trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Schytz (Venstre), 2018-12-03:
Venstre kommer til å støtte regjeringen og de borgerlige partienes statsbudsjett. Men jeg er ellers opptatt av gruveavfall, så det får vi ta i en annen runde.
Mudassar Kapur (Høyre), 2018-12-03:
SV har fortjenstfullt hatt fokus på arbeidsplasser både i sin tale og i opptakten til dagens debatt. Men jeg vil jo si at hvis man ser på innholdet, har partiet først og fremst lagt opp til en oppskrift på færre jobber. Den største ulikheten i Norge er mellom dem som står i arbeid, og dem som står utenfor. Jeg noterer med en viss skuffelse at SV har kastet seg på den populistiske bølgen mot europeisk samarbeid, nå sist gjennom angrep på EØS-avtalen. Mye av eksporten fra våre distrikter går nettopp til Europa, og SVs politikk skaper usikkerhet og et dårligere samarbeid med Europa, og vil dermed sette tusenvis av arbeidsplasser innen eksportindustrien, som ofte ligger i distriktene, i fare. Da er mitt enkle spørsmål til representanten: Hvorfor velger SV å kaste seg på en slik bølge?
Mudassar Kapur (Høyre), 2018-12-03:
I motsetning til hva man kan få inntrykk av når man sitter og hører på debatten, særlig fra venstresiden, går det faktisk ganske godt i Norge. Ledigheten er den laveste på ti år, særlig i distriktsfylkene. Det skapes flere jobber, 56 000 det siste året. Veksten er på vei opp, sysselsettingsandelen øker, færre står utenfor arbeidslivet, og vi får til ansvarlig pengebruk. Omstillingen av norsk økonomi må fortsette, slik at vi får flere ben å stå på også i framtiden. Konkurransekraften må styrkes ved at næringslivet blir grønnere, smartere og mer nyskapende. Vi legger til rette for at størstedelen av de nye arbeidsplassene kommer i private bedrifter. Derfor prioriterer regjeringen utbygging av vei og bane i hele landet. Forskning, innovasjon og kompetanse er områder vi satser videre på. Sammenlignet med regjeringens budsjettopplegg vil budsjettkameratene på venstresiden gjøre det dyrere å jobbe og dyrere å skape arbeidsplasser. Det er bekymringsfullt, særlig i en tid da vi trenger flere i arbeid. Nå er ledigheten på vei ned, og som jeg nevnte tidligere, er det skapt 56 000 nye jobber siste året. Det er det vi må ha mer av. Men det er også skyer i horisonten. Vi vet at fra 2021 vil pilene i olje- og gassbransjen peke nedover. Det er funnet få nye felt de siste par årene, og vi risikerer en ny oljekrise. Da er vårt budskap til norske bedrifter: Vi skal legge til rette for at dere skal kunne skape nye jobber. Jeg vil advare mot en rød næringspolitisk cocktail hvor man øker skatten kraftig, er skeptisk til EØS, vil legge begrensninger på oppdrettsnæringen og fjerne leterefusjonsordningen for olje- og gassnæringen – med et MDG i spissen, som ønsker å legge ned olje- og gassnæringen og sende 200 000 mennesker i usikkerhet. Det vil ramme mange familier. Derfor er det ekstra overraskende å høre Arbeiderpartiet flere ganger si at MDG og Rødt er partier man gjerne vil snakke nærmere med. Dette vil være en oppskrift på å skape færre jobber i Norge. Hvis de store tallene også skal ha en betydning for dem som har minst, må vi ha en målrettet politikk mot nettopp denne gruppen. Det er derfor denne regjeringen har sørget for at flere barn får gratis kjernetid i barnehage, at flere barn får aktivitetstilbud, at vi styrker områdesatsingene i de byene som har områder med store sosiale forskjeller, og fornyer satsingene som har vært der fra før. Mange snakker om barnefattigdom, men det er ikke barna som er fattige, det er familien som er fattig. Familien er fattig fordi den ofte bare har én eller ingen inntekt, og har familien én inntekt, er det ofte fordi mannen er i arbeid. Det er nettopp derfor kunnskapspolitikken, inkluderingsdugnaden, sammen med ny integreringsstrategi sørger for at barn ikke faller ut av skolen, og at deres foreldre kan bli en del av arbeidslivet. Det er det som gjør at veien fra å være flyktning til skattebetalende samfunnsborger blir kortest mulig. Det er det som gjør at skolen kan være en arena for å utjevne sosiale forskjeller. Det er slik vi skaper et samfunn med muligheter for alle, og det er nettopp for slikt at vi lager statsbudsjett.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Regjeringen snakker pent om den norske modellen, og at det er viktig at folk organiserer seg. Men årets budsjettarbeid viser at det mangler litt på forståelsen av hva det innebærer. I staten forhandler organisasjonene med kommunalministeren om satser som skal dekke utgifter ved tjenestereise, og statens regulativ er et resultat av forhandlinger. I statsbudsjettet sier finansministeren at satsene for reise i Norge er for romslige, og at deler av det må skattlegges. I budsjettforhandlingene som fulgte etterpå, gjorde man det samme for tjenestereise i utlandet. Det viser at man mangler en grunnleggende respekt for arbeidslivets parter. Det blir ikke noe bedre av at finanskomiteens leder sier at dette er forenkling for bedriftene, for det blir det motsatte når man som arbeidsgiver må holde orden på hva som er innenfor og hva som er utenfor det skattepliktige. Venstre er opptatt av forenkling, så jeg lurer derfor på om representanten Schytz kan svare på om dette er et ledd i arbeidet med forenkling, eller er det en ny utgave av flyseteavgift eller poseavgift som skal få budsjettet til å gå sammen?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
I forrige uke kom det nye tall på hvor mye fersk fisk som eksporteres over Nord-Norges mest brukte tollstasjon. Tallet var 100 000 tonn. Det er fersk fisk for 6 mrd. kr. Til Limis informasjon ligger Nord-Norges mest brukte tollstasjon på Bjørnfjell – det er den stasjonen som sogner til Lofoten, Vesterålen og Sør-Troms. Regjeringen har understreket at det er noen næringer vi skal leve av i framtiden, og havbruk er en av dem. Men hva gjør regjeringen når volumet øker? Jo, de stenger grensestasjonen på Bjørnfjell om natten, slik at fisk som slaktes på Stokmarknes eller Senja etter kl. 18.00, ikke når fjellovergangen i tide. Konsekvensen er da at den faller i verdi med 1 til 1,50 kr i løpet av natten. Nordlaks har anslått sitt tap til 15–30 mill. kr. Vi har prioritert å holde det nattåpent. Vil Limi vurdere å bidra til økt verdiskaping gjennom å tilrettelegge for mer effektiv eksport?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Det er skremmende i salen her i dag å høre høyresiden snakke om Arbeiderpartiets skattepolitikk, for det blir veldig galt. Noen grunnleggende fakta: Norge ligger på snittet i OECD i selskapsskatt. Land med de laveste skattesatsene får ofte i større grad tilført overskudd enn faktisk verdiskaping – det vi ønsker oss, er jo folk i jobb og kapital i produksjon. Arbeiderpartiet øker ikke selskapsskatten fra 2018 til 2019. Vi har senket den gradvis, fra 28 pst. til 23 pst. i tråd med skatteforliket. Lenger ned ser vi ikke grunn til å gå. Norge trenger ikke å delta i en konkurranse om lavest skatt i Europa. Det taper alle land på, og det har aldri vært noe mål for Arbeiderpartiet å gjøre Norge til et skatteparadis. Ifølge skattedirektøren betales 60 pst. av all selskapsskatt av store multinasjonale selskaper. De betaler av sitt overskudd skapt i Norge, og det er ikke noe urimelig i det. Så til inntektsskatt: Folk flest får skattekutt med vårt forslag til skatteopplegg for 2019, både i forhold til regjeringens forslag og i forhold til forliket. Hvorfor det? Jo, fordi folk flest tjener under 750 000 kr. Da får du lavere skatt på inntekten din med Arbeiderpartiet. Det er de som tjener mer enn 750 000 kr, som får noe høyere inntektsskatt. Er du pendler, får du betydelig bedre økonomi med Arbeiderpartiet. Regjeringen har år for år gjort det dyrere å reise til jobb. En stadig større andel av utgiftene må dekkes av den enkelte pendler. Kilometergodtgjøring og diett skattlegges. Arbeiderpartiet vil stimulere til arbeid, også når det krever pendling. Det nytter ikke hvor mange ministre her i dag og hvor mange representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet som gjengir skatteopplegget vårt feil. Det blir ikke noe mer sant av den grunn. Det lover dårlig for en ryddig og faktabasert politisk debatt. En bedriftsbeskatning på 2018-nivå gir ikke noen grunn til bekymring i næringslivet. Det gjør imidlertid høyresidens nedsnakking av alle typer skatt. I Norge har vi en god tradisjon for å bidra etter evne til et av de beste velferdssamfunnene i verden, med gratis skolegang, studier og helsevesen. Det er en tradisjon verdt å ta vare på.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-12-03:
Som Schytz er også jeg gammel speider, og mitt miljø- og klimaengasjement kom også derfra, men virkemiddelbruken er nok litt annerledes. I Jeløya-erklæringen står det at klimamålene skal oppnås «til lavest mulig kostnad og med størst mulig sikkerhet». Derfor er jeg undrende til at regjeringen ikke har sørget for å ta tak i en meget lavthengende frukt som vil gi store klimakutt raskt, og som vil bidra til å fase inn ny teknologi til lav kostnad, nemlig et CO 2 -fond for næringstransporten, anbefalt i veikartet for konkurransedyktig og utslippsfri transportsektor, velprøvd fra NO x -fondet-modellen og anbefalt av både Miljødirektoratet i en rapport bestilt av regjeringen og en oppdragsrapport bestilt fra NHO, som viser stort potensial for raske kutt innenfor den sektoren som står for størst utslipp i kvotepliktig sektor. Merkverdig nok har Venstre aldri prioritert dette, ikke i opposisjon og ikke i posisjon. Venstre er tydeligvis mer opptatt av en fiskal økning i drivstoffavgiften enn å bruke virkemidler som virker. Hvorfor ønsker ikke Venstre dette?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Representanten Ropstad er jo den ivrigaste forkjemparen for at Kristeleg Folkeparti skal inn i dagens regjering, ei regjering som går inn i sitt sjette år med skattekutt til dei rikaste og høg oljepengebruk, utan at det står igjen noko stort prosjekt. Det er ingen store sosiale reformer eller innsparingsreformer. Ser vi på gjennomslaget i budsjettforliket, ser vi at det i Kristeleg Folkepartis prioriteringar er mange spor av små og store utgiftsaukar, men få spor av reformer. Representanten Ropstad sa i innlegget sitt at å styrkja bistanden, meir til sosiale fellesskap, til familiane, sikra trygg oppvekst og klimatiltak som verkar, var viktige prosjekt for Kristeleg Folkeparti. Eg er samd i det. Men dei prosjekta og det framlagde, opphavlege budsjettet frå regjeringa er lite samanfallande. Korleis skal desse oppgåvene finansierast?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Høgre hevdar stadig at kommuneøkonomien er ganske så romsleg no. I årets budsjett går regjeringa laus på kommunane sitt inntektsgrunnlag ved å senke det øvre taket på eigedomsskatten. Det burde vera ein tankekross for representanten at sjølv høgrestyrte kommunar i stadig aukande grad må ty til eigedomsskatt for å få endane til å møtast. Dei to siste åra har høgrestyrte kommunar funne det nødvendig å henta inn 155 mill. kr i eigedomsskatt – 155 mill. kr på to år. Eg trur ikkje at høgrepolitikarar i f.eks. Elverum har gjort dette for å plaga innbyggjarane sine, men for å få pengar nok til dei nødvendige tenestene. Kva trur representanten Helleland er grunnen?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Kristeleg Folkeparti sitt alternative budsjett hadde ikkje dei store skattekutta, og dei finansierte velferdssatsinga si på ein rettferdig måte, vil eg seia. No har Kristeleg Folkeparti for sjette året på rad svelgt kamelar ved å godta store skattekutt til dei aller rikaste. Ser vi på gjennomslaget i budsjettforliket i år, er det mange spor av både små og store utgiftsaukar, men få spor av Kristeleg Folkeparti sine prioriteringar og reformer. No skal ikkje eg skulda på representanten Hareide – tvert om – for klimaavgifter som verkar, og store skattelettar til dei rikaste, det kan vi vera einige om ikkje bør vera Kristeleg Folkeparti sitt vegval. Men korleis vil Kristeleg Folkeparti sikra berekrafta i velferdssatsinga framover?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Fleire regjeringsrepresentantar tek til orde for at kommunane har romslege kår no, og at politiet er svært styrkt under regjeringa Solberg. At politiet sjølve ute i distrikta seier at dei må nedbemanna, at dei har saker som vert liggjande, vert nesten framstilt som «fake news», og ein lukkar øyra. Finansministeren sa at ein nærmar seg to politifolk per tusen i heile landet – eg gjentek: i heile landet. Det held nok ikkje i faktasjekken. Politidistrikta slit, og det er berre Oslo og Finnmark som har over to. Dei andre fylka ligg langt under det målet, i Vest rundt 1,5. Eg vil litt innom eigedomsskatt, den einaste skatten som kommunane sjølve bestemmer over. Eg spurde representanten Helleland om kva representanten meinte var årsaka til at Høgre-styrte kommunar hadde auka eigedomsskatten med 155 mill. kr på to år. Eg trur ikkje det er for å plaga innbyggjarane, men for at ein vil ha betre tenester. Svaret kom ikkje. Difor spør eg igjen: Meiner regjeringa at Høgre-styrte kommunar innførte og auka eigedomsskatt for 155 mill. kr for å plaga innbyggjarane, eller er dei samde med meg i at det er for å betra tenestene? Då er det vel på tide å innrømma at det eigentleg ikkje er så veldig romsleg kommuneøkonomi likevel. Men regjeringa har dei siste åra vorte redda av skatteomlegging og i år av Havbruksfondet, slik at inntektene til kommunane har vorte høgare – heldige der. Opposisjonen snakkar varmt om felles mål her i dag, sterkare fellesskap og mindre skilnader, men kva kjenneteiknar regjeringspartia? Det er ikkje mykje entusiasme og glød i den lyspæra, iallfall. For eksempel drog representanten Asheim i sitt innlegg fram satsingar frå forliket og knapt noko frå budsjettet til eiga regjering. Så er det eldreombod, som er Framstegspartiets store siger i budsjettet, men det kosta jo to flasker vin. Eit forslag i dag eg må tilstå eg har stor sympati for, er å seia at kommunane ikkje kan trekkja frå barnetrygd i sosialtrygdsatsane. Men det som skjer ved eit slikt tiltak, er faktisk at ein berre senkar satsane. Det er nettopp difor Arbeidarpartiet går inn for og ynskjer ei meir målretta satsing til dei som har minst frå før. Satsane er forskjellige frå kommune til kommune, ut frå at utgiftene og behova er forskjellige frå stad til stad, og situasjonen er forskjellig også for alle barnefamiliane.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har stått sammen om å fjerne den helt urimelige subsidieringen av utenlandsk netthandel, som har rammet norsk næringsliv hardt. Når representanten Ropstad på død og liv vil gjøre opp budsjett med den gjengen han gjør, er det i det minste bra at han ikke har forhandlet vekk et klart stortingsflertall i denne saken, som er for å fjerne 350-kronersgrensen. Samtidig er dette så langt bare et prinsippvedtak. I hele 2019 vil diskrimineringen av norsk næringsliv fortsette. Jeg – og Senterpartiet – er enig i at en skal ha forutsigbarhet, at en ikke skal foreta kraftige endringer for fort. Hvorfor mener da representanten Ropstad det er fornuftig? En kunne f.eks. sagt 1. desember neste år, så hadde en sluppet å ta den avgiftssmellen som rammer taxinæringen, som bl.a. kjører rullestolbrukere. Hvorfor er det fornuftig å skyve på 350-kronersgrensen, mens en samtidig tar en avgiftssmell for taxinæringen over natta?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
En sier her 1. januar 2020. Det er 13 måneder til. Det er fullt mulig å innføre en ny ordning lenge før det, som representanten viste til også var i Kristelig Folkepartis alternative budsjett. Når det gjelder avgiftssmellen for taxinæringen, som for enkelte bilmodeller som kjører rullestolbrukere, blir på nesten 250 000 kr – og som skal komme fra 1. januar: Hvorfor mener representanten Ropstad, når han snakker om forutsigbarhet, at det er fornuftig å innføre en sånn kraftig avgiftssmell over natta, som vil ramme dem som bruker taxier ute i distriktene, eksempelvis?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
I et replikkordskifte tidligere i dag anklaget representanten Bjørnstad fra Fremskrittspartiet Arbeiderpartiet for å ha en uforutsigbar avgiftspolitikk, fordi deres alternative budsjett innebar avgiftsøkning på 40 000 kr for enkelte bilgrupper. Det er tydelig at alarmen gikk i Fremskrittspartiets stortingsgruppe da en så Arbeiderpartiets alternative budsjett, og at det var noen som tok opp kampen med dem om å ha den mest uforutsigbare avgiftspolitikken. I budsjettforliket ligger en avgiftsøkning for taxi, som ikke bare er over 40 000 kr, og som ikke er mer enn dobbelt så mye eller tre ganger så mye, men seks ganger så mye. Det gjelder dem som hver eneste dag kjører gamle, syke, skoleelever og funksjonshemmede. Hva er logikken i at de skal få en slik avgiftssmell over natta?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
Når Senterpartiet i denne debatten gjentatte ganger stiller velbegrunnede spørsmål om den avgiftssmellen for taxinæringen som ligger i budsjettforliket, får vi svar tilbake om grønt skifte. Venstre sitter nå i regjering med initiativrett. Dette er et forslag som ikke er utredet, ikke er sendt på høring, ikke ligger inne i det forslaget som bl.a. Venstre var med på å fremme til statsbudsjett. Selv da budsjettavtalen kom med dette, ble det heller ikke der lagt fram som en seier for klimaet eller som et grønt skifte. En var musestille helt til taxinæringen kom og forklarte hva slags konkrete effekter dette har. Da drar en plutselig kortet om et grønt skifte. Men skal en få et grønt skifte, må en jo ha alternativ på plass. Taxinæringen viste til at for de drosjemodellene som får den største avgiftssmellen, som bl.a. blir brukt til å frakte rullestolbrukere, er det ikke gode alternativ, verken i by, der det er trange gater, og heller ikke på bygda, der en ikke har tilstrekkelig rekkevidde. Hvorfor er det ikke fornuftig å bruke mer tid på utrede et spørsmål før en innfører det rett over natten?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
Jeg merker meg at det er mange i Kristelig Folkeparti om dagen som forbereder seg på å skulle kjøre svarte biler, mens representanten Hareide, til liks med de fleste av oss andre, fortsatt må kjøre taxi. Det kan sikkert både representanten Hareide og jeg leve godt med. Han kan få lov til å sitte på med meg i taxi hvis det skulle være behov for det ved lystelig høve. Men det er ganske mange i landet som er avhengig av taxi hver eneste dag. Det er eldre, det er syke, det er skoleelever, det er funksjonshemmede. Ser ikke representanten at når en innfører en slik avgiftssmell for en del drosjemodeller over natten, uten at alternativer er tilstrekkelig på plass, blir det et problem med tanke på å sikre taxi overalt, alltid og med tanke på den sosiale profilen?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
Det er interessant å merke seg representanter for partiet som en gang påberopte seg å representere folk flest, forsøke å kritisere Senterpartiets skatte- og avgiftsopplegg i denne debatten, eksempelvis representert ved representanten Engeli Johansen. Når det gjelder Senterpartiets skatte- og avgiftsopplegg, la oss ta skatt først: Man skal altså ha en inntekt på over 750 000 kr for å få en eneste krone i skatteøkning med Senterpartiets skatteopplegg for 2019. Har man en helt ordinær lønnsinntekt på mellom 500 000 og 600 000 kr, får man en skattelette på ca. 2 000 kr. Så er det noen som tjener mer – vesentlig mer – enn det, som vil få noe ekstra i skatt, men det har de jammen også rygg til å bære, ikke minst etter å ha fått gigantiske skattelettelser over de seneste år. Så til avgifter, som også Fremskrittspartiets representanter er innom når det gjelder Senterpartiet: Senterpartiet har altså 1 mrd. kr lavere avgifter enn det som ligger i statsbudsjettet som blir vedtatt i dag. La oss ta de konkrete avgiftene, f.eks. elavgiften, som Senterpartiet mener har økt for mye under statsråd Siv Jensen og resten av dagens regjering: Vi foreslår å redusere elavgiften i vårt opplegg. Dessverre stemmer Fremskrittspartiet imot. Vi mener også at bensin- og dieselavgiften var mer enn høy nok da SV hadde finansministeren i Norge, men Fremskrittspartiet mener altså at bensin- og dieselavgiften fortsatt skal være vesentlig høyere enn det, og vil gå imot vårt forslag om å redusere den. Når vi mener det var uklokt å foreta en sjokkartet økning i avgiftene på ikke-alkoholholdige drikkevarer i fjor, og at en bør redusere og gå tilbake til det nivået som var i budsjettet for 2017, går altså Fremskrittspartiet imot. Og når vi foreslår å fjerne avgift på saft eller å styrke hestenæringen gjennom å fjerne avgiften på Norsk Rikstoto, går Fremskrittspartiet dessverre også imot. Det er ikke måte på avgiftssmeller som skal kunne komme over natten, men når det er snakk om å ivareta norsk næringsliv og foreta reduksjoner av avgifter igjen, skal en utrede og skyve det ut i tid. 350-kronersgrensen, som også er en klar subsidiering av utenlandske aktører, skal skyves ut i tid, men nye avgiftssmeller kan komme over natten med Fremskrittspartiet i regjering, og det skjer fortsatt, dessverre.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
Det var fantastisk fascinerende å høre innlegget til representanten Engeli Johansen nettopp, som mener at nei, det er egentlig ikke så farlig å redusere elavgiften, det har egentlig ikke så mye betydning – det har egentlig ikke så mye betydning for Fremskrittspartiet å redusere avgiftene på bensin og diesel. Våre forslag til avgiftslettelser summerer seg til 1 mrd. kr. Jeg tror folk ville være godt fornøyd om de fikk det i reduserte avgifter. Så til en stemmeforklaring, helt avslutningsvis. Senterpartiet kommer ikke til å stemme for forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet, knyttet til utredning av avgift på palmeolje. Vi er veldig for at en skal få fjernet palmeolje og få inn ny produksjon av ikke minst avansert biodrivstoff i Norge, men til det trengs det en mer helhetlig politikk. Vi har egne forslag i skatte- og avgiftsopplegget som vi kommer tilbake til igjen i en senere sak. I tillegg vil vi stemme for forslag til vedtak XIX, som nettopp peker på en helhetlig gjennomgang av virkemidler, og komme tilbake igjen til det i forbindelse med statsbudsjettet neste år.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
President! Senterpartiet skal også stemme for forslaget.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-12-03:
President! Senterpartiet skal også stemme imot.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
I høst har Kristelig Folkeparti gjort mer for å øke barnetrygden enn både rød-grønne og blå partier har gjort de siste 20 årene. Det fortjener Kristelig Folkeparti ros for. Samtidig vil nærmere 50 000 barn og deres familier aldri se noe til disse pengene, siden de mottar sosialhjelp og kommunen de bor i, kutter i beløpet, siden de får barnetrygd. Dette betyr at de som trenger barnetrygden kanskje aller mest, ikke ser snurten av den. Det må vi rette opp i. Vi har et forslag vi har fremmet som vil løse problemet. Det forslaget har ikke budsjettkonsekvenser, og det er i praksis – tror jeg – vedtatt Kristelig Folkeparti-politikk. Likevel har Ropstad meldt at Kristelig Folkeparti ikke vil støtte forslaget. Jeg lurer på hvorfor denne saken ikke er viktig nok til at Kristelig Folkeparti vil stemme for sin primærpolitikk, og sikre at også disse barna, de fattigste blant Norges barn, får barnetrygd neste år.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
Vårt mål er å styrke forsvaret av Norge, og det styrker vi. Vi bruker mer penger på å styrke Hæren, Heimevernet, Kystvakten og Sjøforsvaret. Vi bruker 1 mrd. kr mer på innkjøp av våpen som styrker forsvaret av Norge. Vi bruker faktisk mer enn regjeringen på forsvar i sum. Men disse kampflyene fra USA, som trolig er godt egnet til å fly inn over fiendtlig territorium og slippe bomber, ønsker vi ikke å kjøpe mer av. Vi ønsker å skrote kampflykjøpet. Det er så dyrt og så enormt i investeringer at det vil føre til at resten av Forsvaret går for lut og kaldt vann. Til og med offiserer i Forsvaret sier at dette blir så dyrt og så omfattende at det går ut over resten av landets forsvarsevne. Hvis målet er å sørge for et godt territorialforsvar, er vi heller for å styrke hær, heimevern, kystvakt og sjøforsvar, men for å droppe kampflykjøpet fra USA.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
Vi har en politikk på økt verdiskaping i hele landet. Vi øker skatten på overskuddene til bedriftene. Det er rett og rimelig fordi de er helt avhengig av vår infrastruktur, at vi bygger og betaler for havner, veier, tuneller, bruer og for arbeidskraft som er utdannet, og at de også får betalt hvis folk blir syke og trenger hjelp i helsevesenet. Dette betaler vi i fellesskap. Vi er avhengig av fellesskapet. Samtidig øker vi investeringene, vi bruker 1,2 mrd. kr på grønn industripolitikk i vårt budsjett. Vi vil bygge ut pilotprosjekter for flytende havvind, som vi har snakket om, vi vil bruke mer på bygging av ferger på norske verft, vi vil også ruste opp vannkraftverk og støtte industrien. Så vi har en politikk som henter inn noe mer til fellesskapet fra dem som har de største inntektene, utbyttene og formuene, men vi skal også bruke mye penger på å styrke norsk industri og norsk verdiskaping over hele landet.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
Det er nok litt misforstått fra Fremskrittspartiets side. Vi har en satsing på utdanning i vårt alternative budsjett som bl.a. innebærer et verkstedfond som nettopp skal gå til bedre utstyr, økt utstyrsstipend og økt lærlingtilskudd. Samtidig har vi en politikk som sørger for at de som går på yrkesfag, skal kunne få en læreplass å gå til. Vi ser at Fremskrittspartiet og regjeringen ikke har noen særlige virkemidler for å sørge for at bedriftene i stor nok grad tilbyr lærlingplasser til lærlingene, fordi det bl.a. er billigere og enklere å hente inn faglærte fra EØS-området – fullt faglærte – framfor å gi rom for lærlinger i norske bedrifter. Vi må se på investeringene i yrkesfag både isolert og i sammenheng med politikken som føres for arbeidsinnvandring og for EØS. Problemet er at den uregulerte flyten av arbeidskraft undergraver mulighetene for norske fagarbeidere.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
For det første er det rart at regjeringspartiene ikke har noen som helst dokumentasjon på at deres enorme skattekutt til bedriftene og eierne har gitt noen som helst nye jobber. Det finnes det ikke dokumentasjon på. Det har de selv vært ærlige om i Stortinget. For det andre er det vi gjør med formuesskatten, dessverre – men også helt sant – ganske moderate endringer. Vi beholder dagens bunnfradrag, som er høyere enn det var i 2013, og innfører samme sats som i 2013. Forskjellen er en ny sats på formuer over 10 mill. kr. Det er ikke et veldig radikalt forslag, men det er nødvendig for å hente inn penger til fellesskapet, kunne satse på velferden og ikke kutte i den, bygge ut både eldreomsorg, barnehager, gratis tannhelse osv. Og det er altså penger vi henter inn fra dem som har mest, og som kan bidra mer til fellesskapet, noe vi er helt avhengig av for å sikre spleiselaget i framtiden og ikke minst kunne bygge ut velferden framfor å ha en politikk som kutter i felles velferd.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-12-03:
I 2009 sa en politiker noe klokt, nemlig følgende: «Vi går inn for en tannhelsereform hvor vi i første rekke får innført en takordning på egenandeler slik at mennesker med særlig dårlig økonomi skal ha bedre tannhelse enn de har i dag.» Det kloke ble sagt av Siv Jensen. I dag er hun kjent som en politiker med litt selektiv hukommelse, så da var det greit å minne henne om dette sitatet. Jeg vil også minne henne om at Rødt, i sitt alternative budsjett, går inn for nettopp en tannhelsereform, med et tak på egenandelene på 2 000 kr og 40 pst. refusjon av utgifter over det. Jeg vil gjerne spørre Siv Jensen, som var klok for ni år siden: Hva har hun å si til de velgerne som opp gjennom årene har stemt på henne i håp om billigere tannlege, men som i stedet har opplevd at tannhelse har blitt bare dyrere og dyrere mens hun har styrt landet?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-03:
Jeg takker for spørsmålet og kan opplyse representanten om at grønne avgifter betyr at man henter inn penger, som så brukes på det som er bra for næringsliv, natur og fellesskap. Med andre ord henter vi inn 45 mrd. kr som går rett ut igjen for å gjøre Norge grønnere, mer verdiskapende og mer rettferdig. Det gjør vi ved å reversere nedgangen i grønne skatter som andel av BNP – siden 1995. Regjeringen har vært med på å dra ned grønne skatter, stikk i strid med økonomenes gode råd. Vi gir 15 mrd. kr ut igjen i avgiftslette innen frukt, grønt og klimaavgift til fordeling – som folk flest kan få. Vi skaper flere arbeidsplasser, bl.a. ved å redusere arbeidsgiveravgiften med 5 mrd. kr. Vi gir Enova 5 mrd. kr ekstra. Resten går til fordeling, lavere skatter til dem med lavere inntekter, og vi har lavere oljepengebruk enn regjeringen.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-03:
Det er nesten komisk, men gang på gang presenteres det et skremmebilde av Miljøpartiet De Grønne som om vi skal legge ned 200 000 jobber neste år. Det eneste vi går inn for, er at vi slutter å utlyse flere nye felt, slik at man slipper å overinvestere i gass- og oljeproduksjon på 2030-tallet, når EUs gassetterspørsel er nedadgående. EU ønsker ikke den gassen i 2030-årene. Gassen er en bro som går litt ut i 2020, og så slutter den et sted.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-03:
Igjen: De milliardene vi henter inn i økte grønne avgifter, bruker vi til å bidra til en framtidsrettet omstilling og nye arbeidsplasser som er trygge. Trygge arbeidsplasser har med reell grønn vekst å gjøre, og ressursproduktiviteten i næringslivet kan forbedres mye raskere enn det den gjør i Norge i dag. Der kan vi se på og lære av Danmark og Sverige, hvor vi f.eks. ser at deres grønne avgifter går vesentlig opp i forhold til de norske, som går ned. Vi har også en modell der vi fordeler dette jevnt utover, slik at en standard familie bare vil få ca. 100 kr per familiemedlem i økte kostnader, mens en familie som stiller litt om, kan tjene opptil 8 000 kr på å legge om til et mer ressurseffektivt konsum. Det betyr også at det blir større etterspørsel i næringslivet etter de reelt grønne produktene.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-03:
Jeg takker representanten Halleland for en glimrende anledning til å stå fram og fortelle hvordan dette kan gjøres. Vi har i dag en næring som produserer noe som er med på å ødelegge klimaet vårt, og som vil ha høyere og høyere risiko knyttet til langsiktige investeringer for hvert år vi går framover. Vi ønsker en planmessig, forutsigbar, tydelig omstrukturering av norsk næringsliv, der vi gradvis maksimerer produksjonen fra eksisterende felt og samtidig tar ned behovet for arbeidskraft med ca. 10 000 per år, og omskolerer dem til grønne næringer. Da vil vi etter hvert bli et vanlig skandinavisk land med en industri og næringsstruktur som er mye mer lik Sverige og Danmark. Av de 10 000 vil 7 000 hovedsakelig gå til kunnskapsnæringer og servicenæringer, 2 000 vil gå over i ny industri, og 1 000 vil gå over i primærnæringene. På den måten får man en gradvis vridning av næringsstrukturen mot det som er grønt.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-12-03:
Finansministeren har uttalt at hun legger fram et offensivt klimabudsjett. Dette offensive budsjettet kutter mindre enn en tredjedel av det som er nødvendig for at vi skal nå målene vi har satt oss, og forpliktelsene vi har påtatt oss. Klarer vi ikke å kutte nok, vil verden få flere fattige, flere dødsfall på grunn av hete, mer usikkerhet i matforsyningen og flere på flukt, som også vil inn i Norge. Et budsjett som ikke når målene, vil på norsk ikke kunne oppfattes som offensivt, så spørsmålet er: Hva er kriteriene for å kalle et klimabudsjett «offensivt», utover at det er flere elbiler? Er det faktum at det i det hele tatt bevilges noen midler – altså flere enn null – til klimaet, tilstrekkelig for at finansministeren oppfatter noe som offensivt?
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-12-03:
Norge er verdens beste land å bo i, og skal det fortsette, må vi skape mer og ta vare på de jobbene vi har, samtidig som vi omstiller oss. NRK-serien Lykkeland forteller historien om oljen, industrieventyret som ga Norge store inntekter og muligheter. Men det virker som om Miljøpartiet De Grønne har glemt hvordan vi ble lykkelandet. De forsyner seg fra det norske oljefondet, men vil legge ned næringen som gir inntektene. De sier at de vil at bedriftene skal omstille seg, men sender de samme bedriftene en skatesmell på mange titalls milliarder kroner. I år vil de ta 38 mrd. kr, neste år 46 mrd. kr. Ikke en gang Snåsa-mannen tør spå hvor mange milliarder det blir neste gang. Hvordan mener representanten at økt skatt og røde tall på bunnlinjen skal bidra til flere jobber og grønn omstilling? Og hvordan mener representanten at å legge ned vår største næring skal bidra til bedre velferd i landet?
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-12-03:
Jeg merker meg at representanten ikke har kontroll på sitt eget statsbudsjett. Det er 46 mrd. kr de skal hente inn, og i motsetning til representanten tror jeg ikke det er frukt som kommer til å redde verden fra klimakrisen. Vi ser nå at vi har en stor utfordring med å skape flere grønne jobber. Det skal vi, og derfor har regjeringen doblet tilskuddet til klimateknologi. Vi ligger nærmere enn noen gang med hensyn til å nå klimaforpliktelsene vi har påtatt oss. Men da er ikke løsningen å kutte vår viktigste næring, som gir oss muligheten til å satse på nye teknologier. Da er ikke løsningen å kutte en næring med naturgass, som har fått utslippene i Europa til å stupe. Hvordan kan representanten mene at å legge ned flere hundre tusen jobber, øke skattene med 46 mrd. kr og føre en politikk som i realiteten vil bidra til mer kull i Europa, vil bidra til bedre klima og bedre velferd?
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-12-03:
Det er altså snakk om 46 mrd. kr i økte skatter og avgifter netto, også når en har trukket fra det en reduserer det med. Å innføre 46 mrd. kr i økte skatter og avgifter netto, på ett år, vil få store konsekvenser også for de mange bedriftene som nå gjør en iherdig innsats for å omstille seg til nye, grønne næringer. Det internasjonale energibyrået, og lederen av FNs klimapanel, har selv sagt at det er fullt mulig å drive norsk olje- og gassvirksomhet og samtidig ta hensyn til klimaet. Det handler om ikke å legge ned vår viktigste næring, samtidig som vi bruker de ressursene næringen gir oss, til å omstille oss og satse på nye, grønne jobber. Representanten sier at det handler om ikke å dele ut flere felt. Men hvem vil satse på en næring som man vet at Miljøpartiet De Grønne, hvis de satt med makten, vil legge ned? Det vil ingen. Vi må gi næringen forutsigbarhet og bruke kapitalen til å legge om til nye, grønne næringer.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Jeg vil fortsette litt der Stokkebø slapp, for jeg har også prøvd å lese budsjettforslaget til Miljøpartiet De Grønne. Der var det mye utgifter, lite inntekter, vi skal bruke mer, og vi skal arbeide mindre. Petroleumsnæringen har vært Norges viktigste næring i mange tiår og gitt oss det velferdssamfunnet som vi har i dag. Da registrerer jeg at Miljøpartiet De Grønne vil kutte i nesten alle tiltak som er med på å opprettholde den næringen. De vil fjerne alle bevilgninger til leting, fjerne refusjonsordning og øke skattene, men samtidig beholde inntektene og alle arbeidsplassene. Det er fantastisk godt gjort. Når de er av den oppfatningen at det må så enorme endringer til for å stoppe de utslippene som vi har i dag, hvorfor tør ikke da Miljøpartiet De Grønne å stå fram og fortelle om de enorme konsekvensene en slik politikk vil få for samfunnet og velferden vår i dag?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Klima og miljø er det mange som snakker om, og det har jeg tenkt å følge litt opp. Av de tiltakene som jeg og Fremskrittspartiet gjerne vil framheve, er bl.a. utfasingen av palmeolje i biodrivstoff. Der gjør regjeringen nå en veldig god jobb, og av og til er det godt å ha en hjelpende hånd fra Stortinget. Marin forsøpling er blitt et av de største miljøproblemene som verden i dag står overfor. Hovedproblemet befinner seg der plasten renner ut i havet, og de store mengdene er utenfor Norges grenser. Da må vi også sette inn ressursene der, og jeg er veldig glad for den satsingen som vi gjør nå, hvor 400 mill. kr av bistandsbudsjettet går til forebygging av utslipp og avfallshåndtering i de berørte landene. Dette er noe Fremskrittspartiet har kjempet for, og jeg anser det som en klar Fremskrittsparti-seier. Fremskrittspartiet er opptatt av resultater, og det å bruke bistandspenger på noe så konkret som å rydde opp i havene våre er et godt eksempel på målrettet og resultatorientert miljøpolitikk. Klima bekymrer mange, meg selv inkludert. Men jeg må innrømme at mange ganger bekymrer jeg meg like mye over ønsket om symboler i stedet for resultater. Regjeringen har en stor satsing på klima. Det høres ut som om vi ikke gjør noen ting, og noen fremmer sågar mistillit på grunn av manglende klimasatsing, men sannheten er nok at en skal lete litt før en finner land som satser på samme nivå. Hvor står vi i dag? Jo, i dag er det Parisavtalen som er førende, og en ny avtale mellom Norge og EU vil bli førende framover. Denne avtalen skal Norge forhandle i 2019. Forskjellen på Parisavtalen og tidligere avtaler er at dette gjelder alle land, fattige som rike. BNP, eller brutto nasjonalprodukt, skal legges til grunn – altså vil rike land måtte kutte mer enn fattige. Det betyr igjen at om vi ser på Europa, forventer Norge å få krav på kutt rundt 40 pst., mens f.eks. et land som Romania får et krav om kutt på 22 pst., og Bulgaria får ikke krav om kutt i det hele tatt. En trenger ikke reise til verken Bulgaria eller Romania for å forstå at om målet er redusert utslipp til en mest mulig effektiv pris, må en legge inn mekanismer som gjør at også utslipp i Romania og Bulgaria blir redusert. 40 pst. kutt i Norge er dyrt, og det er lite effektivt. 40 pst. i Bulgaria gir store kutt til mindre kostnader. Det er ikke billigere for Norge, det gjør gjerne litt mindre vondt, men det gir store utslippsreduksjoner. Da må en få lov til å spørre om hva som er målsettingen. Når Arbeiderpartiet skal ta alle utslippene hjemme, helt uavhengig av pris eller resultat, kan en ikke bruke opptil 19 mrd. kr mer enn nødvendig de neste ti årene(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-12-03:
Jeg vil begynne med å gratulere Rødt med sitt første alternative statsbudsjett, som er gjennomarbeidet. Representanten har fått på plass sin stab. Mange spørsmål og bekymringer vi hadde i fjor som det da var vanskelig å svare på, har vi jammen fått svar på i år – kanskje til og med svar på mer enn det vi har turt å spørre om. Rødt snakket i sitt budsjett om muligheter, at det er mulig å satse på verdiskaping i hele landet, at det er mulig å styrke fellesskapet, ha et uavhengig forsvar osv. La oss ta Forsvaret: Representanten Moxnes vil skrote F-35-kampflyet fordi de mener at et nordisk forsvar med kystvakt og mobilt luftvern bør være nok. Vil representanten da selge de flyene vi allerede har fått, til høystbydende og dramatisk øke Norges våpeneksport? Eller vil han la disse amerikanske aggressive militærstrategiske våpnene bli stående ubrukt og uten tak på Ørlandet, mens russiske strategiske bombefly er på tokt rett utenfor kysten?
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-12-03:
Da fikk jeg ikke svar på det. F-16 er på vei ut og F-35 på vei inn. Skal vi skrote det som er på vei inn, må vi ha noe til erstatning hvis vi skal ha luftherredømme i dette kongeriket. Rødt sier videre i sitt alternative budsjett at verdiskaping i hele landet er mulig med deres budsjett. Den overskriften mangler egentlig en siste del: delen om at verdiskaping i hele landet er mulig – vi skal bare ta pengene en har til å investere i egen bedrift og egne ansatte, samle dem inn til Oslo for så å dele dem ut igjen herfra gjennom en støtteordning, der vi vurderer hvorvidt ideen er god nok eller ikke. Jeg vil anta at en logisk følge av en slik overskrift er at det i dag ikke er mulig å drive verdiskaping i hele landet, selv om vi vet at veksten i norsk økonomi ikke bare er langs Sør- og Vestlandet som følge av en økt oljepris, selv om vi vet at veksten skjer i hele landet, i de aller fleste bransjer, og at arbeidsledigheten er på vei ned. Hvor i Norge mener Rødt at det ikke er mulig å drive verdiskaping?
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Jeg så ikke for meg at det var Rødt som skulle gå i bresjen for et nytt fond som skal investere i private selskaper på verdens børser for å maksimere profitten for sine eiere, altså oss. Rødt skriver i sitt budsjettforslag at de vil øke lærlingtilskuddet og opprette et fond for å ruste opp verksteder på yrkesfag. Til denne posten er det satt av 160 mill. kr. Vi har økt lærlingtilskuddet med 21 000 kr, og jeg antar at hvis Rødt ønsker å øke det også, skal de gjøre det skikkelig. Hvis vi da legger til grunn at det er 7 500 kr, er det en utgift på 150 mill. kr. Da har man 10 mill. kr igjen til dette fondet. Med en avkastning på 5 pst. vil dette utgjøre ca. 500 000 kr, som igjen blir ca. 30 000 kr når det fordeles på hvert fylke. Jeg skjønner at fond og avkastning kan være vanskelig for Rødt, men har jeg forstått denne posten i budsjettforslaget riktig, slik at Rødts opprustning av verksteder på yrkesfag begrenser seg til en storhandel på Jula, hvor hver enkelt skole kan få en ny hylle?
Roy Steffensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Skal vi snakke om bedriftenes rammevilkår, er jo formuesskatten viktig. Den ønsker Rødt å øke med 10,6 mrd. kr – en skatt hvor det ikke er skatteevnen som avgjør hva man skal betale. Penger som bedriftene kunne brukt til nyinvesteringer i bedriften, til å styrke konkurranseevnen eller til å bevare arbeidsplasser, er altså penger Rødt ønsker å ta inn. Jeg savner i grunnen en forklaring på hvorfor dette som vi kaller hybridsosialisme, har fått spire og gro og slå slik rot her i landet. Hva er det en superrik utenlandsk ultrakapitalist gjør som er så fantastisk bra at norske sosialister forsvarer at de bør få særfordeler av å eie bedrifter i Norge, mens en norskeid familiebedrift må betale en særskatt for å konkurrere mot dem i eget hjemmemarked?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Det er summen av alle virkemidlene vi bruker i skatte- og avgiftspolitikken, som er viktig. Vi må også klare å ha flere tanker i hodet samtidig. Vi reduserer selskapsskatten fordi avstanden mellom Norge og land det er naturlig å sammenlikne oss med, er for stor. Vi reduserer formuesskatten rett og slett fordi den begynner å fremstå mer og mer som en særnorsk skatt som mange land har fjernet, rett og slett fordi den er forskjellsbehandlende for aktører som opererer i det samme markedet. Vi har også vært opptatt av å redusere skatt på arbeidsinntekt fordi det betyr noe. Halvparten av lettelsene som denne regjeringen har gitt, har gått til dem med inntekter under 600 000 kr. Man må altså klare å gjøre flere ting samtidig i skattepolitikken. Resultatene ser vi: Det går godt i Norge, det går godt i norsk økonomi, veksten tar seg opp, og ledigheten går ned. Det er det etterlatte inntrykket av denne regjeringens politikk gjennom flere år.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Det er en vesentlig forskjell på den skatte- og avgiftspolitikken denne regjeringen har gjennomført de siste årene, og de alternative budsjettene som Senterpartiet har lagt frem. Denne regjeringen har redusert det samlede skatte- og avgiftstrykket med nesten 25 mrd. kr, mens Senterpartiet helt konsekvent i sine alternative budsjetter har skjerpet de samlede skattene. Det er et faktum. Slagsvold Vedum kan gjerne gjøre seg høy og mørk på vegne av enkelte avgifter, men det er summen av belastningen man påfører norsk næringsliv, som til syvende og sist betyr noe. Da tipper jeg at flertallet i norsk næringsliv er mer fornøyd med en regjering som er mer opptatt av konkurransekraft og konkurransedyktige skatter heller enn å gripe til det som er det enkleste våpenet for enkelte politikere på rød-grønn side, nemlig å skjerpe skattene når man ikke klarer å dekke inn innenfor eksisterende rammer. Jeg har merket meg i denne debatten at flere kritiserer regjeringen for å ha brukt mye penger, men likevel klarer ikke ett eneste rød-grønt parti å prioritere innenfor rammen – de må skjerpe skattene med betydelige milliarder.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Jeg har merket meg at SVs viktigste kampsak her i verden er å øke formuesskatten. Hvis man ser på statsbudsjettet som denne regjeringen har lagt frem, er det et grunnleggende omfordelende budsjett. På utgiftssiden bruker vi altså 1 350 mrd. kr, hvorav de store pengene i realiteten går til å omfordele og til å styrke velferden i vårt land. Jeg har sittet og hørt på debatten frem til nå, og jeg må si at egentlig forteller jo denne debatten hvor godt det går. Det er altså litt underlige perspektiver som kommer opp. Det høres ut som om hele skolesystemet vårt har gått ut på dato, og at helsevesenet har klappet sammen. Sannheten er at vi fortsetter hvert eneste år med å styrke den ene velferdsordningen etter den andre fordi vi grunnleggende sett er enige om at vi skal ha gode, brede skattefinansierte velferdsordninger. Det klarer vi, samtidig som vi ikke stikker sugerøret langt inn i lommene på folk og skjerper skattene innenfor det jeg hører opposisjonen si er et raust budsjett.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Jeg tror Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene kan være enige om en viktig ting, nemlig at valgfrihet for barnefamiliene betyr noe. Det er viktige fellesskap. Jeg hører at mange av opposisjonspartiene er opptatt av at fellesskapet er staten og den offentlige sektor. Jeg er uenig i det. Jeg mener fellesskapet er alle de små fellesskapene rundt middagsbordene over det ganske land, og vi må ha en grunnleggende tillit til at familiene kan ta kloke valg med egne penger. Det er riktig at man gjennom budsjettforliket har styrket barnetrygden. Jeg tror at jeg skal la være å svare på spørsmålet fra representanten Ropstad, og at vi gjør lurt i å ta de diskusjonene i sonderinger og eventuelle regjeringsforhandlinger fremover.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Jeg merket meg at representanten Stoknes i sitt hovedinnlegg brukte ordet «klimamagi». Jeg er nok redd for å måtte konstatere at det kun er ett parti i denne salen som virkelig utøver klimamagi, og det er Miljøpartiet De Grønne. Det er komplett usannsynlig at noe av dette ville vært realistisk og gjennomførbart innenfor det som er bærekraften for norsk økonomi og for den enkelte familie og husholdning. Det er derimot viktig å ta i bruk klimavirkemidler som virker, og det har denne regjeringen gjort helt systematisk siden vi overtok i 2013. Vi har styrket klimabudsjettene hvert eneste år, vi har lagt vekt på tiltak og virkemidler som virker, og utslippene går nå ned. Det er vel et godt tegn, vil jeg mene. De vil fortsette å gå ned også hvis regjeringen får fortsette å ha sine hender på en realistisk klimapolitikk, fremfor den klimamagien som Miljøpartiet De Grønne forfekter.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-12-03:
Denne regjeringen har faktisk tatt mange grep i løpet av de siste fem årene for å bedre tannhelsetilbudet, særlig for dem som har et reelt behov for det. Jeg mener at vi ikke har noe å skamme oss over når det gjelder utviklingen innenfor tannhelseområdet. Vi har prioritert innsatsen mot dem som har de største behovene, enten fordi det har vært sykdomsrelatert, fordi man har svak økonomi, eller har behov for det av ulike årsaker. Jeg mener at det er en utvikling som går i riktig retning, og noe som regjeringen helt systematisk har fulgt opp i hvert eneste budsjett siden vi tiltrådte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-12-03:
Svaret på spørsmålet er ja. Det ville vært helt pussig om ikke en statsråd som er avhengig av Stortingets flertall og tilliten der, skulle støtte det som hadde kommet frem i et budsjettforlik. Jeg må innrømme at det siste spørsmålet forsto jeg ikke helt, hva som er endringen den siste måneden. Endringen den siste måneden er jo at det har blitt flertall på Stortinget for å la Color Line fortsette som i dag. Dette handlet aldri om å ha det enkle valget: å sette norske sjøfolk på bakken – på land – eller ikke. Dette handlet om behovet for forutsigbare rammevilkår for norsk maritim næring. Det vil man nå få. Det forutsetter at man har en konsekvent politikk gjennom flere år. Da er det verdt å minne om at noe av det som var vanskelig for den maritime næringen, var både krumspring og manglende lydhørhet fra den daværende rød-grønne regjeringen, hvor sjøfolk, sammen med rederiene, kom og fortalte hva de trengte. Det fikk de ikke før det ble regjeringsskifte i 2013.