trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-10-04:
Det var fornøyelig å høre statsminister Erna Solberg drive folkevalgtopplæring av SVs partileder tidligere i dag, og når jeg leser gjennom de forslagene SV har fremmet under trontaledebatten, ser jeg også at det var nødvendig på flere områder. Mens vi i dag har en regjering som styrer Norge trygt og stødig, har vi en opposisjon på Stortinget som sliter med å finne punkter å kritisere Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre for. Det kommer veldig godt til syne gjennom forslagene som SV har fremmet i trontaledebatten. Forslagene fra SV er basert på uriktige forutsetninger og mangelfull kunnskap, og jeg vil anbefale partiet framover heller å sende skriftlige spørsmål inn til regjeringsmedlemmene og få gode svar på dem der, framfor å stille dem som forslag i en trontaledebatt, hvor de ikke hører hjemme. Når SV f.eks. foreslår en undersøkelse om hvem som er rammet av kutt i fødselsomsorgen, er det for det første feil. Regjeringen har ikke kuttet i fødselsomsorgen. Tvert imot har vi bygget opp jordmortjenesten og gjeninnført lovkrav om jordmorkompetanse i kommunene, som SV fjernet da de satt i regjering. Det er få steder i verden hvor det er så trygt å føde som i Norge. Når SV foreslår at det skal gjøres en undersøkelse av hvordan det har gått etter overføringen av ansvaret for overgrepsmottakene til sykehusene, er svaret at overgrepsutsatte har blitt bedre ivaretatt etter at sykehusene overtok hovedansvaret. De regionale helseforetakene viser at alle overgrepsmottak har etablert døgnkontinuerlig beredskapsvakt i alle mottakene. Når det gjelder egenandel for fysioterapi, er jeg glad for at Fremskrittspartiet støtter opp om at alle nå er inne under ordningen med egenandelstak. Tidligere var det bare enkelte pasientgrupper som fikk støtte til fysioterapi. Nå er det gratis for alle under 16 år, og alle andre får lov å være med i ordningen med et egenandelstak på 2 025 kr i året. Fremskrittspartiet kommer ikke til å støtte noen forslag som er basert på uriktige forutsetninger, eller forslag som ber om kunnskap vi allerede har. Derfor vil ikke Fremskrittspartiet støtte noen av forslagene fra SV.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-10-04:
Gjennom flere statsbudsjett og gjennom flere samarbeid mellom de fire partiene har man økt bevilgningene til kulturfeltet. Vi er blitt bedre til å ta vare på vår kulturarv, og gjennom fem år og fem statsbudsjett har bevilgningene til Kulturminnefondet blitt doblet. Dette utgjør over 110 mill. kr, som vi kan bruke til å ta vare på vår felles kulturarv, og som utløser til sammen 300 mill. kr til opprustning og til å verne om kulturarv i privat eie. Dette bidrar til at håndverket og teknikkene blir ivaretatt, men også til at byene kan bygge seg opp, og at vi kan drive med aktiv stedsutvikling. Et godt eksempel på det er Vardø Restored – et utviklingsprosjekt i Vardø som rehabiliterer gammel bebyggelse, og hvor de driver med aktiv stedsutvikling. Det er på området kulturminner i privat eie vi i dag har det største etterslepet. Det er mye å ta vare på, men vi må også ta vare på våre kirkebygg. Vi har i dag 28 stavkirker, og det har vært gjort en god jobb for å ta vare på disse stavkirkene gjennom Stavkirkeprogrammet. Kirkene våre er i dag godt restaurert, men nå står kanskje middelalderkirkene for tur. Man skulle helst kunne gjort alt sammen samtidig, men det er vanskelig i praksis. Men regjeringen har lagt til rette for at det investeres mye i å ta vare på vår felles kultur. Nå legges det planer for middelalderkirkene, for det er viktig for oss å ta vare på dem. Kirkebyggene våre er også viktige kulturminner. Vi vil også løfte kulturminnefeltet med statens regionreform. Vi ønsker selvfølgelig at opposisjonen skal være enig med oss i at det er lurt at kulturminnefeltet kan tas ned på et nivå nærmere kommunene og nærmere de områdene for å kunne få til et godt samarbeid. Vi trenger mer kompetanse på kulturminnefeltet i regionene, og en god måte å løfte dette på og et viktig verktøy for oss i dette er regionreformen. Det håper jeg at opposisjonen og Senterpartiet også kan være med og støtte.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-04:
I dag tidlig hørte vi statsministeren nok en gang skryte av at de norske utslippene av klimagasser går ned. Men medaljens bakside ble heller ikke denne gangen nevnt. Regjeringens klimapolitikk bader i palmeolje og regnskogsødeleggelse. Det er fordi regjeringen bidrar til regnskogshogst at de på papiret får reduserte utslipp her hjemme i Norge. Ingen fra regjeringspartiene har i løpet av disse to dagene kunnet gi et svar på hvorfor det er god klimapolitikk å hugge regnskog. Og det er forståelig, for det er ikke mulig å forsvare en slik politikk. Derfor har SV invitert til et nytt klimaforlik, og jeg håper virkelig at flertallet i denne sal ser behovet for å få palmeoljen ut av den norske klimapolitikken og sikre reelle utslippskutt også i et av verdens rikeste land. En av de andre store miljøutfordringene verden står foran, er plastforurensningen. Alle partier i denne sal er opptatt av dette. Tidligere i dag hørte vi kamerat Hallelands beskrivelse av plastforurensningen som møtte oss da energi- og miljøkomiteen var på reise i Indonesia nylig. Men hva er Fremskrittspartiets svar på denne plastforurensningen? Jo: La de fattige i verden betale for opprydningen. Fremskrittspartiet vil at all vekst i bistandsbudsjettet skal brukes til plastopprydning. Jeg trodde nesten ikke mine egne ører da jeg hørte det. Vi skal nok en gang ta fra de fattigste og la dem betale for opprydningen av det store plastproblemet i denne verden. Nok en gang viser Fremskrittspartiet seg som et parti for de få og rike, ikke de mange.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-04:
Det gikk med 317 millioner liter palmeolje til biltrafikken i Norge i fjor. Det er det dobbelte av det vi brukte året før, og det er mange ganger det som norske forbrukere kastet ut av palmeolje fra norske matvarer. Dette er en parentes, sier Venstres Ketil Kjenseth. Palmeoljeproduksjonen i dag er den største driveren til avskoging av regnskogen i Indonesia. Det er så visst ingen parentes; det er et betydelig problem. Kjenseth oppfordrer SV til å være konstruktiv, og det er derfor vi i går, sammen med Arbeiderpartiet, la fram 37 forslag til hvordan Norge skal kunne kutte sine utslipp i årene som kommer, og det er derfor vi etterlyser oppfølging av Stortingets vedtak fra i fjor, som Venstre og SV sto sammen om, for å kaste palmeoljen ut av offentlige anbud.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2018-10-04:
Fra palmeolje til noe mer hjemnært. Under dagens første replikkveksling fikk vi nærmest inntrykk av at opposisjonslederen mente at politikkens oppgave var å problematisere. I 2009 innførte den daværende regjeringen et regelverk for ferdsel til sjøs som virkelig var å problematisere det uproblematiske. Strusshamn barnehage i min kommune er en av de mange som har tatt kontakt når det gjelder akkurat dette regelverket. Det regelverket innebærer at en førskolelærer som vil ta med barn ute i robåt, må ha fritidsskippersertifikat – 120–330 timers kurs, sikkerhetskurs, kurs i passasjer- og krisehåndtering, VHF-kurs og helseerklæring – og vi er fortsatt i robåt. Kravene til utstyr om bord er 2 stk. VHF-radioer, reservekraftkilde for 6 timer – altså en til som ror da, går jeg ut fra – oppdaterte kart og nautiske publikasjoner, redningsflåte, egne redningsvester med minst 100 Newton oppdrift, livbøye med lys, flytende kastering med fester til 30 meter flytende line, tre fallskjermlys og tre handbluss, en redningsgrind eller tilsvarende til å plukke opp folk av vannet med. Det er litt lavere krav til båter som går under 90 knop, i sommerhalvåret, men likevel. I praksis betyr dette slutt på sjøaktivitet for barnehager, skoler, leirskoler, sjøspeidere osv. Hvilken konstatert ulykkesfrekvens er det man skal forhindre ved dette omfattende og uprofesjonelle kravet? Det er ingen. Det er ingen registrerte alvorlige ulykker med denne typen aktivitet. Og da snakker jeg ikke om årlige ulykker, det er ingen tilfeller av drukningsulykker så langt vi kan avdekke statistikk på området. Det er ikke skolebarn under tilsyn med redningsvest i robåt som forulykker til sjøs. Det er i all hovedsak folk på min alder som faller fra kaikanten eller fra båten, ikke sjelden i påvirket tilstand, og alltid uten redningsvest. Jeg går ut fra at det finnes begreper som ikke er parlamentariske uttrykk, men som er dekkende for situasjonen slik den er nå. La meg derfor få lov å si det slik som min sønn Johan på to år, som er lidenskapelig opptatt av båtliv og båter og en erfaren barnehagegutt, ville si det: Dumt – pappa fikse? Kjære Johan, pappa ønsker å fikse. Han har tillit til at statsråden og denne sal vil sikre at barnehagebarn og barn ellers, sjøspeidere og andre som ferdes til sjøs, som har gjort det i generasjoner, vil lære sjøvett i praksis ved sjøen, ikke som teori i klasserommet, også framover, og vil endre dette regelverket.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-10-04:
Det var representanten Jorodd Asphjells første innlegg i dag som fikk meg til å ta ordet. Asphjell sa det som også har vært omkvedet fra store deler av opposisjonen, nemlig at i denne trontaledebatten har regjeringspartiene ikke vært opptatt av de store samfunnsutfordringene, men kun vært opptatt av å skryte. Jeg må da minne om hva trontalen handlet om, nemlig hvordan vi skal skape et bærekraftig velferdssamfunn. Det var seks helt konkrete samfunnsutfordringer som ble løftet opp, som også gjenspeiles i Jeløya-erklæringen, nemlig: behovet for å omstille norsk økonomi for å skape vekst og trygge arbeidsplasser hvordan vi skal oppfylle Norges klimaforpliktelser og få til det grønne skiftet hvordan vi skal få til et inkluderende arbeidsliv og sørge for at den veksten vi nå har, bidrar til at flere av dem med hull i cv-en eller funksjonshemninger kommer inn i arbeidslivet hvordan vi kan sikre gode velferdsordninger og gjennomføre regjeringens reform Leve hele livet hvordan vi kan redusere fattigdom og løfte dem som faller utenfor hvordan vi kan gjennomføre et integreringsløft Dette er konkrete samfunnsutfordringer som regjeringen jobber med hver eneste dag. Selv har jeg gleden av å ha ansvaret for to av de viktige reformene, nemlig kompetansereformen – hvordan vi skal sørge for at mennesker ikke går ut på dato når teknologien bidrar til at arbeidsoppgaver forsvinner, hvordan vi kan sørge for at folk kan få kompetansepåfyll og være tryggere i arbeidslivet. Jeg har også ansvaret for integreringsløftet, som handler om hvordan vi kan sørge for at innvandrere blir en del av små og store fellesskap, hvordan flere kommer i jobb, hvordan flere får utdanning, lærer seg norsk, får til hverdagsintegreringen og ikke minst bekjemper negativ sosial kontroll. Det er den viktige frihetskampen i vår tid, nemlig at alle skal ha rett til å leve sitt eget liv. Dette er utfordringer som regjeringen jobber med. Så er det riktig at ja, mye går riktig vei, noe som beveger oss i retning av de målene vi har satt oss. Når flere elever lærer mer, er mer på skolen, flere fullfører og består, bidrar vi også til at forskjellene i samfunnet blir mindre. For den sosiale reisen starter i barnehagen og i klasserommet, og det er derfor vi er opptatt av tidlig innsats og å sørge for at ingen faller utenfor. Vi kan gjerne være uenige om retningen av politikken. Men vår regjering er opptatt av å ta tak i de store samfunnsutfordringene, og vi jobber hver dag for å bidra til et bærekraftig velferdssamfunn.
Renate Sølversen Berge (Høyre), 2018-10-04:
Det hender jeg blir spurt om hvorfor jeg driver med politikk – hva som er motivasjonen for å bruke dager, kvelder og helger på møter, arrangementer og store bunker med sakspapirer. Svaret er egentlig ganske enkelt: Målet mitt er å jobbe for en politikk som gjør at barna som vokser opp i Norge, i størst mulig grad skal være i stand til å velge sin egen fremtid. Jeg ønsker å bidra til at barn og unge skal føle seg trygge, både på seg selv og i samfunnet. Jeg ønsker å sørge for at de kan nå sine mål, og jeg ønsker å være en av de heldige som får være med å bidra til at barnas drømmer blir oppfylt. Men selv om svaret er enkelt, er det vanskelig å få det til. Barn er helt avhengig av trygge voksne, på hjemmebane, i lokalsamfunnet og i politikeres posisjoner rundt omkring i landet. Vi trenger å finne den gode balansen mellom hva staten skal ta ansvar for, og hva den enkelte familie selv skal ha muligheten til å velge. I Høyre mener vi at kunnskap i skolen og tidlig innsats for at alle barn skal lære å lese, skrive og regne, er noe av det som definitivt er det offentliges ansvar. Livet blir ganske mye vanskeligere om man ikke klarer å regne ut hva summen på kassalappen vil bli, eller hva rentene på Mastercard-et egentlig betyr i kroner og øre. Vi lever i et samfunn der vi konstant er omgitt av tekster, der leseferdighetene blir viktigere hver eneste dag, ikke bare for å forstå hva som står der, men også for å vurdere hva som er sant og usant, og finne ut hva som er skrevet for å underholde oss, for å informere oss og ikke minst for å påvirke oss. Barn er helt avhengig av leseferdigheter for å kunne bli selvstendige og trygge. Barna våre trenger grunnleggende ferdigheter og grunnleggende kunnskap om og forståelse for samfunnet og verden rundt seg om de skal ha forutsetninger for å lykkes. For å lykkes må vi også ha trygge rammer i barnehage og skole, vi må ha et barnevern som er der når familien ikke er nok. Vi trenger frivillighet, slik at barn opplever samhold og mestring på fritiden. Ja, vi trenger kanskje også nye retningslinjer for influensere, fordi de i så stor grad kommuniserer på en måte som kan påvirke barn og unges selvtillit. Det aller viktigste er likevel familien, de trygge rammene, det å ha noen voksne som alltid stiller opp, og som alltid bryr seg. Da må vi også huske på å la familiene bestemme en del selv – for å kunne ta gode valg om permisjon, om fritid og om hvilken barnehage man skal velge. Jeg heier på barna og ungdommene hver eneste dag og er veldig glad for at denne trontaledebatten har vist at alle partiene gjør det, selv om vi noen ganger er uenige om hvordan vi best kan hjelpe dem for å lykkes. Selv mener jeg at Høyres kombinasjon av offentlig ansvar og frihet til familiene er en god start for å hjelpe barna med å lykkes med å nå de drømmene de har. Jeg vil jobbe hver dag for å få det til, og derfor er jeg politiker.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-10-04:
Jeløya-plattformen er offensiv i klima- og miljøpolitikken. Vi har dårlig tid når det gjelder å nå målene i Parisavtalen – både 2-gradersmålet og 1,5-gradersmålet. De to viktigste utfordringene vi setter opp i Jeløya-plattformen, er 1) at vi trenger en grønn omstilling, og 2) at vi skal nå våre klimaforpliktelser. Vi skal nå klimaforpliktelsene ved å redusere utslippene med minst 40 pst. sammen med EU. Det er viktig å få på plass en enighet nå i løpet av året, og vi må ligge i front for å lede an for å få en regelbok for Parisavtalen som bygger på avtalen fra 2015, og at den forsterkes i årene framover. Norge ligger i front på mange områder i klimaarbeidet, særlig innenfor transport. Vi gjør ting og får resultater som ingen andre egentlig er i nærheten av. Én ting er elbilsatsingen. 47 pst. av bilsalget i september var elbiler. Ingen andre land er i nærheten av slike resultater, og vi er på god vei til å nå målet som ble satt med et borgerlig flertall om at bare nullutslippskjøretøy skal selges i 2025. Vi ligger helt i front når det gjelder grønn skipsfart. Nå er det i Norge i bestilling 70 ferjer med nullutslipp som skal komme i bruk i begynnelsen av 2020-tallet. Vi ligger helt i front når det gjelder utviklingen av karbonfangst og -lagring. Regjeringen viderefører arbeidet både med Klemetsrud og Norcem i årene framover. Vi ligger helt i front også i det internasjonale arbeidet for å ivareta regnskog. Den norske satsingen på å ta vare på og stoppe avskogingen av regnskog nyter stor respekt og er et omfattende arbeid. Vi har gode samarbeid omkring Amazonas, vi jobber, selv om det er vanskelig, i det sentrale Afrika, og vi har et godt samarbeid i Indonesia. Indonesia har vært tatt opp flere ganger. Det viktigste vi gjør med vår politikk, er å stoppe avskogingen. Da skal vi gi honnør til Indonesia når de nå nettopp har innført et moratorium for å gi nye tillatelser til palmeoljeplantasjer, og vi skal gi honnør for at de også skal gjennomgå dem som allerede er gitt. Vi skal redusere bruken av palmeolje også i Norge, men biobasert drivstoff er en del av løsningen, og da må vi ha mer nullutslippssatsing, flere elbiler og mer avansert biodrivstoff. Det blir det også satset på i Norge. Det er flere prosjekter på gang – jeg tror det er fem som vil kunne gi en produksjon på 370 millioner tonn avansert biodrivstoff fram mot 2022.
Trond Helleland (Høyre), 2018-10-04:
Trontaledebatten går mot slutten, og alle har forhåpentligvis snart fått sagt sitt. På mandag kommer forslaget til statsbudsjett, og debatten kan fortsette. Det var en mild tone i representanten Gahr Støres innlegg. Jeg vil nok si at regjeringspartiene i aller høyeste grad har løftet opp utfordringen for Norge framover. Statsråd Sanner var nettopp på talerstolen og pekte på hovedutfordringene som Jeløya-plattformen drar opp, og vi har brukt mye tid – også jeg, i mitt innlegg – på noen hovedutfordringer, f.eks. at vi vil være over dobbelt så mange over 80 år i dette landet i 2040. Det er ikke bare en utfordring, det er også en mulighet. Jeg anbefaler alle som ikke var til stede, å lese Astrid Nøklebye Heibergs innlegg om den saken tidligere i dag. Vi har utfordringen med å skape nye og grønnere jobber, som skal erstatte olje- og gassinntektene når de begynner å gå ned. Vi har digitaliseringen, som gjør at framtidens jobber krever en annen kompetanse, og vi må gjennomføre en kompetansereform. Vi har også integrerings- og inkluderingsutfordringen, at flere innvandrere må i jobb for at det ikke skal gå ut over bærekraften i velferdssamfunnet, og at flere av dem som kunne ha jobbet, kommer seg i jobb gjennom en bedre inkluderingspolitikk. Alt dette er utfordringer som vi må ta tak i. Over dette står også klimaendringene og miljøutfordringene, som vi må ta tak i før det er for sent. Dette er store utfordringer for det norske velferdssamfunnet, og for å kunne løse dem og samtidig sørge for at Norge er verdens beste land å bo i, må vi skape flere jobber og kvalifisere folk for disse jobbene. Særlig trenger vi flere jobber i privat sektor – det har vi vært tydelige på. Det er jobbene i privat sektor som muliggjør den velferden vi ønsker at alle nordmenn skal ha glede av. Grunnpilaren for å oppnå dette er at vi har et trygt samfunn, et samfunn hvor vi har et forsvar som kan trygge vår fred og frihet, og et politi som kan gi alle innbyggere trygghet i hverdagen. Det har ikke vært mangel på utfordringer for framtiden, og det synes jeg det har vært en god debatt om. Vi vil sikkert være uenige om betoningen av å skryte av det som har gått bra, og å vektlegge det som noen mener går dårlig, men vi har i hvert fall følt at vi har lagt vekt på framtiden og hvilke utfordringer Norge står overfor. Vi har gått igjennom forslagene som foreligger, og Høyre, også de andre regjeringspartiene, tror jeg, kommer til å stemme imot alle forslagene – ikke fordi alle er dårlige, noen er vi nødvendigvis uenige i, men det er også en del forslag om saker som allerede er igangsatt, og der en kan se at en har tenkt å legge fram eller kommer til å legge fram politikk, saker som regjeringen jobber med. Det er også, som sagt, en del forslag som vi rett og slett er uenig i. Så jeg anbefaler Høyres representanter å stemme imot de framlagte forslagene.
Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2018-10-04:
Man skal være litt forsiktig med å takke for debatten for tidlig, for plutselig er vi i gang igjen, men nå nærmer det seg slutten. Jeg har lyst å gripe fatt i noe som representanten Sverre Myrli sa i går. Han sa at under denne regjeringen, altså den blå-grønne, endrer samfunnet seg – ikke dramatisk, men det er små skritt i gal retning. Sannheten er jo at det er store skritt i riktig retning. Vi har gjennomført store skattereduksjoner, ikke minst for bedriftene, for å trygge arbeidsplassene. Det blir kritisert, også av dem som var med på skatteforliket. Samtidig gjennomfører vi en enorm satsing på noen svært viktige områder for det norske samfunnet og for fremtiden. Vi satser på infrastruktur, det bygges vei og bane som aldri før. Det kan ikke bestrides. Vi satser på utdanning og kompetanse. Det er veldig viktig for at våre barn og vår ungdom skal stå best mulig rustet for fremtiden og de kravene som kommer til å stilles. Vi satser på helse- og justissektoren. Vi løfter kommuneøkonomien, og vi løfter ikke minst rusomsorgen og psykiatrien. Dette kan vi gjøre bl.a. fordi vi har en høy og god skatteinngang. Oljeprisfall og lavkonjunktur er snudd til vekst og rekordlav ledighet, og det går bra i hele landet, ikke bare i sentrale strøk. Når jeg sier «hele landet», inkluderer jeg også primærnæringene. Arbeid og selvforsørgelse er vel også et viktig mål for Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen, for det er hele fundamentet for vår velferd. «Velferdsprofitører» har blitt et nytt politisk moteord. Ja, vi finner eksempler på at noen private leverandører både utnytter og beriker seg på avtaler med det offentlige, og vi finner eksempler på at noen i offentlige stillinger også gjør det. Det skal vi ikke akseptere uansett. Men det er ikke regelen, og nettopp derfor er det så viktig ikke å ødelegge det gode samspillet og konkurransen mellom offentlig og privat sektor, heller ikke i velferdssektoren. Jeg drister meg til å takke for debatten og vil gå over til en stemmeforklaring når det gjelder forslagene. Jeg kan egentlig støtte meg til det som Trond Helleland sa, men jeg vil også understreke at det er noen av disse forslagene som ikke nødvendigvis bygger på helt korrekte fakta. Det er noen premisser som vi nok ikke er helt enig i, men uansett: Fremskrittspartiet vil også stemme imot samtlige forslag, bl.a. fordi en del av forslagene slår inn åpne dører. Det er faktisk arbeid i gang, ikke minst arbeid som er igangsatt på grunnlag av vedtak i Stortinget i forrige periode.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-10-04:
La meg få lov til å starte med noe helt konkret: Det er veldig bra at Høyre og Fremskrittspartiet nå endelig uttaler seg positivt om kirkevedlikehold, for det hadde Senterpartiet og Kristelig Folkeparti et felles forslag om i 2015, og som ble vedtatt mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer. Siden har det ikke vært noe framgang i den saken. Nå har det gått tre år, og nå må det bli en fortgang i det arbeidet. Senterpartiet håper derfor at de partiene som sto bak det i 2015, også vil sikre flertall for en slik fortgang i dag. Å knytte det til regionreformen, som representanten Haukland gjorde i sitt innlegg, blir derimot litt søkt. Jeg skjønner for så vidt at en vil knytte likt og ulikt til regionreformen, men det er kommunene som i dag har ansvaret for de eldste kirkene våre, og det de trenger, er ingen regionreform. Det de trenger, er statlig medfinansiering, rett og slett, og det er det forslaget har handlet om hele veien. Så Senterpartiet er glad for det, dersom det blir vedtatt, og vi ser fram til å få fortgang i den saken. Det har vært en nokså bred trontaledebatt. Et helt sentralt tema i dag har vært diskusjonen om politireformen. Regjeringen vil gjerne at vi skal gi honnør for det arbeidet som er gjort, men de har liten vilje til å diskutere de utfordringene som er knyttet til reformen. På mange måter synes jeg nok at regjeringen her presenterer et glansbilde som jeg tror veldig mange der ute ikke kjenner seg igjen i. Det er noe som skurrer i de forklaringene som gis. Kanskje hadde regjeringen stått seg på å erkjenne at dette er en reform som kommer til å bety mindre tilstedeværelse og mindre forebygging i politiet. En burde kanskje også erkjenne at sakene nå faktisk hoper seg opp på en slik måte at det er egnet til bekymring, for det bekymrer åpenbart veldig mange ute i politidistriktene. Det ble også lovd at de gjenværende kontorene skulle fungere bedre, være mer åpne og ha en sterkere stilling, og jeg skjønner skuffelsen hos Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti i dag over at kontorenes stilling ikke har blitt bedre – og heller ikke politikontaktenes, som en ble lovd skulle ha en vesentlig rolle. Det kan kanskje gi Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti et lite signal om hvordan en ikke bør inngå forlik med denne regjeringen. Det er nemlig ikke vi som finner på disse eksemplene. Det er folk som reagerer, og da må en også lytte til de folkene, og det er en utfordring som regjeringen i dagens debatt har svart på med innøvde fraser. Så er det nok noen som sier at politireformen burde vært gjennomført tidligere, og at den var overmoden, men kjære vene: Dette er den tredje politireformen vi har hatt på 20 år, og alle har handlet om strukturendringer, og ingenting har blitt bedre av at ting bare skal bli større.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-10-04:
Først en stemmeforklaring: Senterpartiet kommer til å stemme for SVs forslag og for forslag nr. 16, fra Arbeiderpartiet. Når jeg har mulighet, kan jeg ikke dy meg for å tillate meg en liten kommentar helt på tampen. I dag tidlig understreket statsminister Erna Solberg at hvis Kristelig Folkeparti skifter side, går de til en eventuell mindretallsregjering. Da synes jeg det er på sin plass å understreke det faktumet at også dagens regjering er en mindretallsregjering, og det er ikke noe galt i det. Hovedregelen i Norge er jo at vi har det – mindretallsregjeringer – og at det bruker å gå greit med mindretallsregjeringer i Norge. Jeg synes jeg må få lov til å understreke det, for en tidligere statsråd fra Fremskrittspartiet sto på denne talerstolen i går kveld og sa at flertallet fikk fornyet tillit ved valget i fjor høst. Men de gjorde jo ikke det. Nei, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gikk alle sammen tilbake ved valget i fjor høst, og de mistet det flertallet de hadde i forrige periode. Det er kanskje noe av bakteppet også for den situasjonen vi i dag står oppe i. Hvis ikke regjeringspartiene har mindretallet sitt i mente, er det en risiko for at de enten har tatt eller tar Kristelig Folkeparti for gitt. Det vet ikke jeg noe om, men jeg tror at en klok påminnelse til hele Stortinget er å ikke ta noe for gitt. Det tror jeg kan være en grei påminnelse for oss alle sammen i den høsten vi nå står foran, og med det vil jeg gjerne si takk for debatten.
Terje Breivik (Venstre), 2018-10-04:
Trontaledebatten 2018 er i ferd med å ebba ut. Statsministeren skildra stoda i kongeriket i oppsummeringa av debatten godt tidlegare i dag. Det er mykje å gleda seg over, særleg for dei som vil beskriva, ikkje karikera utviklinga. Det er liten tvil om at me er ei av verdas mest privilegerte nasjonalforsamlingar. Me styrer eit av dei mest ressurssterke landa i verda når det gjeld både materiell handlerikdom, fantastiske naturressursar til både å nyta og nytta, ein fredens plass på jord med små forskjellar, skjerma for dei verste klimaendringane, og eit veldig velfungerande demokrati. Alle som følgjer litt med i norsk politikk som hugsar noko av pensumet i historie ifrå folkeskulen, veit at dette ikkje er resultat av eitt parti eller enkeltpolitikarar sin innsats. I stort trur eg me med rette kan seia at ulike parti, storting og regjeringar opp gjennom soga, med god hjelp av sivilsamfunnet, kan ta sin del av æra og ansvaret for at me har det så godt her oppe i nord. I så måte trur eg den politiske debatten òg hadde stått seg på om partia var noko meir rause seg imellom enn kva denne debatten tidvis har vore prega av – som eg sikkert må ta min del av ansvaret for. Det er sjølvsagt utan å leggja skjul på at det er forskjellar, til dels store forskjellar, på ideologi og standpunkt i dei enkelte partia. Det er liten tvil om at det etter fem år med godt tillitsfullt samarbeid på borgarleg, ikkje-sosialistisk side har vorte betre rammevilkår for næringslivet, gründerane, trygge norske arbeidsplassar – sjølvsagt med god hjelp av kronekurs og rentenivå, men definitivt òg resultat av medvetne prioriteringar av risikokapitaltilgang, forsking og teknologiutvikling. Med Venstre og Kristeleg Folkeparti i spissen, som begge set mennesket, ikkje systemet, i sentrum, er det i dag ei heilt anna satsing på kampen mot barnefattigdom, på tidleg innsats, på skulen – sjølvsagt med god hjelp av romsleg tilgang på oljefondskroner, men det hadde likevel ikkje skjedd utan medvetne prioriteringar og innsats. Og sjølv om det framleis går for seint med tanke på å redusera klimagassutsleppa raskt nok, er det eit heilt anna tempo og meir målretta satsing i dag enn tilfellet var hausten 2013. Er det eitt område der Venstre verkeleg set pris på spark i baken og draghjelp frå opposisjonen, er det nettopp i klimapolitikken. Eg tek sjansen på å nytta høvet til å takka for debatten, og eg kan lova at Venstre skal bidra til at både framtidige debattar og vedtak skal verta rausare, grønare og meir sosialliberale.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-10-04:
Når hele partiledelsen er på reise, har det blitt mitt lodd å si noe helt til slutt på vegne av Kristelig Folkeparti – og så kan dere jo lure på hvorfor de er på reise. I går sa min partileder, nok en gang, noe svært klokt og viktig – nemlig at vi trenger et helhetlig menneskesyn også i politikken. Kristelig Folkepartis rolle i norsk politikk er å jobbe for et varmere samfunn, trygt forankret i vår kristne kultur og verdiarv. Et varmere samfunn anerkjenner at vi er mer enn kunder eller forbrukere, at vi trenger små og store fellesskap som bidrar til å gi livsmening og tilhørighet for den enkelte. Å jobbe for et varmere samfunn handler også om å sikre et ukrenkelig menneskeverd fra livets begynnelse til livets slutt. I denne trontaledebatten har Kristelig Folkeparti tatt til orde for en barnereform. Barnereformen skal komme barn og familier til gode. De skal få en bedre hverdag med mer tid til hverandre og med en økt økonomisk trygghet. Vi vet at vi er helt avhengig av å få opp fødselstallene. Dette var også noe min partileder var inne på. Vi er avhengig av det for å kunne ivareta velferdssamfunnet vårt for kommende generasjoner. Men for Kristelig Folkeparti handler det om mer enn samfunnsøkonomiske hensyn. For Kristelig Folkeparti handler det om at gode familier er samfunnets viktigste byggestein, og vi mener at det skal ikke være lommeboken som avgjør hvor mange barn man kan få. Det vi i vår barnereform vil ta til orde for, er en mer rettferdig foreldrepengeordning, styrket barnetrygd og bedre flerbarnsordninger. Det er noen av de viktige tiltakene Kristelig Folkeparti vil prioritere i tiden framover. Kristelig Folkeparti har alltid vært og vil fortsatt være på familienes side. Så vil jeg også benytte anledningen til å takke for en god debatt. Som en stemmeforklaring vil jeg fra Kristelig Folkepartis side si at vi kommer til å støtte Senterpartiets forslag nr. 19 og 20.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-07:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren – jeg ser han er i startgropa. Regjeringen valgte tidligere i høst å tildele kontrakten for persontrafikk på Sørlandsbanen til det britiske selskapet Go-Ahead – et svært omdiskutert selskap og mange steder i Storbritannia et svært upopulært selskap blant togpassasjerene. Statens eget selskap, NSB, vingeklippes og bygges ned, mens tvilsomme utenlandske selskaper ønskes velkommen av regjeringen på norske skinner. Ja, til og med The Times har fått med seg dette og latterliggjør den norske jernbanepolitikken og tildelingen til Go-Ahead, som de ikke har mye pent å si om. Og Sørlandsbanen er bare starten – eller Sørtoget, skal det visst hete nå. Det finnes liksom ingen grenser for merkverdigheter i jernbanepolitikken nå. Deretter skal trafikken på Nordlandsbanen, Dovrebanen, Saltenpendelen, Trønderbanen, Raumabanen, Meråkerbanen og Rørosbanen ut på anbud og etter hvert også all annen togtrafikk i Norge. Jeg går ut fra at jernbanemyndighetene og Samferdselsdepartementet har satt seg godt inn i hva slags selskap Go-Ahead er. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren er: Hvorfor er Go-Ahead et så upopulært togselskap i Storbritannia, og hvordan skal selskapet lykkes i Norge når det åpenbart ikke gjør det i Storbritannia?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-07:
Jeg tror nok jeg hadde vært litt forsiktig med å bruke begrepet «fornøyelig» når jeg ser hva som skjer på jernbanen om dagen, men det kan vi komme tilbake til. Regjeringen har altså brukt milliardbeløp på den såkalte jernbanereformen. Det er opprettet en mengde nye enheter, foretak og selskaper – et voldsomt administrativt apparat. Dette koster penger – mye penger! Men det hører vi aldri samferdselsministeren prate om. Men bakerst i statsbudsjettet er det en oversikt over hva alle de nye direktørene på jernbanen – og dem er det mange av – tjener. Der framkommer det at sjefen i Bane NOR tjener 2,7 mill. kr i året. Sjefen i Norske tog tjener 2 mill. kr. Sjefen i Mantena – de som vedlikeholder togene – tjener 2,1 mill. kr. Og sjefen i Entur – billettselskapet – tjener 1,9 mill. kr. Synes samferdselsministeren dette er fornuftig bruk av fellesskapets midler?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-07:
Jeg nevnte de nye selskapene, og NSB er, til samferdselsministerens orientering, ikke et nytt selskap, det er over 150 år gammelt. Men vi kan gå fra de godt betalte direktørene til de ansatte som gjør jobben der ute på golvet, eller rettere sagt i toget. Samferdselsministeren har tidligere sagt at de ansatte som skal overføres fra NSB til Go-Ahead, får akkurat – jeg tror til og med han brukte det begrepet – akkurat de samme lønns- og pensjonsvilkårene i Go-Ahead som det de har i dag. Det er en sannhet med mange modifikasjoner, for reglene er jo at man får det man har, fram til neste lønnsoppgjør. Go-Ahead overtar i desember 2019, og neste lønnsoppgjør er 1. april 2020. De ansatte beholder altså det de har, i fire måneder. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren er: Kan han nå være like klar som tidligere, og kan han love de ansatte på jernbanen at de beholder lønns- og pensjonsvilkårene også etter de fire månedene?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Svaret på det trur eg at eg kunne ha gjort veldig enkelt. Grunnen til at dei skal lykkast i Noreg, er at dei skal oppfylle anbodspliktene. Det er framleis slik at det er staten som eig infrastrukturen, og vi eig framleis togsetta dei skal køyre. Vi kjøper tilbodet, og vi regulerer korleis ein skal utføre tenesta, gjennom det anbodet som no har vore ute. Det gjer at eg er trygg på at når Jernbanedirektoratet har tildelt kontraktar til Go-Ahead, har dei gjort det med utgangspunkt i at dei har kvalitetssikra at Go-Ahead er i stand til å levere den tenesta som dei ifølgje anbodsdokumentet skal gjere. Det er fornøyeleg når Arbeidarpartiet no forargar seg veldig over at vi får nye aktørar inn. Berre det at vi faktisk fekk inn ein ny konkurrent til NSB, gjer at dei nærmast har halvert sitt eige pristilbod på å operere Sørlandsbanen. Det viser for alle praktiske føremål at konkurranse verkar. Det har Arbeidarpartiet alltid nekta for. No viser det seg nok ein gong at det faktisk gjev effekt. Og ikkje berre det: Eg kan også avklare, i tillegg til det som er hovudspørsmålet frå representanten, at banen framleis vil heite Sørlandsbanen – i den grad det skulle vere ei stor problemstilling. Men selskapet får lov til å operere under det namnet dei vil på dei toga dei køyrer. Eg håpte at også Arbeidarpartiet klarte å gle seg over at vi no faktisk får til å spare 3 mrd. kr dei neste ti åra – 3 mrd. kr, som vi kan bruke til å styrkje togtilbodet, ikkje berre på Sørlandsbanen eller på Jærbanen, men på togtenester alle plassar i dette landet. I tillegg har vi no sett at gjennom samarbeidet som Go-Ahead skal ha med Kolumbus, eit godt etablert selskap i Noreg, evnar ein både å levere til betre pris og også å ha ein målretta strategi for å få fleire til å ta toget. Det trudde eg faktisk Stortinget var oppteke av.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Eg registrerer at kva dei som leier NSB, tener – som er meir enn dobbelt så mykje som dei i dei andre selskapa – er Arbeidarpartiet tilsynelatande ikkje oppteke av. Det berre merkar eg meg. Eg meiner at leiarlønene i staten skal ha ein vekst som er ansvarleg, og som gjer at vi rekrutterer fornuftige og relevante leiarar til dei statlege selskapa. Samtidig er vi avhengige av at vi har leiarløningar som folk flest forstår. Det gjer at vi må passe på leiarlønsveksten også i dei statlege selskapa i åra framover. Det er heilt rett at vi har brukt nokre pengar på omstilling i jernbanereforma. Eg skjemmest ikkje av det. Eg er glad for det. For med å bruke dei omstillingsmidlane vi har gjort, har vi både fått til ei ny organisering – som vi no ser på den første anbodspakka allereie gjev resultat – og greidd å handtere ein omstillingsprosess, slik at vi f.eks. i mange tilfelle har brukt midlar for å handtere pensjonsforpliktingane som dei tilsette elles ikkje ville fått med seg. Det er fornuftig bruk av pengar.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Statsrådar forhandlar ikkje lønsoppgjer, det gjer partane i arbeidslivet. Det er eg ganske grunnleggjande fornøgd med. Det betyr at det vi seier i det anbodet som no har vore ute, er at det vert ei tilsvarande verksemdsoverdraging til det nye selskapet som skal operere banen. Det betyr at dei arbeidsvilkåra ein har, dei lønsvilkåra ein har, og dei pensjonsvilkåra ein har, tek ein med seg inn i det nye selskapet. Det er slik at ein har årlege lønsoppgjer fordi partane i arbeidslivet forhandlar løns- og arbeidsvilkår. Korleis det utviklar seg i dette selskapet, veit vi ikkje, men vi veit at vi har klare reglar for korleis vi regulerer løn i norsk arbeidsliv, og det forventar og føreset eg at alle nye aktørar også held seg til.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Eg legg til grunn at Jernbanedirektoratet, som er ansvarleg for å inngå kontraktar, også behandlar klagene skikkeleg og seriøst. Opposisjonen kan gjerne framstille Go-Ahead som eit perifert selskap med lite tilfredse kundar. Go-Ahead har ein milliard kundar i året. Det er eit stort selskap som har vunne ein kontrakt i Noreg, basert på at kvalitet er vekta 60 pst., og at pris er vekta 40 pst. Dei har vunne anbodet, bl.a. fordi dei trur dei klarer å få fleire passasjerar til å velje jernbanen enn konkurrentane trudde, gjennom det tette samarbeidet med Kolumbus. Då er spørsmålet: Hadde det ikkje vore naturleg at ein såg effektane av dette før ein bestemde seg for at selskapet ikkje var i stand til å levere tenestene? Vi sparer trass alt 3 mrd. kr over dei neste åra på å gjere det. Opposisjonen må gjerne fortsetje med å spørje om dette, men det er underleg at ein ikkje har større tiltru til aktørar som trass alt fraktar ganske mange passasjerar verda over.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Anbodspakkene på resterande trasear er enn så lenge ikkje klare. Det betyr at dei endelege vurderingane for det heller ikkje er gjorde. Samtidig er det Jernbanedirektoratet som lyser ut anbod, og det er dei som tildeler anbod. Eg er oppteken av at vi har kvalitet på norsk jernbane. Det sikrar vi i Noreg gjennom at vi, staten, eig infrastrukturen. Vi eig togsetta. Vi har ansvar for drift og vedlikehald, og vi kjøper togtenester. Det som vert overlate til private aktørar, inkludert NSB, er å konkurrere om å få lov til å operere togstrekningane. Ein kan sjå på erfaringane frå sist vi hadde ute eit anbod, på Gjøvikbanen, som NSB vann, og som trass alt har gjort at vi både har spart pengar og gjeve eit godt tilbod på Gjøvikbanen i veldig mange år. Konkurransen er skjerpa. Det viser også denne anbodsrunden.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Det er heilt rett: Eg er absolutt ikkje overraska over at Senterpartiet er imot alt som er nytt. Det har vi lang erfaring med at Senterpartiet er – også dette. Men når ein går inn og faktisk gjer ein analyse av EUs fjerde jernbanepakke, kan ein jo spørje seg kva som gjorde at Senterpartiet gjennomførte tidlegare jernbanepakker då dei sat i regjering. Det skal eg ikkje gjere. Det er to spørsmål som har vore sentrale i motstanden mot fjerde jernbanepakke. Det eine er at ein overlèt tilsyn og kontroll til andre enn norske myndigheiter, og det andre er konkurranse. For det første: Tilsyn og kontroll etter Jernbanepakke IV – dersom ho vert implementert – ligg til Jernbanetilsynet, som i dag. Det er avklart. Så er det spørsmålet om konkurranse: Eg meiner at den situasjonen vi no har, etter jernbanereforma, skulle tilseie at vi også implementerer dette, med mindre ein er grunnleggjande pessimistisk og skeptisk til konkurranse – då vil ein naturlegvis kunne ha eit anna utgangspunkt. Men eg meiner det ikkje er sakleg grunnlag for det med utgangspunkt i jernbanepakka.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
La meg aller først slå fast at flytrafikken er ein viktig del av kollektivtilbodet i mange distrikt i Noreg. Det er likevel slik at talet på dei som faktisk er ute og flyr, veks år for år – også no. Vi ser av dei siste tala at vi har ein gjennomsnittleg auke i talet på flypassasjerar på 2,1 pst., men det er færre flybevegelsar enn tidlegare. Det betyr fullare fly, mindre klimagassutslepp og meir effektive flytenester. Flybransjen er ein tøff bransje. Det er mange flyselskap som konkurrerer om å transportere passasjerane dit dei skal. Det er i all hovudsak bra, men det bidreg naturlegvis også til pressa marginar i mange tilfelle. For å sikre eit godt flyrutetilbod og betre rammevilkår i distrikta har vi fleire tiltak som bidreg til det. Frå staten si side kjøper vi bl.a. regionale flyruter kvart år, noko som i stor grad finansierer heile rutenettet til Widerøe. Vi brukar også mykje pengar gjennom Avinor-systemet ved at Avinor gjev 30 pst. rabatt for mange av dei minste flyplassane, og ved at terminalavgifta er lågare for dei minste flya som flyg i distrikta. I tillegg vart differensiert arbeidsgjevaravgift igjen innført for transportføretak i 2018. I statsbudsjettet for 2019 føreslår også regjeringa å leggje om flypassasjeravgifta slik at ho vert lågare for flygingar i Noreg og høgare frå Noreg og ut av Europa. Alle desse tiltaka er verkemiddel som skal bidra til å sikre gode rammevilkår for luftfarten i distrikta, og det viser kor alvorleg regjeringa tek dette. Eg er sjølvsagt kjend med den situasjonen vi bl.a. har hatt i Nord-Noreg, der Widerøe har kansellert over 200 flygingar i år. Vi har også sett omtalen av det. Det viser at anten flygingane er kommersielle eller er ein del av dei statlege kjøpa av FOT-rutene, er vi avhengige av eit selskap som leverer stabile og føreseielege tenester over tid. Eg meiner at politikken underbyggjer dette gjennom dei ordningane vi har, samtidig som vi varetek dei stortingsvedtaka som er gjorde, bl.a. med omsyn til flypassasjeravgifta.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Dette er ei litt søkt likning. Dersom flypassasjeravgifta på 75 kr var utfordringa i hovudspørsmålet, og det no er den samla avgiftslegginga, har ho jo vesentleg endra karakter. Eg registrerer at Senterpartiet har vore mot flypassasjeravgifta – slik også Framstegspartiet var då vi var i opposisjon – men måtte forhandle om ei løysing i Stortinget. Det må ein av og til når ein sit og styrer. Eg innser at det er lenge sidan Senterpartiet gjorde det – det er eg for så vidt glad for – men det viser jo at ein av og til er nøydd til å finne kompromiss. Eg meiner at gjennom dei statlege kjøpa av FOT-rutene, gjennom dei tiltaka vi har vore igjennom allereie, som gjer klart greie for korleis staten handterer dette for å sørgje for at det er eit godt kollektivtilbod i distrikta, varetek vi dette. Då er spørsmålet: Dersom det som står igjen, er ei eining på 75 kr for passasjersetet, er eg usikker på om det veltar heile transporttilbodet, når totalprisen trass alt er 5 000 kr.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Avgiftsspørsmålet som representanten nå reiser, ligg normalt under Finansdepartementets ansvarsområde, og dermed er finansministeren rette vedkomande til å svare på det. Eg skal likevel forsøkje, men det vert som det vert, når finansministeren sit i salen. I utgangspunktet har vi no lagt fram ein modell som varetek det Stortinget har bedt oss om, nemleg å sjå på om det er mogleg å differensiere med utgangspunkt i at flypassasjeravgifta, sjølv om det er ei fiskalavgift, faktisk er tenkt å prise utslepp. Vi har ei internprising i Noreg der vi har mykje trafikk, sjølv om det er ein del av kollektivtilbodet. Som vi allereie har vore innom, er eg usikker på om 75 kr av ein billettpris på 5 000 kr er det som veltar lasset. At det kjem andre forslag i Stortinget, får vi ta ein diskusjon om når den tida kjem. Eg meiner vi har kome Widerøe i møte gjennom den endringa som er gjort i budsjettforslaget for 2019.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Kundane skal oppleve at togtilbodet vert stadig betre. Som grunnlag for det gjennomfører NSB Gjøvikbanen to gonger per år ei undersøking blant kundane for å hente inn synspunkt på togproduktet. Undersøkinga våren 2018 viser at det er ei stor forbetring i korleis kundane opplever kvaliteten om bord i reisene sine i dei nye Flirt-toga. Til dømes har dei reisande uttrykt at dei opplever at kupékomforten er mykje betre. Dei nye togsetta har aircondition, straumuttak til kvar sitjeplass, wi-fi-dekning gjennom heile toget og vesentleg betre plass. Med dei gamle togsetta har det dei siste åra vore ei utfordring å stille togsett til å køyre alle avgangar i ruteplanen. Gjøvikbanen har no ein høgre regularitet med nye togsett, og ikkje nokon innstillingar som følgje av feil på togsetta etter at dei nye har vorte sette i drift. Reisande kan reservere plass på førehand mot eit pristillegg dersom ein ønskjer å vere sikra ein plass med arbeidsmogelegheit. Ledige seter som ikkje er reserverte på førehand, er tilgjengelege utan pristillegg. Dei gamle togsetta hadde berre tolv seter med tilsvarande arbeidsmogelegheit, og desse var reserverte for reisande med Komfort-billett mot eit pristillegg. Pristillegget for reservert arbeidsplass er elles redusert frå 1600 kr til 1200 kr i månaden etter lanseringa av dei nye toga. I utforminga av interiøret i togsetta til Gjøvikbanen var det naudsynt å finne rett balansepunkt mellom god komfort for dei som reiser langt, og behovet for å sikre tilstrekkeleg transportkapasitet mellom Nittedal og Oslo. I dei gamle togsetta var det fleire to-pluss-to-sete i breidda, mens Flirt-toget har eit større volum sitjeplassar med arbeidsmogelegheit og generelt betre sitjekomfort. Totalt for alle reisande på Gjøvikbanen må dette seiast å vere ei vesentleg forbetring i tilbodet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Det kjem først og fremst av, vil eg tru, at vi ser at dei fleste passasjerane opplever ei forbetring i togtilbodet. Det er heilt rett som representanten seier, at eg enno ikkje har reist med Gjøvikbanen, men eg reiste med Bergensbanen no i helga som var. Eg vert gjerne med ein tur på Gjøvikbanen for å sjå på det, for eigen del. Eg er oppteken av at alle selskap som opererer på norsk jernbane, skal sørgje for at kundane er så tilfredse som mogeleg. Det gjer at eit spekter av tilbod er viktig, men samtidig må vi sørgje for at ikkje nokre passasjerar vert så nøgde at alle andre passasjerar vert grunnleggjande misnøgde. Den balansen må selskapet og operatøren prøve å finne, det er dei som har eit kundeforhold. Eg har forventningar om at dei som leverer ei teneste til norsk jernbane, aktivt rettar seg mot kundane for stadig å optimalisere det tilbodet dei er i stand til å gje.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-07:
Eg har ikkje tenkt til å bruke ei krone eg ikkje må, og det betyr at det første vi må gjere, er å sjå om det er mogelegheit for å betre tilbodet til alle kundane, og der det materiellet vi har, er første prioritet. Eg ser ikkje bort frå at på grunn av at vi har gjennomført ei jernbanereform, på grunn av at vi no konkurranseutset fleire jernbanestrekningar og frigjer ressursar, kan vi bruke det på å styrkje tilbodet på andre område framover i tid. Men eg har ikkje – og det trur eg er ganske grunnleggjande – tenkt til å ta frå den som opererer banen, ansvaret for kunderelasjonen sin. Viss vi skal ha eit godt tilbod til kundane over tid – til passasjerane som reiser – er det i første omgang i den relasjonen vi må nøste, ganske enkelt fordi eit selskap kjem aldri til å ta kundane på alvor viss kundane spring til staten og overprøver alle vurderingar dei gjer. Difor må vi ta dette i rett rekkjefølgje, og det har eg tenkt å bidra med.