trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-03-09:
Når statsråden tar opp situasjonen i Bardu i sitt svar, må jeg få svare, for på 3 år er det nesten 300 dyr fra 3 gårdsbruk som er drept av bjørn – 3 gårdsbruk, 300 dyr på 3 år. Det er ganske mye. Når de bøndene ikke orker mer på grunn av denne situasjonen, når man møter den bonden gråtende i fjor sommer – statsrådens statssekretær var oppe og møtte denne bonden – er det krevende. Når man da sa at man ønsket å flytte bjørnen, så gjorde man det langt ut i august. Da hadde man trenert saken helt fra juni. Det er nettopp det som er den store utfordringen i rovdyrpolitikken i dag – at når søknad om skadefelling skjer, får man avslag, og så kommer statsråden og departementet med et mål om at man skal flytte skadedyret like før sauene skal tas inn fra beite. Det er akkurat det jeg vil utfordre statsråden på: Hvordan skal man gå inn i beitesesongen nå med mer ro rundt rovdyrpolitikken?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Eg er veldig oppteken av at vi skal ha ei velfungerande forvaltning av rovvilt, i samsvar med Bernkonvensjonen, naturmangfaldlova og dei føringane som følgjer frå ulike vedtak og forlik i Stortinget. Som ledd i det har regjeringa jobba mykje med å vidareutvikle dei ulike fellingsregima slik at felling kan skje nettopp mest mogleg effektivt. Vi har endra regelverk, styrkt rettleiarar, styrkt bemanninga i Statens naturoppsyn – eg kjem nærare inn på det. Men eg vil likevel seie at gjennom dette forslaget vil ein nok teikne eit ganske unyansert bilde av ei forvaltning som visstnok ikkje fungerer. Det er eg ikkje einig i. Ja, det er fortsatt for store tap av beitedyr i enkelte område, og det er sjølvsagt alltid mykje vi kan verte betre på, men politikken for både lisensfelling og skadefelling, som er hovudtemaet her, fungerer i hovudsak bra og effektivt. Det kanskje mest målbare er talet på beitedyr som årleg vert erstatta som tapt til rovvilt. Talet på sau erstatta til rovvilt er dei siste ti åra halvert, og det har skjedd samtidig som talet på sau sleppt på utmarksbeite har vore stabilt. Årsakene til at tapa gledeleg nok har gått så mykje ned, er samansette, men to av årsakene er førebyggjande tiltak og effektive uttak av nettopp skadegjerande dyr. Bjørn får særleg merksemd i representantforslaget. Også her meiner eg at det vert teikna eit noko skeivt bilde av situasjonen. Trass i at bestanden er langt mindre enn bestandsmålet Stortinget har vedteke, vert det likevel kvart år gjeve løyve til felling for å avverje nettopp skade på beitedyr. Frå 2010 og fram til i dag er det registrert 120 døde bjørnar i Noreg, 80 av dei skutt under skadefelling. Når vi veit frå bestandsrapporten at talet på bjørn i Noreg er ca. 148, viser det i alle fall at hovudutfordringa her er andre ting enn at skadefellinga ikkje er effektiv. Utfordringa handlar i større grad om ei avveging i enkelte område mellom omsynet til å få bestanden opp på det nivået Stortinget har vedteke at han skal vere på, opp mot omsynet til at vi ønskjer å unngå tap av sau. Dette er krevjande vurderingar, men slik eg vurderer det, er det ikkje effektiviteten med skadefellinga som er hovudutfordringa. Eg er likevel einig i at det er viktig med effektiv skadefelling når ein gjev løyve til det. Å gjere ting effektivt er høgt prioritert. Det siste året har vi utarbeidd ein eigen rettleiar for gjennomføring av fellingsoppdrag. Han skal også oppdaterast jamleg og er viktig for å dele kunnskap, slik at vi stadig kan verte betre. Vi har styrkt Statens naturoppsyn med meir midlar til å gå inn når det er nødvendig. Kva som er dei mest effektive metodane, meiner eg i stor grad er eit fagleg spørsmål, og kunnskapen og erfaringane frå fagmyndigheitene må vege tungt når ein skal ta avgjerder i dei enkelte vedtaka og tilfella.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Eg har ikkje personleg lese den rapporten. Eg går ut frå at han er godt kjend blant dei som jobbar med korleis vi stadig kan gjere skadefellinga betre. Grunnen til det er at vi har, som eg nemnde i innlegget mitt, ein eigen rettleiar for korleis ein gjennomfører skadefelling. Den rettleiaren er dynamisk og vert heile tida oppgradert, og meininga er nettopp at ein skal dele kunnskap mellom fellingslag og mellom regionar for stadig å lære av kvar einaste sesong og kvart einaste fellingsoppdrag, for heile tida å verte betre. Så det er ikkje slik at det er nokon som helst her, så vidt eg veit iallfall, som har interesse av at ein ikkje lærer av gode prosjekt, at ein ikkje kan utveksle kunnskapar på tvers av regionar. Tvert imot, det gjer ein heile tida. Eg er glad for at representanten også er oppteken av det, men eg minner om at eg synest ein slår inn opne dører når ein antydar at ein ikkje lærer av kunnskap. Det er jo heile poenget med å ha den typen dynamiske rettleiarar.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
For det første er det gledeleg å høyre at både dei lokale det her er snakk om, og representanten er så godt fornøgde med samarbeidet med miljøforvaltninga og staten i moglegheita for å prøve ut nye metodar og hauste erfaringar og lære av kvarandre. Det må jo vere godt nytt for absolutt alle, men det er godt også å få det bekrefta her frå talarstolen. Så er det heilt rett, som representanten seier, at det er forskjell på skadefelling og lisensfelling. Det er grunnen til at ein opnar for å bruke enkelte verkemiddel i skadefellingsoppdrag som ein ikkje gjer i lisensfellingsoppdrag. Eg er einig i at det er to ulike forvaltningsregime, og det er difor også kompetansen til å gjere vedtak og kva metodar som kan brukast, er noko ulikt i ein lisensfellingssituasjon og i ein skadefellingssituasjon.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Det er ulike meiningar i dette landet om bestandsmålet, f.eks. Men dersom ein har sterke meiningar om det, er det nok ikkje miljømyndigheitene eller Statsforvalteren som er rett adressat, då er det Stortinget, for dette er vedteke av Stortinget. Det betyr at ein må jobbe for å nå dei ulike måla for dei ulike artane, anten det er bjørn eller ulv eller andre, og den debatten har vi ikkje sjeldan i denne sal. Ja, det er forskjell på skadefelling og lisensfelling, både med tanke på kompetanse, vedtaksmyndigheit og metodar. Eg vil likevel leggje til at også i skadefellingsoppdrag er det enkelte viktige omsyn som må vere med når ein skal diskutere kva for metodar som skal takast i bruk. Det handlar sjølvsagt om kva som er formålstenleg og effektivt, men også i skadefellingsoppdrag er omsyna til f.eks. dyrevelferd og andre spørsmål viktige, og det går eg ut frå at også Arbeidarpartiet er einig i.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Det er rett at det har oppstått ei utfordring når det gjeld ekstraordinære uttak av enkeltindivid av jerv no på ettervinteren. Når ein skal gjere uttak av jerv i yngletida, må ein vere sikker på at ikkje det ligg små kvalpar igjen dersom ein skyt eit mordyr. Ved uttak av enkeltindivid må difor alle individ verte bedøvde for å kontrollere kjønn, mjølkeproduksjon m.m. Den typen verksemd, med tilgang til og handtering av ganske potente medikament, krev at ein har ein avtale med veterinær. Statens naturoppsyn har gjennomført eit anbod for å få til det no. Dessverre har det ikkje kome inn nokon tilbod innanfor dei gjeldande rammene. Det betyr at vi har ein krevjande situasjon, der SNO ikkje kan gjennomføre ekstraordinære uttak av enkeltindivid. Samtidig jobbar SNO, i dialog med både landbruksmyndigheitene og veterinærmiljøa, for å finne ei løysing raskt. Eg vil også understreke at det framleis er slik at SNO vil kunne gjennomføre hiuttak av jerv denne våren, fordi ein då veit kvar kvalpane er, og kan avlive dei før ein avlivar mordyret. I tillegg er det registrert 65 døde jerv etter at lisensfellingsperioden starta opp 10. september i fjor.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Det er alltid eit problem når bjørn går inn i beiteprioritert område der han i utgangspunktet ikkje skal vere. Ei grunnutfordring her er at vi ligg veldig lågt på bestandsmålet for bjørn, langt under det Stortinget har bestemt. Det betyr at skal ein klare å nå måla til Stortinget, må ein ta vare på nok binner til at ein klarer å kome opp på det nivået. Men av og til gjev vi likevel fellingsløyve, når det oppstår alvorlege skadesituasjonar. Når det gjeld situasjonen i Bardu, er det ikkje slik at det berre vart vurdert om ein skulle flytte den binna, det vart også bestemt at ein skulle forsøkje å flytte den binna. Det stod ikkje på politikk, men det stod rett og slett på at ein ikkje fann ho, trass i iherdig innsats, sporing og overvaking. Når ein til slutt fann binna, var ho tilbake i rovdyrprioritert område, og ho har så vidt eg veit eller i alle fall antar, gått i hi. Så den situasjonen vil måtte følgjast opp igjen til våren.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
For det første vil eg understreke at det sjølvsagt aldri er ein bra situasjon dersom nokon legg ned drifta si, og i alle fall ikkje dersom dei gjer det på grunn av rovdyr. Det er sjølvsagt ikkje eit ønske. Når det gjeld skadesituasjonen i Bardu i år, er det, i alle fall fritt etter hukommelsen, slik at det var dokumentert to dyr, trur eg, som det var gjort skade på. Det vart forsøkt å gjere ei flytting, men då ein oppdaga kvar denne binna oppheldt seg, var ho altså tilbake i rovdyrprioritert område og i ferd med å gå i hi, eit tidspunkt då ein ikkje bør forsøkje å bedøve og flytte rovdyr. Når det gjeld dei konkrete forslaga, er eg veldig for at vi skal ha eit effektivt uttak av skadegjerande rovdyr. Vi tillèt også bruk av laus, på driven halsande hund når ein skal gjennomføre skadefelling, i enkelte tilfelle. Det som ikkje er tillate, er å bruke det i lisensfelling, og som representanten frå Arbeidarpartiet var innom i replikkvekslinga tidlegare: Lisensfelling og skadefelling er to ulike ting, og ein bruker ulike metodar.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Å flytte bjørn er ingen enkel operasjon. Det er ein krevjande operasjon, og ein kan ikkje gjennomføre han når som helst på året, av ulike grunnar. Det har med temperatur og fare for overoppvarming av dyr å gjere, det har å gjere med kor tjukt dyret er – kor enkelt det er å få bedøvd det etter kor langt ut i sesongen ein har kome – osv. Men det vart teke ei avgjerd om å forsøkje bedøving og flytting av det dyret, og det vart også forsøkt. Hadde ein faktisk funne det, ville ein truleg ha flytta det, men det gjorde ein altså ikkje. Det er ganske ofte at det vert teke opp i denne saka at ein frå politisk hald skal gjere ting som er litt krevjande å gjere noko med, anten det er å styre om det snør eller ikkje, eller om ein finn eit dyr eller ikkje. Det er mykje politikk i rovdyrpolitikken, men det er også enkelte ting som vert styrt frå naturen si side. Då må berre forvaltninga gjere så godt ein kan, fatte dei vedtaka ein kan, og så lykkast ein stort sett. Men det er ikkje alltid ein gjer det, og det er ikkje alltid at det er politikarane sin feil heller.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-03-09:
Eg vil jo meine at vi følgjer opp dei ulike vegkarta, i alle fall dei forslaga vi synest er gode. Eg må ta eit atterhald om det. Det er jo ikkje slik at alle forslag til vegkart i alle næringar nødvendigvis vil gje det beste resultatet for samfunnet eller klimaet. Men veldig mykje er gode forslag. Grøn skipsfart er nemnd. Viss vi ser på rapporten frå Prosess21, kva styringsgruppa der har føreslått, er det ein del viktige ting. Dei føreslår f.eks. at vi må verne om EØS-avtalen. Det kan jo representanten frå SV merke seg er viktig å følgje opp. Det gjer i alle fall regjeringa. Dei føreslår at Noreg må vere attraktivt når det gjeld å etablere nye, grøne verdikjeder. Det følgjer vi opp gjennom Grøn plattform, f.eks., som gjev viktig støtte gjennom heile fasen frå innovasjon og forsking til kommersialisering og utprøving. Det er eit viktig prosjekt. Dei fremjar forslag om gode ordningar for å kommersialisere og etablere CCS i Noreg. Det trur eg Stortinget er godt kjent med at regjeringa har følgt opp gjennom den største klimainvesteringa i norsk industri nokosinne, nemleg Langskip, m.m. Så vi følgjer opp på løpande band gjennom ulike prosessar. Det vert peika på at det er viktig med nullutsleppskrav i offentlege innkjøp når det gjeld skipsfart. Det er eg einig i. I klimaplanen viser vi nettopp korleis dette no skal skje løpande dei neste åra, med krav til ferjer frå 2023 og til hurtigbåtar frå 2025, med krav om fossilfrie anleggsplassar, det er viktig når det gjeld frakt av massar, f.eks., og med konsesjonskrav både når det gjeld offshore supply og havbruksnæringa. Det er jo ikkje slik at ein kan stille krav om nullutslepp i alle segment med ein gong, for det er også ei teknologiutvikling som må skje. Det er ei differensiert tilnærming her, men det er ei riktig tilnærming. Det bidrar også til å utløyse nettopp den innovasjonen vi no ser, der Noreg, så vidt eg kan bedømme i alle fall, er fremst i verda på nullutslepps- og lågutsleppsteknologi i det maritime. Det skal vi fortsetje å vere. Til sist ein kommentar til samanlikninga av ulike krisepakkar mellom land. Det er i veldig stor grad å samanlikne eple og pærer. For å ta eit eksempel: Når ein skal samanlikne kva Noreg bruker på sine akutte krisepakkar, med det EU gjer, er det eit par viktige ting ein bør ha med seg. For det første er det ikkje slik at EU bruker pengar som Noreg verken er med på å betale inn eller har tilgang til. Det er tett integrert i dette, både gjennom innovasjonsfond og gjennom Horisont Europa, så det er ikkje slik at dei gjer noko og vi gjer det ikkje. Vi gjer det same. For det andre er ikkje dette akutte krisepakkar slik Noreg definerer det. Når dei har akutte krisepakkar, er dei kortsiktige for å skape sysselsetjing, medan EU-programma går over sju år. Det er snakk om langsiktig arbeid, og eg kan love at det kjem til å verte gjort betydelege klimainvesteringar i Noreg dei neste sju åra. Langskip er eit eksempel på det. Det er ikkje ein del av ein krisepakke, men likevel den største klimainvesteringa i norsk industri nokosinne.
Tom Kalsås (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Jeg vil starte med å gi SV og Arne Nævra honnør for å fokusere på et viktig tema hvor det haster å komme videre med nye og konkrete tiltak. Jeg vil benytte anledningen til å si noe om grønn skipsfart, et område hvor det allerede er gjort mye viktig arbeid, men hvor det fortsatt gjenstår mye for å komme i mål. For klimagassutslippene fra innenriks sjøfart skal halveres innen 2030, og hele den internasjonale flåten skal ifølge International Maritime Organization redusere utslippene med 50 pst. innen 2050. Det norske shippingmiljøet er konstruktive pådrivere i IMO, men er enda mer ambisiøse på hjemmebane. Norges Rederiforbund har satt seg som mål at all norskeid tonnasje skal gå på utslippsfrie løsninger innen 2050, og at norske rederier allerede fra 2030 kun skal bestille skip basert på nullutslippsteknologi. Dette viser at det er både interesse og vilje i bransjen til å ta i et tak for å skape reell grønn vekst. Men grønn omstilling vil kreve store investeringer både på skip og i havnene, og det er her vi som representanter for statlig myndighet bør innta en aktiv og framoverlent rolle. Gode rammebetingelser og et målrettet virkemiddelapparat er eksempler som vil ha utløsende effekt og legge til rette for langsiktige grønne investeringer for norsk skipsfart. Arbeiderpartiet mener at staten, som en stor innkjøper av transporttjenester, i større grad skal stille krav om lav- og nullutslippsløsninger. Gjennom innkjøpsmakten kan staten på denne måten fungere som en teknologidriver i markedet. Norge har en betydelig flåte i både nærskipsfart, supply til offshore, fiskeflåte osv. Her er det et stort potensial for rask omstilling til fornybar- og lavutslippsteknologi. Dette vil også kunne gi nye muligheter for norske verft og maritim bransje og skape arbeidsplasser i Norge for framtiden. Så mener vi i Arbeiderpartiet at det også er nødvendig å styrke Kystverket med tilskudd til nyanlegg, vedlikehold, økt utbedring av fiskerihavner og tilskudd til overføring av gods fra vei til sjø. Avslutningsvis vil jeg ta opp en bekymring. I et møte som transport- og kommunikasjonskomiteen hadde med TØI og SINTEF tidligere i dag, var SINTEF tydelig på havnenes avgjørende rolle for å lykkes med omstillingen til grønn skipsfart. Det handler i stor grad om infrastruktur, f.eks. tilknyttet hydrogen, hvor jeg oppfatter at vi ligger bakpå når det gjelder å få på plass en overordnet plan. Men det handler også om nettilgang, noe vi har eksempel på i Rogaland, hvor bl.a. Randaberg Industries på Nord-Jæren ønsker å tilby de ca. 100 skipene de har innom hvert år, fornybar landstrøm, noe som dessverre ikke er mulig siden strømnettet ikke har ledig kapasitet og ikke vil få det på mange år.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-03-09:
Når vi likevel er her og har grønn kveldsvakt, må vi jo bidra til litt debatt, noe også representanten Arne Nævra har gjort. Det er en viktig interpellasjon om det grønne skiftet, og særlig grønn skipsfart. Nå står vi midt i arbeidet med klimaplanen som regjeringa har lagt fram for oss i Stortinget. Det jeg har på hjertet, er: SV er jo et parti som vil klimaet og miljøet godt, men jeg undres litt over de løsningene en velger. Det gjenspeiler seg litt i retorikken og ordvalget en benytter. En låner jo litt av EUs ambisjoner når det gjelder ordvalg, men mest retorikken, i en Green New Deal for Norge, men en deler ikke EUs fellesskap. Det undrer meg litt at vi ikke skal ta et ansvar for kontinentet vårt. Særlig når en snakker om grønn skipsfart, er jo det internasjonal virksomhet i stor grad. At en da ikke nevner at Norge går i bresjen for havvindsatsing, som jo faktisk er en stor del av satsingen på grønn skipsfart også, undrer meg. Rederiforbundet er veldig opptatt av det. Det er en av de nye store mulighetene for både marin og maritim sektor. Når SVs store virkemiddel er å etablere en ny bank i Norge, står det litt i kontrast til at vi faktisk står i et stort, grønt skifte akkurat nå, der det pøses inn investeringer fra internasjonale aktører, fra pensjonsfond og andre, kapital til Norge i hydrogenprosjekter, i ammoniakkprosjekter, i karbonfangst og -lagring, som har vært nevnt her. Vi greier ikke helt å legge til rette for at kommunal sektor skal bli med på å få de investeringene. Det er mye biomasse som vi ikke evner å ta ut til kapitalaktører som kunne blitt med på dette skiftet. Maritim sektor er jo også en kapitalnæring de luxe og ved siden av olje og gass den største kapitalforvalteren. Det bidraget skal vi også ta med i dette grønne skiftet. De har en enorm mulighet til å være en driver i det som nå skjer internasjonalt, sammen med verftsindustrien vår og en offensiv leverandørindustri, som ønsker seg veldig strenge krav i Norge fordi det gjør dem konkurransedyktige utenlands. Det er noe jeg savner i den dynamikken som ikke helt fanges opp i den ambisjonen og de planene SV har i sin Green New Deal, så jeg håper at representanten Nævra kan komme litt inn på hva det er, utover å ha enormt strenge krav og ambisjoner for Norge, som skal gi et bidrag til Europa og til verden for å lede an i dette grønne skiftet som vi allerede er i gang med.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-09:
Jeg diskuterer denne saken både titt og ofte, gjerne i Stortinget og også ofte andre steder. Det er jo en fordel, når en diskuterer denne typen saker, at en også er åpen for fakta. Jeg synes det er ganske illustrerende at interpellanten velger å bruke høyden på bygget på Gaustad som et hovedelement i en knapp interpellasjonstekst. Da må jo det være et veldig viktig moment for interpellanten. Jeg har i hvert fall skrevet en del interpellasjoner selv, og jeg har vært veldig nøye med at de viktigste argumentene kommer fram i teksten, som er knapp. Men nå virker det som om at når det faktum interpellanten hevdet i sin interpellasjon, ikke var riktig, var det plutselig ikke så viktig lenger. Jeg synes det er ganske illustrerende for denne debatten. Veldig mange som representanten lytter til, kommer nemlig med veldig krasse og tydelige argumenter mot dette prosjektet, og når fakta kommer på bordet, skifter en argumenter og prøver å finne andre områder der en argumenterer mot. Da er det, som representanten er inne på, viktig å lytte til dem som er brukerne. Det var det jeg refererte til avslutningsvis i mitt svar: Brukerne, altså brukerutvalget, er veldig tydelige i denne saken. Jeg forventer selvfølgelig at Oslo kommune, som vertskommune, opptrer som en seriøs reguleringsmyndighet i denne saken. Oslo kommune har uttalt seg om denne saken i de fasene der Oslo kommune skal uttale seg som høringsinstans, og i de fasene har Oslo kommune og flertallet i Oslo støttet den løsningen som det nå jobbes videre med, og som nå er kommet inn i en veldig avgjørende fase etter at Stortinget rett før jul bevilget lånerammen for prosjektet. Det viktige neste steget er jo reguleringen av prosjektet. Hvis en da er veldig motstander av høyde i Oslo, er utfordringen først og fremst knyttet til Aker sykehus, men jeg har ikke hørt at de samme argumentene om høyde blir knyttet til Aker sykehus. Mens en i denne debatten f.eks. har hørt en del motstandere bruke begrepet smittetårn om bygget på Gaustad, hører en ikke det samme om høyden på Aker, som er et sykehus som mange av dem som er imot utbyggingen på Gaustad, er for, selv om det da er et høyere bygg enn det som er planlagt på Gaustad.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-09:
Ja, jeg er definitivt åpen for å diskutere denne saken, og det var jeg også da jeg ble helseminister. Da overtok jeg en situasjon fra Arbeiderpartiet der planen var å bygge ett stort sykehus på Gaustad, som ville vært Nord-Europas største sykehus. Jeg stilte en del kritiske spørsmål til de planene, og det var det som utløste den prosessen som endte med den løsningen som vi har nå. Det var bl.a. basert på viktige innspill fra Oslo kommune – Oslo, som hadde et sterkt ønske om at det kom lokalsykehus på Aker igjen. Ikke minst var det et sterkt engasjement fra representanten Bøhler for det. Det var også et sterkt engasjement ikke minst fra Fremskrittspartiet, som da satt i regjering, om å beholde Radiumhospitalet som et kreftsykehus, som er et internasjonalt veldig anerkjent miljø som er lokalisert sammen med det som er et av de fremste forskningsmiljøene, også internasjonalt, på kreft. Det framstår som ganske meningsløst å flytte det kreftmiljøet opp til Gaustad, vekk fra det miljøet. Det var to viktige premisser, og da sto en igjen med et siste spørsmål: Skulle det samlede regionsykehuset for Helse Sør-Øst bygges på Ullevål eller på Gaustad? For en som bor bare noen få kilometer fra universitetssykehuset i Stavanger, er ikke det egentlig et veldig viktig personlig spørsmål, men jeg hadde rett og slett en veldig åpen holdning til hva som var det mest fornuftige. Det er rett og slett sånn at bygningsmassen på Ullevål er ødelagt. Representanten Tybring-Gjedde sa at hvis det ikke er ødelagt, ikke fiks det. Men bygningsmassen på Ullevål er i veldig stor grad ødelagt. Det er allerede investert altfor mye penger i å kunne holde drift på Ullevål med midlertidige løsninger og omfattende dispensasjoner. Så det å flytte Rikshospitalet fra en relativt mye nyere bygningsmasse til Ullevål var et både økonomisk og risikomessig betydelig dårligere prosjekt, og dermed ender en med heller å ha det nye regionsykehuset på Gaustad. Det er et viktig prosjekt ikke bare for Oslos befolkning, ikke bare for Helse Sør-Østs befolkning, men for hele landets befolkning. Hvorfor kan en ikke ha både Gaustad og Ullevål? Det er rett og slett fordi det krever dobbel bemanning av veldig høykompetent personell som det er mangel på i resten av Norge. Det er faktisk ikke akseptabelt sett fra resten av landets ståsted å videreføre delt regionsykehus i hovedstaden. Ikke minst nå når representanten Bøhler representerer Senterpartiet, burde han vært litt mer opptatt av hva som foregikk utenfor Groruddalen, og sett hvilke konsekvenser en sånn løsning ville hatt for befolkningen i Nord-Norge, på Vestlandet og i Midt-Norge.
Bent Høie (Høyre), 2021-03-09:
Det er ikke på grunn av koronapandemien at vi når målsettinger om redusert bruk av antibiotika. Det er på grunn av at det er foretatt et systematisk arbeid i helsetjenesten over lengre tid, før pandemien rammet, som er et resultat av de planene som regjeringen har iverksatt på dette området. Det er viktig å understreke dette fordi det nettopp er noe av det som andre land kan lære av Norge, f.eks. at vi har jobbet systematisk mot fastlegene og sammen med fastlegene, sånn at de har fått konkret veiledning fra andre kollegaer om hvordan de skal redusere antibiotikabruken i møte med pasienter. Vi har drevet befolkningsrettede kampanjer, sånn at når folk kommer på fastlegekontoret og fastlegen f.eks. sier at i denne situasjonen vil jeg ikke bruke antibiotika, aksepterer man faktisk det svaret. Ikke bare aksepterer man det, vi har også fått historier om at folk nå selv stiller spørsmål ved om det er riktig å bruke antibiotika når legen anbefaler det, fordi befolkningen er engasjert i dette arbeidet. Det samme gjelder det systematiske arbeidet som er gjort på sykehusene og på sykehjemmene. Det er det som har redusert antibiotikabruken. Det samme ser vi i landbruket. Det er et systematisk arbeid. Det at vi i Norge har vært villig til å si at veterinærene i landbruket ikke får lov til å selge medisiner, har enormt stor betydning for at vi har hatt lavere antibiotikabruk enn mange sammenlignbare land der veterinærene som jobber i landbruket, har en økonomisk interesse av å selge antibiotika. Det er modeller vi prøver å få andre land til å ta i bruk. Vårt internasjonale engasjement i dette arbeidet er langt fra puslete. Vi er et av de landene som nettopp, sammen med Storbritannia og den konservative regjeringen der, som har prioritert dette området, har stått sammen internasjonalt for å løfte kampen mot antibiotikaresistens. Det var vi, helseministre fra noen få land, som tok initiativet til å løfte trusselen om antibiotikaresistens opp som et eget tema på høynivåmøtet i FN for å få statslederne til å engasjere seg i dette spørsmålet. Det var et viktig arbeid, som har bidratt til at Verdens helseorganisasjon sammen med Verdens dyrehelseorganisasjon, verdens matorganisasjoner og verdens miljøorganisasjoner nå står sammen i dette arbeidet. Norge bidrar betydelig økonomisk til det koordinerte arbeidet, som nettopp bygger på den samme tenkningen som vi har hatt i Norge, og som jeg også oppfatter at representanten er enig i, nemlig at dette må være et tverrsektorielt arbeid. Derfor bidrar vi f.eks. til å redusere utslipp av antibiotika i naturen i India, for å ta ett eksempel.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-21:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. For få timer siden kom EU fram til enighet om en ny og vidtgående europeisk klimalov. Vår egen verdensdel står nå helt i front i en global energiomlegging fra fossile til fornybare kilder. Utviklingen går stadig fortere, og den skaper svært store muligheter for norsk industri, men bare hvis vi tar inn over oss dybden og hastigheten i dette skiftet. Det er bred enighet om at havvindindustrien kan bli en av framtidsnæringene for Norge. Blant de mange mulighetene som nå byr seg, er det få som i den grad kan skje i direkte forlengelse av vår svært avanserte olje- og gassnæring. Dette kan gi store bidrag både til utslippskutt og til grønne arbeidsplasser. Men slikt skjer ikke av seg selv. Bekymringen brer seg nå kysten rundt for at det går altfor langsomt, at rammevilkårene mangler, at en tydelig, helhetlig plan for strategisk utbygging av havvind lar vente på seg. Kapital finnes der ute, fagfolk er klare, men markedet klarer seg ikke alene. De vil ha tydelige satsinger fra politisk hold, gode rammevilkår og raskere konsesjonsprosesser. Potensialet er stort, men konkurransen er hard, og dette er i ferd med å glippe. Skal norsk industri ta gode posisjoner i dette raskt voksende markedet, trenger vi et hjemmemarked. Hva har statsråden tenkt å gjøre for å snu dette inntrykket? Vil hun bruke aktive og kraftfulle grep for å unngå at det blir en tapt mulighet for Norge og norsk industri?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-04-21:
Jeg er glad for at statsråden deler målet og visjonen om at dette er mulig, og at vi står sammen om det, men det vi nå trenger, er politiske grep for faktisk å legge til rette for dette, så vi ser fram til den meldingen som er bebudet. Et sted å begynne er nettopp med elektrifisering av sokkelen. Det er helt riktig som statsråd Bru sier, at kraft fra havvind i dag er dyrere enn bare å satse på kraft fra land, men aktivt å legge til rette for at mest mulig elektrifisering skjer med havvind, er jo et columbi egg. Da får man både kraften, man beskytter kraftforedlende industri på land mot at for mye av kraften tas vekk derfra, og vi trekker samtidig opp et hjemmemarked. De aller fleste som engasjerer seg industrielt i dette, sier at for å bli store ute trenger vi også et hjemmemarked. Deler statsråden mitt syn på at vi i størst mulig grad bør elektrifisere sokkelen med kraft fra havvind?
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
La meg starte med å si at jeg absolutt deler innfallsvinkelen til representanten om at offshore havvind – særlig flytende havvind – kan bli en enorm mulighet for Norge. Vi har de maritime miljøene, vi har en kraftig og god leverandørindustri med høy kvalitet som kan levere til dette markedet, og det kommer til å vokse enormt globalt fremover. Spørsmålet er: Hvordan skal vi løfte en slik satsing i Norge? Det er ingen tvil om at flytende havvind i dag ikke er konkurransedyktig på egne ben. Det er fortsatt en kostbar teknologi. Jeg er helt overbevist om at vi fortsatt trenger teknologiutvikling, og vi må få til teknologiutvikling på en måte som gjør at vi faktisk kan få den lederstillingen i det som kommer til å bli et globalt marked. Da må vi passe på at vi utvikler en teknologi som er den som blir brukt. Vi vet ikke helt ennå akkurat hva som blir vinnerteknologien, for det er ikke mye flytende havvind rundt omkring i verden. Jeg kan love representanten at dette er et tema jeg er sterkt engasjert i. Det er også derfor jeg tidligere har sagt at en stor del av den stortingsmeldingen som er varslet, som kommer før sommeren, om langsiktig verdiskaping fra de norske energiressursene, kommer til å handle om nettopp havvind, hvordan vi skal få til en slik satsing i Norge. Nå har vi åpnet to områder, ett som egner seg særlig for bunnfast, som med større sannsynlighet kan stå på egne ben uten store statlige støtteordninger, og Utsira Nord, som egner seg bedre for flytende, men som har potensial opp mot f.eks. elektrifisering av offshorevirksomhet, plattformer osv. Så det er enorme muligheter. Jeg kan love at det kommer svar i den meldingen jeg skal legge frem, men dette er en viktig debatt der jeg tror vi ikke minst må tenke mye på hva som er utgangspunktet, hvorfor vi gjør det. Er det for kraften, eller er det fordi dette er en mulighet til å utvikle en ny industri i Norge? Jeg heller vel mot det siste.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Jeg har ingenting imot at vi selvfølgelig også etter hvert kan elektrifisere med havvind, men vi må huske på at Stortinget har vedtatt at vi skal kutte utslippene på sokkelen med 50 pst. innen 2030. Det er bare ni år til. Det å se for seg at man skal klare å nå det målet med havvind, mener jeg ikke er veldig sannsynlig, ikke minst fordi det faktisk tar ganske lang tid å bygge en stor havvindpark. En annen debatt vi ofte har i tilknytning til det å elektrifisere sokkelen, handler om tiltakskost – hva vi er villige til å betale for å utløse utslippsreduksjonene. I en konkurranse om tiltakskost mellom kraft fra land og flytende havvind er det ingen tvil om hva som vil bli billigst, og det er selvfølgelig kraft fra land. Vi skal bruke kraften på land til andre ting også, så i et lengre perspektiv er dette absolutt mulig, men at det er en kvikkfiksløsning som tar oss til 2030, tror jeg nok ikke.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Jeg tror ikke jeg er enig i at jeg har hatt en prinsipiell avvisning av dette. Tvert om mener jeg faktisk at dette nettopp er det jeg har sagt at jeg forsøker å komme med forslag til og løsninger på i den stortingsmeldingen som er varslet. Den stortingsmeldingen handler om langsiktig verdiskaping fra de norske energiressursene, og jeg er helt enig med representanten i at et hinder for næringsutvikling og industrisatsing i Norge ikke nødvendigvis er mangelen på kraft, men å få kraften frem dit den trengs, når den trengs. Jeg har sagt at vi kommer til å se spesifikt på dette også i stortingsmeldingen – hva vi kan gjøre for å bedre situasjonen rundt nettutbygging og sørge for at tilgang til nett og kraft aldri blir en flaskehals for industrisatsing. Så viser representanten til oppslaget i Dagens Næringsliv i dag, og det er jo et annet spor. Men det betyr ikke at vi ikke har andre tanker i tillegg, og stortingsmeldingen er en veldig viktig del av det. Jeg er veldig fornøyd med at vi i regjering bestemte oss for å løfte en slik stortingsmelding. Det kom i forkant av alle de kravene som jeg nå hører fra opposisjonen – heldigvis.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Jeg er veldig takknemlig for representantens engasjement rundt dette, for det er nettopp dette jeg forsøker å komme med svar på i den stortingsmeldingen vi snart skal legge frem. Dette er en kjempeviktig debatt. Jeg er helt enig i mye av det representanten sier, men jeg deler ikke helt oppfatningen av at dette var et tema som representanten eller Arbeiderpartiet var veldig opptatt av i 2016. Sånn som jeg minnes den diskusjonen, handlet det om å få noe tilsvarende det man har for Samlet plan for vassdrag, for vind og andre ting. Jeg ønsker debatten velkommen. Jeg føler bare at det konstrueres et slags bilde av at dette er noe jeg ikke er opptatt av. Jeg har tvert om, flere ganger, løftet frem denne tematikken, og det er nettopp derfor jeg har pekt ut dette som et av de store temaene i stortingsmeldingen – nett, hvordan få kraften frem, hvordan det skal gi mer industriutvikling og arbeidsplasser i Norge. Det er tross alt det som er det viktigste. Vi kan ha de planene vi bare vil, hvis vi ikke får til at systemet fungerer som det bør. Derfor er denne stortingsmeldingen viktig.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Det er jo selskapene selv, når de modner frem prosjekter, som også må bestemme hva slags energiforsyning de ønsker til utbyggingen sin. Jeg mener at det er en riktig rollefordeling å fortsatt ha det på den måten. Så mener jeg at vi gjør ganske mange grep for å prøve å gjøre dette mer attraktivt. Men det viktigste for å få til dette vil være å få ned kostnadene på flytende havvind. Nå har regjeringen stilt opp med penger til Hywind Tampen, som blir verdens største flytende havvindpark når den er ferdig bygd. Det var over 2 mrd. kr i statlig støtte. Så tar også selskapene sin del. Jeg mener vi må komme inn i et spor hvor kostnadene faller på flytende havvind, som vi har sett i forbindelse med bunnfast havvind og vindkraft på land. Vi er fortsatt i et teknologispor på flytende havvind, men på sikt mener jeg at dette absolutt kan bli bra. Jeg tror at hvis selskapene selv ser at dette er noe som er bra og lønnsomt, og som kutter utslipp, vil de selv også løfte slike prosjekter i fremtiden.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Dette er jo en debatt vi har hatt mange ganger tidligere, og jeg synes det er kjempefint at vi kan ha den en gang til. Jeg er enig med representanten i at kraft fra land ikke er tiltak vi skal bruke ukritisk, alltid og uansett. Men det er nå også engang slik at det er selskapene som selv modner frem sine prosjekter, og som kommer med en løsning på kraftforsyningen, og hva de ønsker, og hva de ser som både realistisk og lønnsomt, og som gir god drift på installasjonene. Så må vi huske, som jeg også nevnte i stad, at selv Fremskrittspartiet var med på å stemme for et forslag i fjor i forbindelse med oljeskattepakken om at vi skal kutte 50 pst. av utslippene på norsk sokkel innen 2030. Det eneste tiltaket vi har for å oppnå det målet, er kraft fra land. Hvis det er slik at Fremskrittspartiet er så imot det, burde de jo aldri stemt for det forslaget. I så fall er det nyttig for meg som statsråd å høre hva slags tiltak Fremskrittspartiet mener at vi skal ta i bruk som ikke er kraft fra land. De aller fleste kraft-fra-land-prosjektene som vi har gjennomført i Norge så langt, har ikke tiltakskost på 8 000 kr per tonn. Det er mye lavere, noen av dem langt under tusen også. Så innimellom vil dette være lønnsomt. Og så har vi i Norge noen virkemidler som skal utløse dette. Det viktigste som skal utløse dette, er CO 2 -avgiften og kvoteprisen. Da har vi sagt at CO 2 -avgiften på sokkelen skal øke til samlet 2 000 kr per tonn i 2030. Det vil også forandre regnestykket for en del av kraft-fra-land-prosjektene. Nei, vi skal ikke gjøre det for enhver pris. Men jeg synes denne prinsipielle motstanden, som at alt er feil, er litt merkelig.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Som jeg sa i stad, må hva slags løsninger man skal ha, og hva man skal gjøre i hvert enkelt prosjekt, vurderes fra prosjekt til prosjekt. Vi har ikke en prinsipiell linje i Norge om at man alltid skal elektrifisere alt, uansett. Det må vurderes, og det er selskapene som må gjøre den vurderingen og også stå for økonomien i prosjektene sine. Men igjen: Vi har et nasjonalt utslippsmål i Norge, og norsk sokkel inngår også i det. Når vi kutter utslipp på sokkelen, spiller det inn mot det utslippsmålet vi har nasjonalt. Det vil ikke hjelpe å plante skog. Det vil ikke ta oss til en reduksjon på 50 pst. innen 2030 på sokkelen. Jeg er åpen for at vi også kan diskutere andre løsninger, og selvfølgelig skal man ikke se seg blind på tiltakskost. Det spiller en rolle, men som jeg sa i stad, har noen av disse prosjektene veldig lav tiltakskost. Tidligere i dag har vi diskutert havvind – skal vi elektrifisere med det i stedet? Det har også representanten vært opptatt av, at vi skal satse på havvind i Norge. Det vil ha mye høyere tiltakskost enn kraft fra land, hvis man skal bruke det på sokkelen.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Jeg er ikke enig i beskrivelsen av at man gjør dette ukritisk. Jeg mener tvert om at alle de svarene jeg har gitt så langt i dag, viser at det gjør man ikke. Dette er ting som alle må vurdere nøye. Det gjelder også selskapene. Det er også slik at vi i dette landet styrer mot et kraftoverskudd frem mot 2030 og kanskje forbi. Det kommer masse ny kraft på nett nå. Så er det riktig som representanten sier, at vi har noen utfordringer med å få kraften frem dit den trengs, når den trengs, og dette kommer jeg også tilbake til i stortingsmeldingen, som jeg allerede har vært innom tidligere i dag. Når det gjelder f.eks. innmeldinger i bergensområdet, har mye av den veksten kommet bare det siste året, så dette går veldig kjapt. Men jeg vil på ingen måte si meg enig i at man kan gjemme seg bak noen klimamål. Man gjemmer seg ikke bak klimamål. Man vedtar dem fordi det er viktig og riktig og fordi vi har både internasjonale forpliktelser og en egeninteresse av å kutte utslipp i Norge. Sokkelen må være med på det, og derfor er også industrien selv positiv til dette og setter sterke mål – men ikke for enhver pris, alltid.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
La meg starte med å takke for å bli bydd opp til dans – om dette viktige temaet som jeg og representanten har diskutert mange ganger tidligere, og som vi egentlig aldri får nok av å diskutere, med god grunn. For representanten begynner med en beskrivelse som jeg deler: Vi har dårlig tid, vi vet at pandemien kan ha satt arbeidet med å redusere klimagassutslippene globalt tilbake, men forhåpentligvis ikke. Vi har jo, heldigvis, sett at det er mange som har brukt nettopp pandemien som en grunn til å satse på grønn omstilling og gjøre alvor av de planene de har hatt. Så selv om ting ikke går raskt nok, mener jeg at det er mange positive trekk også globalt, men det må gjøres mer hvis vi skal ha en sjanse til å nå målene. Det er en kjent sak at SV ønsker at vi skal slutte å produsere olje og gass i Norge på sikt. Min tilnærming til dette er fortsatt, som den har vært i tidligere debatter, at for at dette skal ha noen effekt er man nødt til å jobbe på etterspørselssiden globalt. Det vil ikke ha noe å si at vi slutter å produsere i Norge hvis man ikke gjør noe med etterspørselen etter olje og gass globalt, så det er der vi er nødt til å legge inn innsatsen. Så synes jeg for så vidt det er hyggelig at representanten legger til grunn at vi skal finne, utvikle og produsere fra alle de områdene som inngår i 25. runde, men det er jo ikke sikkert. Det er jo også slik at produksjonen på norsk sokkel kommer til å avta. Den kommer ifølge perspektivmeldingen til å falle med så mye som 65 pst. innen 2050. Så hvis vi ikke finner mer, hvis vi ikke utvikler flere funn, vil det fallet kanskje bli enda mer dramatisk, fordi i det tallet ligger det også antakelser om at man skal lete og finne noe mer. Så dette bildet av at vi aldri har produsert mer, og at vi skal bare fortsette å produsere mer og mer og mer, det stemmer ikke med virkeligheten på norsk sokkel i dag. Men jeg er enig i at vi er nødt til å redusere etterspørselen etter fossil energi globalt for å nå klimamålene.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Til det første som representanten sier, må jeg si: Jeg sa jo at jeg er glad for at representanten legger til grunn at vi skal finne noe i alle disse områdene vi har lyst ut, men det er jo ikke sannsynlig at vi gjør det. Men letepolitikken er ryggraden i den norske petroleumspolitikken. Vi er nødt til å ha en aktiv letepolitikk, vi er nødt til å gjøre areal tilgjengelig for industrien dersom man øsker å opprettholde denne næringen. Så er det helt fair at SV ikke ønsker det. Det ønsker regjeringen, for dette betyr enorm verdiskaping for landet. Det er mange, mange arbeidsplasser, pluss at denne næringen er med på den grønne omstillingen ved bl.a. å være de som kommer til å være driverne innenfor havvind, de som kommer til å være driverne innenfor hydrogen, som er noe annet verden kommer til å trenge i store volum hvis vi skal ha sjans til å nå klimamålene. Til det konkrete spørsmålet om å heve det norske klimamålet: Jeg er glad i å diskutere klima, men jeg tror jeg skal overlate akkurat den diskusjonen til klimaministeren.
Tina Bru (Høyre), 2021-04-21:
Det er veldig mye som har skjedd dette året, noe som gjør at det nesten kan være litt vanskelig å huske hvordan situasjonen faktisk var i fjor vår, da dette skjedde. Men den var altså dramatisk. Det var bom stopp globalt. Det var masse gode, robuste prosjekter på norsk sokkel som sto i fare for å bli forsinket eller stanset som følge av det som skjedde globalt rundt pandemien. Så at Stortinget klarte å samle seg om en midlertidig og avgrenset skatteløsning for denne næringen, når Stortinget også klarte å gjøre det for mange andre næringer som hadde det vanskelig, det er jeg veldig glad for. Jeg mener at det var riktig. Jeg frykter ikke at vi kommer til å se såkalte ulønnsomme prosjekter bli drevet frem av denne pakken. Tvert om ser vi at de prosjektene som har dratt nytte av den, er prosjekter som var planlagt uansett, som det er god lønnsomhet i, og som vi unngikk forsinkelser på. Det betyr arbeidsplasser, det betyr å holde hjulene i gang, og det er viktig. Men som sagt, pakken er avgrenset, den varer ikke evig.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-04-21:
Skal vi utnytte, skal vi si, mulighetene som klimarevolusjonen gir oss, må vi gripe mulighetene akkurat nå, og skal vi lykkes innenfor havvind, må vi legge til rette for havvind. Men det kommer også andre muligheter. Vi ser nå de mange prosjektene som kommer opp rundt dette med batteriproduksjon og hydrogen, og ny treforedlingsindustri kan bli etablert – osv. Sånn sett synes jeg det er gledelig å lese i Dagens Næringsliv at statsråden har tanker om et hurtigspor for industrisatsinger. Men det er jo et hurtigspor egentlig uten noen planer, uten noen tanker om hva som er de største hindrene når industrien kommer. Og de største hindrene har olje- og energiministeren ansvar for selv, og det handler om nettkapasitet og tilgang på fornybar kraft. Da er mitt spørsmål egentlig veldig enkelt: Vi har flere ganger sagt, og mener, at det er viktig å få en helhetlig plan som nettopp vurderer nett, produksjon og industri og ser det i en sammenheng. Statsråden har hatt en prinsipiell avvisning av det, og mitt spørsmål er: Hvorfor?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-04-21:
Allerede i 2016, da vi behandlet den siste energimeldingen, gikk regjeringen bort fra å se ting i en sammenheng. Vi mente den gangen at det var viktig å se nett og fornybar energiproduksjon i en sammenheng nettopp for å sikre at industrien har tilgang på fornybar energi. Men den gangen var statsråden posisjonspolitiker i Stortinget og avviste det blankt. Hun ville ikke være med på den typen samtaler. Vi har flere ganger i etterkant utfordret på om statsråden vil ta et ansvar for at vi ser nett, vind, vann, flytende havvind, infrastrukturen på sokkelen som etter hvert må komme, og industrietableringer i en sammenheng, slik at en reduserer sårbarheten og nettopp sørger for at det ikke er flaskehalser slik som det er i dag. For i dag er det startet et kappløp om kilowattimene og tilgangen i nettet. Det må vi unngå, hvis ikke går vi glipp av de mulighetene som klimarevolusjonen gir. Kan statsråden nå garantere for at hun kommer med løsninger som innen en tiårsperiode løser opp i den nettinfrastrukturen og de problemer som er der?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-21:
Norge har et kjempestort potensial for havvind, og særlig flytende havvind. Vi står nå i en posisjon hvor vi kan bruke en solnedgangsnæring – olje- og gassproduksjonen – til å få på plass en kraftfull satsing på bl.a. flytende havvind. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden pålegge oljeselskapene å bygge ut og betale for flytende havvindproduksjon?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-21:
Mandag kveld sendte FNs generalsekretær ut en svært alvorlig beskjed til verden: Vi er i ferd med å gå tom for tid i kampen mot klimakrisen. Til tross for at koronapandemien har satt flyene på bakken og redusert utslippene, har den ikke bremset klimaendringenes nådeløse framferd. 2020 var et av de varmeste årene noen gang. 2021 må bli handlingens år for å beskytte folk mot de katastrofale effektene fra klimaendringene. Det var generalsekretærens klare beskjed til verdens ledere. Den 19. november 2020 lyste regjeringen ut 136 blokker til oljeselskapene. Dette er en av de største utlysningene på norsk sokkel noensinne, om ikke den største. Olje- og gassproduksjonen fra disse feltene vil skje i den perioden der verdens utslipp skal reduseres ned til null. I denne perioden vil altså dagens regjering pumpe opp olje og gass, med store utslipp av klimagasser som resultat, stikk i strid med budskapet fra FNs generalsekretær. Så spørsmålet mitt er: Vil det svært alvorlige budskapet fra FNs generalsekretær om at verden er i ferd med å gå tom for tid i kampen mot klimakrisen, få noe som helst å si for regjeringens omfattende olje- og gassplaner og for omfanget av 25. konsesjonsrunde?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-21:
Jeg regner jo med at når statsråden lyser ut 136 blokker for letevirksomhet, hvorav mange er i sårbare områder, er det med et mål om å finne mer fossil energi og forlenge oljealderen. Men i går kom statsminister Boris Johnson i Storbritannia med nyheten om at britene skal heve standarden i kampen mot klimakrisen. Britene setter seg nå mål om å kutte utslippene med 78 pst. innen 2035. Den norske regjeringens mål er å kutte utslippene med 50–55 pst. Selv om olje- og energiministeren ikke er klimaminister, er hun ansvarlig for de desidert største utslippene fra Norge. Spørsmålet er: Er det aktuelt for den norske regjeringen å følge britenes eksempel i klimakampen og heve norske klimamål like mye? Og hvor store utslippskutt mener olje- og energiministeren at oljeselskapene må ta?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-21:
La oss bore litt mer i regjeringens oljepolitikk. I fjor sommer ble stortingsflertallet enige om en svært sjenerøs skattepakke til oljeselskapene. Skattelettelsene bidro til rekordlave skatteinnbetalinger fra Equinor i første kvartal i år. De midlertidige endringene i oljeskatten gjelder for alle olje- og gassprosjekter som har levert inn plan for utbygging og drift, PUD, innen 1. januar 2023, og som har fått godkjent denne innen 2024. Hvor lenge mener regjeringen det er riktig å la oljeselskapene ha så gunstige skatteregler for prosjekter som er levert inn innenfor de tidsfristene som gjelder for skattelettelsene som ble gitt i den svært gunstige oljeskattepakken i fjor sommer?