Trine Skei Grande (Venstre), 2004-12-13:
Venstre ønsker en god offentlig skole og gikk til valg med slagordet «Slipp skolen fri». Det hender av og til når glippet i virkelighetsoppfattelsen blir for stort, at det er viktig at politikere har evne til å se både bak fakkeltog og bak store undersøkelser. Vi vet at det er tolv elever pr. lærer, men jeg møter ikke mange lærere som oppfatter virkeligheten slik. Vi vet at vi bruker stadig mer penger, men jeg oppfatter også at det er mange foreldre som ikke oppfatter at hverdagen er akkurat slik. Da må det være noe feil i den måten vi organiserer, leder og bruker pengene på. Jeg har sett eksempler på privatskoler som bare har 85 pst. av det den offentlige skolen har, minus kapitalutgiftene, og som ikke har noen foreldrebetaling, men som likevel føler at det er rommelig. Dette synes vi i Venstre er et varsku om at vi nå må se på den pedagogiske friheten og på måten vi bruker ressursene på, som gjør at hverdagen oppfattes så forskjellig. Så syns jeg vi skal være ærlige i debatten vi har nå like før jul. Det var Lilletun som satte i gang prosessen med å få til et skikkelig løft for lærerne når det gjelder lønn, men det er en ære som Arbeiderpartiet har vært ivrige etter å ta fra ham. Det som er interessant, er at når den avtalen gjennomføres og det har ført til færre lærere, selvfølgelig, er Arbeiderpartiet like gode til å gi Høyre-statsråden skylden for det. Vi må være ærlige om både fordelene og bakdelene ved de avtalene vi gjør. Det jeg er skikkelig stolt over i det statsbudsjettet som er lagt fram her, er satsinga på lærerne. Det er den viktigste innsatsfaktoren for i det hele tatt å gjøre en bra jobb i norsk skole. I innstillinga fra komiteen er det et stort grep som jeg ikke syns at folk har satt nok i fokus, nemlig det store grepet for kunst og kultur og for mange andre satsinger framover. Med en kultur for læring åpner vi for en bredere plattform for den videregående skolen. Det betyr at det kanskje er vanskeligere å få til de smalere tilbudene. Et problem ved norsk skole er at vi ikke har fått til en satsing på dybde, spesielt når det gjelder kunst og kultur, men også når det gjelder en del andre fagområder, fordi vi har et videregående skoletilbud som er så bredt som det er. Med det grepet som nå er tatt for landslinjene, og med det grepet som flertallet også har tatt for ballettundervisninga på Kunsthøyskolen, vil man få mulighet til å lage et tilbud til dem som har behov for å spesialisere seg tidlig i livet, og til de aller beste, slik at akkurat denne gruppen får muligheten til å utvikle sine talenter. Jeg er saksordfører for saka om Kunsthøyskolen, og jeg er glad for merknadene om både ballett og scenografi. Jeg er veldig stolt over at vi har en regjering som har kommet så langt med også det neste byggetrinnet på Kunsthøyskolen. Jeg har stor tillit til den omorganiseringa som pågår, sjøl om den også skjer med litt støy når så mange ulike kulturer skal ristes sammen. Jeg er også stolt over den satsinga vi nå har fått til på forskning over mange år. Det gjelder også kunstforskninga. Jeg tror det er riktig av Regjeringa faktisk å være ærlig om studieplasskutt. Det ikke å innrømme hva man egentlig kutter i, skyve det hele under teppet og bare kalle det et rammekutt, syns ikke jeg er ærlig. Vi i Venstre er stolte, men vi er ikke fornøyd. Vi er først og fremst veldig stolte over satsinga på lærerne, men vi tror at det må tas store grep, og at vi må få en reform innen voksenopplæring. Vi har nå nådd et punkt der vi virkelig må se på hvordan vi gjør det. Vi er glade for å ha fått tilbake fagbokstipendet, og vi er glade for å ha fått tilbake prinsippet om reisestipend. I debatten har det vært kommentarer om ønskelister og om behovet for å kunne si til nissen at man har vært snill i år. Jeg tror på nissen, men jeg tror også at han verdsetter ærlighet like mye som det å se ned i gulvet og gjenta mange ganger at man har vært snill i år også. Til slutt til SV og Senterpartiet, som snakker om den Høyre-dominerte regjeringa: Jeg tror at hvis de har ambisjoner om å komme inn i regjeringslokalet uten å være det største partiet, bør de lære seg å ha en retorikk som også verdsetter de små, og ha tro på at de små faktisk kan påvirke noe overfor de store. Hvis ikke vil de få store problemer når de sjøl skal inn i et slikt samarbeid.