Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-05-07:
Interpellasjonen i dag har et ekstremt alvorlig bakteppe, nemlig bombingen av Høyblokka i regjeringskvartalet 22. juli 2011. Det er kanskje slik at det lenge har falt oss litt unaturlig, at vi har vært tilbakeholdne med, i det store perspektivet å begynne å gå inn i debatter om bygg og anlegg og detaljer i det. Men nå, når det er lagt fram seks idéforslag om hvordan regjeringskvartalet skal utformes, og vi står overfor det at regjeringen til neste år skal lage et byformforslag og en statlig reguleringsplan, er det klart at det er naturlig, riktig og nødvendig at også Stortinget drøfter noen av hovedspørsmålene, rammene rundt utbyggingen, uten at det innebærer at vi her skal gå inn i detaljer i framtidige byggesaker. Egentlig vil jeg si at vi er sent ute. Allerede før idéfaseprosjektet ble satt i gang i fjor, etter at det som heter konseptvalgutredning, var gjennomført, da regjeringen gjorde sin konseptvalgbeslutning i mai 2014 og valgte å legge Konsept Øst med noen absolutte rammer til grunn, kunne det vært nyttig med en mer omfattende debatt og mer bevissthet om hvilke valg vi den gang gjorde. Det som ligger i Konsept Øst, er for det første at alle departementer utenom Forsvarsdepartementet skal samles i en konsentrert, kompakt utbygging i det området som ligger innenfor Konsept Øst, at utbyggingen skal skje på østsiden av Akersgata og over mot Møllergata, og at den skal fortsette mellom Møllergata og Grubbegata, som da stenges, opp til det som heter Kristparken – for dem som er lokalkjent der – og at man får et byggeområde noe oppover mot nordøst. Det ene punktet som det var mye debatt om, nemlig Høyblokka, ble avklart i konseptvalget, og det var også det ene punktet der man avvek fra konseptvalgutredningens anbefaling, at regjeringen gikk inn for å bevare Høyblokka og den åpne plassen mellom Akersgata og Høyblokka. Etter at idéfaseforslagene har vært presentert og utstilt, skal en evalueringskomité gå igjennom dem. Deretter skal regjeringen velge noen hovedgrep som kalles byformforslag, byplangrep, og til slutt skal det ved årsskiftet 2016/2017 lages en statlig reguleringsplan. Den angår gater, plasser, byrom, bymiljø og ramme rundt bygningene – som plassering, høyde og volumer – men i den fasen selvsagt ikke ned til byggeprogrammer. Det kommer etter det igjen, da det skal settes i gang forprosjekter osv., fram mot 2019, da regjeringen har varslet at det skal legges fram en proposisjon for Stortinget om å igangsette bygging og om bevilgninger. Da må alle veivalg være tatt, og jeg mener at vi i høyeste grad trenger å ha noen runder i Stortinget før den tid. Jeg håper at interpellasjonen i dag kan være en egnet start på det. Det er særlig fire problemstillinger jeg i første omgang vil konsentrere meg om i dag. Den ene gjelder byggevolum. Jeg har prøvd å se grundig på den utstillingen som er nå av de seks idéforslagene. Den viser at det er veldig gode, skapende løsninger disse teamene har laget, men den viser også hva som må til hvis man skal ha et så stort byggeprogram på et så begrenset areal. Ved fire av alternativene går man i høyden, ved to legger man seg mer på høyde med toppen av Høyblokka, men alle de seks forslagene har gode elementer som vi bør ta med oss videre, og som jeg håper vi kan komme tilbake til noe senere i debatten. Hovedspørsmålet jeg vil stille, er: Blir det for massivt uansett hvilket av idéforslagene man velger? Kommentator i Aftenposten, Per Anders Madsen, hadde en kommentar som het «Det knugende regjeringskvartal», der han skrev at «forslagenes store fortjeneste er at de viser problemene med å gå videre langs dagens kurs». Jeg tror det er ganske representativt for de første reaksjonene. Det er også en leder i Aftenposten i dag som er inne på det samme, og arkitekt og byplanlegger Peter Butenschøn har skrevet en kronikk i Aftenposten der han mener at uansett hvilket konsept og prosjekt man velger av disse gjennomarbeidede forslagene, vil det bli voldsomt dominerende. Spørsmålet blir: Kan vi tenke over en gang til om det finnes muligheter for å skape mindre stivhet i prosjektet for å gi planleggerne mer rom gjennom det byformforslaget som regjeringen skal lage, og gjennom den statlige reguleringsplanen? Det finnes flere måter å gjøre det på. En måte som har vært tatt opp igjen nå, er å la departementene som ligger langs vestsiden av Akersgata i dag, i det som kalles R5 og R6 – det ligger til sammen åtte departementer der – bli der de er. Det krever innfriing av sikkerhetskrav, bl.a. skallsikring, som det heter, mot andre bygninger, eller at man kjøper opp tilstøtende bygg, først og fremst VG-bygget. Det forutsetter også at man finner en løsning for traseen til busslinje 37, som tidligere gikk i Akersgata, men som nå svinger ned Ring 1. Hvis den skal tilbake, må man enten finne ut om man innenfor et godt nok sikkerhetsnivå kan akseptere å ha en busslinje i Akersgata, eller om man kan la den fortsette å gå i en annen trasé. En annen måte å innfri spørsmålet om mer rom og mindre stivhet i prosjektet på er å se på den muligheten som Konsept Øst gir, og som var noe av begrunnelsen for det valget: at det gir mer fleksibilitet framover, altså større utvidelsesmuligheter i nordøst, oppover i Hammersborg-området. Det kan jo være at det er riktig å ta i bruk noen flere av de mulighetene tidligere enn man hadde tenkt, at man bør se på det i sammenheng med jobbingen med statlig reguleringsplan, og se det i et tidligere tidsperspektiv enn det som har vært antydet – mot 2064. Ulempen med det er selvsagt at man ikke får samme reserve i framtiden, og at man kan bli svekket når det gjelder de argumentene som er ført for effektivitet, samhandling, sikkerhet osv. En annen mulighet for å utvide planleggingsområdet noe er å ta i bruk den muligheten som Oslo kommune har vært opptatt av at man burde gjøre, nemlig å gi Deichmanske biblioteks hovedavdeling og området rundt en funksjon i prosjektet. Jeg vil også ta opp spørsmålet om sikkerhet. Hva er god sikkerhet? Hva skal det innebære? Det er et honnørord som har ligget i hele planleggingen, at det skal være integrert i løsningene, på et annet språk kalt «secured by design». Men både kvalitetssikrerne og konseptvalgutrederne har understreket at et nødvendig sikkerhetsnivå ikke er tilstrekkelig definert verken i lover, i forskrifter eller i mandatet deres. Noe av det er vel naturlig nok hemmelig også for dem. Samtidig ble det bestemt av «noen» i innspurten at man skulle doble kravet om absolutt avstand til allmenn kjøretøytrafikk fra minimum 20 meter til 40 meter. Det framstår for meg uklart hva som innenfor sikkerhetskravene kan tillates av kafeer, butikker, utstillinger og servicetilbud i dette området. Det er jo tegnet inn i de fleste idéfaseprosjektene, som skaper inntrykk av et godt og livlig byrom, men hvis man ser på sikkerhetskravene som er stilt, om at man ikke skal kunne komme inn i bygningene, forskjellige hensyn til kontroll ved inngangspartier, osv., er det vanskelig å se hvor disse hyggelige tilbudene for publikum skal kunne legges inn. Det understrekes også i konseptvalgutredningen og i Konsept Øst at det ikke skal være nærhet og innsyn fra andre bygninger enn de som rommer departementskontorer. Det kan være en fare for at prosjektet da føres for mye i retning av et lukket miljø – det har vært brukt ord som «festning» osv. – at det mister noe av det sivile preget som er viktig for oss. Vi skal ikke være naive, men vi må heller ikke la terrorister drive oss inn i en samfunnsutvikling og en byutvikling vi ikke ønsker. Vi må huske på at vi skulle møte terroren med åpenhet og demokrati, som var grunnleggende for oss etter 22. juli, og det bør også gjelde hvordan vi håndterer dette prosjektet.