil være med på å sikre forbrukerne og ikke det motsatte, nemlig å være en ulempe for dem. Tvert imot tror jeg det er på tide at det offentlige tar det ansvaret som den store forbrukeren det offentlige er, nettopp for å sikre at også de private forbrukerne får bedre tilbud, får mer å velge i og har muligheten til å velge de produktene som også er økologisk, miljømessig og fordelingsmessig riktige.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Det er betryggende å høre at Høyre omsider har blitt opptatt av avisenes økonomi. Det er ikke det vi har vært vant til fra den kanten de siste årene. Selvsagt er matvarespørsmål viktig når det gjelder forbrukersaker. Jeg registrerer at Høyre tydeligvis ikke synes at vi skal fokusere på det i den grad som stortingsflertallet gjør i dag. Men jeg har også registrert at Høyre derimot er svært opptatt av matpriser. Så jeg klarer ikke helt å se sammenhengen i den argumentasjonen som kommer fra Høyre her. Mat er viktig for forbrukerne, det er fokusert sterkt på det, internasjonalt og for så vidt også i Norge. Det må også Stortinget ta innover seg og behandle, og det ønsker vi å gjøre. Det er slett ikke noe angrep verken på frihandel eller på globalisering som ligger i dagens innstilling. Tvert imot er det en oppfølging der en tar konsekvensene av frihandel og globalisering, og der man også prøver å ta i bruk noen av de virkemidlene og noe av den tenkingen som andre land har utviklet for å møte de ulempene som nettopp ligger i frihandel og globalisering. For vi kan jo ikke stikke under stol at det fins uheldige utslag av det også. Når det gjelder reklameavgiften, tror jeg at 1 pst. av reklameomsetningen brukt til forbrukerinformasjon framfor til reklame er forbrukerne tjent med. Vi får se når man kommer tilbake med den vurderingen som skal gjøres, hvordan man teknisk kan legge opp en slik avgift. Det oppfatter jeg ikke først og fremst å være Stortingets oppgave å utforme. Vi slår fast at vi ønsker å få en vurdering av det, så får vi se når vi får det tilbake, om og hvordan det er mulig å få dette gjennomført.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Representanten Enger Lahnstein stiller et spørsmål der det vil føre veldig langt å foreta en vurdering av alle områdene i denne sammenhengen. Det kunne ha vært greit at alle de spørsmålene som ble tatt opp, hadde ligget hos forbrukerkomiteen. Sånn er ikke verden og sånn er ikke Stortinget organisert. Men uansett slår denne meldingen veldig klart fast at det viktigste for forbrukerpolitikken er å sikre forbrukerne mot å få matvarer som kan være helseskadelige. Da får vi sørge for at vi gjør det på en måte som i det minste gir forbrukerne muligheten til å velge. La meg ta et eksempel når det gjelder genmat fra USA, der et stort parti med taco-skjell i forgårs ble trukket tilbake fordi man fant ut at det inneholdt genprodukter – ikke fordi det var forbudt i USA, men fordi produsenten var livredd for hvordan holdningen hos forbrukerne ville bli. Det fungerer ikke på samme måten i Norge i dag, men jeg tror vi er nødt til å utvikle det uansett, for synden har jo kommet inn i verden, den er veldig vanskelig å spore opp, den er veldig vanskelig å beskytte seg mot. Og selv om vi i Norge for så vidt kan vedta det vi vil av lovverk mot det, betyr ikke det at vi automatisk er beskyttet mot dette. Men vi må ha en oppegående forbrukerorganisering og forbrukeroppmerksomhet som gjør at vi er i stand til å avdekke dette og dermed gi forbrukerne opplysninger og valgmuligheter som innebærer at de kan treffe valg – basert på at vi har opplysninger om hvordan matvarer vil slå ut i forhold til egen helse.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Høyre prøver å framstille det som om flertallet synes at forbruk er en uting. Det er en litt merkelig konklusjon etter mitt innlegg, som hadde som hovedpoeng at forbruk er makt, vi må gi forbrukerne muligheten til å ta i bruk mer av den makten som ligger bak. Dermed vil forbruk bli snudd til en meget positiv utfordring for oss. Så prøver Høyre her å framstille det som om meldingen skal være en antiglobaliserings- og antiinternasjonaliseringsmelding. Jeg har litt problemer med å skjønne hvor Høyre tar det fra. Riktignok påpeker vi at globalisering og internasjonalisering har en del svakheter og medfører en del ulemper for forbrukerne, det er ikke til å stikke under stol, samme hvor pro globalisering og pro internasjonalisering man er. Flertallet, dvs. sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV, legger opp en strategi for å møte de utfordringene som forbrukerne stilles overfor. Høyre legger ingen strategi i innstillingen. Det kunne kanskje vært greit å høre om Høyre i det hele tatt har noen strategi for å gi forbrukerne muligheten til å møte noen av de utfordringene som globaliseringen vil medføre for dem.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-10-20:
Jeg tenkte jeg bare skulle benytte anledningen til å gå igjennom de mindretallsforslagene som foreligger, og knytte noen kommentarer til dem, slik at vi slipper å ta det senere. Når det gjelder forslag nr. 1, signaliserte jeg i mitt innlegg sterk støtte til dette, og det ville være synd å få det nedstemt. Jeg var inne på i mitt innlegg hvorfor vi ikke ønsker å støtte det, og jeg ber om at det blir oversendt. Når det gjelder forslag nr. 2, ligger det en oppfølging av intensjonene i det i det budsjettet som Regjeringen har lagt fram, og forslaget gjelder jo også først og fremst statsbudsjettet for 2001. Det har sikkert sammenheng med at vi behandler meldingen såpass lenge etter at innstillingen ble avgitt. Så jeg ber om at forslaget blir oversendt. Forslag nr. 3 jobbes det med. Vi er ikke uenig i intensjonene, men har ikke noe behov for å pålegge Regjeringen en slik gjennomføring. Det kunne vært greit om forslagsstillerne oversendte det, så man slipper å få det nedstemt. Det samme gjelder forslag nr. 4. Når det gjelder forslag nr. 5, ber vi om en vurdering av et moratorium, og landbruksministeren har vært inne på hvordan behandlingen av dette vil bli framover. Så jeg håper at man også kan oversende det forslaget. Når det gjelder forslag nr. 6, er vi enig i intensjonene. Vi vet jo alle sammen hvor skoen trykker i forhold til markedsføring og produksjon av økologisk mat. Det er jo det som må settes i fokus. Jeg håper det kan oversendes også. Forslag nr. 7 er også viktig, og det jobbes eksakt med å bedre systemene kontinuerlig. Jeg håper at det kan oversendes, i tråd med det landbruksministeren var inne på. Forslagene nr. 8 og 9, fra Fremskrittspartiet, omhandler og griper inn i det utredningsarbeidet som departementet skal gå videre med. Vi vil ikke gå inn og støtte dem nå. Det kunne vært greit for forslagsstillerne å få det vurdert i den sammenhengen og ikke nedstemt i denne sammenhengen. Men det får Fremskrittspartiet ta vurderingen på. Det samme gjelder forslag nr. 10. Det vil være naturlig å følge opp i forbindelse med det utredningsarbeidet som nå gjøres videre, og jeg håper at det kan oversendes. Forslag nr. 11 er jeg litt usikker på hva betyr. Men den fokusering som media har, vil selvsagt også ha betydning for det offentliges organisering av forbrukerinformasjonen. Forslaget vil dermed gripe inn i den utredningen som departementet nå må foreta videre, og hører naturlig hjemme der. Så jeg ber om at også det oversendes.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-10-20:
Det offentlige er en svært stor kjøper av produkter og tjenester og kan dermed styre store deler av befolkningens kjøpemønster. Er ikke representanten Alstad redd for at det frivillige valg av produkter og tjenester blir snevret inn og nettopp blir avhengig av statens innkjøp ved at tilbudet av varer vil bli begrenset, da små aktører ikke kan bli med og tilby sine tjenester og varer?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-10-20:
Det kan virke som om Senterpartiet ønsker en større andel av økologiske produkter på markedet. Dette er ikke Fremskrittspartiet imot. Et stort varespekter er et gode for alle. Det viser seg også at folk er villig til å betale f.eks. 10 pst. mer for økologiske varer. Men så viser det seg at disse varene har en vesentlig høyere pris. Har Senterpartiet et svar på hvordan man skal få ned prisene, og eventuelt hvor denne subsidiering skal tas fra? Fremskrittspartiet går ut fra at dette ikke skal gå ut over dem som ønsker å kjøpe såkalte ordinært dyrkede varer, ved at disse økes i pris, eller ved andre avgifter.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Etter at vi fikk forbrukermeldingen, gikk det lang tid før den ble behandlet, på grunn av regjeringsskiftet. Da vi først kom i gang med behandlingen, fikk jeg nærmest inntrykk av at det var et alternativ til landbruksmeldingen vi skulle debattere, for det ble mer og mer fokusert på matvarespørsmål, som riktignok er nevnt i meldingen, men som naturligvis ikke burde være det sentrale, eller det mest sentrale, elementet når en diskuterer en forbrukerpolitisk melding som først og fremst skal ta seg av organiseringen av forbrukerapparatet. Jeg registrerer at saksordfører Alstad med god støtte fra vekslende sentrumspartier har gjort merknadene i meldingen om til et angrep på globalisering, frihandel og markedsøkonomi. Jeg synes det er interessant dersom dette er Arbeiderpartiets signaler. Når en på mange områder også går i retning av å foreslå nye avgifter, er ikke det spesielt overraskende. Jeg har et spørsmål til representanten Alstad, som talte varmt for reklameavgiften. Hvem tror representanten Alstad det er som skal betale denne reklameavgiften? Er ikke det også til sjuende og sist forbrukerne, som da blir pålagt denne ekstra avgiften? Noen skal betale regningen, og vi vet hvem som får den: forbrukerne. Jeg håper virkelig at Regjeringen ikke følger opp dette flertallsforslaget, og at de legger saken vekk. Det kunne vært interessant å høre representanten Alstad utbrodere litt hvordan denne avgiften eventuelt skal kreves inn, hvem som skal stå for innkrevingen, og hvordan dette skal fungere. Jeg tror dette er et forslag som er helt på ville veier. Og hvis en ser det i sammenheng med andre forslag som vi nå har til behandling, og som gjelder markedsføring – bl.a. dette med at det skal bli forbudt å ha innstikk i avisene, noe som vil rive grunnen vekk under norske avisers økonomi osv. – må jeg si at jeg er svært usikker på hvor Arbeiderpartiet egentlig ønsker å gå hen i denne saken.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Kristelig Folkeparti er med på en rekke merknader som er i tråd med det jeg nevnte i stad: De er skeptiske til globalisering, til markedsøkonomi og frihandel. Det er også her snakk om å erstatte økt levestandard med økt livskvalitet – en setter opp det som to motsetninger. Og det er ganske interessant at det på en måte er nødvendig å gå ned i levestandard for å få økt livskvalitet, slik en kan tolke Kristelig Folkeparti. Men det er også merknader her som er ganske interessante, som faktisk Arbeiderpartiet, SV og sentrum har gått sammen om, bl.a. denne: «Dette flertall slutter seg til sentrumsregjeringens påpekning av at bærekraftig energiforbruk forutsetter reduksjon i det samlede energiforbruk og reduksjon i forbruket av ikke-fornybare energikilder. Det vil derfor være viktig at Regjeringen foretar en vurdering av og fremmer forslag til et toprissystem for strøm. Det vil kunne være et incitament til reduksjon av forbruket dersom storforbrukere må betale en høyere pris på energien.» Mine spørsmål til representanten Molvær Grimstad er: Er det smelteverksindustrien på Vestlandet som skal rammes? Hvem skal betale høyere strømpris? Hvor skal grensene gå? Det er mulig at dette vil være et incitament for å få ned energiforbruket, men det vil jammen også være et incitament for å få nedlagt en rekke distriktsarbeidsplasser i dette landet. Er dette virkelig en politikk som Kristelig Folkeparti stiller seg bak? Mener Kristelig Folkeparti at dette er den rette veien å gå for å redusere energiforbruket, og hvilke konsekvenser kan det få for distriktsarbeidsplassene i Norge?
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Jeg brukte store deler av mitt innlegg til å skissere det Høyre mener er en strategi, nemlig at markedsmakt og forbrukermakt er to viktige elementer. Det at markedet i størst mulig grad får lov å fungere, men da med myndighetene som kontrollinstans, tror vi er den beste strategien når det gjelder forbrukernes muligheter og rettigheter her i landet. Når jeg tar opp det jeg føler er en slags antiglobaliseringsholdning og en frykt for det utenfra, er det fordi store deler av merknadene dreier seg om mat, genmodifisert mat, det dreier seg om å erstatte levestandard med livskvalitet osv., ting som i og for seg er gode paroler og slagord, men hvis en setter dette inn i en sammenheng og sier at det er så mange trusler knyttet til denne globaliseringen, burde en heller snu på det og si: Hva har globaliseringen betydd og hva betyr globaliseringen for forbrukerne i Norge? Jo, det betyr at de får tilgang på billigere varer, det betyr at de får tilgang på et større spekter av varer – nå snakker jeg ikke om matvarer, men jeg snakker om varespekteret generelt – og den frihandel og den framveksten av globale markeder som vi har sett de siste årene, er jo en veldig positiv utvikling, sett fra et forbrukersynspunkt. Når så alt blir pakket inn i en slags frykt for det ukjente og for det som kommer utenfra, er det nødvendig å påpeke at dette er en holdning som i hvert fall ikke Høyre kan slutte seg til. Vårt svar er veldig greit, og det gikk jeg gjennom i innlegget mitt: Markedet skal i størst mulig grad styre dette. Her er det altså snakk om toprissystem for strøm, det er snakk om reklameavgift, osv., osv., puttet inn i en forbrukermelding. Jeg tror ikke forbrukerne er spesielt opptatt av det. Jeg tror de er opptatt av tilgang på gode og billige varer.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Det er riktig at det var mange temaer i mitt innlegg, men jeg la vekt på at Høyre er motstander av offentlige og private monopoler, og at konkurransemyndighetene og den konkurranselovgivningen vi har i Norge, må regulere dette. Jeg er betenkt dersom vi får en utvikling der vi har tre kjeder igjen i Norge som dominerer matvaremarkedet. Jeg er også betenkt over den markedskonsentrasjonen som er f.eks. i landbrukssektoren, der det produktassortimentet som representanten Lahnstein etterspør, omtrent ikke finnes på melkeprodukter f.eks., fordi Tine har tilnærmet monopol. Jeg synes det er et veldig bra initiativ som landbruksministeren har tatt, når det gjelder å prøve å utvide varesortimentet, prøve å satse på lokale spesialiteter. Jeg synes det er trist at alle lokale meierier i Norge blir lagt ned, og at en ikke da heller kunne ha en utvikling som i Frankrike, der en har hundrevis av meierier som lager lokale ostespesialiteter og slike ting. Men før jeg kommer helt over i matfatet, må jeg si at kjedekonsentrasjonen er et problem. Det at det blir færre og færre kjeder, både på europeisk nivå og nasjonalt, er klart en utfordring, men dette må først og fremst reguleres gjennom den konkurranselovgivningen vi har. Jeg tror også at forbrukerne har en betydelig innflytelse. Jeg tror forbrukerne i større grad vil etterspørre nettopp den type større vareassortiment, hvis en snakker matvarer – flere muligheter for ulike kjøttkvaliteter osv. Dette vil presse seg fram, og jeg håper at myndighetene også bidrar til at det blir incentiver nettopp til å utvikle den type produkter som representanten Lahnstein tydeligvis også ønsker. Jeg er ikke sikker på om hun ønsker de samme virkemidlene som jeg, men jeg tror vi er enige om hovedmålet. Det å få en kjedeligere og kjedeligere matvaredisk, er ingen glad for.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
At Høyre og SV er uenige om markedets betydning og globaliseringens effekter, er vel ingen overraskelse. En føler seg nesten hensatt til et gammelt seminar på statsvitenskap grunnfag når en begynner å diskutere etter de linjer som Ågot Valle legger opp til. Spørsmålet til SV blir: Hva er SVs alternativ til globaliseringen? Hva er det SV mener vi skal gjøre for eventuelt å endre en utvikling som representanten Valle synes er uheldig? Når det gjelder produsentene i u-landene, er jo et av problemene deres at tilgangen til de vestlige markedene ofte har vært stengt, spesielt på matvaresektoren, og jeg tror at det ville bli stor glede i u-landene dersom de kunne få slippe til med sine produkter på våre markeder. Jeg tror at det er helt nødvendig å følge det gamle slagordet «trade not aid» – handel som et viktig instrument til å hjelpe u-landene fram og opp. Når det gjelder representanten Valles bekymring for Forbruker-rapporten, sa jeg i mitt innlegg at vi ønsker å fristille den i større grad. Jeg tror det også fra Forbruker-rapportens side er et ønske om å ha større muligheter, og jeg regner med at enhver oppegående redaktør i Forbruker-rapporten sørger for den redaksjonelle uavhengighet og ikke skaper noen sammenblanding av eventuelle annonser og produktomtale. Jeg vil understreke nok en gang at det å tale den enkelte forbrukers sak, som både TV 2s «TV 2 hjelper deg» og NRKs «Forbrukerinspektørene» gjør, og som VG, Dagbladet og andre aviser gjør ved sin fokusering på forbrukerstoff, kanskje er det viktigste virkemiddel vi har i dag for å stoppe useriøse leverandører og useriøse produsenter osv. Det er flott at den uavhengige presse også setter dette i fokus.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Statsråden fokuserte i sitt innlegg veldig mye på den nye teknologien og utviklingen av netthandel. Hun nevnte også de endringene i markedsføringsloven som nå er foreslått i forhold til dette med e-mail, faks osv. Statsråden sa tidlig i sitt innlegg at dette ville bli felles europeiske reguleringer fordi netthandelen ikke kjenner landegrenser, i hvert fall ikke nettstedene. Statsråden nevnte dette med endringer i markedsføringsloven, og problemet er jo at Regjeringen foreslår å gå lenger enn europeisk lovgivning på enkelte områder som går på dette med e-handel. Hva vil da bli konsekvensene av dette for utviklingen av en moderne informasjonsteknologibasert forretningsvirksomhet i Norge, dersom en legger strengere regler til grunn her enn i andre deler av Europa? Alle vet at det går an å opprette et nettsted på en stillehavsøy og operere derfra. Det gjør at det på en måte også blir en global utfordring å sørge for felles spilleregler på dette området. Så mitt spørsmål er: Ønsker statsråden at Norge skal regulere strengere på dette området enn EU – det er tross alt EU-landene vi først og fremst må forholde oss til – og hvilke konsekvenser vil det få for utvikling av norsk nettverkshandel? I tillegg er det jo slik at vi ikke skal blande redaksjonelt stoff og reklame, som statsråden var opptatt av. Og da er det for meg veldig overraskende at det er foreslått lovendringer som de facto vil forby avisene å legge inn såkalte innstikk i sine aviser, noe som for store aviser, som bl.a. Aftenposten og Adresseavisen, vil medføre bortfall av 20-30 pst. av inntektene.
Trond Helleland (Høyre), 2000-10-20:
Siden statsråden var så vennlig å gi meg et par stikk i svaret til Anne Enger Lahnstein, syntes jeg det var naturlig å følge opp med en ny replikk. Statsråden var overrasket over at Høyre plutselig hadde fått en rørende omsorg for avisene. Høyre har en rørende omsorg for aviser som tjener sine egne penger og står på egne ben. Uavhengig, fri presse er vi selvfølgelig tilhengere av, og vi ønsker at det norske folk skal lese enda flere aviser enn i dag. Vi hadde en høring i komiteen senest i går der vi bl.a. behandlet «innstikk», som er tema nå. Det viste seg at f.eks. Adresseavisen, en avis som sikkert landbruksministeren i alle fall er opptatt av skal ha gode vilkår, har 20 pst. av sine inntekter fra såkalte innstikk. Det Arbeiderpartiet og Regjeringen egentlig legger opp til, er å frata avisene store deler av sine inntekter. Og – jeg holdt på å si – med den utviklingen vi har sett i pressestøtten de siste årene, tror jeg det blir ganske lite å fordele på de avisene som da mister så mye inntekter at de blir avhengige av pressestøtte. Jeg vil sterkt advare mot det forslaget. Jeg håper at komiteen, når vi skal behandle det, vil avvise det. Så går statsråden videre i forhold til reklameavgift. Jeg trodde det kanskje var en glipp at det hadde kommet inn som en flertallsmerknad, men statsråden vil jo faktisk vurdere dette. Den vurderingen går jeg ut fra antakelig vil ende med at det ikke blir noe forslag. Jeg tror det vil være så mange praktiske begrensninger, så mange vurderinger som må foretas, at det fortsatt er forbrukeren som til sjuende og sist må betale. Så kom det da en henstilling tilbake til Høyre om å komme med forslag som begrenser reklamen. Ja, da må jeg tolke det slik at statsråden faktisk ønsker å foreta begrensninger nå, at det er Arbeiderpartiets politikk å legge begrensninger på muligheten til å reklamere her i landet. Norske aviser har 70 pst. av sine inntekter fra annonser og 30 pst. fra salg av avisene. Hvordan tror statsråden dette slår ut hvis statsråden nå skal gå inn for en slags begrensning i omfanget av reklame? Jeg tror vi da får en debatt som får Brustad-bua til å minne om en liten andedam i forhold til dette.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-10-20:
Alstad var i sitt innlegg en god del inne på matkvalitet. Jeg tror det er bred enighet om at vi må sikre både god merking og en solid matkvalitet i Norge. Når jeg bad om ordet til replikk, var det fordi Alstad også viste til hvordan forbrukerne utøver sin makt – i Danmark, tror jeg han nevnte spesielt – og fordi det etter et møte for en stund siden om matsminkedirektivet ble skapt ganske stor usikkerhet om hva som var formidlet av holdninger fra utenriksministerens side, og hvordan kjedene, altså de som selger maten, skulle forholde seg til eller hadde tanker om å forholde seg til mat som var omfattet av matsminkedirektivet. Nå er dette en sak som man vil komme tilbake til i et åpent stortingsmøte, men jeg har lyst til å utfordre saksordføreren på om han ser problemer knyttet til f.eks. frivillige avtaler for kjedene, om det vil være i strid med EUs og EØS" konkurranseregelverk, og hvordan han vil sikre at intensjonene i forhold til matsminkedirektivet, som jeg forstår kom fram fra Regjeringens side tidligere, blir ivaretatt.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-10-20:
Representanten Helleland var i sitt innlegg innom veldig mange områder, bl.a. konkurranseutsetting i offentlig sektor og helgedagsfreden. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det, men bare registrerer at han er helt klar på at markedsmakt og forbrukermakt er det som skal styre forbrukerpolitikken framover. Jeg har her en avis som heter «Dagligvarehandelen», nr. 32 for 2000, og jeg vil ta opp med representanten spørsmålet om konsentrasjon av makt på kjedesiden. I Norge har vi i dag fire kjeder som står for 99,3 pst. av handelen i Norge. Nå ser vi i avisene at man kan få salg av den ene kjeden. Her i oppslaget står det at man kanskje om fra fem til ti år vil ha fra fire til seks kjeder i hele Europa. Det er vel globalisering i vid forstand, og slik Trond Helleland lovpriser det. Har Trond Helleland noen som helst slags motforestillinger mot den sentralisering av makt som dette representerer? Vi er jo alle forbrukere, vi bor i hele landet, vi er produsenter. Vi er alle opptatt av at f.eks. de som står for innkjøp til disse kjedene, må ta lokale hensyn – vil jeg mene. Tenker Trond Helleland i den retning, eller er det bare billigere varer det dreier seg om? Jeg reiser rundt og ser i butikker og synes det er lite mangfold og veldig mye standardiserte opplegg, med ett mål: å få lavere priser. Jeg tror dette er en utvikling forbrukerne taper på.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-10-20:
Det er riktig, som representanten peker på, at vi er opptatt av økologisk mat, og av at produsentene av økologiske produkter skal få tilgang til markedet, som det heter, og få solgt varene sine. Det ligger faktisk i merknadene fra Senterpartiet og SV og også i et forslag som er knyttet til det, hvor det heter: «Vi ber Regjeringen sørge for at all økologisk matproduksjon må selges og markedsføres som økologiske varer overfor forbrukerne.» Vi har ikke tenkt å gå lenger enn til å si at dette innebærer at man må gjøre varene tilgjengelige, og at det også fra myndighetenes side er snakk om å ta opp spørsmål om hvordan man kan få markedsført disse varene på en bedre og mer effektiv måte. Ellers glemte jeg i mitt innlegg å ta opp de forslagene som ikke er tatt opp, og som Senterpartiet er med på. Det er forslagene nr. 5, 6 og 7.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-10-20:
I likhet med representanten Alstad var statsråden inne på dette med merking av varer for å sikre forbrukernes interesser. Vi er jo alle enige om at vi må få et bedre utviklet merkesystem, og at varene blir merket på en måte som gjør at det blir forstått. Jeg må si at jeg av og til syns merkingen kan være ganske ubegripelig, med diverse koder. Jeg vet ikke om forbrukerministeren har tenkt å gå gjennom opplegget for merking med tanke på å gjøre det mer tilgjengelig, men jeg tror man også bør ha andre virkemidler på enkelte områder, og det tror jeg kanskje også statsråden mente å si i sitt innlegg. I alle debatter om markedet og de tingene vi snakker om nå, ender det opp med at det er forbrukeren som skal stå i sentrum. Egentlig syns jeg det av og til virker som et munnhell nærmest, for det er noen som tjener veldig mye penger på de såkalte forbrukerne, og det er jo oss alle sammen. Reklamen er kanskje der vi ser det best, og en oppmerksomhet knyttet til reklamen syns jeg derfor er viktig, og at vi også kan få en vurdering av en avgift på reklame. Det siste jeg ville spørre statsråden om, er i tilknytning til e-handel, som jeg var inne på i mitt innlegg, der man ber Regjeringen vurdere om det er mulig å reservere seg mot at man skal bruke navn og adresse. Jeg lurer på om det er viktig å trekke Datatilsynet også inn i utviklingen av de multinasjonale konsernenes strategier, eller i hvert fall i bruk av persondata i vårt land, for slik jeg oppfatter det, er det et ganske massivt opplegg for å sikre Internett-portaler osv., hvor man går rett inn i kontakt med barn og unge for å selge flere produkter.