May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2005-05-19:
Jeg er glad for å kunne konstatere at den inngåtte avtalen mellom Landbruks- og matdepartementet og Den norske veterinærforening om klinisk veterinærvakt kom i havn. Det var en lang vei å gå før målet ble nådd. Sjøl om avtalen utløp ved årsskiftet og ny avtale om klinisk veterinærvakt først ble undertegnet 4. februar 2005 for inneværende år, er det viktig å understreke betydningen av at vi har en avtale om klinisk veterinærvakt som omfatter hele landet. Det er en viktig samfunnsfunksjon og trygghet forbundet med avtalen, fordi den skal sikre at sjuke og skadde dyr kan få nødvendig hjelp utenom ordinær arbeidstid. For bønder er det helt grunnleggende at dyr kan få behandling innen rimelig tid, og at man på den måten unngår unødvendig lidelse. Avstandene i landet vårt er store, og det er også stor variasjon i dyretettheten. Derfor er det viktig at også vaktområdene er godt tilpasset de lokale geografiske avstandene og dyretettheten innen det aktuelle vaktområdet. For Kristelig Folkeparti er det spesielt viktig å legge vekt på de utfordringene som ligger i de geografiske avstandene. Landet er langstrakt, og det bor folk i mang en bygd. Kommunikasjonsmulighetene og reisetiden er svært varierende, og dette spiller inn på tilgjengeligheten til veterinærene. Med den geografien vi har i Norge, mener Kristelig Folkeparti det er særlig viktig at det fungerer godt i næringssvake områder, hvor veterinærene har relativt store områder å dekke. I denne forbindelse har det da også vist seg at det kan være behov for å se nærmere på muligheten for å overføre ansvaret for vaktordningene til kommunene. Utviklingen har vist at det totale grunnlaget for veterinærtjenester for produksjonsdyr er redusert i deler av Norge. Markedsmekanismer alene er ikke tilstrekkelig til å rekruttere veterinærarbeidskraft til flere distrikter. Berettigelsen av denne avtalen er derfor hevet over enhver tvil, og de økonomiske konsekvensene av avtalen innebærer behov for økt bevilgning på kap. 1115 post 70 med 8 mill. kr for inneværende år. Det er viktig å ikke glemme at veterinærene er selvstendig næringsdrivende som har en personlig interesse av å betjene sine kunder, også utenom det som er ordinær arbeidstid for lønnsmottakere. I mange av de husdyrtette områdene i landet er det et velfungerende marked for veterinærtjenester. Den kliniske veterinærvakten skal være samfunnets sikkerhetsnett for å sikre at det er tilgang på veterinærtjenester utenom ordinær arbeidstid. Det er etter Kristelig Folkepartis mening særlig viktig at det sikkerhetsnettet som vaktordningen representerer, fungerer godt i de områdene der det er et svakt næringsgrunnlag for veterinærtjenester og dermed få veterinærer som driver klinisk tjenesteyting som næring. Når det gjelder sjølve avtalen, har vi i næringskomiteen blitt informert om at det er muligheter for å bedre utnyttelsen av tilgjengelige ressurser. Muligens kan dette gjelde den vaktordningen veterinærene i Mattilsynet har av beredskapshensyn. Jeg syns også det er viktig å ta med de ressursene som brukes til spesialvakten for smådyr, i et arbeid for å forbedre utnyttelsen av de tilgjengelige ressursene. Jeg har også registrert at avtalen om klinisk veterinærvakt regulerer bemanning, noe som ikke er vanlig i arbeidsavtaler. Her har partene konkret avtalt hvor mange veterinærer som skal være på vakt på ulike tidspunkt gjennom døgnet, og hvor store områder de skal betjene. Jeg tror en slik detaljeringsgrad i en sentral avtale gir for liten fleksibilitet for lokale tilpasninger. I vårt langstrakte land med store variasjoner i både kommunikasjonsmuligheter, reiseavstander og typer dyrehold bør det være rom for lokale løsninger. Derfor har vi i innstillingen anbefalt departementet å vurdere om man i framtidige vaktavtaler bør unngå å avtale hvordan vaktområdene skal bemannes på ulike tidspunkt. Kristelig Folkeparti har registrert at avtalen fastsetter en hovedregel om at to og to vaktområder skal ha felles betjening om nettene og i deler av helgene. Etter avtalen skulle Veterinærforeningen ikke delta i å velge ut de konkrete områdene som skal ha felles betjening. Dette har partene avtalt at staten skal gjøre. Vi i komiteen har merket oss en del godt begrunnede innsigelser mot den inndeling av områder med felles betjening som er gjort av departementet. Men i foreningens uravstemning sa mer enn 90 pst. av veterinærene ja til avtalen, og dermed sa de også ja til hovedregelen om fellesbetjening av to og to vaktområder. Når vi er inne på dette med vaktområder og innretting av dem, syns jeg det er positivt at det er en samlet komite som står bak forslaget om å sette ned et utvalg, også med uavhengige representanter, for å gjennomgå størrelse på og antall vaktområder for veterinærer, samt en tilpasning av bemanning av områdene etter behov, og at en tar utgangspunkt i de økonomiske rammene. De er økt betydelig under denne regjeringa.