Martin Engeset (Høyre), 2007-12-06:
Norge opplever historisk gode tider. En meget fornuftig politikk i forrige stortingsperiode gir gode resultater, og har lagt grunnlaget for at vi nå har verdens heldigste regjering – en rød-grønn regjering som kom til dekket bord, og som i dag har 130 milliarder kr mer til disposisjon enn for to år siden. Dette gir dagens regjering et handlingsrom som ingen regjering før har hatt. Et slikt utgangspunkt burde vært utnyttet til virkelig å prioritere de viktigste oppgavene først. Høyres mål er et samfunn med muligheter for alle. De aller fleste i Norge har det godt. Vi lever lenger enn tidligere, vi har mer ferie og fritid, og vi har velferdsordninger som gir trygghet når noe uforutsett inntreffer. Den beste velferden for de fleste av oss, er den frihet det gir å kunne være selvforsørgende ved eget arbeid. Muligheter for alle må ikke bety at staten har ambisjoner om å være alt for alle, men at vi skal skape et samfunn hvor hver og en skal ha frihet, samtidig som samfunnet skal ha et godt sikkerhetsnett for dem som trenger det mest, for å hjelpe til med å gi folk en ny sjanse. Dette er Høyre ideologiske tilnærming i velferdspolitikken. Til tross for rekordstore skatteinntekter makter ikke Regjeringen å prioritere de store oppgavene. På vårt felt vises dette tydeligst på to områder, nemlig behovet for mer arbeidskraft og kampen mot fattigdom. Utfordringen i dag er ikke arbeidsledighet, men en skrikende mangel på arbeidskraft. Regjeringen sier selv at det i nær fremtid vil være behov for flere titusener nye arbeidstakere i eldreomsorgen. Hvor skal disse hentes fra? Når næringslivet allerede opplever mangel på arbeidskraft, vil konkurransen om arbeidskraften bli enda sterkere, men Regjeringen sier lite om hvordan vi skal få flere i jobb. Det er tre hovedgrep som må til for å øke tilgangen på arbeidskraft. Det ene er arbeidsinnvandring. Jeg ser frem til den bebudede stortingsmelding om dette, men arbeidet går for tregt. Den kritiske situasjonen er her nå. Vi har hatt mangel på arbeidskraft i flere år, og problemet er økende. Hvorfor opprettholder flertallet de meningsløse overgangsreglene med de nye landene i EU? Hva skjer med tjenestedirektivet? Hva gjøres for å tiltrekke arbeidskraft fra land utenfor EU, fortrinnsvis høyt utdannet arbeidskraft? Høyre har fremmet flere forslag om hvordan vi kan øke arbeidsinnvandringen, og vi gjentar disse i budsjettinnstillingen. Selv om flertallet er bundet på hender og føtter i budsjettet, håper jeg virkelig at statsråden vil ta med seg våre forslag i sitt videre arbeid med stortingsmeldingen. For det andre må tilgangen på arbeidskraft økes ved å modernisere og effektivisere offentlig sektor. Denne utviklingen har stoppet helt opp med den rød-grønne regjeringen. Gjennom omstillinger og fornyelse kan mye kompetent arbeidskraft frigjøres til viktigere formål, flyttes fra byråkrati til tjenesteproduksjon, om bare Regjeringen viser evne og vilje til å gjøre noe med det. Det har den altså ikke gjort, men jeg er glad for at det er bred enighet om dette på borgerlig side. Og for det tredje: Vi må sørge for at mange av dem som i dag lever av kontantoverføringer fra det offentlige, får en sjanse til arbeid. Det er rundt 700 000 mennesker i arbeidsfør alder som ikke deltar i arbeidslivet. Mange av disse har ett stort, brennende ønske, nemlig å komme seg tilbake til arbeidslivet. Antall uføretrygdede er sterkt økende. Denne utviklingen representerer en udetonert mine under velferdssamfunnet. Det er nemlig slik at det er verdien av vårt eget arbeid som skaper velferd og utvikling, og som skal finansiere velferdssamfunnet. Derfor er det alvorlig at vi har dobbelt så høyt sykefravær som i EUat vi ligger på verdenstoppen når det gjelder andel av befolkningen på uføretrygdat det uansett konjunkturer ser ut til å være om lag 120 000 mennesker som lever helt eller delvis på sosialstønadat vi har lange ventelister for både medisinsk behandling og for å komme på riktige attførings- eller rehabiliteringstiltak Hørte jeg: «Det er typisk norsk å være god»? Listen er ikke uttømmende! Jeg mener dette definitivt ikke er noe å være stolt av. Derfor gremmes jeg også når jeg hører representanter for venstresiden snakke om hvor mye mer i stønad mennesker skal få, i stedet for å snakke om at sykefraværet må ned, og at syke skal få rask oppfølging og god behandlingat de med spesielle behov skal prioriteres fremfor mennesker som bør forventes å kunne finne egnet arbeid på egen håndå forebygge utstøting gjennom en sterk satsing på kvalitet i skolen, gi alle en skikkelig basiskompetanse, slik at ingen elever blir hengende etter og faller fraå gjøre det mer lønnsomt å gå fra trygd til arbeid, slik at enhver som kan og vil jobbe, også skal motiveres økonomisk, uten å miste tryggheten det gir å kunne ha en trygdeytelse å falle tilbake på I Høyres alternative budsjett har vi fremmet flere forslag til hvordan vi kan redusere sykefraværet, hvordan vi skal gjøre det mer lønnsomt å jobbe, og hvordan vi skal få flere fra trygd til arbeid. Flertallet har vært passivt og har verken vurdert et eneste av opposisjonens forslag eller et eneste av de mange forslag og innspill som kom fra ulike organisasjoner og grupper under budsjettbehandlingen i komiteen. Det må være et tankekors for en sosialistisk regjering at det på tross av de gode tidene er så mange tusen mennesker som ikke får delta. Dersom vi fortsetter å akseptere eller stilltiende se på at ca. 700 000 mennesker står utenfor arbeidslivet, beveger vi oss i retning av et 3/4-samfunn. Jeg kan ikke unnlate å minne om hva de rød-grønne partiene sa om fattigdom i forrige stortingsvalgkamp. Daværende opposisjonspolitiker og SV-leder, Kristin Halvorsen, sa at fattigdommen kunne avskaffes med et «pennestrøk», og at det bare var politisk vilje det var snakk om. Etter to år som finansminister har Kristin Halvorsen åpenbart oppdaget hvor ubehagelig det er å møte seg selv i svingdøra og få den midt i fleisen. Kampen mot fattigdom er viktig, men det finnes ingen enkle hokuspokus-løsninger. Kun systematisk, målrettet innsats over tid gir resultater. Derfor la Bondevik II-regjeringen, som den første noen gang, frem en konkret handlingsplan mot fattigdom, som i løpet av fire år summerte seg opp til 4,9 milliarder kr i målrettede fattigdomstiltak – og det altså i en periode hvor skatteinntektene til det offentlige var mer enn 130 milliarder kr lavere enn i dag. Høyre mener at et av de mest treffsikre fattigdomstiltak er å forbedre bostøtteordningen. Derfor har vi i vår fattigdomssatsing lagt inn 90 mill. kr til en styrking av bostøtten og til å videreføre tiltaket «På vei til egen bolig», som Regjeringen har valgt å avslutte. Vi legger videre inn 20 mill. kr til barne- og ungdomstiltak, som skal sørge for at barn får et fritidstilbud og ikke skal rekrutteres til miljøer preget av rus og kriminalitet. Økt satsing på rusfeltet og gradert barnehagepris for lavinntektsfamilier vil bidra til at de svakeste får et tilbud, og at vanskeligstilte skal få en mulighet til å jobbe. Velferd handler ikke om alt til alle, men om å hjelpe dem som har falt utenfor. Høyres fattigdomssatsing gjør nettopp det. Høyre har de siste ti årene vært opptatt av å bidra til en reform av pensjonssystemet, en reform som trygger fremtidens pensjoner og trygger velferdssamfunnet. Når utviklingen gjennom flere tiår har vært at vi starter senere i arbeidslivet, jobber kortere, går av tidligere med pensjon og lever lenger, ville ikke vårt nåværende pensjonssystem være økonomisk bærekraftig. Derfor var en pensjonsreform tvingende nødvendig. Selv om det var et meget bredt flertall bak pensjonsforliket og reformen, er det et meget skjørt politisk byggverk, i den forstand at det nå ikke er mulig å endre sentrale elementer, f.eks. knyttet til AFP, uten at det hele raser sammen. Jeg ber statsråden merke seg dette, fordi pensjonsforliket sier at avtalefestet pensjon skal være en del av fremtidens pensjonssystem, men dagens ordning må endres og tilpasses hovedintensjonen i pensjonsreformen, nemlig at det skal lønne seg å jobbe. Målet fremover er å få flere til å stå lenger i arbeid. Til det budsjettet som er vedtatt for 2008, har Høyre foreslått å fjerne all avkortning i pensjon også for 68- og 69-åringene. I tillegg foreslås flere tiltak som skal bidra til at seniorer vil tjene på å jobbe lenger fremfor å gå av med AFP. Dette ville bidratt til at flere i aldersgruppen 62–67 år ble værende i arbeid fremfor å gå av med tidligpensjon. Høyre har foreslått en egen skattelette på 6 000 kr pr. år for alle over 62 år. Sammen med en heving av bunnfradraget for alle lønnsmottakere bidrar dette til å gjøre det mer lønnsomt å jobbe.