trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
La meg gjøre det klinkende klart: Det er ingen grunn til å frykte for framtiden til Arendal sykehus – sykehuset skal bestå. Befolkningen i Arendal og omegn vil bli sikret et forsvarlig tilbud om spesialisthelsetjenester både på kort og lang sikt. Det pågår en prosess i Helse Sør for å oppnå en bedre utnyttelse av de samlede ressursene regionen rår over. Det er en del av oppdraget i forbindelse med den nye helsereformen. Med utgangspunkt i sammenslåingen av sykehusene i Aust-Agder og Vest-Agder til Sørlandet sykehus HF og det kravet som også er stilt om økonomisk balanse, er det satt i gang et bredt utredningsarbeid for å kartlegge alternativ arbeidsfordeling mellom alle sykehusene i helseforetaket. Ifølge Helse Sør RHF skal det legges fram et forslag til strategiplan for Sørlandet sykehus til styremøtet i helseforetaket 8. desember i år. Dette forslaget sendes så ut på høring til alle berørte parter, før det fattes vedtak i helseforetakets styremøte 29. januar 2004. Jeg forutsetter at vedtak om omfattende strukturendringer og/eller funksjonsfordeling mellom sykehusene i Agderfylkene vil bli behandlet av styret for Helse Sør RHF. Når et eventuelt vedtak foreligger i Helse Sør, vil jeg vurdere om saken også bør behandles i foretaksmøte, slik helseforetaksloven legger opp til. Dersom det skulle bli gjort et vedtak om endringer i akuttberedskapen ved Arendal sykehus, vil jeg nøye vurdere dette vedtaket, bl.a. opp mot de retningslinjer for akuttberedskap som Stortinget har vedtatt. Når det gjelder opprettelse av et hjertesenter i Helse Sør, utenfor Oslo, foreligger det vedtak i Helse Sør om at et slikt senter skal legges til Arendal sykehus. Ifølge Helse Sør foreligger det ingen planer om å endre dette vedtaket. Det kan imidlertid ta noe tid før hjertesenteret blir realisert. Jeg kan altså forsikre om at det så langt ikke foreligger noen vedtak som på noen måte endrer tilbudet om spesialisthelsetjenester til befolkningen i Arendalsregionen. Dersom slike vedtak kommer, vil jeg påse at man ikke går utover de strenge krav til faglig forsvarlighet som er satt, og de retningslinjer Stortinget har trukket opp. Det å kommunisere omkring behovet for utvikling og omstilling er svært krevende – også fordi endringer lokalt oppleves som truende, som et steg i retning av nedleggelse. Det er mange ulike problemstillinger som det kunne vært aktuelt å gripe fatt i, som hvordan prosesser gjennomføres i samspill med de politiske miljøene lokalt og regionalt, kommunikasjon med lokalmiljøer og med egne arbeidstakere, osv. Jeg velger likevel å tro at det aller viktigste er at vi tar folk på alvor, de er engstelige for at de ikke lenger får et forsvarlig tilbud – og da særlig i akuttsituasjoner. Det må vi forstå og møte enda bedre enn i dag. Sykehusene befinner seg slik sett absolutt i en sektor der tillit er helt avgjørende, fordi trygghet ikke er mulig uten tillit. Derfor er kontakt og kommunikasjon med omgivelsene, slik jeg beskrev det, helt avgjørende også her, og jeg vil være opptatt av framover at foretakene legger tilstrekkelig vekt på dette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg står for det jeg sa i den muntlige spørretimen også i forhold til denne konkrete saken. Det skal være et forsvarlig akuttmedisinsk tilbud også for befolkningen i Arendalsregionen. Jeg gjentar hva jeg sa i mitt hovedsvar, at dette sykehuset skal bestå. Jeg gjentar videre at jeg tar et ansvar for å følge med på hvilke strukturforslag som måtte komme opp og bli vedtatt i Helse Sør i forhold til de erklæringene jeg her har gitt, og de retningslinjer som Stortinget har trukket opp i akuttmeldingen. Jeg ber om forståelse for at sykehusreformen, som Fremskrittspartiet mange ganger har påpekt, er en ansvarsreform, og det vil pulverisere ansvaret fullstendig i systemet hvis jeg på forhånd gikk ut og bestemte hva slags type vedtak man fikk lov til å diskutere, og hva man ikke fikk lov til å diskutere i styrene i helseforetakene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Hvis representanten Torbjørn Andersen hadde lyttet oppmerksomt til det jeg sa, ville han fått med seg at jeg faktisk er opptatt av at Arendalsregionen skal ha et fullverdig sykehus, og at den regionen skal ha funksjoner på vegne av et større oppland enn bare sykehusets eget naturlige inntaksområde. Men jeg ber om respekt for at jeg ikke i en spørretime i Stortinget kan stå og beskrive i detalj hvordan den framtidige oppgavefordelingen skal være. Jeg har avgitt noen prinsipielle utsagn som jeg vil styre etter. Jeg har også sagt at jeg vil styre, og det burde være tilstrekkelig i hvert fall for representanten Andersen og kanskje også for fylkeskommunen, som jeg har registrert har skrevet brev, til å legge til grunn at det vil bli fulgt opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg ber om at representanten Haga holder seg til korrekte gjengivelser av hva jeg faktisk har sagt. Jeg har ikke sagt at jeg ikke vil trekke Stortinget mer inn i disse sakene, tvert imot. Vi har hatt en debatt her i salen om hvordan vi kunne gjøre det. Mitt forslag var at jeg skulle legge fram en plan- og meldingsdel som en del av statsbudsjettet, hvor jeg skulle redegjøre for aktuelle prosesser. Andre medlemmer av Regjeringen har også her i salen redegjort for at det var det vi ønsket å gjøre. Det har vi gjort. Nå ligger faktisk den plan- og meldingsdelen til behandling i sosialkomiteen. Der ligger også budsjettet. Der ligger rammebetingelsene for 2004, og der er det også redegjort for at de utfordringene foretakene står overfor, er av både faglig og økonomisk karakter. Jeg har aldri sagt at de bare er av faglig art. Jeg har gitt det svaret i forbindelse med konkrete saker hvor det var tilfellet, bl.a. i forbindelse med fødeavdelingen i Lærdal. Men at det er en generell omstillingsutfordring, som også har med kravet om å komme i økonomisk balanse å gjøre, har jeg aldri lagt skjul på. Det er klart at jeg registrerer at det er en diskusjon om hvorvidt de kravene er for tøffe her i Stortinget. Det er Stortingets rett å føre en slik diskusjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg kan ikke utelukke at den type organisk materiale forefinnes i sykehusene.(Munterhet i salen) For øvrig vil jeg bemerke at det er helt klart at det er et effektiviseringspotensial i sykehusene. Enhver som har vært innom et sykehus, melder at her er det store utfordringer når det gjelder organisering, bl.a. Det får vi klar tilbakemelding på i alle pasientundersøkelser. Også Riksrevisjonen har faktisk påpekt det ganske nylig. (Munterhet i salen) De tallene representanten Haga viser til, har Helsedepartementet tilført Finansdepartementet, som så har tilført finanskomiteen dem. De er heller ikke ukjente for sosialkomiteen, for de ble lagt fram for sosialkomiteen i en åpen høring kort tid tilbake. Det er helseforetakenes egen vurdering av hvilken omstillingsutfordring vi står overfor. Jeg mener at vi har lagt fram et forsvarlig opplegg for sykehusene, basert på å tilføre mer penger, men også å stille økte effektiviseringskrav.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Representanten Enger og jeg er tydeligvis helt enige om at man må se de samlede tjenester i sammenheng: Det som skjer ute under transport, før man kommer til sykehus, og det som skjer inne på sykehuset. Og som jeg redegjorde for i mitt første svar, er den medisinske og teknologiske utviklingen kommet dit at veldig mye mer kan, bør og må skje underveis. Derfor er styrkingen av de prehospitale tjenestene helt nødvendig. Min oppfatning er at Sykehuset Innlandet nettopp har satt søkelyset på det. De legger bl.a. opp til å reorganisere AMK-sentralen og integrere luftambulansen med den øvrige ambulansetjenesten, noe som etter mitt syn vil bidra til en styrking av de prehospitale tjenestene. Jeg er helt enig i at det må man ha sterkt i fokus ved gjennomføringen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg takker for invitasjonen til å holde foretaksmøtet her i salen. Den fristelsen skal jeg motstå, selv om jeg må innrømme og bekjenne at jeg er sterkt fristet til å trekke konklusjonen her. Nå skal jeg ha møter med kommunene i Oppland i morgen, og jeg synes ikke det er riktig å oppsummere den saken før jeg har fått alle de synspunkter på bordet som jeg har bedt om. Men jeg kan vel si såpass at så langt har jeg sett at argumentene for å opprettholde fødeavdelingen på Gjøvik synes å være atskillig sterkere enn argumentene for å legge den ned.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg synes det er viktig å understreke at trygghet og tillit må bygge på minst to viktige forutsetninger. Det ene er at tilbudet er tilstrekkelig nært der befolkningen bor. Derfor trenger vi et desentralisert tilbud, og derfor trenger vi lokalsykehusene. Det må også bygge på at tilbudet faktisk holder faglige mål og høy nok kvalitet, hensyn tatt til den rivende medisinske utvikling. Det er også en avgjørende forutsetning for trygghet og tillit. Når det er sagt, vil jeg be representanten Molvik om forståelse for at helseministeren, som er foretaksmøte i Helse Sør, ikke kan gå inn og mene noe detaljert om enkeltforslag som er under utredning på det mest lokale nivå i helseforetakssystemet. Stortinget må ha rimelig grad av tillit til at helseministeren faktisk forholder seg til systemet slik Stortinget har vedtatt det. Det systemet gjør meg som øverste ansvarlige foretaksmøte også ansvarlig for å se til at de endelige vedtakene er i samsvar med Stortingets forutsetninger. Og det vil jeg gjøre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Helseministeren husker fortsatt relativt godt, og jeg husker meget godt hvilke ord jeg valgte i forbindelse med den opphetede debatten som på det tidspunktet var på grunnlag av noen utredningsgruppers innstilling, som bl.a. skulle gå ut på å legge ned lokalsykehusene. Jeg uttrykte da at jeg syntes at den type forslag var uttrykk for fantasiløs sentralisme. Det er sterke ord, men jeg står for dem også i denne sal.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Ja, jeg forstår folks uro. Derfor er jeg svært opptatt av at vi skal opprettholde et forsvarlig akuttmedisinsk tilbud og et desentralisert fødetilbud. Men det handler også om spesialiteter. Det er ikke slik at det bare er brystkreftoperasjoner som krever spesialister. Det gjør også en akuttmedisinsk beredskap. Utfordringen er at vi innenfor kirurgien har fått en oppsplitting i spesialiteter som gjør at det ikke lenger er nok å ha en generell kirurg på plass. Generelle kirurger er dessverre en utdøende rase. Man må være spesialist på hver sin del av kirurgien, og det gjør det krevende å opprettholde et desentralisert tilbud. Jeg er opptatt av – og jeg vil ha en dialog med Lægeforeningen om dette – hvordan vi kan snu denne utviklingen, denne oppsplittingen av fagene, denne kvistspesialiseringen, fordi grenspesialiseringen er et allerede passert stadium. Dette langsiktige løpet har jeg innledet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg må med all respekt for spørreren si at han er på helt ville veier når han forsøker å framstille det slik at man kommer på sykehus for noe annet enn spesialistbehandling. Det er nemlig det sykehusene er til for. Trenger man behandling av en allmennlege, går man til en allmennlege. Hvis man trenger spesialisert behandling, går man til spesialisthelsetjenesten, og det er det sykehusene driver med. Så til det jeg vel må oppfatte som det underliggende spørsmål i representanten Skjælaaens siste bemerkning. Jeg har lagt fram et budsjett som jeg mener er fullt forsvarlig, og som jeg mener bør gjennomføres. Jeg har imidlertid den respekt for Stortinget og Stortingets behandling av statsbudsjettet, at jeg ikke synes det vil være riktig å gå ut fra at alle sider av det budsjettet blir vedtatt og kan gjennomføres før Stortinget faktisk har ferdigbehandlet budsjettet. Det vil jeg tro at man i denne salen satte pris på. Det motsatte tror jeg ville avstedkommet langt sterkere reaksjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Den saken representanten Enoksen nå refererer til, er en sak som har vært behandlet av meg i foretaksmøtet i juni i år. Jeg stilte da opp flere forutsetninger som måtte være på plass for at man kunne gjennomføre en omlegging fra en fødeavdeling til en forsterket jordmorstyrt fødestue. Det jeg har registrert, uten at jeg ennå har fått satt meg inn i saken grundig nok, er at de forutsetningene så langt har vært vanskelige å oppfylle fullt ut. Jeg har fått en redegjørelse for det fra styret i Helse Nord som jeg vil studere grundig før jeg gir en tilbakemelding til Helse Nord om hvordan de skal følge opp dette videre. Men det er min klare intensjon at de forutsetninger som ble stilt opp for denne omleggingen, også skal realiseres.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Det er min klare intensjon med behandlingen jeg skal ha av denne saken, at de forutsetninger som ble stilt fra foretaksmøtets side, skal følges opp. Det er ikke mitt inntrykk at det er et spørsmål om vilje fra Helse Nords side. Det er mer et spørsmål om hvor langt man har kommet med faktisk å kunne gjennomføre den type forutsetninger som jeg stilte opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Det er umulig for meg å svare på et spørsmål som er så generelt. Jeg tror representanten Gløtvold vil erkjenne ved nærmere ettertanke at det systemet jeg må forholde meg til, er det systemet Stortinget har vedtatt. Det innebærer at Stortinget trekker opp rammebetingelsene, og Stortinget vedtar budsjettene. Det ligger nå i Stortingets hender. Stortinget vedtar de overordnede helsepolitiske føringene, og statsråden styrer i henhold til det gjennom foretaksmøte. Jeg kan ikke gjennom Stortingets spørretime forholde meg til den enkelte sykehusavdeling og de enkelte forslag, om de måtte være på utredningsstadiet eller på skissestadiet. Jeg vil forholde meg til endelige vedtak, og jeg tar, som jeg har sagt gjentatte ganger i dag, ansvaret for det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg velger å si det positivt: Jeg er opptatt av å sikre en desentralisert og forsvarlig akuttberedskap i Norge. Det er en retningslinje jeg styrer etter, og som jeg har fra Stortingets behandling av akuttmeldingen. Det ville være direkte uansvarlig av meg å takke ja til invitasjonen om å fryse status quo i sykehusene og stoppe alle omstillingsprosesser. Stortinget har jo nettopp vedtatt at sykehusene skal gjennomføre omstillingsprosesser når det gjelder fødetilbudet og akuttilbudet. Stortinget har stilt krav om effektivisering gjennom budsjettbehandlingen. Man kan være uenig i det, men det er tross alt Stortingets vedtatte rammebetingelser som jeg som helseminister må forholde meg til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Er det bagatellisering å ta tak i utfordringene ved å gå så grundig til verks at vi faktisk varsler en ny helsereform? Er det bagatellisering å instruere helseforetakene om systematiske tiltak for å bedre samarbeidet med primærhelsetjenesten? Er det bagatellisering å følge opp at de i større grad skal benytte individuelle planer for å sikre helhet mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten? Er det bagatellisering å følge opp forsøk og tiltak ulike steder i landet rettet inn mot pasienter som er i en gråsone mellom første- og andrelinjetjenesten? Er det bagatellisering å legge opp til flere distriktsmedisinske sentre? Er det bagatellisering å legge opp til at innsatsstyrt finansiering faktisk også skal gjelde desentraliserte tilbud utenfor sykehus? Nå er det ikke min oppgave å stille spørsmål i spørretimen, men jeg synes svaret på disse spørsmålene gir seg selv, og det er mitt svar på representanten Meltveit Kleppas spørsmål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg lytter alltid oppmerksomt til de råd jeg får av representanten Meltveit Kleppa. Det skal jeg gjøre også i dette tilfellet. Jeg må si at jeg i det store og hele allerede følger de rådene. Jeg tillater meg å påpeke at både helseforetakene og kommunene får mer penger i budsjettforslaget fra Regjeringen for 2004, at vi faktisk bevilger betydelige midler til en rekrutteringsplan for helsepersonell som også gjelder kommunehelsetjenesten. For øvrig tror jeg nok at jeg har sagt mitt for i dag når det gjelder hvordan jeg vurderer betydningen av å ha en forsvarlig og desentralisert akutt beredskap i vårt langstrakte land.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Jeg tror det er liten uenighet mellom undertegnede og statsråden om behovet for omstilling. Spørsmålet er hvor fort dette skal gå, og hvor dramatisk omstillingen skal være. Så langt er det i hvert fall slik at en samlet opposisjon er skeptisk til Regjeringens forslag til budsjett, fordi omstillingen ser ut til å bli altfor dramatisk og gå altfor fort. Rundt omkring i helseforetakene ser vi nå at man driver og vurderer relativt dramatiske strukturendringer for eventuelt å kunne tilpasse seg det økonomiske opplegget Regjeringen har signalisert for neste år, og det er liten tvil om at dersom disse strukturendringene skulle gjennomføres, så ville det ramme pasientene. Derfor vil det være et mål for opposisjonen, tror jeg, å bedre på helsebudsjettet i forhold til neste års statsbudsjett. Ingen dramatiske strukturendringer bør skje før budsjettet er vedtatt i denne sal. Mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden enig i at ingen dramatiske endringer gjennomføres før budsjettet er vedtatt?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2003-11-05:
Eg registrerer at helseministeren gjennomfører helsereformen med stor entusiasme. Kristeleg Folkeparti stod i si tid saman med Senterpartiet i sin motstand mot den same reforma. Så til spørsmålet. Helse Vest har vedteke å omdanne fødeavdelinga ved Lærdal sjukehus til ei såkalla forsterka fødestove. Jordmødrene ved sjukehuset har sagt opp sine stillingar, og dei har slutta i protest mot det dei opplever som eit fagleg dårlegare fødetilbod. Kirurgane har òg nekta å utføre naudkeisarsnitt. Helse Vest innfører no ei luftbru med jordmødrer frå Lofoten og Tromsø. Kirurgar har ein så langt ikkje lukkast med å framskaffe. Løysinga som er skissert, må bli langt meir kostnadsdrivande enn den eksisterande fødeavdelinga med stabil jordmor- og gynekologkompetanse. Helseministeren har fått ein rapport frå Helse Vest på sitt bord, den 1. november. Vil helseministeren syte for at denne blir lagd fram for Stortinget, slik at sosialkomiteen får høve til å drøfte situasjonen i Helse Vest, til liks med andre helseregionar, før budsjettet for 2004 blir avgitt frå komiteen den 4. desember?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2003-11-05:
Eg vil rette følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Planane om nedbygging av fødeavdelingar og akuttberedskap rører ved grunntryggleiken til mange menneske i distrikta. Er statsråden samd i at nedbygging av desse tilboda kan føre til fråflytting og ytterlegare sentralisering?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2003-11-05:
Eg takkar statsråden for svaret, som eg ikkje finn utfyllande. Regjeringa sin distriktskommisjon, som skal leggje fram sitt arbeid neste haust, har alt signalisert at ein samlar seg om ei målsetjing om å auke tilflyttinga til distrikta. Ei svært viktig målgruppe er unge kvinner. For mange av desse er gode velferdstilbod ein føresetnad når val av bustad skal gjerast. Distrikta i Noreg har i motsetning til distrikta i våre naboland konkurrert veldig bra på det området. Resultatet av den samla politikken som no blir ført – og eg understrekar den samla politikken – er at distrikta taper, både arbeidsplassar og i høve til velferdstilbod. Ungdommens fylkesting i Sogn og Fjordane som var samla sist helg, refererte slik i ei fråsegn til dei føreslegne endringane i helsetilbodet: «I tillegg til at dette kan føre til unødige tap av liv, forsvinn arbeidsplassar – og ein uviss helsesituasjon gjer det mindre freistande å bu i fylket. Eit desentralisert sjukehustilbod er viktig for busetnad, tryggleik og velvere i eit fylke som Sogn og Fjordane, der folk bur svært spreidd.» Kan liv målast i kroner? spør Ungdommens fylkesting. Eg spør: Ser kommunal- og regionalministeren at nedlegging av viktige velferdstilbod, som føde- og akuttilbod ved lokalsjukehusa våre, er eitt utviklingstrekk som vil gjere distrikta mindre attraktive som bualternativ for ungdom, og då særskilt unge kvinner i etableringsfasen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2003-11-05:
Eg takkar igjen for svaret. Det er vel slik at ved ein fødsel er det framleis behov for jordmor og gynekolog, det er vel ikkje hjelp nok med IKT. Eg har eit oppfølgingsspørsmål. Ved eventuell omdanning av fødeavdelingar til fødestover blir trongen for følgjetenester utvida. Alle som får reisetid på over ein time, og det blir mange av dei med dei planane som no ligg føre omkring i landet, har rett til følgje av jordmor eller kommunelege. Ei godt utbygd følgjeteneste er viktig for tryggleiken til den fødande kvinna. Følgjeteneste er eit kommunalt ansvar. For kommunane i Indre Sogn er det berekna at kostnadene til følgjetenestene vil auke med meir enn 1 mill. kr dersom fødeavdelinga ved lokalsjukehuset i Lærdal blir omdanna til fødestove. Dei same kommunane hadde i 2002 eit samla underskot på vel 40 mill. kr. I brev frå fylkesmannen til Kommunal- og regionaldepartementet datert 4. mars i år heiter det: «… den økonomiske situasjonen i kommunane og for innbyggjarane er i ferd med å bli dramatisk.» Vil kommunalministeren kompensere for dei ekstra utgiftene som på denne måten blir velta over på kommunane frå staten? Eller skal ei trygg følgjeteneste for fødande kvinner finansierast gjennom kutt i skule og eldreomsorg?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Det som nå foregår over hele landet, at fødetilbud, akutt beredskap og andre behandlingstilbud planlegges nedlagt eller sterkt svekket, skaper naturlig nok stor uro og utrygghet blant folk. Og det har gitt seg utslag i at det er samlet inn – så vidt jeg vet – 150 000 underskrifter, og 40 000 mennesker har gått i demonstrasjonstog for å vise sin bekymring og utrygghet for framtida, en uro som SV deler. Folk stiller seg helt uforstående til at ikke Stortinget griper inn. Etter demonstrasjonene mot nedleggelser av føde- og akuttilbud her foran Stortinget den 31. oktober lovet helseministeren at han ville følge dette nøye og eventuelt gripe inn. Helseministeren har også ved ulike anledninger gitt signal om at han vil bringe disse planene og vedtakene inn for Stortinget. Spørsmålet blir da: Når og på hvilken måte vil statsråden sørge for at Stortinget får ta stilling til de nedleggingsplanene som foreligger i ulike helseforetak?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Ledelsen i helseforetaket Blefjell sykehus foreslår å legge ned den kirurgiske avdelingen og den akuttmedisinske beredskapen ved Rjukan sykehus i Telemark. Dette er klart i strid med Stortingets forutsetninger om et desentralisert sykehustilbud. Vil statsråden sørge for at disse planene ikke blir gjennomført?»
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret og er sjølsagt glad for at det kan virke som om planene om å legge ned den akuttmedisinske beredskap iallfall foreløpig er lagt bort. Det er likevel slik at det foretas relativt betydelige nedskjæringer på Rjukan Sykehus, bl.a. skal 20 stillinger bort, og det kan være mulig grunnlag for å hevde at de kraftige reduksjonene som er planlagt og foreslått på Rjukan, kan være i samsvar med de overordnede politiske målsettingene som kommer til uttrykk bl.a. i Ot.prp. nr. 66 for 2000-2001, Om lov om helseforetak m.m., hvor det heter: «Målet med reformen er å gjøre helsetjenesten bedre sett fra pasientens ståsted. I dette ligger det en målsetting om at både helsetjenestens innhold og tilgjengelighet skal bli bedre.» Slik jeg ser det, dreier tilgjengelighet seg også om geografiske avstander og nærhet. Mener helseministeren at helseforetaket Blefjell sykehus bedrer pasientenes tilgjengelighet til helsetjenestene med de nedleggingsforslag som er fremmet, sjøl om de nå er modifisert noe?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg takker for svaret og har for så vidt respekt for siste delen av svaret, at man iallfall skal vente til vedtaket er fattet, før helseministeren går inn. De planene som nå foreligger for Rjukan, oppfattes både blant ansatte og befolkningen som et slags første skritt på veien i forhold til å nedlegge sykehuset på Rjukan. Da helseministeren i forbindelse med valgkampen tidligere i høst besøkte Telemark – det husker han sikkert – var han ifølge mediene i Telemark relativt tydelig på at han ikke ville akseptere at sykehuset på Rjukan skulle legges ned. Spørsmålet til statsråden blir da: Står helseministeren fast på dette løftet, og vil han også i dag garantere at sykehuset på Rjukan skal opprettholdes?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg er helt enig med helseministeren når han i åpningen sier at helsereformen faktisk har virket. Det har aldri vært behandlet flere pasienter i Norge, og ventelistene er på vei ned. Så i den forbindelse er det viktig at vi fortsetter på det sporet når det gjelder reformen, for å få behandlet flest mulig pasienter, slik at de – holdt jeg på å si – kan komme seg ut i jobb igjen, men ikke minst få en bedre hverdag. Det som imidlertid skjer nå, er at det skapes veldig stor usikkerhet ute i folket. For det kan virke som om det nesten har gått sport i å komme med en rekke forskjellige forslag til innsparinger, nedleggelser og omstruktureringer, og nærmest bruke befolkningens reaksjoner som en prøveklut for sine egne forslag. Jeg lurer på: Kan statsråden berolige oss med at han vil prøve å få stoppet denne nærmest «think tank» som nå er ute og går i helseforetakene med diverse forslag, og sørge for at det i hvert fall er hold i de forslagene som kommer, og eventuelt stoppe de useriøse forslagene?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister. Med bakgrunn i helseforetakenes alvorlige økonomiske situasjon har de ulike foretak den senere tid fremlagt en rekke forslag til rasjonalisering og omstrukturering av våre sykehus hvor både faglighet og folkevett i mange tilfeller synes å være fraværende. Eksempler er forslaget i Helse Sør om kun å opprettholde to akuttmottak i fylkene Buskerud, Vestfolk og Telemark samt forslaget fra Helse Øst om å legge ned fødeavdelingen ved Gjøvik, som har 900 fødsler i året. Å sende 900 gravide kvinner ut i trafikken i retning Lillehammer er et eksempel på det jeg vil kalle faglig useriøse forslag. Helseministeren bør være den rette person til å fortelle våre foretaksledelser i regionene at en ikke fullt ut kan benytte markedsøkonomiske driftsprinsipper i ledelse og styring av sykehus, da sykehusbehandling dreier seg om levende mennesker, og da sykehusene ikke bare skal gi behandling, men også i høyeste grad gi omsorg og trygghet. Vil helseministeren sørge for å roe ned denne omstruktureringsiveren som nå foregår i foretakene, inntil Stortinget har behandlet statsbudsjettet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Mange av de forslagene som har svevd i luften det siste halvåret, finner jeg veldig useriøse. De skaper utrygghet blant pasienter og pårørende, og, kanskje det verste av alt, utrygghet innad i sykehusene i forhold til helsepersonell, leger og sykepleiere, som kan gi som resultat at lokalsykehus spesielt tappes for fagfolk. Reformen har tidligere vært omtalt som positiv, og jeg støtter det – jeg skal ikke si noe mer om det. Til slutt: Mitt spørsmål til helseministeren er følgende: Kan helseministeren formelt endre kravet til budsjettbalanse for foretakene slik den nå foreligger i 2004 ved å utsette dette kravet til 2006, eller må en slik sak innom Stortinget? Og: Vil i tilfellet helseministeren sørge for en tilleggsproposisjon så raskt som mulig, slik at man kan få behandlet dette i forbindelse med budsjettet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Mange pasienter som er behandlet i utlandet betalt av utenlandsmilliarden, opplever at norske sykehus og poliklinikker vegrer seg for å foreta nødvendig oppfølging av pasientene i Norge. Hva kan statsråden gjøre med dette?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at departementet har gjort sin del av jobben her. Det er tydeligvis mange sykehus som ikke har tatt denne informasjonen fra departementet på alvor. Jeg beklager at jeg igjen fant det nødvendig å reise dette spørsmål – jeg hadde et lignende spørsmål for ikke lang tid tilbake – om pasienter som er behandlet i utlandet med refusjon fra norske myndigheter, som møter veggen eller liten forståelse ved enkelte norske sykehus og poliklinikker, ikke alle. Utgangspunktet for dette spørsmålet er en kvinne som har vært behandlet i Tyskland med et kirurgisk inngrep i ryggen, og som trengte å få fjernet en del protesemateriale etter en viss tid. Pasienten henvendte seg til sitt eget sykehus i Oslo, men ble avvist og henvist til å reise tilbake til Tyskland for å få tatt ut protesematerialet. Dette hadde pasienten intet imot, men ved henvendelse til Rikstrygdeverket fikk pasienten beskjed om at kostnadene ved dette måtte bæres av pasienten selv. Mitt oppfølgingsspørsmål til helseministeren blir da: Mener helseministeren at det er akseptabelt at norske sykehus avviser oppfølging av nødvendig behandling for norske pasienter som er behandlet i utlandet med refusjon fra folketrygden?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, og skal da forfølge det videre i systemet. Vi har i dag en del norske pasienter, spesielt en del anoreksipasienter, som har fått godkjent behandling i utlandet, men denne behandlingen kan etter en individuell plan ikke avsluttes før 1. januar 2004. Disse pasientene har angivelig fått beskjed om å avslutte behandlingen på dette tidspunkt. Mener helseministeren det er riktig og forsvarlig at pasienter som har fått godkjent behandling i utlandet, må avbryte et slikt behandlingsopplegg på grunn av manglende inndekning på en spesiell budsjettpost i statsbudsjettet?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråden: «Liechtenstein har blokkert undertegnelsen av den nye EØS-avtalen på grunn av en gammel konflikt med Tsjekkia og Slovakia. Ifølge Bergens Tidende 22. oktober sier fyrst Hans Adam II til avisa Liechtensteiner Vaterland at landets suverenitet og folkets selvstendighet er viktigere enn EØS-avtalen. Hva vil situasjonen være for Norge hvis konflikten ikke løses og den nye EØS-avtalen ikke er undertegnet innen EU-utvidelsen 1. mai 2004?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Jeg takker for svaret, og har for så vidt ikke betvilt at Regjeringen har gjort det den har kunnet for å få Liechtenstein til å stanse blokkeringen av EØS-avtalen og undertegne sammen med Norge og Island. Kan statsråden si noe om hvor lenge vi kan vente på en undertegnelse fra Liechtenstein før det må vurderes å ta opp med EU om avtalen kan tre i kraft uten Liechtenstein, eventuelt om det er andre ting som må gjøres, slik at vi ikke risikerer å komme i den situasjonen neste vår at vi står uten en gyldig og gjeldende EØS-avtale, og med det kan risikere at norske bedrifter bl.a. er uten den rettsbeskyttelse avtalen gir på det europeiske markedet, som jo utvides med ti nye land?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Da vil jeg bare ønske Regjeringen lykke til i anstrengelsene med å bringe Norge ut av den gisselsituasjonen vi er i i forhold til Liechtenstein.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I Hedmark har en person fått 53 000 kr i støtte fra SND for å utvikle sin heksevirksomhet. Mange folk reagerer negativt på denne bruk av statlige midler, mens andre søkere med gode ideer og søknader føler seg forbigått. Ser statsråden at dette kan provosere og også svekke tilliten til SND på sikt?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et forholdsvis rundt svar. Jeg skjønner at statsråden ikke vil gi noen direkte føringer i denne saken eller i andre saker. Men jeg går ut fra at når ministeren er ute og reiser, får han kanskje inntrykk av hva samfunnet etterspør. Mitt inntrykk er i hvert fall at samfunnet kanskje ikke etterspør denne type virksomhet for at hverdagen skal bli enklere, lysere, triveligere, bedre for en selv, for barn, barnebarn etc., eller at næringslivet direkte blir noe rikere på opplevelser som man har behov for. Da er mitt spørsmål videre: Hva tenker næringsministeren om evaluering av saker som får tilskudd? Ser næringsministeren på SNDs jobb når det gjelder hvor mange søknader som bør innvilges, kontra hvor mange søknader som fortsatt lever, at prosjektene lever – for å si det slik. Jeg vet at det i Hedmark er ca. 400 søknader hittil i år.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Som jeg sa, er det hittil i år ca. 400 søknader i Hedmark, og ca. en tredjedel av dem har ikke fått tilskudd. Det er kanskje mange av den tredjedelen som har kontaktet meg, for det er mange som har kontaktet meg i denne saken, både de som har sendt søknader, og vanlige mennesker, for å bruke det uttrykket. Det har vært søknader fra folk som har gode og fine ideer. Det har vært folk med kanskje et lite handikap som med en liten støtte fra SND – kronebeløpet er ikke det viktigste, men at man får anerkjennelse for sitt produkt – kan utvikle ideen sin videre. Det som kanskje har vært den store saken her, er at noen får og andre ikke får, selvfølgelig. Det vil alltid være en diskusjon om de rette folk, de rette søknader, får penger. Jeg skjønner jo at det er en vanskelig sak for SND, men denne saken har i hvert fall provosert veldig mange, både de som har søkt og ikke fått, og vanlige mennesker. Det er vel kanskje derfor denne debatten pågår. Det er vel kanskje derfor spørsmålet nå kommer opp i spørretimen. Det er kanskje derfor jeg spør om det finnes en evaluering av prosjekter innenfor SND.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-11-05:
«Til NRK Finnmark sier utbyggerne av Snøhvit-prosjektet at de er misfornøyd med den polititjenesten som tilbys i Hammerfest. Utbyggingen medfører at opptil 1 400 arbeidere oppholder seg i en by med 9 000 innbyggere. Økt polititjeneste i området er nødvendig. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å sikre gode polititjenester i områder der det er midlertidige behov for økt innsats?»
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. En annen side ved saken er at én ting er utbyggeren som er misfornøyd med polititjenesten, en annen er de fastboende, som bor der hele tiden. Media melder om at det er 40 pst. økning i voldstilfeller i Hammerfest. De melder om at folk lar være å anmelde tilfeller av kriminalitet i Hammerfest på grunn av at politiet ikke har kapasitet til å etterforske det. En annen side er at Vest-Finnmark politidistrikt er et politidistrikt som ikke ble omorganisert i politireformen, og er akkurat likedan som det var fra før. Jeg vil spørre om statsråden vil påse at Politidirektoratet følger utviklingen i Vest-Finnmark politidistrikt, og Hammerfest spesielt, i fremtiden.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg takker for svaret og er meget fornøyd med det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Politimesteren i Vest-Finnmark opplyser at han er kjent med at utbyggerne av Snøhvit-prosjektet ønsker bedre polititjeneste i Hammerfest. Etter politimesterens vurdering har anleggsarbeidet medført et markant merarbeid, men likevel ikke av et slikt omfang at dette pr. dags dato skaper noen bekymringsfull belastning for Hammerfest politistasjon. Det er likevel på det rene at en så omfattende utbygging som Snøhvit-utbyggingen er, vil stille politiet overfor ekstra utfordringer. Politimesteren har derfor foretatt interne omdisponeringer i politidistriktet, slik at Hammerfest politistasjon får tilført to ekstra årsverk, mye relatert til Snøhvit-utbyggingen. Videre peker politimesteren på muligheten for ulykker e.l. i utbyggingsområdet, og vil derfor rekruttere økt kriminalteknisk kompetanse til Hammerfest politistasjon så snart det er mulighet for dette. Samtidig understreker politimesteren at utbygger har et selvstendig ansvar for sikkerheten på anleggsområdet. I tett samarbeid med utbygger vil politimesteren følge utviklingen nøye framover. Jeg legger derfor til grunn at Politidirektoratet og politimesteren sikrer en god og forsvarlig polititjeneste i Hammerfest i tiden framover.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Jeg er kjent med situasjonen i politidistriktet, bl.a. ved eget besøk der, og departementet har også ekstra kunnskap ved at politidirektøren nylig har vært der – jeg tror det var i går. Det er klart at vi vil følge utviklingen, bl.a. fordi det er en stor utbygging som finner sted, og også fordi det i Hammerfest foregår et eget utviklingsprosjekt i politiet, såkalt problemorientert politiarbeid, hvor nettopp politiet skal kunne registrere kriminelle hendelser som man skal kunne slå ned på. Distriktet har interesse av mange grunner. Grunn én: Det er et opprinnelig distrikt, slik som representanten tok opp. Grunn to: Vi har Snøhvit-utbyggingen. Og grunn tre: Det skjer politifaglig utviklingsarbeid i distriktet som er spennende. Alt dette vil vi følge nøye i tiden framover.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Jeg kan forsikre representanten Storberget om at departementet ikke har tatt initiativ til at det skal bli lettere å bli overført til straffegjennomføring i fengsel med lavere sikkerhetsnivå eller å bli løslatt på prøve. I medhold av straffegjennomføringsloven § 5 er forskriften og retningslinjene til loven utformet i tråd med lovgivers intensjoner. I henhold til straffegjennomføringsloven § 11 skal Kriminalomsorgen sette domfelte inn i fengsel med høyt sikkerhetsnivå hvis ikke annet er bestemt med hjemmel i loven. Det innebærer altså at domfelte i visse tilfeller kan settes direkte inn i fengsel med lavere sikkerhetsnivå. Slik innsettelse skal imidlertid ikke besluttes dersom formålet med straffen, sikkerhetsmessige grunner eller unndragelsesfare taler mot. I forskriften til loven er det understreket at domfelte heller ikke skal plasseres i fengsel med lavere sikkerhetsnivå, dersom allmennpreventive hensyn eller hensynet til den alminnelige rettsoppfatning taler mot. Retningslinjene til loven understreker for øvrig at det ved valg av fengsel skal vurderes konkret hvilket sikkerhetsregime som anses nødvendig. I medhold av straffegjennomføringsloven kan domfelte overføres til fengsel med lavere sikkerhetsnivå etter å ha gjennomført en del av straffen, dersom ikke formålet med straffen, sikkerhetsmessige grunner eller unndragelsesfare taler mot. I henhold til retningslinjene skal allmennpreventive hensyn og den alminnelige rettsoppfatning vektlegges i tillegg til sikkerhetsmessige hensyn. Retningslinjene sier videre at overføring bør vurderes når det gjenstår mindre enn to år til forventet løslatelse, og det bør vurderes fortløpende dersom domfelte er dømt til fengsel i to år eller mindre. Som kjent heter det i straffegjennomføringsloven at slik overføring skal vurderes når det gjenstår ett år til forventet prøveløslatelse. Jeg antar at representanten Storberget er enig i at det er viktig å legge til rette for en individuelt tilpasset og progresjonsrettet straffegjennomføring innenfor sikkerhetsmessig forsvarlige rammer. Adgangen til å løslate domfelte på prøve når to tredjedeler av straffen er gjennomført, er som kjent videreført i den nye straffegjennomføringsloven. Slik løslatelse skal ikke besluttes hvis omstendighetene etter en totalvurdering gjør det utilrådelig. Som representanten Storberget vet, var det tidligere nærmest automatikk i løslatelse ved to tredjedels tid. Denne praksisen ble strammet inn høsten 1999 i min forrige periode som justisminister, og er nå videreført i den nye loven. I henhold til retningslinjene skal det foretas en konkret, individuell helhetsvurdering i hvert enkelt tilfelle. Særlig skal det legges vekt på atferd under straffegjennomføringen og gjentakelsesfare. Såkalte gjengangere må dermed påregne å gjennomføre straff utover to tredjedels tid. Til orientering kan jeg opplyse at om lag 21 pst. ble nektet prøveløslatelse ved to tredjedels tid i 2002.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Jeg har gjort rede for når prøveløslatelse skal vurderes, og når det bør vurderes. Det betyr at vi allment har strenge retningslinjer for det. Så når det gjelder konkrete enkelttilfeller, ligger de til grunn, slik som det her er sagt. Når det gjelder et meget omtalt enkelttilfelle, lå det til grunn at vedkommende kunne overføres til åpen soning. Det var en lang debatt om det, det er framført i media. Det framgår at Justisdepartementet var sterkt undrende, og at man etter en fornyet vurdering fikk en påvisning av den saken. Hvis vi ser på hele straffegjennomføringsregimet vårt, kan vi måle at vi er strenge, bl.a. ved at vi har underkapasitet, altså underutnyttelse av bruken, f.eks. både ved Ilseng og Hoff fengsler både i fjor og i år. Det betyr at vi ikke har grepet til lettvinte løsninger. Ser vi på de åpne institusjonene våre med lav sikkerhet, har vi 330 000 fengselsdøgn der, og vi hadde 62 unnvikelser i 2002. Så jeg føler at man jobber veldig presist og målrettet for nettopp ikke å bomme på de allmennrettslige hensyn, som representanten har tatt opp, men samtidig gi muligheten for å vende tilbake til samfunnet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Mitt generelle inntrykk er at man legger vekt på en lik behandling gjennom faglige dialoger mellom den sentrale del av Kriminalomsorgen og regionene, og at man skal følge de retningslinjer og prinsipper jeg har skissert. Når det gjelder den konkrete enkeltsaken, kommenterte jeg den utelukkende fordi en del realiteter har vært presentert i media. Jeg har bedt om informasjon om den saken både fra politiet og fra Kriminalomsorgen for å være sikker på at ting er gjort på den riktige måten. Men jeg legger til grunn at det er gjort, og jeg legger til grunn at det skjer i hvert tilfelle. Hvis vi ikke hadde gjort det, ville vi i hvert fall hatt ganske mange flere rømninger og unnvikelser enn det vi har. Mitt generelle inntrykk er at fengelsfaglig prøver man å gjøre en individuell vurdering. Men det kan hende, som kjent, at man bommer i den vurderingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
I St.prp. nr. 1 for 2003-2004 foreslår Regjeringen at redningshelikopterbasen på Sola settes opp med døgnkontinuerlig tilstedevakt med sikte på etablering fra 1. januar 2004, avhengig av at dette er praktisk mulig. Fram til i dag har det vært ansett som tilfredsstillende med et krav til reaksjonstid i redningshelikoptertjenesten på maksimalt 60 minutter, og at besetningene er på hjemmevakt utenom normal arbeidstid. På Sola har denne ordningen i praksis gitt en gjennomsnittlig reaksjonstid på ca. 40 minutter. Hovedhensikten med redningshelikopterberedskapen er å redde mennesker fra død eller skade som følge av akutte ulykkessituasjoner. Det betyr at en må komme fram til de nødstedte så fort som mulig. Jeg foreslår derfor i budsjettet for 2004 bl.a. å opprette tilstedevakt på Sola for å få så kort reaksjonstid som overhodet mulig. Reaksjonstiden avhenger av en rekke faktorer, hvor en av de viktigste er besetningenes reisetid fra hjem til arbeidssted. Tilstedevakt på redningshelikopterbasene vil bety at besetningen er til stede på basen til enhver tid, og at reisetiden således faller helt bort. Reaksjonstiden er også avhengig av andre faktorer, noen som vi kan påvirke, så som lokaliteter, utstyr etc., og andre som vi ikke kan påvirke, så som været, oppdragets kompleksitet, venting på andre ressurser, osv. For å komme i gang med tilstedevakt på Sola i 2004 må vi inngå noen kompromisser, bl.a. med hensyn til midlertidige lokaler i påvente av nye som er under planlegging. Til tross for dette er målet å klare en reaksjonstid på 15 minutter i de fleste tilfeller allerede fra oppstart neste år. Detaljerte krav til tjenesten vil bli avtalt mellom Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet. Når tilstedevakten er i drift med optimaliserte rutiner i egnede lokaliteter og med egnet helikoptermateriell, siktes det mot en reaksjonstid på maksimalt 15 minutter. Det må likevel være slik at fartøysjefen og besetningen alltid har anledning til å ta den nødvendige tid til å forberede oppdraget, slik at det kan gjennomføres på en god og sikker måte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Representanten har forstått helt klart hva målet er. Jeg har samtidig sagt at vi ikke er helt ved det maksimale nå. Derfor må vi nå operere etter det optimale, hvor vi baserer oss på at en reaksjonstid på 15 minutter vil være det som skjer i de fleste tilfeller allerede fra oppstart. Representanten spør hvordan vi kan sikre det. Vi kan sikre det slik som representanten selv antyder, i en tett dialog mellom Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet og mellom dem som har ansvar for at redningstjenesten fungerer generelt, og dem som stiller opp til tjeneste, bl.a. 330-skvadronen. Det er mitt generelle inntrykk at dialogevnen er godt utviklet mellom praktikere i dette landskapet. Det er ikke alltid at det er det på mange områder. Men i dette landskapet er det mitt inntrykk at folk som jobber så tett på hverandre, og folk som har et så tett forhold til oppdragets spesielle karakter, utvikler også noe som jeg i hvert fall har oppfattet som en positiv korpsånd, for å si det på den måten. Hvis jeg skulle registrere at korpsånden ikke var positiv, skal jeg selvfølgelig tenke nøye igjennom hvordan jeg kan bidra til at den skal være det. Men jeg legger til grunn at den er det, og jeg legger også til grunn at vi skal ha en god dialog med Forsvarsdepartementet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-11-05:
Regjeringen har berørt dette spørsmålet i budsjettproposisjonen og sagt at vi vil komme tilbake til konkrete sider ved den saken senere i høst, og det vil vi gjøre. Jeg legger til grunn at vi skal kunne gjøre det som er nødvendig for at Sea-King-en blir avlastet på et tidspunkt hvor det fortsatt er sikkerhetsmessig forsvarlig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
«Åpen soning er viktig for å kunne forberede seg på å komme tilbake til samfunnet ved løslatelse. Åpen soning skal likevel ikke brukes for tidlig i de alvorligste sakene, og kun hvor det av sikkerhetsmessige grunner anses forsvarlig og slik at straffens formål oppnås. Har Justisdepartementet i løpet av de to siste årene tatt initiativ til at det skal bli lettere å få åpen soning og tidligere løslatelse enn straffegjennomføringsloven bestemmer?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Jeg takker for et godt svar. Jeg er overbevist om at justisministeren og undertegnede er nærmest hundre prosent enige om betydningen av åpen soning, og at det er særdeles viktig også i forhold til den individuelle tilpasningen som justisministeren i sitt svar er inne på. Grunnen til at i hvert fall jeg har deltatt i den offentlige debatt vi har hatt rundt dette spørsmålet i løpet av den siste uken, er at man til tider kan bli redd for at ekstremtilfellene – de svært få tilfellene hvor dette skjer – skal ødelegge generelle, gode ordninger som norske straffedømte er svært avhengige av, og som kampen mot kriminalitet er svært avhengig av. Derfor er jeg glad for justisministerens svar i forhold til regelverket. Men betyr det at når mennesker i Norge er domfelt til den alvorligste straffen man kan få, 21 års fengsel, og man skal prøveløslates etter to tredjedels tid, som det heter i svaret, vil man ikke kunne påregne å få åpen soning før to år før denne prøveløslatelsen, dvs. etter 12 år. Er det riktig forstått?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-11-05:
Paradokset i dette er at flere av oss ønsker mer bruk av åpen soning, det er nyttig. Men det betyr ikke at vi ikke ser at det kan være behov for innstramming i forhold til det jeg velger å kalle ekstremtilfeller. Jeg vil utfordre justisministeren i forhold til det aktuelle eksemplet som har versert i pressen i det siste, hvordan Justisdepartementet har vurdert det tilfellet, om det er i samsvar med de reglene som man nå, helt korrekt har påpekt, om det også er i samsvar med gjengs praksis over hele landet, og at dette er et regelsett hvor vi kan få lik behandling.