Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Det er noen valg som er viktigere enn andre, og det viktigste er kanskje valg av partner. Det lar jeg ligge her, selv om det også er likestilling. Det andre viktige valget man tar, skjer som oftest langt tidligere. Det er å velge utdanning, og ofte skjer det dessverre på ganske sviktende grunnlag. Mange ungdommer vet lite om arbeidslivet, og naturlig nok har mange foreldre kun kunnskap om det som handler om eget yrkesliv. Karriereveiledningen, eller -rådgivningen, på veien er langt fra god nok, og altfor mange tar sine valg basert på andre forhold enn egne evner, talent og hva de selv vil trives med. Det er mange grunner til det, men kjønnsroller er en hovedårsak. Særlig gjelder dette utdanningene som ungdom velger på videregående skole. De er svært kjønnsdelt. Jeg mener at det kanskje er et av de mest alvorlige likestillingsproblemene vi har, med unntak av vold mot kvinner. Kun 3 pst. av lærlingene på bygg- og anleggsteknikk er jenter. På design og håndverk er det litt over 10 pst. gutter, det samme som på helse- og oppvekstfag. 86 pst. av sykepleierstudentene er kvinner. Kjønnspoeng kan bøte på noe av det, og det er veldig bra at Stortinget nå får på plass ekstrapoeng til jenter eller gutter når det er mer enn 80 pst. av motsatt kjønn på den linja de søker. Men vi kommer ikke i mål bare med det, særlig ikke på studier hvor det er lave opptakskrav. Vi må gjøre mer med rådgivning, karriereveiløp osv. og sette i gang tiltak, for årsaken til at dette er alvorlig, er at det følger så mange problemer knyttet til likestilling med nettopp dette med utdanningsvalg. Lønn, hvordan arbeidsplasser fungerer, hvordan oppgaver løses, påvirkes av kjønn. Det vil være forskjell på en barnehage eller en barneskole med kun ett kjønn blant de ansatte og en hvor barn møter både menn og kvinner på dagtid. Det er også slik på helt andre typer arbeidsplasser. Det er derfor Forsvarets ledelse er sterk tilhenger av felles verneplikt – at begge kjønn avtjener verneplikten, vil gjøre Forsvaret bedre, mener de. Men at vi har like formelle rettigheter, betyr ikke at vi har like muligheter i praksis. Altfor mange av de små og store valgene vi styres av, knyttes til ulike forventninger til kvinner og menn. Dette er systemproblemer. Dette er strukturproblemer, og de kan ikke løses av individene alene med sine frie valg. Jeg synes det er nesten rørende naivt å høre på Fremskrittspartiet og Høyre som gjennom denne debatten hyller retten til å ta sine egne valg, og at de tror at dette skal løse likestillingsproblemene. Denne regjeringen gjentar jo til stadighet at de er opptatt av kunnskap, og de øker bevilgningene til forskning. Vel, forskning viser at vi ikke er i mål med likestilling, og forskning viser at vi er nødt til å ta i bruk langt sterkere virkemidler enn det vi nå ser. Statsråd Hornes likestillingsmelding får stryk av forskerne, men regjeringen gjør ingenting. Man kan lure på hvorfor. Vi søker jo kunnskap for å bli klokere, og når vi får ny kunnskap, bør det jo føre til en endring. Jeg vet ikke hvor i denne kjeden det svikter hos Høyre og Fremskrittspartiet – trolig når kunnskapen kolliderer med ideologien. Høyre og Fremskrittspartiets dyrking av individets valg trumfer åpenbart kunnskap. La meg ta et klassisk eksempel i likestillingsdebatten, som også har vært oppe her i dag, nemlig pappaperm. Tilsynelatende handler jo dette om pappaens og mammaens frie valg – på papiret. Men slik er det jo ikke. I Bergen har Norges Handelshøyskole opprettet et forskningssenter som har stor suksess. The Choice Lab, heter det, og her forsker økonomer på hvordan vi mennesker foretar valg basert på moral, risiko, tid og andre forhold. Professor Alexander W. Cappelen har skrevet om hvordan redusert pappaperm gjør det vanskeligere for fedre å velge lengre permisjon. Dette fordi pappaen tar utgangspunkt i de ti ukene som han har nå – mot 14 uker før – og så vet han at mammaen kanskje vil ha mer, og han vet at jobben kanskje vil at han skal ta mindre. Det folk gjør når de skal ta sånne valg, er at de vil hindre tap – de er mer opptatt av det enn av å få en gevinst av valget sitt. Dermed vil de kjempe veldig hardt for ikke å få mindre permisjon og ikke fullt så hardt for å få mer permisjon, og dermed ender mange menn opp med å ta ut akkurat den fedrekvoten som staten har bestemt, slik at de slipper å kjempe enda flere kamper. Dette spådde vi, og sånn har det gått, og regjeringen bør klare å forstå at det faktisk er slik. Valgfrihet er nemlig et fint ord, men det er hult. Man forsøker å innbille oss alle at vi mennesker står helt fritt til å gjøre akkurat det vi vil – slik er det ikke, og derfor trenger vi tøffe likestillingstiltak.