trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-11-26:
Jeg oppfatter at en i spørsmålet her tar utgangspunkt i konkrete saker som kommer til å havne på mitt bord. Det er ikke naturlig å behandle den typen saker over bordet her, men å underlegge det en grundig og god behandling i departementet. Vi kommer til å lytte til ulike sider i denne saken. Jeg har selv invitert både Bondelaget og Naturvernforbundet til møte. Vi er opptatt av å ivareta helhetshensyn, også jordvern, samtidig som vi vil sørge for å lytte til det lokale selvstyret. Jeg tror vi skal erkjenne alle sammen at disse sakene er kompliserte, og at det er ulike hensyn som må veies opp mot hverandre, men man skal ikke overraskes over at en regjering som legger stor vekt på det lokale selvstyret, også vil lytte til det lokale selvstyret i mange saker. Så må det veies opp imot faglige innspill fra andre etater.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-11-26:
Abelia har betydelig greie på det de snakker om. Det er også en av grunnene til at jeg har tidligere administrerende direktør i Abelia, tidligere også SV-medlem, som statssekretær i mitt departement, med mange positive bidrag. Men vi er nok grunnleggende uenig når det gjelder hva som er viktigst i næringspolitikken. Jeg har også sett på noen av de evalueringene som har vært av de fylkeskommunale og regionale utviklingsmidlene. Jeg håper at representanten Andersen også har lest de rapportene, som ble lagt frem i 2009. Det var ikke bare en hylling av disse midlene og at de kun gikk til det de skulle. Vi har lyttet til bedriftene, vi har lyttet til Distrikts-Norge, og det de ber om, er økt satsing på vei, å sørge for bedre rammebetingelser, og de er opptatt av at samfunnet skal skapes nedenfra. Da er det gode rammebetingelser som er det viktigste for vekstkraftige bygder og byer i hele landet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-11-26:
Hvis representanten hadde lyttet til hva jeg sa, ville han hørt at jeg la vekt på forutsigbarhet for kommunene. Det betyr at endringer i rammebetingelsene for kommunene kommer ikke over natten, det varsles, og i regjeringserklæringen varsles det at regjeringen vil ha en helhetlig gjennomgang av inntektssystemet. Det innebærer bl.a. at man vil se på selskapsskatten og skattøren, men det kan ikke ses på isolert, man er også nødt til å se på andre sider av inntektssystemet. Det vi konkret peker på i tilleggsproposisjonen, budsjettet for 2014, er at vi vil se på vekstkommunenes utfordringer. Der håper jeg at også Arbeiderpartiet vil være villig til å samarbeide med regjeringen, for det er ingen tvil om at mange av vekstkommunene har særskilte utfordringer knyttet til å gi sine innbyggere et likeverdig velferdstilbud.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Siden statsråden var litt vonbroten over at regjeringen har blitt kritisert, får jeg starte med å gi statsråden rett i at bevilgningene til kommunene øker. Det er en økning som Arbeiderpartiet støtter, fordi det skyldes endrede forutsetninger, og det skulle bare mangle at man ikke kompenserte for det. Men denne regjeringen er opptatt av å framstille seg som garantistene for næringsutvikling og verdiskaping. Norge er et rikt land med mange muligheter for verdiskaping over hele landet, og da har det vært viktig å legge til rette for at hele landet skal kunne ha en aktiv næringsutvikling. Men regjeringens oppfølging av dette har ikke gått i den retningen. Man foreslår begrensninger i CO2-kompensasjonen – viktig for industrien – man har forhandlet bort muligheten for å konsekvensutrede Nordland VI og Nordland VII, og man svekker, som statsråden var inne på i sitt innlegg, mulighetene for regional utvikling gjennom fylkeskommunene. Er ikke statsråden bekymret for at vi i Norge skal få en enda sterkere sentraliseringstendens, med de negative konsekvensene det vil få for både grisgrendte strøk og de mer sentrale pressområdene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Først må jeg få benytte anledningen til å bemerke til statsrådens svar på en tidligere replikk her at når man holder seg med et prinsipp, er det en forutsetning at det skal ha troverdighet – at man faktisk også fyller det med innhold. Jeg deler den oppfatning at øremerking i utgangspunktet ikke er en god vei å gå, men når statsråden har det som prinsipp, bør man også følge opp med bevilgninger. Så noe jeg er opptatt av å få klarhet i: Nå har jeg hørt Høyre i denne salen gjennom fire år være veldig opptatt av å gjøre noe med skatteopplegget for kommunene. Samtidig var statsråden i sitt innlegg inne på at dette har faktisk ikke slått til. Da blir spørsmålet: Er det slik at statsråden avlyser Høyre-politikken? Skal det ikke bli større skatteandel til kommunene? Er det sånn at man ikke skal gjeninnføre andel av selskapsskatten? Og er det sånn at man ikke ønsker å gjøre noe med skatteutjevningsopplegget som den rød-grønne regjeringen har innført?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Høyrepartiene som nå har dannet regjering, elsker å framstille seg som næringslivets fremste talspersoner og garantister for gode rammebetingelser for det samme næringslivet. Regjeringsplattformen og valgløftene har formuleringer om å skape et robust næringsliv, om verdier som må skapes før de deles, at verdiskaping skal skje i alle deler av landet – og det skal selvfølgelig skje innenfor rammene av en ansvarlig økonomisk politikk. Men valgkampen er over, valgløftene er avblåst og realitetene har åpenbart seg, også for høyrepartiene i regjering. Regjeringen Stoltenberg II var opptatt av å føre en langsiktig, bærekraftig og forutsigbar politikk for næringslivet, et næringsliv som kunne være til stede over hele landet, som f.eks. den viktige prosessindustrien i mitt eget hjemfylke, Nordland. Det er en industri som sysselsetter mange tusen arbeidstakere, skaper store eksportverdier for landet, men som også er svært konkurranseutsatt. I 2009 sloss vi en kamp om å få på plass et industrikraftregime. Det fikk vi til. Så har vi kjempet for å få på plass en CO2-kompensasjon. Det fikk vi også til, helt til regjeringen Solberg foreslo å halvere den. Heldigvis var det noen andre i denne salen som så at dette var lite heldig – for å uttrykke det mildt – og fikk reversert det forslaget. Men på veien forsvant det noe viktig, nemlig tiltroen til at regjeringen kan regnes som forutsigbar, og det har skapt stor usikkerhet om hvilke rammebetingelser som skal gjelde i framtiden. Skaden er allerede skjedd. I valgkampen hørte vi statsministeren snakke alvorstynget om for mye oljepengebruk og for stor oljeavhengighet. Når man har kommet i posisjon, er det første man gjør, å forsyne seg av enda mer oljepenger, stikk i strid med det inntrykket man etterlot seg i valgkampen. For mitt hjemfylke, som er et stort eksportfylke når det gjelder både fisk, produkter fra havbruk, turisme og aluminium, fører dette til større risiko for tap av arbeidsplasser, fordi det vil bety et ytterligere press på renten, fare for styrket krone og dermed svekket konkurranseevne for landet. Det skjer i en tid der man melder om mørke skyer i horisonten. Nå står det neste store slaget overfor prosessindustrien om spørsmål om nettariffen. Spørsmålet melder seg – om man nå kan forvente seg et fullt tilbaketog fra høyrepartiene også her. Vil det da være slik at industrien skal få hele regningen? Det har det blitt skapt stor usikkerhet om. Når man betrakter dette første budsjettet fra regjeringen Solberg, er det ikke de gode ideene og løsningene som preger det. Etter min vurdering er det et budsjett som er preget av tilbaketog, løftebrudd med mange gale valg for framtiden, og det verste av alt: Det er skapt stor usikkerhet om hvilke rammebetingelser som skal gjelde for viktig industri i dette landet for framtiden.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-11-26:
Regjeringen Solberg har positive formuleringer om lokalt selvstyre i sin politiske plattform. Det heter bl.a. – og jeg siterer: «Regjeringen vil styrke lokaldemokratiet ved å flytte makt og ansvar til kommunene.» Dette følges ikke opp i budsjettforslaget, der det innføres økt øremerking. Øremerking en kort periode for så å innlemme bevilgningene i rammen har vært brukt som en måte å etablere nye oppgaver på eller øke innsatsen på et område på. Vi har gjennomført en barnehagereform, en psykiatrireform, russatsing og barnevernssatsing på denne måten. I regjeringens øremerking nå mangler satsingen, siden pengene i sin helhet hentes gjennom kutt i kommunerammen. Det må i kommunene oppleves som en oppfordring til å redusere igangsatte rustiltak for så å måtte søke om nye midler. Hvordan kan en reduksjon i frie midler og øremerking av en etablert ordning henge i hop med lovnaden om styrket lokaldemokrati ved å flytte mer makt og ansvar til kommunene?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Takk for spørsmålet. La meg først si at jeg kjenner igjen uttalelsene. Regjeringen er klar og tydelig på at man skal stoppe og bekjempe trygdeeksport. Mitt engasjement for å stoppe og bekjempe trygdeeksport er like fremoverlent i dag som det var tidligere. Men jeg mener det er naivt kun å se på kontantstøtten og si at ved å beholde den på det nivået som var i den forrige regjeringen, hadde all trygdeksport blitt fjernet. Det er en naiv tilnærming til et meget viktig og alvorlig spørsmål, som trenger mye bedre, målrettede og bredere virkemidler enn som så. Det er denne regjeringen villig til å iverksette.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Jeg kan gjerne svare på det som har med trygdeeksport å gjøre, og så vil jeg oppfordre til at man stiller spørsmål til familieministeren om det som har med familiesaker å gjøre. Men vi har mange tiltak som regulerer. Ett av de tiltakene som vi vurderer for å begrense trygdeeksport, er bl.a. å kostnadsjustere. Det er ett av flere tiltak som regjeringen må se på muligheten for. Vi er opptatt av å finne det nødvendige handlingsrommet innenfor dagens EØS-regelverk for å sikre gode, robuste velferdsordninger som en samtidig innretter på en måte som forhindrer økt trygdeeksport. Det arbeidet er vi, som sagt, i gang med. Det har stor prioritet fra min side.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Det statsråden iallfall kan melde tilbake til Stortinget og representanten Ropstad om, er at arbeidet er igangsatt. Vi er i gang med å gå gjennom tiltakssystemet for å starte forenklingen. Så ser vi på, som jeg også varslet i Stortinget tidligere, om vi kan løfte mye av forenklingsarbeidet knyttet til tiltakssystemet ut og komme separat til Stortinget med det, og at man så jobber parallelt med å få frem en melding. Nå er det rundt en og en halv uke siden spørsmålet kom, så vi kan nok også melde tilbake at vi er ikke ferdige med det arbeidet på en og en halv uke. Litt mer tålmodighet må man nok ha. Men det jobbes aktivt med forenkling, det jobbes aktivt med å frembringe en ny, mer konkret melding for Stortinget så raskt som overhodet mulig.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Jeg synes representanten Lundteigen tar opp et viktig spørsmål ut fra flere forhold. Det er viktig å sikre norsk næringsliv – alle sektorene – riktig kompetanse og nok kompetanse for å kunne håndtere de oppdragene som man skal utføre. Det å skape kompetanse fører også til økt produktivitet, noe som er bra. Så er også et annet område innenfor bygge- og anleggsbransjen viktig, nemlig å sørge for at man får et anstendig arbeidsliv godt på plass. Det er noe som denne regjeringen er opptatt av: å sørge for at vi har et anstendig, men kompetent arbeidsliv i alle sektorer. Så vil ikke jeg gå inn og kommentere konkret den personen som det ble referert til i spørsmålet, for jeg kjenner ikke artikkelen. Jeg kjenner heller ikke til bakgrunnen for uttalelsene og vil kunne sette meg bedre inn i det før jeg går inn i akkurat den uttalelsen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Statsråden vil forholde seg til den avtalen som er inngått i Stortinget, og det vedtaket som Stortinget gjør. Så tror jeg vi skal la eventualiteter få lov til å ligge. Men det som iallfall er helt sikkert, og som opptar meg svært mye, er at jeg vil sørge for at mange som i dag står utenfor arbeidslivet, får en nærmere tilknytning til arbeidslivet. I dag er det dessverre sånn at mange med innvandrerbakgrunn står utenfor arbeidslivet. Da er det også viktig å sørge for at man får flere av dem inn i arbeidslivet. Deltakelse i arbeidslivet, det å kunne tjene sine egne penger, vil være den beste forutsetning for å kunne forhindre fattigdom for både foreldre og ikke minst deres barn.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Takk for spørsmålet. Det er et viktig spørsmål, som også opptar statsråden. Derfor er jeg veldig glad for at regjeringen har fått på plass en god overgangsordning. Det er ikke riktig at vi kutter. Dagens stønadsnivå er 2 G. Den blir økt til 2,25 G. I mitt hode er ikke det et kutt, det er en økning. Samtidig legger regjeringen opp til at de som kombinerer overgangsstønad og jobb, får bedre incentiver for å gå mer over i jobb. Det synes jeg er bra. Det er fornuftig. Det er bra for de familiene det gjelder. Samtidig skjermer regjeringen de personene …
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
... rundt 3 000 enslige foreldre, som har ansvar for barn, som ikke vil få negative konsekvenser økonomisk. Så de beregningene som representanten Andersen viser til, kjenner iallfall ikke jeg igjen, og de er skjermet i det opplegget som regjeringen har lagt frem.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
«Norske myndigheter kan ikke sitte i sin naivitet, passive og bare se på at Norge utvikler seg til å bli hele Europas trygdekontor». Jeg regner med at statsråden vedkjenner seg dette sitatet. Han sier også at de norske velferdsordningene ikke ble opprettet for at man skal være en honningkrukke for Europa. Regjeringa foreslår nå å øke kontantstøtten. Betyr det da at statsråden innerst inne mener at regjeringa opptrer både naivt og passivt når den foreslår å øke størrelsen på denne honningkrukka?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Nå gjaldt ikke spørsmålet den forrige regjeringas standpunkt, det gjaldt faktisk denne, men la meg prøve å belyse spørsmålet fra en litt annen og mer hjemlig synsvinkel. Fremskrittspartiet har jo nå opphøyd seg til Integreringspartiet med stor i. Hvilke tiltak for innvandrerkvinner og deres barn har arbeids- og sosialministeren gjemt i ermet for å motvirke den negative effekten av kontantstøtte, dyrere barnehager og redusert pappaperm?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Denne debatten har i stor grad handlet om Høyre- og Fremskrittsparti-regjeringas tilbaketog og løftebrudd i forhold til de store forventningene som ble skapt før valget. Den pose og sekk-politikken som ble forespeilet velgerne, lar seg ganske enkelt ikke gjennomføre. Når regjeringa hevder at den har hatt for kort tid til å utarbeide et alternativt budsjett, er det en litt merkelig påstand. For hvert eneste av de åtte årene under rød-grønt styre har de blå-blå regjeringspartiene fremmet sine alternative budsjetter, der betydelige skattekutt har vært kombinert med mer til de fleste gode formål. Finansministerens eget parti har overgått det meste av det vi har opplevd på løftefronten. De som kanskje har aller størst grunn til å føle seg snytt, er den store gruppa av pensjonister. Det var ikke måte på hvor mye det skulle bli i lommeboka til hver enkelt, bare Fremskrittspartiet fikk slippe til. Det var skattekutt, fjerning av bompenger og en betydelig økning i reguleringen av løpende pensjoner. Nå sitter Fremskrittspartiet med makta og styrer pengesekken. I regjeringserklæringen står det svart på hvitt at pensjonsforliket, som Fremskrittspartiet kalte tidenes pensjonistran, ligger fast. Hvilken nedtur for alle dem som trodde på de fagre løftene! Nå er ikke Arbeiderpartiet av dem som skal beklage seg over at pensjonsforliket ligger fast. Forliket handler om solidaritet mellom generasjoner. Det var helt nødvendig for å sikre at vi har råd til pensjoner også i framtida, uten å måtte pålegge ungdom i etableringsfasen og unge barnefamilier et skattenivå de med rimelighet ikke kan makte, i tillegg til utgiftene mange av dem har i et boligmarked der prisene hittil bare har gått én vei. Virkeligheten har nå også innhentet Fremskrittspartiet. Så til et annet spørsmål der tingene ikke helt henger sammen: Høyre og Fremskrittspartiet sier i finansinnstillingen at små forskjeller mellom folk er en styrke, at den største forskjellen er mellom mennesker med og uten jobb, og at det skal lønne seg å jobbe. Det er to ganske klare skillelinjer når det gjelder inntekt og levekår i Norge i dag. Begge er klassiske. Det ene skillet går mellom menn og kvinner, det andre skillet går mellom etnisk norske og personer med innvandrerbakgrunn. Forskjellene ser dessverre ut til å være seiglivete, de forplanter seg videre til nye generasjoner. Men i stedet for å følge opp de rød-grønnes satsing på integrering og en familiepolitikk som styrker kvinners situasjon i yrkeslivet, velger regjeringa å gå motsatt vei. Kvinner betales med kontantstøtte for å holde seg hjemme, barnehagene skal bli dyrere og pappapermen kuttes. Det er en politikk verken kvinner, innvandrere eller samfunnet som helhet har råd til. For noen skal det tydeligvis ikke lønne seg å jobbe. Hvor er logikken?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-11-26:
Statsråden var i sitt innlegg inne på at det var et taktskifte med hensyn til å hjelpe dem som har nedsatt arbeidsevne og trenger hjelp til å komme tilbake i arbeid. Det er et taktskifte som Kristelig Folkeparti ønsker velkommen, og der vi ønsker å bidra konstruktivt for å sikre best mulige tiltak. Den siste tida har det vært en diskusjon rundt den meldinga som gjaldt attføringsbedriftene, og arbeidet som skal gjøres i oppfølginga av Brofoss-utvalget. På et tidligere spørsmål fra undertegnede svarte statsråden at han ønsket å trekke tilbake meldinga for å komme med flere målrettede, konkrete tiltak og samtidig gjennomføre parallelle tiltak for å sikre mer fleksibilitet, i Nav særlig, på tiltakene, men at en også parallelt ville ha andre tiltak. Stortinget ønsker – iallfall er Kristelig Folkeparti opptatt av det – at den kan komme så fort som mulig, og at vi kan få en god dialog rundt meldinga, sånn at vi kan sikre best mulige tiltak for å forbedre kvaliteten på tiltakene. Kan statsråden si noe om når meldinga kommer til Stortinget?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Jeg ønsker å starte med å si til statsråden: Velkommen til Stortinget. I går kom NHOs økonomibarometer som viser at det er ventet mindre investeringer i 2014, og at vi kan gå mot mer krevende tider, spesielt innenfor bygge- og anleggsbransjen, IKT og varehandel. Statsministeren har tidligere i dag sagt at svaret på utfordringene vil være å styrke konkurransekraften. Hvordan ser næringsministeren for seg at disse utfordringene skal møtes? Vil hun være villig til å rette spesifikke tiltak inn mot enkeltnæringer dersom det blir behov for det, slik den rød-grønne regjeringen gjorde med bl.a. verftspakken, eller mener hun at det først og fremst vil være viktig med mer generelle tiltak i en mer næringsnøytral retning?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
I OECD-rapporten, som også kom i går, ble regjeringen klart advart mot økt oljepengebruk. Med tøffere prioriteringer i budsjettet kunne regjeringen glatt ha unngått økning i oljepengebruken, men noen prioriteringer har regjeringen gjort. En klar prioritering er å trekke Norge ut av det nye EU-programmet COSME, som skulle åpne dørene for små og mellomstore bedrifter inn i EU-systemet og bidra til økt tilgang på finansiell støtte, sørge for bedre flyt av kapital i det indre markedet, bygge opp under nye arbeidsplasser og øke den industrielle konkurranseevnen. Alle disse tingene er noe som Høyre ofte er opptatt av. Mener næringsministeren at det å gå ut av COSME er å stimulere til økt konkurransekraft i næringslivet?
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
Det vi fikk høre i går og i dag, er en temperaturmåler på hva næringslivet føler knyttet til framtiden, og det skal vi ta på alvor. Men vi skal også minne oss om temperaturen som var før finanskrisen – og at ingen så den komme. Så dette er en følelse av hva som kan skje, men det er ikke svaret på hva som faktisk kommer til å skje. Vi tror at det budsjettet som nå er lagt fram, hvor vi legger til rette for økt konkurranseevne med vekstfremmende skatter, er bra for næringslivet. Så er det vår oppgave som regjering, selvsagt, å følge veldig nøye med på det som faktisk kommer til å skje, og sette i verk de tiltakene som er nødvendige.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
Vår vurdering av COSME er at det programmet ikke virker etter sin hensikt. Vi er for gode EU-programmer, bl.a. innenfor romforskning, som vi har gått kraftig inn på, men vi skal ikke si ja til alle programmer i EU-regi hvis vi mener at de ikke virker godt nok. Vår vurdering av det er at vi ikke skal gå inn i det programmet.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
I løpet av de ukene jeg nå har reist rundt og møtt næringslivet i de deler av landet jeg har rukket å besøke, ser jeg et veldig ulikt bilde. Noen er bekymret, andre er det ikke. Igjen tenker jeg at dette er en temperaturmåler som vi skal ta på alvor. 2 000 har meldt en bekymring, det skal vi ta på alvor, men vi skal ikke tro at det er svaret på det som faktisk kommer til å skje. Vi har en todelt økonomi. Det er klart at oljerelatert virksomhet går veldig bra, og det er veldig bra. Men vi har en jobb å gjøre i Fastlands-Norge – og det gjør vi.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
Vi er opptatt av virkemidler som faktisk treffer og som virker. I motsetning – kanskje – til det den foregående regjeringen tenkte, nemlig at ideene var geografisk plassert, de kloke hodene var geografisk plassert, tror vi at vettet er ganske jevnt fordelt over hele landet. Derfor bygger vi opp under de landsdekkende ordningene, de gode løsningene. Så skal vi gå nøye gjennom virkemiddelapparatet for å se at de treffer. Men for store deler av bedriftene som er ute i distriktene, og det er veldig mange, er vår satsing på samferdsel og våre skattereduksjoner viktig for alle bedriftene rundt om i Norge.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
Det har vi gjort. I den tilleggsproposisjonen som er lagt fram, satser vi på SkatteFUNN, og vi satser på BIA. Det er nå lagt ut to såkornfond – veldig viktig for innovasjon og nyskaping. Vi skal satse videre, men da må vi få sjansen til å lage et helt budsjett – ikke bare et budsjett på noen få uker.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-26:
Jeg har akkurat landet – fra Tromsø. Jeg har tilbrakt dagen i Tromsø, og jeg har møtt representanter fra universitetet og fra Forskningsparken, og ikke minst den spennende romforskningen og den verdikjeden som er der. De etterlyser nettopp det denne regjeringen vil satse på, nemlig landsdekkende ordninger, såkornfond og denne type ordninger som treffer de kloke ideene og de gode miljøene, og de finnes også i Nord-Norge.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-26:
Jeg deler statsrådens oppfatning om at vi skal ta det næringslivet oppfatter, på alvor. Derfor skal man også ta NHOs økonomibarometer på alvor, sjøl om det ikke nødvendigvis er svaret. Regjeringens tilleggsproposisjon innebærer en dreining i næringspolitikken, fra en mer aktiv og målrettet næringspolitikk til en mer næringsnøytral politikk – og til skattelette. En rekke satsinger som berører næringslivet i distriktene, opplever kutt i dette budsjettet. Det gjelder treindustrien, distriktsreiselivet, marin sektor, fiskeri og landbruk. Man reduserer altså satsingen på store fastlands- og distriktsnæringer i dette budsjettet. Samtidig må man også erkjenne at mye av den skatteletten som foreslås, er personrelatert, ikke bedriftsrelatert. Når man nå velger å redusere satsing på viktig fastlands- og distriktsindustri til fordel for skattelette først og fremst rettet mot personer, hvor bekvem er næringsministeren med at det kuttes i ordninger som er rettet mot viktige distriktsnæringer på denne måten, i en tid da økonomien ser ut til å bremse opp?
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
På Vestlandet ynder høyresiden å framstille regjeringen fra Høyre og Fremskrittspartiet som en vestlandsregjering. Selv med en statsminister og en næringsminister fra Vestlandet, er det et faktum at den politikken som regjeringen fører, treffer Vestlandets industriarbeidsplasser svært hardt – negativt ment. Vestlandets næringsliv er konkurranseutsatt i stor grad. Vestlandet står, hvis vi regner fylkene fra Rogaland og opp til Møre og Romsdal, for 40 pst. av fastlandseksporten i Norge. Hordaland fylke, som jeg kommer fra, står alene for over 20 pst. av fastlandseksporten. Dette tilskrives mye den kraftforedlende industrien vi har i vår landsdel. I sommer var jeg på flere møter i Husnes, i Odda og i Tyssedal, som alle har store kraftforedlende industribedrifter. Det jeg ble fortalt der av både ledelse og tillitsvalgte, var at det var to ting vi måtte passe på. Det ene er at vi må beholde de gode rammevilkårene som vi har fått gjennom den regjeringen som du representerer, sa de til meg under valgkampen. Videre må dere ikke føre en politikk som fører til at vi kan få tull med kronekursen. Av det vi har sett når Høyre og Fremskrittspartiet har lagt fram sitt budsjett, vil jeg trekke fram tre saker som virkelig treffer, for å si det på den måten. CO2-kompensasjonsordningen ble foreslått halvert, sterkt svekket, oljepengebruken har økt, og man har kuttet grovt i permitteringsordningene – permitteringsordninger som skulle sikre at bedrifter, som har varierende oppdragsmengde, skulle klare å holde på kompetansen, holde på arbeidskraften. Dette blir svekket. Oljepengebruken øker på tross av at regjeringen i sin tilleggsproposisjon sier at det høye kostnadsnivået og sårbarheten overfor et fall i oljeprisen tilsier varsomhet med å øke bruken av oljeinntekter. Videre sier regjeringen selv at kronekursen er labil og stemningen i valutamarkedet kan skifte raskt. Dersom en foretok et klart taktskifte i pengebruken over statsbudsjettet, ville det være en fare for at kronen styrker seg igjen. Dette viser at det å rote med oljepengebruken, sånn som regjeringen har gjort, medfører en fare. Det vet regjeringen – det har de selv sagt i sin proposisjon. På CO2-kompensasjonsordningen måtte regjeringen etter press fra både fagbevegelsen, industrien og samarbeidspartiene til slutt reversere sine kutt og gå for det forslaget som Stoltenberg fremmet. Det jeg spør meg selv om, er: Skal vi nå oppleve med CO2-kompensasjonsordningen det vi opplevde med nettolønnsordningen for sjøfolk under Bondevik-regjeringen, at vi får to slag i året om ordningen, ett i det ordinære budsjettet og ett i revidert budsjett fordi regjeringen vil fjerne denne ordningen? Det kan vi ikke leve med, Stortinget må sette dette på plass.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Høgre–Framstegsparti-regjeringa prioriterer tiltak som fremmer verdiskaping og auka produktivitet i norsk økonomi, og som bidreg til eit robust og mangfaldig næringsliv. Spesielt er todelinga i norsk økonomi krevjande for næringslivet i Fastland-Noreg om den blir forsterka. Derfor vil spesielt norsk kraftkrevjande industri, til liks med andre næringar, ha stor nytte av at oljepengebruken blir vridd i retning av investeringar i kunnskap, innovasjon og infrastruktur, samt vekstfremjande skattelettar. Regjeringas forslag til endringar i budsjettet for 2014 tar dei første, viktige skritta i denne retninga. Derfor er det underleg å høyre på jamringa frå representantar for den tidlegare raud-grøne regjeringa om auka forskjellar. Ja, norske eigarar unngår å bli flådde ved eit generasjonsskifte. Ja, det blir større likskap mellom norske og utanlandske eigarar – og godt er det. For 2014 er det for første gong løyvd midlar til ei ordning som kompenserer norsk industri for auka kraftprisar som følgje av EUs klimakvotesystem. Regjeringa foreslo eit kvoteprisgolv i CO2-kompensasjonsordninga på 30 kr. Dette var meint å gi eit incentiv til innovasjon og miljøvennleg produksjon. Ordninga ville framleis ha vore ei føreseieleg og langsiktig ordning for norsk industri som beskytta han mot høge kvoteprisar. Det låg, og det ligg, inne i ordninga at dersom kvoteprisen aukar i framtidige år, vil kompensasjonen auke tilsvarande. Så er det også slik at gjennom forhandlingar med Kristeleg Folkeparti og Venstre prioriterte ein full kompensasjon, og dette kom på plass. Likevel vil eg understreke at det er viktig at vi lagar ei kompensasjonsordning som gir incentiv til lågast mogleg utslepp, slik at ein på denne måten premierer dei som klarer å redusere utsleppa sine. Vidare blei elavgifta redusert i høve til forslaget frå Stoltenberg-regjeringa med 363 mill. kr. Det gir eit ytterlegare bidrag til Fastlands-Noreg, som eg er svært glad for at denne regjeringa fekk på plass. Så til slutt når det gjeld brotne løfte. Det er underleg å sitje å høyre på påstandane om brotne løfte frå ei regjering som lovde at ein skulle fjerne barnefattigdommen med eit pennestrok. Og det er underleg å høyre dei same representantane uttale seg om brotne løfte når nokre av desse representantane stod på utsida, på Eidsvolls plass, og protesterte mot det andre representantar for regjeringa stemte for inne. Det var ikkje spesielt truverdig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Denne debatten kan fort bli en debatt om hvem som sa hva og hvilke løfter som er brutt. Jeg syns det noen ganger er grunn til å minne om at mange av de vedtakene som denne debatten skal resultere i, faktisk betyr veldig mye for mange mennesker – i smått og stort. Det er på mange måter elevrådet ved Øraker skole her i Oslo som har minnet meg på det i dag ved å sende brev, hvor de skriver at de er svært opptatt av frukt i skolen: «Kjære politikere. Skolefrukt er mye viktigere enn dere tror. Skolefrukt gir elevene mer energi, konsentrasjon.» Ta med det, fordi jeg syns at mye av debatten fort kan dreie seg om politisk taktikkeri og spill. I det små dreier det seg om viktige ting, men også i det store. I de store linjene, særlig opp mot økonomisk politikk, undrer jeg meg over særlig representantene fra Høyre, som i valgkampen brukte veldig mye tid på å fortelle oss hvor dårlig det sto til i næringslivet – senest fikk vi høre det her i salen i dag ved representanten Gundersen, særlig om innlandet og trebasert industri, hvor nærmest de rød-grønne hadde rasert det hele. Vi har en todelt økonomi, og vi har en kostnadsvekst og et kostnadsnivå som er krevende. Da er jeg overrasket over at man ved første anledning for det første bruker mer oljepenger – ikke så mye, men man bruker mer. Jeg kan ikke se at det nødvendigvis er en annen type bruk av oljepenger som skulle gjøre det mer krevende enn det det har vært tidligere. Det andre er at man nærmest så til de grader velger å nedprioritere særlig forskning og innovasjon knyttet til de næringene som utgjør de nye bena vi må stå på, når oljeøkonomien vil måtte gå ned. Da tenker jeg særlig på jord og skog – de kuttene som gjøres innen landbruk, forskning og innovasjon, på trebasert innovasjon og energiflisordningen. Med ganske jevn ostehøvel kuttes det meste. Med de signaler vi har fått fra Landbruksdepartementet i løpet av de siste ukene, er det jo heller ikke særlig lystelig for den næringen – verken å drive eller å drive ny virksomhet og innovere i vekst. Så jeg syns nok det er overraskende at man såpass raskt kommer til Stortinget med forslag som i veldig sterk grad signaliserer en motsatt retning av det man kanskje kunne få inntrykk av når man hørte debatter i valgkampen. På tampen vil jeg som innlandsrepresentant også nevne at det er særs viktig for oss at den store investeringen som man har planlagt, og som ble foreslått av Stoltenberg-regjeringa, på Tynset – knyttet til det store arkivbygget – i det minste nå blir realisert i de kommende budsjettrundene. Det er særs viktig også for å bygge kompetanse utenfor byen.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-11-26:
Folket sa med 350 stemmers overvekt nei til det rød-grønne prosjektet – et utydelig prosjekt, ifølge Gerd-Liv Valla. Vi må faktisk 41 år tilbake for å finne en mindretallsregjering som har et så bredt parlamentarisk grunnlag i denne salen som Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Og broen til Venstre og Kristelig Folkeparti er solid. Det gir styrke, og det gir ny retning. Vi er alle konservative, kunne vi forledes til å tro i trontaledebatten. Med pengebruk som målestokk hevdet den avgående regjering at de hadde overlatt landet i bedre forfatning enn da de overtok det. Dagens regjering vil ikke bruke statsbudsjettet til pengefrieri i alle retninger. Regjeringen vil prioritere. Industrien, som i dag ikke har leveranser til oljeindustrien, sliter tungt. En gang vil oljekilden springe tom. Da trenger vi nye ben å stå på. Framtidens behov er ikke mindre viktige fordi om de hører framtiden til – tvert imot! Det er kunnskapen i hodet, og det er kompetansen i fingrene som er framtiden for Kongeriket Norge. Derfor satser regjeringen på læreren og lærergjerningen, derfor satser regjeringen på fagopplæringen og lærlingordningen, og derfor satser regjeringen på vitebegjæret og forskningen. Regjeringen vil føre en politikk som gjødsler de lønnsomme prosjektene, både i offentlig sektor og privat sektor. Det gir arbeidsplasser, og det gir sosial trygghet. Investeringene i fastlandsindustrien har ikke vært på så lavt nivå siden begynnelsen av 1970-tallet, og de har falt dramatisk under den rød-grønne regjeringen. Derfor vil regjeringen gi arbeidsstimulerende skattelettelser. Derfor vil regjeringen øke investeringene i jernbanen. Optimisme, nyskaping og sysselsetting henger uløselig sammen. Uten arbeid – ingen velferd. Regjeringen er garantisten for orden i norsk økonomi og orden i eget hus.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-11-26:
Det var betryggende å høre. Jeg tar ordet for å oppklare en åpenbar misforståelse som representanten Sverre Myrli baler med, og det gjelder Fornebubanen. Enten var ikke representanten Sverre Myrli til stede under samferdselsministerens innlegg, eller så var han logget av for en stakket stund. Det er arbeidet med reguleringsplanen som ligger på kritisk linje i utviklingen av Fornebubanen. Planen er at Bærum kommune skal ha sin reguleringsplan klar sommeren 2014, og Oslo i løpet av 2015. Da, sa samferdselsministeren, er staten parat til å stille opp med 50 pst. i bidrag for å dekke kostnadene ved å bygge banen. Fornebubanen er en del av Oslopakke 3. Gitt at planprosessen går som planlagt, vil man begynne byggingen av Fornebubanen i løpet av 2017 – det sa samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen i dag.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2013-11-26:
Jeg uttrykte under trontaledebatten min glede over at landet hadde fått en regjering og et stortingsflertall som tenkte helhetlig på asyl- og innvandringsfeltet og i integreringspolitikken. Jeg uttrykte også glede over at vi har fått på plass en regjering som tar mennesker som er på flukt og trenger beskyttelse, på største alvor og gjør det den kan for å gi dem mulighet til å lykkes i det norske samfunnet. For å kunne ivareta mennesker som har behov for beskyttelse på best mulig måte, er det helt nødvendig å få ut dem som ikke har beskyttelsesbehov og som har begått kriminalitet, så fort som mulig, slik at de ikke legger unødvendig beslag på kapasitet og ressurser. En del av arven etter Stoltenberg-regjeringen er at 5 400 mennesker som har fått avslag på sine asylsøknader, fortsatt befinner seg i Norge og bor på mottak. I tillegg er det ytterligere 7 000 mennesker med avslag som ikke bor på mottak, og som man ikke helt vet hvor befinner seg. På toppen av det kommer de som er straffedømte, men ikke fengslet, og som fortsatt er i landet. På toppen av dette igjen finnes det illegale innvandrere som vi ikke vet så mye om. Det alle disse har til felles, er at de ikke skulle ha vært her, og at de skulle vært sendt ut av landet – noe den forrige regjeringen dessverre heller ikke fikk til og som er med å undergrave asylinstituttet og landets utlendingspolitikk. Skal norsk asylpolitikk fungere, er det viktig at vi faktisk får sendt ut de personene som får avslag på asylsøknaden sin i Norge eller begår kriminelle handlinger. For ingen tjener på at mennesker som ikke skal være her, blir over lengre tid. Uttransporteringer er derfor en viktig prioritet for Fremskrittspartiet i regjering. Vi ser at når man øker tvungne uttransporteringer av personer som ikke har rett til opphold i Norge, reiser også flere frivillig. Derfor legger regjeringen opp til en økning på 1 800 flere uttransporteringer til neste år, slik at man får uttransportert 6 700 mennesker totalt. Vi i Fremskrittspartiet skulle gjerne sendt ut flere av dem som ikke skal være her, men det er ikke realistisk å få det til allerede til neste år. I årene som kommer, ønsker vi å øke uttransporteringene ytterligere og innenfor det som det er kapasitet til. Det er et viktig signal som viser klart og tydelig at med Fremskrittspartiet i regjering er lov, orden og respekten for asylinstituttet gjenopprettet.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2013-11-26:
Høyre gikk til valg på at landet skulle få ny kurs, og velgerne har gitt oss denne tilliten ved høstens valg. Landet fikk en ny regjering og ny kurs, og gjennom noen hektiske uker med budsjettforhandlinger har vi nå fått presentert et godt budsjett for landet vårt. Jeg registrerer at politikere fra de rød-grønne partiene kritiserer dette budsjettforslaget i forhold til sitt eget. Det burde vel ikke være noen overraskelse for disse partiene at en ny regjering òg betyr ny politisk kurs – en kurs som viser målrettet satsing, som er rettet inn mot styrking av Norges bærekraft, og som sikrer velferden for den enkelte. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen viser allerede i dette budsjettforliket med Venstre og Kristelig Folkeparti at den evner å prioritere det viktigste først. Nordland har et rikt og aktivt næringsliv med stor eksportaktivitet. Næringslivet og befolkningen i Nordland har etterlyst bedre veier og framkommelighet. Når Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen nå leverer og øker posten til veibygging med 1,1 mrd. kr i forhold til de rød-grønnes forslag til riks- og fylkesveier, er dette midler som i aller høyeste grad òg vil gagne distriktene og Nordland. Bare i Nordland fylke er det et etterslep på veivedlikehold på 7,8 mrd. kr etter at man overtok veiene «høl for høl» fra den rød-grønne regjeringen. Så disse pengene kommer godt med for å tette disse hullene. Det mest treffsikre virkemiddelet for å bedre grunnlaget for bedriftsetableringer og dermed også økt bosetting i Distrikts-Norge er nettopp bedre samferdsel. Det vil si bedre vei-, bro- og tunnelforbindelser, som vi er avhengige av, slik at de gode produktene fra distriktet kommer raskt fram, både til det norske og det internasjonale markedet. Redselen hos de rød-grønne er at reduserte midler til regional utvikling vil føre til en flyttestrøm fra Distrikts-Norge. Vi vet at den flyttestrømmen dessverre har foregått i mange år – til tross for at de midlene har vært tilgjengelige. Det er trist å høre nordnorske representanter snakke om forslag her i dag som ikke lenger er en del av budsjettforliket. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen øker bevilgningen bl.a. til havbruksforskning gjennom Norges forskningsråd med 20 mill. kr. I tillegg har regjeringen varslet nye grep som vil forbedre lønnsomheten til fiskerinæringen, og dette er bra for Nord-Norge.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Noe av det aller fineste med det norske demokratiet er mangfoldet – mangfoldet av organisasjoner og av media. I den nye regjeringens budsjettforslag blir det kuttet til begge deler. Det gir ikke mer frivillighet, og det styrker ikke demokratiet – tvert imot. Det er helt tydelig hvor Høyre og Fremskrittspartiet vil kutte. Blant annet foreslås det store kutt til miljøorganisasjonene, og aller verst gikk det ut over folkeaksjonen mot oljeboring i Lofoten og Vesterålen – for dem ble hele støtten fjernet. Og mens det ble kuttet til miljøbevegelsen, fikk den innvandringskritiske organisasjonen Human Rights Service doblet sin støtte. De var med å skrive de omstridte innvandringsforslagene til Fremskrittspartiet, og nå sier de: Vi trenger ikke en gang å søke om støtte, vi får bare pengene slengt etter oss. Det er en helt ny måte å fordele penger på, hvor regjeringen kutter til de organisasjonene de er uenig med, og øker til dem de er enig med. Det kan virke som om den nye regjeringen vil kutte til dem som kan gjøre livet surt for dem selv. Kanskje var det nettopp derfor det gikk ut over miljøbevegelsen denne gangen, for de har god grunn til å kritisere den nye Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. På Zerokonferansen skulle statsministeren presentere regjeringens klimapolitikk. Da sa hun at tiden var inne for å gå fra ord til handling, men selv kom hun ikke med noen forslag til ny politikk. Få dager etter fikk vi vite hva det egentlig betydde. Det var å fjerne CO2-kompensasjonen, det var kutt til CO2-rensing og kanskje aller verst var det et kutt på 400 mill. kr til regnskogsprosjektet. Det er mulig dette var å gjøre ord til handling, men god klimapolitikk var det definitivt ikke. Klimaforhandlingene strander bl.a. fordi de rike landene ikke vil være med og bidra. Det er et veldig dårlig signal at noe av det aller første den nye regjeringen gjør, er å kutte til regnskogen. Norge jobber for at andre land skal gi mer penger, men med hvilken troverdighet kan vi gjøre det når vår egen regjering jobber for å kutte? Vår nye miljøvernminister må ha hatt en flau smak i munnen da hun på klimatoppmøtet i Warszawa skrøt av regnskogmilliardene, samtidig som hun her hjemme jobbet for å kutte. Jeg er glad for at Venstre og Kristelig Folkeparti har fått hevet satsingen til regnskogen, at kuttet likevel ikke ble så stort som det regjeringen egentlig ønsket. Men det er likevel ikke all verden å slå seg på brystet for, for fortsatt er det betydelig mindre enn hva vi foreslår i dag. I dag ville Venstre og Kristelig Folkeparti fått mer igjen for å stemme for de rød-grønnes forslag, og det helt uten forhandlinger.
Ove Trellevik (Høyre), 2013-11-26:
Jeg mener at vi må ha mat, og den bør være norsk. Men dette står i sterk kontrast til det vi har opplevd innen landbruket de seneste årene. I dag har den nye regjeringen fått mye kritikk for kutt i landbruksbudsjettet. Faktum er at det er behov for store endringer i norsk landbrukspolitikk. Knut Storberget nevnte her i stad mange gode poeng som de rød-grønne har oversett i de åtte årene de satt i regjering. Virkemidlene og tilskuddene må vris mot å nå landbrukspolitiske mål som f.eks. økt matvareproduksjon. Det vi har erfart, er at 400 000 dekar jordbruksareal er tatt ut av produksjon siden 2005. Og 1 000 bruk er blitt nedlagt årlig under den rød-grønne regjeringen. Av 43 000 jordbruksbedrifter drives knappe 6 pst. på heltid. Det står 35 000 gårdsbruk med tomme hus rundt om i landet. Kornproduksjonen har falt med 20 pst. Vi produserer altfor lite storfekjøtt og altfor lite lammekjøtt i forhold til etterspørselen her i Norge. Storfeproduksjonen er redusert med over 9 500 tonn siden 2005, og lammekjøttproduksjonen er redusert med 2 370 tonn siden 2005. Selvforsyningsgraden fra landbasert matindustri viser en negativ utvikling, og importen fra EU øker i omfang, samtidig som den norske befolkningen øker. Dette står i sterk kontrast til den tidligere rød-grønne regjeringens mål, valgløfter og stortingsmelding om landbruk. Dette vitner egentlig om at vi har hatt en rød-grønn regjering som har ført en gammeldags jordbrukspolitikk uten evne til fornyelse og handlekraft. Landbrukspolitikken har stått stille selv med en landbruksminister fra Senterpartiet. En kan selvsagt oppfatte den tidligere rød-grønne regjeringen som systemforvalter og administrator framfor å forme ny og framtidsrettet politikk for norske forbrukere og for den norske bonden. Regjeringserklæringen er rimelig tydelig. Det må komme endringer i landbruket som gjør næringen mer lønnsom, og som dekker behovet til konsumentene i dette landet mye bedre. Det er det behov for. Vi har fått en regjering som har vist evne og vilje til å prioritere og sette mennesker framfor systemet. Dette skal komme den aktive bonden og den norske forbrukeren til gode. Jeg ser fram til at regjeringen starter dette viktige arbeidet. Flere av de støtteordningene som vi har i dag, virker hemmende for å nå målet om økt matproduksjon i Norge. Derfor er det kjekt å se at enkelte forskere mener regjeringens politikk vil medføre økt norsk produksjon av mat, også i distriktene.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2013-11-26:
Norge er en del av Europa, og norske interesser påvirkes av europeisk økonomi. Europeiske utfordringer handler ikke bare om økonomi, men også om demokratibygging. Det er bekymringsfullt at mange unge mennesker i de europeiske landene ikke har arbeid. Det kan medføre manglende oppslutning om felles samfunnsverdier og økt oppslutning om ekstreme ytringer. Innovasjon, kunnskap og teknologi er nødvendige satsingsområder for å møte morgendagens konkurranse i en globalisert verden. Regjeringen vil øke satsingen på forskning, etablere flere verdensledende universitetsmiljøer og har ambisjon om at Norge på sikt skal bli et av de mest innovative landene i Europa. Regjeringen vil jobbe for at Norge skal være et land med små forskjeller og minimal fattigdom. De viktigste tiltakene for å bekjempe fattigdom er en god skole som utjevner sosiale forskjeller og et åpent arbeidsliv med plass for alle. Likevel vil det finnes mennesker som står utenfor viktige sosiale arenaer på grunn av dårlig økonomi eller dårlige levekår. Regjeringen mener det er en viktig samfunnsoppgave å sikre at også disse får den hjelpen de trenger. Noen grupper har utfordringer med å komme seg i arbeid, eller med å holde seg i arbeid over tid. Det gjelder spesielt funksjonshemmede, innvandrere og unge mennesker uten fullført utdannelse. Psykiske helseutfordringer har blitt en viktig årsak til sykefravær og frafall fra arbeidslivet. Regjeringen vil iverksette tiltak for å gjøre det enklere å være delvis i arbeid i perioder med psykisk sykdom, og på den måten unngå varig uførhet. Det skal foretas en full gjennomgang av Nav med sikte på å avbyråkratisere etaten for brukerne for å hjelpe flere fra trygd til arbeid. Todeling av økonomien gjør at det blir stadig viktigere å sikre Norge flere ben å stå på økonomisk. Derfor vil regjeringen sikre næringslivet over hele landet gode rammebetingelser og styrke det private norske eierskapet. Vi har en utfordrende tid framfor oss, og det er viktig å investere i vår felles framtid. Vi bør gjennomgå hvordan norsk arbeidsliv er organisert og vurdere endringer der det er formålstjenlig. Arbeidsmiljøloven er ikke statisk, og regjeringen har foreslått noen endringer for at den skal være smidig for nye arbeidstakere og de familiene som behøver en fleksibilitet i sin hverdag. Vi har en utfordring i vårt samfunn når ungdom ikke kommer i arbeid, eller dropper ut av videregående skole. På den ene siden har vi demografiutfordringen som viser at flere blir eldre, på den andre siden finansieringen av framtidige pensjoner der man er avhengig av at flere står i jobb. Det er viktig å få ungdom i arbeid av flere grunner – én er økt livskvalitet gjennom å tjene egne penger og etablering av et sosialt nettverk i møte med andre arbeidstakere. En annen grunn er ungdommens tilhørighet og deltakelse i et samfunn. Norge vil bli satt på prøve i de nærmeste årene, men det er ingen grunn til at vi ikke skal bestå denne prøven dersom vi moderniserer og videreutvikler norsk arbeidsliv.