trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders B. Werp (Høyre), 2016-03-14:
Denne stortingsmeldingen omhandler politiets rolle i den nasjonale kriseledelsen. Den er en oppfølging av Stortingets anmodningsvedtak i forbindelse med nærpolitireformen. Fra nyttår ble antallet politidistrikter redusert fra 27 til 12. Denne strukturreformen gir politidistriktene større kapasitet og kompetanse til krisehåndtering og kriseledelse enn de mindre distriktene hadde tidligere. Bærebjelken blir at politidistriktene har hovedansvaret for kriseledelsen innen sitt distrikt, og at de fire beredskapsprinsippene om ansvar, likhet, nærhet og samvirke skal legges til grunn. Disse prinsippene er godt innarbeidet i kriseledelsen i alle nød- og beredskapsetater. I tillegg er det igangsatt flere tiltak på operasjonelt nivå i politiet for å styrke kriseledelse som fag. Samhandling mellom politidistrikt og særorgan gjennomgås og øves. Det er etablert et døgnbemannet situasjonssenter som skal være Politidirektoratets faste kontaktpunkt i beredskapsspørsmål. På strategisk nivå er Krisestøtteenheten i Justisdepartementet blitt vesentlig styrket, sivilt beredskapssystem er revidert, nasjonalt beredskapsplanverk er fastsatt, og det er iverksatt kompetansehevingstiltak og forbedringer av tekniske løsninger for sikker kommunikasjon og informasjonsdeling. Stortingsmeldingen drøfter også Gjørv-kommisjonens anbefaling om en skalerbar nasjonal operasjonssentral. Regjeringens og komitéflertallets anbefaling er at det ikke etableres en nasjonal operasjonssentral. De hensyn som ligger til grunn for kommisjonens anbefaling i sin tid, anbefales ivaretatt av de tiltak som omtales i stortingsmeldingen. Her er det ulike syn i komiteen, hvor det annet syn blir redegjort for av andre i debatten, vil jeg anta. Flertallet begrunner sitt syn om en nasjonal operasjonssentral med at kapasiteten til å håndtere kriseledelse i de nye og større politidistriktene er blitt større. I tillegg skal det etableres rutiner for bistand distriktene imellom, og det etableres to backup-sentraler – i henholdsvis Oslo politidistrikt og Sør-Vest politidistrikt – som kan tre inn ved ekstraordinære hendelser. En nasjonal operasjonssentral vil være i konflikt med prinsippet om at den enkelte politimester er ansvarlig for og har kommandoen over politiets håndtering av alle hendelser i eget politidistrikt. En nasjonal operativ sentral lagt til et annet politidistrikt og en annen operasjonssentral kan skape uklare ansvarsforhold, noe som vil være svært uheldig ved omfattende og akutte hendelser. Regjeringen har iverksatt mange tiltak utover Gjørv-kommisjonens anbefalinger og anmodninger fra Stortinget. Dette gjør landet tryggere, og myndighetene er i bedre stand til å møte kriser, men vi må aldri glemme at det risikofrie samfunnet ikke eksisterer, og at det kan komme kriser ingen har forutsett eller planlagt for. Og nettopp da er det viktig at vi har klar ansvarsfordeling, god kompetanse og ressurser som likevel kan møte og håndtere situasjonen. Det er i dette lyset vi må se den foreliggende stortingsmeldingen. Til slutt vil jeg takke for samarbeidet om denne saken i komiteen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-03-14:
Eg teikna meg til ein kort kommentar til innlegget frå representanten Bøhler. Når ein representant i justiskomiteen går på talarstolen og seier at han ikkje forstår kvifor det er problematisk å stengje ned nettsider så lenge det går via ein domstol, synest eg det er greitt å knyte ein liten kommentar til det, for dette er ein type problemstilling som ikkje kjem til å forsvinne. Det er altså forskjell på å bryte loven gjennom å drive hallikverksemd, og ikkje minst gjennom menneskehandel, og det å tilby grunnleggjande infrastruktur – det er to forskjellige ting. For å ta eit bilete ned til den analoge verda i den byen vi er i, og som representanten Bøhler representerer: Dersom ein oppdagar at det føregår menneskehandel, alvorleg brot på straffeloven eller hallikverksemd i ei leilegheit i Oslo, er det klart at ein skal slå ned på det, gå inn der, stengje ned den verksemda og stille folk for ein domstol, men ein går ikkje til sak mot Ruter for å nekte dei å stoppe trikken i den gata, eller til sak mot Hafslund for å stengje av straumen. Dette er to ulike ting. Eg skjønar at det i ein digital tidsalder er veldig freistande å gå omvegen rundt, og berre seie: I staden for å gå på den kriminaliteten det er snakk om, så ber vi Telenor stengje ned tilgangen til den nettsida. Eg forstår at det er freistande, men det er likevel feil, og det er likevel ein farleg veg å gå, for det er eit verkemiddel som kan misbrukast, og som eg meiner at Arbeidarpartiet ved sitt forslag går for langt i å føreslå, og det håper eg at representanten Bøhler vil erkjenne, og at han forstår den viktige prinsipielle forskjellen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-03-14:
Det er stadig representantar frå Arbeidarpartiet oppe på talarstolen her og gjev inntrykk av at norsk lov visstnok ikkje gjeld på Internett. Han gjer det. Og dersom det er lovbrot på ei norsk nettside, kan ein sjølvsagt gå til politiet, ein kan gå til domstolen og få ein slutt på det gjennom å ta ned nettsida eller få slutt på den ulovlege aktiviteten. Det ein ikkje kan gjere, er å gå til Telenor eller NextGenTel eller andre som tilbyr Internett-tenester, og påleggje sensur av ei nettside – ja, endåtil ei utanlandsk nettside. Det verkar det som at Jan Bøhler og Arbeidarpartiet har null problem med å gjere. Men eg vil be dei tenkje over det standpunktet, for det er ein viktig prinsipiell forskjell. Det er mykje som er på Internett-sider frå utlandet som er ulovleg etter norsk lov. Meiner Arbeidarpartiet at ein skal kunne gå og be Telenor stengje tilgangen til nettsider som har ølreklame? Skal ein kunne stengje tilgangen til nettsider som har spelverksemd? Det er ganske mange eksempel på det. Viss Arbeidarpartiet meiner at det skal vere fritt fram, får dei fremje forslag om det, men det vil vere eit dårleg forslag.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
I statsrådens svarbrev til komiteen er et hovedargument – som også ble brukt i statsrådens innlegg nå – at det er vanskelig å avgjøre hvilke nettsider som bør stenges ut ifra at det begås lovbrudd der. Politiet har opplyst om det motsatte, at det er enkelt, ved å gå inn på disse annonsene og se at det i en del tilfeller ligger ute menyer for hva slags type sextjenester man tilbyr, og at det er enkelt å se at det foregår formidling av sex, enten ved å gå inn på disse nettsidene eller ved å ringe de numrene som annonseres, og at man da får svar og blir fortalt hvilke tjenester man tilbyr. Det som ligger i dette forslaget, er dessuten at politiet skal gå til retten for å få medhold i at det foregår brudd på gjeldende lov før man kan få lov til å blokkere. Så spørsmålet mitt er: Skal en sånn vurdering av andelen lovbrudd på nettet avgjøre om loven skal håndheves?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Det er åpenbart at intensjonen til oss som er forslagsstillere, og også til komiteens flertall, er at man i praksis skal få til lik behandling, like muligheter til å stoppe kriminalitet på nettet som har å gjøre med disse kriminalitetsformene, som man har ellers. Og det står jo tydelig i innstillingen: «Flertallet støtter derfor politiets oppfatning av at det foreligger et sterkt behov for lovhjemler som gir politiet mulighet til raskt og effektivt å håndheve norsk lov til å blokkere nettsider med ulovlig innhold av en viss alvorlighet.» Det vises til en sak som har gått for retten, hvor det ble påvist lovbrudd, men hvor man ikke fikk medhold, fordi det ikke finnes lovhjemler til å kunne pålegge disse nettilbyderne å stenge ned eller ikke å formidle denne type nettsider når de kommer fra slike «Internet service providers» i utlandet. Så det er de lovhjemlene, som handler om lik praktisering av norsk lov, enten det er på eller utenfor nettet, som Stortinget ellers legger vekt på, som er et hovedpoeng her. Jeg vil også si at jeg har litt vanskelig for å forstå hvilke problemer som ligger i dette hvis man går inn for å praktisere norsk lov. Det er altså ikke slik at dette skal foregå vilkårlig, at man bare skal stenge ned i øst og vest. Det er slik at politiet da må gå til retten og der legge fram dokumentasjon på at det foregår lovbrudd – enten det er det ene eller andre leddet i § 315 som statsråden omtalte – og få medhold fra retten i at det foreligger lovbrudd. Så det er jo ingen risiko for at man skal holde på her i øst og vest og begrense ytringsfriheten. Det vil være de samme begrensningene da for ytringsretten på nett som i andre kanaler, det er samme lov som skal gjelde, men man mangler altså en lovhjemmel for å kunne blokkere denne type nettsteder når de formidles fra ISP-er i utlandet. Og det er jo veldig mange andre steder å drive en legitim trafikk på nettet, så det er jo ingen fare for at man skal hindre ytringsfriheten på nettet på denne måten. Det vil være samme begrensninger her som ute i verden ellers. Det er alltid et argument når vi skal begrense sexmarkedet og bekjempe hallikvirksomhet og prostitusjon, at det kan gå under jorden, og at det kan flyttes andre steder, men erfaringen fra sexkjøpsloven er, ifølge evalueringen, at det som skjedde, var at vi fikk en reduksjon av markedet på 45 pst. Så her er vi inne i et spor som jeg håper man kan ta mer alvorlig, og statsråden har jo varslet et lovarbeid, så jeg håper han vil se nærmere på argumentene da.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg synes det var en fin presisering fra Ropstad – at når det er påvist lovbrudd, må politiet kunne gå til retten og få lov til å pålegge tilbyderne å blokkere de nettstedene. Men det forutsetter jo at det er dokumentert lovbrudd. Det er fint at Lene Vågslid vil ha med i protokollen det opprinnelige forslaget. Når komiteen i innstillingen skriver at nettsider skal «rammes på lik linje med lovbrudd andre steder», og man i innstillingen sier at man må ha hjemmel for å blokkere sider med ulovlig innhold på nett, oppfatter jeg det slik at skal det behandles på lik linje med lovbrudd andre steder, så innebærer det at man må gi denne hjemmelen, og at det framgår av teksten i innstillingen. Jeg vil gjerne kommentere det Rotevatn sa da han sammenlignet med en leilighet og Ruter, altså at det er infrastrukturen man ber om lov til å blokkere. Jeg er klar over at Rotevatn har god peiling på Internett, men den sammenligningen synes jeg ikke var god. Ruter er en stor infrastruktur. Når politiet har gått til retten og fått påvist at det foregår ulovligheter, brudd på norsk lov, på ett enkelt nettsted, og dette nettstedet ikke vil følge norsk lov, men fortsetter å formidle ulovlig innhold, bør politiet også kunne få medhold i å pålegge teletilbyderne ikke å formidle informasjon fra det nettstedet. Det er jo utrolig mange andre nettsteder, hvis man går inn på Internett, hvor man kan formidle lovlig innhold også når det gjelder dating og den typen lovlig formidling av sånne forhold. Jeg vil vel si at et nettsted ligger nærmere å sammenligne med en leilighet enn med hele Ruters infrastruktur, og jeg synes ikke eksemplet var veldig godt. Jeg vil understreke at det som skal ligge til grunn, er at det pågår lovbrudd, som Ropstad sa, det er slått fast av politiet, og man må kunne gå til retten og få hjemmel for å pålegge tilbyderne å stenge ned og ikke formidle innhold fra akkurat de nettstedene. Det er veldig mange andre steder å ytre seg og også formidle lovlig informasjon videre. Jeg vil til slutt bare si at formidling av prostitusjon, som det kan ligge menneskehandel og hallikvirksomhet bak, på slike nettsteder som også formidler ulovlige forhold, florerer og vokser kraftig, ifølge politiet, og det er ned mot 1 pst. av dem som formidles der, som er norske. Det er stor fare for at det er mange som er utsatt for hallikvirksomhet og menneskehandel, og jeg synes man har en overfladisk tilnærming til det når man ikke vil gi politiet denne hjemmelen for å håndheve norsk lov på nettet.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg vil gjerne bare få komme med en kort merknad til representanten Ellingsen. Jeg så at han kom løpende inn i salen på slutten av debatten, og fra talerstolen sa han at statsråden sier at det finnes et lovforbud på det ene punktet som er presisert i debatten her. Når det er påvist lovbrudd og politiet går til retten med det, er spørsmålet om det også skal finnes en lovhjemmel for å pålegge tilbyderne å stenge nettsteder som har base i utlandet, og som formidler ulovlig innhold. Den hjemmelen finnes ikke i dag. Det er presisert gjennom debatten at det handler om at norsk lov skal håndheves også når det gjelder innhold som formidles av teletilbydere fra denne typen nettsteder i utlandet. Det som er kjernen i denne saken, er at man skal ha lik praktisering av norsk lov også når det kommer til formidling fra den typen nettsteder.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-03-14:
Natt til 1. mai for to år siden var jeg med på å åpne Kirkens Bymisjons nattcafé for prostituerte. Men før dette gikk vi ut på gata, delte ut glidekrem og kondomer, informerte om tilbudet om hjelp, samtidig som vi kartla hvor mange som var på gata, og hvem som var hvor. Dette er et helt uvurderlig arbeid for å nå ut til sexarbeidere på gata i Oslo, noe Pro Sentret og Kirkens Bymisjon gjør ukentlig. Det systematiske og oppsøkende arbeidet gjøres også hver eneste uke via å ringe eskortesider og annonser på Internett. Dette er hjelpeapparatets eneste – eneste! – linje inn til innemarkedet, og ukentlig drives viktig arbeid for skadeforebygging på denne måten. Det er liten tvil om at det finnes utnytting av mennesker i dette markedet, mennesker som står helt uten kontakt med hjelpeapparatet om dette vedtaket går igjennom. Representanten Vågslid viser til hvor vellykket sexkjøpsloven er. Det hersker det stor uenighet om. Men hun viser videre også til at politiet mener at forslaget vil bidra til å bekjempe menneskehandel. Dette står også i kontrast til hva hjelpeapparatet sier, det samme hjelpeapparatet som gjennom sin kontakt følger opp voldsepisoder og kobler mulige ofre med menneskehandelgruppen i politiet. Vi må tro, vi som har vårt daglige virke i denne sal, at det som fremmes her, fremmes med de beste hensikter – uavhengig av hvor uenige vi er og hvilke resultater de gir. Personlig er jeg dypt uenig i sexkjøpsloven, men tror oppriktig at de som er for, har de beste intensjoner. Jeg er imot dagens utforming av hallikparagrafen, fordi den brukes til å gjøre en allerede utsatt gruppe til mer utsatt. Jeg må også tro at dette forslaget er velment, og hvis vi legger vekk det rent prinsipielt betenkelige med å ansvarliggjøre selskaper som Telenor for hva kundene deres bruker Internett til, så er dette et forslag som vil forverre situasjonen til dem man ønsker å hjelpe, og dette skriver også Kirkens Bymisjon, Nadheim. Mot er ikke å stå på talerstolen med kontroversielle standpunkt i en liberal rettsstat som Norge. Å være modig er ikke å ha standpunkter der noe av det verste som kan skje, er anonym sjikane på Internett. Mot er å vite at du har verdens farligste yrke, at du blir motarbeidet av myndigheter som krever at du skal betale skatt for en virksomhet de fordømmer. Mot er å likevel stå opp og leve, uavhengig av om det er selvvalgt eller et resultat av et ønske om et bedre liv i et land som ikke vil ha deg, og som derfor heller ikke gir deg andre muligheter til å forsørge deg enn å selge seksuelle tjenester i et marked som blir stadig farligere. Noen har satt seg i gjeld til menneskesmuglere fordi de trodde muligheten for et bedre liv var noe annet enn det de fikk. Noen er utsatt for menneskehandel og har ingen gjeld å nedbetale og derfor ingen mulighet til å betale seg fri, med mindre vi finner dem og kan hjelpe, og den muligheten bør vi ikke kutte.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-03-14:
Å tolke motstand mot dette forslaget som om noen er for menneskehandel og vold, er som om jeg skulle tolke forslagsstillerne til å mene at de vil kutte den eneste linja inn til innemarkedet hjelpeapparatet har. Men det gjør jeg altså ikke. Jeg tror oppriktig på de gode intensjonene bak forslaget, og jeg tror oppriktig på de gode intensjonene til dem som er for sexkjøpsloven – jeg bare mener at konsekvensene av det er helt annerledes for dem som er i dette markedet selv og opplever det hver dag på kroppen. Det som kommer fra hjelpeapparatet, tyder på at jeg kan ha rett i det. Og så er vi uenige. De sier at det systematisk oppsøkende arbeidet gjøres to–tre ganger i uken ved å ringe på eskortesidene og annonsene på Internett, og dette er hjelpeapparatets eneste linje inn til et innemarked vi ellers ikke har oversikt over. Jeg har vært med på å ringe på disse annonsene selv. Ofte er det mange annonser til én person, ofte får vi snakket med flere i løpet av kvelden, og Nadheim sier at de i løpet av 2015 nådde rundt 500 mennesker gjennom denne virksomheten. Det er 500 mennesker jeg ønsker at hjelpeapparatet skal nå. Representanten Ellingsen viste til at alle hadde uttrykt motstand mot menneskehandel og vold. Det gjorde faktisk ikke jeg, for jeg trodde ærlig talt at det var unødvendig. Dette er Stortinget, ikke et parolemøte til 8. mars.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Kan jeg først få si at jeg er veldig glad for at representanten Iselin Nybø sier at også hun og Venstre er for å bekjempe hallikvirksomhet, menneskehandel og mennesker som tvinger folk ut i prostitusjon, så er det i hvert fall deler av dem som stemmer med flertallet i denne salen, som mener det. Jeg vil advare veldig sterkt mot dem som står opp her og både romantiserer prostitusjon og snakker om verdens eldste yrke og at vi til uminnelige tider har hatt, og vil ha, prostitusjon. Det er faktisk noen av oss som mener at det er viktig å bekjempe det at folk kjøper sex og ikke minst at internasjonal organisert kriminalitet utnytter kvinner på den måten som de gjør. De aller fleste prostituerte i Oslo og andre storbyer i Norge i dag er nettopp jenter som mer eller mindre, stort sett mindre frivillig, er utsatt for menneskehandel, og som trafikkeres til Nord-Europa og Norge. Internasjonal organisert kriminalitet, iallfall før menneskesmuglingen, tjente mer på prostitusjon enn på både våpenhandel og narkotikaomsetning – og tenk litt over det. I dag har vi hallikparagrafen, som har vært mye diskutert i dag, og jeg er veldig glad for at de fleste mener at den uansett skal håndheves selv om det er på nettet eller andre steder hallikvirksomheten drives. Det andre er at vi har et forbud mot bordeller, og det er bl.a. det forbudet politiet ofte bruker for å kjempe mot leilighetsprostitusjon. Vi har lov mot menneskehandel, og vi har sexkjøpsloven, og disse lovene må ses i en sammenheng. Jeg mener at det må være viktig å slå ned både på bakmenn og også på det som utgjør markedet, nemlig sexkjøperne, for uten markedet ville vi heller ikke hatt noen prostitusjon. Jeg håper at vi kan komme tilbake til dette forslaget, for jo mer av formidling av prostitusjon og hallikvirksomhet som foregår på nett, jo mer ukontrollert blir dette. Jeg forstår det slik at statsråden ikke ønsker å være med på å støtte et Dokument 8-forslag fra Stortinget, og så får vi se hva statsråden gjør i evalueringen av sexkjøpsloven. Vi har ingen lov mot prostitusjon, må jeg si til statsråden – det var slik han uttrykte det – vi har en lov mot sexkjøp, og det er noe helt, helt annet. Vi får håpe at han kan komme tilbake til Stortinget i den evalueringen og kanskje også se på det forslaget som ligger her nå.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg er faktisk glad for innleggene fra Ellingsen og Nybø, også for hennes siste innlegg. Jeg roste i mitt forrige innlegg Nybø for å være klar på å bekjempe hallikvirksomhet, menneskehandel og prostitusjon, at man bekjemper dem som bruker prostitusjon for å tjene penger, altså ikke de prostituerte selv, men bakmenn, organisert kriminalitet osv. Hallikvirksomhet er forbudt. Men når det påvises lovbrudd og politiet må ha hjemmel fordi de mangler hjemmel for å gå til retten for å kunne blokkere nettsteder, er dette et problem, og vi står uten de virkemidlene som vi egentlig trenger. Så vil jeg si til Heidi Nordby Lunde når hun snakker om hjelpeapparat: Ja, det finnes flere hjelpeapparat. Hvis representanten Nordby Lunde hadde tatt kontakt med Krisesentersekretariatet i Oslo, ville hun fått høre at det er de som ofte tar inn utenlandske prostituerte som har vært på gata og i leiligheter over lengre tid. For noen år siden greide politiet å ta noen tyrkiske halliker som hadde til sammen 60 bulgarske prostituerte. Hvis man hører på hva som sies fra Krisesentersekretariatet om hvilken forferdelig forfatning disse jentene var i, de var skadet både fysisk og psykisk, ødelagt i underlivet – jeg vet ikke hva man tror denne virksomheten er for noe – er det helt avgjørende at vi får tatt hallikene og bakmennene i det som er et av verdens aller største markeder, ved siden av menneskesmugling slik vi ser det i dag i Middelhavet, og selvfølgelig våpensmugling og salg av narkotika. Det er helt avgjørende at vi fortsatt jobber for å hindre det som er vår tids største slaveri, menneskehandel ved å tvinge kvinner – i stor grad unge kvinner og barn – ut i prostitusjon. Jeg er, som jeg sa, glad for at også representanter for Høyre, særlig saksordføreren, for Venstre, og også Ellingsen, har gjort det klart at man er imot menneskehandel, imot hallikvirksomhet, og at man ikke står så langt fra hverandre. Men jeg oppfatter det vel slik at statsråden bl.a. ikke vil styres av Dokument 8-forslag fra Stortinget. Derfor får vi tro at også han er innstilt på å kunne se på dette før han eventuelt legger fram en sak for Stortinget.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Statsråden har lagt fram saken for Stortinget uten at den har vært vurdert verken i Helse- og omsorgsdepartementet eller i Kommunal- og moderniseringsdepartementet, til tross for at gjennomføringa i stor grad ligger nettopp under de departementene. Under behandlinga i Stortinget valgte komiteen å ha høring og få en helsepolitisk vurdering av innholdet, og tilbakemeldingene fra helsekomiteen og høringsinstansene pekte på utfordringene knyttet til bl.a. kapasitet, både når det gjelder økonomi og ressurser. Over hele landet bygger psykisk helsevern ned døgnplasser, og kommunene melder om stort press på tjenestene. Regjeringa har funnet plass til 20 mrd. kr i skattekutt, mens de innfridde løftene til sykehus og kommuner ikke er finansiert i henhold til løfter og behov. Statsråden har lagt fram en innstilling der helsevesenet er vurdert, og helsetjenestenes oppfølging er vurdert. Jeg regner med at det også er gjort prioriteringer, slik at dette blir en realitet. Kan statsråden garantere at intensjonene om god oppfølging blir nettopp det – en realitet?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Takk for innleggene og debatten. Jeg tolker det sånn, og det ser vi også av forslagene i saken, at det fra et tverrpolitisk storting er gitt sterke signaler om at denne oppfølginga skal være god, og at det skal hensynta to forhold. Det ene er å forebygge kriminalitet, og det andre er god oppfølging av dem som er i den situasjonen at de begår denne kriminaliteten. Det er derfor en har foreslått evaluering og statistikk, for det er heller ikke helt enkelt for en komité å forholde seg til et tallmateriale som er så diffust, og som spriker sånn som det har gjort i denne saken. Derfor mener jeg at komiteen har landet på et godt vedtak, det har vært en god debatt, og det har vært gode innlegg. Da ser jeg fram til at dette blir en god oppfølging. Så må jeg oppklare en sak, jeg også, for jeg har lest Venstres forslag feil. Arbeiderpartiet skal ikke støtte Venstres forslag – bare så det også er sagt.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg vil takke statsråden for en grundig gjennomgang av sine tanker og refleksjoner og også det som er gjort i departementet når det gjelder dette. Jeg synes det er mye av dette som er bra, jeg synes det er mye som er viktig. Likestillingsarbeid er noe som tar tid, og det er ikke sånn at dette var på topp da vi hadde regjering og så er det gått ned nå. Det er utfordringer, og det har vært utfordringer over lang tid, så der har vi et tverrpolitisk arbeid å fortsette med når det gjelder å endre situasjonen sånn som den er i dag. Litt kommentarer og refleksjoner rundt noe av det som statsråden var inne på: Det er gitt signaler, det er gitt direktiver, det er sendt ut brev, det er gitt oppmuntringer, og statsråden var også inne på at han personlig hadde snakket om denne kulturen – alt det tror jeg er veldig bra. Jeg tror det er viktig at det er en statsråd som snakker om det, og som viser at dette er viktig. Men det jeg tenker på, er om det er nok at en har den type virkemidler, for det vi ser i likestillingsarbeidet, og som Skjeie-rapporten – som viste spesielt til departementene – viste veldig tydelig og også kritiserte, var at når ansvaret ble smurt tynt utover, så var det vanskelig å følge opp, fordi det alltid var noen andre som kunne tenkes hadde større ansvar og større eierskap til saken enn en selv. Jeg tenker spørsmålet også bør knyttes til hvorfor det er så viktig i politiet. Jeg mener politiet står i en særstilling når det gjelder å lykkes med å få til likestilling, nettopp fordi det har med demokratiet vårt å gjøre, og at de på en måte er myndighetenes representant i å håndtere demokratiet i mange sammenhenger. Så mener jeg en bør vurdere hvorvidt generelle tiltak, generelle direktiver og generelle oppmuntringer er nok. Statsråden var inne på at det var spesielle ting som ble gjort, han skulle kartlegge, og han skulle rapportere, og det tror jeg er bra. Jeg tror en trenger mer konkret oppgaveløsing ute som er knyttet til helt spesifikke likestillingsutfordringer, f.eks. opplæring og kompetanse. Det tror jeg er et kjempeviktig tiltak for å få det konkretisert ut i systemet. Lønnsskjevheter er noe av det samme. Ulikhet ser vi først i etterkant, for vi leser det først av statistikker. Selv om jeg må tillate meg her å si at nå er det forslag om å fjerne rapporteringsplikten, håper jeg jo at det blir muligheter for å styrke nettopp det å finne gode måter å rapportere det på. Men spørsmålet er altså: Trengs det mer spesielle tiltak, flere spesielle oppgaver og mer spesifikt ansvar ute i etatene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg vil takke dem som har hatt ordet, for en god debatt. Jeg har lyst til å starte med at dette tar tid. Jeg har jobbet med likestilling i 30 år, og jeg begynner å bli så lei av det, for det går så tregt – så nå må vi få fortgang i dette arbeidet. Nasim Karim og Politiets Fellesforbund er glimrende eksempel på en fagorganisasjon som går foran. Dette burde justisministeren omfavne, og han burde – og han gjør det antakelig, går jeg ut ifra – legge til rette for at det arbeidet skal ha virkelig gode rammevilkår for å realisere praktisk likestilling ute i tjenesten. Det var noen ting som ble tatt opp her, det ene var Ropstad som snakket om forskning. Vi har altså den største forskningsutredningen som noe land har gitt – Skjeie-utvalget. Det er bare å begynne å plukke tiltak. Vi trenger ikke så mye forskning, og vi skal i hvert fall ikke ha forskning som utsetter handling. Vi trenger ressurser og personer som får tid til å jobbe konkret med likestilling ute i de forskjellige politidistrikt. Noen må ta et spesielt ansvar for å sette det på dagsordenen, i sosiale sammenhenger som er en del av politiets tjeneste, og i konkret arbeidssammenheng. Jeg tenker også at det bør være en del av det helt ordinære arbeidsmiljøarbeidet – og det er det, men jeg sier det likevel. Og man bør kanskje tenke på å ha prosedyrer tilsvarende f.eks. HMS-arbeid, som er kjempeviktig i politiet, og som dermed kan ha likestilling og egne likestillingsprosedyrer. Det har vært snakk om tillit, og flere var innom dette med tillit og det å snakke opp. En måte å snakke opp politiet på er nettopp å ta opp dette at det mangler likestilling, for det er noe som engasjerer halvdelen av befolkningen, som ønsker at det skal være et politi der makt er likt fordelt mellom kvinner og menn – på alle nivåer av politiet. Nå kan jeg ikke huske, selv om jeg tror jeg skrev det ned, men det var en representant som nevnte dette med en egen sak, og det foreslo faktisk Arbeiderpartiet i budsjettsammenheng, men det ble nedstemt av nesten alle dem som har hatt ordet i her i dag, bortsett fra Lene Vågslid og Jenny Klinge. Men statsråden har anledning til å komme tilbake i revidert og fortelle hvilke konkrete oppgaver som er påbegynt ute i distriktene når det gjelder likestilling og likestillingsarbeid. Det tenker jeg kan være en god måte for statsråden å snakke opp arbeid om likestilling på, og vise i revidert at det faktisk er satt i verk gode konkrete oppgaver ute i tjenesten.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-03-14:
Det er et bærende prinsipp i norsk strafferett at den som ikke har skyldevne, skal heller ikke straffes. Men den som ikke har skyldevne, har faktisk et rehabiliteringspotensial. Da er det viktig at samfunnet kan utstyre seg med de virkemidlene som trengs for å gi behandling når man står i en slik situasjon. Hele hensikten med dette lovendringsforslaget er faktisk å beskytte samfunnet mot utilregnelige gjengangskriminelle og bidra til trygge lokalsamfunn. Vi har eksempel på utilregnelig kriminelle som har begått et betydelig antall kriminelle handlinger. Det er egentlig helt uholdbart at lovbrytere har kunnet holde på med omfattende plagsomme kriminelle handlinger uten at samfunnet har kunnet intervenere og stoppe dette. Det har vært en håpløshet i enkelte lokalmiljø, som har vært vitne til dette og har sittet og ventet på at staten skulle utstyre seg med det virkemiddelapparatet som trengs for å ta hånd i hanke med en slik situasjon. Felles for dagens særreaksjoner, tvunget psykisk helsevern og tvungen omsorg er at det kun er de som har begått alvorlige lovbrudd, som kan idømmes særreaksjon. Andre lovbrudd, som f.eks. vinningskriminalitet og skadeverk, kan ikke idømmes særreaksjon. Målet er å fange opp dem som er så syke at de ikke kan idømmes fengselsstraff, og som ikke fanges opp av dagens regler for psykisk helsevern, det vil si de som faller rett igjennom og ikke fanges opp av et sikkerhetsnett. Regjeringen mener at den enkeltes frihet, herunder friheten til å nekte å motta behandling, i slike tilfeller må vike for å gi andre mennesker tilstrekkelig vern. Regjeringen har derfor foreslått endring i straffeloven. Personer som anses som strafferettslig utilregnelige, skal heretter kunne idømmes tvunget psykisk helsevern når det begås gjentatte lovbrudd av samfunnsskadelig eller særlig plagsom art dersom det er nødvendig for å verne samfunnet og andre borgere mot et slikt lovbrudd. La det ligge fast: Prinsipielt er alvorlig syke lovbrytere det psykiske helsevernets ansvar. Det ligger fast. Det psykiske helsevernet skal fortsatt ivareta samfunnsvernet under gjennomføring av strafferettslig særreaksjon.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Jeg har også merket meg at statsråden ved flere anledninger har markedsført et nytt situasjonssenter i POD med operative begreper, og statsråden har uttalt at det skal yte hjelp til, men også overprøve avgjørelser i de enkelte politidistrikt. Jeg har også registrert at statsråden har avgrenset dette noe ved å si at dette skal skje i helt spesielle tilfeller, uten å forklare hva dette egentlig betyr. Han har også presisert at situasjonssenteret ikke skal erstatte dagens operasjonssentraler landet rundt, men fungere som et supplement. Dette er ikke nærmere forklart, heller ikke i det innlegget som ble holdt nå, og derfor lurer jeg på om statsråden nå kan forklare hva dette supplementet går ut på. Og hva er spesielle situasjoner hvor en skal avhjelpe disse tolv operasjonssentralene landet rundt?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Dette er en flott interpellasjon. Man tenker av og til når man har sånne temaer oppe, at man skal telle hvor mange damer og menn som er oppe på talerstolen – jeg har ikke gjort det. Det er iallfall helt avgjørende for de fleste av oss – som også flere har vært inne på – at skal politiet fylle sitt samfunnsoppdrag, er de avhengige av legitimitet i hele befolkningen. Som representant for folket har jeg registrert at det gjør noe med meg når jeg ser at flotte, dyktige representanter for politiet fyller tv-skjermen og svarer når det gjelder oppdrag som politiet er engasjert i, alvorlige kriminalsaker og andre saker. Jeg tror at den rollemodellen og det de signaliserer ut til befolkningen, har enorm betydning med hensyn til både legitimiteten og kriminalitetsbildet, som endrer seg. Skal vi klare å gjøre noe med hensyn til vold i nære relasjoner og overgrep mot barn, må vi ha et politi som har støtte i befolkningen. Så det er en sammenheng mellom samfunnsoppdraget og det ansiktet som vises utad. Langt tilbake jobbet jeg med inkludering av flyktninger, og jeg husker at den første inkluderingsmeldingen var veldig tydelig på at de tre samfunnsområdene hvor det å ha innvandrere til stede, betyr mest, er i media, i barnevernet og i politiet. Østlandssendingen hadde en helt klar strategi med å få flere med innvandrerbakgrunn inn. Det gjorde en forskjell. TV 2 har gjort mye av det samme. Da jeg jobbet inn mot barnevernet, så jeg nesten ingen med innvandrerbakgrunn. Det samme gjelder politiet, hvor jeg opplever at de ikke følger med på trenden, de er ikke nok frampå med hensyn til sammenhengen mellom likestilling og samfunnsoppdraget. Jeg opplever at det er sagt veldig mye klokt og godt av dem som har vært med så langt i denne debatten, men jeg savner kanskje litt klarere, ambisiøse måltall på hvordan nå fram. Jeg vet at når vi politikere uttaler oss, og ikke minst en statsråd, og er veldig tydelige på at dette er et mål, så skjer det noe ute. Jeg vet at statsråden skal ha ordet etter meg, så jeg har en liten oppfordring til å være kanskje enda mer tydelig. Jeg er ikke den som er mest tilhenger av måltall og målstyring ute, men hvordan ser statsråden for seg at det er mulig å få fram den samme framoverlente kulturen som iallfall Østlandssendingen startet med i sin tid for å klare å få de gode rollemodellene inn i media, for det er litt den tenkningen som trengs også i politiet?
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret, både fordi han svarte så utførlig, og selvfølgelig også fordi innholdet gledet meg personlig meget sterkt. Det betyr jo at vi har mange av de samme resonnementene, dette at det ikke er noe bidrag til en enhetlig betegnelse over hele landet, særlig når begrunnelsen skulle være at man skal klare opp og gjøre det enklere for folk å forstå. Man kan jo bare tenke seg den mangfoldigheten man ville få hvis det skulle skifte fra kommune til kommune hvordan den politiske ledelsen ønsker å betegne seg selv. Vi er normalt ellers sterke tilhengere av det lokale selvstyret, men en forutsetning for dette er jo nettopp at vi har et etablert rammeverk om hvordan kommunene går frem, både når de skal innføre parlamentarisme, i de kommunene de ønsker det, og hvordan man eventuelt kan videreutvikle formannskapsprinsippet og styringen etter det, i de kommunene som ønsker dette. Så personlig ønsker jeg større fullmakter til kommunestyrene, men vi må sørge for – fra denne sal og fra departementet – å følge opp det som også hjelper publikum til å forstå, for det er jo mer flytting og kontakt på tvers av kommunegrensene. Og da er det selvfølgelig en stor vinning, pedagogisk og på annen måte, at man vet hvilke organer man henvender seg til uansett hvor man beveger seg. Som jeg også var inne på i mitt første innlegg, har det altså skjedd en gledelig begivenhet, nemlig at Flæte-utvalget kom med sin innstilling, som vil løse dette fremover. Det vil da skape en rettsavklaring på et område som ikke burde vært nødvendig hvis man hadde brukt hodet lokalt – det er jo ikke forbudt det heller. Da gjenstår det siste spørsmålet, og det er: Hvor mye politisk prestisje vil det rød-grønne flertallet i Oslo bystyre nå investere i en sak som er tapt – som enten tapes øyeblikkelig gjennom legalitetsvurderingen, eller som vil bli tapt fordi først og fremst Stortinget ikke synes at dette er en god idé ut fra prinsippet om at Norge er en helhetsstat? Vi har ikke regionale nivåer som det er rimelig å betegne med regjeringslignende benevnelser.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-03-14:
Jeg vil takke mine medrepresentanter for både interesse og deltakelse i en debatt, selv om noen har tatt verbale og mentale forbehold om hvorvidt dette er et veldig viktig emne. Til det kan man jo si at det har aldri vært til noe hinder før for å diskutere ting fra Stortingets talerstol.(Munterhet i salen) Allikevel vil jeg gå litt inn på den utfordringen som Pollestad ga i sitt innlegg. Det er ikke bare snakk om å pynte seg med fjær. Det er nemlig også en tendens man skal være klar over – og som vi må diskutere fremover, når vi etter hvert får den nye kommuneloven til behandling – og det er det jeg vil si etter hvert er maktforskyvningen i det enkelte bystyre eller kommunestyre, der vanlige mennesker gjør en fantastisk innsats på frivillig basis i sin fritid, og kommer fra jobb. De står ute i det virkelige liv. Så møter de – litt takket være denne måten å organisere det på – ikke bare heltidspolitikere, de møter også deres fulltidstjenere, som uten mandat fra folket, uten at de har fremstilt seg på noen liste, uten at de er valgt inn i bystyret eller kommunestyret, uttaler seg med stor suffisanse om både det ene og det andre. Det er svært ofte flinke, unge mennesker som skal videre i livet. Allikevel må man se på den totale balansen mellom det frivillige arbeidet som ytes, det politiske arbeidet som ytes av folk i deres fritid, og denne profesjonaliseringen. (Munterhet i salen) Vi får selvfølgelig også noen tanker når vi leser hva som utspiller seg i Oslo rådhus for tiden. Jeg kan for nærmere fordypelse og fornøyelse vise til VGs oppslag lørdag som var, 12. mars, om at byrådet i Oslo – den såkalte byregjeringen – er i klammeri med bystyret om fordelingen av 29 parkeringsplasser i Oslo rådhus. Da har man ikke funnet frem til den riktige funksjonsfordelingen, etter mitt skjønn. Da er man langt unna dette med en utøvende, flott og selvstendig kraft, som nærmest har sitt eget hjemmelsgrunnlag. Og da er det jeg vil minne våre gode kolleger i alle kommuner og byer som har innført parlamentarismen, om at de med jevne mellomrom faktisk bør se gjennom hvilke fullmakter som ligger ute i byrådet. Man burde starte hver mandatperiode, hver valgperiode, med å gå igjennom de fullmaktene, vel vitende om at kommunestyret kan trekke tilbake fullmakter man ikke lenger er tjent med. Ellers blir man maktstjålet, og det ønsker vi ikke å bidra til – heller ikke gjennom navnebetegnelser, slik vi har sett det i Oslo.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-14:
Jeg har registrert at bystyret i Oslo har vedtatt å kalle byrådet i Oslo for byregjering. Mitt utgangspunkt har hele tiden vært at et slikt navnebytte er uheldig. Det er to grunner til det. For det første er det uheldig fordi reglene i kommuneloven etter min vurdering ikke åpner for å kalle byrådet for byregjering. Reglene åpner for at man kan bruke benevnelsene «kommuneråd» og «byråd». Jeg vil derfor understreke at det er disse to benevnelsene statsforvaltningen vil bruke når det kommuniseres med dette lokale organet, eller når det omtales. Kommunelovutvalget har nettopp avgitt sin utredning med forslag til ny kommunelov, NOU 2016:4. Den skal på høring før departementet følger den videre opp. Jeg har likevel merket meg at et betydelig flertall i utvalget mener at et lovkrav om å bruke bestemte betegnelser på folkevalgte organer bør gjelde bl.a. for kommuneråd eller byråd. Med andre ord – dette er ikke frivillig. Kommunelovutvalget ønsker at det skal være et lovkrav om å bruke benevnelsen «kommuneråd» eller «byråd». Flertallet vil presisere et påbud om å bruke de benevnelsene som fremgår av loven. For det andre er navnebyttet uheldig fordi det kan skape forvirring når et lokalt organ bruker en spesiell benevnelse – «regjering» – som er så tett bundet opp til et annet organ, nemlig regjeringen. I den forbindelse vil jeg igjen vise til argumentasjonen fra flertallet i Kommunelovutvalget. De peker på at det er viktig at de folkevalgte organene er gjenkjennelige fra kommune til kommune. En utvikling der det samme organet benevnes på flere ulike måter fra kommune til kommune, er lite hensiktsmessig og opplysende. Jeg har gjennom mediene gitt klart uttrykk for mitt syn på denne saken. Jeg mener at byrådet i Oslo bør forholde seg til kommuneloven. Både byrådet og Kommunal- og moderniseringsdepartementet har andre og viktigere oppgaver enn å bruke ressurser på denne saken. Jeg er også kjent med at representanter i Oslo bystyre har krevd lovlighetskontroll av bystyrets avgjørelse. Hvis bystyret ikke omgjør sitt eget vedtak, vil en lovlighetskontroll bli utført av Fylkesmannen i Oslo og Akershus, som må foreta en selvstendig vurdering av saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-14:
Bare la meg helt kort gi uttrykk for at jeg deler interpellantens syn om at en ordning hvor de lokale organene kan kalle seg hva de vil, vil skape mer forvirring for innbyggerne. Jeg har hørt at byrådslederen har gitt uttrykk for at bruk av «byregjering» skulle virke klargjørende. Jeg deler interpellantens syn om at det kan bli mer forvirrende enn klargjørende, fordi man da vil få ulik språkbruk fra by til by, fra kommune til kommune. Etter vår oppfatning er dagens kommunelov klar på dette punkt; det er «kommuneråd» eller «byråd» som skal kunne brukes. Kommunelovutvalget går enda et skritt lenger ved at de ønsker å ha et påbud om hva det skal kalles, og derfor vil det være klokt dersom byrådet i Oslo foretar en ny vurdering av denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-03-14:
Denne debatten har i hvert fall vært avklarende, i den forstand at representanter fra både Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet har gitt uttrykk for at man fortsatt bør forholde seg til kommunelovens betegnelser, med kommuneråd eller byråd. I denne debatten har det altså vært nødvendig å omtale regjeringen som den nasjonale regjeringen, og det blir ikke mindre forvirring hvis man skal snakke om lokalregjeringen og nasjonalregjeringen. Landet har én regjering, og vi trenger ikke flere.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-03-14:
Jeg er litt usikker på om det er rett i denne saken å takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, men jeg skal takke interpellanten for å ta opp et betimelig spørsmål. Det er et spørsmål som også påkaller det gode humøret, som vi har hørt. For spørsmålet om navnet på byrådet og navnet på lederen av byrådet har vekket et betydelig engasjement. Selvsagt må en holde seg til de innarbeidede og lovregulerte begrepene som blir brukt. Det er selvsagt først og fremst forfengelighet som ligger til grunn om et ønske om å benytte titler som «byregjering» og «byregjeringsleder». Etter å ha hørt statsrådens innlegg i dag tror jeg ikke det blir særlig oppklarende å ha slik begrepsbruk. Da får vi en situasjon der landets regjering vil omtale byregjeringen som «byråd», mens byrådet vil benevne byrådet som «byregjering». Det ser jeg kan by på visse utfordringer. Det er likevel interessant å se at Arbeiderpartiet og Høyre klarer å ha en stor debatt om hva byrådet og dets leder skal hete. Senterpartiet mener dette er en avsporing. Debatten burde heller handle om innholdet i kommunal parlamentarisme. Er det en styringsform som er forenelig med de målene vi har for lokaldemokratiet i Norge? Bidrar det til å gi bystyret den makten som et direktevalgt politisk organ bør ha? Er det uproblematisk at ordførerens eneste formelle oppgave er å innkalle til møter og lede møter i bystyret? Det er ikke lett å være folkevalgt fritidspolitiker i møte med profesjonelle byråder, uavhengig av hva de, byrådet og byrådslederen måtte omtales som. Det er like relevant å stille spørsmål om det bærende prinsippet i parlamentarismen, nemlig at byrådet skal ha tillit i bystyret, blir fulgt i de parlamentarisk styrte kommunene. Er parlamentarismen reell? Jeg har vært folkevalgt i Bergen og møtte sporadisk i Bergen bystyre, fra 2003 til 2006. I denne byen var pompøsitet ikke ukjent, selv om titlene var de som loven foreskrev. Jeg tror det har noe med selve styringsformen å gjøre. Stortinget har hatt saker om åpenhet knyttet til parlamentarisk styrte kommuner, og hemmeligholdet vant. Sånn sett mener jeg kanskje det er verdt å si at diskusjon om titler er mer et symptom på et problem enn det reelle problemet. Senterpartiet vil holde fast på kommunelovens begrep og mener det er best for alle parter.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-23:
Jeg vil opprettholde forslaget om at representantforslaget om å sikre behandling av trygdeoppgjøret i Stortinget behandles snarlig og etter § 39 c.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-05-23:
Jeg skal bare redegjøre for at jeg anbefaler Arbeiderpartiets medlemmer å stemme for representanten Bergstøs forslag om behandling etter § 39 c.
Arve Kambe (Høyre), 2016-05-23:
På vegne av Høyre og Fremskrittspartiet anbefaler jeg partigruppene å stemme mot forslaget. Det er rett og slett fordi vi ikke anser det som en hastesak. Det var en relativt åpenbar sak i forbindelse med budsjettet. Det fikk en hel side, side 15, i budsjettproposisjonen som fikk en ganske bred tilslutning i komiteen. Jeg siterer fra komiteens flertallsmerknader: «Komiteen viser til at regjeringen fra og med budsjettåret 2016 har lagt opp til en ny praksis, der anslått effekt av kommende års regulering av folketrygdens grunnbeløp budsjetteres på de relevante kapitlene på Arbeids- og sosialdepartementets budsjett, i stedet for på kap. 2309 Tilfeldige utgifter under Finansdepartementet.» «Komiteens flertall, medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre» – jeg vil anta også Kristelig Folkeparti, siden Kristelig Folkeparti ikke sitter i komiteen – «merker seg at ny budsjettrutine ikke påvirker gjennomføringen av trygdeoppgjøret.» Gjennomføringen av trygdeoppgjøret fungerte etter intensjonen i forrige prosess. Saken ble også omtalt i arbeids- og sosialkomiteens budsjetthøring og i mindretallsmerknader.(Presidenten klubber.) Så det er egentlig ikke noe grunnlag for å ha en hastebehandling av denne saken. Saken ligger i revidert budsjett, og det er vår anbefaling at saken sendes til komiteen på vanlig måte, som presidentskapet har innstilt på.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-05-23:
Venstre står fortsatt bak merknaden, og det påvirker ikke gjennomføringen av trygdeoppgjøret, men når SV opprettholder sitt forslag, vil jeg likevel anbefale Venstre å stemme for at den behandles etter § 39 c.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-05-23:
Venstre er også veldig fornøyd med 10 pst.-målet for skogvern, og det er riktig at gjennomføringen av det vil handle mye om midler i statsbudsjettet til frivillig skogvern, en ordning som fungerer godt. Men staten er også skogeier, og de borgerlige partiene har i budsjettet for i år blitt enige om at man skal gjennomgå Statskogs arealer på nytt for å se på nye verneområder. Da blir mitt spørsmål: Synes statsråden det er naturlig, når den bestillingen går til Statskog, at Statskog ser på sine skogsområder opp mot vernet av 10 pst. av skogen som vi nå vedtar, slik at Statskog da kan vurdere hva som er deres naturlige andel i et slikt mål?