Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-02-09:
Først vil jeg takke interpellanten for å ta opp et veldig aktuelt tema. Samtidig er det med en viss interesse jeg registrerer at det er representanten Nordtun, som jo kommer fra Arbeiderpartiet og dermed også ett av regjeringspartiene, og som har sittet med forsvarsministeren i seks år, som faktisk tar opp denne problemstillingen. I seks år har vi pekt på problemene rundt kompetanse og personell, og derfor var det desto hyggeligere og med en veldig interesse jeg hørte hva forsvarsministeren sa. Og jeg er veldig glad for at forsvarsministeren nå vil prioritere personell. Når representanten Nordtun i sin spørsmålsstilling viser til Sjøforsvarets mangel på operativt befal, skips- og våpenteknikere, er det noe jeg påpekte forrige gang dette ble diskutert. Forsvarsministeren avfeide den gangen problemet, selv om de som er direkte berørt, hadde fokusert på denne problemstillingen da vi besøkte Haakonsvern. Men nå ser det heldigvis ut som om forsvarsministeren har fått den samme informasjonen som oss, og har tenkt å se på utfordringene som Sjøforsvaret, spesielt, har. Dette gjelder også, som representanten Nordtun sier, de andre forsvarsgrenene, så det er et behov for ikke bare å tenke kutt. Kanskje er det på tide å starte med å prioritere alle de menn og kvinner som faktisk har valgt å sikre Norge og norske interesser. Det er vel neppe noe som er så dyrt og så utmattende for en organisasjon som stadige omorganiseringer, og i Forsvaret har det i de siste ti årene vært store, veldig store, omstillingsprosesser. Derfor er det viktig når man rekrutterer ungdom til Forsvaret, at man har en langtidsplan som ikke resulterer i den ene omorganiseringen etter den andre. Ungdommens muligheter i Forsvaret er mange, og det er et tilbud som Norge kan være veldig stolt av å tilby norsk ungdom. Men som sagt forutsetter dette forutsigbare rammer også for dem som velger disse utmerkede tilbudene. Ellers er det fort gjort å ønske seg bort etter pliktårene. Da taper ikke bare Forsvaret verdifull kompetanse, men også muligheten til på lang sikt å bygge opp dem som skal utgjøre Forsvarets kjernekompetanse. Det er også andre utfordringer enn dette i det norske forsvaret som jeg håper forsvarsministeren tar med seg til forsvarssjefen, nå som de jobber med langtidsplanen. Det første er, som vi har hørt tidligere her, avdelingsbefalet, som ikke akkurat stimulerer flott norsk ungdom til å bli i Forsvaret, siden de ikke har en karriere etter fylte 35 år. Hva slags signaler gir man da til ungdom som ønsker å bli rekruttert? Jo, du kan få jobb, men bare til du er fylt 35 pluss tre. Hvis man velger å bli ekspert på f.eks. våpensystemer, er det et relativt marginalt behov for den slags ekspertise i det private næringsliv. Samtidig må man altså se seg om etter en annen jobb. Her tror jeg kanskje det kan være lurt å vurdere om man skal endre ordningen med avdelingsbefal. Det andre man bør se på, er å tilby jobb til dem som har vært i utenlandsoppdrag. Dette er ressurspersonell som man kunne trukket store veksler på i rekrutteringen og opplæringen av nye soldater. I den siste utgaven av Offisersbladet er det en artikkel som tar for seg personell og kompetanse, og der gis vi to dimensjoner som er fundamentale for diskusjonen rundt kompetansen i forsvarssektoren, nemlig Forsvarets berettigelse eller eksistensgrunnlag og den tidløse militære kjernekompetansen. Dette er begge svært viktige dimensjoner, og det dreier seg om en kompetanse som ikke kan sammenlignes og erverves andre steder i samfunnet. Skal vi ha et sterkt, stabilt og kompetent forsvar, hjelper det ikke med det mest moderne innen forsvarsmateriell. Den aller viktigste ressursen i Forsvaret er dets kompetente personell.