Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-25:
På NATOs toppmøte i Washington vil også den genuint forsvarspolitiske dimensjonen av alliansesamarbeidet i stor grad bidra til å sette sitt preg på dagsordenen. Fra norsk side hilser vi dette velkommen, ikke minst som et uttrykk for den vekt medlemslandene fortsatt legger på opprettholdelsen av et effektivt militært og forsvarspolitisk samarbeid som en forutsetning for NATOs samlede virke ved inngangen til et nytt århundre. Det reviderte strategiske konsept som skal vedtas på toppmøtet, vil også utgjøre de overordnede politiske retningslinjer for den militære planleggingen i NATO fremover. Samtidig er det fremmet flere omfattende initiativ i forkant av toppmøtet som vil være styrende for endring og videreutvikling av alliansens militære evne, med tanke på å kunne møte nye og mer sammensatte utfordringer. Det viktigste i denne forbindelse er det såkalte «Defence Capabilities Initiative». Initiativet ble først lansert fra amerikansk side under det uformelle forsvarsministermøtet i NATO i fjor høst. I sum vil retningslinjene for militær planlegging i det nye strategiske konseptet, og mer konkrete initiativ som DCI, gjenspeile en endring i retning av mindre, mer mobile og tilpassede styrker. Samtidig legges det større vekt på flernasjonale og integrerte militære enheter. Disse endringene er en naturlig konsekvens av den generelle sikkerhetspolitiske utvikling, der alliansens styrker i fremtiden kan bli kalt på for å løse et meget bredt spekter av oppgaver på en rask og effektiv måte, ofte innenfor krevende operative omgivelser, og i sterkere grad enn tidligere også sammen med nasjoner utenfor NATO. Også utviklingen av den europeiske sikkerhets- og forsvarspolitiske identitet må ses i nær sammenheng med det generelle arbeidet som pågår i NATO med å videreutvikle alliansens militære kapabiliteter. Fra norsk side vil en arbeide for at disse prosessene i størst mulig grad fremstår som gjensidig utfyllende og forsterkende, både med tanke på utvikling av europeiske militære kapabiliteter og for å sikre en mer hensiktsmessig transatlantisk byrdefordeling. Fra norsk side har Regjeringen lagt til grunn en konstruktiv og balansert holdning til de endringsprosesser som finner sted innenfor det forsvarspolitiske samarbeidet i NATO – konstruktiv i den forstand at vi har tatt innover oss behovet for endring, slik at alliansen kan opprettholdes som det mest sentrale forum for sikkerhets- og forsvarspolitisk samarbeid i det euroatlantiske området, og balansert på den måten at endring ikke innebærer at vi oppgir det som gjør NATO unikt og som er bygd opp gjennom 50 år. NATO-samarbeidets særlige kvaliteter, fremfor alt gjenspeilet i forpliktelsene nedfelt i Atlanterhavstraktaten, de politiske konsultasjonsprosedyrer og det integrerte militære samarbeidet, utgjør en nødvendig forutsetning for NATOs evne til også å løse nye oppgaver. Fra norsk side har vi lagt denne tilnærming til grunn, både i arbeidet med det strategiske konsept og i de mer konkrete diskusjoner knyttet til videreutviklingen av alliansens militære kapasiteter. Etter Regjeringens syn må de tradisjonelle kjernefunksjonene fortsatt utgjøre grunnlaget for NATO-samarbeidet. Samtidig må nye oppgaver gis en betydelig mer fremtredende posisjon. Hovedmålsettingen for videreutviklingen av forsvarsstrukturene må være å styrke evnen til å løse NATOs oppgaver på en hensiktsmessig måte. Dette innebærer at alliansen må ha et tilstrekkelig antall og den type styrker som kreves for å løse hele bredden av oppgaver, der alle allierte yter sin skjerv og deler byrdene. Samtidig må det fremdeles være opp til den enkelte nasjon å innrette sitt forsvar på et selvstendig grunnlag og ta hensyn til nasjonale behov og oppgaver. Med tanke på utviklingen av den europeiske pilaren innenfor forsvars- og sikkerhetspolitikken vil det være avgjørende at vi fortsatt sikrer våre rettigheter som fullverdig NATO-alliert. Parallelt må vi arbeide for å sikre oss innpass når det gjelder den overordnede debatt og beslutningsprosess på dette felt innenfor EU-rammen. De endringsprosesser vi nå ser, vil reise nye utfordringer for det norske Forsvaret. Opprettholdelsen av et moderne og tilpasset norsk forsvar som skal fortsette å være den viktigste ressurs i utøvelsen av vår sikkerhets- og forsvarspolitikk i fremtiden, fordrer også vilje til å tenke nytt. Her er imidlertid nok en gang den grunnleggende tilnærming at vi ikke trenger å rive ned grunnmuren for å bygge et helt nytt hus. Det som er verdifullt, og som passer for oss, skal vi videreføre. Samtidig må vi være villig til å se på justeringer og endringer som setter oss bedre i stand til å løse oppgavene på en rasjonell måte, både hjemme og ute. Dette er utgangspunktet både for arbeidet med den kommende stortingsmeldingen om norsk militær deltakelse i internasjonale operasjoner i utlandet og for det arbeidet som skal gjøres i det forsvarspolitiske utvalget som Regjeringen har besluttet å nedsette.