André Oktay Dahl (Høyre), 2009-12-03:
Norge er et godt land å bo i. Dessverre ser det ut til å være et for godt land å bo i og komme til for enkelte kriminelle. Mange føler en sterk utrygghet på grunn av en stadig bedre organisert og også råere form for kriminalitet, selv om de færreste faktisk opplever den, heldigvis. Trygghet handler nettopp om følelser, og disse er ikke alltid basert på faktisk forekomst eller risiko for å bli utsatt for kriminalitet. Høyre er opptatt av at vi ikke underkjenner verken det reelle kriminalitetsbildet eller den subjektive trygghetsfølelsen. Den avgjør jo i hvilken grad mange av oss føler at vi kan utfolde oss som vi vil, uten å risikere å bli utsatt for vold, trusler eller overgrep. Uansett hvor god økonomi man har, eller hvor mange velferdsordninger vi har for å fange opp dem som faller utenfor, vil det aldri kunne bøte på følelsen av manglende trygghet. Samtidig har vi alle et ansvar for å bidra til at vi som politikere ikke skaper frykt. Hvis jeg skulle ha et håp for denne budsjettdebatten og de neste fire årene, er det at både vi i opposisjon og de i posisjon i de debattene vi er i både her og i media, greier å balansere det vi sier, slik at vi verken svartmaler eller skjønnmaler beskrivelsene våre. Sammen har vi et felles ansvar for ikke å spille på frykt, men å trekke i samme retning, noe vi også ofte har gjort. Manglene i dette budsjettet er etter Høyres mening firedelt: Det mangler for det første en helhetlig tankegang i forhold til å sikre balanse i straffesakskjeden. For det andre mangler det en klar profil for å sørge for at frivillige får en langt større plass i den jobben som må gjøres for å tilbakeføre innsatte. For det tredje er det til dels fantasiløst i forhold til måter å tenke på når det gjelder å oppklare og forebygge mer, og for det fjerde vil jeg vel si at man kanskje selger skinnet og effekten av økte klassetall på Politihøgskolen før bjørnen er skutt og et økt antall kriminelle er tatt. Mange føler seg ikke trygge i eget hjem, og vi har ikke god nok kontroll med omreisende bander fra det tidligere Øst-Europa. Vi kan aldri fullgardere oss mot den type kriminalitet, men vi må gjøre det vi kan. Vi er på etterskudd, men en del grep er heldigvis gjort. At vi får på plass et forsvarlig antall tjenestemenn i politiet i forhold til innbyggertall, er et viktig mål. Høyre er imidlertid i tvil om forutsetningene i bemanningsrapporten vil holde stikk. Vi må greie å holde på folk med lang erfaring, vi må greie å holde på og utvikle sivil kompetanse, og ikke minst må det lønne seg å samarbeide på tvers av politidistrikter. Jeg viser her til Høyres forslag om å utvikle en sentral strategi for seniortiltak, sette av en pott til å belønne samordning og samarbeid på tvers, og at det må utformes en sentral strategi for å få brukt sivil kompetanse mest mulig og best mulig. Politioppgaver skal være politioppgaver, men det er mye å hente på å bringe inn kompetanse utenfra. Det er viktig med lokale løsninger, men vi kan stille spørsmålet om vi kanskje skal ha sterkere grad av føring på hva sivilt ansatte faktisk kan brukes til, enn det det ser ut til å være i en del politidistrikt. Det måtte en finanskrise til for at Regjeringen så at det var en politikrise. Tiltakene som kom, var riktige, men de kom sent. Det er fortsatt stort behov for å styrke politiet. Driftsbudsjettene muliggjør ikke de investeringene som må gjøres innen f.eks. IKT og på utstyrssiden. Samtidig ser vi nå at kriminalomsorgens ansatte føler at de er glemt. Balanse i straffesakskjeden var et av statsrådens glansnumre da han var i opposisjon, men Regjeringen ser ut til å ha glemt det litt fordi man ville skaffe seg ro før et valg etter å ha kommet på etterskudd og ligget i konflikt med politiet i lang tid. Det er betenkelig hvis man får vekk soningskøene til en pris som kan vise seg å bli for høy med tanke på situasjonen for de ansatte i kriminalomsorgen. Når det allerede nå diskuteres dublering, og om soningskøene om kort tid vil øke igjen, må man snart se på om justissektorens evne til å planlegge helhetlig og ikke bare stykkevis og delt, må opp til vurdering. Når man plutselig finner ut at en avblåst politikonflikt medfører at det blir økt press på antallet varetektsplasser, og man i realiteten avlyser sin egen tilbakeføringsgaranti en periode, sier noe meg at man ikke har vært i stand til å vurdere sektoren samlet. Da viser jeg til at Høyre har forslag om en langt bedre samordning og planlegging i hele justissektoren og å se ting i en langt større sammenheng enn i dag. Også på vårt felt burde man bruke folk som kan noe, til det de kan, ikke bare skryte av f.eks. hvor flinke kvinnelige gründere er, men samtidig avvise bruk av den flinke kvinnelige gründeren fordi hun tilfeldigvis har private bak seg. Jeg snakker da selvfølgelig om GENA i Stavanger. Det er ikke greit at flere politidistrikter melder om altfor sen analysetid, og at kvaliteten ikke med sikkerhet er på nivå med land vi burde sammenlikne oss med. Høyre er mer opptatt av f.eks. voldtektsofrene enn å ri prinsipper i forholdet privat/offentlig. Når jeg først er inne på temaet vold i nære relasjoner og overgrep, vil jeg og Høyre igjen rose statsråden for et sterkt engasjement. Alle skjønner at han mener noe, og det sterkt også, om disse temaene. Mange føler seg ikke trygge i sitt eget hjem. Kvinner, barn – og menn – som blir utsatt for eller vitne til vold og overgrep, må fortsatt være et hovedsatsingsområde. Jeg synes egentlig debatten om den kvinnelige skøyteløperen Haugli sier noe om hvilke krefter man kjemper mot. Jeg tar forbehold om at det er en pågående sak, men omverdenens reaksjon er det noe å si om. Det mange egentlig sa til henne, var at det var feil å si fra, det var feil å avsløre at noen tråkket over hennes integritetsmessige grenser – og at hun egentlig var problemet. Det ble heller ikke av veldig mange stilt spørsmål ved om det var greit at andre – menn – som hadde samme sjef, syntes at denne sjefen var så viktig at man ville beholde ham, i hvert fall slik at man kunne få medaljer. Jeg tenker på: I hvilke andre bedrifter ville det vært greit at menn sa det samme: Jeg vil gjerne beholde sjefen, for da blir bonusen så høy ved slutten av året, for da får vi høyere overskudd? Det sier noe om holdningene som til dels ligger i samfunnet, og som er en parallell til det vi må kjempe mot når det gjelder vold og overgrep ellers i samfunnet. Grunnen til at jeg brukte dette eksemplet, som er dagsaktuelt, er å yte støtte til statsråden og Regjeringen 100 pst., både som støttespiller og som noen som skal gi et aldri så lite spark bak hvis det trengs, med hensyn til å fortsette kampen mot de holdningene som fortsatt vanskeliggjør arbeidet mot vold i nære relasjoner og overgrep. Mange opplever at omverdenen snur det meste på hodet ved at offeret blir hovedproblemet når man bryter tausheten. Høyre etterlyser også at de enstemmig vedtatte bestemmelser i straffeloven, om strengere straffer for denne type kriminalitet, faktisk blir gjennomført så fort som overhodet mulig, og viser til representantforslag som er til behandling i Stortinget nå. Høyres mål er å skape trygge mennesker i trygge hjem. Et ønske om det har vel egentlig både kriminelle og ikke-kriminelle til felles. Stabile, trygge mennesker med respekt for seg selv og andre har det bedre, og de har en tendens til ikke å se seg tjent med kriminalitet. Høyre synes at statsråden har mange gode tanker om tilbakeføring av innsatte, og det er også grunnen til at han har bred støtte i Stortinget for tilbakeføring. Men hvordan lykkes man egentlig med tilbakeføring? Det man gjerne sier, er at det handler om å se mennesker. Det er en klisjé, men klisjeer er jo gjerne det fordi de har en kjerne av sannhet i seg. Men spørsmålet er jo da: Hva er det å se et menneske, og hvem er det som gjør det? Høyre synes at f.eks. Elevator og Røde Kors' nettverksgruppe er gode eksempler. Frivillige har et genuint engasjement i det de gjør. Engasjement er selvfølgelig ikke nok, det kan bli naivt. Det gjelder å finne balansen mellom faglighet, frivillighet og engasjement. Derfor foreslår Høyre, i tillegg til styrket kriminalomsorg og flere plasser på KRUS, at vi styrker rammen for de frivillige med 50 pst. Høyre foreslår også å styrke konfliktrådene utover Regjeringens forslag, og ønsker å etablere flere rusmestringsenheter under forutsetning av at man evaluerer dem man har, skikkelig. Ikke minst må vi få mer kunnskap om kriminalomsorgen og dem som de samarbeider med, for å få mer kunnskap inn i kriminalomsorgen. Jeg viser da spesielt til Høyres forslag om mer kunnskap og forskning når det gjelder kriminalomsorgen, spesielt med tanke på lederkompetanse. Til slutt: Vi må også, som tidligere stortingsrepresentant og justisminister Dørum uttrykte det, ha en politikk for «de lure gutta». Nulltoleranse når det gjelder narkotika, må være om mulig enda viktigere i fengsler enn utenfor, slik at f.eks. enkelte bandeledere ikke styrer markeder innenfra fengselet om mulig enda bedre enn de gjorde utenfor. Å satse på Økokrim for å forebygge ulovlig fildeling er et nytt og annet eksempel. Vi har bare sett toppen av isfjellet hva angår ID-tyverier. Når det gjelder en effektiv politikk for å forebygge gjengdannelser og stadig mer organisert kriminalitet, vil andre talere fra Høyre ta dette opp i et senere innlegg. Jeg har lyst til å avslutte med å takke for den nesten helt nye komiteens samarbeid. Det gikk til slutt. Vi hadde lange kvelder, de fleste av oss, men det ble et godt resultat. Jeg synes det er grunn til å legge vekt på hva representanten Bøhler har gjort ved de anledningene han har hatt, nemlig å uttrykke ønske om et samarbeid på tvers av partigrensene. Jeg tror, som jeg har sagt på vegne av Høyre, at vi har mye å tjene på ikke å svartmale eller skjønnmale situasjoner. Begge deler har det til felles at det skader kriminalitetsbekjempelsen ved at vi skaper enten forakt eller frykt ute blant befolkningen, og det er vi ikke tjent med. Jeg tar med dette opp Høyres mindretallsforslag i innstillingen.