Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Komiteen har prisverdig takket hverandre for innsatsen. Så la meg derfor takke noen andre som har bidratt til dette historiske løftet vi i dag tar. Det er Hill-Marta Solberg fra Arbeiderpartiet, det er Siv Jensen fra Fremskrittspartiet, det er Morten Lund fra Senterpartiet, og det er oss. Vi startet i fjor vår en prosess som har ledet fram til det forliket vi i dag ser. Uten det forslaget som SV og Fremskrittspartiet i utgangspunktet tok initiativet til, ville denne prosessen aldri ha gått som den har gått. Dette historiske forliket skyldes først og fremst at det var et flertall i Stortinget som ønsket og var utålmodige etter å innfri løfter gitt i valgkampen i 2001, som ellers aldri hadde blitt innfridd. Det i grunnen barnehageforliket i stor grad dreier seg om, i tillegg til dette historiske løftet for småbarnsforeldrene, er nemlig politikkens anseelse. Det var altså slik at mange partier i valgkampen i 2001 lovte småbarnsforeldrene nok en gang at barnehager skulle være et satsingsområde. Det første statsbudsjettet etter valget viste at for de fleste partier var dette bare et munnhell, og særlig regjeringspartiene viste at de ikke hadde noen vilje til å satse på barnehage. Det var derfor dette forliket var nødvendig, og det var derfor dette forliket startet en prosess for å rette opp det som er politikkens anseelse. Mange har sagt at dette er en kamp mellom storting og regjering, og at dette dreier seg om en slags bakenforliggende dagsorden om en maktkamp mellom storting og regjering. Ingenting kunne vært mer feilaktig. Dette dreier seg først og fremst om å innfri løfter gitt av mange partier til velgerne, gjenvinne politikkens anseelse og ikke minst gjenvinne tilliten fra disse mange hundretusen småbarnsforeldre som lenge har ønsket dette løftet. Det har vært en lang periode med usikkerhet fra i fjor vår og fram til dette vedtaket, og mye av usikkerheten ligger i at det var nødvendig å skape et flertall, et flertall bredere enn det flertallet vi hadde. Dessverre ville ikke Regjeringen være med i fjor vår, av ulike grunner. Det beklager jeg sterkt, for det ville vært veldig bra hvis vi hadde fått dette forliket for et år siden. Da ville mye av den usikkerheten svært mange har følt, vært ryddet av veien. Denne usikkerheten gjør at svært mange foreldre og svært mange barnehageutbyggere – det være seg private eller kommunen – fremdeles har litt vanskelig for å tro det: Dette er nesten for godt til å være sant, nesten for bra, vi tror ikke helt på det. Det betyr at vi som utgjør flertallet, og det er i dag alle partier, ikke bare vi som utgjorde det fra gammelt av, har et felles ansvar for å rydde denne usikkerheten av veien. Det betyr at på Regjeringen hviler det et spesielt ansvar i de kommende budsjetter for å holde seg lojalt til den avtalen som her er innfridd: Ikke kutt litt svinger her og der, ikke prøv å spare 50 000 kr eller litt kroner her og der, slik som vi har erfaring med at man gjerne gjør. Poenget er at dette er nødvendig for at barnehageavtalen, det brede forliket vi nå har, skal kunne bli en realitet, og slik at foreldrene ser at man faktisk mener alvor. Så litt til selve avtalen. Opprinnelig inneholdt den et virkemiddel som har vært mye omstridt, nemlig maksimalpris. Maksimalprisen er inspirert av en tilsvarende ordning i Sverige, som har vært en enestående suksess. Der står alle svenske foreldre og alle partier bak maksimaltaksten og vil ikke tenke på å ta den bort. Vårt håp og vår tro er at maksimalpris som virkemiddel i løpet av et par år vil være akkurat like selvfølgelig i Norge som den i dag er i Sverige, simpelthen fordi det er den eneste garantien vi har for at foreldrene får gevinsten av den satsingen vi gjør. All erfaring viser dessverre at storstilt satsing på barnehageutbygging gjennom mange år ikke har gått til småbarnsforeldrene og til utbyggingen, men tvert imot har gått helt andre steder. Derfor er maksimalpris virkemiddelet som skal sørge for dette, og den står selvfølgelig ikke i veien for utbygging. Enkelte har prøvd å ha dette som et mantra også i denne debatten. Ingenting kunne vært mer feilaktig. Spørsmålet er bare om man har vilje til å satse på dette. Hvis man har vilje til å satse, med de økonomiske og ulike virkemidler man har, er det selvfølgelig fullt mulig å få en forsert utbygging samtidig som prisen går ned. Det lå i vårt opprinnelige forslag til avtale fra i fjor, og det ligger der fortsatt. Dette forliket som nå har samlet et stort flertall i Stortinget, er jeg svært glad for. Men dette ville jo aldri ha vært en realitet uten avtalen fra i fjor. Dette ville aldri ha vært en realitet uten de gode virkemidlene som vi har sørget for har blitt en del av det. Min siste, sterke oppfordring vil da være: Nå må Regjeringen slutte å så mer usikkerhet om dette. Vi skal gjøre dette løftet sammen for alle landets småbarnsforeldre, men det fordrer lojalitet til det som i dag vedtas, at man ikke driver med nye uendelige omkamper, som jeg dessverre frykter at vi kanskje vil oppleve. Dette er en gledens dag. Vi i SV er svært stolte av at vi tok initiativet til dette.