Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-27:
Jeg setter umåtelig pris på at vi på denne måten klarte å få synliggjort Regjeringens forhandlingsvilje, og jeg er særdeles fornøyd med forhandlingsresultatet. Jeg synes at dette har vært en interessant debatt så langt, en debatt som i stor grad har handlet om den alvorlige situasjonen på arbeidsmarkedet. Dagens tall fra Nav bekrefter alvoret i situasjonen på arbeidsmarkedet, ved at det er en økning i antall registrerte arbeidsledige den siste måneden på 3 400, til i overkant av 45 000, en ledighet på 1,8 pst. Mange vil si at det er lave tall, men det er en sterk økning i løpet av en måned. Spesielt er vi oppmerksomme på det, for både vi i Arbeiderpartiet og alle regjeringspartiene er spesielt opptatt av at jobb nr. 1 er arbeid til alle. Det var bakgrunnen for at da statsministeren holdt sitt innlegg i forbindelse med trontaledebatten, brukte han en stor del av sin tid til å forklare og fortelle om sin vurdering av utfordringene på arbeidsmarkedet utover høsten. Og da finansministeren holdt sin finanstale, var også hennes hovedfokus på de utfordringene den internasjonale finanskrisen kom til å gi oss utover høsten. De var tydelige på de store utfordringene som den internasjonale krisen også ville påvirke oss med – krisen som har sitt utgangspunkt i bankkrisen i USA. Det samme var utgangspunktet for det statsbudsjettet som ble lagt fram, der det ble uttrykt at et av hovedmålene var å legge til rette for at vi kunne få en reduksjon i renten. For det er det aller, aller viktigste tiltaket for de fleste av de deler av arbeidsmarkedet som nå har utfordringer. I tillegg la vi altså fram et statsbudsjett som setter inn 14 milliarder kr mer på å etterspørre den aktiviteten som vi kan få fra byggesektoren, fra anleggssektoren og fra andre deler av samfunnslivet, i stor grad fra privat sektor. Det er bl.a. derfor vi nå øker innsatsen for å bygge flere studentboliger, det er derfor vi nå øker innsatsen for nødvendig vedlikehold på skoler, det er derfor vi nå setter i gang enda flere statlige bygg, det er derfor vi nå øker bevilgningene til vei og bane utover nivået på Nasjonal transportplan – en historisk sterk satsing på vei og bane. Det er formål som i seg selv er fornuftige, men som nå i tillegg er veldig viktige for å bidra til å redusere arbeidsledigheten. I tillegg til det har Regjeringen – som et resultat av utviklingen av finanskrisen og dens virkning på Norge – lagt fram en bankpakke på 350 milliarder kr i form av statsobligasjoner som er nyttige for bankenes tilgang på finansiering av sine utlån. Det ble den dagen den ble framlagt, omtalt av Høyre som at det var for lite og for sent. Det ble omtalt av banknæringen og av NHO som at det var passe tid og passe tiltak. Så på søndag kom det en ny pakke som inneholdt 50 milliarder kr til Garanti-Instituttet for Eksportkreditt, til styrket satsing på Innovasjon Norge, til byggelånsordninger for skip, for å møte utfordringer som industrien var i ferd med å møte – industri som har oppdrag klare til å bli utført, men som manglet finansiering. Nok en gang positivt mottatt av dem som blir berørt av tiltakene. Så kom det i natt en løsning for Eksportfinans, som er en helt nødvendig institusjon for å sørge for at den eksportrettede industrien i Norge kan bidra til å få gjennomført sine oppdrag. Nok en gang et kraftfullt tiltak som har blitt positivt mottatt av de næringene som selv trengte tiltaket. Så har flere tiltak blitt varslet av finansministeren. I januar og februar vil vi komme tilbake med ytterligere tiltak, ikke for å endre på statsbudsjettet, men for å gå videre i den retningen statsbudsjettet trekker opp, for å trygge finansnæringene og for å øke aktiviteten på de områdene hvor vi ser at det blir ledighet. I mitt departement jobber vi nå med å planlegge i forhold til de utfordringene som vi ser, og som i dag har blitt bekreftet. Vi forbereder oss på å analysere arbeidsmarkedet på en helt annen måte enn det vi gjør i en vanlig situasjon. Vi har tett kontakt med forskjellige bransjeorganisasjoner for på den måten å følge utviklingen før den synes i statistikken. Det er bakgrunnen for de planer vi nå legger for den framtidige aktiviteten. For min del må jeg si at det aller viktigste er at vi klarer å sette inn tiltak for bygg- og anleggssektoren, for industrien og for de delene av handelssektoren som nå har betydelig nedgang, og som begynner å få økning i ledigheten. For å få til det er det aller viktigste å få ned renten. Det vet vi i forhold til boligbygging. Vi vet det i forhold til den personlige økonomien og muligheten for å holde handelen og aktiviteten oppe. Det er viktig med finanspolitikk, og det er viktig med gode ordninger for den eksportrettede industrien. Ja, det er slik for min del at jeg er mest opptatt av de tiltakene som ikke ligger i mitt budsjett. Jeg ser det faktisk slik nå – med ansvaret for arbeidsmarkedsdelen av Nav – at vi bør ha minst mulig kunder. Nettopp derfor er jeg opptatt av at vi får til aktivitet som gjør at færrest mulig blir arbeidsledige. Men så skal vi selvfølgelig ha tilbud for dem som blir arbeidsledige framover. Derfor diskuterer vi nå antall arbeidsmarkedstiltak, vi diskuterer innretning på arbeidsmarkedstiltak, slik at vi f.eks. kan bruke den ordningen som finnes til bedriftsintern opplæring, på en aktiv måte framover. Vi diskuterer selvfølgelig permitteringsreglene. I det hele tatt tilpasser vi regelverket og virkemiddelapparatet til den situasjonen som vi er i. Og ikke minst: I en situasjon der ledigheten er økende – og vi er heldigvis veldig opptatt av det – må vi huske på å ha fokus på den delen av arbeidsmarkedspolitikken som tar sikte på å hjelpe de aller svakeste på arbeidsmarkedet. For er det noe vi har klart å få til i løpet av disse årene, er det nettopp å få mange som har vært ute av arbeidsmarkedet, inn i jobb, og vi må holde på innsatsen for å ivareta også dem i den situasjonen som vi nå går inn i. Etter å ha sett de alternative budsjettforslagene og hørt diskusjonen om dem her i dag må jeg si at det er mange gamle forslag som nå blir lagt fram i ny innpakning. Det er litt spesielt i en situasjon der vi har en internasjonal krise som kommer til å få virkninger for Norge, for utgangspunktet for krisen er jo USA. Vi vet at mye av årsaken til krisen har vært at det i bankvesenet har blitt tatt for stor risiko. En viktig stimulans til å ta stor risiko har vært lederlønninger som har premiert høy risiko, men for de samme lederne har det ikke vært noen risiko ved dårlige resultater. Vi vet at det har vært for dårlig regulering. Vi vet at det har vært lite politisk styring. Vi vet at USA har en liten offentlig sektor. Vi vet at markedskreftene har hatt for fritt spillerom i USA. I forhold til den delen av den internasjonale krisen som vi kommer til å merke, er vi tross alt bedre rustet enn de fleste land. Vi er bedre rustet fordi vi har et høyt sysselsettingsnivå. Det er faktisk slik at ifølge de siste tallene fra september er det 68 000 flere sysselsatte enn i september for ett år siden. Vi har et godt utgangspunkt fordi vi har en solid økonomi, og vi har et godt utgangspunkt ikke minst på bakgrunn av den norske modellen, der vi har en sterk offentlig sektor som i dag ikke i samme grad er truet av den samme ledigheten. Vi har et statlig eierskap som det har vært politisk strid om, men som til de grader nå balanserer ut ustabiliteten på børsen, fordi det ikke er et utålmodig eierskap som selger seg ut med én gang børskursene går ned, eller for den saks skyld når børskursene går opp igjen. Vi har fjernet den næringsnøytrale politikken og sørget for en målrettet næringspolitikk, og ikke minst har vi tatt kraftfulle tak for å begrense lederlønningene, samtidig som vi har satt inn tiltak mot sosial dumping, slik at vi fra begge fronter forsvarer angrepene på den solidariske lønnspolitikken i Norge. Regjeringen er, som det har blitt sagt av flere, innstilt på å diskutere løsninger i forhold til de tiltak som skal legges framover, men det må være løsninger som ikke undergraver den norske modellen. Det må være løsninger som bevarer den norske modellen. Vi kan ikke løse den internasjonale krisens virkning på Norge ved å kopiere årsaken til krisen i de landene der den oppstod.