Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Hvis man skal flytte hovedstaden, vil jeg peke på Fredrikstad som et godt alternativ! Det er én politisk målsetting som ofte går igjen i innstillinger til Stortinget: Det er et overordnet mål å sikre alle innbyggere et likeverdig velferdstilbud. Setningen er oftest brukt i distriktspolitisk sammenheng. Når vi finner formuleringen igjen også i denne innstillingen, er det en viktig erkjennelse av at det er i de store, men også i de mindre, byene vi er lengst unna dette målet. Skal denne viktige målsettingen nås, er nøkkelen å gi også byene økonomisk handlingsrom og bedre samsvar mellom inntekter og oppgaver enn i dag. Derfor vil den gjennomgangen av inntektssystemet som er i gang, være den aller viktigste oppfølgingen av denne meldingen. Det resultatet man får, vil være avgjørende for om man vil lykkes, både i velferdspolitikken og i bypolitikken. Ord og målsettinger må følges opp med handling, både i inntektssystemet og på de andre områdene man peker på i innstillingen. Den brede oppslutningen om en god distriktspolitikk har vært viktig og riktig. Ingen vil være tjent med en utarming av distriktene. Samtidig må vi erkjenne at også distriktene er avhengige av den betydning byene har økonomisk, sosialt og kulturelt. Når folk flytter fra mer grisgrendte strøk til byer, flytter man ikke lenger fra ledighet og dårlige velferdstilbud. Man flytter til større valgmuligheter, mer allsidige kulturtilbud og ofte svakere utbygde velferdstilbud. Stadig flere ønsker et urbant levesett. Det må politikken ta inn over seg. Vi kan ikke lenger betrakte bylivet som en beklagelig misforståelse vi tvinges inn i, et dårlig alternativ til livet der selvberging er alfa og omega. Når Regjeringen har begrenset storbyene til regionsentra, blir perspektivet for snevert. Jeg er glad for at komiteen i sin innstilling også peker på at folkerike byområder som Fredrikstad, Sarpsborg og Drammen har de samme utfordringer. Men også andre byer – som Moss, Halden, Skien, Tønsberg og Porsgrunn, for å nevne noen – har mange av de samme utfordringene, både i forhold til å gi sine innbyggere tilstrekkelig av de velferdstjenester dette huset har lovet, og til dels lovfestet, at innbyggerne skal ha. Skal disse utfordringene løses, må vi få et inntektssystem som ikke overser det store gapet mellom oppgaver og inntekter man også har i disse byene. Byene på Østlandet har i tillegg en utfordring ved at de ligger i gravitasjonskraften fra hovedstaden. Derfor må disse byenes utfordringer drøftes i lys av dette, og det bør komme inn i den hovedstadsmelding komiteen ber om. I tillegg til dette, vil jeg trekke fram behovet for en løsning av trafikken i byområdene. Det er helt nødvendig å finne bedre og raskere løsninger enn i de perspektiver vi har nå. Særlig gjelder dette i Oslo-området, hvor det er behov for en rask og kraftig opprusting av jernbanen. Køproblemene i trafikken er det hverdagsproblem som berører flest mennesker i dette området. På begynnelsen av 1980-tallet var målsettingen dobbeltspor til Halden innen århundreskiftet. Det er ennå ikke kommet helt fram til Moss. Flytogsatsingen viser at det nytter. Nå må vi få en like rask forbedring av jernbanekapasiteten i Oslo og hele østlandsområdet.