Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Norge og havet vil for alltid være uløselig knyttet til hverandre. Mystikken og mulighetene som lurer ute i de blå dønningene, har alltid kalt på den norske folkesjela. «Han saag ut paa det baarutte Havet; der var ruskutt aa leggja ut paa; men der leikade Fisk ned i Kavet, og den Leiken den vilde han sjaa.» Slik heter det i diktet til Ivar Aasen med den enkle tittelen «Nordmannen». Etter at norske redere ikke klarte omstillingen fra seil til damp, var vi derimot først på da vi gikk over til diesel. Dermed var den norske flåten en av verdens største og mest moderne i årene før utbruddet av annen verdenskrig. Over 30 000 nordmenn sto klare på norske skip da krigen brøt ut. Dette gjorde at kampen om disse skipene var i gang kun 24 timer etter at den ulovlige Quisling-regjeringen hadde tatt over makten i Norge. Den sendte ut melding over radio om at norske skip skulle vende tilbake til norske havner. All militær aktivitet over tid er avhengig av å kunne opprettholde forsyningslinjene sine. Det visste de allierte, og det visste tyskerne, som jeg alltid lærte av bestemor at det het. Uten den norske flåten, uten norske sjøfolk, krigsseilerne, er det vanskelig å se for seg at man kunne vunnet krigen. Den norske regjeringen opererte under krigen Nortraship, som da var verdens største rederi og talte over 1 000 skip. Allerede før Norge kom med i krigen, hadde 394 sjøfolk mistet livet. Det var tøffe tak, men de visste hva de gikk til, de som var om bord. «De følte, hvor de fór, at landets lykke var ombord: vor ære og vor magt har hvide sejl os bragt.» Det var kanskje slik de følte det, slik som Bjørnstjerne Bjørnson sier det i «Norsk sjømandssang» allerede i 1868. For den norske flåten var en verdensmakt, og den brakte nasjonen ære. Winston Churchill har sagt at det viktigste slaget var slaget om Atlanteren. Uten den forsyningslinjen kunne ikke britene, og dermed de allierte, holdt ut. På ett tidspunkt i krigen satt britene med forsyninger for kun 60 dager. Det sier litt om presset som disse folkene var under. Ikke bare ble de jaget av tyske «wolf packs», som de tyske ubåtene var kjent som, men også presset til å levere de aller viktigste forsyningene i kampen for friheten. Sir Philip Noel-Baker, som var noe tilsvarende statssekretær for Churchill under annen verdenskrig, sier i NRK-dokumentaren «Evig ære» at krigen ikke kunne vært vunnet uten de norske tankerne, og at «the norwegian merchant navy rendered tremendous service to the world» – altså at handelsflåten har gjort verden en enorm tjeneste. Det er mye storhet og mye ære å trekke fram ved krigsseilerne. Ifølge historiker Guri Hjeltnes var de kjent som verdens beste sjøfolk. Ord som «raske», «beholder roen» og «hjelper hverandre til livbåtene» er ting hun gjengir som komplimenter brukt om våre sjøfolk. Jeg velger å bruke tid på dette for å vise at det ikke mangler på ting vi kan lære. Det er heltemot, ansvarsfølelse og ståpåvilje. Men det er også historien om griske redere, krigsprofitører og en stat som ikke ville anerkjenne innsatsen før så altfor lenge etter at den var gjort – i mange tilfeller for sent. «Ingen skal leve på andre. Si ikke vi. Si jeg. For det blir den nye verden: at hver skal svare for seg.» Dette skrev Nordahl Grieg i diktet «Sjømannen» i 1942. Han var med om bord. Han så hvem som tjente på sjøfolkenes innsats, hvem som var aktørene, og hvem som tapte. Spørsmålet er likevel om Stortinget skal bestemme at det skal lages et undervisningsopplegg om krigsseilerne. Det kan være grunner til det, men vi har allikevel enes her på Stortinget om at det i stor grad er overlatt til skoleeier og skole. Det finnes også ressurser tilgjengelig for skolene dersom de ønsker det, f.eks. Stiftelsen Arkivet. Vi har også andre hendelser som kan brukes av lærere for å gi elevene de samme lærdommene. Mange UNIFIL-veteraner opplever at de har gjort en innsats for verden og Norge, men blitt glemt i ettertid. Det samme har veteraner fra Afghanistan gitt uttrykk for. Det er kanskje like interessant å ta opp disse temaene for elevene. Kanskje bør alle temaene ses i sammenheng, og vi må spørre oss hvorfor dette kan skje igjen og igjen. Grete Faremo har i år lansert handlingsplanen «I tjeneste for Norge», som skal være et krafttak for å styrke samfunnets anerkjennelse og ivaretakelse av våre veteraner. Hva mener f.eks. elevene om dette i lys av historien? Poenget er at dette best løses av Skole-Norge. Vi kan ikke ha stortingspolitikere som skal styre enkelthetene i skolen. Det handler ikke om at vi ikke mener at ting er viktige, eller at vi har noe å skjule. Det handler om at vi skal ha en god skole med frihet til å styre seg selv, noe som jeg også trodde Fremskrittspartiet var for. Helt til slutt vil jeg takke saksordføreren Henning Warloe for å ha gjort en fantastisk innsats og for å ha jobbet godt med å lage en merknad som hele komiteen, utenom Fremskrittspartiet, kunne stille seg bak.