trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Det er veldig trist når mennesker blir fanget opp i dette – skal vi si – helvetet som narkotika er. Deres eget liv blir skadelidende. Familien rundt – barna, foreldre, søsken – og samfunnet, alt og alle blir skadelidende. Vi må gjøre alt vi kan for at narkotika blir bekjempet, både innførsel, salg og ikke minst bruken av det. Regjeringen og SV har en nullvisjon her, og det er det som er veiledende for oss i vårt arbeid. Mye er gjort, og saksordføreren fortalte om de gode tiltakene som er gjennomført, men det er helt klart at langt flere tiltak må vurderes og gjennomføres både utenfor og innenfor fengslene. Jeg er enig med representanten Ropstad i at fengselet burde vært det stedet hvor narkotika ikke forekom. Men vi vet at det gjør det. I en ideell verden hadde det ikke skjedd, men som noen sa her forleden: Vi lever ikke i en ideell verden. Det er en del forslag som Fremskrittspartiet har fremmet. En del av dem er allerede gjennomført og på plass og kan brukes og forsterkes. Men det er et forslag som jeg har reagert litt på, og det lyder som følger: «Stortinget ber regjeringen innføre obligatorisk kontroll av alle gjenstander, besøkende og innsatte som går inn og ut av fengselet ved blant annet å vurdere bruk av nye teknologiske virkemidler.» Jeg har brukt litt tid på det for å prøve å forstå det. Hva betyr det? Det betyr for det første at man påstår, uten at det er dokumentert, at det er de pårørende som smugler narkotika inn. Det er en påstand som må dokumenteres. Vi vet at det er helt andre miljøer som smugler det inn. Det er det ene. Det andre: I hele denne debatten er rehabilitering det viktigste – det å gjøre den innsatte i stand til å komme tilbake til samfunnet som et bedre menneske enn den gang han gikk inn. Da er kontakten med familien avgjørende. Det er iallfall en av de avgjørende bitene. Hvis man gjennomfører det som foreslås i dette forslaget fra Fremskrittspartiet, obligatorisk kontroll av alle besøkende, betyr det at barna, familien, kona, far og mor, uten at det er rettet noen mistanke mot vedkommende, skal gjennomgå en visitasjon. Det betyr en enorm belastning for foreldrene og for barna. Jeg har snakket med Foreningen for Fangers Pårørende. De sier: «En slik visitasjon vil også med stor sikkerhet gjøre at langt færre tar med sine barn på besøk, enten for at barna skal unngå visitasjon, for at barna skal slippe å se omsorgspersoner bli visitert eller for å slippe at barna skal bli stående igjen alene i tilstøtende rom mens omsorgspersonene blir visitert.» Konklusjonen deres er: «Konsekvensen av dette er en dårligere kontakt mellom innsatte foreldre og barna.» Uansett hvor gode intensjoner vi politikere har – når vi fremmer forslag, må vi også kunne se konsekvensene av dem. Jeg opplever at man i forbindelse med dette forslaget, på linje med et par forslag i forrige sak, ikke ser konsekvensene av sine egne forslag. På bakgrunn av dette vil vi ikke kunne gå med på dette. Jeg håper at Fremskrittspartiet reflekterer over konsekvensene av sine egne forslag.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Det er slik at de innsattes sanksjoner og goder blir vurdert individuelt ut fra hvordan en innsatt agerer, hvordan progresjonen går, adferd osv. Vi vet at permisjoner er avhengig av individuelle vurderinger og hvordan den innsatte har oppført seg. Vi vet også at løslatelsen er en individuell vurdering, og at den er avhengig av hvordan en innsatt reagerer, og hvordan progresjonen har vært. Da blir det litt merkelig for oss at når en innsatt bruker narkotika og blir tatt for det, med de konsekvensene jeg nå nevnte, skal i tillegg noen andre som ikke nødvendigvis har vært en del av dette, straffes. Familien skal straffes fordi han som sitter inne, har brukt narkotika. Det henger ikke på greip. Jeg vil igjen si: For det første er det et spørsmål om personvern. Hvordan skal en far, en mor, en søster eller et barn ta den belastningen det er å bli kroppsvisitert fordi en der inne har brutt loven? Det er den ene biten. Den andre biten er, som jeg siterte her, Foreningen for Fangers Pårørende som mener at veldig mange da vil kvie seg, og at særlig barn ikke vil bli tatt med til fengslene for å besøke sine foreldre. Da kommer også barnas rettigheter inn i bildet. Er det mulig å straffe barn for at faren har gjort et eller annet? Morten Ørsal Johansen sa her like før meg at ja, da må han som sitter inne, vite at det vil få konsekvenser for dem som er ute. Vi mener det er feil. I tillegg mener vi at det vil hindre progresjon. SV har ment, og mener, at det kan være en tanke å flytte hele Oslo fengsel ut av byen. Da løser vi en god del problemer som det innebærer å ha et fengsel midt i byen – et fengsel som er bygd for lenge siden, og som ikke har de rammene, ikke de sonene det trenger. Det kan også bety en god utvikling for byen, når vi får denne tomten til rådighet.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Jeg har sluttet å bli overrasket over Fremskrittspartiets måte å reagere på. Med en gang de blir konfrontert med et eller annet forslag, begynner de å undergrave sine egne forslag. Jeg siterer: «Stortinget ber regjeringen innføre obligatorisk kontroll av alle gjenstander, besøkende og innsatte som går inn og ut av fengselet.» «Alle», inkludert barn – hva betyr det? Det betyr at barna blir straffet for noe de ikke har vært medskyldige i. Når én der inne har brutt en eller annen lov, er det barnet som blir fratatt sin konvensjonsbundne rett til å møte sin far. Dere bør se konsekvensene av egne forslag før dere fremmer dem. Det er greit for oss at dere – unnskyld, president, Fremskrittspartiet – løper fra sine forslag. Det er helt all right, men vi kommer til å konfrontere Fremskrittspartiet med deres forslag, innholdet i dem, og vil kreve svar.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2010-05-27:
Som eit liberalt, demokratisk samfunn vil vi komme opp i ein del dilemma. Vi ønskjer at folk skal kunne leve eit fritt liv under ansvar. Kvinnekampen har ført til at kvinnfolk og karar her til lands har mange av dei same moglegheitene til å realisere evnene og draumane sine. Når vi får nye landsmenn med grunnleggjande andre haldningar til demokrati og likestilling, seier det seg sjølv at det kan oppstå problem. Desse må løysast ved at ein på den eine sida både ser og verdset det at fleirtalet av dei som kjem, utgjer eit svært positivt tilskot til samfunnet vårt. På den andre sida representerer somme av dei som kjem, haldningar og verdiar som er langt unna dei verdiane som samfunnet vårt er bygd opp på. Å påtvinge kvinnfolk plagg som dekkjer delar av eller heile kroppen deira, med den grunngjevinga som blir brukt for både hijab, burka og niqab, er ikkje liberalt. Men det å nekte nokon å ha på visse klesplagg, er heller ikkje særleg liberalt. I dette ligg dilemmaet for min del. Det dilemmaet er eg overraska over at Framstegspartiet ikkje ser. Kanskje handlar det frå deira side mindre om omsorg for kvinnfolka og meir om å markere partiet sin skepsis til innvandring generelt. Eit forbod mot visse klesplagg er ikkje noko som Senterpartiet vil gå inn for, sjølv om eg personleg tykkjer burka er eit håplaust påfunn. Eg vil understreke at det openberre målet må vere at ingen i Noreg skal bli påtvinga klesplagg på det viset vi veit skjer mange andre plassar i verda. Det er allereie straffbart å utøve tvang mot nokon. Det er bra i den grad det er lett å avdekkje at tildekking skjer med tvang og ikkje av fri vilje. Det er nettopp dette som ikkje er lett. Det handlar kanskje om religiøs overtyding, men like gjerne om makt og avmakt. Dersom målet er at kvinnfolk med innvandringsbakgrunn skal ha dei same moglegheitene til å realisere evnene og draumane sine som det etnisk norske kvinnfolk har, er det mange andre tiltak som bør og må gjennomførast, og som vil ha langt større effekt enn eit eventuelt forbod mot heildekkjande plagg. Problemet er ikkje at kvinnfolk går gøymde bakom slike plagg – det finst vel knapt nokon som gjer det i Noreg – men heller at innvandringskvinnfolk ikkje er tilstrekkeleg integrerte. Dei fortener ei moglegheit til å få ei utdanning og ein jobb og til å få delta i samfunnet som likeverdige borgarar. Det vil ikkje berre tene dei sjølve, men også ungane deira. Med så mange gode intensjonar om likestilling og integrering som har vorte uttrykt av Framstegspartiets representantar i denne saka, må eg seie at eg ser fram til alle dei gode tiltaka og framlegga som kjem til å komme på dette feltet framover.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Det er blitt hevda frå Framstegspartiet i debatten at fleirtalet ikkje er oppteke av dei kvinnene som går med burka, hijab eller niqab. Eg må seie at dersom ein hadde følgt debatten nøye, hadde ein sett at alle som har talt imot eit forbod, har vore opptekne av korleis me kan hjelpe dei. Eg vil heller seie at forslaget og den banehalvdelen ein skyv integreringsdebatten over på, fører til at det blir vanskelegare å snakke om tiltak for korleis ein kan betre integreringa, fordi det blir så radikalt. Ein går vekk frå det integreringsdebatten verkeleg burde handle om, nemleg korleis ein kan unngå kvinneundertrykkinga og tvangen, og korleis ein kan få fleire til å utdanne seg og få fleire i arbeid, osv. Det er det som eg synest er dumt med forslaget og den merksemda det får ute i media. Det som òg bekymrar meg, er når Framstegspartiet snakkar om dobbeltmoral, for dersom det er nokon som bør erkjenne at dei har dobbeltmoral i denne typen spørsmål, er det nettopp Framstegspartiet – særleg når representanten frå Framstegspartiet understrekar at dersom dette er i strid med menneskerettane, er det menneskerettane det er noko gale med. Det bekymrar meg. For meg handlar denne debatten nettopp om religionsfridom. Det handlar om at det er nokon som oppfattar det som eit religiøst symbol, og så kan ein like det eller ikkje like det. Men eg meiner at nettopp menneskerettane skal vere med og beskytte minoritetane, som må få lov til å tru på det dei ønskjer, og fordi dei meiner det er religiøst, må dei få lov til det. Då hjelper det veldig lite kva politikarar kjem til av standpunkt, anten ein er for eller imot, fordi det nettopp er dei som skal få lov til å bestemme det. Derfor meiner eg at problemet med Framstegspartiets forslag er at det viser ei veldig lita forståing for kva religion betyr for menneske, og korleis ein skal få lov til å uttrykkje religionen i det offentlege rommet. Til slutt vil eg kome innom ein del andre innlegg, frå representantar frå regjeringspartia, som har vore opptekne av nettopp trusfridomen – f.eks. viste representanten Knutson Barstad til behandlinga av arbeidsmiljøloven tidlegare, der dei skulda nettopp Framstegspartiet for å følgje eit anna prinsipp. Nei, i den debatten – for den høyrde eg på – argumenterte representantar frå Framstegspartiet nettopp med trusfridomen og med at det er nokre minoritetar som ser på standpunkt akkurat rundt homofili, rundt kvinner osv., på ein anna måte, og derfor skulle det vere unntak på religiøst grunnlag. Eg meiner at når ein snakkar om trusfridom i denne saka, er det viktig at han òg kjem til uttrykk på andre område. Så er det slik at det ikkje er alt ein liker, men det er faktisk slik at det er ein del som er nedfelt i menneskerettane nettopp for å beskytte menneske sin rett til å tru.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Eg hadde behov for ein kort merknad etter å ha høyrt to kanskje litt mindre sympatiske innlegg av representanten Tybring-Gjedde. Det er to ting som eg ønskjer å kommentere. Det første er at eg trur representanten Tybring-Gjedde har rett i at det er mange parti som kjem til å endre standpunkt, og at kanskje endå fleire land i Europa kjem til å innføre eit forbod mot burka eller heildekkjande plagg. Og det bekymrar meg. Det andre som eg synest det er viktig å ta tak i, det er at Tybring-Gjedde i sitt førre innlegg begynte å setje seg over kva som er det riktige å meine ut frå religion, og å hevde kva som er det rette innanfor islam. Så kan ein seie at det er heilt greitt at representanten Tybring-Gjedde synest at sånn er islam, men eg reagerer kraftig når han går imot andre sin rett til å tolke Koranen eller muslimske reglar på ein annan måte, for då bryt ein nettopp med trusfridomen. Derfor vil eg igjen understreke at det viktige i denne saka er å vise at for å unngå eit forbod, eller ei kontrollering av tru, i framtida, må ein understreke at det ikkje er lovforsamlinga som skal definere kva som er rett og gale innanfor ein religion, det må den enkelte få lov å meine noko om sjølv.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Først vil eg berre nytte høvet til å gi ros til forslagsstillarane for eit godt og viktig forslag og for å setje eit viktig område i fokus. Ein veit at mykje av problemet med kriminalitet ofte er knytt til rus og til den problematikken ein veit oppstår når ein rusar seg i fengsel og får problem i etterkant. Når ein veit, som forslagsstillarane viser til, at det i 2007 er blitt gjort 645 beslag i fengsel, og at utviklinga ikkje utan vidare går nedover, bekymrar det meg. Eg synest det er utruleg bra at komiteen i innstillinga gir så tydeleg uttrykk for at dette er eit viktig område, at det er eit område det skal bli teke tak i. Samtidig skulle Kristeleg Folkeparti for sin del ønskje at ein kunne støtte opp under forslaga nr. 1–3, som Høgre og Framstegspartiet står bak i innstillinga. Ein veit at mykje av kriminaliteten er knytt til rusproblematikk i forkant. Ein veit at særleg mange unge som kjem i fengsel, kanskje har eit problem med rus når dei kjem inn, men det er òg nokre som får eit problem når dei er i fengselet og skaper seg ei gjeld som gjer at når dei kjem ut av fengselet, er dei allereie knytte inn i eit nettverk som gjer at det er vanskeleg for dei å kome seg ut av kriminaliteten, og som i staden kanskje heller gjer at dei endar opp som gjengangarar. Derfor er det eit ekstra viktig område å ta tak i. Eg må vere einig i representanten Michaelsen sitt innlegg der ho understrekar at i fengselet burde det av alle plassar vere mogleg å klare å unngå å bruke narkotika. Kristeleg Folkeparti ønskjer for sin del å vere med og støtte forslaga nr. 1–3. Me ønskjer òg å støtte forslag nr. 10.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Mitt spørsmål til statsråden går på fengslet i Oslo og er for så vidt ei oppfølging av det svaret som no blei gitt. Statsråden signaliserte i innlegget sitt at han ønskjer ei utgreiing om kva som kan gjerast med dei utfordringane som bl.a. representanten Bøhler viste til i VG i helga. Statsråden svarte at ein har vore klar over utfordringane lenge. Er det ikkje då litt spesielt å få ei utgreiing no? Om statsråden har vore klar over desse utfordringane lenge, har han kanskje allereie tenkt på ein del tiltak, og han kan kanskje dele tankane med Stortinget.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Eg vil først takke statsråden for eit godt innlegg og for å avklare det som gjeld levealdersjustering. Men så blei eg litt usikker igjen då eg hørte svaret til representanten Røe Isaksen, som gjekk på det same. Derfor ønskjer eg å utfordre litt vidare rundt levealdersjustering, fordi eg skjønner at regjeringa arbeider i dei banene, og at det no er innført berre midlertidig, men det kan sjå ut som at det blir endeleg. Derfor vil eg utfordre statsråden på om ho kan seie noko om kva ho tenkjer som eventuell kompensasjon – dersom det blir levealdersjustering – for å unngå at ein kjem ut som tapar fordi at ein ikkje klarer å arbeide lenger.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Det er heilt riktig, sjølv om det hadde vore artig å dra debatten endå lenger og ikkje gå ut i det fine vêret. Mitt formål er eigentleg berre å fremme Kristeleg Folkeparti sitt forslag. I tillegg er eg glad for debatten me har hatt, og for at me no ser at dette er ei midlertidig ordning, og at me eventuelt skal få gode kompensasjonsordningar dersom levealdersjusteringa blir foreslått i den permanente ordninga. Eg takkar for ein god debatt.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
Niqab, burka og andre heildekkjande plagg har ingenting i det norske samfunnet å gjere. Det må vi vere tydelege på og seie frå om til dei som kjem til Noreg, at det aksepterer vi ikkje. På same måten som nordmenn som flytter til andre land, også må respektere normer og kulturar i dei landa vi flytter til, må vi også krevje visse ting frå utlendingar som flyttar til Noreg. Det er bl.a. at heildekkjande plagg er det ikkje rom for i Noreg. Vi har nettopp vore i Midt-Austen, for ein to månaders tid sidan, med Forsvarets høgskole, og eg må berre seie at eg syntest det var trist og leit å sjå unge jenter – i alle fall etter høgda å dømme – som gjekk med heildekkjande plagg, og som kunne sjå fram til et heilt liv utan identitet, bak heildekkjande plagg resten av livet sitt. Slik vil vi ikkje ha det i Noreg. Eg fekk også kjøpt med meg ein niqab.(Representanten held opp ein niqab.) Viss presidenten er redd for at eg tek han på meg på talarstolen, så skal eg ikkje gjere det, av respekt for eidsvollsmennene. Men det er altså eit slikt plagg som dette som fleirtalet meiner det skal vere tillate å gå rundt med i det offentlege rommet. Eg vil invitere alle kvinner her til å komme til meg etterpå, så kan vi gå ut i Vandrehallen, og så kan dei ta på seg dette plagget. Då er eg heilt sikker på at det er ingen som trur at noka kvinne tek dette på seg og går rundt med eit slikt plagg frivillig. Anten er ein hjernevaska, eller så er ein påverka av omgivnadene for å gå med noko slikt. Ingen gjer det frivillig. (Representanten held opp ein niqab.) Ei anna utfordring med niqab, burka og heildekkjande plagg er sjølvsagt at ein ikkje kan sjå identiteten. Ein kan ikkje vite om det er ei undertrykt kvinne som har gode hensikter, ein møter på Karl Johan, eller om det t.d. er ein mann som har vonde hensikter, kriminelle hensikter, hensikter om vinningsbrotsverk, terrorisme, attentat og den typen tankar i hovudet sitt. Det skaper ei utfordring for det norske samfunnet, det skaper ein tryggleikstrussel. Derfor håper eg og hadde ønskt at Stortinget hadde vedteke eit forbod, for dette er noko som ikkje høyrer heime i det norske samfunnet. Det må vi vere tydelege på, og det må vi setje ned foten for. Dei som kjem til Noreg, må respektere enkelte minstenormer, og det å undertrykkje kvinner og tillate heildekkjande plagg kan vi ikkje akseptere.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
Eg synest denne debatten ber preg av at han er på eit teoretisk plan, og eg synest også at mange har ein veldig stor naivitet, kanskje ein grenselaus naivitet, i forhold til dei problemstillingane som vi står overfor her. Eg vil også minne om og gjenta tilbodet mitt om niqaben. Den som vil, kan få prøve han ute i Vandrehallen. Alle dei eg veit har prøvd han, har fått eit heilt anna syn når det gjeld dette. Dette er altså verkelegheita for mange kvinner. Når ein bruker det argumentet at det er få personar dette gjeld, kva slags argument er det? Det er jo slik at vi ønskjer at det ikkje skal bli fleire. Når ein bruker det argumentet at det er få personar dette gjeld, og at dette ikkje er noko stort problem, skal ein vente til dette blir eit stort problem? Poenget er jo nettopp at ein må seie ifrå før dette blir eit stort og alvorleg problem. Vi må setje ned foten og seie ifrå at for dei som ønskjer å bruke heildekkjande plagg, er ikkje Noreg det rette landet å reise til. Det er eit signal som eg hadde håpt at Stortinget tydeleg kunne sagt ifrå om, men det ser altså ut til ikkje å skje i dag i alle fall. Det blir snakka om fridom, at kvinner må få velje, og at ein ikkje skal presse dei, osv. Eg er heilt overtydd om at det er ingen som går rundt med heildekkjande hovudplagg frivillig. Det som også er poenget, er at dersom det skal vere fritt fram å gå opp og ned på Karl Johan med heildekkjande klede og dekkje hovudet sitt, mister vi andre også ein fridom og retten til å identifisere dei som vi møter på gata. Mange kan føle det er ubehageleg å møte personar som har heildekkjande hovudplagg. Det må vi også vise respekt for. Eg syntest fleire gonger då eg var i Midtausten, at det kunne vere ubehageleg å møte personar i store forsamlingar som gjekk med heildekkjande plagg. Det var jo sjølvsagt fordi ein ikkje er van med det, og fordi ein eigentleg ikkje veit kven som skjuler seg bak desse heildekkjande plagga, som niqab og burka. Jan Tore Sanner var inne på – og Framstegspartiet skulle svare på det – kva det tydde på dersom det var ei kvinne med heildekkjande plagg som kjørte trikken. Då vil eg berre seie til representanten Jan Tore Sanner: Det tyder på ei utvikling som Framstegspartiet i alle fall ikkje ønskjer seg.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
Eg registrerer at det er enkelte som i staden for å ta hovudlinjene i denne saka, går i detaljar på kva vi meiner. Det vi meiner med denne saka, er rett og slett at ein skal gi eit tydeleg signal om at det er enkelte normer, enkelte standardar som vi har i Noreg, som dei som kjem til Noreg, må respektere. Representanten Akhtar Chaudhry var inne på kva eg meinte med at dersom eg såg ei kvinne med burka på trikken, så ville eg reagere. Det som representanten Jan Tore Sanner stilte spørsmål om, galdt om vi hadde ei kvinneleg trikkeførar med burka eller niqab – heildekkjande plagg. Eg seier at det er ei utvikling som Framstegspartiet ikkje synest noko om. Eg meiner rett og slett at alle som går på trikken, skal ha rett til å kunne identifisere kven som køyrer trikken.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Debatten i dag må ikke etterlate et inntrykk av at Stortingets flertall mener det er riktig eller akseptabelt at kvinner bruker plagg som begrenser deres frihet, hindrer likestilling og står i veien for integrering i det norske samfunn. Plaggene er i tillegg et symbol på at kvinner vurderes som annenrangs mennesker som ikke skal synes, som skal gjemmes bort, som ikke er individer. Ansiktsdekkende plagg som burka og niqab hører ikke hjemme i et demokratisk likestilt samfunn som det norske. Så er spørsmålet: Er lovforbud riktig vei å gå? Tvang er allerede forbudt i Norge, også klestvang. Den eller de som tvinger, kan straffes. Spørsmålet i dag er om vi i tillegg skal straffe kvinnene som bruker slike plagg, og ta fra dem rettigheter som alle andre har. Skal politiet ha som oppgave å følge med på hva folk har på seg? Skal det virkelig stilles krav om en bestemt form for påkledning for at folk skal motta offentlige ytelser? Da Stortinget debatterte forbud mot kjøp av seksuelle tjenester i november 2008, argumenterte Fremskrittspartiets representanter mot et forbud. Solveig Horne begrunnet partiets holdning på følgende måte: Vi kan ikke kriminalisere alt vi ikke liker. Hun advarte også mot symbolpolitikk. I dag opplever vi en helt annen holdning fra Fremskrittspartiets representanter. Dagens forslag er et veldig godt eksempel på det representanten Horne advarte mot i 2008. Det er ikke hver dag jeg applauderer lederartikkelen i Dagens Næringsliv, men 22. mai konstaterte avisen at Fremskrittspartiet er mer bekymret for at kvinner tvinges til å kle på seg, enn for at kvinner tvinges til å prostituere seg. Det er et tankekors og litt av en holdning fra et parti som hevder de er opptatt av likestilling og integrering. Arbeiderpartiet har ingen motvilje mot å bruke lovgivning for å løse samfunnsproblemer. Vi inngår i dag i flertallet som stemmer imot dette forslaget, for dette forslaget vil virke mot sin hensikt, skape isolasjon og segregering framfor deltakelse og integrering. I tillegg innebærer forslaget at den som undertrykkes, i tillegg skal straffes og fratas rettigheter. Det løser ingen problemer, og det skaper mer av den uretten som representanten Per-Willy Amundsen angivelig er så opptatt av, den uretten som ikke rammer oss selv.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Dette representantforslaget reiser noen viktige prinsipielle spørsmål som det etter min mening ikke er et enkelt svar på, som f.eks. å forby heldekkende plagg og stoppe offentlige ytelser. For meg som er vokst opp med en mor som har kjempet for kvinners rettigheter og at kvinner skal bli likestilte i det norske samfunn, og er med i et parti som setter likeverd mellom kjønnene som en av de viktigste sakene som det skal jobbes med lokalt og internasjonalt, er det vanskelig å akseptere at kvinner skal dekkes til med burka eller niqab, uansett hva begrunnelsen er. Disse heldekkende plaggene tar fra kvinnene deres identitet, og de hemmer dem i kommunikasjon med andre mennesker, men jeg er imot at vi skal forby disse plaggene i det offentlige rom. Det er for det første fordi jeg mener det er galt å forby ting bare fordi vi ikke liker det. For det andre: De kvinnene i Norge som bruker disse plaggene, er jeg redd for ikke vil være i det offentlige rom i det hele tatt hvis det skulle komme et forbud. I kampen mot ufrivillig bruk av burka og niqab må vi bruke et sett av virkemidler. Straffeloven har regler som hjemler straff for dem som tvinger personer til å gå med slike plagg. Jeg tenker at vi har mye å hente på informasjonsarbeid i de aktuelle miljøene – at kvinnene får informasjon om sine rettigheter, og at alle får informasjon om hva som er straffbart når det gjelder å tvinge noen til å bruke disse plaggene, og hva vi i Norge definerer som tvang. Arbeiderpartiet ønsker at kvinner som kommer til Norge, skal bli integrert i det norske samfunn på en god måte. Det skjer gjennom dialog, utdanning og arbeidsliv. Debatten vi har her i dag, viser at det blir utfordringer i det norske samfunn når våre verdier og samfunnssyn blir satt på prøve i møte med religiøse og kulturelle skikker vi ikke ønsker her i landet. Forslagsstillerne argumenterer med at det norske samfunns sikkerhet ikke blir ivaretatt fordi kvinner dekker seg til og skjuler sin identitet. Jeg tror sikkerhetsspørsmålet er det minste problemet rundt bruk av burka i Norge, men det er et stort problem at noen kvinner begrenser sin mulighet til å være et eget individ og ha en egen identitet. Arbeiderpartiet og regjeringen vil fortsette med å forebygge og minske bruken av heldekkende plagg, bl.a. med de virkemidler jeg har skissert her i mitt innlegg, og med en god integreringspolitikk.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
Jeg har fulgt denne debatten med stor interesse. Jeg har registrert at alle talere, fra alle partier, har strødd om seg med et betydelig antall floskler, mange av dem floskler som det er lett å være enig i, nemlig: Vi skal alle bekjempe og motarbeide bruken av heldekkende hodeplagg. Det er et symbol på annenrangs mennesker. Det hører ikke hjemme her i Norge. Vi skal beskytte minoriteter. Et liv i frihet. Vi skal straffe dem som undertrykker. Alt dette er veldig fine ord. Problemet er bare at når man leser innstillingen fra flertallet, er man mer opptatt av å argumentere mot Fremskrittspartiets forslag enn av å fremme forslag som faktisk kan hjelpe den minoriteten vi her snakker om. For sannheten er at disse kvinnene i utgangspunktet har en plass i samfunnet på lik linje med meg og alle andre kvinner – formelt sett, men ikke reelt sett, fordi de lever i en situasjon som er tvangspreget. Min utfordring til flertallet er: Hvordan i alle dager har man tenkt å avdekke dette? Jeg hørte at justisministerens svar på hva man skulle gjøre for disse kvinnene, var tre ting. Det ene var at skolen var en viktig arena. Det andre var at man måtte få trukket disse kvinnene inn i arbeidslivet. Det tredje var at man måtte få opp flere straffesaker. Hvordan har man tenkt å gjøre det, da? Dette er kvinner som i det alt vesentlige lever hjemme ved kjøkkenbenken, som lever i skjul, og som kun i gitte situasjoner får anledning til å gå ut. De får ikke anledning til å søke jobb. De får ikke anledning til å delta på lik linje med alle oss andre i helt normale samfunnsaktiviteter. Det er situasjonen for disse jentene. Mange av dem lyver med vilje fordi de ikke tør å fortelle sannheten når de blir konfrontert med den, fordi det er for ubehagelig, sanksjonene på hjemmebane er for tøffe. Det er virkeligheten disse kvinnene møter. Derfor synes jeg det er ganske uutholdelig å følge denne debatten, der man er mer opptatt av å fortelle hvor gal holdning Fremskrittspartiet har, enn av selv å peke på virkemidler og tiltak som faktisk ville hjulpet denne minoriteten, for de er i realiteten helt uten vern og beskyttelse slik vårt samfunn er utformet. De er helt prisgitt sine ektemenn som overhodet ikke har noen ambisjoner om å slippe dem fri. Jeg vil gjerne at justisministeren svarer på hvordan i alle dager han har tenkt å få frem flere straffesaker der man kan dokumentere at tvang har funnet sted. Det avhenger nemlig av at offeret selv – kvinnen selv – er villig til å stå frem og erkjenne at hun er i en slik situasjon, og jeg skal like å se at det kommer til å skje i de tilfellene vi faktisk står overfor. Dette dreier seg om å skaffe identitet til minoritetskvinner i Norge. Det er det denne debatten dreier seg om, og jeg er skuffet over at flertallet ikke er villig til å problematisere det i det hele tatt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
Det er veldig fint.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Representanten Siv Jensen sa at flertallet bare er opptatt av å fremme forslag mot Fremskrittspartiet. Nei, det er jo ikke tilfellet. Det er for det første ikke Fremskrittspartiet som har reist denne debatten. Dette representantforslaget er teknisk sett Fremskrittspartiets forslag, men det er andre som har reist debatten før dem. Det er viktig å understreke at det ikke er Fremskrittspartiet som er premissleverandør for hvordan f.eks. Arbeiderpartiet håndterer store og viktige prinsipielle spørsmål av denne typen. Jeg har fått noen spørsmål om hvordan det kan ha seg at vi – unntatt Fremskrittspartiet – leverer en enstemmig innstilling her i dag, med referanse til den debatten som har gått i media. Det er veldig enkelt å svare på. Arbeiderpartiet har for sin del ikke tatt endelig standpunkt i spørsmålet om lovforbud som et godt eller mindre godt virkemiddel i denne saken. Vi er opptatt av å oppnå likestilling mellom kvinner og menn i alle miljøer, og i den forbindelsen er vi alle helt enige om at det ikke er nok å komme trekkende med den norske pekefingeren. Et eventuelt forbud må komme etter dialog med den det gjelder, både kvinner og menn. Et forbud må eventuelt settes i sammenheng med flere konkrete tiltak for likestilling – for å gi alle rett til en identitet i samfunnet og for å gi alle rett til å bli inkludert i det samfunnet de lever i. Det er ikke nødvendig å legge skjul på at det er delte meninger i Arbeiderpartiet om saken. Det er en stor og prinsipiell sak som enkeltmedlemmer ikke kan avgjøre på egen hånd, ei heller Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Det er landsmøtet som tar stilling til store spørsmål som dette. Vi har landsmøte neste vår, og vi skal forberede oss grundig på en god inkluderingsdebatt som også tar opp i seg kvinneperspektivet. Da skal vi sette spørsmålet om burka eller ikke-burka i sin rette sammenheng. Fremskrittspartiet på sin side – som jeg sa – fremmer altså dette forslaget etter at debatten er reist av andre. Jeg ser det som et forsøk på å surfe på en bølge av misnøye og negative holdninger, og det begrunner jeg med den begrunnelsen Fremskrittspartiet selv bruker, at hovedvekten ligger på sikkerheten for det norske samfunnet og ikke på spørsmål om å inkludere og integrere innvandrerkvinner. Når vi ser det i sammenheng med Fremskrittspartiets program, som rett ut sier at en vil begrense antall personer fra ikke-vestlige land – til og med flyktninger som har rett til beskyttelse i Norge – sammen med Fremskrittspartiets gjentatte forslag om kutt i språkopplæring, samfunnskunnskap, kutt i kommunenes integreringstilskudd mv., taler det på en måte sitt tydelige språk, og det skal ikke være premissgivende for hvordan vi håndterer denne debatten. Så skal vi ta med oss et viktig poeng til, slik at vi får en balansert og god debatt om dette videre som skal handle om likestilling i sin helhet. Vi skal også være forsiktige med – i toleransen navn – å ønske intoleranse og kvinneundertrykkelse velkommen, fordi likestilling er kjempet fram av den norske kvinnebevegelsen, og det skal gjelde alle kvinner som bor i dette landet.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Heldekkende plagg er et hinder for inkludering, og det representerer også et kvinnesyn og menneskesyn som jeg klart tar avstand fra. Derfor er jeg også villig til å vurdere alle gode tiltak som kan hjelpe kvinner som er undertrykket eller utsatt for tvang. Det er gledelig hvis Fremskrittspartiet er blitt opptatt av kvinners rettigheter og likestilling, men jeg finner argumentasjonen i forslaget noe merkelig. Det argumenteres med at burka er en sikkerhetstrussel som gjør det lettere å begå kriminalitet og bankran, og først i siste avsnitt i forslaget kommer det en setning om at kvinner og jenter kan være utsatt for tvang. Tvang skal vi ta klar avstand fra, og det er jo også derfor det er forbudt i dagens straffelov å true eller tvinge noen til å gjøre noe de ikke vil. Det handler om at vi kriminaliserer den som utsetter noen for tvang, og ikke kriminaliserer offeret. Vi hjelper ikke disse kvinnene ved å tillegge dem enda en ekstra byrde. Vi hjelper ikke disse kvinnene ved å stemple dem som kriminelle. Jeg er redd for at dette forslaget vil gjøre situasjonen vondt verre for de kvinnene det gjelder. Jeg er redd for at de jentene og kvinnene som i dag går med heldekkende plagg, vil bli ytterligere stigmatisert og isolert fra resten av samfunnet. Det mest alvorlige med forslaget er jo likevel at Fremskrittspartiet, i tillegg til et forbud, foreslår å nekte offentlige ytelser til personer som opptrer i heldekkende plagg. Det er blitt stilt spørsmål ved hva det betyr. Jeg har enda ikke fått et godt svar i denne debatten. Jeg skulle ønske at vi får noen svar. Er det også sånn at Fremskrittspartiet kan nekte andre kriminelle å få offentlige ytelser? Eller er det bare muslimske kvinner dette skal gjelde? Så må jeg få si at det er veldig interessant at Fremskrittpartiet bruker professor Tariq Ramadan som et sannhetsvitne for å forsvare sine standpunkter i merknadene. Ramadan er kjent, omdiskutert og kontroversiell, både blant muslimer og ikke-muslimer. Under Verdenskonferansen for ytringsfrihet i Oslo i fjor ble Ramadan kraftig utfordret på sitt standpunkt om dødsstraff og steining. Det kunne vært fristende å spørre om Fremskrittspartiet også vil bruke Ramadan som sannhetsvitne og autoritet, når de ønsker strengere straffer i Norge. Men jeg skal la være med det. Integrering tror jeg vi når aller best gjennom fellesskapet – at barn går i barnehage, at ulike mennesker møtes i fellesskolen, gjennom at vi styrker norskopplæring og arbeid til alle. Vi må spille på lag med alle de gode kreftene som finnes i de muslimske miljøene i dag, og vi må støtte de kvinnene som kjemper for frigjøring, og ikke straffe dem. Det skaper kanskje ikke like store overskrifter i avisene, og det er kanskje ikke like enkle forslag. Men det gjør det ikke mindre klokt av den grunn.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiets hovedtalsmann, Per-Willy Amundsen, skrur opp både volum og adjektivbruk etter hvert som debatten skrider fram. Jeg tar det som et tegn på at han føler at presset øker. La meg bare gjøre det helt klart, siden Amundsen beskylder oss for å gjemme oss bak EMK: Nei, jeg hadde vært imot dette forslaget selv om EMK ikke hadde eksistert. Så vil jeg også understreke at jeg merket meg at Fremskrittspartiets parlamentariske leder, Siv Jensen, ikke kommenterte utfordringen fra Martin Kolberg om å kommentere det prinsipp at man skal kunne nekte folk offentlige tjenester fordi de kler seg på en bestemt måte. Da kan man si at de selvsagt skal kunne få akutt behandling på sykehus hvis de faller om på gaten. Så viser Amundsen til at når man kommer inn til Nav eller til politiet og skal ha pass, må man vite hvem man har foran seg. Det er en selvfølge. Det er en selvfølge, og vi trenger ikke forbud mot bestemte klesplagg for det. Så sa representanten Siv Jensen at formålet er å hjelpe kvinner som lever i den tvang det er å måtte ta på seg slike plagg, de lever i skjul og får ikke gå ut. Tror representanten Jensen at de vil få gå ut hyppigere når det blir forbudt for dem å gå ute med slike plagg? Det er ikke måten å bekjempe det på, som andre har vært inne på. Fremskrittspartiet forsøker å gjøre dette forslaget til en kamp for likestilling og for svake kvinner. Den klangbunnen som Fremskrittspartiet ønsker å spille på med dette forslaget, er noe helt annet. Det er innvandringsskepsisen der ute. Det er, som representanten Kolberg sa i klartekst, for å plassere innvandrerne utenfor i samfunnet. I Dagsrevyen 5. mars i år sa representanten Per-Willy Amundsen at Fremskrittspartiet ville forby prangende religiøse symboler i grunnskolen. På spørsmål fra reporteren om hvor stort korset måtte være for at det skulle være prangende, var svaret: Små kors eller halvmåner er rimelig ufarlige. Det er prangende religiøse symboler som skal forbys. Så fikk han et nytt spørsmål: Skal smithianernes skjørt også forbys? Det må vi se nærmere på, svarte Amundsen. Slik tenker man altså i et forbudsparti, for det er det Fremskrittspartiet har blitt. Det som startet som et parti mot offentlige inngrep og byråkrati og for lavere skatter, har altså nå blitt et parti for offentlige inngrep, også i klesveien. Jeg synes partiet burde lytte til Solveig Horne og det hun sa i debatten om sexforbud – som en annen også har sitert: Vi kan ikke alltid kriminalisere alt vi ikke liker. Det var et godt råd, som partiet burde ta til seg.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-05-27:
Det er ikke hver dag jeg starter med å uttrykke enighet med representanten Martin Kolberg, men i denne saken gjør jeg det, og særlig når det gjelder det første poenget, nemlig forsøket på å karakterisere flertallets standpunkt i denne saken. Jeg reagerer sterkt på at man forsøker å karakterisere flertallets holdning som floskler. Jeg mener at flertallet står opp for liberale verdier i et åpent samfunn, og det er ikke noen floskel. Det er en sentral verdi. Et viktig prinsipp i et liberalt og åpent samfunn er at man også setter grenser for politikken, og er det et område man ikke skal lovregulere, er det jo nettopp hva slags klesplagg man går med. Jeg kan stille et ganske enkelt spørsmål som senere talere fra Fremskrittspartiet kan svare på, og det er: Hvis man ser en kvinne med et heldekkende plagg som kjører trikken, er det et tegn på undertrykkelse, eller er det et tegn på integrering? Jeg ville oppleve det som et tegn på integrering. Det er helt åpenbart at alle former for både undertrykkelse og ekstremisme skal bekjempes i samfunnet vårt, men det skal bekjempes gjennom en åpen debatt og ikke ved å angripe symptomene eller offeret, slik man i realiteten gjør gjennom et forsøk på forbud. Siv Jensen sa bl.a. at dette er kvinner som opplever sanksjoner på hjemmebane. Ja, det er helt sikkert riktig, men blir det noen færre sanksjoner dersom det norske samfunnet skal vedta et forbud mot heldekkende plagg? Per-Willy Amundsen sa at flertallet mangler argumenter, men jeg har opplevd i alle andre debatter om nye forbud at det er de som skal innføre forbudet, som må kunne argumentere for hvorfor et forbud vil løse det problemet man har tenkt å løse. Her står Fremskrittspartiet helt uten svar på hvilke problemer, hvilken undertrykkelse, man vil bekjempe gjennom et forbud. Det finnes ikke noen gode argumenter for at det vil føre frem. Tvert imot er dette et område som skal håndteres med største alvor, nemlig hvordan kan vi få til at flere innvandrerkvinner deltar i det norske samfunn? Det handler om barnehager, det handler om krav til deltakelse, og det handler om muligheter for deltakelse. Det er den type virkemidler vi må diskutere for hvordan vi kan bidra til å bekjempe kvinneundertrykkelse, og hvordan vi kan få flere innvandrerkvinner til å delta i det norske samfunn – ikke gjennom nye lover og forbud.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-05-27:
Det siste høylydte innlegget hadde jeg egentlig tenkt å forbigå i stillhet, men til den siste setningen om at man unnskylder menn som undertrykker sine kvinner: Jeg synes Tybring-Gjedde bør svare på hvem det er han her sikter til. Det er ingen i denne sal som har forsøkt å unnskylde menn som undertrykker sine kvinner. Det vi diskuterer, er om forbud er veien å gå. Jeg har veldig ofte opplevd Fremskrittspartiet som en alliert i den offentlige debatten om forbud er veien å gå når man skal bekjempe noe man nødvendigvis ikke er veldig begeistret for. Men her mener åpenbart Fremskrittspartiet at forbud er veien å gå. Det er jeg grunnleggende uenig i. Når jeg tok ordet, var det først og fremst på grunn av innlegget til representanten Hagesæter, som fortsetter å argumentere med oss og dem, og først og fremst at det er vi som ikke liker, og det er vi som føler ubehag – ikke at et eventuelt forbud er noe som vil virke kvinnefrigjørende, eller løse noen av de problemene som man har ment å løse. Representanten Hagesæter sa bl.a. at hvis man har tenkt å gå med heldekkende plagg, er ikke Norge landet å reise til. Det er jo ikke slik at kvinner som går med heldekkende plagg, bare har valgt å reise til Norge. De har eventuelt fått innvilget asyl fordi de har rett til asyl eller opphold i Norge, rett til beskyttelse. Det er jo ikke slik at man bare har valgt å reise. Da er det en reell begrunnelse for å være til stede her. Jeg er enig med representanten Tybring-Gjedde i at vi skal bekjempe ekstrem islam og annen form for ekstremisme, men vi gjør ikke det gjennom et forbud mot heldekkende plagg. Det er helt andre virkemidler som må til for å bekjempe den slags.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Dette er jo en debatt der det liberale standpunktet at folk skal selv få lov til å velge hvordan de skal gå kledd, selv om det er en konsekvens av en familiær undertrykking, eller det er en konsekvens av – etter min oppfatning – et forstokket syn på hvordan kvinner skal kle seg, står opp mot et slags reelt likestillingsstandpunkt, som handler om at det opprører oss at mennesker blir tvunget til, eller føler seg tvunget til, eller føler det som en helt naturlig ting å gå ikledd en burka eller en niqab. Men i motsetning til representanten Gjermund Hagesæter, som må dra til Midtøsten for å se burka og niqab, opplever jeg det i mitt nærmiljø på Grønland – jeg bor på Tøyen. Jeg vil si at det opprører meg. Jeg synes det er like ubehagelig hver gang jeg ser det, selv om det ikke er så ofte, for det er få forekomster av niqab og burka. Burka tror jeg jeg har sett én gang, men niqab forekommer til en viss grad. Det opprører meg, men det er altså ikke sånn at vi vil forby det, selv om det opprører oss. Det opprører meg også når Fremskrittspartiet mener at jeg og alle andre av oss som sitter her i salen, ikke mener at dette er negativt og et dårlig plagg og et dårlig uttrykk, og at vi ikke ønsker å motarbeide det fordi vi ikke slutter opp om forbudet til Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har ikke argumentert for disse forslagene sine på en skikkelig måte. Jeg har ikke hørt Fremskrittspartiet argumentere for hvordan det vil styrke kvinners stilling at de mister offentlige ytelser eller offentlige tjenester. Jeg har ikke hørt et eneste argument fra verken Gjermund Hagesæter eller Per-Willy Amundsen for hvorfor dette vil styrke kvinners situasjon. Når det gjelder identifiseringsbehovet, har jeg ikke hørt ett eneste argument om at dagens identifiseringsregler er for dårlige eller gir for lite muligheter for offentlige myndighetspersoner, for Stortingets vakttjeneste, for politiet eller noen andre til å kunne kreve identifisering av mennesker som går på gaten. Jeg vil også bare gjøre oppmerksom på at det faktisk i dag er tillatt for mennesker å gå med finlandshette på gaten. Det er tillatt for mennesker å gå med ting som tildekker helt opp. Om jeg skulle velge å gå med en sånn nakketing opp til nesen, er det altså tillatt i dag etter lovverket. Jeg er altså opprørt over at dette har en viss utbredelse, og vil gjøre det jeg kan for å bekjempe det. Jeg vil bare ta et annet lite poeng, som de heller ikke har svart på. Dette handler om religion, og om at menn bruker religion for å undertrykke kvinner. Men det ser vi jo massevis av eksempler på i det norske samfunnet i dag. Man har kristne bevegelser som ikke gir kvinner stemmerett. Men har Fremskrittspartiet noen gang foreslått at man ikke skal gi pengestøtte til eller forby disse organisasjonene av den grunn? Nei, aldri! Her er det dobbeltmoral.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Jeg vil trekke fram igjen dette som handler om religionsfrihet. Jeg vil bare peke på at Fremskrittspartiet på den ene siden argumenter veldig hardt for religionsfrihet, mens de i denne sammenhengen sier: Hvem er det som skal få lov til å bestemme hva muslimer skal mene? Skal det være den enkelte muslim, eller skal det være liksom den ene muslimske linjen? Det er bare å gå ned og se på grunnlovsfedrene her nede – det er dessverre bare fedre og ingen kvinner, og jeg tror samtlige var kristne, det tror jeg det må være mulig å si. En del av de kristne folkene mente at det skulle være billedforbud, det skulle ikke være tillatt å avbildes – dette bare for å vise at det innenfor både kristendom og islam finnes utrolig mange avskygninger av det man oppfatter å være sin religion. Den religiøse linjen er pluralistisk også i Norge. Vi har kritisert at Den katolske kirke ikke tillater kvinnelige prester, og vi har kritisert at Frelsesarmeen ikke ønsker å ansette homofile. Vi har kritisert at man har manglende stemmerett og krav til bekledning innenfor enkelte kristne miljøer, kvinner og menn holdes atskilt i forbindelse med religiøse høytider, også i islamske trossamfunn. Når man har alle disse forskjellige religiøse oppfatningene, som jeg oppfatter ikke akkurat er tegn på god likestilling, så er det noe som ligger der. Og Fremskrittspartiet sier alltid: Ja, men dette må jo være lov. Dette er trosfrihet, dette er sånt som den enkelte religion skal få lov til å bestemme selv. Der har vi sagt at alle skal følge likestillingsloven, for SV har som utgangspunkt at alle bør følge likestillingsloven, ellers skal de miste sin økonomiske støtte. Men når det kommer til spørsmålet om trosfrihet, å få lov til å bestemme, mener jeg faktisk det er greit å gå ikledd burka, selv om jeg mener det er et helt forstokket kvinnesyn som ligger til grunn for det. Jeg vil kjempe mot det kvinnesynet som ligger til grunn for burka. Jeg vil kjempe mot det kvinnesynet som ligger til grunn for all form for diskriminering av kvinner og homofile i alle religionssamfunn. Så vi er i hvert fall konsekvente. Og vi sier at dette er noe som vi kommer til å kjempe imot, men vi kommer til å bruke demokratiets virkemidler og ikke forbud for å bekjempe disse tingene. Så har jeg et spørsmål, for det er ingen tvil om at det er et spørsmål om symboleffekt når det gjelder disse tingene. Det er helt klart at i denne debatten mener Fremskrittspartiet at her er det viktig å statuere et eksempel, her er det viktig i forhold til symboleffekt. Men når det gjaldt prostitusjon, mente Fremskrittspartiet ikke at det var viktig å forby kjøp av sex, selv om 80–90 pst. av de menneskene som lever av prostitusjon, har vært utsatt for seksuelle overgrep. Fremskrittspartiet mener altså at det var galt å forby kjøp av sex. Der mener de at forbud var feil, nå mener de det er riktig.