trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-06-16:
Hovudmisjonen med dette innlegget er allereie teke – for eg sat på kontoret mitt og hoppa litt i stolen då eg høyrde representanten Frank J. Jenssen operere med nokre tal som eg definitivt ikkje kjende meg igjen i. Viss Høgre og Framstegspartiet vil vere reielege i debatten, får dei bruke gjennomsnittet av den inntektsveksten som me hadde i den raud-grøne regjeringa, og så får dei bruke gjennomsnittet av det som me ser ifrå denne regjeringa, og så får dei samanlikne. Og da står eg veldig støtt på det som den raud-grøne regjeringa gjorde – og for fordelinga. Representanten Lødemel peiker i sitt siste innlegg på at det er feil å seie at Sogn og Fjordane er eit taparfylke og peiker på sigrane ein har ved å få behalde eksisterande arbeidsplassar og ferjeavløysingsmidlar – som er veldig bra, men som fylkespolitikarar og andre i Sogn og Fjordane er i tvil om ein kan få brukt, for dei må faktisk stille nokre midlar sjølve. Og når ein skal kutte så mange millionar som ein skal gjere i Sogn og Fjordane, over ganske kort tid, vert det jo ikkje så mykje midlar igjen, verken til å gå inn med eigendelar i ferjeavløysingsprosjekt eller til å byggje store prosjekt – som me har gjort i Sogn og Fjordane dei siste åra, store bruprosjekt, store vegprosjekt, som bl.a. har gitt utløysing til øyer. Når regjeringa no vil innføre kommunal selskapsskatt på nytt, så vil jo kommunane i Sogn og Fjordane tape igjen så det svir, i tillegg til omfordelinga som ein alt har gjort til fordel for storbyane. Men eit anna poeng som gjorde at eg ville opp her igjen, var eit interessant moment frå representanten Lødemel, for han sa at Høgskulen i Sogn og Fjordane skal vere ein sjølvstendig høgskule, og at det faktisk var vedteke i denne salen. Det trur eg ikkje vert oppfatta heilt slik heime i Sogn og Fjordane – jamfør lesarinnlegg frå kunnskapsministeren som stod i Sogn Avis 2. juni, der han held fram med å seie at me skal fortsetje samanslåinga, og at han meiner at Høgskulen i Sogn og Fjordane bør slåast saman med ein annan høgskule. No er ikkje representanten Lødemel her, men eg skulle gjerne ha fått stadfesta, frå regjeringshald, at ein faktisk meiner dette frå regjeringa si side. For då kan ein no senke skuldrene i Sogn og Fjordane når det gjeld høgskulen, når det gjeld den trusselen som heng over skulen og det evinnelege maset om at ein særs vellukka høgskule – som rekrutterer godt, som har høg gjennomføringsgrad, som verkeleg har vore ei suksesshistorie dei siste åra, og som samarbeider godt med næringslivet i fylket – faktisk kan få fortsetje å konsentrere seg om det, i staden for å ha kunnskapsministeren og regjeringa sitjande på nakken og heile tida fortelje at dei ikkje er gode nok, men må leggjast under ein annan høgskule eller universitet.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2015-06-16:
Vi går en spennende tid i møte, men også en krevende. Behovet for å investere i norsk konkurransekraft for å sikre et bærekraftig velferdssamfunn vil være avgjørende. Det er beklagelig å se hvordan historisk gode økonomiske tider under de rød-grønne i liten grad ble benyttet til å ruste Norge for en sterkere internasjonal konkurranse, og for å ta grep med den todelingen vi har hatt i norsk økonomi. Bare om lag to av ti oljekroner gikk til å investere i norsk konkurransekraft i den tiden. Heldigvis har vi nå en regjering som tar nødvendige grep, og som satser på forskning, som videreutdanner tre ganger så mange tusen lærere hvert år, som tar grep for tidlig innsats i grunnskolen, som tar grep for økt kvalitet i barnehagene, som investerer i infrastruktur og for første gang reduserer vedlikeholdsetterslepet, som reduserer norske særskatter, noe som øker norsk konkurransekraft og bidrar til at norsk næringsliv står sterkere, og ikke minst som bidrar til en helse- og omsorgssektor som setter pasienten i sentrum, for det er også viktig for den norske velferdsstaten. Og til det siste: En god helse- og omsorgstjeneste er viktig. Vi lever heldigvis lenger og blir enda flere eldre, men dette utfordrer også kommunenes evne til å levere gode tjenester i framtiden. Da er det betryggende at kommunalministeren er godt i gang med en historisk kommunereform. For det er bekymringsfullt når Tromsø har 6,6 yrkesdyktige per pensjonist, mens eksempelvis Ibestad har 2,1 per pensjonist, og når det er 42 pst. flere pensjonister i 2040 i Karlsøy kommune utenfor Tromsø, og andelen i yrkesdyktig alder blir så lav at det utfordrer den offentlige tjenesteytingen og samfunnet som helhet. Da har vi noen utfordringer. Og da nytter det ikke, som under de rød-grønne, å be fylkesmannen kreve at kommunene som ønsker økt handlingsrom, bare må øke eiendomsskatten for også å kunne få utdelt skjønnsmidler. Nei, slike utfordringer krever systemgrep for å møte framtiden på en god måte. Kravene og utviklingen i offentlig tjenesteyting vil bare øke. I så måte er det veldig gledelig at regjeringen nå også leverer en fergeavløsningsordning for fylkesveiene. Slikt skaper muligheter for god samfunnsutvikling i eksempelvis nettopp Karlsøy kommune, som har ventet på Langsundforbindelsen. Det er liten tvil om at de reformene og politiske grepene regjeringen nå tar overfor Kommune-Norge, vil bidra til å bygge gode velferdstjenester, ruste Norge for framtiden og styrke vår omstillingsevne. Sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti bidrar vi til å trygge kommunenes muligheter til å være til for innbyggerne, og våre løsninger og ideer vil gjøre Norge bedre rustet til å møte en framtid hvor vi trenger flere økonomiske motorer, og hvor vi bruker skattepengene våre smartere, slik at vi fortsatt kan være trygge på at velferdsordningene våre også kan styrkes i framtiden.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2015-06-16:
I Nord-Norge har vi en svært lang og stolt tradisjon med sykestuesenger. Lange avstander, dårlig infrastruktur og krevende klima har naturlig nok spilt en sentral rolle fra mange tiår tilbake i tid, og denne oppbygde kompetansen og halvannenlinjetjenesten, omtalt i dag som KAD-senger, er derfor en naturlig del av utbyggingen i det enkelte lokalsamfunn, hvor det var et sterkt ønske og påfølgende behov for å sikre trygghet, ivareta en beredskap og gi et godt tilbud, som innbyggerne krevde. I de fleste kystkommunene i nord har i så måte opparbeidelsen av denne høye kompetansen på feltet medført, sammen med at Samhandlingsreformen nå stiller krav til at alle kommuner skal ha slike KAD-senger, at disse kommunene har et særlig fortrinn og viser seg å være særlig dyktige på området. De leverer nemlig tjenester av høy kvalitet og har spart mange en sykehusinnleggelse, som har gitt økt livskvalitet for den enkelte og i tillegg har vært god samfunnsøkonomi. I årenes løp har man også fått tilført ytterligere kompetanse og muligheter i skjæringspunktet mellom denne halvannenlinjetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Ute i våre lokalsamfunn og utenfor sykehusene har man gjennom telemedisin og framvekst av distriktsmedisinske sentre fått styrket kvalitet i tjenestetilbudet. Videre har også utbygging og oppgradering av veinettet redusert avstander, og i tillegg til profesjonalisering av ambulansetjenesten har dette faktisk medført en endring fra transport til en prehospital tjeneste langs våre veier. I sum gir dette trygghet i hverdagen for de mange som fortsatt har lang avstand til et sykehus, og i et samfunn hvor vi stadig stiller høye krav til vår helse og sikkerhet. Da er dette viktig. Jeg er derfor veldig fornøyd med at vi i dag har flertall for at vi skal se på modeller med desentraliserte spesialisthelsetjenester inn i den kommende nasjonale sykehusplanen, hvor vi vil slå fast at alle kommuner i Nord-Troms skal sikres et likeverdig tilbud. I samarbeid med Helse Nord, som har et sørge-for-ansvar i denne saken, og med Samhandlingsreformen fikk kommunene også sitt ansvar, har vi i dag helt klare forventninger til at den videre prosessen med kommunene blir en reell dialog, hvor det ses på alternativer til en lokasjon, og hvor målet er at det blir en omforent løsning som kan stå seg over tid. Når finansieringen av KAD-sengene overføres til kommunene fra 2016 gjennom Kommunal- og moderniseringsdepartementet som en del av rammen, er det nødvendig med en sånn felles dialog, så hver enkelt kommune kan komme til en felles enighet og dermed få på plass en felles avtale med Helse Nord – lokalt forankret og etter Samhandlingsreformens intensjoner. Med finansieringen avklart for 2016 gis det rom for en sånn dialog og omstilling, som nå framover faktisk vil kunne bidra til å videreutvikle Sonjatun som DMS i regionen, samtidig som det sikres kapasitet og sengeplasser i kommunen. Dette vil både helseforetak og kommune være tjent med. Og med dagens utvikling i telemedisin, eksisterende hospitering som utvikles videre, og kommende styrking av veinettet er det nå mange muligheter for god og økt samhandling i Nord-Troms.
Tor Arne Bell Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Norge ble tvunget til å avvikle ordningen med differensiert arbeidsgivergift 1. januar 2004, men Stoltenberg-regjeringen klarte å gjeninnføre ordningen fra 1. januar 2007. Differensiert arbeidsgiveravgift medfører at arbeidsgivere betaler ulike satser ulike steder i landet, avhengig av befolkningstetthet og en del andre objektive faktorer. Min bekymring er at dagens regjering ikke ser ut til å prioritere oppgaven med å videreføre reduserte satser og kompensasjon for Bodø og Tromsø. Bodø og Tromsø er spesielle i Nord-Norge, med høyere sats enn resten av landsdelen, selv om begge byene ligger i virkemiddelområdet. Den ordinære satsen for arbeidsgiveravgiften i Norge er 14,1 pst., mens satsen for Nord-Norge generelt er 5,1 pst. eller lavere. For Bodø og Tromsø sin del er satsen 7,9 pst. Denne differansen er også grunnlaget for kompensasjonsordningen. Årsaken til at Bodø og Tromsø har fått en sats mellom den som er i virkemiddelområdet og den ordinære satsen, er at disse byene på den ene siden ikke har de samme utfordringene som resten av Distrikts-Norge, mens de på den andre siden ikke får full sats, siden de er regionale drivkrefter for utvikling og verdiskaping. Slik som sysselsettingssituasjonen nå utvikler seg for privat sektor i Bodø og Tromsø, med stagnasjon og til dels negativ utvikling, må likevel fokuset på disse byenes rolle opprettholdes. Ordningen med kompensasjon for innbetalt arbeidsgiveravgift har bidratt til en positiv utvikling gjennom en årrekke. Jeg vil spesielt peke på store investeringer i kunnskapsinstitusjoner og infrastruktur, midler som er disponert i tett samarbeid med næringslivet og det folkevalgte nivået. Dette er investeringer som har kommet regionene til gode, noe som understreker viktigheten av disse to byene for resten av landsdelen. Det regionale folkevalgte nivå har også en spesiell betydning i Nord-Norge, siden de representerer kompetanse og tyngde som er viktig i en landsdel med spredt bosetting og mange små kommuner. Etter mitt syn har disse to byene sammen med fylkeskommunene i Nord-Norge unike roller. De representerer drivkrefter og kompetanse som utgjør en betydelig tyngde, og de er ressurser for videre utvikling og vekst. Dersom vi nå tar sysselsettingssituasjonen på alvor, må de to byene få rammebetingelser som sikrer at de kan ivareta sine roller som drivkrefter for positiv befolkningsutvikling og verdiskaping i nord. Jeg vil derfor understreke viktigheten av at ordningen med kompensasjon for differensiert arbeidsgiveravgift beholdes i framtiden, og at kompensasjonen overføres til de respektive fylkeskommunene. Ansvaret for å videreføre og sikre ordningen hviler nå på Høyre og Fremskrittspartiet i regjering. Det bekymrer meg. Derfor vil jeg avslutningsvis si det som representanten Gudmundsen sa innledningsvis: «Vi går en spennende tid i møte».
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-06-16:
Frå den 1. juli 2014 kom 31 nye kommunar inn under ordninga med differensiert arbeidsgjevaravgift. Dette vart presentert som ei stor gladnyheit frå regjeringa, sjølv om omlegginga også medførte at viktige sektorar som transport vart unnatekne frå ordninga. I heimfylket mitt var Vestnes kommune ein av dei som såg fram til positive verknader av omlegginga, men slik gjekk det ikkje. Provenyeffekten av avgiftslettane til dei 31 kommunane var berekna til 267 mill. kr. Men regjeringa ønskte ikkje at det skulle vere så vel, for i kommuneproposisjonen heiter det: «Differensiert arbeidsgiveravgift er en ordning rettet mot næringslivet i distriktene og skal legge til rette for sysselsettingsvekst i hele landet. Ordningen skal være nøytral for kommunal sektor.» Dei 31 kommunane som fekk avgiftslette, vart derfor for 2015 trekte tilsvarande beløp ved berekninga av rammetilskotet. Nokre vart til og med trekte dobbelt, fordi den kompensasjonen dei hadde fått for tidlegare endringar i differensiert arbeidsgjevaravgift, vart trekt tilbake. Nokre kommunar vart altså både trekte i rammene frå departementet og i skjønnsmidlane frå fylkesmannen. Desse kommunane fekk redusert inntektene sine. I kommuneproposisjonen i år gjer regjeringa delvis retrett. No ønskjer regjeringa at det blir gjennomført ei gradvis nedtrapping over fem år av uttrekket frå rammene. Dette kan ikkje oppfattast på nokon annan måte enn at regjeringa her erkjenner feil overfor desse 31 kommunane. Eg meiner det er grunn til å vere sterkt kritisk til den usikkerheita regjeringa har skapt for dei berørte kommunane. Kommunane trudde dei skulle få ein avgiftslette på 267 mill. kr, men opplevde at dei mista alt – nokon av dei meir. Det er ingen grunn til at det urettmessige trekket som dei vart utsette for i fjor, skal rettast opp over fem år. Senterpartiet har saman med Sosialistisk Venstreparti derfor framsett eit forslag der Stortinget ber regjeringa gjennomføre korrigering av trekket til desse 31 kommunane i statsbudsjettet for 2016. Dette forslaget bør få fleirtal om vi skal handtere dei berørte kommunane rett. Senterpartiet har lagt inn kompensasjon i vårt forslag til rammer for 2016. Så gjenstår den andre, og kanskje prinsipielt sett viktigaste, delen av saka, som også blir teke opp i forslaget frå oss og SV. Verknaden av differensiert arbeidsgjevaravgift inngår ikkje i inntektssystemet for kommunane. Stortingets føresetnad er at redusert arbeidsgjevaravgift er eit distriktspolitisk verkemiddel som kjem både næringsliv og offentleg sektor til gode. Denne føresetnaden er ikkje vareteken gjennom departementets formulering om at det skal verke nøytralt for kommunal sektor. Det er bra regjeringa innser at rammetrekket dei 31 kommunane i fjor vart utsette for, var grunnlaust. No gjenstår det at regjeringa erkjenner at både privat næringsliv og kommunal verksemd skal nyte godt av verknadene av differensiert arbeidsgjevaravgift.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Kommuneøkonomien er viktig for alle i Norge. Kommunene produserer den velferden som debatteres i denne salen. En god skole, helsetilbud, eldreomsorg og andre velferdstjenester krever en robust finansiering fra regjeringen. Det er ikke tilfelle med kommuneøkonomien utgått fra Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Det er belyst godt gjennom mange innlegg tidligere i debatten i dag, både med hensyn til overføringene og den manglende fulle kompensasjonen for kommunenes skattesvikt. Kommunene sliter i Norge. Et tydelig bevis på det er at vi har fått 48 nye kommuner som har innført eiendomsskatt mens vi har hatt Høyre og Fremskrittspartiet i regjering, til tross for at Fremskrittspartiet gikk til valg på å fjerne eiendomsskatten – et nytt eksempel på at partiene løper fra sine skatteløfter og sine valgløfter. Regjeringens forslag til innføring av kommunal eiendomsskatt vil omfordele 2,9 mrd. kr. Dette er basert på lønnsvekst i bedriftene og belønner kommunene som jobber med næringsutvikling. Når vi ser på hvilke kommuner som vinner og taper på dette, er det kun 41 av landets 428 kommuner som kommer ut i pluss ved denne omfordelingen av selskapsskatten. 386 kommuner taper og får en strammere økonomi. Og det er ikke sånn at det er kun 41 kommuner i Norge som jobber med næringsutvikling. Jeg skal ta for meg resultatet av endring i selskapsskatten i mitt eget fylke, Finnmark. Alle kommunene taper, minus én. Ikke engang Hammerfest med sitt anlegg på Melkøya eller vekstkommunen Alta kommer positivt ut. Resultatet blir dårligere kommunale tjenester i store deler av Kommune-Norge: mindre midler til skolene, til barnehage, til eldreomsorg og til helsetjenester. Vi får større forskjeller i landet i og med denne endringen i selskapsskatten, og det er faktisk det siste norske kommuner trenger. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen leverer dårligere vilkår for Kommune-Norge. Derfor går Arbeiderpartiet imot regjeringens forslag om innføring av kommunal selskapsskatt. Jeg ønsker at statsråd Sanner skal avklare følgende, som er ganske uklart for oss: Dersom en kommune legger ned et kommunalt sykehjem og det etableres et privat sykehjem, vil det utløse økt kommunal selskapsskatt uten at det opprettes en eneste ny sykehjemsplass? Jeg håper det ikke er sånn. I så fall er kommunal selskapsskatt en pussig variant av Høyres nye ideer og nye muligheter.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-16:
Velferda til folk flest er det vi debatterer her i dag – ein verdig alderdom og ein god skule. Den stramme kommuneøkonomien påverkar kvardagen til kvar og ein av oss, frå foreldre til barnehagebarn, skuleelevar, pårørande og eldre. Her har Arbeidarpartiet prioritert 3 mrd. kr meir enn kva regjeringa gjer. Arbeidarpartiet vil gje alle barn som er fødde om hausten, rett til ein barnehageplass – det skulle berre mangla. Vi vil førebyggja betre, med bl.a. tilgjengeleg skulehelseteneste og hjelpetilbod for psykisk helse, og Arbeidarpartiet vil gje aktivitetstilbod for demente. Desse tiltaka er bra for den enkelte, og det er gode investeringar for fellesskapen. Undersøkinga frå Utdanningsforbundet viste at seks av ti skuleleiarar seier at dei må kutta i lærarstillingar. Dette er ikkje gode idear og smarte løysingar. Det er verdt å merka seg at regjeringa ikkje er komen fram til ei varig løysing for kostnadsnøklane for ferjesamband og båtruter, og at det er varsla ytterlegare arbeid med dette fram mot kommuneproposisjonen for 2017. Det vil òg vera naturleg at dei fylka det får følgjer for, får kompensert inntektstapet sitt som følgje av omlegging av kostnadsnøklane for båt og ferjeruter fram til ei varig løysing er på plass. Omlegging av inntektssystemet og endring av kostnadsnøklane til fylkeskommunen gav alvorlege utslag for Sogn og Fjordane. Vi kom verst ut av alle fylka, med eit nedtrekk på 250 mill. kr. Når eg så høyrer sjølvskrytet til regjeringa av ei regjering som tek grep, må eg berre seia til innbyggjarane i fylket mitt: Desse grepa er dårlegare velferd for ho bestemor og han bestefar, det er dårlegare skuletilbod for ungane våre, og det er færre vidaregåande skular. Representanten Lødemel sa òg at kritikken hadde stilna. Då må eg nesten be om at ein les aviser og høyrer på radio. Det vart åtvara før dei blå-blå kom til makta, om at distrikta ville verta den store taparen, og det er vi vortne. Vi er jo glade no viss vi får behalda dei tenestene vi alltid har hatt. Omlegginga av 1 pst. av selskapsskatten vil gje tap for 23 av 26 kommunar i Sogn og Fjordane. Det totale nedtrekket på denne omlegginga er faktisk på over 5 mill. kr for kommunane totalt. Utslaget av den dynamiske skattepolitikken kjem ikkje i det heile, men også dette forsvarer representantane frå regjeringa. Prioriteringa til regjeringa er skattekutt til dei få framfor velferd til dei mange.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-16:
Flere har sagt at kommunene er den viktigste leverandøren for gode velferdstjenester i kommunene. Det er riktig. En av disse viktige velferdstjenestene er gode barnehager. Vi vet hvor viktig en god barnehage er for hvert enkelt barn og familien, og det viktigste for oss er at barna våre har det bra i barnehagen. Det er viktig for familien å få plass når de trenger det. Men vi vil ha plass i en barnehage der vi er trygge på at barnet vårt har det veldig bra hver eneste dag. De fleste norske barnehager er veldig gode og har ansatte som gjør en kjempejobb hver eneste dag. Men det er ikke slik at alt er perfekt i barnehagesektoren, og at alle barnehagebarn får et så godt tilbud som de bør få. Jeg tror at vi i tillegg til å bygge flere plasser slik at folk kan slippe å stå i kø, må sikre flere voksne, flere pedagoger, små grupper og en barnehage uten lærings- og kartleggings- og testpress. Jeg tror nok voksne i barnehagen er alfa og omega. Ingen barn og ingen voksne har det bra i barnehagen når det er for få voksne. Hvis det ikke er nok voksne som kan se hvert enkelt barn, trøste, gi kos, skifte bleier, følge på toalettet, hjelpe med mat og drikke, være med ut og leke og gå på tur, så er ikke barnehagene et godt og trygt alternativ for barna. Den forrige regjeringen lovet at det innen 2020 vil bli innført en norm for antall voksne i barnehagen. Sittende statsråd har fulgt dette opp. Det er bra, men Kristelig Folkeparti mener at 2020 er for seint. Vi har tatt til orde for at denne bemanningsnormen burde vært på plass i 2016. I dag varierer det kraftig hvor mange voksne det er per barn, og vi vet at det ikke blir bedre når pressede kommune- og barnehagebudsjetter skal gå opp. Derfor er Kristelig Folkeparti utålmodig når det gjelder å få på plass en bemanningsnorm som sikrer nok voksne per barn hver eneste dag og hele dagen. Professor May Britt Drugli har uttalt at det aller viktigste for et barns trivsel i barnehagen er kvaliteten på relasjonen mellom barn og voksne. En nødvendig forutsetning for gode relasjoner er nok voksne – og kompetente voksne. Vi vet at det mangler mange pedagoger, og rekrutteringsutfordringene er store i barnehagesektoren. Kristelig Folkeparti mener at antall pedagoger i barnehagen bør økes. Mange av dem som jobber i barnehagen gir barna god omsorg og trygghet og gjør en kjempeviktig jobb hver eneste dag, uavhengig av utdanning. Men det er behov for flere faglærte i barnehagene, og her har vi en kjempejobb å gjøre. Stabilitet i bemanningen er også viktig for barna. Det har mye å si at det er kjente ansikter som møter oss i hverdagen – hver dag og over tid – og kanskje spesielt for de yngste barna. Vi vet også at mange barnehager har for få voksne på jobb i stedet for å sette inn vikarer. Det må vel være økonomien, da, og ikke barnas beste som styrer. Kristelig Folkeparti mener at et strengere krav til vikarbruk ved sykefravær er noe som også bør komme på plass. Dette er viktige prioriteringer for Kristelig Folkeparti i tiden framover.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-16:
I en merknad som Kristelig Folkeparti valgte ikke å gå inn i, sier flertallet at man «er kjent med at det er flest ungdom mellom 18–20 år som mottar ettervernstiltak, og mener at en mer aktiv bruk innenfor denne aldersgruppen vil være en bedre løsning enn en ytterligere utvidelse av ordningen». Så henviser man til noe statsråd Horne nevner i sitt svarbrev. Det jeg trenger å vite, er om det fortsatt skal være et ettervern for dem som er eldre enn 20 år – i dag har man en mulighet til å få ettervern fram til 23 – og at dette ikke nedprioriteres.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-06-16:
Jeg forstår at vårt forslag kan oppfattes som et bevilgningsforslag, og jeg registrerer at Arbeiderpartiet vil komme tilbake igjen til det i budsjettet. Jeg vil likevel ta utgangspunkt i vårt forslag, som handler om støtteordninger for lokalkringkasting. Dagens tilskudd går bl.a. til tilskudd til forbundene, programvirksomhet, kompetansehevende prosjekter og utviklingsprosjekter. Er ikke statsråden redd for at den innovasjonskraften, ikke minst innenfor programskaping og programutvikling, vil bli skadelidende når denne potten faktisk halveres i forhold til hva den var ment å skulle brukes til?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-16:
Jeg må jo si det jeg også, at hver gang vi snakker om barnehagene, skolene, idretten, kulturen, frivilligheten, helsetjenestene, eldreomsorgen, da snakker vi om kommuneøkonomien. Det har også folk i salen i dag vært veldig opptatt av. Senterpartiet sa før valget i 2013 at en Høyre–Fremskrittsparti-regjering ville ramme distriktskommunene. Vi sa at den ville gå løs på ordningen for mindre kommuner, på inntektsutjamning og på selskapsskatt. Vi ble fnyst av av både Høyre og Fremskrittspartiet. Men dagens innstilling og debatt viser at vi hadde rett i våre advarsler mot regjeringen, og det bekreftes jo også av flere talere her i dag at storbyene prioriteres. På en måte er det befriende ærlig at Høyre og Fremskrittspartiet sier det som det er, at en prioriterer storbyene – bare så synd da at representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet i distriktene fortsatt springer rundt og gir folk et helt annet inntrykk. Regjeringens forslag til kommuneøkonomi neste år er ikke veldig imponerende. Det er ikke imponerende med en vekst i frie inntekter som spises opp av kostnadsvekst, av bundne kostnader til nye satsinger som regjeringen har lovet, og av at demografien ikke dekkes fullt ut. Så er skattesvikten stor, og det samlede resultatet blir at vi får kommuner som ikke får mulighet til å utvikle eldreomsorgen videre, og som ikke får mulighet til å gjennomføre viktige oppgaver i barnehagene, skolene og innenfor kulturen. Av en skattesvikt på rundt 4 mrd. kr i 2014–2015 kompenseres bare 1,1 mrd. kr. Det betyr at resten må tas enten ved å spare inn og kutte i tilbud eller ved å øke eiendomsskatten, og en rekke kommuner har allerede økt eiendomsskatten siden denne regjeringen tiltrådte. De gjør det fordi de ikke har noe annet valg, for når kommuneøkonomien strupes, øker skatten for folk flest. Alternativet er dårlige skoler eller dårlig eldreomsorg. Vi kan være uenige, og vi kan drøfte rammene fram og tilbake. Men noe av det viktigste regjeringen gjør, er et systematisk grep for å omfordele mellom kommunene. Jeg ser at Høyre presenterer dette som at kommuner som er gode på verdiskaping, skal belønnes. Ja, det skal de, men det skal skje gjennom å ta fra de andre kommunene. 40 kommuner skal få mer, og 388 kommuner skal betale det de 40 kommunene får. I mitt hjemfylke, Nord-Trøndelag, er det ikke en eneste kommune som får – jo, det er én kommune. Men ellers er det altså 23 kommuner som ikke nyter noe godt av dette, men som skal bidra til belønningen til de andre kommunene i sentrale strøk. Det er en klar og systematisk omfordeling, som vil ramme de små kommunene, og som vil ramme alle distriktsfylker i dette landet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-16:
Når representantene Jenssen og Skjelstad kommer med en slik kanonade mot Senterpartiet, blir det fristende å ta ordet igjen. For det første må jeg si at det er nok riktig at det har vært mange – også fra distriktsfylker – fra Høyre og Fremskrittspartiet som har vært oppe på talerstolen her i dag og snakket pent om kommuneopplegget, og min påstand er at da kaster de blår i øynene på sine egne velgere. For den ærlige versjonen er jo den som representanten Keshvari kom med, at det er storbyene som prioriteres, og at det tas helt bevisste grep for en systematisk omfordeling fra distriktene og til de større byene. Selskapsskatten er ett eksempel på dette, og det er klart at den oversikten Senterpartiet har fått fra departementet, datert 21. mai 2015, er sikkert ikke eksakt den som kommer til å eksistere i 2017. Det kan sikkert ha skjedd en del ting, men hovedomfordelingsgrepet som ligger i endringene, ligger der fortsatt, og det tilsier i dag at det er 40 kommuner som har noe å tjene på det, og 388 som taper. Trondheim tjener 6 mill. kr og Malvik taper 2 mill. kr. Representanten Skjelstads hjemkommune, Verran, taper – i likhet med nesten alle kommunene i Nord-Trøndelag. Jeg føler meg heller ikke så veldig truffet når det gjelder spørsmålet om eiendomsskatt og det representanten Jenssen sier om de rød-grønnes syn på eiendomsskatt. Senterpartiet er svært kritisk til eiendomsskatt. I min hjemkommune, Stjørdal, kjemper vi med nebb og klør mot eiendomsskatt, og vi synes det er sørgelig at en øker og innfører eiendomsskatt i så mange Høyre- og Fremskrittsparti-kommuner som en har gjort de siste to årene. Og vi mener oppriktig at det antagelig er på grunn av at en ikke klarer å få endene helt til å møtes i kommuneøkonomien. Ellers må jeg si at det er stadig nye argumenter for kommunesammenslåing som kommer på bordet, og det siste nå er nok at de små kommunene har det for bra. Jeg er overbevist om at det kommer nok denne regjeringen til å klare å gjøre noe med – enten ved å skjære ned på de økonomiske rammene for de små kommunene eller ved å prøve å tvangssammenslå dem med større kommuner.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-16:
Utgangspunktet for denne saken er at et bredt stortingsflertall i 2011 vedtok kriterier og opplegg for digitalisering av radiosektoren. Senterpartiet støtter i det store og hele det som flertallet går inn for i innstillingen i dagens sak. Når en nå får en regionvis digitalisering av radiomediet fra 2017, er vi, i likhet med komiteen, opptatt av at de minste radioaktørene må få mulighet til å håndtere denne utfordringen og denne omstillingen på en fornuftig måte. Det trengs rett og slett tid for noen av de minste til å kunne tilpasse seg det teknologiskiftet som vi står overfor. Derfor er det viktig at de minste radioaktørene også får mulighet til å fortsette å sende på FM-nettet etter vedtatt slukkedato. At regjeringen foreslår å forlenge konsesjonene på FM-nettet for lokalradioaktører med fem år, er positivt og et ledd i den tilpasningen og den omstillingen som de minste trenger. Senterpartiet har også merket seg at halvparten av bevilgningen på dagens støtteordning for lokalkringkasting skal kunne øremerkes til utbygging av DAB-nett for mindre aktører, men Senterpartiet er nok, i likhet med Kristelig Folkeparti, bekymret for om de oppgavene som dagens tilskudd går til, kan bli skadelidende dersom halvparten av midlene skal øremerkes til DAB. Senterpartiet kommer derfor til å støtte Kristelig Folkepartis forslag om også å se på andre finansieringsmåter. Senterpartiet deler også flertallets syn på at DAB må bygges ut i tunneler så raskt som mulig, og prinsipielt at radiostasjoner som er tilgjengelig utenfor tunneler, også skal være tilgjengelig i tunnelene. Det kan være viktig av beredskapsmessige hensyn og også når det gjelder prinsippet om lik behandling. Det har kommet en rekke innvendinger og eksempler på uheldige utslag under debatten om overgang til DAB-mediet, og saksordføreren var inne på noen uheldige eksempler i sitt innlegg. Jeg tror det er viktig at tida fram til 2017 brukes godt for å tilrettelegge for den omleggingen som kommer til å skje, og også til å gjennomgå og kvalitetssikre de innvendingene som har kommet både i offentligheten og gjennom behandlingen av denne saken. Senterpartiet kommer også til å støtte Arbeiderpartiets løse forslag, som jeg nå forstår støttes av en samlet komité, men vi kommer ikke til å støtte SVs forslag i saken.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-06-16:
Eg tek ordet fordi eg høyrde innlegget til Eirik Sivertsen frå Arbeidarpartiet, der han stilte spørsmål om kommunane verkeleg treng incentiv for å leggja til rette for næringsutvikling. Han hevda til og med at Arbeidarparti-ordførarane ikkje treng slike incentiv. Det er stikk i strid med dei erfaringane eg har. I Hordaland fylke har me Tysnes kommune med Arbeidarparti-ordførar. Han oppfordrar til å boikotta heile oppdrettsnæringa berre fordi regjeringa ikkje vil innføra ei arealavgift. Eg meiner det er ganske urovekkjande at ein Arbeidarparti-ordførar kan gå så langt som å oppfordra til boikott av vekstmoglegheitene til ei heil næring berre fordi han ikkje får det skatte- og avgiftssystemet han vil ha. Så Sivertsen tek feil. Eg kan nemna at Stoltenberg-regjeringa i 2008 greidde ut ei arealavgift, men dei konkluderte med at dette var for vanskeleg, jf. St.prp. nr. 1 for 2008–2009, kap. 2.4. I staden for denne arealavgifta valde dei å leggja fram eit forslag om høve til å skriva ut eigedomsskatt på frittflytande oppdrettsanlegg i sjø. Dette vart innført, og takseringsgrunnlaget omfatta verdien av anlegget i seg sjølv, men ikkje verdien av oppdrettsfisken. Arbeidarpartiet sin medisin er altså endå fleire skattar og avgifter. Oppdrettsnæringa er avhengig av tilstrekkelege og eigna areal for å kunna veksa vidare. I regjeringa si politiske plattform kjem det klart fram at kommunane som stiller areal til rådigheit for havbruksnæringa, bør få større og meir positive ringverknader frå denne aktiviteten, og at regjeringa difor vil la store delar av vederlaget for tildeling av nye konsesjonar gå til desse kommunane. Her i Stortinget i går kom det tydeleg fram at me er einige i Stortinget om regjeringa sin politikk for at havbrukskommunane skal få ein større del av vederlaget for nye konsesjonar og vekst i oppdrettsnæringa. Dette var òg Arbeidarpartiet einig i. Her løyser me det altså slik at kommunane får 80 pst. av vederlaget, medan 20 pst. går til staten. Eg meiner at ordninga som me legg opp til no, med den endringa at konsesjonsavgifta går inn i eit fond og tilbake igjen til kommunane, vil gje kommunane svært gode incentiv for å leggja til rette for vekst i havbruksmiljøet langs heile kysten vår. Dette vil alle dei kommunane som har oppdrettsnæring i dag, tena på. I tillegg kjem endringar i skattesystemet, så summen av dette meiner eg er svært, svært god politikk, som Noreg treng for å skapa vekst i alt næringsliv.
Helge Orten (Høyre), 2015-06-16:
Vi har fått et godt opplegg for kommunene og fylkeskommunene gjennom denne kommuneproposisjonen. Det er et opplegg som skisserer en god og balansert vekst for kommunene, og regjeringa legger opp til gode grep som bidrar til å styrke samferdselssatsinga i fylkene. Sett fra et samferdselsperspektiv er det godt å se at det blir lagt opp til en fortsatt satsing på fylkesvegene. Det er helt nødvendig. I forvaltningsreformen, gjennomført av den rød-grønne regjeringa i 2010, har fylkeskommunene fått overført et stort vedlikeholdsetterslep, anslått til mellom 45 og 75 mrd. kr. Det er en formidabel utfordring som den forrige regjeringa ikke hadde noen plan for hvordan den skulle løse, men midlene til fylkesvegsatsing blir nå trappet opp. Det er fremdeles ikke tilstrekkelig for å løse de enorme utfordringene fylkeskommunene fikk ansvaret for å løse i 2010, men det er iallfall en start. Noen av oss er over gjennomsnittlig interessert i fergeavløsningsmidler, og det er ikke så rart når vi bor i et land der kysten er oppstykket av fjell og fjorder, og der befolkninga er helt avhengig av ferger for å komme seg fram. Bare i Møre og Romsdal har vi 22 fylkesvegfergesamband og fire riksvegfergesamband. For riksveger har vi en fergeavløsningsordning der midlene som går til ferger, alternativt har kunnet blitt brukt til å finansiere bru eller tunnel. Etter forvaltningsreformen i 2010 ble mange av fergesambanda fylkeskommunale uten at det ble etablert et godt prinsipp for hvordan fergeavløsning kan håndteres i fylkeskommunenes inntektssystem. Det får vi en løsning på nå. Ordninga innebærer at fylkeskommunene kan bruke de midlene de i dag bruker til fergedrift, til bygging av bru eller tunnel uten at det går ut over inntektene til fylkeskommunene. Dette kan vi nå gjøre i en periode på inntil 40 år. Når folk som meg applauderer fergeavløsningsordninga, kan det nok for mange virke litt sært, men vi jubler med god grunn. Fergeavløsningsordninga har stor betydning for finansiering av mange fergeavløsningsprosjekter langs hele kysten vår. For mange av prosjektene er det helt avgjørende, og det er ikke slik at dette går ut over andre prosjekter. Fergeavløsningsmidlene er knyttet opp til det spesifikke fergesambandet og kan kun brukes der. Alternativet er fortsatt fergedrift, med de ulempene det har med irregularitet, begrenset åpningstid og for dårlig frekvens. Det er likevel ikke slik at alle fergesamband vil bli erstattet over natta, det er litt optimistisk tenkt. Derfor er jeg glad for signaler om at departementet vil jobbe videre med hvordan fylkeskommunene skal kompenseres for kostnadene med fergedrift. Det er behov for å finne et mer rettferdig fordelingssystem. Jeg ser at det kan være vanskelig, men ikke minst er det også viktig å få på plass et system som stimulerer fylkeskommunene til å velge mer miljøvennlige fartøy. Fergesektoren er en viktig del av infrastrukturen vår, og overgangen til lavutslipps- eller nullutslippsferger er et viktig bidrag for å få ned utslippene fra transportsektoren.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-06-16:
I Høyre har vi et spesielt engasjement for tidlig innsats for barn og unge. I går kom KOSTRA-tallene for 2014 som viser at regjeringens satsing på skolehelsetjenesten virker. Det var 157 flere helsesøstre i kommunene i 2014 enn i 2013. Det er en økning som relaterer seg til de 180 mill. kr som ble fordelt til kommunene i de frie midlene, fremmet i de rød-grønnes budsjettforslag og videreført av vår regjering. Det er bra tall, men vi er ikke fornøyd. Derfor har vår regjering, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, styrket bevilgningen med 270 mill. kr i 2015 og varsler nå en ytterligere styrking med 200 mill. kr i 2016. Det betyr at på toppen av det rød-grønne nivået på 180 mill. kr vil vår regjering med 2016-budsjettet ha styrket det med nesten en halv milliard. Flere tar til orde for at midlene må øremerkes, men kanskje skal vi fortsatt følge nøye med og ha litt is i magen når det gjelder øremerking, for det har også sine ulemper. Det gir større administrative kostnader og lite forutsigbarhet fordi det som kjent er Stortinget som bevilger midler for ett år av gangen. Midlene må da også søkes på av kommunene. Og det er en annen viktig ulempe: Det fratar kommunene mulighet til å rigge sine forebyggende tjenester slik de selv ønsker ut fra egne lokale forhold. Noen kommuner har størst behov for å styrke skolehelsetjenesten med helsesøstre. Andre kommuner ønsker flere fysioterapeuter, flere psykologer eller andre helsepersonellgrupper inn. Fra 2013 til 2014 økte antallet psykologer i kommunene med 100, mens det fortsatt er for få fysioterapeuter i helsestasjonene. KOSTRA-tallene for 2014 viser en moderat vekst i antall stillinger i forebyggende tjenester i kommunene, men fra en nedgang i stillinger i det siste regjeringsåret til de rød-grønne har det altså økt igjen i Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens første regjeringsår. Og, som sagt, denne tjenesten har fått, og får, en historisk satsing i 2015 og 2016. Nå er det opp til kommunene å fortsette å prioritere, fordi vi vet at en åpen dør inn i skolehelsetjenesten kan være den viktige veien inn til hjelp, tidlig innsats og muligheter for mange, mange barn. Det er godt nytt at mange kommuner allerede er godt i gang.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-06-16:
Representanten Toppe kom inn på dette at mange eldre, syke pasienter dør på sykehjem. Det er en pasientgruppe jeg også er svært opptatt av. De er sårbare, og i tillegg vet vi at mange av dem har alvorlige demensdiagnoser. Det som er helt ufattelig for meg da, er hvorfor den rød-grønne regjeringen – når de overførte så mange krevende oppgaver til kommunene gjennom Samhandlingsreformen – valgte å gjøre helse- og omsorgstjenesteloven profesjonsnøytral. Derfor er jeg veldig glad for at denne regjeringen gjeninnfører kompetansekravet i helse- og omsorgstjenesteloven – for vi trenger ikke mindre kompetanse, vi trenger mye, mye mer. Frivilligheten kan bidra. Pleiepersonell uten helsefaglig utdanning kan også bidra godt overfor pasienter i livets siste fase. Det kan være en hånd å holde i, det kan være en kald klut på en varm panne, men i ryggen, som viktig støtte, må det stå en kompetent sykepleier eller en lege – på sykehjem er det oftest sykepleiere. Da må vi selvfølgelig sørge for å øke statusen ved det å jobbe i sykehjem og i kommunene i Norge. Det mener jeg vi er i gang med når vi satser mer på kompetanse, når vi kommer med en primærhelsemelding som gjør noe med hvordan vi organiserer arbeidet rundt pasientene, og når vi faktisk sier at kommunene skal ha en viss kompetanse på plass. Det å gi valgfrihet behøver ikke alltid bety at man skal velge mellom et hospice eller en sykehjemsavdeling. Det er mange valg som skal tas i livets siste fase. En må ha kompetanse til å våge å ta samtalen med den pasienten som nærmer seg døden. Det gjelder kreftpasienter, det gjelder pasienter som rammes av alvorlig sykdom med dødelig utgang, men det gjelder jo også for de pasientene som vi har på sykehjem, som er eldre, og også for demenspasientene. Vi har alle våre unike behov, og jeg mener at valgfrihet handler like mye om å få lov til å bestemme noe mer om hvordan man ønsker at livet skal være de siste dagene, hvem som skal være til stede når man dør, og hvordan man ønsker å bli pleiet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Det har vore mange fine innlegg frå mange i salen her, men det bakanforliggjande temaet er jo at det ikkje er kommuneøkonomi og kommunal velferd som er det viktigaste for denne regjeringa. Det er éin ting som er det aller viktigaste og som trumfar alt anna, og det er skattekutt – skattekutt som er veldig treffsikre i lomma til dei aller rikaste og ein skikkeleg bom når det gjeld både verdiskaping, nye næringar og omstilling av Noreg. Det er mot dette store bakteppet denne diskusjonen går føre seg. Som ein illustrasjon: I budsjettet føreslår regjeringa å bruke hundre gonger meir på skattekutt enn på grunnopplæringa. Eg synest det seier ganske mykje om kor viktig denne debatten er for regjeringspartia. Dei store investeringane går med andre ord til ei lita gruppe menneske som allereie har meir enn nok frå før. Dei verkeleg store investeringane burde heller gå til dei som treng det mest – barn, unge, elevar, studentar, folk som slit, folk som er sjuke, eldre som treng ei handsrekking – men alle desse er i regjeringas blindsone. SV fører ein motsett politikk. Lat meg ta utdanningspolitikken i vårt alternative kommuneopplegg som eit eksempel. For at undervisninga verkeleg kan skje på kvar enkelt elevs premissar for å realisere den progressive skulevisjonen om tilpassa opplæring, føreslår vi fleire lærarar gjennom innføring av bemanningsnorm. Fleire lærarar i skulen vil føre til at fleire ønskjer seg tilbake til læraryrket. Utdanningsforbundets undersøking viser at det er nærmare 40 000 lærarar som har forlate yrket, og at det er nettopp tidspresset i skulen som fører til at mange forlèt yrket. Vi synest det er på høg tid at det no blir mobilisert blant lærarane med krav om bemanningsnorm; SV er heilt einig. Vi føreslår å støtte alle støttefunksjonar i skulen, slik at heile mennesket blir tatt vare på gjennom ei kraftig opprusting av helsestasjonane og skulehelsetenesta. Vi føreslår ein meir variert skule med meir fysisk aktivitet, større vektlegging av det praktiske og estetiske. Vi føreslår å innføre frukt og grønt for alle trinn og i tillegg brødmat for dei minste, fordi vi veit kor viktig næring er for læring, folkehelsa og for å utjamne sosiale forskjellar. Vi varslar forslag om å utvide skuledagen. I dag er elevane allereie store delar av dagen på skulen, med halvparten av tida på SFO – eit svært variabelt og dyrt tilbod. I første omgang ønskjer vi å utvide skuledagen frå kl. 16 til kl. 18. Samla sett er dette dyre reformer, men det er kanskje den viktigaste investeringa Noreg kan gjere. Vi har framleis ein unik økonomisk situasjon, og vi har no moglegheit til verkeleg å trappe opp ambisjonsnivået for skulen. Skal Noreg verkeleg ta steget inn i ei ny tid, der vi omstiller oss til ein alder etter oljealderen, må vi ta utgangspunkt i menneska. Vi må byggje utdanning som løfter alle, som fremjar kreativitet og skaparkraft. For SV er kunnskap Noregs formue, som vi vil bruke dei store pengane på.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Kvar gong ein kjem på politikarbesøk til dei tre–fire nordlegaste sjukestuene i Troms, får alle politikarar som er der, eitt spørsmål. Eg tenkjer eg skal bere fram det spørsmålet for Bent Høie, for alle hans partikameratar som har vore der, har svart ja på det spørsmålet, og det er, rett og slett: Vil ministeren kunne garantere for vidareføring av sjukestuetilbodet i Skjervøy, Nordreisa, Kåfjord og Kvænangen?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-16:
Sidan forslaget blei fremma, har det skjedd ein bevegelse, og det er positivt. Det er ikkje sånn at Helse Nord no er like bastant med omsyn til korleis dette skal bli. Det er dialog som no er brukt som nytt omgrep. Eg fryktar at dialog er eit anna ord for diktat i denne samanhengen. Vi veit kven som sit med dei sterke forhandlingskorta når ein skal føre dialog om desse tilboda, og det er også litt av bakgrunnen for dette. Sjukestuenes betydning, viktigheit og nytte er godt dokumentert. Det er i forslaget også referert til ein del forsking som er gjort på området. Sjukestuetilbodet erstattar sjukehusinnlegging for ein del pasientar og korte sjukehusopphald for andre. Vi veit også at eit behandlingstilbod som medisinsk sett er godt nok og som samtidig bevarer kontakten med nærmiljøet og det omsorgsapparatet som tar hand om pasienten før og etter opphald, er kvalitativt betre enn korridorplass i ei høgspesialisert sjukehusavdeling. Det er denne halvannalinjetenesta som er utgangpsunktet for diskusjonen her, og det er denne halvannalinjetenesta i Nord-Troms som står i fare. Det er godt dokumentert at dei tar seg av både dei eldste pasientane og dei med kroniske sjukdommar, som er dei største gruppene, men dei har også ei viktig rolle i ei akuttmedisinsk kjede og når det gjeld psykiske lidingar. Så ville Helse Nord på autopilot utan Stortingets innblanding ture fram og foreta ei sentralisering, og i praksis ei nedlegging av ideen sjukestue som ei nær halvannalinjeteneste i eit gigantisk område i Nord-Troms. Så er spørsmålet: Er det nok at ein skal gå i dialog? Kan ein gi garantiar for at dette tilbodet faktisk vil bli reelt vurdert? Det er det ingen her som har gitt foreløpig, og det trass i den overveldande støtta som sjukestuene har i heile Nord-Troms, trass i at alle kommunane i dette området som det gjeld, og fylkestinget – og alle dei partia som sit her – samrøystes har vore med på å vedta vidareføring av dagens sjukestue, og trass i at alle partia og fleire av dei som har vore på talarstolen her i dag, har vore på sjukestua og garantert ei vidareføring av tilbodet. Ei veke før valdagen i 2013 garanterte dåverande stortingsrepresentant fra Høgre, Elisabeth Aspaker, at sjukestuetilbodet vil bli vidareført i den forma det har i dag. Det vil dermed vere eit gigantisk løftebrot frå alle partia som stemmer imot forslaget vårt, dersom dei gjer det. Hvis enda på visa er at nokre av desse tilboda blir lagde ned, vil eg seie at det er politikk på sitt aller, aller verste. Forslaget til vedtak I seier ingenting anna enn det som allereie er stadfesta i dagens lov.