trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-02:
Som saksordfører vil jeg først takke komiteen for arbeidet i saken om opprydding etter Folldal gruver. Selv om vi har våre uenigheter, har vi til felles at vi er utålmodige etter å få løst situasjonen knyttet til forurensning fra gruvedriften. Alle vil stoppe forurensning av tonnevis av metaller til elva Folla raskest mulig. At et samlet storting ønsker en raskest mulig løsning i denne saken, er både viktig og riktig og et signal til regjeringen om å prioritere denne saken. I 245 år brakte gruvedriften i Folldal liv i bygda. Den ga mange muligheter til lønnet arbeid og den friheten det gir. Gruvedriften førte ikke bare med seg arbeidsplasser, det ble også bygd opp et samfunn rundt gruvedriften. Fra 1700-tallet og til driften ble lagt ned, var store deler av befolkningen engasjert i arbeidet med gruvedriften i kortere eller lengre perioder. Gruvedriften var med på å utvikle bygda og bygdene rundt. Bedriften ble lagt ned 1993. I dag er Folldal gruver en turistdestinasjon og et viktig kulturminne som vitner om den tiden da gruvene sysselsatte så mange som 550 personer på det meste. Dessverre er Folldals stolte industrihistorie nå også en verkebyll for folk som bor i områdene rundt, og for naturen, som er sterkt preget av årevis med avrenning av kobber, sink, jern og sulfat. Metallutslippene er godt synlige langs den fisketomme elva Folla, og gruveområdene har det største gjenværende utslippet av tungmetaller i ferskvann i Norge. Jeg mener det haster med å rydde opp. Det har tatt lang tid, og jeg bemerker at forslagsstillerne fra Arbeiderpartiet og SV samt Senterpartiet mener at regjeringen har vært for passiv i denne saken. Da er det greit å minne dem om at de satt med regjeringsmakt fra 2005, da det endelige vedtaket fra Miljøverndepartementet kom om at staten måtte rydde opp i forurensningsproblemet i Folldal. De satt i flertallsregjering i åtte år, til 2013, men løste altså heller ikke saken. Direktoratet for mineralforvaltning har drevet kartlegging, prøvetaking og gjennomføring av utredninger siden 2006. Arbeidet er komplisert, og flere metoder for å rydde opp er blitt utelukket på veien. Resultatet av det omfattende arbeidet som er gjort i området over mange år, skulle leveres næringsministeren i løpet av 2020. Det gir håp om at vi snart får en løsning på forurensningen i Folldal. Det er også godt å vite at viktig kulturhistorie i Folldal, representert ved Folldal Verk og områdene rundt, skal fredes, og at arbeidet fra Riksantikvarens side er i gang. Disse prosessene må selvsagt også ses i sammenheng, og vi ser fram til en oppdatering av oppryddingsarbeidet som skal gjøres i revidert budsjett for 2021. Folldal og de omliggende områdene fortjener en endelig løsning på denne saken, og vi skylder framtidige generasjoner å ta vare på naturen og kulturen i Folldal.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Vi har mye å være stolte over som demokratiet vårt har fått til på vegne av vanlige folk og familier. I Norge har vi spesielt mye å være stolte over når det gjelder hvordan vi har forvaltet naturressursene våre til beste for befolkningen fra nord til sør, og til beste for å skape arbeidsplasser og framtidshåp. Det er noe av kjernen i det vi har klart å skape sammen demokratisk for å rigge en sterk velferdsstat. Dessverre er det sånn at skogen vår er under press for privatisering. Det er interessant å høre på saksordføreren og talspersonen fra Venstre, som innrømmer at samarbeidspartnerne Høyre og Fremskrittspartiet står for en liberalistisk økonomisk politikk på dette avgjørende saksområdet for landet vårt. Det er derfor vi har debatten i dag, fordi en stor del av landarealet i Trøndelag har blitt solgt til tyske oppkjøpere. Det som er viktig å ha med seg når vi debatterer denne saken, er at man gjerne kan hevde at det er få eiendommer det gjelder, men en eiendom på 600 000 dekar er en så stor bit av landet vårt at det i seg selv får store konsekvenser, selv om det bare er såkalt én eiendom. Derfor må Stortinget ta denne saken på høyeste alvor, og vi trenger åpenbart forsterkninger av politikken og lovverket. Når vi hører på saksordføreren, høres det ut som om han er enig i at vi trenger forbedringer, men partiet hans er bastet og bundet av Høyre i regjering, så der er det ingenting å hente. Det som trengs, er et nytt stortingsflertall. Da skal vi sørge for at vi får demokratisk kontroll over prisene, som sikrer at eierskapet kan være fordelt på flere hender, og at ikke storkapital kommer inn og tar over en stadig større del av naturressursene våre. I den økonomiske krisen som Norge nå står i, og den økonomiske usikkerheten som råder internasjonalt, vil vi kunne få se flere oppkjøp av den typen som tyske oppkjøpere har gjort i Trøndelag, for kronekursen er svak, og det å investere i fast eiendom i en usikker tid er meget lukrativt. Derfor haster det med å få til forbedringer på dette feltet, og det er oppsiktsvekkende at høyrepartiene samlet er i ferd med å stemme ned helt nødvendige og grasrotorienterte forslag fra en samlet rød-grønn side. Det er de forslagene, som Arbeiderpartiet er en del av, som jeg tar opp nå.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Noen ganger må jeg si jeg blir litt forundret over debatten i denne salen, for det hevdes at man er enig i målet, men stritter allikevel imot å gjøre lovmessige forbedringer. Det vises til tider da Lars Sponheim var landbruksminister, men hvis vi skal styre et land, går det på en måte ikke an bare å ligge mange, mange år tilbake i tid, vi må tenke på hva som er behovet her og nå. Da ser vi åpenbart at her er det hull i lovverket, og noen av de hullene er bevisst skapt av Høyre og Fremskrittspartiet i regjering, bl.a. ved å ta bort konsesjon for rene skogeiendommer, det samme med priskontroll. Frister det ikke litt for landbruksministeren heller å være med i en progressiv og framtidsrettet forsamling her i Stortinget og vedta noen forbedringer, i stedet for å prate om tiden til tidligere landbruksminister Lars Sponheim?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Dette er nok ikke noen opplevelse av et smutthull, det er et hull som tyske oppkjøpere har benyttet seg av. Det er et faktum, så det går det ikke an å bestride. Hvis vi skulle styrt politikk på denne måten og bare henvist til hva som skjedde langt tilbake, hadde det sannsynligvis vært en veldig svak gjenoppbygging av landet etter krigen, vi hadde aldri hatt noen folketrygd, og vi kunne overhodet ikke sett for oss den progressive forvaltningen av eiendommene våre som vi i dag har i Nordsjøen, og på samme måte av vannkraften. De framskrittene har skjedd fordi folk har turt å se på hva som er behovet fram i tid, og man gjør kloke valg etter det. Det må vi naturligvis også gjøre på vegne av en så viktig fellesskapsressurs som det skogen vår er. Som representanten Knag Fylkesnes var inne på, blir dette bare et stadig mer aktuelt tema på grunn av de verdiene som skogen kommer til å representere i årene som kommer. Mener ikke landbruksministeren at det er behov for lovmessige forbedringer?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Høyres parlamentariske leder mener på vegne av det største regjeringspartiet at det ikke spiller noen rolle hvem som eier skogen, for den blir liggende der den ligger – ifølge Helleland. Det er det som er historisk helt feil, for hvis vi skulle kjørt samme linjen, ville Høyre i sin tid, da de kjempet for at franske og tyske oppkjøpere skulle ta over fossene våre, sagt at det spilte ingen rolle, for fossene ble uansett liggende der de lå. Oljefeltene våre ville også blitt liggende der de lå, selv om Carl I. Hagen hadde fått flertall i Stortinget for å la store amerikanske konserner overta dem. Ser landbruksministeren at Høyre er på ville veier i disse spørsmålene om naturressursene våre – og i forslag til Høyres partiprogram, hvor man foreslår liberaliseringer nettopp i konsesjonslover?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg tok ordet nå på grunn av en viktig sak for debatten og Stortinget nå, både i denne saken og generelt i den tida vi er inne i. Det ble hevdet av representanten Skjelstad at grunnen til at Høyre ikke deltok i debatten, var at man skulle være få i salen, og det ble dermed framstilt som om det var av smittevernhensyn det største regjeringspartiet ikke deltar. Men Høyre er jo representert i salen av to representanter som fint kunne ha framført innlegg i den aktuelle saken, så dette kan vi slett ikke ha som en regel for debattene i Stortinget i saker framover. Det er alvorlige saker som vi behandler, for lang, lang tid framover, og når det er debatt, må selvfølgelig alle partier ha full anledning til å delta og si det de mener. Det ligger nok mer i det som representanten Pollestad påpekte, at det rett og slett er sånn at parlamentarisk leder Trond Helleland har sagt det som er å si fra Høyre. Det var jo for så vidt et veldig klart standpunkt, selv om vi i Arbeiderpartiet er helt uenig i holdningen til Høyre, at det ikke spiller noen rolle om det er tyske eiere eller lokale eiere av skogområder i Trøndelag og ellers i landet vårt. Så en kommentar til til representanten Skjelstad, som nærmest påstår at det skal være noe galt i å sørge for at det er lokalt eierskap. Vi må selvfølgelig også respektere det demokratiet faller ned på, enten det er i Sverige eller i Brasil eller andre land, når det gjelder hvordan de har ønsket å forvalte sine landområder – det er jo et viktig prinsipp. Og det er mange som ser til Norge for å lære av de progressive og sosiale lovene vi har for hvordan naturressurser og landområder er fordelt. Mange land ønsker seg nettopp bedre fordeling og ser hvor galt det har gått, f.eks. i Skottland, hvor store gods er samlet på noen få hender. Derfor bør vi heller være stolte og si at dette er en sosial modell som andre land selvfølgelig er i sin fulle rett til å innføre i sine demokratier.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Takk til saksordføreren for en god redegjørelse. Dette er en av de store miljøsakene på fastlandet i Norge, med det største gjenværende utslippet av tungmetaller til ferskvann. Vi har jo en god historikk i landet vårt når det gjelder å løse opp i konkrete miljøproblemer. Enten det er sure vassdrag eller industriutslipp i flere fjorder, er det faktisk mange miljøproblemer som i dag er løst. Det skal vi gjøre med dette problemet også – løse det sammen. Forurensningen i Folldal har to særdeles viktige prinsipielle sider for Stortinget å være bevisst på. Den første er at i dette tilfellet er det ett departement, Klima- og miljødepartementet, som har pålagt Næringsdepartementet å rydde opp. En årsak til at folk i Folldal og lokalsamfunnet er så utålmodige og krever handling, er at når privatpersoner blir pålagt samme type oppgaver fra myndighetene, eller for så vidt lokale myndigheter, forventes det handling innen rimelig tid. Staten må selvfølgelig også ha samme retningslinjer for seg selv som man pålegger andre, både privatpersoner og lokalsamfunn. Den andre prinsipielle siden som er viktig for Stortinget å tenke på i en større sammenheng og i tiden framover, er at vi på Stortinget også ønsker å bidra til å utnytte mineralressursene vi har i Norge, til ny næringsvirksomhet og verdiskaping. Men for at lokalsamfunnene skal være trygge på at de ikke tar på seg en stor framtidig risiko med forurensning, må staten være en pålitelig opprydder etter seg selv. Derfor handler dette konkret både om folldølenes syn på myndighetenes troverdighet og om myndighetenes troverdighet i framtidige gruvesaker. Så er det, som saksordføreren sa, absolutt grunn til å erkjenne at her har både Stortinget over flere år og skiftende regjeringer hatt mulighet til å sette i gang arbeid tidligere. Derfor er det så bra at vi nå får løftet opp saken sammen. Her sitter næringsministeren med en veldig god mulighet, og på toppen av det hele er det jo en kollega fra samme parti som sitter i Klima- og miljødepartementet, så jeg håper at regjeringen prioriterer denne saken. Jeg forventer at vi får opp en sak enten før revidert nasjonalbudsjett eller som en del av revidert nasjonalbudsjett, med en plan for hvordan det skal løses, og hvordan arbeidet skal finansieres. Dette er forslaget fra rød-grønn side i dag, som Arbeiderpartiet er en del av, og som jeg herved tar opp.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg synes det var litt ulik inngang i saksordførerens innlegg og i statsrådens. I innlegget til saksordføreren hørte jeg mer en lyst til å få gjennomført jobben, mens i statsrådens innlegg må jeg si at det var mer problematisering av at det kan bli vondt og vanskelig, så her må vi ha en liten oppklaring. Statsråden er nå negativ til at det kommer noe i RNB. Da må vi for det første få klart svar på, hvis det ikke skal komme i RNB: Når skal det komme da? Dette er som nevnt den største kilden til forurensning av tungmetaller på fastlandet i Norge, så det kunne jeg ønske å vite. Når er det statsråden ser for seg å gjøre noe konkret i saken?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Her har næringsministeren etter vårt skjønn en gylden mulighet, for jeg kan jo få lyst til å stille spørsmål om næringsministeren kan peke på et forurensingsproblem på fastlandet som per dags dato er større enn gruveforurensingen i Folldal. Ettersom statsråden representerer et parti som liker å framheve at man er opptatt av miljøet, mener jeg næringsministeren rett og slett har en meget god sak hvis hun hadde gått inn for handling. Mitt første spørsmål blir da om næringsministeren vet om noen større forurensningssaker på fastlandet i Norge, og for det andre om næringsministeren nå ser på sin rolle som å handle i løpet av den tiden som er til sommeren, eller å problematisere.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg har den klare oppfatningen at Riksantikvaren er positiv til at det vil være helt mulig og realistisk å gjennomføre opprydding som vil få kontroll over utslippene. Det er nok riktig som statsråden sier, at det har vært oppfattet som en motsetning, men Riksantikvaren er tydelig på at det er gjennomførbart. Da er vi tilbake til pengespørsmålet, for her har statsråden, gjennom det som er skrevet i innstillingen, egentlig både en marsjordre og en kjempemulighet med Stortinget i ryggen. Da stusser jeg litt over at ikke statsråd Nybø vil være den ministeren som for ettertiden faktisk kan si at dette bidro jeg til å gjennomføre da jeg hadde ansvaret – det gikk riktignok over 30 år fra pålegget ble gitt i 1990, men statsråd Nybø fikk ordnet opp. Ville ikke det vært en bedre inngang enn å problematisere?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Vi er sindige og rolige i Hedmark og Oppland, vi må unne oss en replikk i tillegg også, ikke bare løpe ned fra talerstolen med en gang, for dette er viktige temaer for våre innbyggere. I Hedmark og Oppland – Innlandet – er næringsmiddelindustrien veldig stor, og det gjelder for øvrig i hele landet vårt. Hver femte industriarbeider jobber med produksjon av mat og drikke. I vår del av landet er det i hovedsak den landbruksbaserte næringsmiddelindustrien som gjør at vi har stor verdiskaping, og at mange får sitt daglige brød ved å heve lønning, gå på arbeid og sørge for at vi andre har trygg mat – og deretter kjøpe seg korn, som Ørsal Johansen snakket om. Men vil ikke Fremskrittspartiets politikk for å fjerne tollvernet gjøre at det blir færre som har sitt daglige brød ved å produsere mat av den landbruksbaserte næringsmiddelindustrien i Innlandet?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Aldri før har så konsentrert makt over maten gitt så få så stor profitt. Det er et stort problem Stortinget skal forsøke å løse nå når det er tre dagligvarekjeder i Norge som kan berike seg på både arbeidsplassers og oss som forbrukeres bekostning. Som i alle private monopol blir det slik at noen få kan hente ut stor profitt, som det er du og jeg som må betale for. Det er arbeidsfolk og næringsdrivende i det ganske landet vårt som må betale denne kostnaden. Frustrasjonen er stor, enten det er arbeidere på industrigulvet som produserer potetgull, eller det er folk i traktoren som pløyer jorda og til slutt skal selge spekemat av kjekjøtt i den lokale butikken, men som aldri får muligheten til å tilby sine høykvalitetsprodukter til deg og meg. Derfor er det for det første viktig å anerkjenne at det er bra at et samlet storting tar opp disse problemene – og det skulle jo egentlig bare mangle med de store maktkonsentrasjonene vi ser. For det andre tegner det seg et positivt bilde for tiden som kommer, særskilt hvis vi får et nytt stortingsflertall. Blant annet forslag nr. 3, fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, går inn på distribusjon. Det er gjennom distribusjonsleddet, som ett av flere virkemidler, at dagligvarekjedene er i stand til å nekte produsenter hylleplass og for så vidt få opp priser som ikke ville vært likedanne i et marked med bedre konkurranse. Lov om god handelsskikk markerte begynnelsen, dette er fortsettelsen, og stortingsvalget kan gi gjennomslaget for en bedre retning, der verdiene som skapes i matproduksjon og næringsmiddelindustri, faktisk fordeles på en bedre og mer rettferdig måte. Dette opptar så store og varierte deler av befolkningen vår, enten det er matentusiaster som savner en lokal ost fra Møre og Romsdal, eller det er industriarbeideren som ser at arbeidet han gjør, ikke resulterer i at produktet kommer fram. Her har vi en viktig og god sak å jobbe med på Stortinget. Derfor er det veldig bra at det står klart og tydelig i innstillingen at dette ikke er et punktum i dag, men at dette heller markerer fortsettelsen for det viktige arbeidet for arbeidsplasser, fordeling og trygg mat til hele befolkningen.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Mysen trafikkstasjon er ikke bare viktig for folk i Østfold; den er viktig for Stortinget også. Representanten Gunnes har rett i at debatten startet der, men det har blitt noe som det er veldig vesentlig at vi diskuterer på en skikkelig måte. Her har det vært mye uklarhet og vingling fra høyrepartienes og Fremskrittspartiets side. Staten skal være folks venn og bidra til at folk får lettere og bedre liv. Overordnet sett har vi de siste årene sett altfor mye av at det tvert imot har blitt sånn at det er byråkratisering, sentralisering og privatisering av det som skal være helt vanlige og opplagte tjenester som hver enkelt innbygger i Norge skal ha tilgang til, uansett hvor man bor i landet. Jeg har litt spøkefullt, men også med litt alvor, sagt at det kan ikke være sånn at ungdommen vår skal måtte ha tilgang på privatfly for å få førerkort. Det illustrerer at det er store avstander, og at skjevheter oppstår som kostnader av høyreregjeringens sentralisering. I Danmark går heldigvis sosialdemokratiet motsatt vei. Der har de fått en ny innenriksminister, som sier at desentralisering er kjernesosialdemokratisk fordi det er fordeling av makt og muligheter. Det bidrar også til at staten er på lag og er grasrotorientert, i stedet for at man sitter fjernt unna med millionlønninger. Denne saken illustrerer ikke bare et viktig prinsipp når det gjelder trafikkstasjonene. Vi ser at denne feile politikken også går igjen f.eks. i forbindelse med jernbanereformen, hvor tilbudet til folk svekkes, og familier må betale mer for togbillettene for å reise, mens direktørene sitter igjen med de pengene som går over budsjettet til ekstra millionlønninger. Derfor må vi sette ned foten og si: Nok er nok! Nå er det vanlige folks tur. Det er på tide at tjenestene er tilgjengelige der ungdom og eldre er. Og de eldre er jo de som er aller mest glad for at Arbeiderpartiet, sammen med de andre rød-grønne partiene, virkelig står opp for hver enkelt av de 73 stasjonene, for de sitter ikke nødvendigvis på telefonen, sånn som representanten Gunnes sier. Det er faktisk ganske mange i befolkningen vår som verken har tilgang til eller bruker internett og mobiltelefoni på samme måte som vi i denne salen gjør. Det er dem vi skal hjelpe. Det er derfor vi er veldig engasjerte i denne saken, for vi vet at det betyr mye for folk. Derfor kommer stortingsvalget til å handle om at det må være vanlige folks tur – på felt etter felt.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Noreg er eit godt land å bu i. Noreg er eit land med små forskjellar. Noreg er eit land der tilliten mellom folk er høg. Ein av grunnane til det er at me historisk sett har hatt eit spreitt eigarskap. Folk flest har eigd. Det gjeld òg eigarskapet til jord og til skog – det har vore spreitt på mange hender. Me har hatt avgrensingar i den private eigedomsretten, nettopp for å sikra samfunnsutviklinga og for å spreia eigarskapet. Det er òg i dag eit politisk fleirtal for at eigedomar knytte til jord og skog av ein viss storleik ikkje skal vera fritt omsetjeleg, men krevja konsesjon. Spørsmålet me behandlar i dag, gjeld eigentleg om me meiner det bør gjelda uansett korleis ein vel å organisera eigarskapet. Det kan finnast grunnar til å eiga skog via eit AS, men det finst ingen grunnar til å frita skog og sal av skog frå kontroll fordi det vert selt som ein del av eit aksjeselskap. Når ein høyrer på saksordføraren, kan ein få litt inntrykk av at dette er eit spørsmål alle er einige om, men då er det viktig å trekkja fram kva Trond Helleland, parlamentarisk leiar i Høgre, sa i trontaledebatten 5. oktober. Han sa: «Men når det gjelder forvaltningen av skog og skogseiendommer – som er der de er – er jeg ikke så veldig redd for eller synes det har så veldig mye å si om det er norske eller utenlandske eiere.» Logikken til Høgre er altså at fordi ein ikkje kan flytta det ut av landet, er det ikkje så farleg – det har ikkje så mykje å seia om det er norske eller utanlandske eigarar. Ja, det prinsippet kan ein bruka på skogen, på vasskrafta vår, på fisken vår og på jorda vår. Det viser at det er politiske skiljeliner her, og det er dei denne saka i dag handlar om. Regjeringspartia og Framstegspartiet er veldig opptekne av tida då Bondevik var statsminister i Noreg, og det er dei òg i denne innstillinga. Til det er det å seia at når me i Senterpartiet vurderer konsesjonsloven, tek me ikkje utgangspunkt i korleis verda såg ut i 2003. Me tek utgangspunkt i dei politiske utfordringane som er i 2021, og det meiner eg at resten av Stortinget òg bør gjera. Då bør ein stilla seg spørsmålet: Har det noko å seia om det er norske eller utanlandske eigarar til skogen, og skal det vera fritt fram å selja skogen til utlandet fordi han ligg i eit aksjeselskap? Det er det saka i dag handlar om, og Senterpartiet er heilt klar i sin konklusjon og i sine forslag: Konsesjonsloven bør òg gjelda i desse tilfella.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eg vil fyrst takka statsråden for faktisk å halda innlegg i debatten, i motsetning til Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti, som glimrar med sitt fråvær. Eg vil stilla spørsmål for å høyra litt om kva som er statsråden sitt syn på den saka me diskuterer i dag. Er statsråden einig med Høgre i at det ikkje betyr så mykje om det er norske eller utanlandske eigarar av skogen, eller er statsråden einig med Senterpartiet i at det er eit mål å ha mest mogleg norsk eigarskap av den norske skogen? I debatten har det vore vist til 2003 og 2013, og no er me i 2021. Viss statsråden er einig med Senterpartiet i at det behov for å gjera noko, så forstår eg at 2021 er for tidleg, men kva tid er det mogleg å gjera forbetringar av den politikken som gjaldt i 2003 og 2013?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eg skal vera litt meir ærleg enn førre talar, så eg skal seia at eg kjem til å forlengja debatten. Eg beit meg merke i og oppfatta at statsråden sa at 0,2 pst. av skogarealet i Noreg var eigd av aksjeselskap. Det vert rista på hovudet, og då tek eg det som om eg har høyrt feil, for dette handlar om 4 millionar dekar som er eigd av private, som ikkje er privatpersonar, så det er eit betydeleg volum det er snakk om. Eg registrerer at debatten no går mot slutten. Det er ingen frå partiet Høgre som har vore oppe og teke til motmæle mot Trond Helleland sine ord om at det ikkje synest å ha så veldig mykje å seia om det er norske eller utanlandske eigarar til skogen. Det tek eg som eit teikn på at det faktisk er den politikken og den haldninga Høgre har i dette spørsmålet. Det er ei særdeles viktig avklaring å få før me går inn i valkampen, for dette handlar ikkje berre om synet på skogen, det handlar om synet på jorda, det handlar om synet på vasskrafta, det handlar om synet på fisken – og det er viktig å få fram dei klare politiske skiljelinjene. Sjølv om me ikkje ser ut til å få fleirtal for eit viktig forslag i dag, meiner eg at denne debatten har bidrege til ei viktig prinsipiell avklaring av kvar dei politiske partia står. Og det meiner eg er viktig at folk i Noreg får moglegheit til å ta stilling til gjennom val.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eg er glad for at det er kome fram at det ikkje er avgrensingar i debatten, at det er moglegheit for å ta ordet for alle parti. Eg har lyst til å takka for at Kristeleg Folkeparti tok ordet i debatten, og eg har lyst til å svara på det dei tok opp. I eit samarbeid mellom Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV er det heilt sikkert at ein vil skapa tryggleik rundt konsesjonsloven, og ein vil styrkja konsesjonsloven og vareta den norske og den lokale eigarskapen. Det andre som er heilt sikkert, er at ein vil vera villig til å bruka Statskog som ein reiskap for å sikra norsk eigarskap. Det er jo det saka om Borregaard-skogane handlar om. Så har me litt ulik tilnærming til arronderingssalet, men dei store og viktige spørsmåla er det einigheit om, og der vil det verta forandring viss veljarane vil.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eg registrerer at kritikken mot den situasjonen og det uføreseielege som regjeringa har skapt, er ganske unison frå både fiskebåtar, Kystfiskarlaget og Fiskarlaget. Og så høyrer me altså her at statsråden legg skulda på Fiskarlaget for det som har skjedd i dette. Det er ingen tvil om at det har vore mykje uklarleik og usikkerheit i denne saka, og eg trur mange av dei som har vore med på å stemma for det regjeringa har gjort, har hatt store problem med å forklara kva ein eigentleg har meint. Spørsmålet mitt er: Er statsråden fornøgd med den prosessen som har vore rundt kvotemeldinga, eller ser ein at ting kunne ha vore gjorde i ei anna rekkjefølgje, med klarare vedtak? Kunne prosessen ha vore betre, og har ein gjort ein for dårleg jobb?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
I det første innlegget mitt tok eg til orde for at dei fiskeripolitiske talspersonane til regjeringspartia og Framstegspartiet burde beklaga overfor næringa for det kaoset dei har skapt. Me har følgt debatten, og me har registrert at dei er veldig godt fornøgde med eigen innsats, med unntak av Framstegspartiet, som no openbert har vorte så mykje støtteparti til regjeringa at dei òg overlèt snakkinga til regjeringspartia. Når det gjeld behandlinga av kvotemeldinga, fekk me frå representanten frå Venstre eit innblikk i kva som skjedde i forhandlingsrommet. Eg skal ikkje gå inn i det, eg betraktar det som fortruleg. Men eg registrerer at han var fornøgd med Knag Fylkesnes, han var kanskje mindre fornøgd med andre. Det er sikkert ein ros representanten Knag Fylkesnes set stor pris på. Eitt av punkta som gjorde at Senterpartiet ikkje kunne sitja i det forhandlingsrommet, var dette behovet for å ha ei ny fiskal avgift på fisk. Det meinte me var heilt feil, og det ønskte me ikkje å vera med på. Så vart det òg sagt at ein i liten grad ser alternativ. Det første alternativet me har kome med, er at me ønskjer å veta konsekvensen av politikken. Me har sagt: Lat oss greia ut ting først, og så vedtek me. Mens det ein har gjort her, er at ein har vedteke mange ting, og så har ein lagt med eit PS til regjeringa: Hugs å greia ut dette. Det er jo ikkje sånn me driv politikk i Noreg, like lite som det er ein del av det demokratiske prinsippet i Noreg at ein kjem frå eit regjeringsparti og ber opposisjonen slutta å spreia usikkerheit. Det går jo ikkje an. Det er regjeringa og fleirtalspartia som har ansvaret for dette. Det vart òg sagt at me er lite synlege når det gjeld kva me meiner om desse endringane. Me synest det er dårlege endringar, me stemmer mot alle i hop. Me ønskjer ikkje å vera med på den retninga på fiskeripolitikken som dette legg opp til. Me ønskjer ein annan kurs, og me ønskjer òg å ha ei meir faktabasert og dialogbasert utforming av fiskeripolitikken enn det som er tilfellet i dag. Ein greier ikkje å ta inn over seg lite grann den ganske massive kritikken som kjem frå Fiskarlaget, og på toppen av det heile har me ein fiskeriminister som seier at det ikkje er han som er problemet, det er Fiskarlaget som er problemet. Det er nytt, eg synest det er oppsiktsvekkjande, og det er eit teikn på ei regjering som er mett og fornøgd med seg sjølv, og som ikkje evnar å sjå at dei har gjort ein dårleg jobb i denne saka. Eg håpar at saksordføraren i det siste innlegget sitt kan vera noko meir audmjuk og seia at kanskje me skal greia ut dette først, kanskje me kunne gjort ting betre, men lat oss no ta ein fot i bakken og sjå korleis me kan berga stumpane av det me har sett i gang.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
For Senterpartiet er det eit mål at når ein bruker 600 mrd. kr til offentlege innkjøp, ønskjer ein å bruka det til å styra samfunnet, ein ønskjer å bruka det politisk for å nå nokre mål. Det er jo sånn at når ein kjøper noko, vert det veldig fort fokus på pris. Ein har knappe budsjett å halda seg til, og då er pris viktig. Det ein gjer i dette forslaget, er at ein ønskjer tyngre å lovfesta omsynet til miljø-, sosial- og arbeidsrettslege forhold og få ei lovmessig forenkling av det. Det som forundrar meg litt i kritikken av forslaget, er at ein på den eine sida seier at dette vil ha negative konsekvensar, og på den andre sida at dette er det ikkje nokon vits i, for det gjeld allereie – så det er litt sånn kva bein ein skal stå på i kritikken. Det har òg kome ein dom frå EU-domstolen som går på desse tinga. Me er opptekne av at det vert vurdert om den gjev norske myndigheiter auka handlingsrom til å leggja vekt på eit breiare spekter av omsyn ved offentlege anskaffingar. Sånn sett er eg fornøgd med at Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV står saman om eit klart og tydeleg forslag. Eg ser at det ikkje får fleirtal i dag, men det er definitivt ting ein vil jobba vidare med.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Dette er ei viktig sak lokalt, regionalt og nasjonalt, og det har teke for lang tid å rydda opp. Eg er òg litt uroleg for kva denne verneprosessen som er sett i gang, vil bety for framdrifta i oppryddinga. Her meiner eg det er viktig at ein klarer å køyra dei to prosessane sånn at dei jobbar saman, og utan at det fordyrar oppryddingsarbeidet. Eg sa at det har teke for lang tid, og det er på grensa til litt søtt, denne nye vanen som no Høgre, Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre har lagt seg til, at dei beklagar alle ting dei ikkje har gjort dei siste åtte åra, med å meina at regjeringa før burde ha gjort det. Det kan minna litt om den regla som er i visse eventyr: Ikkje peik på meg, peik på bror min, han er større. Peik på Stoltenberg II, dei var før meg i dette. Samtidig går det fram av saka at ein har kartlagt forureiningskjeldene sidan 2006, så det har vore eit arbeid på gang. Eg trur det viktigaste no er at ein får ei erkjenning av at dette har teke for lang tid, og at no må ein koma vidare – at ein er meir oppteken av det enn av å skulda på andre, som ein meiner burde ha gjort jobben for 10 eller 15 år sidan.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eg vil fyrst takka saksordføraren for den jobben som har vorte gjort med meldinga. Så vil eg retta merksemda mot tilrådinga frå komiteen II, som Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, Senterpartiet og SV står bak, om eit rekneskapsmessig og funksjonsmessig skilje mellom ledda i verdikjeda i daglegvarebransjen. Dette er eit forslag Høgre ikkje er med på. Seinare i dag skal me debattera ei sak i Stortinget der Høgre er veldig oppteken av eit funksjonsmessig skilje, nemleg innan nettselskapa. Då er spørsmålet mitt: Kvifor synest representanten ikkje det er ein god idé at ein har eit rekneskapsmessig og funksjonsmessig skilje mellom ledda i verdikjeda i daglegvarebransjen, når han openbert meiner at det er det innanfor andre bransjar?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Det å baka brød er jo ein del av næringsmiddelindustrien vår, saman med slakteri, meieri, osv. Noreg har ein ganske stor næringsmiddelindustri, mykje større enn i våre naboland dersom ein samanliknar med befolkningsgrunnlaget. I Noreg har me, for næringar som er viktige, ofte eigne stortingsmeldingar der me går gjennom politikken samla. Her har me daglegvaremeldinga, som har sett på den bransjen, me har ei stortingsmelding om maritim industri til behandling, me har stortingsmelding om olje- og gassindustrien. Spørsmålet mitt er: Burde me ikkje ha ei eiga stortingsmelding om næringsmiddelindustrien, sånn at me kan få ein betre og meir målretta politikk for å stimulera til arbeidsplassar i næringsmiddelindustrien? Det er eit forslag som Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV har i saka her i dag, og som Framstegspartiet kan sikra fleirtal for. Vil Fremskrittspartiet det?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Det kan ein godt få. For det første: Dersom ein misbruker sin posisjon, vil det per i dag òg vera i strid med konkurranseloven. Det er det eine. Så går det ein reell diskusjon der eg opplever at Arbeidarpartiets utgangspunkt er at ein ønskjer like innkjøpsprisar. Senterpartiet seier at det er nok kanskje å gå litt for langt. Me ønskjer ikkje urimelege forskjellar i innkjøpsprisane. Der har me litt ulik tilnærming. Så meiner eg at dette er svakt vurdert og utgreidd i sjølve meldinga. Det er derfor me har vårt forslag nr. 18, der me ber regjeringa utgreia modellar for å avgrensa forskjellane i innkjøpsprisar i daglegvarebransjen. Me er heller ikkje ueinige i prinsippet, men me er redde for at regjeringa skal påleggja kanskje spesielt mindre aktørar – no peiker me på dei dominerande, men òg mindre aktørar – ei for stor byrde ved å grunngje kvar pris. Difor ønskjer me å ha ei vurdering av dette frå regjeringa før me tek stilling til det.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Det er sjeldan at ein representant frå eit parti som ikkje er med på eit forslag, kjem opp og argumenterer for forslaget som representanten ikkje er med på. Eg vil igjen visa til vårt forslag nr. 18, som i innhald vil vareta mykje av det same. Så vil det jo vera for gale dersom me skal ta frå både Trygve Hegnar og Dagens Næringsliv gleda av å skriva at Senterpartiet legg si beskyttande hand over Nortura og Tine. Det er som sagt ein kritikk som svir veldig. Men det er viktig å seia at òg dei store aktørane, som Orkla, Tine, Nortura osv., sjølvsagt skal underleggjast konkurranselovens reglar, og at Konkurransetilsynet må følgja opp dei. Men når det gjeld denne grunngjevingsplikta som eg oppfattar at dette i stor grad omfattar, ønskjer me ei breiare utgreiing av det før me ta stilling til kva for modell me vel. I hovudsak handlar det om å velja ei ubyråkratisk og effektiv løysing.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Dersom ein først skal leggja godviljen til, er det nok mykje her som ein frå ein høgreståstad kan skulda for å vera sosialisme, og det er nemleg at me har ein marknad som ikkje fungerer, som det er behov for å gå inn og regulera. Eg kjøper ikkje verkelegheitsbeskrivinga av at eigne merkevarer handlar om å gje forbrukarane billegare varer. No er det sånn at ein finn eigne merkevarer i stadig fleire prissegment – det er ikkje berre sånn at det er billegvarer. Me er bekymra for ei utvikling der ein bruker merkevarene til å kryssubsidiera inn sine eigne merkevarer, og at dei har eit konkurransefortrinn. Det handlar om at daglegvarekjedene då vil få innpass på leverandørsida. Så meiner eg at me må ta stilling til kva for avgjerder me meiner er best for den norske daglegvaremarknaden. Vår tilnærming der har vore å seia: La oss greia ut både små og store tiltak for å få styring med EMV. For det er klart at den utviklinga som er no, ønskjer me å stoppa og snu. Me vil ikkje ha ei utvikling der ein omtrent berre har eigne merkevarer i butikkane.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
I arbeidet med meldinga har ein erfart at mange som har teke kontakt, har vore usikre og redde. Dei har sagt: Eg kan fortelja, men de må ikkje bruka namnet mitt, osv. Komiteen skriv at òg komiteen har opplevd ein bransje der det er vanskeleg å få folk til å snakka om forholda i verdikjeda, og der det er mykje frykt og usikkerheit mellom aktørane. Det er ganske ille at situasjonen er slik, og at alle partia i komiteen følte at dei kunne slutta seg til ei slik ganske nedslåande skildring av situasjonen. Eg går ut frå at departementet og regjeringa har hatt kontakt med aktørar i bransjen. Mitt spørsmål er om statsråden deler oppfatninga om at det er ein fryktkultur, og at det er mykje usikkerheit i bransjen og mellom aktørar i bransjen?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Eit av temaa som vert teke opp i meldinga, er grensehandel. Som det ganske rett er sagt, fokuserte ein i statsbudsjettet på ein del avgiftsomleggingar og grep for å redusera grensehandelen, noko som per no framstår som litt rart – eg skal ikkje kritisera det – når grensa er stengt. Litt av utfordringa er at den konkurransen som grensehandelen for så vidt har vore for dagligvarebransjen, jo ikkje er til stades. Når Stortinget gjer vedtak om at ein skal redusera avgiftene, er det jo fordi ein er oppteken av at dette skal kome fram til forbrukarane. Ein har skrive fleire plassar her at ein er bekymra for at rabattar og andre ting ikkje kjem fram til forbrukarane, men vert liggjande igjen hjå kjedene. Då er mitt spørsmål: Kva har regjeringa gjort for å sikra at dei avgiftslettane som er gjevne i statsbudsjettet, faktisk gjev seg utslag i lågare prisar? Har ein nokon som helst kontroll med det?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Det vert snakka om vertikal integrasjon og horisontal integrasjon. Det vert snakka om EMV, grossist, distribusjon og priskalkylar, lov om god handelsskikk og Merkur. Det er ein jungel av stammespråk me har forvilla oss inn i, folkens. Men kva er det denne saka eigentleg handlar om? Jo, ho handlar om at når folk går i butikken og skal ha 1 liter Tine H-mjølk, for dei som likar slikt, kor stor del av dei 20 kronene ein betaler for mjølka, går til bonden som fôrar kua, som mjølkar kua, og som leverer mjølka? Kor stor del går til meieriet som hentar mjølka, som tappar mjølka, og som køyrer mjølka til butikken? Kor stor del ligg igjen hos kjedene for å selja mjølka? Det veit me ikkje, for det er hemmeleg. Det handlar om kvifor det er slik på min lokale Obs-butikk at tre pakker Coop-kjøtdeig kostar 50 kr, eller ofte tre for 100 kr, medan Gilde-kjøtdeigen rett ved sida av kostar 71 kr for ei like stor mengde vare. Er det slik at ein betaler omtrent dobbelt så mykje inn for Gilde-kjøtdeigen som ein gjer for Coop sin eigen, eller er det noko her som ikkje fungerer? Denne saka handlar om at når ein går i f.eks. Kiwi- eller Spar-butikken og finn Folkets kjøtdeig, må ein ha med lupe for å sjå om kjøtet i dag er tysk eller norsk. Me i Senterpartiet vil at folk skal veta kor kjøtet er frå. Det same er det dersom ein kjøper elgkarbonade, Folkets elgkarbonade med norsk elg. Dei har måtta putta tysk ku inn i den same elgkarbonaden. Det vil me at forbrukarane skal få god informasjon om. Det handlar om at me ikkje ønskjer at Eldorado skal kopiera Tine sin vaniljesaus. Er det å lura auga til forbrukarane? Ein lurer jo ikkje tunga til forbrukarane. Det handlar om at når butikkane har fire stykke 200 gram sjokolade til sal for 100 kr, er dei snille som sel sjokolade til oss med tap, eller er gevinsten vanlegvis så enorm at dei har råd til å gjera dette? Svara på dei spørsmåla får me aldri veta, for det er hemmeleg. Alle kan forstå kvifor kjøt kanskje kan vera dyrare i Noreg enn i Sverige, men kvifor er det slik at avokado er dyrare i Noreg enn i Sverige? Det kan i alle fall ikkje vera norske bønder sin feil. Denne saka handlar om korleis det er å vera forbrukar i Noreg. Det handlar også om arbeidsplassen til dei som jobbar i butikken, men ikkje minst til dei som jobbar i næringsmiddelindustrien, og dei som til sjuande og sist er primærprodusentar av denne maten.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Eg trur at dei norske biologiske ressursane kjem til å bli veldig avgjerande for framtida til Noreg, når ein skal erstatte det som er innsatsfaktorar i batteri, i industriprosessar osv. med fornybare, berekraftige ressursar. Då kjem bioressursane til å få enda større aktualitet. Vi veit at det er prosjekt med å utvikle biobaserte batteri med utgangspunkt i lignin frå norsk skog. Lignin har leieeigenskapar og kan i teorien brukast i batteri. Tenk kva som kan skje om ein i staden for å hente dette ut av gruver – som ikkje er fornybare ressursar, og som sjølvsagt vil ta slutt på eit eller anna tidspunkt – klarer å erstatte heile den industrialiseringa med innsats på bioressursar. Dermed blir bioressursar fundamentalt for framtida – kanskje ikkje om 10 år, men om 20 år, 30 år, 40 år. Det er det temaet vi tar opp i dag, gjeld: eigarskap. Vi veit at det er betydeleg interesse rundt omkring i verda for å erverve seg tilgang til jord og skog, nettopp av strategiske, langsiktige grunnar. Kinesarane har alltid hatt eit hundreårsperspektiv i det dei driv på med, og også her ser vi korleis dei organiserer sin politikk internasjonalt med å etablere eigarskap, anten det er i Canada eller i Afrika, osv. Det er i stor grad strategiske grunnar til det, men bioressursar er fundamentalt. Vi må impregnere oss mot utanlandske raid av norske areal og viktige norske verdiar, for vi veit at det er der makta til sjuande og sist kjem til å liggje – det kjem til å liggje i eigarskap. Denne diskusjonen om skog er noko vi kjenner godt til. Vi hadde ein runde med grunnlovsforslag i fjor. Kvart fjerde år kjem det ein ny diskusjon om å fjerne odelsloven. Høgresida – med Venstre, som no er på motsett side enn det dei var tidleg på 1900-talet, då Venstre var ein annan type parti – peiker på at vi har strenge reglar i konsesjonsloven. Men det ein legg opp til her, er ei liberalisering av konsesjonslovgivinga, at dette skal vere meir omsetjeleg. Odelsloven var meint for å spreie makt og sikre eigarskap til arealressursane. Konsesjonsloven har mykje av den same innretninga, men når ein mjukar opp dette, opnar det for ei heilt anna tenking. Dette er ein klassisk debatt vi no beveger oss inn i som storting, men eg trur debatten har større aktualitet no, for det handlar om noko så avgjerande som kva som skal vere innsatsfaktoren i den framtidige måten å organisere næring og industri på i Noreg. Det er ein stor tabbe å tru at liberalistiske modellar og kapitalisme berre skal organisere dette for oss. Sånn er ikkje verda. Sånn har ho aldri vore. Sånn kjem ho heller aldri til å bli.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Eg vil reflektere litt over standpunktet at ein ikkje skal delta i viktige debattar fordi det går føre seg ein pandemi. Eg reknar med at verken presidentskapet eller nokon av dei ansvarlege her på huset meiner det, at no skal vi leggje lokk på alle viktige saker i landet og vere stille i salen, så mykje som mogleg – berre la det tute gjennom, skrive nokre merknader og så ferdig med det. Eg kan ikkje tenkje meg at det har gått føre seg ein bakromsprat der ein har konkludert med det. No var ikkje eg der, i den bakromspraten, men det kan jo ikkje skje. Når all merksemd i samfunnet er retta mot pandemien, er det spesielt avgjerande at vi konsentrerer oss om dei viktige sakene, i alle fall i denne salen, og at vi anstrenger oss for å gjere det. No har vi debattert i litt over ein time. Høgre har enno ikkje tatt ordet. Eg vil tru at samarbeidsklimaet ikkje er spesielt gunstig når ein skubbar Kristeleg Folkeparti og Venstre framfor seg, mens det store partiet som antakeleg har betydeleg innverknad på standpunktet til regjeringa i denne saka, ikkje er villig til å ta ordet. Dei skubbar dei framfor seg, i alt som er upopulært. Dette er ei sak som har mange dimensjonar og historiske parallellar. Det er klart at dersom ein beveger seg altfor langt bort frå tradisjonen i sitt eige parti, har ein forlate den tradisjonen. Da kan ein ikkje lenger påstå at ein er ein del av den tradisjonen, og påkalle gamle verdiar, gamle heltar i norsk historie og hastelovgiving frå tidleg 1900-tal osv. Beveger ein seg for langt unna det, kan ein ikkje lenger ta det til eiga inntekt. Sånn er det berre. Det er mange parti som driv på i glideflukt bort frå eigen tradisjon – klart det – men da kan ein ikkje opportunt påkalle han i ei sak som denne, der ein så ettertrykkeleg tar ein heilt annan type standpunkt enn det Castberg ville ha gjort, for å seie det slik. Dette er Noreg dømt til å eige. Det er klart at når det gjelder pølser, pizza, bildekk og den typen ting, der kan marknaden rå. Men det er nokre botnplankar der ein må sikre lokalt, nasjonalt eigarskap, og det har vore ein lang tradisjon i dette storting, i 100 år minst, for å sikre nasjonalt eigarskap til naturressursane. Seinare kom det viktige bedrifter som skulle sikrast, viktige industriprosessar. Høgresida var sterkt kritisk til den lovgivinga som førte til at vi bygde opp ein norsk offshoreindustri i Noreg, men no er ein sikkert veldig glad for at ein tapte dei slaga. Det er på same måten no: Kven skal eige avgjerande ressursar for Noreg i framtida? Vi registrerer at Høgre ikkje tar ordet i saka, antakeleg fordi det er ei upopulær sak og ein ønskjer å skubbe andre parti under bussen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Som eg var inne på i innlegget mitt, er denne loven i veldig stor grad ei fullmaktslovgiving. Eg meiner ein har gått nye steg i retning av å gi fullmakter frå storting til regjering. Statsråden var jo sjølv inne på dette med fiskeriløyve. Fleire har påpeikt at der definisjonane av den paragrafen tidlegare låg hos Stortinget, har ein flytta defineringa av kva som er innhaldet i eit fiskeriløyve, til departementet. Det gjer det ganske uoversiktleg for både næringa og Stortinget å følgje med på korleis lovverket og vedtaka og merknadene som er gjorde i Stortinget, blir følgde. Hadde ein hatt ein lov der dette var beskrive, lagt føringar, og så kom forskriftene etterpå, hadde det vore lettare. Kan statsråden her og no erklære overfor Stortinget at når nye forskrifter blir skrivne og sende ut på høyring, vil han eksplisitt vise til merknader som er gitt frå Stortinget om dei felta ein lagar forskrifter om?