Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-08:
For å ta det fra starten av: De siste årene har det skjedd en tilpasning til det internasjonale hygieneregelverket, og parallelt en omfattende oppgradering av norsk fiskeindustri. Dette har vært en vesentlig forutsetning for norsk fiskerinærings muligheter til å produsere mest mulig trygg mat og til å selge fisk på det internasjonale markedet. Slik bidrar denne prosessen til å realisere vekstmulighetene, gjennom å øke verdiskapingen og trygge sysselsettingen i næringen som helhet. Fiskeridirektoratets rapport om status for oppgraderingen av fiskeindustrien ligger til grunn for Dokument nr. 8-forslaget som nå er til behandling. Denne rapporten konkluderer med at langt de fleste fiskeindustribedriftene ikke vil ha nevneverdige problemer med å oppfylle hygienekravene. Denne rapporten er utarbeidet etter henstilling fra Fiskeridepartementet for at vi skal få full oversikt over situasjonen før vi iverksetter politiske tiltak. Som det er nevnt, viser rapporten at rundt 80 bedrifter er i så dårlig forfatning at det vil være mer lønnsomt å bygge nye anlegg enn å investere i oppgradering av de gamle. Flere av disse anleggene er lokalisert til steder med mer enn ett fiskebruk, slik at en eventuell nedleggelse ikke vil medføre avsetningsproblemer for stedets fiskere. Men det er eierne av anleggene som må ta en beslutning om hva som skal gjøres, om det skal bygges nytt anlegg eller om de tross alt går til en fullstendig oppgradering av de gamle anleggene. I komiteinnstillingen ber mindretallet om at departementet vurderer unntak fra standard hygienekrav til produksjon for lokale, innenlandske markeder. Jeg frykter imidlertid at en diskusjon om et mindre strengt regelverk for innenlandsomsetningen enn for eksport av fisk vil kunne gi negative reaksjoner fra norske forbrukere. Man vil lett kunne påstå at vi eksporterer den beste fisken, mens norske forbrukere tilbys mindre trygg sjømat av dårligere kvalitet. Og det norske marked er også viktig. Ut fra internasjonalt regelverk på området er en slik innfallsvinkel heller ikke aktuell, og vil neppe være innenfor den avtalen som vi har med EU om å tilpasse oss dette regelverket. Nå er det heller ikke slik at regelverket er likt for store og mindre bruk. Det er betydelig mindre krav til fasilitetene knyttet til et mindre fiskemottak enn det er for et produksjonsanlegg som driver med videreforedling – filet eller videre utover det. I går drøftet jeg oppfølgingen av Fiskeridirektoratets rapport i et møte med SND og Fiskeridirektoratet. Et hovedspørsmål var forutsetningene for at alle aktive fiskerisamfunn skal kunne opprettholde minst ett mottaksanlegg for fisk. Vi følger nå opp komiteinnstillingen, og vil komme tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett. Satsing på fortsatt drift av fiskebruk krever aktive eiere og lokalt engasjement. Det er nødvendig at eierne selv forplikter seg økonomisk for at statlige finansieringsordninger gjennom SND skal kunne vurderes. Kommunene må bidra ved å legge forholdene til rette gjennom grunnlagsinvesteringer, og fylkeskommunene bør vise nødvendig engasjement for oppbygging på stedet, eksempelvis gjennom såkalte regionale utviklingsprogram. På den måten styrkes fundamentet for framtidig drift av mottaket med hensyn til ønsket næringsstruktur i fylket. Det vil alltid være begrensede midler som SND har til rådighet, og det vil være ulike regler geografisk i forhold til hva støttebidraget kan være. Men fra Fiskeridepartementets side legger vi opp til et samarbeid med Kommunaldepartementet for å gi nødvendige retningslinjer til SND for bruk av investeringsmidlene, slik at dette med oppgradering av fiskeindustrien, spesielt i såkalte ensidige fiskerisamfunn der man bare har ett mottaksanlegg, gis prioritet. Jeg tror nok vi skal komme i havn med det. Rapporten fra Fiskeridirektoratet er kanskje blitt dramatisert litt utover det nødvendige. Det er ikke slik at 2,5 milliarder kr i investeringer er noen katastrofe for norsk fiskerinæring. En næring som har 35 milliarder kr i årlig omsetning og vel så det, må kunne tåle 2,5 milliarder kr i investeringer over noen få år. Det er ikke mer enn det som antakelig vil være det normale årlige investeringsnivået i en slik næring.