trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-12-03:
I dag skal vi gjøre noe vi ifølge veldig mange gjør altfor sjelden, vi skal nemlig oppheve en lov. Når vi i Høyre ønsker å modernisere og forenkle, betyr det også å rydde i lovverk og fjerne lover som enten er såkalt sovende, eller som ikke virker i henhold til formålet. Som vi vet, var formålet med omstillingsloven å redusere negative konsekvenser for ansatte og lokalsamfunn når det er aktuelt å legge ned en bedrift. Når vi hører representanten fra Arbeiderpartiet nærmest raljere over at man ønsker å fjerne vurderinger og fjerne samtaler, er det overhodet ikke riktig, for enhver ansvarlig eier – også innenfor gjeldende lovverk utenfor omstillingsloven – tar nettopp høyde for både vurderinger og samhandling mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Det er ikke slik at man enten tar arbeidstakernes eller arbeidsgivernes side. Veldig ofte er det samme side; de er gjensidig avhengig av hverandre. Hvis man kun skal skjele blindt til den ene siden, slik Arbeiderpartiets representant legger opp til, tror jeg man gjør seg selv en bjørnetjeneste. Vi hørte også representanten fra SV ramse opp alle som var pliktige til å samarbeide, som Innovasjon Norge, arbeids- og velferdsetaten, kommunen, de ansatte, ledelsen, eierne osv. Dette er selvfølgelig både byråkratisk og kostnadsdrivende. Det er det ingen tvil om. Begrunnelsen for å oppheve denne loven er at den er ivaretatt i andre lover. Vi hørte representanten fra Arbeiderpartiet spørre: Hvilke lover? Vel, både arbeidsmiljøloven kapittel 8, som omfatter regler om informasjon og drøftelser mellom partene i saker av særlig betydning, og § 15, retningslinjer for drøftelser ved masseoppsigelser, er konkrete eksempler på gjeldende lovverk som faktisk ivaretar den loven vi nå selvfølgelig skal oppheve. Loven fungerer ikke etter sitt formål. Meldeplikten medfører unødige kostnader for næringslivet. Representanten fra Arbeiderpartiet lurte på hva det var som gjord det, og det er nettopp meldeplikten. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti ønsker å peke på at denne loven ble innført for å stimulere til dialog mellom nedleggingstruede virksomheter og lokale myndighetsorganer og bidra til omstilling og gi muligheter, men den har ikke hatt vesentlig betydning og effekt for å oppnå de næringspolitiske målene, ei heller vært avgjørende for å hindre nedleggelse av bedrifter eller arbeidsplasser. Så hensikten er ivaretatt og formålet fanget opp. Det er Høyres og regjeringens mål å rydde i unødig og foreldet lovverk, og det sammen med de næringspolitiske hensynene tilsier at omstillingsloven bør oppheves.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-12-03:
Representanten fra Arbeiderpartiet avsluttet med å vise til at fylkeskommunene har argumentert godt for hvorfor loven bør beholdes. Da har jeg lyst til å ta min egen fylkeskommune som eksempel, nemlig Vestfold, som argumenterer godt for hvorfor loven ikke bør beholdes. De har på ti år hatt 15 henvendelser, hvorav tre endte i dialog. De øvrige tolv ville åpenbart ikke kunne omfattes av loven, og dialogen med de tre endte med et utfall som ifølge Vestfold fylkeskommune er lite sannsynlig ville blitt annerledes, eller man hadde selv funnet andre løsninger, uten loven. Fylkeskommunen i Vestfold understreker også at de opplever at samtlige som tok kontakt, hadde gjort disse vurderingene før de tok kontakt med fylkeskommunen, slik loven påkrevde. Det er tre ting som i utgangspunktet hjelper når en bedrift sliter. Det er virkemidler, kapital eller reduserte kostnader. Ingen av de tre er omfattet av omstillingsloven – verken virkemiddelapparatet, kapitaltilførsel eller reduserte kostnader. Det ble også sagt – igjen fra fylkeskommunen – at formålet om å redusere negative konsekvenser for de ansatte ikke blir oppfylt av omstillingsloven. Så at det er så klart som Arbeiderpartiet forsøker å få det til, tror jeg vi kan si ikke stemmer. Curida på Elverum ble nevnt. Det er interessant. Jeg har også møtt Curida på Elverum, og de fortalte veldig mye om hvordan de hadde klart både å overta bedriften, snu den og gjøre den til både en av de store suksessene i Innlandet og en stor norsk suksess. Ingen av dem nevnte, så vidt jeg husker, omstillingsloven med et eneste ord. For det er ikke det det handler om. Det handler om hardt arbeid. Det handler om at de ansatte som tok over bedriften, turte å gå inn med privat kapital, at man fikk bruke virkemiddelapparatet, og at man kuttet kostnader – de tre tingene jeg nevnte i sted. SVs representant snakket om at hvis vi fjerner denne loven, blir det en fattigdom i lovverket. Da tror jeg kanskje vi begynner å nærme oss den ideologiske tilnærmingen fra rød-grønn side at jo flere lover jo rikere blir jussen. Helt til slutt: Representanten Lyngedal fra Arbeiderpartiet sa at det er viktig å ha denne loven, for når man står i en slik fase i en bedrift, har man ikke ressurser til å løfte blikket, og da er det fint å ha en lov som krever det, altså en lov som krever at man skal gjøre noe man ikke har ressurser til. Jeg tror vi har belyst i denne debatten at lovens formål og lovens hensikt oppfylles av annet lovverk, og at det kun er en slags kjærlighet til antallet lover som ligger bak de rød-grønnes ønske om ikke å oppheve den.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2019-12-03:
I Norge har vi et lov- og avtaleverk som sikrer arbeidstakere mot usaklige oppsigelser, og som fastsetter klare regler for prosedyrer ved konkurs eller nedleggelse der de ansatte mister arbeidet. En av de viktigste lovbestemmelsene som regulerer slike forhold, er arbeidsmiljøloven § 15-2. I den paragrafen blir det slått fast at ved masseoppsigelser som berører minst ti arbeidstakere, skal både tillitsvalgte i bedriften og Nav varsles. Arbeidsgiver som vurderer å gå til masseoppsigelser, skal gjennomføre drøftinger med arbeidstakernes tillitsvalgte for å avklare om det er mulig å unngå oppsigelser eller redusere tallet på oppsagte. Hvis arbeidsgiver vurderer å legge ned virksomheten, skal også muligheten for videre drift drøftes. Det gjelder også muligheten for at de ansatte kan overta virksomheten. Hvis oppsigelser ikke kan unngås, skal de uheldige sidene ved oppsigelsene søkes redusert. Det gjelder bl.a. mulighet for støtte til omplassering eller omskolering av de oppsagte. Det er altså ikke slik at arbeidstakernes arbeidsrettslige vern blir satt i spill når regjeringen nå fremmer forslag om å oppheve omstillingsloven. Prop. 136 L for 2018–2019 blir derimot fremmet som en del av regjeringens forenklingspolitikk som har som mål å redusere kostnader og unødvendige administrative byrder for næringslivet. Opphevelsen av omstillingsloven er også varslet i Granavolden-plattformen, der det framgår at regjeringen vil «fjerne unødvendig og foreldet lov- og regelverk, herunder fjerne omstillingsloven». Som tidligere fylkespolitiker i Møre og Romsdal husker jeg godt da omstillingsloven ble innført i 2008. Jeg husker at vi i Kristelig Folkepartis fylkestingsgruppe den gangen stilte oss noe spørrende til nødvendigheten av å innføre en slik lov, selv om vi ikke gikk imot en positiv høringsuttalelse fra fylkeskommunen. Det var tre grunner til at vi var noe skeptiske: for det første fordi arbeidstakernes rettigheter var og fortsatt er godt ivaretatt i arbeidsmiljøloven ved masseoppsigelser der minst ti arbeidstakere blir berørt, mens bestemmelsene i omstillingsloven først slår inn hvis minst 30 arbeidstakere kan miste arbeidet ved nedleggelse av en bedrift for det andre fordi omstillingsloven bare gjelder ved nedleggelse av en bedrift og ikke ved fare for konkurs for det tredje fordi fylkeskommunen i omstillingsloven fikk myndighet til å intervenere og utsette en planlagt nedleggelse av en bedrift i inntil to måneder Hensikten med å innføre omstillingsloven var utvilsomt god, men praksis i årene etterpå viser at loven i liten grad virker etter hensikten. Det finnes eksempler på at meldeplikten har ført til opprettholdelse eller etablering av arbeidsplasser, men også tallrike eksempler på det motsatte, slik det bl.a. går fram av høringsuttalelsen fra Oslo kommune. Vi i Kristelig Folkeparti konkluderer derfor på samme måte som Revisorforeningen i deres høringsuttalelse, med at tiltakene i omstillingsloven kan gjennomføres i samarbeid mellom bedrift og myndigheter uten at det må lovfestes. For øvrig er arbeidstakernes rettigheter ivaretatt i arbeidsmiljøloven.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2019-12-03:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt jeg skulle ta ordet igjen, men etter å ha sittet og hørt på en del av innleggene føler jeg likevel at jeg må gjøre det. Jeg opplever det nå slik at representantene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV grovt undervurderer norske fylkespolitikere. Tror virkelig representantene fra disse tre partiene at politisk ledelse i en hvilken som helst fylkeskommune i Norge ville ha sittet på baken og forholdt seg passiv hvis en kom under vær med at en bedrift med minimum 30 arbeidstakere i egen fylkeskommune sto i fare for å bli lagt ned? Selvsagt er det ikke slik. Det må ikke en lov til for at norske fylkespolitikere skal ta initiativ, be om dialog og komme i dialog med bedrifter som vurderer å legge ned. La meg få understreke nok en gang at den loven vi snakker om, ikke gjelder når en bedrift er kommet under gjeldsforhandlinger. Det står spesifikt i loven at det kun er ved nedleggelser at en skal gjennomføre konsultasjoner. Her er det en del av argumentasjonen som jeg føler ikke henger sammen. Jeg har erfaring som fylkespolitiker selv og vet at er det noe vi er opptatt av, er det å sikre videreføring av gode bedrifter og opprettholde arbeidsplasser i våre egne fylkeskommuner.
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-12-03:
Representanten Reiten redegjorde på mange måter for det som også er mitt syn i denne saken, for arbeidstakerne er godt ivaretatt i det lovverket som finnes. Og det er jo ikke sånn som representanten Aasland sier, at vi fra vår side mener at de ansatte er uvesentlige. Nei, tvert imot – det er kompetansenavet, det er nøkkelen, i tillegg til den kapitalen som ellers ligger der. Så det blir litt fortegnet dette også, ikke minst når representanten Pollestad er oppe og prosederer på sin måte og bortimot latterliggjør at vi har behov for forenklinger. Da blir jeg litt i stuss, for ut fra min tid i kommunestyrer osv. og det jeg har bedrevet der, kan jeg si at når det dukker opp sånne ting, er det jo kommunene som driver dialogen med bedrifter. Gjennom dialogen er det mange eksempler på at vi ikke nødvendigvis klarer å unngå en konkurs, men at vi kanskje får nye eiere inn, og det er jo den dialogen, ikke om det er to måneders stopp eller ikke, som skaper aktiv næringspolitikk. Jeg må si at jeg stusser litt når det i denne sal framføres at det er negativt å forenkle. For næringslivet er det særdeles positivt med forenklinger, vi får luket ut tidstyver, som ikke skaper produktivitet, så det må jeg si at jeg stusser ganske betydelig over. Men jeg skjønner at det ikke er så betydningsfullt, ikke minst gjelder det Senterpartiet. For oss andre er det viktig at vi har et velfungerende privat næringsliv i hele landet som faktisk skal levere varer og tjenester og ikke minst arbeidsplasser. Det mener jeg må være nøkkelen, og da er forenkling en del av svaret.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Vi skal ha gode og ordnede prosesser ved nedbemanninger og nedleggelser i privat norsk næringsliv over hele landet. Det har vi, og det skyldes ikke denne loven, for å si det veldig enkelt. Begrunnelsen for regjeringen for å fremme dette, og begrunnelsen for flertallspartiene for å støtte det, er rett og slett at denne loven ikke har fungert etter hensikten. I det store og hele har den ikke vist seg effektiv, og da er det ingen grunn til å ha lovverket heller. Det er verdt å minne om hva denne loven er. Det høres ut på noen som om loven nærmest gir en slags fylkeskommunal vetorett eller noe sånt – ikke at noen har sagt det direkte, men det er viktig å ha for seg at den ikke gir det. Den gir en varslingsplikt og en type dialogplikt. Jeg mener det er god dialog, at virkemiddelapparatet er på pletten, og at både Nav og andre deler av det offentlige stiller opp hvis det er nedbemanninger og nedleggelser, som er tilfellet for det universet denne loven omfatter, men det er ikke denne loven som gjør det i praksis. Det er et viktig utgangspunkt for regjeringen at vi skal forenkle og rydde i regler, og da er det også naturlig at regler som ikke fungerer etter hensikten og ikke har noen sterk effekt, tas bort. Så blir det spurt på marginen hvor store kostnadene ved dette er. Dette er ikke en av de store tingene for privat norsk næringsliv, ikke minst fordi det går ganske bra i Norge og vi fører en aktiv næringspolitikk som gjør at ikke veldig mange bedrifter må ta kostnadene ved omstillingsloven fordi de skal legge ned. Den gang lovverket kom, ble det beregnet, i 2008-kroner, at det var rundt 12 mill. kr i kostnader for næringslivet og rundt 4 mill. kr for fylkeskommunene. Jeg klarer ikke på stående fot å regne om dette til 2019-kroner, men det er altså det som er prislappen for det. Loven bidrar ikke vesentlig til å stimulere til økt samlet verdiskaping og opprettholde og skape lønnsomme arbeidsplasser, og den bidrar heller ikke til god omstillingsevne i norsk økonomi. Det er helt riktig, og det er viktig, det som er blitt sagt, at opphevelsen av omstillingsloven ikke innebærer at arbeidstakernes rettigheter svekkes. Både arbeidsmiljølovens bestemmelser og bestemmelser i hovedavtalene, f.eks. mellom NHO og LO, gjelder selvfølgelig fremdeles. Videre er det slik at virkemiddelapparatet også uten omstillingsloven involveres og er interessert i å hjelpe med både omstilling og eventuelt nye eiere der det er nødvendig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Svaret på det spørsmålet er: Ja, det er hensikten. Men mitt poeng er veldig enkelt, og det er at det fortoner seg for meg som en helt teoretisk mulighet at fylkespolitikere, de relevante delene av virkemiddelapparatet, stortingspolitikere og til og med departementer – vi blir ofte kontaktet hvis det er arbeidsplasser som står i fare – skulle fra nå av si at nei, dette er vi ikke interessert i fordi omstillingsloven er borte. Mitt poeng er at loven er overflødig, og de mekanismene som loven setter opp, er overflødige. Det betyr ikke at det ikke vil være dialog eller møter hvis arbeidsplasser skal legges ned, det betyr bare at vi ikke trenger denne loven til det. Dermed blir de prosessene annerledes eller frivillige, på en annen måte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Jeg har forståelse for det. Det er ikke sånn at de argumentene er ugyldige eller dårlige, det er bare det at jeg er uenig. Jeg mener at en helhetsvurdering av dette lovverket tyder på at den loven ikke har hatt nevneverdig effekt. Den innfører en prosess og en meldeplikt, men i realiteten er det en lov som ikke har bidratt til å opprettholde og selvfølgelig da heller ikke til å skape noen nye arbeidsplasser, og da er det fornuftig å ta loven vekk. Man må jo stille spørsmålet, i en sal hvor vi snakker så mye om den norske modellen og om tett samarbeid mellom politikk og arbeidstakere og arbeidsgivere. Det er jo nettopp den type mekanismer, dialog og kultur for samarbeid som kommer til å fortsette mange steder, helt uavhengig av en lov som ikke viser seg å ha noen reell effekt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Det jeg sa, helt presist, var at forholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker reguleres i arbeidsmiljøloven, også ved nedbemanninger eller nedleggelser, og at arbeidstaker dermed blir ivaretatt. Det er klart at det vil bety at man ikke lenger får en varslingsplikt til fylkeskommunen ved nedleggelsen av en bedrift, eller en pålagt dialogperiode og i og for seg en frysperiode på 30 dager. Det vil bli borte. Mitt poeng var at arbeidstaker er godt ivaretatt i lovverket. Dermed vil vi fortsatt ha det sånn i Norge at ved nedbemanninger og nedleggelser er det skikkelige og ordnede forhold. Det er faktisk en av de store fordelene i Norge at vi har vært flinke til å ha en økonomi hvor vi slåss for å beholde arbeidsplasser, men hvor det også er mulig å nedbemanne og legge ned på en skikkelig og ordentlig måte, i et samarbeid mellom arbeidstaker og arbeidsgiver.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
For det første understreket jeg at det var ingen som sa at det var en vetorett, men det er også greit å ha det inn i referatet. Så kan det hende at noen andre som ikke sitter i denne salen, også følger med på debatten, men ikke har gått like grundig inn i saken som komiteen har gjort. Så til spørsmålet: Nei, jeg kan ikke si at de tar feil. Det mener jeg blir arrogant. Men det jeg kan si, er at når vi har behandlet denne saken og sett på også alle høringsuttalelsene, synes jeg heller ikke der at det er godtgjort at denne loven i seg selv har hatt den ønskede effekt. Det som vil være kontrollspørsmålet for meg – og her har vi kanskje litt forskjellig innfallsvinkel – er: Trenger vi et lovverk for å få til gode prosesser der det er nødvendig, eller har vi andre måter å sikre det på? Begrunnelsen er ikke at dette er en forferdelig, tenkt lov, eller at det er grusomt at noen innførte den, eller noe sånt. Det er rett og slett at den ikke har vist seg å ha ønsket effekt. Og da er, for oss som er en regjering som ønsker å forenkle, det naturlige svaret å ta loven bort.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Det var ikke det jeg sa. Ikke alle høringsinstansene som mener vi bør opprettholde loven, peker på at de mener den har hatt en konkret effekt. Så vidt jeg husker, er det to, men det er mulig jeg må korrigere meg der. Men hvis et lovverk ikke har noen nevneverdig effekt, som er et greit ord å bruke, og hvis det er sånn at alt som loven skal ivareta, fint kunne blitt ivaretatt på andre måter, og man i tillegg kan forenkle og på marginen skape litt lavere utgifter for både offentlig byråkrati og private arbeidsplasser, er det en god grunn til å fjerne en lov. Så er det delte meninger blant høringsuttalelsene om dette. NHO, Virke, Finans Norge, Revisorforeningen etc. mener at det er en god idé å fjerne loven, de er enig med regjeringens og flertallspartienes argumentasjon. Jeg tror nok vi skal være ærlig og si at dette kommer ikke til å lette byrdene for norsk næringsliv veldig, men det er heller ikke en lov som har hatt noen nevneverdig effekt når arbeidsplasser skal legges ned.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Først en presisering: Ja, jeg sa nevneverdig, jeg gjentok det til og med i svaret på forrige spørsmål. Det var det retoriske påhenget fra Fylkesnes som jeg ikke har sagt, og heller ikke ville vært enig i. Det er helt riktig det Fylkesnes beskriver, arbeidsmiljøloven har en annen innretning enn denne. Det betyr at en ikke lenger vil få en pålagt meldeplikt til fylkeskommunen, en pålagt dialogperiode og en pålagt oppholdsperiode. Det er selvfølgelig, hvis ikke hadde det ikke vært en forenkling. Men det jeg finner litt vanskelig å tro, er at de mange flinke, aktive, engasjerte fylkespolitikerne vi har, ikke skulle være interessert i, eller kun har vært interessert i, en bedriftsnedleggelse fordi det har vært noe som heter omstillingsloven som er vedtatt av Stortinget. Det er ikke sånn at apparatet vårt, f.eks. Innovasjon Norge, med dette sier at de ikke kan gå inn i og hjelpe til her, fordi de ikke lenger har omstillingsloven. Sånn fungerer det ikke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-12-03:
Jeg er glad for komiteens innstilling om samtykke til ratifikasjon av frihandelsavtalen mellom EFTA-statene og Indonesia. Forhandlingene med Indonesia var krevende og pågikk over en periode på nesten åtte år. Jeg er derfor veldig fornøyd med sluttresultatet. Vi har nå en omfattende avtale med verdens fjerde mest folkerike land. Indonesia er et stort marked med voksende økonomi og en økende middelklasse. Det er dermed en avtale som vil ha stor verdi for norsk næringsliv og arbeidsplasser. Frihandelsavtalen med Indonesia må ses i sammenheng med målsettingen om å etablere gode vilkår for handel med og investeringer i store asiatiske markeder. Dagens handel mellom Norge og Indonesia er fortsatt moderat og utgjorde vel 3 mrd. kr i 2018, men vekstpotensialet er betydelig. Mange norske selskaper ser med interesse på Indonesia, og det er allerede en rekke norske selskaper som er etablert i Indonesia. Vi fikk til et godt resultat for handel med varer. Varer som kunstgjødsel, petroleum og maskiner vil få nulltoll fra dag én etter avtalens ikrafttredelse. Laks og ørret vil få nulltoll senest ni år etter ikrafttredelse. Om lag 99 pst. av dagens eksport til Indonesia vil få nulltoll tolv år etter avtalens ikrafttredelse. Jeg er også fornøyd med at avtalen ivaretar Norges jordbruksinteresser på en god måte. Indonesia har fått reduserte tollsatser på en rekke jordbruksvarer, noen varer får også tollfri adgang. Når avtalen iverksettes, opphører tollettelser Indonesia har fått på grunn av deres status som utviklingsland, den såkalte GSP-ordningen. Indonesia får imidlertid bedre adgang for sin eksport gjennom denne avtalen enn de hadde med GSP-ordningen. For handel med tjenester og investeringer lyktes Norge med å oppnå gode og forutsigbare rammevilkår for kommersielt viktige sektorer. Gjennom avtalen vil norske investorer være garantert mulighet for 100 pst. eierskap ved etableringer i sektorer som olje og gass og fiskeoppdrett. For tjenester gir avtalen bl.a. mulighet for norsk majoritetseierskap i en rekke tjenestesektorer, inkludert energirelaterte tjenester og telekommunikasjon. Jeg er fornøyd med at vi fikk på plass et omfattende kapittel om handel og bærekraftig utvikling. Kapitlet inneholder ambisiøse forpliktelser om bærekraftig skogforvaltning og produksjon av vegetabilske oljer. Dette har vært høyt prioritert i forhandlingene. Dette er et godt og nøye balansert forhandlingsresultat. Vi ivaretar våre eksportinteresser og vårt behov for handlingsrom på jordbruksområdet, samtidig som også selvfølgelig Indonesia er fornøyd og vil ratifisere avtalen. Frihandelsavtalen sikrer god markedsadgang for norske eksportprodukter. Videre inneholder den viktige bestemmelser om tekniske forskrifter, importlisensprosedyrer og mattrygghet som vil gi økt forutsigbarhet for norske eksportnæringer. Den gir også forutsigbare rammevilkår for norske tjenesteytere og investorer.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Omstillingsloven bidrar til å opprettholde og skape lønnsomme arbeidsplasser. Den har effekt. I høringssvarene fra Innlandet og – spesielt interessant – Elverum kommune kan man se litt på historikken, hvis man er interessert i hvordan lovverket faktisk har betydning i den virkelige verden. I Elverum kommune har omstillingsloven vært brukt i flere konkrete tilfeller. Jeg kan nevne tre. Da Nycomed skulle legge ned, ble omstillingsloven brukt. Sperre Støperi, som var en bedrift med over 200 ansatte på det meste, fikk også hjelp av omstillingsloven. Det samme gjelder Norturas anlegg i Elverum kommune. Hvis vi tar utgangspunkt i Nycomed spesielt, er det en ganske fascinerende historie fordi omstillingsloven bidro til at de regionale myndighetene kunne komme i kontakt med de japanske eierne. Senere ble det stilt omstillingsmidler til disposisjon, og i dag er Curida en veldig oppegående, aktiv bedrift som vi absolutt trenger å ha med oss i et Norge hvor vi skal omstille økonomien. Dette handler om synet på arbeidsplasser og verdiskaping, og det interessante i denne saken, som gjør den så spennende å drøfte prinsipielt, er at det viser hovedskillet på dette politiske området. Nærings- og industripolitikken ligger på rød-grønn side i Norge. Det kommer klart fram hvis vi sammenligner denne saken med annet lovverk som vi aktivt bruker for å støtte opp under verdiskaping, sysselsetting og produksjon. Ta f.eks. konsesjonsloven, som bidrar til at jordressursene våre kommer dem som er aktive i næringslivet, til gode, ikke spekulanter. Det er akkurat samme type prinsipielle mekanisme. Vi ser at høyreregjeringen også svekker de regionale myndighetenes muligheter til nettopp å være med og bidra til omstilling, når man skjærer ned de regionale utviklingsmidlene helt til beinet så de snart er borte vekk. Dette er en helt klassisk sak fra høyreregjeringen. Grunnen til at det oppstår, er at man misforstår, man blander sammen og tror at formuesopphoping på færre hender er det samme som å være næringsvennlig. Nei, det kan i mange tilfeller være næringsfiendtlig for lokale arbeidsplasser i Norge fordi det gjør det lettere å flytte lønnsomme bedrifter – som f.eks. Curida er i dag – til utlandet. Man kan jo stille seg spørsmålet: Hvis det er to lover som f.eks. ivaretar interessene til dem som har store verdier i eiendom, ville da f.eks. Bærum Høyre sagt at nei, vi har én lov som gjør det, vi trenger ikke en til? Selvfølgelig hadde de gått for begge deler.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Erna Solberg vil bli husket som statsministeren som kom med det spektakulære løftebruddet og mislyktes med omstillingen av norsk økonomi. Det er ekstra paradoksalt at hun også blir statsministeren som fjerner omstillingsloven – som en litt morsom kuriositet. Norge er i en krevende situasjon. Underskuddet for Fastlands-Norge har bare blitt større og større. I fjor var det på negative 250 000 millioner kroner, og det ser ut til at Norge i år vil få tidenes største underskudd for fastlandsøkonomien i handelen med utlandet. Det forteller oss så tydelig som det er mulig å få informasjon om, at vi trenger all verdiskaping, all produksjon og alle arbeidsplasser med oss videre i Norge. Da må vi selvfølgelig ha et godt lovverk, og vi må ha investeringsmidler og omstillingsmidler i kombinasjon. Når det nå kuttes i regionale utviklingsmidler og man samtidig tar vekk en fin måte å komme i dialog på, er det kjepphester i omstillingen som vi så sårt trenger for landet vårt. Omstillingsloven hadde betydning for Curida. Omstillingsloven hadde også betydning da Nortura prøvde å legge ned på Elverum, fordi man fikk satt seg ned ved bordet og lagt en plan for hvordan produksjonen kunne fortsette. Det er gode historier. I hvert fall synes vi fra Innlandet at det er veldig fint at vi har de arbeidsplassene. For vi trenger flere, ikke færre, industriarbeidsplasser. Så tror jeg at denne debatten egentlig går inn til kjernen i synet på historie og ideologi. For det er hevet over enhver tvil, mener vi på rød-grønn side, at demokratiet vårt har spilt en positiv rolle i å sørge for bosetting, arbeidsplasser, verdiskaping og produksjon rundt omkring i landet vårt. Der er det en klar parallell til jordbrukspolitikken, der vi ser at siden Sylvi Listhaug kom inn, er det ført en langt kraftigere politikk for dem som skal ut av jordbruket, enn for dem som skal inn i framtiden. Det er også et viktig poeng i denne saken at de arbeidsplassene som kan bli opprettet som følge av et godt arbeid med omstillingsloven, ikke nødvendigvis har noen stemme i dag, for for dem som eier kapitalen, kan det være fristende å flytte til utlandet fordi man ser muligheten for enda større profitt, men for lokalsamfunnene, for oss som er opptatt av at det faktisk skal være framtidsutsikter i hele Norge, er den muligheten veldig fin å ha med seg. Derfor er dette rett og slett et skille som går på hvilke samfunnshensyn man verdsetter høyest.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Jeg er enig med representanten Eidem Løvaas i én ting, nemlig at her har ansatte og bedriftseiere samme interesse når det gjelder omstillingsloven, fordi det handler om å sikre arbeidsplasser, sikre bedrifter og sikre lokalsamfunn viktige bedrifter i sitt lokalmiljø. Derfor er ikke dette det samme som arbeidsmiljølovens bestemmelser om å sikre at ansatte skal få hjelp fra Nav når de blir arbeidsledige. Her er det helt andre som bringes inn. Her er det fylke, kommune, Innovasjon Norge – de gode hjelperne som kan hjelpe en som bedriftseier når man står der og ikke ser en utvei. Også i mitt hjemfylke Nordland, i Narvik, har denne omstillingsloven vært brukt. Så sier næringsministeren at det ikke er verdt det, den brukes så lite, det er få innmeldinger. Ja, hvor mange bedrifter skal ha funnet en løsning, hvor mange arbeidsplasser skal man ha berget for at det er verdt det å ha en lov om omstilling, og at man skal kunne få hjelp av Innovasjon Norge, fylkeskommuner, kommuner og andre gode hjelpere som finnes rundt omkring i Norge, når bedriften sliter? Hvor mange gode løsninger lokalt er det verdt å miste for å få lov til å oppheve en lov? Det sies at det er selvfølgelig ingenting i veien for at fylkene kan engasjere seg, at kommuner kan engasjere seg, og at Innovasjon Norge kan engasjere seg. Jeg vet ikke hvor mange av dere som har jobbet nært en bedrift som er i ferd med å gå konkurs, men da er det liksom ikke Innovasjon Norge og fylkeskommunen man ringer til, da er man opptatt av å holde kreditorene fra livet. Da er man opptatt av å snakke med leverandørene sine. Da tenker man på sine ansatte. Det å være i en konkurssituasjon er så krevende at man tar ikke telefonen til fylkeskommunen hvis man ikke må. Det er problemet med regjeringens forslag i denne saken. Man har ikke nødvendigvis ressurser til å løfte blikket, sånn som omstillingsloven faktisk krever at man skal gjøre. Det har vært mange gode eksempler på gode lokale bedrifter som har fått hjelp, eiere og ansatte som er sikret videre drift gjennom omstillingsloven. Det er trist for Norge og for næringslivet i Norge at man ikke velger å beholde denne muligheten.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Det var representanten Eidem Løvaas som gjorde at jeg måtte ta ordet. Når man ikke orker å snakke med gode hjelpere, må man få slippe det når man er i en konkurssituasjon. Jeg tror det er viktig å huske hva som står på spill. Det er en arbeidsplass med 30 ansatte. Man trenger bare å gi en melding til fylkeskommunen, og da har fylkeskommunen plikt til å igangsette et apparat som man slipper å organisere selv. Kanskje er en i en situasjon der en er i ferd med å miste livsverket sitt, og da er det ganske mange ting en har å tenke på. Så det å få inn noen gode hjelpere gjør ingenting. Formålet er jo å finne en god løsning. Om Curida ikke nevnte omstillingsloven, kan det vel hende at det var en av årsakene til at de var i noen møter om framtiden for Curida.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-12-03:
Jeg takker komiteen for et godt samarbeid ved behandlingen av frihandelsavtale mellom EFTA-statene og Indonesia. Det er en samlet komité som samtykker til ratifikasjon av frihandelsavtalen. Hovedmålsettingen med avtalen er å stimulere til økt handel, investeringer og økonomisk samarbeid mellom partene. Verdens handelsorganisasjon er Norges handelspolitiske hovedprioritet, men Norges arbeid gjennom EFTA for framforhandling av handelsavtaler er et viktig supplement til Norges arbeid i WTO. Frihandelsavtalen med Indonesia ble undertegnet for et år siden, etter åtte år med forhandlinger. Norges viktigste eksportvarer til Indonesia er mineralolje, sjømat, elektriske maskiner og apparater og kjemiske produkter. Importvarene fra Indonesia er fottøy, klær og tilbehør til klær, telekommunikasjonsapparater, tømmer, trelast, diverse ferdigvarer og elektriske maskiner og apparater. De viktigste forhandlingsresultatene som EFTA har fått gjennomslag for i forhandlingene og med denne avtalen, er at det er oppnådd vesentlig forbedret markedsadgang for norsk eksport og forutsigbarhet ut over regelverket i Verdens handelsorganisasjon for bl.a. kvantitative restriksjoner, importlisensprosedyrer og veterinære og plantesanitære bestemmelser. Investeringer utenfor tjenestesektoren omfattes ikke av Generalavtalen for handel med tjenester i WTO. Denne frihandelsavtalen garanterer imidlertid adgang til fullt eierskap i viktige sektorer som olje og gass, fiskeoppdrett og malingsproduksjon. Kapittelet om handel og bærekraftig utvikling støtter opp om klima- og skogssamarbeidet bl.a. ved å inneholde utvidede bestemmelser om bærekraftig skogforvaltning og bærekraftig utvikling av vegetabilske oljer. For første gang i en EFTA-frihandelsavtale er det også inntatt en bestemmelse om bærekraftig forvaltning av fiskerier og havbruk. Norge med våre 5 millioner innbyggere er avhengig av å handle med et større marked. Samtidig har vi og våre bedrifter behov for å importere varer til forbruk eller produksjon. Da er det viktig med gode frihandelsavtaler gjennom EFTA-samarbeidet.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Min stemme ble ikke registrert.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-12-03:
Jeg voterte ikke, for jeg skjønte ikke hva jeg skulle stemme.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-03-07:
På vegne av Ingvild Kjerkol, Tore Hagebakken, Tuva Moflag, Elise Bjørnebekk-Waagen og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om tiltak for å redusere sårbarhet ved legemiddelmangel.
Hulda Holtvedt (Miljøpartiet De Grønne), 2019-03-07:
På vegne av Miljøpartiet De Grønne og meg selv vil jeg framsette et forslag om å redusere kropps- og skjønnhetspress blant unge.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-03-07:
Da har jeg et historisk forslag å legge frem på vegne av de fire regjeringspartiene. Det er en glede på vegne av stortingsrepresentantene Kristin Ørmen Johnsen, Tage Pettersen, Morten Wold, Silje Hjemdal, Grunde Almeland, Jorunn Gleditsch Lossius og meg selv å fremme forslag om straffeforfølgning av dem som tjener penger på idrettsprestasjoner som følge av doping, og stille krav til endringer i internasjonal idrett.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-03-07:
På vegne av representantene Geir Pollestad, Geir Adelsten Iversen og meg selv vil jeg framsette et forslag om økte bøtesatser ved ulovlig utførsel av fisk.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-07:
La meg starte med å si at tilskuddene til partigruppene som vi får her, er en viktig del av demokratiet, rett og slett, og en sentral måte for å få demokratiet og de ulike partiene til å kunne fungere. Det er særdeles viktig at vi opprettholder det, og at vi også opprettholder den funksjonen for partier som er i opposisjon. Det er likevel sånn at vi helt åpenbart – og det tror jeg det er bred enighet om her – er avhengig av tillit fra befolkningen, tillit til at vi forvalter de tilskuddene som vi mottar, på en god måte. SV har gjennom mange år på ulike vis jobbet for mer åpenhet knyttet til Stortinget og det virket som vi har her, og jeg vil si at vi er glad for den jobben som presidentskapet nå gjør med å gjennomgå regelverket og praksisen knyttet til tilskuddene. Det har i denne debatten og gjennom de sakene som har vært nå om tilskuddene, vært ulik praksis mellom partigruppene når det gjelder åpenhet om regnskapene. SV har valgt å være åpen og har synliggjort våre regnskaper i media, og vi har også i media oppfordret andre partier til å gjøre det samme. I tråd med det og i tråd med den historikken som SV har når det kommer til å jobbe for åpenhet, kommer vi til å støtte de forslagene som er lagt fram av Miljøpartiet De Grønne og Rødt her i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-03-07:
Senterpartiet synes det er nødvendig og riktig at presidentskapet i dag foreslår nedsatt et utvalg som gjennomgår retningslinjer både for bruken av og størrelsen på gruppetilskuddene og for innretning og åpenhet. Det er viktig, det er bra, det er et godt arbeid som blir igangsatt. Det kan være nødvendig å gå igjennom enkelte deler for å se på om størrelsen på gruppetilskudd knyttet til størrelsen på de ulike grupperingene i Stortinget står i riktig forhold til hverandre. Vi må vel også erkjenne at spørsmålet om oppbygging av egenkapital er et spørsmål som vi er nødt til å ta på et visst alvor. Vi må også ta på alvor spørsmålet om krav til åpenhet. Som presidenten var inne på, er det jo allerede en stor grad av åpenhet fra de ulike gruppene knyttet til avleggelse av regnskap for de ulike år. Senterpartiet har i tillegg spilt inn noen momenter omkring åpenhet som vi håper at presidentskapet vil ta med seg i det utvalgsarbeidet som en nå skal igjennom. Senterpartiet synes ikke det er grunnlag for å forhåndskonkludere i disse sakene. Vi synes det er viktig at arbeidet nå blir gjennomført, og vi har tillit til at det vil bli grundig utført. Jeg må også si at det ikke er noen grunn til å så mistillit om det arbeidet som igangsettes – verken om det blir utført, eller når det blir gjennomført. Sjølsagt forventer vi alle at en fra presidentskapets side vil gjennomføre og sluttføre dette arbeidet og også foreta de nødvendige vedtakene knyttet til saken. Det har Senterpartiet all tillit til. Når det gjelder Miljøpartiet De Grønnes forslag, kommer Senterpartiet ikke til å stemme for dem, men vi forutsetter at presidentskapet tar med seg momenter fra Miljøpartiet De Grønnes forslag nr. 3, om å innhente erfaringer fra andre lands parlament når det gjelder ordninger som gruppetilskudd og spørsmål om åpenhet. Det kan være fornuftig, slik at vi får en viss oversikt over hvordan tilstanden er i andre parlament når det gjelder både størrelsen på gruppetilskudd, finansieringen av de ulike gruppene og åpenhetsspørsmål.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-03-07:
Jeg nøyer meg med å legge fram komiteens innstilling.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-03-07:
Jeg skal forsøke å være kort, men det blir nok ikke like kort som innlegget til saksordføreren. Vi har gjennom media blitt kjent med flere kvinner som har fått alvorlige skader under fødsel – kvinner som fortsatt lever med smerter mange år etter fødselen, kvinner som har blitt uføre, og kvinner som lever i store økonomiske vanskeligheter. NRK har målbåret flere av historiene. En kvinne ble skrevet ut av sykehuset etter fødselen, med endetarmsrift, gangvansker, kliniske tegn på ribbensbrudd, hofteleddsvridning og gjensydde morkakerester. Denne kvinnen har i dag kronisk bekkenleddsyndrom, med gangvansker og nedsatt stabilitet og koordinasjon i rygg, mage og bekken. Men på tross av de alvorlige skadene og omfanget har ikke kvinnen fått erstatning. Denne kvinnen inngår, sammen med mange andre, i statistikken hvor 72 pst. av kvinner som har søkt om erstatning etter alvorlige fødselsskader, har fått avslag. Man kan spørre seg om hvorfor. I svaret ligger at fordi kvinnenes store skader er å regne som kjente komplikasjoner, en kjent risiko, kvalifiserer de ikke for erstatning. I loven står det at erstatning kan gis hvis skaden er særlig stor eller særlig uventet, og at skaden ligger utenfor det pasienten må akseptere av risiko. Jeg er grunnleggende uenig i at det å bli ufør eller å få varige, omfattende skader etter fødsel er å anse som en kjent risiko vi damer må regne med. Arbeiderpartiet mener at systemet og loven må endres. Slik pasientskadeordningen er i dag, omfatter den primært skader som er forårsaket av fødselshjelpen. Jeg må påpeke at statsråden i sitt brev til komiteen motsier seg selv, og regjeringspartiene følger opp den samme bristende argumentasjonen i innstillingen. De skriver: «Dersom denne forutsetningen fjernes, vil i ytterste konsekvens alle som får en alvorlig sykdom eller skade, ha rett til pasientskadeerstatning.» Men jeg er sikker på at både representantene fra regjeringspartiene på Stortinget og helseministeren er klar over at kvinner i dag kan få erstatning etter fødselsskader gjennom unntaksregelen i pasientskadeloven. Problemet er bare at lista ligger så altfor høyt. En dom i Høyesterett i 1998, som ga en fødselsskadet kvinne med utlagt tarm avslag på krav om erstatning, har ført til en praksis som gjør at lovparagrafen nesten ikke brukes. Omfattende fødselsskader kan ikke anses som en medfødt risiko kvinner skal måtte akseptere. Det er urettferdig og det er urimelig at kvinner ikke får erstatning på bakgrunn av avslag med begrunnelse at risikoen må aksepteres. For Arbeiderpartiet er det underordnet hvilket lovverk dette tilligger, om det er erstatning, eller om det er en annen form for økonomisk kompensasjon. Det viktigste er at kvinner som får store skader etter fødsel, får den erstatningen de burde ha.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-03-07:
Ja.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-03-07:
Jeg er helt enig med statsråden i at det er ekstremt viktig å sørge for at man har en god fødselsomsorg, men det må ikke forveksles med den saken vi diskuterer i dag. Det vi diskuterer i dag, er de sakene hvor det går så altfor gærent selv om apparatet kanskje ikke har gjort det de skulle. Og noen ganger går det gærent selv om alle har gjort alt riktig. Statsråden holder på linjen med at det har store konsekvenser dersom forutsetningen at det må ha skjedd svikt i pasientbehandlingen, fjernes – på tross av at vi i dag har  denne unntaksbestemmelsen. Da lurer jeg på: Mener statsråden at unntaksbestemmelsen – og loven i sin helhet – fungerer optimalt, slik den burde, når vi ser at 72 pst. av kvinnene som søker om erstatning etter alvorlige fødselsskader, ikke får erstatning? Mener statsråden at disse kvinnene i stedet må akseptere risikoen?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-03-07:
Jeg hører at statsråden fortsetter på den linjen med at vi ikke kan ha egne regler for noen pasientgrupper, som han sa fra talerstolen. Pasientgruppene vi her diskuterer, er pasientgruppen «mann» og pasientgruppen «kvinne». Vi kan ikke ha egne regler for fødende kvinner, for det vil være veldig urettferdig for ikke-fødende menn. Dette klarer jeg ikke helt å forstå. Jeg vil gjerne prøve å se hele bildet. Kanskje statsråden kan hjelpe meg og forklare hvorfor det er så genuint urettferdig at fødende kvinner skal ha rett til erstatning.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-03-07:
Kvinnehelse er eit viktig fokusområde for helsepolitiske prioriteringar. I denne saka er det ein samla komité som støttar opp under intensjonen til forslagsstillarane. At samfunnet skal vareta kvinner som opplever alvorlege komplikasjonar under fødsel, er sjølvsagt. På generelt grunnlag har Noreg gode offentlege velferdsordningar. La oss ikkje bidra til å skremme gravide kvinner unødig. I dag har kvinner krav på erstatning ved alvorlege skadar i samband med fødsel under den føresetnaden at det kjem av feilbehandling. Dersom denne føresetnaden blir fjerna, vil det i ytste konsekvens føre til at alle som får alvorleg sjukdom eller skade, har rett til pasientskadeerstatning. Dette er ikkje føremålet med pasientskadeordninga. Dei fire regjeringspartia har i den nyleg vedtekne Granavolden-plattforma blitt einige om å gje eit løft til jordmortenesta. Vi vil ha tilstrekkeleg jordmorkapasitet over heile landet. Plattforma viser òg at regjeringa vil sikre at Noreg utdannar fleire jordmødrer. Det skal vere eit heilskapleg og trygt fødetilbod i både små og store sjukehus. Under denne regjeringa har jordmorårsverk auka med 46,2 pst., og 1. januar i fjor blei òg lovkravet for jordmorkompetanse i kommunane innført igjen. Kompetanseheving er vesentleg for å unngå nettopp skadar for kvinner under fødsel, og at det blir gjort endringar i fødselstenesta, er veldig bra. Slike tilbod er nøydde til å bli utvikla over tid, og dei er nøydde til å bli tilpassa lokale forhold. Vi må òg sørgje for at endringane blir forbetringar, og at vi har eit tenestetilbod som dei fødande er fornøgde med. Dei skal kjenne seg trygge, og dei skal føle seg godt varetekne, både før, under og etter fødsel. Det er få plassar i verda der det er så trygt å føde som i Noreg. Difor er det ingen grunn til at vi skal skremme gravide kvinner unødig. Vi skal sjølvsagt jobbe for å gjere fødetilbodet og fødselsomsorga endå betre enn i dag, sjølv om fødselsomsorga vår i dag er i verdstoppen. Ingen kvinner skal vere redde for å føde barn i Noreg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Det er jo forskjell på ei vanleg pasientbehandling og ein fødsel, for ei pasientbehandling kan ein faktisk stort sett – iallfall av og til – velja vekk, men ein fødsel er det vanskelegare å velja vekk. Difor er dette ein spesiell situasjon, og eg reagerer på at ein samanliknar dette med all anna pasientbehandling i helsestellet, når det er snakk om fødsel og det å føda eit barn. Eg har høyrt kva statsråden har sagt om den unntaksregelen og kravet om at skaden skal vera både særleg stor og uventa. Det eg spør meg om da, er om statsråden meiner at alle komplikasjonar som vi har høyrt om, alvorlege komplikasjonar etter fødsel – ja, det er til og med kvinner som døyr etter fødsel – er ein venta komplikasjon etter fødsel, slik ein skal forstå lovverket i dag. Eg vil gjerne at statsråden greier meir ut om kva han meiner med «uventet» komplikasjon ved fødsel.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Eg høyrer kva statsråden forklarar om andre pasientbehandlingar, men det er no slik at ved fødsel er det to foreldre, og det er den eine forelderen som her står igjen med heile risikoen. Det er òg det som gjer at dette er litt spesielt. Men statsråden svarte ikkje på kva han eigentleg ser for seg når det gjeld det som står i unntaksregelen – særleg stor og uventa. Er all fødsel definert ut av den unntaksregelen fordi alle komplikasjonar som skjer ved fødsel, alvorlege komplikasjonar som kan gje uførleik – det kan òg skje dødsfall – er venta komplikasjonar etter ein fødsel? Er statsråden tilfreds med at vi har eit lovverk som legg opp til det?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Eg har eit siste spørsmål, som går på det som nokon andre representantar har tatt opp, om korleis ein førebyggjer alvorlege komplikasjonar, og da er nærværet av jordmor veldig viktig. Statsråden har sjølv sett krav til helseføretaka om at alle fødande i aktiv fase av fødselen skal ha ei jordmor hos seg, så tidleg som mogleg og heilt fram til fødselen er over. Så har statsråden i svar på skriftleg spørsmål til Stortinget sagt at departementet i dag ikkje har oversikt over talet på fødande som har fått dette oppfylt. Med den diskusjonen som går bl.a. ved Kvinneklinikken i Bergen, synest eg dette spørsmålet er aktuelt òg i samband med denne saka, sidan det er dette statsråden viser til er løysinga. Vil statsråden no sørgja for at han får desse tala på bordet, om kvinner får ein-til-ein-omsorg ved fødsel?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Dette representantforslaget handlar om korleis ein skal styrkja kvaliteten i eldreomsorga, og det er jo noko som alle er veldig opptatt av. I den saka som kjem til behandling seinare i dag – Riksrevisjonens rapport er jo òg omtalt i innstillinga i denne saka – konkluderer Riksrevisjonen med at «det er store utfordringer med pasientsikkerheten i eldreomsorgen». Det synest eg er ein ganske alvorleg konklusjon frå Riksrevisjonen, og mitt spørsmål er kva statsråden vil gjera for å sikra pasientsikkerheita. Eg har høyrt at ein viser til pasientsikkerheitsprogrammet, men det vart jo avslutta i 2018, så det er eg ikkje så roa over å høyra. Så har regjeringa no levert ein proposisjon om å avvikla meldeordninga som er på sjukehus, mens ein NOU føreslo at ho skulle vidareførast til kommunane. Kva gjer statsråden med pasientsikkerheita?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Eg er veldig einig i det statsråden seier om leiing, og at mykje av det som er løysinga – og utfordringa – på kvalitetsarbeidet i kommunane, er å sørgja for betre organisasjon, kultur og leiing nærmast mogleg pasient og brukar. Men det vi vert møtte med, f.eks. gjennom media, er jo desse enkelttilfella, som òg er viktige å ta med seg. Riksrevisjonen stiller spørsmål ved pasientsikkerheita. Dette er eit kommunalt ansvar, men det er òg eit nasjonalt ansvar viss ein ikkje kan vera trygg på pasientsikkerheita. Så er statsråden trygg på – med dei tiltaka som regjeringa no har gjort greie for – at pasientsikkerheita i eldreomsorga er varetatt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-03-07:
Riksrevisjonens rapport er veldig alvorleg lesing. Han slår fast at ein ikkje veit nok om verken kvaliteten eller kapasiteten i eldreomsorga. Statsråden viser til stortingsmeldinga Leve hele livet som svaret på desse utfordringane. Eg vil nemna at da vi behandla den meldinga i helsekomiteen, var det ei rekkje høyringsinstansar som problematiserte høyringa, som meinte at ein ikkje fokuserte nok på sjuke, pleietrengande eldre, og etterlyste tiltak. KS beskreiv meldinga som mest mogleg politikk for minst mogleg pengar. Dei høyringsutsegnene er eg einig i. Spørsmålet mitt til statsråden er korleis ho meiner at den stortingsmeldinga vil betra pasienttryggleik, kvalitet og kapasitet i eldreomsorga.