Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-16:
Det nordiske samarbeidet står svært sterkt i de nordiske land og kan godt være et forbilde for andre regioner i Europa. I en region med så nære felles interesser som den nordiske har alle land behov for og nytte av samråd og samarbeid. Det gjelder både i forhold til integrasjonsbestrebelsene i Europa og i forhold til utviklingen på den globale arena. For Norge er det nordiske samarbeidet særdeles nyttig. Det bygger bro mellom de nordiske EU-medlemmer og EØS-medlemmer, og de nordiske land samarbeider aktivt om EU/EØS-saker for å ivareta fellesnordiske interesser i europapolitikken. Regjeringen er helt enig med komiteflertallet, som påpeker at globalisering og fordypet integrasjon øker behovet for nordisk samordning. De nordiske EU-landenes statsministre har nå tatt konsekvensene av dette og har avtalt å holde regelmessige samråd foran hvert toppmøte i Det europeiske råd. Og de nordiske EU-medlemmenes statsministre er enige om at det påhviler dem et særlig ansvar for informasjon til Norge og Island. I så måte står dette i skarp kontrast til representanten Stensakers påstand om at EU-landene i Norden nærmest ikke bryr seg. På det felles statsministermøtet i København i forbindelse med sesjonen ble det også lagt vekt på det nordiske samarbeidet om bærekraftig utvikling, særlig rettet inn mot toppmøtet i Johannesburg neste høst, som kan legge grunnlaget for et økt og forpliktende internasjonalt samarbeid på dette området. Dette tette nordiske samarbeidet er også viktig for snarlig varsling og oppmerksomhet i europasaker hvor man ikke har sammenfallende interesser. Da er det spesielt viktig å kjenne sine naboer godt. Jeg vil fremheve den positive betydningen Nordisk Råd har som en viktig møteplass og partner for Nordisk Ministerråd, og jeg ønsker å invitere til et tett og godt samarbeid med parlamentarikere, selvsagt først og fremst med den norske delegasjonen til Nordisk Råd. I den nordiske krets kjenner vi hverandre og kan si åpent hva vi oppriktig mener. Det er viktig for å drive fram sakene i en felles dynamikk mellom råd og ministerråd, mellom Nordisk Råd og de enkelte lands regjeringer og parlament. Jeg vil bruke litt tid i dette innlegget på at Norge i 2002 skal ha formannskapet i det nordiske regjeringssamarbeidet. Det omfatter både det formelle samarbeidet i Nordisk Ministerråd og det uformelle samarbeidet mellom utenriks-, forsvars- og utviklingsministrene. Under Nordisk Råds sesjon i København for knappe tre uker siden presenterte statsminister Kjell Magne Bondevik det norske formannskapsprogrammet, et program som i høy grad viser at det nordiske samarbeidet retter blikket fremover. Fremtiden er stikkordet for Norges ledelse av regjeringssamarbeidet i 2002. Barn og unge er et av de prioriterte områdene i det norske formannskapsprogrammet, som vi har kalt «Morgendagens Norden». Dagens barn og unge er morgendagens Norden. La meg si det slik: Selv om barn og unge utgjør omtrent 25 pst. av befolkningen i våre land i dag, utgjør de 100 pst. av vår fremtid. Vi må ta vare på vår egen fremtid, og derfor setter vi barn og unge øverst på dagsordenen. Vi vil styrke samarbeidet om barne- og ungdomspolitiske spørsmål. Vi vil forbedre oppvekst- og levevilkårene for utsatte barn og unge i Norden. Formannskapet kommer til å sette søkelyset på levevilkårene for fattige barnefamilier. Vi vil gi barne- og ungdomsarbeidet en klar nærområdedimensjon. Vi vil rette innsatsen mot barn og unges helse og levevilkår i Nordvest-Russland og Baltikum. Der vil vi konsentrere oppmerksomheten om smittevern, tiltak innenfor forebyggende helsearbeid, tiltak for funksjonshemmede barn, tiltak for gatebarn og barn i fare for utstøting og seksuelle overgrep og tiltak for barn under offentlig omsorg. Vi skal videre bekjempe rasisme og fremmedfrykt og utvikle en trygg identitet i et flerkulturelt Norden. Det nordiske samarbeidet skal fremme interesse for, kunnskap om og respekt mellom folk med ulik sosial og etnisk bakgrunn i Norden. Norge vil invitere til et bredt nordisk ministermøte for å diskutere samarbeid om, ansvar for og prioritering av barn og unge. Matvaretrygghet er et viktig politisk spørsmål i alle de nordiske land, og med våre felles interesser vil et utvidet samarbeid mellom de nordiske land om dette ha stor nytte for oss alle. Matvaretrygghet er derfor den andre hovedsaken for det norske formannskapet. Vi vil skape en politisk plattform for matvaretrygghet, og Norden skal samle sine krefter. Da kan vi få gjennomslag i internasjonale fora der kriterier og standarder for matvaretrygghet bestemmes. Vi vil derfor utarbeide et nordisk forbrukerpolitisk handlingsprogram. Dette skal øke forbrukernes innflytelse på utformingen av matpolitikken. Vi skal videre prioritere gjennomføringen av forslag på matvareområdet i den nordiske strategien for bærekraftig utvikling, og vi vil bedre dialogen mellom produsenter, forbrukere og myndigheter. Det ambisiøse, arbeidskrevende og omfattende arbeidet på dette området skal lede fram til at de nordiske land allerede på matministermøtet i 2002 skal drøfte og vedta en handlingsplan for økt matvaretrygghet i Norden. Med den nordiske 20-årsstrategien for en bærekraftig utvikling i Norden har vi som en av de første regioner i verden en felles plattform for hvordan man med langsiktig politikk og samarbeid kan møte miljøutfordringene. Oppfølgingen av den nordiske strategien for bærekraftig utvikling er da også den tredje hovedsaken for det norske formannskapet. Vi vil arbeide for en vellykket oppfølging av strategien gjennom samordnet innsats nasjonalt og nordisk. Vi vil få lokale myndigheter, næringsliv og frivillige organisasjoner til å ta ansvar for gjennomføringen. Vi vil fokusere på hvordan nordisk samarbeid og samhandling kan styrke arbeidet på havmiljøområdet. På Nordsjøkonferansen i Bergen i mars neste år tar vi de første skritt for å etablere en økosystembasert forvaltning av Nordsjøen. Vi vil sammen med østersjølandene bidra til å etablere et forsøksområde for å redusere klimagassutslipp på en kostnadseffektiv måte i Østersjøregionen. Norge vil arbeide for at de nordiske land presenterer felles initiativ på FNs toppmøte om bærekraftig utvikling i Johannesburg i 2002. Den norske regjeringen ser fram til å lede det nordiske regjeringssamarbeidet, og personlig gleder jeg meg til å ta fatt på det. Det nordiske samarbeidet skal fortsatt være relevant og interessant for alle nordiske land og til gagn for alle som bor i Norden og våre nærområder. Det forrige norske formannskapet i 1997 gav høy prioritet til arbeidet med å finne former for et godt samarbeid mellom det offisielle og det frivillige samarbeidet i Norden. En strategi for dette samarbeidet ble forelagt og vedtatt av Nordisk Råd i 1998. Vi vil i løpet av 2002 sørge for at vi får en første vurdering av de initiativ som er tatt i Ministerrådet for å styrke den frivillige sektorens muligheter for samarbeid med den offisielle delen av det nordiske samarbeidet. Situasjonen for frivillige organisasjoner i nærområdene og muligheter for tettere samarbeid vil også bli tatt opp i 2002. Vi har i Norden betydelige kunnskaper om det nordiske foreningsliv og deres historiske røtter. Men vi mangler tilstrekkelig kunnskap om innvandrernes foreningsvirksomhet. Det er derfor tatt initiativ til fellesnordisk forskning på dette området, og de første resultatene ventes våren 2002. Bedre kunnskaper gir bedre muligheter for en tettere dialog og samarbeid med innvandrernes organisasjoner og deres medlemmer. Jeg er dessuten sikker på at de sakene Norge har valgt å prioritere i sitt formannskap, vil kunne engasjere de frivillige organisasjonene. Det er fortsatt en viktig oppgave å fjerne eller redusere grensehindringer som oppstår på grunn av ulike nasjonale regler eller administrasjon av regelverket. Oppgaven krever et kontinuerlig politisk søkelys på slike spørsmål. Av mange grunner kreves det en bedre samordning av lover og regelverk i Norden. Det voksende grenseregionale samarbeidet, som akkurat nå kanskje er mest synlig omkring Øresund, gjør behovet for samordning svært aktuelt. Problemene må løses for hele Norden, ettersom grenseregionale regler skaper nye forvaltningsgrenser innen landene. Behovet forsterkes dessuten ytterligere ved at flere og flere kommer til å bo og arbeide i mer enn ett land som følge av den nordiske og den europeiske integrasjonen og det voksende samarbeidet mellom bedrifter og foretak i Norden. Under Nordisk Råds sesjon presenterte ambassadør Ole Norrback en utredning, slik flere har nevnt, som fokuserte på problemer som enkeltmennesker kan oppleve. Saksordfører Haga nevnte dette spesielt. Norrbacks utredning fokuserte på problemer som enkeltmennesker kan oppleve når de krysser grensene for å arbeide eller bo i et annet nordisk land. Norrbacks rapport vakte interesse hos media, og etter mitt skjønn hadde man i media kanskje feil fokus. Som Norrback sier i sin rapport, beskriver den en del av det nordiske samarbeidet. Rapporten er ikke ferdig, men media fremstilte det nordiske samarbeidet som mislykket, og med respekt å melde forteller det kanskje mer om historieløshet i media enn om mangel på resultater i det nordiske samarbeidet. Det var en urimelig konklusjon, og Ole Norrback har selv tilbakevist en slik tolkning av rapporten. Men jeg er enig i at det kreves mer nordisk samarbeid og bedre samordning av landenes regelverk. Norrback-utredningen peker på et viktig problem, det at det fortsatt mangler kunnskap om gjeldende nordiske avtaler og regelverk, og om hvor denne kunnskapen finnes. Denne svikten i våre forvaltningsorganer må rettes opp. Det vil bli en viktig oppgave for det norske formannskapet å sørge for at Norrbacks beskrivelser og hans sluttrapport, som ventes ferdig senest l. mars 2002, blir fulgt opp og gir positive resultater. Regjeringen vil holde Stortingets delegasjon orientert om dette, og jeg la merke til at representanten Brørby klart understreket disse tingene i sitt innlegg. Samarbeidet med nærområdene er en viktig del av det nordiske samarbeidet, og jeg her helt enig med representanten Julie Christiansen i at nærområdesamarbeidet skal ha et sterkt politisk trykk. Den reviderte nærområdestrategien som ble vedtatt av rådet under sesjonen i slutten av oktober, endrer ikke samarbeidets geografiske ramme. Nærområdesamarbeidet skal fortsatt omfatte de tre baltiske landene, Nordvest-Russland, Kaliningrad og det arktiske området. Når det gjelder Kaliningrad, er Ministerrådet i forhandlinger med russiske myndigheter om etablering av et informasjonspunkt som gjør det mulig å starte konkrete aktiviteter i området. Norge vil legge vekt på å følge opp den reviderte nærområdestrategiens forslag om at tyngdepunktet i virksomheten gradvis skal forskyves til det russiske nærområdet. Det blir en viktig oppgave å styrke dialogen med de russiske myndigheter. Som komiteen bemerker i sin innstilling, er det viktig med bedre koordinering av nærområdeaktivitetene, og det er tatt flere initiativ i denne forbindelse, bl.a. i Østersjørådet og fra norsk side. I Østersjørådet har man på sitt siste møte i juni i år vedtatt retningslinjer for struktur og arbeidsmetoder for å få til en bedre koordinering av arbeidet. På grunnlag av en rapport fra den nordiske forskningsinstitusjonen NORDREGIO om mulighetene for en bedre koordinering av de regionale rådenes nærområdeaktiviteter, inviterte Norge formannskapene for Arktisk Råd, Barentsrådet, Østersjørådet og Nordisk Ministerråd til et uformelt samrådsmøte i september i år. Etter min mening trenger man ikke flere utredninger, men at man i det daglige arbeidet i disse fire regionale rådene har oppmerksomhet på behovet for koordinering. I juni i år deltok jeg på en større konferanse på Færøyene om beskyttelse av havet og bærekraftig utnyttelse av ressursene i Nord-Atlanteren. Det gav meg igjen en sterk påminnelse om at vi ikke må glemme det vestnordiske samarbeidet og mulighetene for et nærmere samarbeid med Nordens vestlige naboer. Det er derfor bra at Ministerrådet nå skal vurdere prosjekter med de vestlige nabolands kystområder. Fra norsk side vil vi derfor i formannskapsperioden aktivt overveie hensiktsmessige samarbeidsprosjekter med nærområdene i vest, dvs. Shetland, Orknøyene, Hebridene, Skottland og de østlige kanadiske provinser. Til slutt vil jeg med henvisning til komiteens merknad om kulturbudsjettet si at Regjeringen er svært opptatt av å opprettholde styrken i en av de viktigste bærebjelkene i det nordiske samarbeidet. Norge har ikke ønsket nedskjæringer i budsjettet, og vi har vært positive til en økning av de fellesnordiske ressursene når det har vært mulig å få det til. Norge vil under sitt formannskap i 2002 arbeide for at kulturens sentrale plass i Ministerrådets samlede virksomhet opprettholdes.