Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-05-12:
Jeg vil gi interpellanten Holten Hjemdal honnør for å ta opp et viktig tema i jordbrukspolitikken. Jordvern har i liten grad vært oppe til diskusjon i Stortinget i denne perioden. Interpellasjonsteksten sier vel sitt om hvorfor dette ikke er et drømmetema for de rød-grønne partiene. Løftet om en halvering av nedbyggingen er ambisiøst dersom man skal få det til uten dramatiske konsekvenser for mange kommuner og lokalsamfunn. Jeg deler interpellantens beskrivelse av de globale utfordringene knyttet til befolkningsvekst og matbehov. Dette er et viktig tema i et generasjonsperspektiv. Det er likevel vesentlig at vi bringer denne debatten inn på et litt mer konkret og realistisk plan i vår egen nasjonale virkelighet. Når det gjelder norsk matproduksjon, er det et faktum at norske bønder, til tross for høyt omstillingstempo og en sterk nedgang i antall bruk, leverer en ganske stabil andel av det norske matvarekonsumet. Høyre er opptatt av at Norge skal ha en betydelig matvareproduksjon. Men det er i hovedsak innretningen av rammebetingelser, tollbarrierer og effektivitet som avgjør mengden av norsk matvareproduksjon. Omdisponeringstakten når det gjelder norsk landbruksjord, kan presenteres på ulike måter. Omdisponeringen er høy målt i antall mål – hvis man regner det om til f.eks. antall fotballbaner, som interpellanten har gjort. Om lag 3 pst. av arealet i Norge er dyrket mark. Dette blir av noen deltakere i debatten, bl.a. landbruks- og matministeren, framstilt som lite. Men den delen av retorikken synes jeg blir litt for enkel. Norge er et relativt stort land målt i areal, men med få innbyggere, Dyrket areal er ikke uvesentlig sett opp mot antallet innbyggere: 2,2 mål mot 2,7 mål på verdensplan, som statsråden var inne på. Mengden dyrket areal er relativt stabil i Norge hvis man ser helhetlig på det. 10, 3 millioner mål jordbruksareal i drift i alt – det var status i 2006. Dette er en nedgang på 0,36 pst. målt mot 1999, hvis vi leser tabellen til Statistisk sentralbyrå. Det er ikke akkurat en rasering. Ser vi på fulldyrket areal, er nedgangen fra 1999 til 2006 på 2,7 pst. Den er litt større, men det er likevel ikke en dramatisk nedbygging, slik jeg ser det. Jordvernpolitikk har en del sider mot lokaldemokrati, folkestyre, utvikling i distriktene og privat eiendomsrett, som Høyre tar på alvor. Omdisponeringen skjer gjennom lokale vedtak i kommune og fylke. Formålet er som regel boligbygging, utvikling av næringsarealer eller veibygging. Derfor er det ofte slik, dersom vi skal gå litt dypere til verks i denne debatten, at omdisponeringen skjer i forbindelse med tiltak som gir økt grunnlag for bosetting og aktivitet i Distrikts-Norge. Høyre mener derfor at vi må ha en mer balansert tilnærming til dette. Det er ikke akseptabelt med en jordvernpolitikk som bidrar til økt sentralisering av bosetting og næringsvirksomhet. Satt på spissen vil en for sterk statlig styring i jordvernpolitikken gå på tvers av distriktspolitiske mål, som jeg tror også de som er engasjert i jordverndebatten, deler med Høyre. Et eksempel fikk vi se på tv for noen uker tilbake. Det gjaldt omdisponering av et jordbruksareal i senterpartileder Liv Signe Navarsetes hjemkommune. Her ble omdisponeringen støttet av Senterpartiet til tross for at det medførte nedbygging av førsteklasses matjord. Omdisponering skjer ofte med Senterpartiets lokale velsignelse, fordi det styrker utviklingen i kommunen. Et annet eksempel er omtalt i Nationen 12. mai. Det gjelder Skaun kommune, hvor Miljøverndepartementet har fulgt opp innsigelse i fem utbyggingsarealer – tre boligfelt og to næringsområder. Ordfører Jon P. Husby fra Senterpartiet kommenterer et av vedtakene slik: «Eg synst grunngjevinga til departementet er heilt håplaus». Jeg synes ikke det er akseptabelt dersom jordvernhensyn totalt overkjører landets kommune- og fylkespolitikere. Her taler Senterpartiet med to tunger i sin hyllest til folkestyret. Jeg synes det er et paradoks at Senterpartiet på område etter område overlater til fylkesmannen og staten å styre den lokale arealforvaltningen. Jeg registrerer også med en viss undring hvordan Landbruks- og matdepartementet aktivt markedsfører saker hvor Statens landsbruksforvaltning har overkjørt folkestyret i saker om omdisponering til veibygging, boligbygging og næringsvirksomhet. Jeg vil i den sammenheng vise til at Høyre har foreslått i denne sal å oppheve Statens landbruksforvaltnings mulighet til å overprøve vedtak fattet i fylkeslandbruksstyret. Høyre mener likevel at jordvern er viktig. Vi bør se nærmere på støtteordninger som kan stimulere til opparbeiding av nye arealer. Jeg er spent på statsrådens reaksjon på det. Vi må også se på hvordan vi bruker arealene. I den sammenheng er det et paradoks at økologisk matproduksjon faktisk er mer arealkrevende enn ordinær matvareproduksjon. I et globalt perspektiv er det faktisk et stort paradoks.