Trine Skei Grande (Venstre), 2015-04-14:
Venstre er også for at vi skal ha en våpenindustri i Norge. Vi mener at den er viktig, ikke bare fordi den skaper arbeidsplasser, men først og fremst fordi den også er en teknologisk driver for veldig mange andre næringer. Det er viktig å ha disse fagmiljøene i Norge. Men det er også viktig at våpeneksport blir sett i lys av etikk og menneskerettigheter, spesielt fordi vi er i ferd med å få en verden som blir mindre og mindre, der etikk og moral ikke stopper ved landegrensene, og der det plutselig er en internasjonal situasjon som gjør at denne salen bestemmer at det skal sendes militærfly for å bombe i Libya. Det at vi noen år før har solgt B-materiell av lyskastere til det samme landet − og at det dermed er lyskastere som vi har produsert i Norge, som peker opp mot de norske bombeflyene når de kommer inn over grensa − viser godt hvilket dilemma vi står overfor hvis vi ikke klarer å holde tankene riktig i hodet. For da de lyskasterne ble eksportert til Libya, var ikke vår tanke at de skulle rettes mot norske bombeflygere. Det var ikke slik at vi trodde at situasjonen i Libya, som kunne være ustabil, kunne føre til trusler mot norske liv og norske soldater. Dette viser hvor viktig det er å ha prinsippene og etikken i orden. Det å eksportere våpen og materiell påvirker faktisk Norge også, og det bør påvirke politikken vi har på dette feltet. Jeg vil også legge fram Venstres forslag nr. 3. Det er en litt annen modell enn det som det er lagt opp til i forslaget fra Kristelig Folkeparti og SV. Vi bruker den samme tankegangen som vi har overfor oljefondet også når det gjelder norsk våpeneksport. For det jeg forstår av frustrasjonen til dem som produserer materiell som kan falle inn under alle de ulike kategoriene, er at vi har et enormt stort byråkrati. Vi bruker til enhver tid veldig mange ansatte til å vurdere alle disse søknadene. Det skal også gjøres innenfor et regelverk. Jeg hadde håpet at vi kunne sett på om vi kunne fjerne noe av det byråkratiet ved å flytte makta til et slikt etikkråd, som kunne ha retten til å si ja eller nei, og som kunne ha hånda på rattet hele tida når det gjelder dette regelverket. Slik sett kunne vi fått gjort noe med byråkratiet. Vi kunne hatt en offentlig debatt om hvor de grensene bør gå, men vi hadde kanskje også fått en effektiv og klar grense som er grei å forholde seg til for industrien vår, og som også er grei å forholde seg til ut fra de prinsippene som er vedtatt i denne salen. Da kunne vi hatt fageksperter på dette feltet som kunne foretatt løpende vurderinger. Så vil jeg understreke at det å ha restriktive regler på dette feltet handler bare om å være forutseende for hvilke konflikter vi kanskje må delta i, og at vi da er på riktig side med vår eksport. Her møter vi helt andre utfordringer enn i alle andre eksportspørsmål. Så det er ikke næringsfiendtlig å sørge for at vi har et godt regelverk på dette området; vi skal sørge for å ha en god og effektiv våpenindustri som en del av vår fellesindustri. Men vi må sørge for at vi tar vare på norske soldater, samme hvor de er hen i verden. Jeg vil ikke at norskproduserte våpen skal rettes mot dem som er sendt av denne salen, og som er villige til å ofre sitt liv på våre vegne. Jeg vil ikke at norske våpen skal brukes til brudd på menneskerettighetene eller til overgrep på annet vis, for det kommer vi til å møte igjen når vi skal forvalte det vi står for politisk internasjonalt.