Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Et medieutspill fra en politisk motstander er som regel ikke oppbyggelig lesing. Men i Verdens Gang den 11. januar 1998 hadde sosialminister Meltveit Kleppa et utspill som gledet særlig oss i Arbeiderpartiet. Til VG slo hun fast: «I min statsrådstid er det helt uaktuelt å svekke sykelønnsordningen.» Det var et avklarende utspill overfor landets lønnstakere, etter at det i valgkampen og i regjeringsforhandlingene var oppstått tvil om Senterpartiets holdning til sykelønnsordningen. Gleden ble dessverre raskt dempet da forslaget til statsbudsjett for 1999 ble lagt fram. Der foreslo den samme sosialminister Meltveit Kleppa å ta fra 200 000 lavtlønte retten til sykepenger fra folketrygden. Sosialministeren fikk gjennom sitt forslag i Stortinget med støtte fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget om å frata de 200 000 lavest betalte menneskene i Norge retten til sykepenger var kanskje det mest usosiale forslaget i Bondevik-regjeringens budsjettforslag. Det sier ikke så rent lite, for i det samme statsbudsjettet ble eldresatsingen utsatt med to år, sysselsettingstiltakene ble foreslått halvert, og egenandelene for helse- og omsorgstjenester ble foreslått økt med over 700 mill. kr. Alle disse usosiale forslagene ble for øvrig fremmet en tid etter at sosialministeren hadde avsluttet en kronikk i Vårt land om Forskjells-Norge med å sitere Øverland: «Du må ikke tåle så inderlig vel den urett som ikke rammer deg selv!» Fratakelsen av de lavest lønte retten til sykepenger har vakt berettiget og sterk kritikk fra organisasjonene i arbeidslivet og fortvilelse blant dem som er rammet. De som er rammet, er først og fremst kvinner, lavtlønte kvinner, ofte i tunge stillinger i omsorgssektoren, folk som gjør en kjempeinnsats, ikke minst for å realisere Stortingets handlingsplaner innen helse og omsorg, og som fortjener en klapp på skulderen og ikke i ansiktet. Norsk Studentunion har også påpekt at vedtaket har rammet studentene. Ifølge Norsk Studentunion mister studenten stipend fra Lånekassen hvis han skal tjene nok til å få sykepenger. Jeg har merket meg at motstanden mot sosialministerens politikk også har vært sterk langt inn i regjeringspartienes egne rekker. Det var oppløftende at Kristelig Folkepartis landsmøte gjorde opprør i april, og bad egen regjering om å vurdere på nytt den nedre inntektsgrensen for å ha rett til sykepenger. Det er helt riktig som Regjeringen skriver i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 1999: «Endringen slår sosialt uheldig ut for enkelte grupper.» Det er derfor underlig at Regjeringen ikke allerede i revidert nasjonalbudsjett og gjennom det dokumentforslaget som i dag er til behandling, bidrar til å rette opp den sosialt uheldige endringen. Men dette er vel nok en utgift som skal skyves på. Hvis man virkelig hadde ambisjoner om raskt å rette opp vedtaket, hadde det vært flertall for en slik politikk i Stortinget. Jeg konstaterer at det har vært viktigere for denne regjering å få plass til andre saker. Det uttrykker et bevisst valg og en politisk prioritering fra sentrumspartienes side. I Arbeiderpartiet er vi innstilt på å få tilbake det gamle taket, og vi har prioritert det i vårt opplegg for revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen sier for øvrig ingenting om hvilket nivå en eventuelt planlegger å legge seg på. Det er også en uklarhet. Det er derfor bare å konstatere, og beklage, at Regjeringen ikke benytter anledningen til utvetydig å rydde opp i sin holdning til sykelønnsordningen. Jeg vil for øvrig ta opp det forslag som Arbeiderpartiet og SV står sammen om i komiteen.