Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-09:
Språkpolitikk har i vårt land tradisjon for å være et område der temperaturen fort blir høy i diskusjonene. Språkdebatten har opp gjennom årene båret i seg mange vikarierende agendaer, der eksempelvis spørsmål rundt nasjonalprofil, sosiale forhold eller landsdelskulturer ikke har fulgt det liv språket har levd i befolkningen. Språklig pålegg i form av rettskrivningsregler eller påtvunget målform har i unødig grad provosert og gjort språkbruk til et konfliktområde. Språket er en viktig del av vår personlighet, og ubegrunnede pålegg på tvers av den enkeltes naturlige språk vil bli oppfattet som en integritetskrenkelse. Språkbruk er et av de sterkeste kulturpolitisk betingede maktmidler noen kan ta i bruk, og en reell frihet vil alltid også omhandle retten til å velge språk. Dette er viktige erkjennelser å ta med seg i språkarbeidet. En god språkpolitikk må finne det riktige balansepunktet, der rettskrivningsregler og pålegg i bruk av målform føles som naturlige, velbegrunnede og hensiktsmessige. En slik politikk vil gi en konstruktiv holdning til språket i befolkningen, snarere enn at språket skal være en kime til konflikt. Det er derfor med tilfredsstillelse vi kan konstatere at politikken på dette området på mange måter har falt til ro, og at vi i forbindelse med denne saken ser at det i stor grad er enighet om de ordningene som gjelder. Det offentlige synes å ha funnet fram til gode rutiner i forhold til publikum, og inntrykket er at målbruken praktiseres med godt vett. Imidlertid er det ønskelig med en styrking av bruken av nynorsk i forhold til den prosentvise andel dokumenter som utarbeides innenfor det offentlige i denne språkformen. Høyre støtter derfor de tiltak Regjeringen legger opp til for å nå de mål vi har satt oss, med 25 pst. nynorsk andel. Ettersom spørsmålet om sidemålsundervisningen har vært tatt opp i debatten, vil jeg nevne at det er et område hvor Høyre nok har noen forbehold. Vi finner ikke grunn til å stresse det punktet nå, rett og slett fordi det ikke er en del av denne saken, men dette er nok et område vi på sikt bør se litt nærmere på i forhold til hva som er en hensiktsmessig angrepsvinkel for å få den oppvoksende generasjon til å trives med begge våre to språkformer. Høyre mener det er et fremskritt at det ikke lenger er noe mål i seg selv at vi skal søke en utvikling i retning av ett norsk skriftspråk. Nynorsk og bokmål må kunne leve ved siden av hverandre og ha hvert sitt ståsted som rom for naturlig utvikling. Gjensidig respekt og vettug bruk av virkemidler og pålegg er et godt utgangspunkt for at vi skal komme videre i arbeidet med norsk språkrøkt – viktigere enn en uendelig debatt om konflikten mellom to språkformer, der innbyggerne forstår begge to utmerket godt. For fremtiden vil nok en viktigere problemstilling enn spørsmålet om nynorsk eller bokmål bli spørsmålet om norsk i det hele tatt, avveiet i forhold til den engelskpåvirkningen vi står overfor. Møtet med det internasjonale samfunn og moderne teknologi gjør at vi vet at engelsken på en helt annen måte kommer til å gjøre seg gjeldende i det norske hverdagsspråket. Det er i seg selv ikke noe galt ved det. Men vi bør bringe debatten over fra hvorvidt vi skal ha en konflikt mellom bokmål og nynorsk, til hvordan vi kan se våre to skriftspråk som en felles ressurs, og som en rikdom i forhold til hvordan vi skal møte utviklingen i det engelskspråklige internasjonale samfunnet. Det er et viktig poeng, og jeg håper at språkdebatten etter hvert kan komme over på det sporet at stridsøksen kan legges ned i forholdet mellom bokmål og nynorsk, og at vi heller ser på den fantastiske totalressurs vi har i våre to skriftspråk for å møte morgendagens utvikling. Når det gjelder de statlige selskap eller institusjoner, avventer også selvfølgelig Høyre Regjeringens innspill i den saken. Men vi vil legge vekt på at det er viktig å håndtere språkspørsmålene med lempe og med en god porsjon sunt folkevett. Konflikt er ingen av våre to språkformer tjent med, og maktbruk leder til konflikt.