trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Først vil jeg bare svare representanten Jan Petersen når det gjelder budsjettet for Libanon. Det var ikke endelig klart da statsbudsjettet ble lagt fram. Det er grunnen til at det ikke er inne. Så noen svar til representanten Tybring-Gjedde, som hadde mange ubesvarte spørsmål. Det har også vi. Det er derfor Regjeringen følger den planen som Stortinget har lagt, om å legge fram for Stortinget en sak om kampfly våren 2008. Regjeringen jobber nå med en konseptuell løsning for den framtidige kampflykapasiteten. Her ser vi på ulike alternativ som kan dekke vårt kampflybehov. For egen del er jeg overbevist om at et moderne og effektivt jagerflyvåpen vil utgjøre en vesentlig del av et moderne forsvar, og at det vil være en del av en forsvarsstruktur også i framtiden. Regjeringen har ikke fattet noen beslutning, verken om hvilken type fly som skal kjøpes, eller hva som eventuelt skal komme til erstatning for F-16 når levetiden går ut for disse. Alle de prosessene vi er inne i nå, og de utredningene som nå gjøres, har vi for å skape et beste mulig fundament for beslutningene. Regjeringen vil innen utgangen av året ta stilling til om vi skal undertegne produksjonsavtalen. Dersom vi undertegner produksjonsavtalen, vil det ikke bety at Norge er forpliktet til å anskaffe JSF-fly i framtiden. Denne avtalen kan sies opp med 90 dagers varsel. Vi vil bære kostnadene til vi formelt er ute av programmet. Vår andel er delt inn i årlige bidrag, og for 2007 vil de norske utgiftene være på i underkant av 4 millioner amerikanske dollar. Dersom Norge undertegner denne avtalen, vil vi se på hvilke hensiktsmessige politiske og økonomiske oppfølgingstiltak vi kan komme med overfor de andre kandidatene. Men det vil Regjeringen først ta stilling til dersom vi velger å undertegne. De andre kandidatene er JAS Gripen og Eurofighter. Gjeldende regler for gjenkjøp vil bli opprettholdt og videreført som krav, selv om samarbeidsmodellene er noe ulike for de ulike kandidatene. Jeg har også lyst til å understreke at forsvarskomiteen er invitert til å bli orientert om dette prosjektet. Det er et stort prosjekt, som er av stor interesse. Den invitasjonen står ved lag.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Bevisste misforståelser må oppklares, sjøl om debatten blir noe forlenget. Representanten Holten Hjemdal kunne meddele at hun langt fra var enig i mine konklusjoner. Det hadde vært en fordel om hun hadde hørt hva jeg sa. Jeg refererte nemlig til hva Regjeringa orienterer om i budsjettproposisjonen, at det vil være en betydelig merkostnad knyttet til å flytte 335-skvadronen i forhold til hva det var på det tidspunktet Stortinget fattet sin beslutning, og at en signaliserer at en kommer tilbake til dette i neste langtidsplan. Regjeringa har, slik jeg tolker saken, ikke trukket noen andre konklusjoner i spørsmålet. Så har en enstemmig komite tatt dette ad notam og har ingen motforestillinger mot det. Én ting er at medrepresentanter ikke hører etter hva andre representanter sier, men en må i alle fall forvente at en leser komiteinnstillinger, sjøl om ens parti ikke har noen representant i komiteen. Denne diskusjonen kommer vi tilbake til, som sagt, i neste langtidsplan. Og så kan Holten Hjemdal kjempe for sitt syn, så kan jeg kjempe for mitt syn, og så kan andre kjempe for sitt syn – hvis vi i det hele tatt trenger en transportskvadron når den tid kommer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-05:
Jeg vil takke statsråden for et godt svar. Det er klart at det er et tankekors at så mange organisasjoner, også store, som Verdens helseorganisasjon og EU, har vært svært, svært tilbakeholdne. Jeg tror nok også, som statsråden var inne på, at de kommersielle kreftene er utrolig sterke, og at de sannsynligvis er mye sterkere i andre land enn de vi vil finne her i Norge. Vi har tross alt en ganske stor oppslutning om vår strenge alkoholpolitikk. Jeg synes i mange tilfeller at også bransjen tar noe ansvar for det, selv om vi har en del debatter. Statsråden sier at vi må ha tålmodighet. Det er riktig. Når man jobber internasjonalt, er det ikke bare å beslutte noe i det norske storting eller i den norske regjering, og så skjer det av seg selv. Jeg tror at det at WHO i så mange år har hatt dette på dagsordenen, og at en fikk en ny giv også der i 2005, skjer jo heller ikke av seg selv. Det er noen stater, noen land som må føle ansvar for at så skjer. Jeg er stolt av at de nordiske ministrene, med Dagfinn Høybråten i spissen, i 2004 tok det viktige initiativet. Det er også viktig at disse prosessene holdes ved like. Jeg er veldig glad for at statsråden så klart og utvetydig sier at dette skal følges opp, og at hun har godt samarbeid med de nordiske kollegene, både med tanke på helseforsamlingen i 2007 og på oppfølgingen av EU-strategien. For en tid tilbake, i mars i år, stilte Jan Bøhler et spørsmål til statsråden i spørretimen. Da lovet statsråden å se på om Norge kunne gjøre noe, og hva man eventuelt kunne gjøre for å støtte WHOs arbeid finansielt på dette området. Jeg tror kanskje det også er viktig, og jeg har lyst til å spørre statsråden om dette har vært vurdert, og om Norge kan støtte dette viktige arbeidet på en slik måte. Kan statsråden tenke seg å vurdere det, hvis hun ikke har hatt mulighet for det til nå?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-05:
Jeg har lyst til å takke kollegaer i Stortinget for en god debatt. Jeg har en del kommentarer, ikke minst til Fremskrittspartiet. Harald Nesvik sa at det er store forskjeller mellom Norge og andre land hva gjelder alkoholpolitikk – og det er det. Det er også fordi vi har en strengere alkoholpolitikk, at vi har færre skader i Norge. Her er det en sammenheng. Jeg tror det er utrolig viktig at vi ser på den dokumentasjonen og den forskningen vi har. Jeg begynte å jobbe med alkoholpolitikk for over 30 år siden som lokalpolitiker i min egen kommune, og det at økt tilgang gir økt forbruk, har vært en rettesnor i alle disse årene. At representanten Nesvik føler at vi er låst fast i dette, får så være, virkeligheten er faktisk sånn selv om Fremskrittspartiet ikke liker det. Kampanjer – slik Fremskrittspartiet går inn for i alle sammenhenger – er heller ikke nok. Det er faktisk vår strenge alkoholpolitikk som er det viktigste virkemiddelet til at vi har færre skader i Norge, og som gjør at andre land faktisk ser til Norge. Representanten Fredriksen nevnte Finland. Ja, det er ikke rart at de vil sette opp avgiften, for de har fått en eksplosjon i alkoholrelatert vold og alkoholrelaterte dødsfall etter at de satte ned avgiften for to år siden. Så noen få ord om vinmonopol. Det er klart at i Norge er vinmonopol et alkoholpolitisk virkemiddel. Og det er slik at det er krefter i Norge – som vi jo hører fra denne talerstolen også – som ønsker å ha både vin og brennevin i butikkene, i alle fall vin. Det er vi imot. Hvis det hadde vært opp til meg alene – hvilket det overhodet ikke er, dessverre – ville jeg gjerne hatt øl også på Vinmonopolet, for da hadde vi virkelig hatt et vinmonopolsystem som vi kunne sagt var et skikkelig godt alkoholpolitisk virkemiddel. Men jeg foreslår det ikke fra denne talerstol, og jeg ville antageligvis aldri fått flertall for det. Men, som jeg sier, hvis jeg hadde bestemt, så ville jeg foreslått det av hensyn til barn og unge. Så kan man likevel sette spørsmålstegn ved om statsråden tar vel hardt i når hun vil ha 100 nye pol. Det vil alltid være en diskusjon om hvor mange. Jeg kan tenke meg å spørre statsråden – jeg har forresten spurt om det skriftlig også – om hvilke råd faginstansene har gitt når det gjelder 100 nye pol, og hva Vinmonopolet selv sier når det gjelder det næringspolitiske, de skal jo drive forretningsmessig, i forhold til å opprette 100 nye pol. Så vil jeg helt til slutt be om at statsråden virkelig ser på Jan Bøhlers forslag, nemlig om å undersøke skjenkepolitikken i Norge i relasjon til andre land. Det kunne vært veldig, veldig spennende.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-05:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det at evalueringen av tilskuddet på post 70 blir gjort på en god og helhetlig måte, synes jeg er positivt. Jeg skulle ønske, hvis det kommer en evaluering av rusreformen, at dette ble gjort samtidig. Det må jeg si. Jeg ble litt usikker på at det skal gjøres separat. Like fullt vil jeg be om at de institusjonene det gjelder, blir trukket med. Det har vært referansegrupper knyttet til evalueringen som nå har vært gjennomført, og det er viktig at man ser på både innhold, behovet de dekker, og ikke minst brukervalg, for det er mange brukere som faktisk velger disse institusjonene helt aktivt. Når det gjelder statsrådens svar, er det også gledelig at hun slår fast at de private ideelle institusjonene er viktige. Jeg er enig med statsråden i at anbudsrundene har vært og er en utfordring for organisasjonene. Vi har sett det også på rehabiliteringsområdet for institusjoner som ikke har vært vant med dette fra tidligere. Imidlertid er også disse institusjonene innstilt på omstilling. De vil det, de ønsker det, de har ikke noe imot det. Det jeg ser som et stort dilemma i dag, er at noen av disse institusjonene blir spilt ut mot hverandre på de ulike nivåene. En institusjon forklarte det slik: Når vi søker midler fra kommunen, sier kommunen at vi må gå til helseforetakene og søke midler. Når vi søker via helseforetakene, sier helseforetakene at vi egentlig er en kommunal tjeneste. Likevel blir de brukt av Rikstrygdeverket for enkelte pasienter som de ikke vet hvor de skal plassere. Det er ikke det verste for institusjonene, men det er det verste for pasientene, som på mange måter blir avvist av institusjoner som har ledig kapasitet. Det jeg helt på tampen kan tenke meg å spørre statsråden om, er om statsråden i likhet med meg mener at vi trenger et lavterskeltilbud av den typen som noen av – det er jo ikke alle – disse private ideelle institusjonene tilbyr, ikke minst midt i en del byer, også her i Oslo, slik at pasienter ikke i framtiden avvises. De må kunne banke på en dør, den åpner seg, de kommer inn, og de slipper å ringe fastlegen sin eller gå på et sosialkontor, for der og da er de motivert. Mener statsråden at et slikt tilbud også bør opprettholdes av de private ideelle organisasjonene?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-12-05:
Det var jo gledelig at vi kunne avslutte med en alkoholpolitisk debatt som det er full enighet om i hele Stortinget, nemlig at de private ideelle organisasjonene – for å si det slik – er kommet for å bli, og at de skal videreføres og finne sin gode rolle. Jeg har lyst til å kommentere noen av innleggene. Representanten Inga Marte Thorkildsen sa at det hun var opptatt av, var å sikre kvaliteten, valgfriheten og mangfoldet, og det er jeg veldig enig i. Vi vet jo alle at ingen pasienter vil søke til en institusjon som de ikke selv føler hjelper nettopp dem. Hun poengterte også dette med brukermedvirkning. Det andre som hun også påpekte, som jeg tror er av vesentlig betydning, og som de fleste av oss har vært opptatt av, er nemlig at LAR-behandling – hun sa det vel ikke så direkte – skal komme i etterkant. Hun var veldig opptatt av at man satte inn tiltak i forkant, slik jeg oppfattet henne, av LAR-behandling. Det er også en viktig påpekning fra denne talerstolen. Når det gjelder Vigdis Giltun, er jeg helt enig med representanten i at så lenge det er pasienter som har et behov, burde vi ikke ha ledige plasser i institusjoner. Det tror jeg vi også i Stortinget kan enes om. Representanten Giltun sa også at når det gjelder de private ideelle institusjonene, står det ildsjeler bak. Skjælaaen kalte det for et stort menneskelig engasjement. Og det er helt riktig. Det er, slik representanten Giltun sa, derfor rusavhengige faktisk får en tilhørighet til nettopp disse institusjonene. De tilbyr langvarige tiltak. Mange er som de tiltakene vi så på Østerbo Evangeliesenter, da komiteen var på besøk der. De gir også utdanning, og de gir arbeid. De slipper på en måte ikke pasientene uten videre. Jeg må si jeg var imponert over det helhetlige tilbudet som ble gitt på Østerbo Evangeliesenter, som vi også har sett i mange av de andre frivillige ideelle organisasjonene. Hvis man ikke får et tilbud, har det alternativkostnader – det kan være menneskelige, i forhold til familien, barn osv. Det vil gi en dypere rusavhengighet, og det vil i neste runde kreve mer behandling. Derfor er det så viktig at vi ikke står med tomme plasser, og at pasienter får tilbud om tiltak. Helt til sist vil jeg si at noe av det viktigste når det gjelder den rusreformen som vi har gjennomført, og som vi er i ferd med å gjennomføre, er rettighetstilstanden – det at pasienter, rusavhengige, har fått en rettighetstilhørighet, for å si det slik. Jeg vil spørre statsråden helt til sist: Når kommer de nye retningslinjene – kan hun svare på det?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Jeg vil bare understreke at sjøl om vi må være tålmodige når det gjelder internasjonalt arbeid også på dette området, er Regjeringa utålmodig etter å prøve å bidra til å finne løsninger. Vi mener at vi har noe å bidra med i Norge, sjøl om ikke alt er perfekt hos oss heller. Det er derfor vi viderefører det veldig bra initiativet som statsråd Høybråten og hans regjering tok i sin tid. Vi gjør det på alle arenaer, i Norden, i EU, i Verdens helseorganisasjon og også i andre fora, og vi gjør det i tett dialog med ulike brukerorganisasjoner på området, som jeg mener har veldig mye positivt å tilføre. Jeg kan forsikre om at disse prosessene i høyeste grad holdes ved like. Når det gjelder om vi kan bidra finansielt i forhold til WHO osv., er det noe vi løpende vurderer. Vi har ikke konkludert endelig på det, men vi har en veldig åpen holdning til det. Hvis det er behov for det, og det er gode grunner til det, er vi åpne for det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Dette er en svært viktig debatt, og jeg synes vi har avdekket både gjennom den debatten vi hadde her i Stortinget i går kveld, og debatten i dag at i denne saka går skillelinjene mellom Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti på den ene sida og Høyre og Fremskrittspartiet på den andre. Venstre er jeg ikke helt sikker på hvor er. Jeg må si at jeg undrer meg noe når representanten Fredriksen her sier – jeg husker det ikke helt ordrett – at sosialismen er årsak til at vi drikker mye, og at Fremskrittspartiet ikke er i reell maktposisjon. Nei, ikke i landet for øvrig, men i denne byen og i flere andre kommuner er Fremskrittspartiet i høyeste grad i reell maktposisjon, og jeg er faktisk tilhenger av at det er det vi gjør, som teller, og ikke det vi sier. Da hjelper det svært lite å holde festtaler fra denne talerstolen eller fra andre talerstoler når partiet i denne byen beviselig har åpnet skjenkesteder en masse, er talspersoner for å utvide skjenkestedene enda mer, legger ned fritidsklubber – som vi vet står for godt forebyggende arbeid – som står for en politikk der en vil senke avgiftene, noe vi vet hva fører til. På den samme sida står Høyre, som vi hørte i debatten her i går var svært bekymret fordi tyske turister ikke kunne få lov til å kjøpe seg øl til bratwursten kl. 23. Med respekt å melde mener jeg denne saka er for alvorlig til å si en masse ting hvis en faktisk i praksis står for noe helt annet. Og det er realt – en har lov til å mene forskjellige ting, og en har lov til å tro på forskjellige ting. Jeg mener at denne saka er så viktig at jeg tror vi gjør klokt i å lytte til forskere som sier at alkoholproblemer har veldig stor sammenheng med prisen på alkohol, med hvor mange skjenkesteder man har, åpningstider, tilgjengelighet osv. Vi hører det samme fra politiet, som er bekymret – ikke bare i Oslo, men i mange av våre store byer – over hvordan situasjonen nå er, og vi har det fra brukere, vi har det fra brukeres organisasjoner og mange andre. Jeg vil i hvert fall på vegne av Regjeringa si at vi lytter veldig til de signaler som kommer, og jeg er stolt av at vi har en forholdsvis restriktiv alkoholpolitikk i Norge – på landsplan. Så ser jeg at noen kommuner går en annen vei, og det mener jeg vi skal ta på største alvor. Det er en utfordring til de lokale politikerne. Da er det bra å støtte opp under kampanjer som f.eks. «Rolig nå», som er rettet mot ungdom, som Fremskrittspartiet tar til orde for. Jeg skal ha møte med dem, og vi er også veldig positive til det. Men det alene hjelper jo ikke hvis en står for en politikk som beviselig fører til at flere vil få alkoholproblemer. Jeg er helt enig med representanter som har sagt at det ikke bare er misbruket som er problemet, men også bruken. Det er jo bruken på en tilfeldig lørdagskveld eller fredagskveld som gjør at unger blir mishandlet, at kvinner blir voldtatt, og at det er elendighet f.eks. i denne byen. Da må en velge. Tar en det inn over seg, er det viktig å gjøre noe med det. Hvis en velger å ikke ta det inn over seg, er selvfølgelig det også et valg, men det er ikke et valg som Regjeringa vil anbefale.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Når det gjelder evalueringene, er evalueringa av rusreformen, som sagt, rett rundt hjørnet. Vi må bruke litt tid på den andre, altså evalueringen av post 70, som denne saken dreier seg om. Det jeg kan forsikre om, er at de det gjelder, selvfølgelig skal bli trukket med i prosessen, slik at vi hører alles syn på hvordan dette oppleves i praksis. Noen av de eksemplene representanten Dåvøy har vist til, også i det siste innlegget, viser at det er et stort behov for samhandling. Det kan ikke være sånn at vi skyver brukerne fra det ene nivået til det andre. Derfor er det særdeles viktig at vi har lavterskeltilbud, som er lett å komme til, som er ubyråkratisk, som er åpent hele døgnet, og hvor det ikke stilles store krav til verken det ene eller det andre. Det er ingen tvil om at det er behov for det, særlig i våre største byer. Jeg kan igjen bare bekrefte at jeg mener at private og ideelle institusjoner har en viktig rolle å spille på dette området, og etter vår oppfatning også kommer til å ha det i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Når det gjelder det siste representanten var opptatt av, dette med retningslinjene, tør jeg ikke svare på strak arm akkurat når vi greier å ha dem ferdig. Men til representanten Dåvøy og andre som måtte være interessert: Det kan jeg komme tilbake til. Jeg synes også det har vært en interessant debatt om et viktig tema. Jeg har lyst til å si at det er ikke slik at denne regjeringa motarbeider private og ideelle institusjoner. Faktisk er det slik pr. i dag at av 80 tiltak under de regionale helseforetakene er over halvparten private og ideelle på dette området. Eksempler på det er Blå Kors og Kirkens Bymisjon, som gjør et utmerket arbeid. Det er det veldig mange andre som også gjør, og vi trenger dem også i tida framover. Jeg vet ikke hvor lenge vi skal føre denne debatten om troverdighet eller mangel på troverdighet som representanten Lønning dro opp fra denne talerstolen også i dag. Jeg har lært meg gjennom et etter hvert ganske langt liv i politikken at det å feie for egen dør før en begynner å kritisere andre, ikke er så dumt. Det er faktisk slik at Opptrappingsplan rus er rett rundt hjørnet. Vi bevilget med én gang vi tok over, over 90 mill. kr mer til dette feltet. Vi har i neste års statsbudsjett foreslått en betydelig styrking av kommuneøkonomien, som betyr mye også for dette arbeidet. Vi får mer penger til sjukehusene, som også betyr mye. På toppen av det har vi altså særskilte tilskudd. Jeg er også glad for at det har blitt en enighet i Stortinget mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti om en ytterligere styrking av og satsing på private og ideelle institusjoner. Når det så gjelder rehabilitering, hadde vi en lang debatt i går. Vi skal komme tilbake til det. Jeg kan også forsikre om at når jeg på vegne av Regjeringa i januar neste år sender ut nye styringssignaler til de regionale helseforetakene, skal det være et krav om at rusomsorgen og psykiatrien får sterkere vekst enn somatikken, slik det har vært siden 2005. Vi ser at til tross for at det er betydelige utfordringer fortsatt, har det i hvert fall vist seg at det nytter. Derfor er det viktig også å bruke det verktøyet videre. Ellers er jeg helt enig med alle dem som sier at vi må være opptatt av kvalitet, og at alle har rett til å bli behandlet som individer. Derfor er det også viktig at vi har et mangfold i det tilbudet vi gir. Det eksemplet som representanten Skjelstad hadde fra Haugesund, synes jeg er spennende. Jeg synes det er viktig at flere kommuner gjør som Haugesund – at en både kartlegger hvor stort dette problemet er, og hva en har tenkt å gjøre med det. Flere kommuner bør rett og slett lage helhetlige rusplaner. Vi har fra Regjeringas side hatt en stor informasjonskampanje rettet mot kommunene, i håp om at flere skal ta dette på alvor – at det ikke bare blir, slik det nå dessverre er noen steder, å gi enda flere skjenkebevillinger med lengre åpningstid uten også å diskutere hva konsekvensene faktisk blir – og at en diskuterer hvilke tiltak en bør sette i verk når det gjelder forebygging, behandling og oppfølging.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-05:
Disse to interpellasjonene etter hverandre har tematisk en viss indre sammenheng, som vi alle kan se. Jeg tillater meg derfor aller først en ørliten merknad i tilknytning til den interpellasjonsdebatten vi nettopp avsluttet. En statsråd som den ene dagen står på Stortingets talerstol og forsvarer varmt en kraftig utbygging av Vinmonopolets salgsnett med den begrunnelse at det skal sikre alle, uavhengig av bosted, like god tilgang til de varene Vinmonopolet forhandler, og som den neste dag står på samme talerstol og kritiserer alt og alle som bidrar til økt tilgjengelighet til alkohol, har etter mitt skjønn et troverdighetsproblem av betydelig omfang. Så til denne interpellasjonen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-12-05:
I går kveld hadde vi en debatt her i Stortinget der Norge nærmest ble framstilt som et molboland av Høyre-representanten Martin Engeset. Vi fikk høre at det nærmest truet det lokale folkestyret at vi ønsker å ha en nasjonal alkoholpolitikk. Derfor stiller jeg meg noen spørsmål knyttet til om det er så veldig stor enighet i Stortinget, om det bare er Fremskrittspartiet som har en annerledes alkoholpolitikk. Høyre ønsker også økt salg og økt tilgjengelighet på dette området, og at alkohol skal betraktes som en dagligvare på lik linje med andre ting vi handler i butikken. Det var det inntrykket vi satt igjen med i går, etter å ha deltatt i den debatten som gjaldt åpningstider. Jeg synes interpellanten, Laila Dåvøy, tegnet et bilde av de faresignaler som vi ser i vårt eget land, og vi forstår at ungdom drikker stadig mer alkohol. Vi vet at det vil føre til økt helseskade i befolkningen. Det vil føre til at flere faller utenom, og det vil øke helsebudsjettene våre. Representanten Nesvik kommenterer dette ved å si at det er signaler fra andre land også på at alkohol er skadelig, og at en må sette i verk noen tiltak og vurdere det. Men han legger til i samme setning at i de andre landene er problemene så mye større fordi det drikkes så mye mer. Jeg opplever at det faktisk er en kjempestor utfordring at vi også i vårt land har et økende alkoholforbruk, som dermed også vil føre til økte helseskader. Det er interessant at Verdens Helseorganisasjon setter alkoholrelaterte helseskader som den fjerde største trusselfaktoren når det gjelder helse. Som helseministeren nevnte, er det i noen utviklingsland faktisk den største trusselen. Det er også interessant å se hvordan markedskreftene og sterke kapitalinteresser markedsfører alkohol i mange av utviklingslandene i dag. Det har det vært vist mange eksempler på i mediene. Jeg mener at Høybråtens initiativ for et par år siden i Nordisk Råd-sammenheng er veldig bra. Jeg vil sammenligne det med kampen mot tobakksskader, som Høybråten tok et initiativ til, og der en ser at mange land faktisk følger etter. Vi kan gjerne snakke om at alkoholproblemene i Norge er små sammenlignet med alkoholproblemene i andre land. Jeg tror faktisk det er andre land som også ser til Norge nettopp fordi vi har ført en alkoholpolitikk som har begrenset tilgangen og som dermed også slår ut i mindre helseskader. Men jeg opplever samtidig at det faktisk er sterke krefter i Stortinget som ønsker å liberalisere alkoholpolitikken, selv om en får signaler fra mange andre land og også fra andre verdensdeler faktisk om at alkoholen skaper svære problemer. Jeg er tilfreds med at Regjeringen vil videreføre dette viktige arbeidet internasjonalt og ta opp denne problematikken i de fora der det er nødvendig å gjøre det.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-12-05:
I den forrige interpellasjonsdebatten snakket vi om forebygging, og nå snakker vi om reparasjon. Jeg forstår veldig godt at representanten Dåvøy tar opp de frivillige institusjonenes situasjon innenfor rusbehandling etter rusreformen, etter at ansvaret ble overført til spesialisthelsetjenesten, med den turbulensen som var omkring dette. Det er klart at det er en del institusjoner som kom i en vanskelig situasjon. Derfor synes jeg det er viktig at vi drøfter det i Stortinget. Frivillige, frivillige organisasjoner og ideelle organisasjoner tok tidlig ansvar for folk som falt utenfor. Mange av de organisasjonene som er her i dag, er organisasjoner som har en lang tradisjon når det gjelder å stille opp for rusmiddelavhengige, for folk som strever med livene sine. Jeg mener at denne regjeringen har sett det og tatt ansvar for det, noe budsjettinnstillingen som skal debatteres i morgen, også viser, der vi styrker den posten frivillige organisasjoner innenfor rusomsorgen får sine tilskudd fra. Det er viktig, og det er fordi Regjeringen ser at disse institusjonene faktisk har en viktig plass i den totale rusomsorgen. Jeg mener at det også er viktig at disse institusjonene blir lagt inn under kontroll, at de blir evaluert, og at det blir stilt kvalitetsmessige krav til dem. Men det betyr ikke at alle skal være like, det har jeg lyst til å understreke. Jeg tror noe av styrken til de frivillige organisasjonenes institusjoner er nettopp at de driver forskjellig og når litt forskjellige rusmiddelavhengige. Jeg tror vi trenger et bredt spekter av tilbud innenfor rusomsorgen. I så måte mener jeg at disse institusjonene er med på å representere det mangfoldet vi faktisk trenger. Men det er viktig at en stiller kvalitetskrav til dem, at de driver slik andre driver. Vi hører at det finnes folk som mener at dette er annenrangsbehandling. Jeg tror det er viktig at de blir evaluert, at de får et kvalitetsstempel, og da vil de også i fremtiden bli tatt på alvor – både når det gjelder å få avtaler med de regionale helseforetakene og med kommuner. Jeg tror at mange ser at de frivillige organisasjonene som driver den type tiltak, faktisk har noen ressurser ekstra som en ofte innenfor det offentlige apparatet ikke ser, nemlig det store menneskelige engasjementet fra dem som driver disse institusjonene. Det er viktig å ta med seg. Til slutt: Ordet «troverdighet» er brukt her i dag, og mangel på troverdighet. Jeg er for så vidt glad for at representanten Inga Marte Thorkildsen tok opp dette med at Høyre har et troverdighetsproblem i alkoholpolitikken, så slipper jeg å si det.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Man skulle til tider tro at man hadde en diskusjon som gikk på om man var for eller imot alkohol. Det man må spørre seg selv om, er: Hvorfor har vi den type kultur vi har i dag? Og hvorfor er det slik at andre land har en helt annen type kultur? Jeg vet at mange vil hevde at sosialismen som sådan er den største påvirker i forhold til at vi i dag har vår drikkekultur og våre holdninger til alkohol, bl.a. gjennom forbudstiden. Men jeg tror vi må mye lenger tilbake i tid for å finne et fornuftig svar. Jeg tror faktisk vi må gå så langt tilbake som til reformasjonen. For ser man på hva som skjedde under og i etterkant av reformasjonen, er det liten tvil om at skillelinjen gikk mellom de protestantiske land i Norden og de ortodokse i Øst-Europa, og den gikk mellom de protestantiske land i nord og de katolske i sør. Det er den største skillelinjen vi har. Historien har vi dratt med oss videre. Derigjennom ble en ganske streng alkoholpolitikk ført i de nordiske land. De nordiske land hadde en gang en noenlunde felles politikk på dette området, og det største bruddet her har skjedd gjennom EU og ved at andre nordiske land har blitt medlemmer. Der ligger vår utfordring i dag. For i dag er det vi som skiller oss helt klart ut i forhold til de andre nordiske land, hva angår både avgifter og prisnivå på alkohol. Det er litt artig å høre at Fremskrittspartiet blir beskyldt for både det ene og det andre, at vi ignorerer alkoholens skadevirkninger, når vi faktisk har stått her oppe og hevdet det motsatte. Sammenlikner man sosialdemokratiet og Kristelig Folkeparti i Norge med andre kristeligdemokratiske og sosialdemokratiske land, er det ikke så veldig vanskelig å finne land som har den samme alkoholpolitikk som Fremskrittspartiet ønsker å ha. Så kan man på mange måter sammenlikne seg med hva man måtte ønske. En annen side i denne saken er at vi alle ser at vi har utfordringer, vi har problemer ved vår alkoholpolitikk, men dem har vi altså fått til tross for at Fremskrittspartiet aldri har sittet i en reell maktposisjon i denne sal. Det blir da meningsløst å bruke denne taburetten og si at det er vi som har dårlige holdninger overfor alkoholproblematikken, når det faktisk er helt andre partier som har vedtatt den politikken vi har. Da bør man heller være litt mer ydmyk og kunne se noe mer nyansert på problematikken. Foruten Finland, som ønsker å sette opp minimumsskattene og avgiftene på alkohol noe, gadd jeg vite hvilke andre land det er som ser til Norge. Hvilke andre land er det som reelt ønsker å innføre norske avgifter og norsk prisnivå på alkohol? Andre land har ikke samme utgangspunkt som Norge: kolossale overskudd på sitt statsbudsjett. De kunne med enkelhet fått det ved å gjennomføre det. Til tross for dette velger man å se på alkohol som en vare som er helt legalt i salg både fra butikker og andre steder.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
Aller først: Takk til interpellanten for å ha tatt opp en viktig sak. Vi snakker om et område som favner vidt, og som favner bredt. Jeg vil ikke komme inn på samtlige områder i mitt innlegg, men forholde meg til de gruppene som kanskje har det verst. Det er klart at det å være rusmiddelavhengig i dagens samfunn er ikke lett. Vi ser også at for mange blir verken individuell plan eller individuelle løsninger utarbeidet i stor nok grad. På mange måter virker det som om en del av fagmiljøene dessverre motarbeider dette. Og dette er en ting som virkelig må komme på plass, for det viser seg altså i praktisk arbeid at individuell plan er en stor suksess. Det å bruke tidligere rusmiddelavhengige i dette arbeidet som kanskje ikke har den riktige pedagogiske bakgrunn, kan være én årsak. Men jeg mener faktisk at her må målet for enhver pris hellige middelet i forhold til hvilken gruppe man vil sette seg ned for å samarbeide med. En annen side av denne saken som jeg ønsker å ta opp, er også det at vi skal ha et mangfold. Det er en nødvendighet. Men når vi har et mangfold relatert til rusmiddelavhengige, opplever jeg det som litt tragisk at når det gjelder enkelte LAR-tilbud, blir man altså kastet på gaten hvis man skulle være så uheldig å sprekke. Jeg tror det er særdeles viktig å forstå at i forhold til en slik type behandling må vi alle faktisk åpne sinnet litt og ta inn over oss at det ikke nødvendigvis er slik at man kommer ut av dette helvetet på første forsøk. Kanskje noen aldri kommer ut av det. Men når det gjelder dem som samfunnet er i stand til å hjelpe med å komme ut av det, må vi kanskje bruke ti forsøk, kanskje vi må bruke 20, kanskje vi må bruke 30, for vi har altså ikke anledning til å støte disse menneskene fra oss. Da bør vi åpne sinnet og ta inn over oss og forstå hvilken problematikk vi faktisk står oppe i med begge bena. Det må også være litt trist for dagens regjering, som på så mange områder motarbeider det private innenfor helse, å måtte ta inn over seg at på dette området er det private og ideelle organisasjoner som har vært foregangsmenn fra omtrent tidenes morgen i Norge. Til det som er blitt det populære temaet her i debatten om hvem som er mest troverdig, må jeg si at hvis man virkelig tar dette problemet på alvor, og man i tillegg er til stede på et møte og ikke gjør noe med det, er det faktisk større troverdighet i det å ikke ha vært der.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-12-05:
Jeg er veldig glad for at statsråden deler mitt engasjement på dette området. Vi erkjenner at dette er et område vi vet lite om, der det er store mørketall. Jeg er også veldig glad for at statsråden ikke gikk i noen av de fellene jeg følte vi gikk i da vi diskuterte interpellasjonen den 21. november. Jeg føler at det å erkjenne at dette er et ekstra tabu som vi må bryte – et trippeltabu for disse ofrene – ikke er en trussel mot alt det kvinnekampen har stått for på denne siden, men at man faktisk erkjenner at også kvinner kan være overgripere. Jeg er veldig glad for at statsråden også velger å ta dette opp med helsetjenesten, men jeg har lyst til å utfordre statsråden på om ikke justisministeren også burde ha vært tatt med i denne type arbeid. Dette handler om at vi har veldig få dommer når det gjelder kvinner som overgripere – om noen. Vi har en dom i Bergen, som jeg vet om. Ellers er det nesten ingen dommer. Jeg tror – gjennom de historiene jeg har fått – at det er veldig mange som møtes med mistro, og som ikke er blitt trodd i de forklaringene de har gitt i sitt møte med justisvesenet. Av og til er grusomheten verre enn hva fantasien vår faktisk kan vise til. De kunnskapene er det viktig å bringe videre, også til den delen av hjelpeapparatet vårt. Og så: Jeg mener at det som har regulert tilgangen for brukerne når det gjelder støttesenteret i Oslo, stort sett har gått på hvor stor kapasitet de har hatt til å ta telefonen. Det koster å ta den første telefonen når en først har bestemt seg for å ta den, og en må kanskje prøve 20–30 ganger fordi ingen er der til å ta telefonen. Det syns jeg er et uverdig forhold for oss. Jeg lurer på om statsråden kan være med på å bidra til at det alltid skal være noen til å ta telefonen, eller til at det skal være noen som kan fortelle om et annet sted de kan ringe når de først har brukt energi på å klare å ta den telefonen. Jeg skjønner at statsråden har satt i gang en del prosjekter, og jeg ønsker at statsråden kanskje kan ende opp med en handlingsplan på området når de undersøkelsene som er satt i gang, foreligger og vi begynner å få mer fakta på bordet om hvor mange dette gjelder. Da må man ha en dialog med de fagmiljøene som har mye kompetanse på disse områdene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Jeg har bare lyst til å si at jeg faktisk var enig i absolutt alt interpellanten sa i sitt innlegg. Jeg vil også invitere til et samarbeid på dette feltet. Vi skal ha en egen erfaringskonferanse om dette feltet til neste år, og jeg kan invitere interpellanten dit for å delta og bidra med sitt engasjement. Hvordan vi kommer ut med ulike typer tiltak, har vi jo muligheten til å komme mer tilbake til når vi får undersøkelsen, og når vi har hatt konferansen. Jeg er helt åpen når det gjelder hvilken måte det skal presenteres for offentligheten på. Om det blir gjennom en egen handlingsplan eller på annen måte, får vi komme tilbake til. Det viktigste er jo rett og slett at myndighetene begynner å ta ansvar for dette temaet på en annen måte enn det vi har gjort hittil. Jeg har lyst til å si at jeg ikke er opptatt av at vi skal sette den kampen vi har hatt for kvinners rettigheter, og alt som har skjedd på likestillingsfeltet, opp mot det som er situasjonen på dette feltet. Det er viktig for meg i det likestillingsarbeidet jeg gjør. Det handler faktisk ikke om å sette kvinner og menn opp mot hverandre, men om å klare å inkludere alle i forhold til likestillingsbegrepet, og at vi også har øynene åpne for at vi faktisk har en del utfordringer med hensyn til menns situasjon, som interpellanten på en veldig god måte har pekt på i dag. Det kommer Regjeringen til å komme mer tilbake til når vi legger fram den stortingsmeldingen som vi jobber med. Meldingen vil omhandle menn og likestilling på et veldig bredt plan. Når det så gjelder samarbeidet med ulike departementer, tar jeg det signalet. Jeg ser også at det kan være naturlig å knytte Justisdepartementet til dette arbeidet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
I mitt hovedinnlegg pekte jeg på det. Fremskrittspartiet har aldri i noen budsjettinnstilling fremmet forslag om å fjerne bompengegjelden, men vi har fremmet det som enkeltforslag, på lik linje med og etter samme prinsipp som for Gardermobanen, f.eks. Vi er ikke så opptatt av hvorvidt vi skal ta dette over streken eller under streken. Det er derfor jeg nå sier at både representanten Wickholm og Senterpartiet i særdeleshet har bommet, fordi året fortsatt ikke er omme. Nå er vi i ferd med å behandle salderingsproposisjonen i Stortinget, som viser at dette landet går meget godt, at vi har et gedigent overskudd, og at vi ikke har brukt opp de pengene som Regjeringen bevilget i 2006. Her vil det foreligge forslag fra Fremskrittspartiet om enten å fjerne bompengegjelden i sin helhet, eller at Regjeringen kommer tilbake med forslag om at staten kan ta over gjelden uten å ta hele summen på en gang, og ved det bare få utgiftene til renter og avdrag i 15–20 år.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Først må jeg få ta det med den subsidiære støtten. Jeg formoder at representanten Langeland tenker på Nasjonal transportplan. En kan ikke forvente at Fremskrittspartiet alene skal følge opp Nasjonal transportplan. Når Regjeringen fraviker den, må det kunne aksepteres at også Fremskrittspartiet gjør det. Regjeringen følger ikke opp Nasjonal transportplan. De svikter fundamentalt når det gjelder det som var viktig der – investeringer på vei. Regjeringen har nå til og med tatt investeringsmidlene som lå i Nasjonal transportplan og flyttet dem over på vedlikehold. Det var den eneste hvitmalingen jeg hadde. Det er jeg helt enig i. Vi er enige om at vedlikehold skal løftes opp. Dessuten synes jeg representanten Langeland skal lese vårt budsjett med mer positive øyne. Fremskrittspartiet har beveget seg vesentlig i forhold til jernbane. Vi har omtrent det samme budsjettet i 2007 som Langeland hadde i 2006. Det Langeland da sier, er at Regjeringens budsjett for jernbane i 2006 var en katastrofe og ville medføre en massiv økning av kø i de store byene. Det blir det ikke i 2006, og vi tror heller ikke det blir det med Fremskrittspartiets budsjett i 2007.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
La meg først få si til representanten Sahl at når det gjelder Fremskrittspartiets satsing på jernbane i 2006 og 2007, ligger den over det som Kristelig Folkeparti hadde i sitt forslag til Nasjonal transportplan. I og med at vi inngikk et forlik med de rød-grønne partiene, har vi en vesentlig større satsing på jernbane enn det Kristelig Folkeparti ønsket seg i Bondevik-regjeringen. Jeg føler ikke at det er så stor avstand mellom Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i innstillingen. Det er bare det at vi har større bevilgninger, og vi ønsker en større satsing og å ta det i riktig rekkefølge. Vi ønsker først og fremst å prioritere det som er akutt på vei, og i neste runde ønsker vi å ta de øvrige satsingene på jernbane. Når det gjelder belønningsordninger, mener Fremskrittspartiet at vi i større grad skal lete etter belønninger og positive redskap. Jeg ber representanten Sahl lese en ypperlig artikkel i Aftenpostens Aften, der vår samferdselsbyråd i Oslo foreslår å innføre skattelettelser ved at arbeidsgiver i større grad betaler kollektivreisene for sine ansatte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Representanten Sahl gir i sitt innlegg nærmest uttrykk for at det eneste Fremskrittspartiet satser på, er motorvei. Fremskrittspartiets budsjett for 2007 innehar en massiv satsing på jernbane også i forhold til det som Bondevik II-regjeringen ønsket seg i Nasjonal transportplan. Mitt første spørsmål til representanten Sahl er derfor: Er det nå noe stort misforhold mellom Fremskrittspartiets satsing på infrastruktur i 2007 og det som Bondevik II-regjeringen ønsket seg i Nasjonal transportplan? Så registrerer jeg med glede at Kristelig Folkeparti har sluttet seg til et av forslagene fra Fremskrittspartiet, og som ikke vedrører motorvei overhodet, det går på rentekompensasjon og en satsing på fylkesveiene. For å dra det enda lenger: Fremskrittspartiet inngikk en rekke forlik med Bondevik II-regjeringen når det gjelder samferdsel – vi stod samlet i tre forlik. Så jeg skjønner ikke hvor representanten Sahl henter den store uenigheten mellom Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet fra.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Representanten Klinge – hvis jeg får lov – representerer jo også lokalsamfunnet gjennom å være lokalpolitiker. Jeg registrerer at i innstillingen ligger det 41 verbalforslag fra opposisjonen. Jeg har gått igjennom dem med lys og lykte, og finner at mange av disse samsvarer med Senterpartiets program. Så mitt første spørsmål til representanten Klinge er: Føler man det behagelig bl.a. nå å måtte si nei til å sikre nasjonal plan for rassikring, at Senterpartiet nå går imot gratisferger, at Senterpartiet nå nekter å ta igjen etterslepet på fylkesveiene? Det er tre av disse forslagene. Føler representanten det behagelig å måtte stemme imot disse forslagene? Med dagens tempo i veiinvesteringer vil det ta 40–50 år før vi får akseptabel veistandard. Men jeg registrerer at representanten Klinge er veldig opptatt av jernbane. Hvordan samsvarer det med Senterpartiets satsinger i distrikter der jernbanen ikke er eksisterende?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Jeg registrerer at representanten Tenden er veldig glad for at budsjettet for 2007 inneholder en satsing på jernbane, for øvrig en satsing på jernbane som Venstre var imot da Nasjonal transportplan ble vedtatt. Det forteller meg bare at det svinger litt i politikken. Mitt spørsmål til representanten gjelder bl.a. høyhastighetsbane, for jeg har registrert at partiet Venstre også skal stå i spissen for å få utbygd en høyhastighetsbane, enten mellom store byer i Norge, eller i form av en ring. Kostnaden for dette er litt usikker ennå, men at det blir en kostnad på 100–150 milliarder kr, må vi nok kalkulere med. Når vi ut fra stamnettutredningen vet at den ordinære og eksisterende jernbanen i dag mangler 70–100 milliarder kr for å få en akseptabel standard, er mitt enkle spørsmål: Vil Venstre både justere opp den eksisterende banen med 100 milliarder kr og bygge en høyhastighetsring til 150 milliarder kr? Og er det mulig innenfor handlingsregelen, som Venstre er opptatt av?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Sjølskryt skal en lytte til, særlig når det kommer fra Senterpartiet. Statsråden er jo nødt til å ta den innfallsvinkelen her, for hun kan jo ikke stå ansvarlig for å rasere distriktene, som hun egentlig gjør. Senterpartiet legger en demper på næringsutviklingen i distriktene. De gir ikke én krone til samferdselen ute i distriktene, og de har rett og slett blitt et parti som konsentrerer seg om kollektivtrafikk og jernbane i Oslo. Det er det Senterpartiet har utviklet seg til, og det er trist. Tidligere har Senterpartiet faktisk stått sammen med Fremskrittspartiet om vesentlige deler av samferdselspolitikken, som statsråden nå, når Fremskrittspartiet gjentar forslagene, i sitt innlegg kalte populistisk. Alle som måtte ha en bevilgning som er litt større enn det statsråden fra Senterpartiet har, er populistiske. Det synes jeg Senterpartiets lokale politikere skal merke seg ute i det ganske land. Det mangler 230 milliarder kr for å få gode stamveger, 100 milliarder kr for å få en god jernbane, 150 milliarder kr for å få en høyhastighetsbane, 40–50 milliarder kr for å få gode flyplasser. Hvor skal statsråden hente disse midlene fra? Skal det også skje gjennom å pålegge bilistene en større andel bompenger?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Jeg skal ikke reise Norge rundt. Jeg vil bare prøve å summere opp litt. Jeg vil ta fatt i det som statsråden sa i en replikkrunde tidligere i dag. Hun repliserte med at det er viktig å forholde seg til trafikkregler, både i trafikken og innenfor den økonomiske politikken. Det er jeg enig i. Det gjelder så vel Senterpartiet som Fremskrittspartiet, selvfølgelig. Men det jeg ikke kan akseptere, er at noen skal kunne snike seg unna trafikkreglene og den økonomiske virkeligheten ved bruk av traktor. Jeg registrerer i forhold til debatten at det som da Senterpartiet tidligere har ment var meget bra, og det som Senterpartiet faktisk har i sitt program, å foreslå dette i dag, det er populisme. Jeg registrerer også at Regjeringens jernbanesatsing i 2007 vil gi bedre vær på Vestlandet. Det vil bli tørrere i Bergen neste år, og det ser jo sikkert representanten Sortevik fram til. Og så skal det bli fest i Rogaland, for der blir det dobbeltspor, og da tør jeg ikke tenke på hvilken fest det ville ha blitt i Rogaland hvis Fremskrittspartiets budsjett hadde gått igjennom og vi hadde fått fjernet alle bomstasjonene i Rogaland. Jeg registrerer også at representanten Klungland fra Arbeiderpartiet mangler oppslag. Det er jo ikke så rart, for Klungland snakker jo bare om Fremskrittspartiet, og da kan han ikke regne med å få noe oppslag heller. Jeg registrerer at når Fremskrittspartiet har inngått forlik, så er det snakk om å ha makt. I forrige periode var det bare når Fremskrittspartiet hadde forlik, at det var et flertall. I forrige periode gjaldt det ikke når regjeringen dannet flertall sammen med Arbeiderpartiet. Da var det ikke et flertall. Det var ikke et flertall i forrige periode da SV dannet flertall sammen med regjeringen. Det var kun når Fremskrittspartiet dannet flertall sammen med den forrige regjeringen at det var et flertall. Forstå det den som kan. Så registrerer jeg også at SV faktisk har rotet litt i historien og funnet fram til at forlikene mellom Kjell Opseth og Inge Myrvoll, i sin tid, ikke eksisterer lenger, og det synes jeg er interessant. Jeg gleder meg faktisk til å se at representanten Svein Gjelseth fra Arbeiderpartiet nå skal bygge broer, veier og tunneler i 2007, når man har 268 mill. kr disponibelt til å bygge veier. Det blir interessant. Det er trist at vi ikke får en debatt i Stortinget når vi er låst av finanskomiteen og Regjeringen. Min konklusjon er at når vi kommer i samme situasjon i 2007, vil veistandarden være like ille som i utgangen av 2006, med noen forbedringer, der hvor lokalsamfunnene har blitt presset av Senterpartiet til å betale sjøl, eller har blitt pålagt en ekstra skatt.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Jeg fant det nødvendig å ta ordet når Fremskrittspartiet indirekte blir beskyldt for å ta liv, som representanten Langeland var inne på. Derfor vil jeg replisere at det er fantastisk at det kommer fra en som representerer SV, som sannsynligvis har ansvaret for flest liv tapt i trafikken. SV legger nå opp til en bilavgiftspolitikk som vil skape enda mer forurensning lokalt, som sannsynligvis vil ta livet av enda flere folk lokalt – så det vil jeg ha meg frabedt. Når vi legger opp til en samferdselspolitikk, til at vi ønsker verdens mest moderne infrastruktur på vei og lavere bilavgifter, er det fordi vi ønsker å redusere forurensingen. Bedre – og gode – biler vil forurense mindre. Bedre – og gode – veier vil forurense mindre ved at vi får mindre utslipp, mindre forbruk og færre skadede og forulykkede i trafikken. Det er implisitt i vår politikk. Men at representanten Langeland prøver seg på dette for å dekke over sitt eget partis ansvar for at det i år vil omkomme nærmere 250 mennesker på norske veier, det skjønner jeg godt.