Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
La meg starte med å takke for godt samarbeid i komiteen om denne saken. Jeg skal legge fram en innstilling som på alle punkter er enstemmig. Vi tar inn over oss det alvoret og det ansvaret som ligger i at vi skal diskutere om noen av Norges språk skal overleve i framtida. Så alvorlig er det. Det er truede språk vi snakker om – nordsamisk, men særlig lulesamisk og sørsamisk, som er sterkt truede språk. Vi må sørge for at det ikke går som det har gått med pitesamisk og med skolte- eller østsamisk, språk som i dag ikke lenger blir betraktet som levende språk i Norge. Det var i skoleåret 2018–2019 2 875 elever som mottok undervisning i eller på samisk. Det antallet tilsier, særlig for de minste språkene, at det er alvorlig truede språk vi snakker om. Det er 92 kommuner som har samiskundervisning, 12 av dem underviser på samisk. Noe av problemet er at mange som kunne hatt rett til samisk enten som førstespråk eller som hovedundervisningsspråk, rett og slett ikke er kjent med denne rettigheten. Særlig gjelder det selvfølgelig de mange kommunene der det ikke er mange med samisk bakgrunn. Derfor mener vi at det er viktig at barna allerede i barnehagen blir gjort kjent med de rettighetene de har, for det viser seg at de som har og er i stand til å hevde sine rettigheter, faktisk får den undervisningen de har krav på. Det betyr at kommunene må sørge for at folk får informasjon om sine rettigheter. I 2017–2018 ble det gitt fjernundervisning til 340 elever. Det kan for de beste leverandørene av fjernundervisning – som Kautokeino, der vi var på besøk, er et eksempel på – være et veldig godt tilbud der mulighetene til å skaffe samisk kompetanse i egne lærerkrefter er begrenset. Men der er det også veldig stor variasjon i kvalitet, og i NOU 2016: 18, Hjertespråket, ble det understreket at det å ha muligheten til å samles er viktig for å kunne utvikle det samiske språket når en bare får fjernundervisning. Det er manko på samiske lærere. Det blir gjort en stor jobb fra høyskolen og andre for å prøve å rekruttere til samisk utdanning. Særlig i de minste språkene er det selvfølgelig vanskelig å rekruttere, men samtidig er det sånn at det å ha suksess med å rekruttere noen få ekstra vil ha veldig stor betydning for undervisningen og dermed også for språkets overlevelse. Det ble vist til eksempler i Nordland, der Fylkesmannen, Nordland fylkeskommune, universitetet og Sametinget har jobbet godt og målrettet sammen for å få dem som har gode samiskkunnskaper, til å velge lærerutdanning. Der vil jeg nevne én ting som ble nevnt for oss – jeg tror det var både på høyskolen og i Sametinget – nemlig at kompetansekravet i matematikk noen ganger kan være til hinder for at de som har et ekte og naturlig forhold til samisk, får muligheten til å spesialisere seg som samisklærere. Det er noe vi mener at statsråden bør se på om det kan velges pragmatiske løsninger for. Den siste utfordringen er læremateriell. Det viser seg at Sametinget har ubrukte midler – 65,3 av 97,1 mill. kr som er avsatt til å utforme læremateriell – men de har utfordringer med å finne dem som skal forfatte læremateriellet, og de bruker også noen ganger oversatt materiell, som det kreves ressurser for å få til. Én ting de pekte på, og som vi kanskje ikke tenker på når vi i Stortinget med stort engasjement mener noe om hvordan framtidige læreplaner skal se ut, er at hver gang vi forandrer på læreplanene, er det faktisk slik at en del av det sårt tiltrengte samiske materiellet kan komme til å bli utdatert. Det er hensyn vi må ta dersom vi skal ta på alvor det samfunnsansvaret vi har for å bidra til at de samiske språkene kan overleve.