trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-01-31:
Berre ein kort merknad, fordi det er ein del av debatten om denne avtala som kan føre til den typen misforståingar som ein høyrde her. La meg derfor seie at kjernen i det som no vart sagt frå Kystpartiet, ligg i EØS-avtala. Det som skjer med EFTA-avtala, er at den blir oppjustert slik at den blir betre i samsvar med EØS-avtala, og at Sveits blir inkludert i dette. Dersom ein skulle følgje det som kjem til uttrykk frå Kystpartiet, og som indirekte kanskje blir antyda i ein merknad i innstillinga, ville logikken vere å foreslå å oppheve EØS-avtala – for det er den som er kjernen i dette. Dermed har det inga meining å diskutere dette i forhold til EFTA-avtala, for EFTA-avtala er ein konsekvens av EØS-avtala, berre at ein i praksis inkluderer Sveits i avtaleverket.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-01-31:
Saksordføraren her er frå Arbeidarpartiet, og er antakeleg i same utlandet som førre saksordføraren. Eg skal kome med eit par merknader til denne innstillinga. Det som her blir behandla, er måten Stortinget skal handtere WTO-saker på. Det går ikkje på innhaldet i WTO-prosessen, men måten Stortinget skal handtere dette på. Her har både den førre regjeringa og den som er no, slått fast at ein skal gjennomføre eit større utgreiingsarbeid om globalisering. Rett nok er det kanskje litt ulik ordlyd på det globaliseringsprosjektet som Regjeringa driv, men poenget er at det blir samla kunnskap og informasjon og forslag om det som skjer rundt WTO og heile globaliseringsprosessen. At innretninga kanskje kan bli litt ulik, får liggje, det som er poenget, er at dette skal ende opp i eit dokument som går til Stortinget, der ein får høve til å diskutere WTO og internasjonal handel og konsekvensar for Norge ut frå den kunnskapen som blir innhenta gjennom dette utgreiingsarbeidet. I tillegg til dette har også utanriksministeren slått fast at ein skal ha nær kontakt med Stortinget om arbeidet i WTO. Det vil derfor sikkert bli fleire utgreiingar frå utanriksministeren og høve for Stortinget til å diskutere dei konkrete forhandlingsrundane i WTO, både i plenum og til ein viss grad i andre organ i Stortinget, som den utvida utanrikskomiteen. Eg vil berre leggje vekt på eitt punkt i den samanhengen, nemleg at det er ein fordel om flest mogleg av desse debattane kan førast som plenumsdebattar så sant det ikkje er heilt spesielle omsyn som gjer at debattane blir bringa inn for den utvida utanrikskomiteen. Forslagsstillarane har eit vesentleg poeng i at det er viktig at slike debattar foregår i plenum og i offentlegheit, slik at det ikkje etterlèt seg eit inntrykk av at det er forhold som blir haldne unna offentlegheit, når det faktisk ikkje er nokon grunn til det. Eg meiner med andre ord at det vesentlege i framlegget frå Marit Arnstad og Åslaug Haga skulle vere tatt vare på i det som fleirtalet har sagt her, og det som Regjeringa har lagt opp til, og eg vil på det grunnlaget naturlegvis tilrå komiteens innstilling på dette punktet.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-31:
Innlegget fra Swensen var meget saftig, for å si det forsiktig. Så vidt jeg skjønte, anklaget han den forrige regjering for å gå utover dens mandat. Det er klart at det i hvert fall bør kommenteres. Når dette er en avtale som er sluttført av den forrige regjeringen, er det kanskje pussig at jeg skal forsvare den, men jeg må si at jeg håper og tror at det Swensen sa på dette punktet, ikke var helt alvorlig ment.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-31:
Jeg vil bare komme med noen ganske få kommentarer, for hvordan Stortinget ønsker å behandle WTO-spørsmålet og globalisering er selvfølgelig Stortingets eget ansvar, og det følger vi lojalt. Jeg har bare lyst til å si at det sporet som flertallet legger opp til i denne meldingen, synes Regjeringen er et utmerket spor. Men når jeg først har tatt ordet, er det likevel et par ting jeg har lyst til å si. Det ene er at den myten at man ikke diskuterer globalisering og WTO, ikke må få feste seg. At noen ikke får klem på debatten, må ikke forveksles med at det ikke er debatt. Jeg vil bare minne om at Sem-erklæringen, som denne regjeringen bygger sin virksomhet på, er meget tydelig på en del av de viktige ting som dreier seg om gobalisering. Men den stiller også et viktig spørsmål: Gitt at globaliseringen er kommet for å bli – for det tror jeg man kan si at den er – hvilke grep tar vi nasjonalt for å være rustet? Det er jo noe av det viktigste Regjeringen sier, og det har vi stadig vekk invitert til debatt om. At det da ikke følges opp, er for så vidt de enkelte representantenes ansvar. Men at det ikke er debatt, og at Regjeringen og flertallet ikke ønsker debatt, vil jeg absolutt si ikke er riktig, nettopp fordi Sem-erklæringen er så tydelig på dette. Når det så gjelder WTO-forhandlingene spesifikt, vil jeg gjerne minne om at Stortinget har jo gitt aksept til det opplegget Regjeringen har lagt opp til. Jeg håper ikke at vi nå får en debatt som gjør at man begynner å bli i tvil om det man her har gjort. Vi har nå et oppdrag som vi går videre på. Forhandlingene i Doha var vellykket, og nå går man videre. Det er svært viktig at vi stadig melder tilbake til Stortinget når man når de springende punktene i forhandlingene. Når de vil komme, er det ikke mulig å si på dette stadiet. Men jeg vil si at selvfølgelig skal Regjeringen hele tiden ha en nøye kontakt med Stortinget på det punktet. Men det som kanskje er mer sentralt i dette Dokument nr. 8-forslaget, er ikke hva man gjør i fremtiden, men en evaluering av de rettsregler som allerede er der. Det er for så vidt litt historie fordi man nå skal endre disse reglene. Men det er en debatt som vi hele tiden har hatt, og som vi har ønsket å ha, og det er en debatt som det vil være naturlig å ta i forbindelse med globaliseringsmeldingen, slik som flertallet går inn for. Men som sagt: Det må ikke feste seg et inntrykk av at man ikke ønsker debatt. Det har man gjort hele tiden. Det har vært debatter, og det har vært mange muligheter for i de generelle debattene å adressere dette spørsmålet skikkelig.
Jan Petersen (Høyre), 2002-01-31:
Jeg synes ærlig talt det brer seg en liten smule forvirring her, så la meg bare presisere to poenger. Jeg har lest mindretallet slik at man ønsker å ha en debatt ikke om de tingene som kommer, men om de eksisterende regler. Det står i hvert fall i innstillingen. Hvis det ikke er det som er poenget, vil jeg bare si at jeg tror det er bred enighet om at vi må ha en løpende debatt om de utfordringene vi står overfor. Når jeg nå tok ordet, er det fordi jeg fikk det inntrykk at man kanskje la til rette for en slags omkamp om den forhandlingsklareringen som Stortinget gav Regjeringen før Doha-forhandlingene. Men jeg vil bare ha sagt tydelig at jeg legger til grunn at det ønsker man ikke å gjøre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-31:
Bare en kort merknad. SV har hatt saksordførerskapet i denne saken, men vedkommende saksordfører er utenlands akkurat for øyeblikket. Slik vi har forstått denne saken, har Norge presset på for at en del liberaliseringer når det gjelder tjenestehandel og investeringer i forhold til forhandlingene med Sveits, skulle gjennomføres, mens Sveits har strittet imot. Dette er prinsipielle saker i forhandlinger mellom Norge og andre land når det gjelder denne type avtaler, som vi har ønsket å ta opp på en mer prinsipiell basis. Derfor har jeg og Bjørn Jacobsen lagt inn et Dokument nr. 8-forslag om hva som skal være utgangspunktet for denne typen forhandlinger. Det dilemmaet jeg synes man kommer i hvis man gjør som Kystpartiet foreslår, er jo at man forhandler bedre på Sveits" vegne enn Sveits gjør selv. Dette er en framforhandlet avtale som er anbefalt overfor det sveitsiske parlament av dem som har forhandlet på deres vegne, og da blir det litt rart for oss om vi skal overprøve det. Men vi har altså for å få dette opp på et mer prinsipielt grunnlag lagt inn et Dokument nr. 8-forslag, som skal behandles av Stortinget på et senere tidspunkt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-01-31:
Det er, som vi alle utmerket godt vet, fattet vedtak om en ny bredt anlagt forhandlingsrunde i WTO. Forhandlingene vil gå over flere år, og de vil kunne få vidtrekkende konsekvenser for det norske samfunn på områder som f.eks. landbruk, helse, kultur og investeringer. Forhandlingene vil bestemme om det er mulig å opprettholde f.eks. et småskalalandbruk i Norge, om vi kan opprettholde en nasjonal kulturpolitikk, om vi sjøl kan bestemme hvordan vi vil organisere tjenestene innenfor offentlig sektor, bare for å nevne noen eksempler. Forhandlingene vil også knytte an til de mulighetene det internasjonale samfunnet vil ha for å bekjempe fattigdoms- og miljøproblemene. Stortingsflertallet ønsker ingen dybdedebatt om disse spørsmålene. Dette til tross for at forhandlingene vil kunne legge viktige rammebetingelser for det politiske handlingsrommet som vi vil ha i åra framover. Det forundrer derfor Senterpartiet at Stortinget ikke vil engasjere seg sterkere i disse sakene. Den nye forhandlingsrunden er omdiskutert i brede kretser i Norge og internasjonalt, bl.a. fordi man ikke har evalueringer av hva tidligere forhandlingsrunder har betydd for enkeltland og for grupper av land. Det er all mulig grunn til å tro at den kommende forhandlingsrunden også vil bli kontroversiell på en rekke punkter nettopp fordi den vil berøre områder av vital betydning for enkeltland. Senterpartiet mener det vil være forstemmende om vi ender opp med mer debatt om WTO-forhandlingene i frivillige organisasjoner og i offentligheten enn det en velger å legge opp til i forhold til Stortinget. Stortingsflertallet mener, som Blankenborg har gitt uttrykk for, at det er mulig å drøfte WTO i forbindelse med behandlingen av det som vel blir en stortingsmelding om globalisering. Men som Blankenborg også sa, er det uklart hva slags dokument dette vil bli. Og det er sjølsagt mulig hvis vi får et dokument om globalisering – som jeg formoder vi gjør – å diskutere WTO i den sammenhengen, men der vil WTO bli et av mange temaer i en svært omfattende debatt, og man vil garantert ikke gå ned i detaljer i forhold til hva de ulike delene av WTOs regelverk betyr for ulike samfunnsområder i Norge. De som har prøvd å sette seg inn i WTO-regelverket, vil vite at det er ekstremt detaljert og utilgjengelig, og uhumskhetene ligger som kjent ofte gjemt i detaljene. Senterpartiet konstaterer at stortingsflertallet ikke ønsker debatt. Dette beklager vi. Vi mener at det vitner om manglende forståelse for kompleksiteten i og betydningen av de forhandlingene en nå skal inn i.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-01-31:
Jeg bad om å få ordet igjen, hovedsakelig i lys av representanten Lilletuns kommentarer, fordi Lilletun insinuerer at Senterpartiet kun er opptatt av problemene knyttet til WTO, og at vi også tilnærmer oss WTO i et relativt snevert nasjonalt interesseperspektiv. Dette er feil. Senterpartiet er definitivt også opptatt av det globale perspektivet. Og det er etter min oppfatning nettopp det som er hovedutfordringene knyttet til hvordan WTO skal videreutvikle seg – om det skal bli et handelsregime som faktisk er godt for de fattigste landene, som faktisk er godt for de gruppene som blir marginalisert. Så det er ingen tvil om at Senterpartiet ønsker å ha det globale perspektivet i denne prosessen. Men det er også sånn at vi skal inn i en krevende forhandlingsprosess. Og det er en forhandlingsprosess hvor vi skal bevare det globale perspektivet og argumentere ut fra det vi – sett fra vårt ståsted – mener vil tjene verdens miljø og verdens fattige, men det er også en prosess hvor vi skal inn og forsvare nasjonale interesser. Så det er to sider ved dette. Jeg opplever at vi i Norge stort sett holder oss til den veldig generelle debatten, en generell debatt om hvorvidt globalisering er bra eller om globalisering er uheldig. Det kan være interessant nok å ha det som perspektiv. Jeg er av dem som mener at globaliseringen bringer mye godt med seg, men vi trenger å styre den, og det trenger vi mer debatt om. Men globaliseringen har kommet for å bli, og vi må forholde oss til en globalisert verden. I debatten om forhandlingene som nå skal foregå, må vi også være veldig klar over hva som er våre nasjonale interesser på område etter område etter område. Det opplever jeg at det er særdeles lite debatt om, og jeg tror at Stortinget hadde hatt meget godt av å ha en åpen debatt også om det perspektivet.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Jeg har følgende forslag på vegne av Arbeiderpartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: Ny § 8a fjerde ledd antas å burde lyde: «De alminnelige domstoler håndhever bestemmelsens første ledd. Likestillingsombudet og Klagenemnda for likestilling håndhever bestemmelsen i tredje ledd etter reglene i §§ 12-13.»» Så har jeg et forslag på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: § 1 nytt tredje ledd antas å burde lyde: «Loven skal tolkes i overensstemmelse med FNs kvinnekonvensjon.»»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-04-29:
Jeg vil fremme følgende forslag på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: 1. § 3 tredje ledd antas å burde lyde:«Landsomfattende organisasjon som organiserer arbeidstakere fra ett yrke og som opptar medlemmer både i og utenfor statstjenesten, kan av Kongen eller vedkommende departement gis forhandlingsrett om nærmere fastsatte lønns- og arbeidsvilkår såfremt organisasjonen har minst 200 tjenestemenn som medlemmer og disse utgjør minst halvparten av tjenestemennene i landet innenfor vedkommende yrke.» 2. § 4 siste ledd antas å burde lyde:«Hvis en hovedsammenslutning fyller vilkårene for forhandlingsrett, får også underavdelingene rett til forhandling om avgrensede, lokale spørsmål.»»
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-04-29:
På vegne av Fremskrittspartiet ønsker jeg å fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Ny § 8a antas å burde lyde: «(Seksuell trakassering) Det er ikke tillatt å utsette en annen for seksuell trakassering.Med seksuell trakassering menes uønsket seksuell oppmerksomhet som er plagsom for den oppmerksomheten rammer. Seksuell trakassering regnes som forskjellsbehandling på grunn av kjønn.Arbeidsgiver og ledelsen i organisasjoner eller utdanningsinstitusjoner har ansvar for å forebygge og å søke å hindre at seksuell trakassering skjer innenfor sitt ansvarsområde.De alminnelige domstoler håndhever bestemmelsen.»» (Seksuell trakassering)
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-05-21:
Fordelingen av tippeoverskuddet har representert en stabil inntektskilde både for kulturen, idretten og forskningen i nesten 60 år. Det vi særlig bebreider Arbeiderpartiet for, er at man endrer denne fordelingen med et pennestrøk gjennom et Dokument nr. 8-forslag. Regjeringspartiene har vært åpne for en diskusjon med andre partier for å redusere skadene av dette forslaget. Vi var åpne for å se dette i sammenheng med den lotterimeldingen som Regjeringen har varslet vil bli lagt frem til høsten. Det Arbeiderpartiet gjør her, er å endre denne fordelingen med et pennestrøk – en ordning som har skapt stabilitet i mer enn 60 år. Det er faktisk slik at selv om man putter 14 milliarder kr inn i Forskningsfondet, og det gir en avkastning på ca. 800 mill. kr, vil prisstigningen redusere verdien av de pengene. Derfor er det ikke riktig at man kompenserer dette fullt ut, fordi man må trekke fra prisstigningen på denne avkastningen. Det vi også er bekymret for, er at man starter opptrappingen til målet om å nå gjennomsnittlig OECD-nivå gjennom å bruke så store beløp, bare for å kompensere for det kuttet man har utsatt forskningen for. Det er ikke riktig som representanten Giske sier, at samarbeidspartiene kuttet i forskningsbudsjettet for 2002. Det ble økt kraftig i forhold til budsjettet for 2001. Men det er riktig at det var en noe svakere vekst enn det som lå inne i arbeiderpartiregjeringens forslag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-05-21:
Det kan jeg bekrefte.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-05-21:
En skal ikke se bort fra at regjeringspartiene er litt mer tålmodige enn Fremskrittspartiet. Men det er jo ikke slik at regjeringspartiene bare gir inntrykk av å være for idrett og for kultur. Det viser regjeringspartiene at de er gjennom de årlige budsjettbehandlingene – i motsetning til Fremskrittspartiet, som kuttet i kulturbudsjettet med over 1 milliard kr bare i 2002. Vi synes ikke det er for mye forlangt at man når man skal endre en ordning som har eksistert og skapt stabilitet i nesten 60 år, kan vente noen stakkars få måneder til man har muligheten til å se dette i sammenheng. Det kan jo hende at dette får litt andre konsekvenser enn det Fremskrittspartiet klarer å ta innover seg når man utarbeider et Dokument nr. 8-forslag. Dette har selvfølgelig ikke noe å gjøre med hvem som har fremmet forslaget. Vi vurderer alle forslag som fremmes av alle stortingspartiene, like seriøst. Det som det gjenstår å få svar på, er hvordan man skal dekke dette inn. Vi hørte i Trond Giskes innlegg en sammenhengende argumentasjon for hvordan han skulle øke skattene for å få dekket inn det forslaget som han nå har fremmet. Er det noe Fremskrittspartiet er enig i? Ifølge Thorbjørn Jagland er det slik at forslagene ikke er gjennomført før de er satt inn i en helhet. Med andre ord: Forslagene er ikke gjennomført før de også er dekket inn. Og det gjenstår å se om Trond Giskes forslag om å øke skattene også får støtte i Fremskrittspartiet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-05-21:
Forskjellen er at her finner Trond Giske og Arbeiderpartiet fikse løsninger mellom budsjettbehandlingene. Hvis Arbeiderpartiet hadde kommet ved budsjettbehandlingen og foreslått mer til kultur, mer til idrett, mer til forskning, ville ingen hatt noen problemer med det, for vi har fortsatt tillit til at Arbeiderpartiet forholder seg innenfor handlingsregelen. Men her finner man altså en fiks løsning midt imellom budsjettbehandlingene og før den lotterimeldingen som er varslet av Regjeringen, skal komme. Og hvis det er slik at dette forslaget er så intelligent som Giske får det til å høres ut som, hva kommer det da av at Arbeiderpartiet ikke gjennomførte dette da de satt i regjering, at Giske ikke tok dette initiativet da han selv var statsråd? Nei, det har vel heller sammenheng med at man nå har sluppet ut av regjeringskontorene, og at populismen får lov til å råde. For Giske høres ut som den reneste trollmann som trekker den ene hvite fuglen ut av hatten etter den andre – forskningen skal få mer, idrett skal få mer, kultur skal få mer, ja hvem er det som skal få mindre? Det er ikke slik at det er mulig å bevilge mer til alle gode formål uten at det skal tas noen steder fra. Men det vi hørte i innlegget, var at Giske skulle ta det fra skattelettelsene, eller han skulle øke skattene for vanlige folk, mens Fremskrittspartiet selvfølgelig ikke vil være med på en slik galei. Derfor er det vel som Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, har sagt, at saken er ikke avgjort før det er satt inn i en helhet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Det er en rekke ting jeg ikke har tenkt å konkurrere med representanten Sanner om å ha greie på. Det ene er kutt i kulturbudsjettet. Det har han mye mer greie på enn jeg. Der kuttet Høyre 60 mill. kr i budsjettrammen etter at de overtok i fjor høst. Jeg skal heller ikke konkurrere på området å være enig med Fremskrittspartiet om budsjettendringer uten dekning. Det fins det utallige eksempler på fra forrige periode, som å fjerne skatten på arbeidende kapital – som Høyre gjorde uten noen forutgående forberedelser, sammen med Fremskrittspartiet bl.a. – som kostet 1 milliard kr. Forsvarsbudsjettet står vel i en særklasse med 3 milliarder kr i påplussinger, som det ble lite av etter at Høyre kom i regjering. Sånn sett kan man forstå at Høyre er bekymret for partiene i Stortinget som vedtar ting som har budsjettkonsekvenser. Men vi skal love representanten Sanner at vi skal sørge for å ha full dekning i våre budsjetter – i motsetning til partiet Høyre. Jeg skal heller ikke konkurrere med representanten Sanner om å ha greie på kutt i forskningsbudsjettet. Som sagt tidligere her i dag, kuttet Høyre med 200 mill. kr etter at de overtok i høst. Så med den nåværende regjering skjønner jeg representanten Sanners bekymring over forskningsbudsjettet. Derimot har vi vedtatt en opptrappingsplan for forskning fram til 2005. Så den økningen i forskningsbudsjettet som denne fondsøkningen nå fører til, er bare en liten del av det vi skal gjøre for å nå det målet. Vi var i full gang i statsbudsjettet for 2002, og jeg forutsetter at Regjeringen følger opp det. Jeg har to spørsmål. Det ene er: Hvorfor mener representanten Sanner at penger fra Forskningsfondet er en mindre stabil inntektskilde for forskningen, ut fra hvor mange som spiller Lotto hvert eneste år? Det andre spørsmålet mitt er: Hvorfor var det ansvarlig å pålegge Regjeringen 1 milliard kr i svekket budsjettbalanse ved å fjerne skatten på arbeidende kapital en sen kveld i Stortinget, mens det er uansvarlig med 270 mill. kr i økning neste år til barn og unge, idrett og kultur?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Jan Tore Sanner sier at Høyre har gjort hva de kan for å redusere skadevirkningene av dette forslaget, og da lurer jeg på: Hvilke skadevirkninger er Sanner mest bekymret for? Er det at idrettslagene kan bruke litt mindre tid på dugnader, tombola og loddsalg og litt mer på idrett han er mest bekymret for? Er det at vi kan doble anleggsutbyggingen rundt omkring i hele Norge, slik at idrettslagene kan få tilbud om mer enn én times trening i uken, som de får i Oslo? Er det at vi kan få gitt litt mer penger til kulturbygg, til bibliotek, til møtesteder for kulturen – hele kulturlivet, ikke som Sanner sier, bare en del av det? Er det at skolebarn fra 6 år og opp til 16 skal få mulighet til å gå i teater, til å oppleve orkester, til å invitere skuespillere og forfattere inn i klasserommet? Er det det han er mest bekymret for, eller er det at Frifond nå øker så dramatisk at det kommer til å utløse mye barne- og ungdomsaktivitet over hele landet? Hvilke av disse skadevirkningene er det representanten Sanner er mest bekymret for? Det kan jo ikke være forskningsøkningen som ligger i vårt forslag, 400 mill. kr mer til forskning i løpet av de neste tre årene, for det er jo, som Sanner sier, bare en liten del av den økningen vi likevel skal gjøre på forskning. Så det kan ikke være det han er bekymret for. Til sjuende og sist står vi bare igjen med 270 mill. kr til idrett og kultur, som da sprenger handlingsregelen for representanten Sanner og Høyre. Da kan vi jo se på revidert nasjonalbudsjett, hvor finansministeren kommer til salen her med 5 milliarder mer i skatteinntekter. Dette utløser en tjuendedel av den ekstrainntekten på skatt som finansministeren redder sitt reviderte nasjonalbudsjett med. Eller for å ta et annet bilde: Da Høyre overtok i høst, tok man over bordet 1 milliard i skattelette til de 10 pst. rikeste i Norge ved å fjerne utbyttebeskatningen. Dette utgjør en fjerdedel av den summen. Og jeg gjentar mitt spørsmål: Hvorfor er det slik at 1 milliard til de 10 pst. rikeste er helt ansvarlig, innenfor en skikkelig økonomisk politikk, mens en fjerdedel av beløpet til forebyggende arbeid, til helsearbeid, til frivillig aktivitet over hele Norge er uansvarlig? Det forstår jeg overhodet ikke.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Det er rørende å høre denne bekymringen for et vedtak uten god nok forutgående utredning, fra en representant hvis parti var med og vedtok 3 milliarder kr til å innføre kontantstøtte, som overhodet ikke var utredet – altså det tidobbelte av den summen vi snakker om i forhold til 2003-virkningen. Det kan av og til være lurt med mer utredning dersom man f.eks. er usikker på innretningen på bruken av kulturmidlene eller idrettsmidlene, eller på virkningene av hvordan disse pengene vil slå ut. Nå er det ikke så veldig vanskelig å forstå hvordan en dobling av anleggsmidlene til fotballbinger, svømmehaller og til ulike muligheter for barn og unge til å drive idrett slår ut. Det slår ut ved at flere får drive med idrett, det blir billigere å bruke hallene og det blir muligheter til å få mer enn én treningstime i uken, som enkelte blir avspist med. Det er ikke så veldig vanskelig heller å forstå hvordan Den kulturelle skolesekken vil blomstre med disse ekstra midlene, eller Frifond-ordningen, eller bibliotek og kulturmøteplasser, eller driften av idrettslagene. Det er heller ikke der angrepene fra Kristelig Folkeparti kommer. Hadde det vært der de hadde kommet, skulle vi kanskje ha vært med og diskutert at vi skulle ha utredet. Angrepene kommer på at disse 270 mill. kr sprenger budsjettet i fillebiter. Det er der de kommer. Og vi vet at Regjeringen allerede har lovet skattelette i milliardklassen, kanskje opp i 9–10 milliarder kr på neste års budsjett. Kulturministeren er jo bekymret over at så mye er bundet opp, riktignok av hennes eget parti, på neste års statsbudsjett når det gjelder skattelette. Altså skal vi gi det trettidobbelte i skattelette i forhold til virkningen for 2003 på idrett og kultur. Mitt spørsmål til representanten Lånke er: Kunne han være med på å ta bare 29/30 i skattelette, og så bruke 1/30 på idrett og kultur? Da hadde vi berget budsjettbalansen. Eller er han enig med kulturministeren, som mener at resten av kulturbudsjettet kan bli nødt til å betale en del av dette, som hun sa til Bergens Tidende i april?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
La meg først ta en helt feil saksopplysning fra Skei Grandes side, nemlig at LNU og Norsk musikkråd skulle være skeptiske til den endringen vi nå foretar. Det er riktig at de hadde klare krav til hva en slik endring burde innebære, men de kravene er etter det jeg kan forstå, fullt ut innfridd. Og LNU har også bekreftet det i mail senere, etter dette brevet, som muligens var tuftet på litt gal informasjon fra noen som kjenner LNU godt! Det hjelper lite å være gudmor til Frifond når man ikke engang er med på å gi en liten slant i konfirmasjonsgave! Man er bekymret for at det skal bli for byråkratisk hvis det blir for mye penger. Er det sånn å forstå da at jo mindre penger Frifond har, jo bedre er det egentlig, for da unngår man byråkratiet? Når man først har etablert en fondsordning, må det jo være penger der. Det er bare spørsmål om hvor mange søknader som blir innfridd. Alle søknadene blir jo behandlet. Noen blir avslått, andre blir innvilget. Det blir ikke mer byråkrati av at flere søknader blir innvilget enn av at de blir avslått. Representanten Skei Grande er så bekymret for vedtak i Stortinget som har budsjettkonsekvenser. Nå har jeg erfaring med Venstre i Stortinget som statsråd, nemlig på utdanningssiden, for der hadde jeg han som Skei Grande er vararepresentant for, i utdanningskomiteen. Der fattet f.eks. Venstre vedtak om at studiefinansieringen måtte innføres fra 1. august 2002 med en enda større økning enn det Regjeringen la opp til – med ganske store budsjettkonsekvenser. Jeg kom ikke til Stortinget og sa at nei, det kommer til å gå ut over resten av undervisningsbudsjettet eller resten av forskningsbudsjettet, slik kulturministeren gjør i dette tilfellet. Jeg sa, ja vel, da får vi ta det og prøve å følge det opp. Så foreslo vi et studiefinansieringsopplegg i budsjettet. Så kom Venstre inn i Regjeringen, og da fjernet de hele økningen! Det er den måten Venstre driver på. De vedtar noe i Stortinget og følger det overhodet ikke opp i budsjettet. Her har vi tenkt å følge opp de vedtakene som er gjort her, i budsjettene. Og mitt spørsmål til Skei Grande er: Vil Venstre stå ved den opptrappingen av forskningen som man har vært med på å fatte vedtak om i Stortinget, og som flertallet her nå gjentar i vedtaks form?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Først til noe statsråden sa som er direkte feil – jeg har også sett den samme feilen i finansministerens brev til Stortinget. Hun sa at hvis grunnforskningens andel av den totale forskningen skal opprettholdes – med denne økningen av Forskningsfondet – innebærer det at man må endre bruken av Forskningsfondet. Det er feil. Økningen av Forskningsfondet bidrar til en økning i forskningsbevilgningene på ca. 840 mill. kr. Hvis en skal nå OECD-nivået innen 2005, må man øke forskningen kanskje med 4–5 milliarder kr. Hvis Regjeringen da virkelig står ved det den sier, at den ønsker å gjennomføre denne opptrappingen, kan den jo ta hele den øvrige opptrappingen som grunnforskning. Dermed ville grunnforskningens andel av de totale forskningsmidlene øke dramatisk uten at man rører måten fondet brukes på. Så det statsråden sier, er rett og slett ikke riktig. Det er fullt mulig å øke grunnforskningens andel av de totale forskningsmidlene uten å endre bruken av fondet. Men så er det jo selvsagt også fullt mulig å bruke fondet til grunnforskning. Senest i budsjettet for 2002 brukte vi 100 mill. kr fra fondet til utstyr ved universitetene. Statsråden sier at dette er god bruk av statens midler. Men igjen er det bekymringer for oppbindingen av handlingsregelens rom som er innvendingen. Ja, nå så vi i revidert at vi fikk 5 milliarder kr i ekstra skatteinntekter som finansministeren brukte for å sørge for at revidert gikk glatt igjennom i Regjeringen uten at man måtte gjennomføre andre kutt. Spørsmålet mitt til statsråden er om man kunne tenke seg å bruke litt av det handlingsrommet også i neste års statsbudsjett, slik at man i stedet kanskje kunne renonsere på noen av de 9 milliardene som statsråden er bekymret over er bundet opp. Ifølge Bergens Tidende sier statsråden at Stortinget alt har bundet opp 9 milliarder kr, og at vi derfor står overfor et av de vanskeligste budsjettene vi har hatt i nyere tid. Nå er det slik at det er Kristelig Folkeparti selv som har vært med på disse oppbindingene – store skatteletter som er lagt inn i statsbudsjettet for 2003. Arbeiderpartiet inviterer gjerne til å gjøre om på noen av de bindingene dersom statsråden trenger større handlingsrom. Så mitt spørsmål er: Ønsker statsråden å gjøre om på noen av de bindingene som hun beklaget seg over i Bergens Tidende?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Jeg syns egentlig Eli Sollied Øveraas stilte et knakende godt spørsmål. Hun refererte til Sem-erklæringen, som sier at det skal satses mer på det frivillige, det skal satses mer på barn og unge og på kultur. Og nå får man da et vedtak i Stortinget hvor man nettopp gjør det – satser mer på disse områdene. Da er det problematisk og uansvarlig! Spørsmålet blir da selvsagt: Når man sa i Sem-erklæringen at man skulle satse mer, var det noe annet enn penger man skulle satse mer? Var det enda flere ord som var satsingen i forhold til disse områdene? Statsråden viste til at Arbeiderpartiet ikke gjorde jobben sin med investeringsavgiften i forhold til datoen 1. april. Nei, vi gjorde ikke det. Vi kunne ikke prioritere et så stort beløp, fordi det var andre ting som var viktigere. Studiefinansiering skulle inn i budsjettet – riktignok tok Valgerd Svarstad Haugland og Regjeringen ut de pengene, men det var viktig for oss. Skolebygg var viktig, barnehageprisen var viktig. Og kulturbudsjettet var viktig – riktignok kuttet Valgerd Svarstad Haugland også det budsjettet, med 60 mill. kr. Kunne det ikke være sånn at man også for neste år så at 270 mill. kr til idrettsanlegg, til idrettsdrift, til kulturaktiviteter og til den kulturelle skolesekken var så viktig at man tok 1/30 av skattelettelsene sine og sa at ja, ja, da får det vente, så får vi bare ta 97 pst. av skattelettelsene, og så får vi til dette kjempeløftet for idretten og kulturen? Jeg er glad for at statsråden nå ikke sier det samme som hun sa til Bergens Tidende, at det vil være resten av kulturbudsjettet som kan komme til å betale. Der sier hun nemlig at «det gjer meg engsteleg at den etablerte institusjonskulturen, som ikkje er omfatta av avtalen om ny «tippenøkkel», kan verta nødt til å betala ein del av dette». Er det sånn at vi da kan regne dette for dødt og maktesløst? Jeg hørte riktignok at Skei Grande, regjeringspartikollega, sa at man ønsket å redusere byråkratiet. Men i Oslo reduseres idrettsbyråkratiet ved at idrettslag legges ned, fordi de ikke får treningstid. Det er en skammelig situasjon som vi burde gjøre noe med.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Jeg kan si meg enig i at uttrykket «juks og fanteri» er uakseptabelt, men det har sjelden vært mindre uakseptabelt enn denne gangen! Jeg skjønner at man er bekymret over vedtak i Stortinget som binder opp budsjettet, når man er fra et parti som med brask og bram lovte 3 milliarder kr mer til forsvar, og man brøt løftet suverent, når man er fra et parti som lovte mer til studiefinansieringen enn Arbeiderpartiet, og man ikke bare brøt det løftet, men fjernet det Arbeiderpartiet la inn til studiefinansiering. På område etter område gikk man til velgerne og sa én ting og gjorde noe helt annet. Man skal ikke ha mye teologisk utdannelse for å skjønne at det bryter et av de ti budene på en ganske grunnleggende måte. Det er ganske uforståelig at en såpass presumptivt utdannet mann som Inge Lønning står på talerstolen og serverer direkte usannheter. Man sammenligner oljefondet med Forskningsfondet og sier at oljefondet faktisk har gått med tap, og så sier man at det kan skje med Forskningsfondet. Nei, det er ikke slik, for Forskningsfondets avkastning er bestemt på en helt annen måte enn oljefondets, for det er ikke slik at det bestemmes av oppgang eller nedgang på amerikanske børser, men det bestemmes av de langsiktige rentene i Norge. Med den politikken Regjeringen fører, er det ingen fare for at de rentene kommer til å falle dramatisk med det første. Det andre som er direkte feil, er at man sier at Thorbjørn Jagland har tatt avstand fra det vi gjør i salen. Nei, Thorbjørn Jagland har sagt klart at han ikke er uenig i de sakene som vi har kommet fram til. Og selvsagt er han ikke det, han er Arbeiderpartiets leder. Nå savner Inge Lønning Thorbjørn Jagland eller Jens Stoltenberg i denne debatten. Det er mulig at man i andre partier må stille med anstand når man debatterer saker i komiteen. Vi klarer oss ganske godt, føler jeg, i denne debatten også med det mannskapet vi stiller med. Dette er ikke en alvorlig måte å drive politikk på, sier Høyre. Nå skal jeg si hva som er alvorlig. Det som er alvorlig, er at idrettslag i det Høyre-styrte Oslo må ta til takke med én time i uken til å trene på. Det er umulig for et lag å drive seriøs idrett med én time i uken. De legges i stedet ned og avvikles. Færre barn og ungdommer får ta del i idrett. Det er alvorlig i det Høyre-styrte Oslo at idrettsplasser stenges, at svømmehaller stenges på grunn av manglende vedlikehold, og at enkelte skoler ikke har gymsaler og dermed må avstå fra gym i flere år. Det er alvorlig. Det som er seriøs politikk, er å gjøre noe med dette, og det er det vedtaket i dag innebærer. Det er mulig at vi skulle gjort mer da vi satt i regjering. Iallfall er det på høy tid at vi nå får gjort dette vedtaket, slik at idrett og kultur får de pengene de virkelig fortjener, og at vi støtter opp under den kjempeinnsatsen og de milliardbeløpene vi faktisk får ved at folk bruker tid på barna og ungdommene sine, bidrar i musikkorps, i idrettslag, i foreninger og lag over hele landet. De fortjener den håndsrekningen vi kan gi dem.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Jeg registrerer at representanten Lønning ikke gikk noe mer inn i polemikk om Forskningsfondets avkastning sammenliknet med oljefondet. Da anser jeg den ballen som lagt død, for å bruke idrettsspråket, og at vi slipper å få høre disse påstandene noe mer fra Høyres side. Man bør rett og slett ha satt seg bedre inn i saken enn å spre slike ting. Når det gjelder Forskningsfondet kontra forskningsbevilgninger, er det ikke lenger tilbake enn da Høyre overtok regjeringsmakten etter Arbeiderpartiet, at man valgte å kutte næringsforskningen med 200 mill. kr, og så økte man Forskningsfondet, for da ville det gi mer avkastning i 2003. Det hjalp lite dem som mistet pengene i 2002, men det var liksom kompensasjonen for at man gjorde et slikt kutt. Og så sier Inge Lønning noe som er veldig interessant, som jeg virkelig håper blir referert rundt omkring: «Det saken dreier seg om», sa Trond Giske bare «én setning» om, og det var hva Arbeiderpartiet hadde gjort i denne saken før, og nå. Det er det saken dreier seg om for Inge Lønning. For flertallet – jeg tror jeg kan snakke for alle de partiene – dreier saken seg om noe annet. Den dreier seg om de titusenvis, for ikke å snakke om hundretusenvis, av mennesker rundt omkring i landet som mangler en idrettsplass, som mangler en svømmehall, som mangler en håndballhall, som mangler muligheter for å utføre idretten sin, som driver på dag og natt med tombola og telefonkatalogombæring og loddsalg, og får lite tid til å drive med det de egentlig skal drive med: korpsvirksomhet, korvirksomhet, idrettsvirksomhet og all den frivillige aktiviteten. Det er jo det saken har dreid seg om. Og det er jo ganske fantastisk, etter tre timers debatt, at representanten Lønning faktisk ikke har fått med seg at det er det saken dreier seg om – at vi i dag faktisk foretar det største løftet for det frivillige Norge noensinne, og partiet Høyre går imot. Jeg tror det er mange som har hørt fine taler både fra Høyre og særlig fra Kristelig Folkeparti om frivillighetens betydning. Men det hjelper så fryktelig lite med alle de fine ordene. Det er muligheten til å drive den frivillige aktiviteten som faktisk er det vesentlige. Og Høyre-styrte Oslo er av de aller, aller verste. Her er det egentlig en helt skandaløs situasjon for frivilligheten. Så gjør representanten Lønning et stort nummer av at Arbeiderpartiet oppfører seg annerledes i opposisjon enn i regjering. Ja, selvsagt gjør vi det. Man stiller seg ikke bak Dokument nr. 8-forslag på samme måte når man sitter i regjering, for da sitter man med regjeringsapparatet og forbereder sakene på en annen måte. Dokument nr. 8-forslaget er jo nettopp opposisjonens mulighet til faktisk å påvirke politikken, til å sette dagsorden, til å gjennomføre tiltak uavhengig av hva regjeringsapparatet beslutter seg til. Selvsagt er det slik. Det er faktisk forskjell på å sitte i posisjon og i opposisjon i forhold til hvilke arbeidsmetoder man bruker. For det er annerledes når man ikke har det utredningsapparatet og den dagsordensfunksjon som regjeringsposisjonen gir. Da må man også bruke andre metoder for å få det gjennom.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Vi nærmer oss slutten på debatten. Når kruttrøyken legger seg, kommer vi til å stå igjen med følgende faktum: Denne salen kommer til å vedta historiens største løft for det frivillige Norge, historiens største løft med hensyn til bevilgninger til anlegg innen idrett, til å bruke noen kroner på trener eller andre utgifter man har, og en revolusjon for Kultur-Norge. Den kulturelle skolesekken får en 15-dobling. Bygg og bibliotek får et svært verdifullt tilskudd, og når det gjelder barne- og ungdomsaktiviteter kan man søke og få bevilget mer penger gjennom Frifond-ordningen. Vi har riktignok registrert at representanten fra Venstre, som skal ha ordet etter meg, mener at det her er et makstak på hvor mye Frifond kan bruke før byråkratiet blir for overhengende, men vi har ennå ikke fått tallet på hvor det taket bør ligge. Representanten Lønning har stort sett gått bort fra det han begynte med å si om forskningen, både dette med bekymringen for avkastninger sammenlignet med oljefondet, og det som finansministeren skrev i sitt brev om at dette kom til å føre til endringer i forhold til grunnforskningen, og at det kommer til å få følger for opptrappingsplanen. Inge Lønning skifter oppfatning fra innlegg til innlegg om hva denne saken dreier seg om. I innlegget før det forrige var han opptatt av det Arbeiderpartiet har gjort i denne saken før og nå. Nå var det forskningen det dreide seg om. Det dreier seg ikke om noen av de delene. Det dreier seg om at idrett og kultur får et verdifullt løft. Så berører det forskningen, fordi forskningen har vært avhengig av hvor mange som spiller lotto, men den har vi sikret ved å øke Forskningsfondet med 14 milliarder kr. Faktisk gjør vi dette på en slik måte at forskningen får mer penger enn det den før fikk. Så Regjeringen er hjulpet et lite stykke på vei i forhold til hva de trenger for å trappe opp forskningen til OECD-nivå. Nå er det grunn til å være bekymret over hva Regjeringen vil gjøre med det, tatt i betraktning at man begynte regjeringskarrieren med å kutte 200 mill. kr i forslaget til forskningsbudsjett som Arbeiderpartiet hadde lagt opp til. Derfor er det betryggende at vi også kommer til å få et flertall for at forskningsopptrappingen skal stå fast, det er forslag C i innstillingen, og at grunnforskningens andel også skal opprettholdes, det er forslag D i innstillingen. Jeg vil oppfordre Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti til å stemme sammen med flertallet, i hvert fall for forslagene til vedtak under C og D, slik at vi kunne få et enstemmig storting som slår fast at vi skal stå fast på en opptrapping til OECD-nivå, og at vi skal stå fast på at grunnforskningens andel skal opprettholdes. Det kunne i hvert fall vært interessant å høre fra partiet Venstre om det virkelig er sånn at Regjeringen står fast på opptrappingsplanen, om den lover å komme tilbake med budsjett i årene framover som sørger for at vi når OECD-målet. Vi sørget for et budsjett i 2002 som var foran planen i forhold til det målet. Forskningsfondet får nå et stort løft, slik at vi skulle ha alle muligheter til å klare det ambisiøse målet.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Mindretallets merknader i denne saken gir inntrykk av at regjeringspartiene er tilhengere av økte ressurser til barne- og ungdomsarbeid innenfor kultur og idrett. De påstår også at de er tilhengere av større satsing på idrettsanlegg. Men når Fremskrittspartiets forslag, som vil gjøre noe konkret på dette området, i dag ligger til behandling i Odelstinget, så bakker man ut fullstendig. Da skal man vurdere og utrede, og man er opptatt av at vedtaket ikke kommer i forbindelse med en budsjettbehandling, men i stedet som resultat av et Dokument nr. 8-forslag. Man kunne nesten få mistanke om at regjeringspartienes motstand mot forslaget ikke har sammenheng med innholdet, men med det faktum at forslaget kommer fra Fremskrittspartiet. De eneste andre mulige forklaringene på regjeringspartienes stillingstagen i denne saken er at de er handlingslammet, eller at man faktisk ikke ønsker mer penger til dette feltet. Når jeg hører på innlegget fra representanten Sanner, føler jeg at dette ligger tykt under. Hvis man hadde ønsket å gjøre noe for idrett og kultur, hadde man hatt muligheten til det gjennom dette forslaget, og det er den muligheten flertallet i Odelstinget nå tar.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Jeg må si at det var noen store utfordringer jeg fikk her. I forbindelse med dette forslaget har vi hatt forhandlinger. Og det er klart at Fremskrittspartiet har gitt litt, særlig i forhold til den kulturelle skolesekken. Som Lånke helt riktig påpeker, er ikke dette noe som Fremskrittspartiet har vært positivt innstilt til tidligere. Men nå ser vi i hvert fall at vi har fått utvidet Den kulturelle skolesekken betydelig med hensyn til mangfold, i forhold til slik den har vært tidligere. Som representanten Giske pekte på i sitt innlegg tidligere i dag, er det klart at det er opp til den enkelte skole, den enkelte klasse – når det gjelder den enkelte aktivitet på den enkelte skole – som vil benytte seg av de midlene som ligger her, hvorvidt de velger å besøke museumsbyggene på Levanger, eller hvorvidt de velger å reise for å lytte til opera. Det skal ikke jeg blande meg bort i. Poenget er at midlene har kommet ned på det nivået de skal være, hos brukerne, slik at de får bestemme. Da skal ikke vi her på Stortinget sitte og bestemme hvordan disse midlene skal brukes. Det skal heller ikke Regjeringen. Noe av det som er så viktig med akkurat dette forslaget, er at en får kanalisert større deler av kulturmidlene til brukerne, istedenfor at det skal være politisk styrt. Det er også mitt svar til representanten Sanner, som blander sammen det ordinære kulturbudsjettet med de ekstra midlene som man nå kommer med her. Disse midlene er gjerdet inn, og for å si det rett ut prøver vi på dette området å holde politikernes fingre unna fatet. Det synes jeg vi i stor grad har lyktes med. Det er rett og slett brukerne som skal få lov til å bestemme hvordan disse pengene skal brukes.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Det eneste logiske jeg kan svare representanten Lønning, er at det å være utenforstående og komme fra Høyre, medfører den type skjønnsuttalelser som Lønning kommer med her. Jeg ser selvfølgelig en sammenheng mellom lotterivirksomhet og staten og det private. Det var en av årsakene til at jeg mente at de frivillige rettmessig har krav på en større andel av overskuddet. Det var det jeg sa, og det står jeg fast ved. Jeg kan ikke skjønne at Lønning på noen som helst slags måte har prøvd å sette seg inn i det som står i forslaget, for her røres ikke det ordinære kulturbudsjettet overhodet. Hvis det er slik at kulturministeren nå i budsjettet for 2003 ønsker å kutte på kulturbudsjettet, må hun gjerne gjøre det, men det er ikke på grunn av at dette forslaget blir vedtatt, for de midlene som kommer her, som økte tilskudd til frivillige lag og organisasjoner innen idretten, er nye og friske midler. De eneste økte utgiftene Inge Lønning og Regjeringen vil få, er de som går på forskning. Men det løser vi umiddelbart ved at vi flytter midler fra oljefondet over i Forskningsfondet. Dermed har vi løst det. Og så kan gjerne Høyre og Inge Lønning og alle de andre sutre og klage over at de ikke får det spillerommet som de ønsker seg i budsjettet sitt for 2003. Men det er en av premissene ved å være stortingsrepresentant å få lov til å være med og styre utviklingen og ikke legge alt i hendene på Regjeringen, som Inge Lønning nå plutselig ønsker seg, etter at Høyre har kommet inn i regjering. Hvis vi går litt tilbake – ett–to år tilbake, da Høyre satt i opposisjon – vil vi finne en rekke forslag hvor Høyre bruker akkurat de samme argumentene som jeg bruker nå i forhold til å få spillerom, at det skal høre hjemme i Stortinget og ikke i Regjeringen. Men jeg anbefaler Lønning å lese gjennom forslaget, så vil han se at det ordinære kulturbudsjettet er separat i forhold til det som skjer nå.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Representanten Lønning sier: Per Sandberg refererer det som står i forslaget. Ja, selvfølgelig, jeg forutsetter at det som står i forslaget, skal følges opp av Regjeringen. Men jeg blir selvfølgelig litt mistenksom hvis Regjeringen med sitt apparat nå skal kjøre i gang en kampanje mot å gjennomføre det som står i forslaget. Det frykter jeg med rette, hører jeg. Det er riktig at det er varslet en gjennomgang. Men hvis man skulle ha tatt en slik gjennomgang, måtte man ha tatt den uavhengig av de ordinære budsjettbehandlingene. Det må vel Lønning være enig i. Vi kunne ikke ha tatt den sammen med budsjettet. Da hadde vi fått akkurat det samme resultatet – hvis Stortinget hadde sluttet seg til det. Det har noe med tålmodighet å gjøre. Det er mulig at Fremskrittspartiet har vært utålmodig i denne saken, i og med at vi var med på det samme forslaget i 1986. Det er 16 år siden. Jeg synes at tålmodigheten er strukket langt nok når vi har ventet såpass lenge. Hvis ikke Lønning greier å se forskjell på Fremskrittspartiets ordinære budsjettbehandling når det gjelder kultur, kan han gå tilbake de siste fire–fem årene, så vil han se klart og tydelig at vi har beskyttet frivillige lag og organisasjoner innen idretten – hele tiden. At vi har kuttet i gedigne bevilgninger til opera og institusjoner, er helt riktig. Men det gjelder ikke de midlene vi bevilger her, så det blir en helt ordinær budsjettbehandling i forbindelse med kulturbudsjettet for 2003. Der kommer Fremskrittspartiet igjen til å kutte 1 milliard kr – hvis det var det svaret Inge Lønning ønsket seg. Når det gjelder frivillige lag og organisasjoner samt barn og ungdom, har ikke Fremskrittspartiet kuttet noe i sine alternative budsjett de siste årene. Det er den forskjellen Inge Lønning må prøve å se.