trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-17:
Jeg er stolt av å bo i Finnmark. Dessverre er jeg ikke same – jeg skulle gjerne vært det – men jeg har et barnebarn som er same, og hun går på skolen nå og ønsker å lære seg samisk. Det får hun ikke, for man har ikke lærere som kan gi henne den lærdommen som hun ønsker. Hun har fått seg kofte og er veldig stolt av det og bruker den med glede. Samiske samfunn er ofte tospråklige, og det krever at man må ha litt ekstra midler for å få dette til. Vi har jo hørt at en del foreldre synes det er vanskelig å kreve penger for å få undervisning på godt nok samisk, for ofte er det ikke nok læremidler og heller ikke nok lærere, som jeg fortalte om. Det å ha nok læremidler krever ganske mye penger, og det tror jeg ikke man har klart å få nok fram. Jeg hørte jo at statsråden sa at man skulle øke med enda mer, men så sier man samtidig at man må prioritere. Veldig ofte når man prioriterer, er det andre ting som blir prioritert før, i hvert fall i kystkommuner. Jeg bor i en kystkommune som ikke har fokusert så veldig på det samiske, og det skyldes kanskje ting som har skjedd for mange år siden. Hun som jeg bor i lag med, måtte gå på internatskole for å lære seg norsk. Det var ikke sånn at hun kunne lære seg samisk, så hun kan ikke samisk. Så det er mange ting som gjør at det har blitt sånn som det er nå. Men nå når folk vil lære seg samisk, man er stolt av den kulturen, man har god selvfølelse på alt det som har med det samiske å gjøre, synes jeg at det ikke må være midler det står på, for å få dette til. Jeg kunne ha sagt mer, men jeg tror jeg avslutter der.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-17:
For det første: Det var jo litt synd at statsråden hadde gått. Men jeg synes enda mer synd på ham som fra nå av synes det er veldig dårlig å drikke champagne. Jeg skjønner egentlig ikke hvorfor han sa det.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-17:
Hvis man skal være sint på noen, så er det ikke et oljeselskap man skal være sint på. Man må være sint på seg selv. Det er ministeren, sammen med resten av regjeringen, som bestemmer. Det er ikke oljeselskapene som bestemmer over oss – at vi bare sitter her og gjør det som oljeselskapene forlanger at vi skal gjøre. For ganske mange år siden var jeg med på akkurat det samme som det som nå skjer i Nordkapp. Vi hadde en helt lik situasjon i Finnmark da Goliat skulle bygges ut. Akkurat det samme skjedde da. Man fant ut at det ikke var lønnsomhet nok i å ta oljen på land. Ordføreren i Hasvik, som for øvrig var meg, kjempet knallhardt for å få den i land. Vi gjorde det vi kunne – alt mulig – men da det kom til stykket, var det for lite lønnsomhet i prosjektet. Oljen måtte tas med bøyelast, og ingenting kom til kommunen som hadde kjempet så hardt for det. Akkurat det samme skjer nå, etter at Nordkapp har gjort en vanvittig jobb for å få dette til og innstilt seg på det. De har jobbet knallhardt for å få det til. I tilfellet med Goliat var det snakk om 5 mrd. kr for å få det på land. Alle vet hvilke problemer det har vært med bøyeløsningen i Barentshavet. Nordkapp videregående skole skulle få noen nye linjer. I den første kommunen kom det noen beredskapsgreier, et lite lager med én ansatt. Det kom vel noen andre greier også, men det var peanuts i forhold til det man kunne forvente. Det var snakk om at det skulle komme 40 arbeidsplasser til den lille kommunen. Det ville ha betydd enormt. Nedgangen i folketallet, bl.a., hadde blitt noe helt annet. Vi så for oss at en leverandørindustri skulle etablere seg. Dette var drømmer, – ja, selvsagt, men det er jo drømmer man lever for. Til dette med beredskap: Flere har snakket om at det er noen som tar risiko. Ja, vi som har bygd hus rundt disse bøyene, vi tar risiko. Det er ikke noen andre som tar risiko. Men vi som bor i området, som har båter, og som drifter der, tar risiko. Fiskeri er den viktigste næringen. Jeg har sagt – jeg sa det også da man begynte med Johan Castberg – at man skulle konsentrere seg om fiskeriene, for oljen kom aldri til å komme i land. Jaggu fikk jeg rett. Men det er ennå en mulighet. Hvis regjeringen vil, kan den sette foten ned og si: Nei, den skal på land. Vi er nødt til å få den på land. Lovnader om gull og grønne skoger har vi fått nok av. Vi må tenke på havet og det som er rundt der. Når det gjelder beredskap osv., har det flere ganger vært snakk om at man skulle få godt nok utstyr. Jeg har fått med meg at man skal begynne med beredskap i Nordland. Per i dag finnes det ikke en beredskap som er god nok til å ta unna det som eventuelt kan skje ved en utblåsning. Heldigvis er det flinke folk som jobber i denne næringen. Jeg har veldig sterk tro på dem, men jeg har ikke tro på regjeringen og statsråden, som her sier at han ikke kommer til å drikke mer champagne. Det var litt drøyt. For min del kan han drikke så mye champagne han bare vil, men man kan ikke komme til Nord-Norge og si det når man har mulighet til å få oljen på land. Det er det det handler om. Det er det håpet folk har for å få mer aktivitet.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-12-17:
Komiteen har behandlet forslag fra de nevnte representantene som omhandler stans av Statsbyggs planlagte salg av øyene i indre Oslofjord. Det fremmes et forslag til vedtak fra et komitéflertall som består av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Ordlyden er: «Stortinget ber regjeringen foreta en ny gjennomgang av statens eiendommer som skal avhendes, spesielt med tanke på hvilke eiendommer som er interessante med hensyn til allmennhetens muligheter til friluftsliv og/eller kulturhistorie, og utarbeide en plan for hvordan allemannsretten og/eller vern av slike eiendommer best ivaretas.» Komiteen har mottatt en vurdering av forslagene fra statsråden, og der forklares det bl.a. at siden det ikke foreligger et konkret statlig behov for de øyene som omtales, og det heller ikke er andre statlige virksomheter som ønsker å overta forvalteransvaret, ble Statsbygg gitt fullmakt til å gå i dialog med Oslo kommune om salg av øyene. Dette gjelder da Bleikøya, Lindøya, Nakholmen og Heggholmen. Som kjent ønsker ikke Oslo kommune i denne omgang å kjøpe øyene. En samlet komité mener at det er viktig å beholde øyene i offentlig eierskap, enten det er hos staten eller hos Oslo kommune, dersom det kan inngås en overtakelsesavtale med kommunen. Senterpartiet mener at det er fornuftig å få gjort en kartlegging over eiendommer som faller utenfor Statsbyggs hovedformål, og som man derfor vurderer å selge. Vi ønsker også å understreke at det er viktig at denne typen eiendommer forblir i offentlig eierskap, og gjennom det sikre at de er allment tilgjengelig. Med det ønsker jeg å anbefale komiteens tilråding i saken.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-12-17:
Komiteen har behandlet et representantforslag om å ta bedre vare på naturmangfold og viktig norsk natur. Saksordføreren ønsker å takke komiteen for godt og effektivt samarbeid i både denne og foregående sak. Det fremmes i alt seks forslag av et mindretall i denne innstillingen. Forslagsstillerne tar opp viktige temaer når det gjelder tap av naturmangfold, og viser bl.a. til Det internasjonale Naturpanelets rapport om tap av naturmangfold i verden. Det er omfattende, og det berører oss alle i varierende grad mange steder, men det er ingen som står uberørt. Det vises også til at det må gå an å ha en god og sterk miljøpolitikk på flere områder når det gjelder både nedbygging av naturen og de menneskeskapte klimaendringene vi er inne i. Komiteen har mottatt en vurdering av forslagene fra statsråden, og det ble avholdt høring i saken i begynnelsen av november. En samlet komité er enig i at forringelse og tap av biologisk mangfold er en av de største utfordringene i dagens samfunn. Det vises også til naturmangfoldloven, som ble vedtatt for ti år siden, og at man allerede da erkjente at det var viktig å ta vare på det biologiske mangfoldet rundt oss. En samlet komité mener også fortsatt at kunnskap er det viktigste redskapet vi har for å sørge for en god og klok forvaltning i det offentlige, også i kommunene. Det er behov for å styrke grunnlaget for kunnskapsbasert naturforvaltning, og det er veldig viktig at vi framover klarer å sørge for gode utdanningstilbud som sikrer behovet for kompetanse i forvaltningen. Kunnskapen må være på plass, og det gjelder både i kommunene og for øvrig. Kommunene har en viktig rolle gjennom sin arealplanlegging og gjennom sitt ansvar for ivaretakelse av klima og miljø. Komiteen mener at det ansvaret må kommunene være seg bevisst, men det er forskjellige løsninger på det. Senterpartiet mener at kommunene må ha kunnskap og ressurser, og vi mener at det er viktigere å bygge opp om det enn å legge inn flere rapporteringskrav og innsigelser. Senterpartiet mener også at nedbygging av matjord er problematisk, og har tatt med det i sine merknader. Vi mener at en aktiv forvaltning av landbruksjord, kulturlandskap og skogsområder i hele Norge også er avgjørende for å ivareta mangfoldet vårt.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Det var med stor glede vi kunne lese at statsråden tok til fornuft og sa klart og tydelig det hun åpenbart lenge hadde tenkt å si, nemlig at øyene i indre Oslofjord ikke skulle avhendes til markedspris, slik tilbudet lød til Oslo kommune da Statsbygg gikk i forhandlinger med Oslo kommune. Men det må være lov å påpeke at statsråden kunne vært tydeligere tidligere, slik at uroen rundt salg av øyene ikke trengte å skape støy i Oslo. Vi som bor i Oslo, har lite tilgang til areal langs kysten vår sammenlignet med andre kystkommuner. Når Statsbygg går i dialog med Oslo kommune med utgangspunkt i å selge øyene til markedspris, er det ikke rart at Oslo kommune ikke vil kjøpe rart at statsråden ikke så denne uroen komme og derfor ga Statsbygg et annet mandat enn å selge øyene til markedspris i utgangspunktet Som statsråd må det være lov å bruke hodet og ikke bare kalkulatoren. Det var fint at statsråden våknet da vi varslet at vi i Oslo ikke finner oss i å miste tilgang til friareal. Men statsråden kunne altså avklart dette tidligere, f.eks. allerede da Statsbygg sa at de måtte gå tilbake til statsråden for å drøfte veien videre. Vi var utålmodige og sa med vårt forslag klart og tydelig fra. Jeg synes det er flott at responsen kom så kjapt, ja, allerede på morgenkvisten før vi rakk å fremme det varslede forslaget. Det er viktig at denne typen statlige eiendommer forblir i offentlig eie og dermed er allment tilgjengelige. Derfor ønsker vi at regjeringen lager en oversikt over eiendommer som vurderes solgt, først og fremst for å sikre systematisk arbeid for hvordan allemannsretten og/eller verdien av slike eiendommer best ivaretas.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Bolig er sammen med arbeid, utdanning og helse de fire grunnpilarene i velferdsstaten. La meg slå fast: Norsk boligpolitikk har vært vellykket. Et eget sted å bo til en overkommelig pris er avgjørende for å kunne leve et selvstendig og godt liv. Arbeiderpartiet mener at så mange som mulig skal eie sin egen bolig. Det er et offentlig ansvar å legge til rette for at alle skal ha mulighet til en god bolig av god kvalitet. Derfor er det en viktig politisk oppgave å legge til rette for at det bygges nok boliger. Boligen skal være et sted å bo, ikke et spekulasjonsobjekt. Forskjellen mellom å eie og å leie egen bolig er i ferd med å bli en av ulikhetsfaktorene i samfunnet. Med dagens boligpriser i Oslo sliter førstegangskjøpere med å komme seg inn på boligmarkedet og kjøpe sin egen bolig. Både staten og kommunene har ansvar for at det bygges nok boliger, og at det bygges varierte boliger med god nok kvalitet. I evalueringen av plan- og bygningsloven skriver forskerne at loven i for liten grad sikrer virkemidler for at kommunene kan gjennomføre boligsosiale mål og ambisjoner. Evalueringen foreslår derfor at å innføre disposisjonsform som reguleringsmål, noe som f.eks. finnes i Danmark, er nyttig og noe man burde gjøre. Her gir den nye planloven fra 2015 i Danmark kommunene rett til å bestemme art og anvendelsesformål i boligbebyggelsen. Vi mener det er viktig å gi planmyndighetene mulighet til å kunne stille krav om at det skal være en andel rimelige boliger i prosjekter som skal bygges. Med dette verktøyet kan flere få mulighet til å kjøpe sin egen bolig. Med dette tar jeg opp våre forslag.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
I evalueringen av plan- og bygningsloven skriver forskerne at loven i for liten grad sikrer virkemidler som gjør at kommunene kan gjennomføre boligsosiale mål og ambisjoner. Evalueringen foreslår derfor at kommunene får mulighet til å innføre disposisjonsform som reguleringsformål. Vi mener det er viktig å gi kommunene mulighet til å stille krav om at det skal være en andel rimelige boliger i prosjekter som skal bygges. Med det verktøyet kan flere få mulighet til å kjøpe sin egen bolig. Hvorfor mener regjeringen at forskerne som har evaluert plan- og bygningsloven grundig og konkludert med at disposisjonsform bør innføres som reguleringsformål, tar feil?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
I sitt svarbrev til kommunal- og forvaltningskomiteen sier statsråden at hun ikke ser at Husbankens rolle i boligmarkedet bør endres vesentlig. Men i merknadene til den saken vi har til behandling nå, skriver de borgerlige partiene at Husbankens rolle vil være et tema i den varslede stortingsmeldingen om sosial boligpolitikk. Hvilken rolle skal Husbanken spille i vår tid? Hva bør Husbankens samfunnsoppdrag være? Bør samfunnsoppdraget vingeklippes, eller skal Husbanken være en motor i å nå målet om at flere skal eie sin egen bolig?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-17:
Helt ærlig: Høyres representant diskuterer startlån som om vi har det samme beløpet å låne ut. Det har vi jo ikke. Høyre må prioritere, men det trenger ikke vi på samme måte, for vi har i våre alternative budsjetter en mye større utlånsramme enn det Høyre har. Og så er det jo sånn at det finnes ferdigregulerte tomter, f.eks. i Oslo, men boligutbyggerne mener at profittmarginen ikke er god nok, at den er for lav. Det er altså ikke slik at de ikke tjener penger, men de vil ikke tjene nok penger på å bygge ut, og derfor lar de tomta ligge ubebygd. Så håper jeg virkelig at vi framover kan få en god debatt om hva Husbanken skal være i vår tid, hva slags samfunnsoppdrag Husbanken skal ha – ikke som nå, der regjeringen vingeklipper Husbanken, som vi jo alle er enige om er statens viktigste boligpolitiske verktøy.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-12-17:
Allemannsretten står sterkt i Norge. Den skal vi ta vare på, og vi skal legge til rette for at alle kan få oppleve både natur og friluftsliv. Staten er en stor eiendomsbesitter med mange ulike typer eiendommer og eier dem bl.a. gjennom Statsbygg. For å sørge for at eiendommene staten eier, til enhver tid er tilpasset de behovene staten har, gjøres det løpende vurderinger av om eiendommene bør selges. Er det ikke lenger behov for å ha eiendommene i statlig eie, kan man også redusere ressursene brukt til forvaltning av eiendommene, og salgsinntektene kan man bruke til andre, mer prioriterte, formål. Dersom det er snakk om å selge eiendommer som er friområder, friluftsområder eller har kulturhistoriske verdier, vil også hensynet til allmennhetens interesser bli vurdert før salg, også ved vurderingen av hvem som kan være en aktuell kjøper av eiendommene. For mange eiendommer kan kommunene være en vel så god eier som staten for å sikre allmennhetens interesser. Når det gjelder øyene i indre Oslofjord, kunne de ha vært forvaltet på en vel så god måte av Oslo kommune, som også forvalter noen av de andre øyene. Men jeg registrerer også at Oslo kommune ikke har hatt noe ønske om å overta dem. Da det var klart at Oslo kommune ikke ville kjøpe dem, understreket regjeringen i media at det ikke var aktuelt å selge dem til andre. Jeg er litt overrasket over denne saken, for det har aldri vært planlagt å selge disse øyene til private aktører, slik som Arbeiderpartiet har forsøkt å framstille det i representantforslaget. Før Arbeiderpartiet gikk opp på denne talerstolen og fremmet representantforslaget, kunne man allerede lese i Dagens Næringsliv at det ikke var aktuelt å selge øyene til andre enn Oslo kommune. Dette forslaget tror jeg derfor hører hjemme i kategorien «gode ideer som burde vært sjekket litt nærmere». Det andre forslaget i saken dreier seg om å gjøre en helhetlig gjennomgang av alle statens eiendommer som skal selges. Denne oppgaven gjøres allerede løpende, og derfor mener vi det ikke er behov for en slik helhetlig gjennomgang. Den rørende omsorgen som vi bare for noen få uker siden bl.a. kunne se fra Senterpartiet, som ville ha et mindre statlig byråkrati, blir ganske hul når man også prøver å pålegge departementene og etatene å gjøre det samme arbeidet to ganger. Jeg trodde ikke det var slik, men det spørs om det kanskje er det opposisjonen mener når de tar til orde for en tillitsreform i offentlig sektor.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-12-17:
Det er ganske enkelt slik at når vi har flere mennesker som har lyst til å kjøpe seg en bolig, må vi også sørge for at det bygges flere boliger. Vi ble spurt om vi forsto markedsøkonomien, og derfor kan jeg bekrefte at det gjør vi. Det handler rett og slett om at når etterspørselen øker, er man nødt til å øke tilbudet. En av de største grunnene til at boligprisene har vokst så mye, er at det rett og slett er for få boliger. Og hvis vi også gjør andre endringer på tilbudssiden som gjør at det stimuleres til at det bygges mer, f.eks. å forenkle reglene som gjør at byggekostnadene går ned, vil det også til syvende og sist komme dem som har tenkt å kjøpe sin egen bolig, til gode. Karin Andersen har vært oppe på denne talerstolen og påstått at andelen av boutgiftene som dekkes av bostøtten, har gått ned. Det er feil. Det er faktisk slik nå at andelen boutgifter som dekkes av bostøtten, er høyere enn da SV selv gikk ut av regjering. Kari Elisabeth Kaski påsto i sitt innlegg at Høyre ikke hadde nevnt at eierandelen til dem med lav inntekt gikk ned. Det er også feil – det var en av de tingene jeg sa i innlegget mitt at jeg var mest bekymret for. Men det er også derfor vi må ha løsninger for nettopp den gruppen: de som er varig vanskeligstilt, som står langt fra boligmarkedet, og som trenger en mye høyere prioritet enn hva SV har lagt og legger opp til. Vi er faktisk nødt til å målrette startlånsordningen slik at de som virkelig trenger det, får den hjelpen de skal ha. Hvis vi ser på året 2012, var det 10 000 ungdommer som fikk startlån, og av dem 2 500 vanskeligstilte. Nå går pilen i totalt motsatt retning. Bare over de siste tre årene har 12 000 mennesker fått muligheten til å kjøpe sin egen bolig gjennom startlån, og det er dem som står lengst unna boligmarkedet. Jeg synes også det er fascinerende at SV er bekymret for at gjeldsgraden er veldig høy, men samtidig går inn for et forslag som i realiteten ville ha ført til at unge hadde hatt muligheten til å få 100 pst. lånefinansiering av egen bolig. Det ville også ha ført til at gjeldsgraden gikk opp. Det at man også har mer kreditt i markedet, bidrar også til at boligprisene går opp, noe som gjør at kreditten egentlig øker for alle, og at gjeldsgraden går opp. Man må heller bestemme seg for hvem det er man ønsker å prioritere. For Høyre er det veldig klart og enkelt: Vi vil prioritere dem som er varig vanskeligstilte, dem som står lengst unna boligmarkedet, framfor å pøse mer kreditt inn i boligmarkedet, ha vanskeligere byggeregler og få byggekostnadene opp og byggetakten ned, slik venstresiden går inn for. Det er Høyre uenig i.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-12-17:
Det er helt riktig at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har en høyere utlånsramme til Husbanken. Det er også riktig at de hadde det da de selv satt i regjering. Til tross for det utbetaler man nå altså rekordhøye beløp i startlån. Det betyr at selv om man hadde 25 mrd. kr i låneramme, var det ikke like mye penger som gikk til startlån. Det var i hvert fall ikke like mye penger til de varig vanskeligstilte som var på boligmarkedet. Det handler nettopp om at man har brukt Husbanken som det det også bør være, et viktig boligsosialt verktøy som skal brukes til å hjelpe dem som trenger det aller, aller mest. Jeg vil også bare understreke at for Høyre, og også for regjeringen, har det vært viktig å gjøre det vanskeligere å kjøpe seg bolig nummer to og tre og lettere å kjøpe seg bolig nummer én. Det er også derfor vi i regjeringen har sørget for å øke skatten på sekundærbolig, nettopp så det skal bli mindre lønnsomt å investere i det og mer lønnsomt å investere i andre former for næringsvirksomhet, men også for å sørge for at det blir lettere for andre å komme seg inn på boligmarkedet. Jeg har ingen tro på det mantraet vi til stadighet hører fra SV, at økt skatt er løsningen på alle problemer også i boligmarkedet. Jeg mener at folk bør få lavest mulig eiendomsskatt. Det handler om at man har brukt pengene sine på å investere i et hjem, og ikke nødvendigvis et investeringsobjekt, og man må også regne på den totale kostnaden folk har ved å bo. Eiendomsskatten er en del av det, sammen med gebyrene. Eiendomsskatten bør være lav rett og slett fordi det er usosialt og vil gå ut over mange som har en bolig, til tross for at de ikke nødvendigvis har veldig god inntekt.
Ove Trellevik (Høyre), 2019-12-17:
Regjeringa har sett i gang ei rekkje prosessar for å styrkja kunnskapsgrunnlaget om miljø-, klima- og naturmangfald. Det er også sett i gang arbeid med heilskaplege forvaltningsplanar for natur. Høgre meiner at god planlegging er nøkkelen til å vareta klima- og miljøomsyn. Arbeidet med å forbetra kunnskapsgrunnlaget er viktig i denne samanhengen. Likevel er det å stilla krav til nye, omfattande planar og rapporteringar ikkje vegen å gå. Det er betre å sikra kvaliteten på dei planane kommunane allereie er pålagde å laga. For å forbetra kompetansen og planane har regjeringa arbeidd systematisk for å styrkja dialogen mellom kommunane og sektormyndigheitene i planprosessane, bl.a. for å sikra at klima- og miljøomsyn vert formidla så tidleg som mogleg i planprosessane. Her er dei pålagde planforuma som fylkeskommunane har fått ansvaret for, svært viktige. God planlegging må byggja på eit sterkt sjølvstyre og lokaldemokrati, i samarbeid med kompetente fagmiljø i kommunane. Kommunereforma og auka vekt på å styrkja plankompetansen i kommunane er viktig i dette arbeidet. Regjeringa følgjer opp evalueringa av plandelen av plan- og bygningslova og greier ut, slik eg forstår, behovet for betre samordning mellom plan- og bygningslova og andre sektorlover, som f.eks. naturmangfaldlova. Regjeringa har sidan 2013 arbeidd aktivt med å forbetra praktiseringa av motsegnsinstituttet. Nasjonale forventningar til regional og kommunal planlegging, vedteke ved kongeleg resolusjon 14. mai 2019, gjev ei oversikt over den nasjonale prioriterte politikken som skal leggjast til grunn for kommunal planlegging. Det er gjeve føringar for varetaking av klima, viktig naturmangfald, friluftsområde og overordna grønstruktur i planlegginga. Det lokale sjølvstyret skal stå sterkt. Difor er det viktig at kommunane viser korleis dei tek omsyn til staten sine interesser i planane sine. For Høgre er det viktig at regjeringa vil vidareføra arbeidet med å forbetra motsegnspraksisen, i tråd med bl.a. anbefalingane i Riksrevisjonens rapport. Dette vil bidra til raskare planprosessar og til betre planar som grunnlag for ei berekraftig arealforvalting. Tal frå KOSTRA viser at arbeidet med betre motsegnspraksis har gjeve resultat. Talet på planar møtte med motsegn har gått ned sidan 2013, og totalt er det per november behandla 144 motsegner i regjeringa. Cirka 30 av dei har omsynet til naturmangfald som motsegnsgrunn. I ca. halvparten av desse sakene har motsegnene heilt eller delvis vorte tekne til følgje. Det betyr at departementet gjer ei god heilskapsvurdering, der også omsynet til naturmangfaldet vert sterkt vektlagt.
Ove Trellevik (Høyre), 2019-12-17:
Det høyrest ut som om det er berre innan naturmangfald fylkesmenn har motsegner, men det er altså heilt feil. Det er bare 25 pst., sånn cirka og «roughly» berekna, av motsegnene fylkesmenn har fremja, som gjeld naturmangfald. Det er god grunn til å sjå på statistikken til fylkesmennene og få talet på motsegner ned betrakteleg, utan at det nødvendigvis går på kostnad av naturmangfaldet. Det vert veldig negativt her, som om ikkje regjeringa tek omsyn til naturmiljøet i det heile. Det er litt skremmande å høyra, for det er ikkje tilfellet. Noreg har eit heilt spesielt ansvar  for å beskytta villrein, og det er eit godt eksempel. Regjeringa vil no etablera ein kvalitetsnorm for villrein. Det vil leggja grunnlag for ei betre og meir treffsikker forvalting, og kvalitetsnorma skal bidra til at me sikrar overleving av villrein i Noreg. Kvalitetsnorma etablerer eit system som skal kunna seia noko om tilstanden til villrein i villreinområda, kvifor tilstanden eventuelt er dårleg, og kva me kan gjera for å betra leveforholda for villreinen. Forslaget om kvalitetsnorm for villrein er sendt på alminneleg høyring, med høyringsfrist tidleg i mars 2020. Hovudlinja i forslaget er at det kvart femte år skal vurderast om kvart av Noregs 24 villreinområde har god, middels eller dårleg kvalitet. Det er dokumentert her no at regjeringa i aller høgaste grad tek naturmiljø på alvor. Klassifiseringa vert gjort av ei ekspertgruppe med kompetanse på villrein og arealbruk. Målet i kvalitetsnorma er villreinområde med minst middels kvalitet. Dårleg tilstand vil bety redusert sannsyn for at villreinområdet på sikt har levekraftig bestand. Størstedelen av villreinen i Europa lever i Noreg, og me har derfor eit særleg ansvar for å ta vare på han. Kvalitetsnorma vil bidra til at me når våre nasjonale målsettingar og internasjonale forpliktingar om levedyktige bestandar av villrein i Noreg. Eg meiner dette er eit godt døme på at regjeringa i aller høgaste grad tek naturmangfald og miljø på alvor.
Ove Trellevik (Høyre), 2019-12-17:
SV tek til inntekt Riksrevisjonen sin rapport, der dei hevdar at motsegnspraksisen kan føra til at det vert meir liberalt. Det står i rapporten at det kan føra til det, men det betyr ikkje at det vert slik i praksis. Ein av grunnane til at talet på motsegner har gått ned, er at Fylkesmannen i betydeleg større grad enn tidlegare på ein måte opptrer som rettleiar overfor kommunane. På den måten sikrar ein òg større kompetanse ute i kommunane. I staden for å koma med motsegner rettleiar ein kommunane på eit tidlegare stadium – og det nyttar.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-17:
Flere av de sakene vi behandler i dag, viser at deler av opposisjonen er veldig bekymret for en utvikling som ikke finner sted. Om det er at øyer skal gå fra offentlige til private hender, noe som ikke er tilfellet, eller at man skal bygge ned jordbruk i stort omfang, som heller ikke er tilfellet, fremmes det i hvert fall en rekke forslag for å hindre en slik utvikling. Vi har tro på lokaldemokratiet. Fremskrittspartiet tror at folkevalgte politikere lokalt i kommunene er de som er best i stand til å gjøre vurderinger og ta beslutninger som gjelder arealutviklingen i egen kommune. Vi har hatt en utvikling under denne regjeringen som har gått mer i retning av at kommunene selv skal få styre sine arealer, og bort fra statlige reguleringer, og det er en suksessoppskrift. Det er ikke slik at man f.eks. har bygget ned matjord etter at vi har sluppet kommunene mer fri. Det motsatte har skjedd. Det var under den forrige regjeringen det ble bygget ned matjord i stort omfang, noe denne regjeringen bremset veldig raskt. De siste årene har det faktisk vært økt vern av matjord. Så bekymringen er nok noe overdrevet her. Jeg vil også ta fram et eksempel fra Drammen, hvor jeg kommer fra, hvor kommunen helt uten statlige føringer og statlige reguleringer har sørget for å omgjøre bebygget areal og utilgjengelige arealer til friluftsområder og ta vare på det mangfoldet. Jeg mener vi bør ha tillit til at kommunene er de som er best i stand til å ta disse beslutningene uten mer statlig regulering, for vi ser at det har fungert bedre enn den politikken som var gjeldende før denne regjeringen tok over.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-17:
Det norske boligmarkedet fungerer godt. 80 pst. av de som bor, eier sin egen bolig, og det er et bra tall i forhold til andre land. Men det finnes, som andre har pekt på, muligheter til å forbedre politikken enda mer. Det som styrer boligpriser, og det som styrer folks mulighet til å komme ut på boligmarkedet, er helt andre faktorer enn det forslagsstillerne tar opp i dette forslaget. Det vi bør gjøre mer av dersom vi ønsker lavere boligprisvekst og flere inn på boligmarkedet, er å gå i retning av mindre regulering og gjøre det billigere å bygge og også billigere å eie. Alle de forslagene som fremmes i denne saken, går jo i stikk motsatt retning, og jeg synes det er rart at forslagsstillerne mener at dette vil være å hjelpe boligeiere og nyetablerere. Jeg er ganske sikker på at det med dette ville blitt ganske mye verre. Forslagene går i retning av mer regulering og offentlig styring. Det går i retning av å øke eiendomsskatten, og det går i retning av at det offentlige skal ha mulighet til å innføre avtaler som faktisk vil kunne virke veldig fordyrende og urimelig for utbyggere. Da vil det ikke bli enklere for en nyetablerer å komme inn på boligmarkedet, det vil faktisk bli vanskeligere. I dag har kommunene allerede en plikt til å planlegge boliger, og man kan også ta hensyn til at en andel av de boligene som bygges, skal være i lavere prisklasser. Men dette er det jo tilbud og etterspørsel som styrer. Jeg har ingen tro på at dette ville blitt noe som helst bedre hvis vi skulle innføre nasjonale boligplaner som på en måte skulle vite dette bedre enn lokale myndigheter, som vet hvordan forholdene er lokalt. Det å øke eiendomsskatten vil gjøre det dyrere å bo. Om man da leier eller har tenkt å kjøpe en bolig, er det et fordyrende tiltak, som vil gjøre at færre blir i stand til å kjøpe egen bolig, og færre blir i stand til å bo. De pengene som folk kjøper bolig for, har de allerede betalt skatt av. Det som har noe å si for boligeiere, er hvor mye penger de sitter igjen med. Det burde ikke være et veldig vanskelig regnestykke – det å se at å ta fra dem mer penger, vil føre til mindre å bo for. Hvis man også skal fjerne de begrensningene i muligheten for utbyggingsavtaler som i dag sier at man ikke kan inngå avtaler om at private utbyggere skal bygge offentlig infrastruktur som skoler, barnehager og sykehjem, altså det som kommunene er pålagt å tilby innbyggerne, ville også det være noe som vil bidra til fordyrende boliger, og det er ikke det førstegangsetablererne trenger. Jeg vil egentlig takke forslagsstillerne for å gjøre dagen ganske meningsfylt. Ved å stemme ned dette forslaget i dag gir vi nå en utstrakt hånd til spesielt førstegangsetablerere, boligeiere og eiendomsutviklere, sånn at de kan jobbe i fred og ro og bygge og kjøpe de boligene uten ekstra statlige reguleringer og fordyrende ordninger som ville gjøre at de færreste vil bli bedre i stand til å kjøpe seg en bolig. Så det er bra at det nå ikke blir flertall for dette, sånn at førstegangskjøpere ikke trenger å være ekstra bekymret for framtiden.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-12-17:
Skogene, fjellene, heiene, fjordene og skjærgården vår er kilder til glede for hundretusenvis av mennesker hver eneste dag. Naturen, ikke minst nærnaturen, er en unik kvalitet ved å bo i Norge. Enkel tilgang på natur gir god helse, tilhørighet, store naturopplevelser og økt kunnskap om en selv og om naturen. I tillegg er naturen på land og til havs viktig i seg selv. Der bor nær sagt alle de andre artene på kloden, alle de økosystemene vi er avhengige av, helt ned til de små mikroorganismene i den rike jorda vi dyrker, og som naturen har brukt tusenvis av år på å lage. I dag har vi en naturkrise med dokumentert, massivt tap av arter. Klimaendringene er én grunn, men den viktigste grunnen er at vi mennesker tar opp mer og mer areal. Vi fortrenger dyr og insekter. Vi spiser opp, bygger ned, bruker opp leveområdene deres. På samme måte som matjord bygges også naturen ned bit for bit, stykkevis og delt. Hver gang lokale politikere bygger i marka i stedet for å fortette, blir det litt vanskeligere å nå nasjonale, felles natur- og klimamål. Hver gang staten legger en ny flerfelts motorvei gjennom våtmark i stedet for å forbedre den veien vi har, forsvinner litt av det som gjør Norge til et av verdens beste land å bo i. Natur er vanskelig å gjenoppbygge for ungene våre og barnebarna våre. I vårt alternative statsbudsjett setter vi derfor av 2,5 mrd. kr mer enn regjeringen til naturvern, bl.a. midler til å ansette klima- og miljørådgivere i alle kommuner. Kommunene er helt avgjørende i kampen for å løse natur- og klimakrisen. Miljøpartiet De Grønne er glade for SVs initiativ, og vi støtter forslagene deres. Men dagens arealpolitikk klarer ikke å hindre nedbygging av uerstattelig natur. Vi må fullstendig endre måten vi tenker om arealutnyttelse og krav på, før nedbygging. Vi mener at alle norske kommuner må innføre egne naturbudsjetter, med nasjonale grenser for naturtap og målsettinger for restaurering. Det bør innføres et prinsipp om arealnøytralitet – at natur- eller jordbruksarealer som omdisponeres, skal erstattes av andre arealer som kan gi samme naturverdier like store områder. Vi vil utrede en belønningsordning for kommuner, grunneiere og andre som restaurerer verdifull natur. Dette vil jeg komme tilbake til i et representantforslag som jeg skal fremme på nyåret. Til slutt vil jeg også komme innom at klima- og miljøminister Elvestuen tidligere har uttalt at det var en tabbe å flytte arealsaker fra Klima- og miljødepartementet til det mangfoldige, rike Kommunal- og moderniseringsdepartementet med veldig mange oppgaver. Det er jeg nok enig i, og det er noe jeg håper regjeringen også vil ønske å se mer på.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Jeg har mange ganger fra denne talerstolen tatt opp problemet med nedbygging av arealer, og at natur og dyrket mark forsvinner. Det er nesten ikke noe annet politikkområde hvor det er mindre ærlighet i spørsmålet om hva som er bevisst politikk eller ikke. Jeg har spurt statsråden mange ganger – to–tre ganger, tror jeg – om hun kunne innrømme at dette er en bevisst politikk for å gjøre det lettere å bygge ned, bygge ut og dele opp leveområder, natur og dyrket mark. Vi snakker her om en vingeklipping av innsigelsesinstituttet, kanskje spesielt Fylkesmannens miljøvernavdeling i mange tilfeller. Vi snakker om situasjoner hvor strandsonen nå er utsatt. Vi vet at bare 30 pst. av strendene i Oslofjorden er tilgjengelig for allmennheten. Vi kjenner også til at både Siv Jensen og Erna Solberg, altså lederne for de blå partiene, har erklært at det skal bli mer liberalt. Det har de sagt før hvert stortingsvalg. De sa det vel også før siste kommunevalg. Det er altså en erklært politikk at det skal bli mer liberalt å bygge ut. Det skal ikke stikkes kjepper i hjulene for utbyggingen, blir det sagt. De grepene som har blitt tatt i kjølvannet av dette, har funket. Det skrytes av at antallet innsigelser har stupt. Selvfølgelig har antallet innsigelser stupt når det går ut rundskriv som omtrent ber uttrykkelig om det! Det høres veldig bra ut, og det er tilforlatelig at man skal lene seg mer på lokale og kommunale avgjørelser. Hvis jeg ikke hadde tenkt noe mer over det og ikke hadde gått mer inn i det, hadde det hørtes fornuftig ut. Det er jo der man merker hvor skoen trykker. Men dette handler også om store nasjonale interesser som trenger faglige vurderinger. Vi har et lovverk, bl.a. naturmangfoldloven, som gjør at vi må løfte blikket og se dette i en større sammenheng. Det som selvfølgelig er det store problemet, er bit-for-bit-nedbyggingen vi har vært vitne til, og den går veldig fort. Jeg legger merke til at representanten Engen-Helgheim, f.eks., kommer med et eksempel fra ett område i én kommune – hans kommune – hvor de har fått sikret et friluftsområde. Si meg: Følger ikke Engen-Helgheim og de mørkeblå med på det som skjer? Hele miljøbevegelsen og friluftsorganisasjonene er opptatt av dette.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-17:
Det er to årsaker til at kommunene ikke alltid foretar de rette beslutningene, altså lokalt. For det første er det, som det er blitt nevnt her flere ganger, fordi de ofte mangler naturfaglig kompetanse, ikke minst de små kommunene. Det andre, som er ganske vesentlig, er prinsippet om at det skal være armlengdes avstand mellom dem beslutningene gjelder, og dem som tar beslutningene. En skal tenke på at i kommunene er det veldig ofte slik at folk kjenner folk, for å si det sånn. Det er kommunens styrke, men også kommunens svakhet. Kanskje er man ikke i slekt med den som skal bygge ut, kanskje er man ikke nær nabo med den som skal bygge ut, men man møter kanskje vedkommende på Joker, eller man omgås på en eller annen måte. Det er et ganske viktig prinsipp at det er en viss avstand mellom dem som planlegger utbygginger, dem som er beslutningstakere, og dem beslutningene gjelder. Dessuten er de aller fleste kommuner på jakt etter arbeidsplasser. De er for utbygging generelt, og da må det være slik at utbyggingene settes inn i en større plan. Det må være noen som løfter blikket. Tidligere hadde regionene delvis den makta. De hadde litt for lite makt også før, men SV ønsker altså at arealplaner, hytteplaner osv. må inn i en større plan, ikke bare være kommunale avgjørelser. Vi har vært vitne til den bit-for-bit-utbyggingen som har skjedd i så stor grad i dette landet, og jeg er bekymret for den hastigheten dette har. Jeg legger merke til at statsråden ikke vil støtte noen av forslagene som er lagt fram, og heller ikke regjeringspartiene. Det SV prøver på, er å gi kommunene litt bedre verktøy, gjøre dem bedre i stand til å ta gode avgjørelser lokalt. Når det gjelder arealregnskapet, blir det sagt av statsråden at det ikke finnes noe felles verktøy å bruke, at det ikke er utviklet noe slikt. Da er spørsmålet til statsråden om hun kan svare på om hun vil ta initiativ til å utvikle et slikt felles verktøy for kommunene når det gjelder arealregnskap.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-12-17:
Dette er jo spørsmål som også drøftes i energi- og miljøkomiteen. Det gjelder penger, det gjelder kapasitet, det gjelder kompetanse. Konstitusjonelt ligger denne forvaltningen i staten til kommunalministeren. Mye av det vi diskuterer her, gjelder de lokale prioriteringene. Vi bruker mange penger i staten for å øke kunnskapen om naturmangfold. Økologisk grunnkart har vært nevnt. Det er et viktig verktøy for alle som jobber med naturmangfold og naturplanlegging. Vi har også et særlig ansvar i Norge for noen arter, som villrein og villaks. Neste år håper vi at verden tør å inngå en såkalt Paris-avtale for naturmangfoldet – i Beijing høsten 2020. Norge, akkurat som i klimaforhandlinger, sikter på å ta en ledende posisjon her. Når jeg reiser rundt i Norden og Europa, peker mange på nettopp Norge som et foregangsland for både å ta vare på og restaurere natur. Til representanten Arne Nævra: Det er forskjell på liberalt og det å ha større lokalt selvstyre. Det er også forskjell på store og små kommuner. I store kommuner er det utbyggingspress knyttet til handel, til etablering av industri og til stor infrastruktur. I mange små kommuner gjelder det mer hytteutbygging. For Venstres del er et av svarene for å styrke kompetanse og supplere kommunene som ikke har kapasitet til å ha mange ansatte, regionreformen – få et større regionalt ansvar for planleggingen. En viktig del av regionreformen som alle partier har vært enige om, er jo nettopp at regional planlegging skal styrkes. Så vil jeg bruke et eksempel fra min egen region på at staten gjør en god del bra. Vi bygger ut firefelts motorvei i Innlandet. Da en kom til Hamar, var det en stor debatt om Åkersvika. Nye Veier har jo gått foran ved å bruke nye, elektriske gravemaskiner. Vi har stilt krav om at det ikke skal bygges i hekkeperioder, f.eks., i Åkersvika. Da en kom til Ringsaker, var det ingen debatt om en enorm nedbygging av jord langs nye, firefelts E6. Det er Arbeiderpartiet som styrer den kommunen. De har ikke debatt i det hele tatt, de bare velter ut utbyggingsarealer langsetter E6 som staten ikke har vært inne og kunne stilt noen krav til. Dette er mangel på politisk vilje lokalt. Vi har mye kunnskap, men det er behov for å ta et politisk oppgjør.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-12-17:
I rekken av salderinger for 2019 er vi kommet til Klima- og miljødepartementets budsjett. Det er en rekke mindre endringer i forslaget, men det som vel er den store debatten, er om kvoter og kjøp og salg av kvoter, eller rettere sagt sletting av kvoter. Innledningsvis vil jeg rette blikket mot Madrid og klimatoppmøtet som var der i forrige uke. Det viser til fulle at det er ingen andre aktører, ingen andre kontinenter som leder an for å kutte utslipp, og som står så samlet, som EU og Europa, og vi i Norge har knyttet oss til EUs politikk. Den dugnaden vi skal igjennom fram til 2030 med å kutte 40 pst., og at vi står sammen, er viktig. Så har Norge – i hvert fall regjeringA, i Granavolden-erklæringen – sagt at vi vil overoppfylle og kutte 45 pst. fram til 2030. Salget av kvoter er en del av dette, hvor da regjeringA foreslår å overføre kvoter fra kvotesystemet til utslippsenheter. Det er ambisiøst av Norge. Mens verdens klimautslipp øker, kutter vi utslipp i Norge for tredje året på rad, og vi skal fortsette med en ambisiøs politikk. Det å ta kvoter ut, er en del av det å heve lista og gjøre det mer ambisiøst. Det vi ber om i denne salderingen, er egentlig to ting. Det ene er å kutte mer innenlands, å ha en ambisiøs politikk på det. I tillegg ber vi også om et mandat til egentlig å tjene mindre penger på kvotehandel, og en anslått pris på det er 160 mill. kr bare over de første fem årene. Så er det lagt på bordet noen forslag fra opposisjonen her, fra Arbeiderpartiet og SV, som ber om at det gjennomføres en årlig sletting. Det forslaget er ikke mulig å gjennomføre. Jeg registrerer at det er kommet et alternativt forslag, og at en i realiteten skal gjøre det regjeringA sier, at vi skal kutte 45 pst. innenlands, og at vi ikke skal bruke kvotehandel til å slette. Det er altså ikke mulig å sjonglere så veldig med de kvotene. Det er et årlig regnskap med tanke på budsjettet som vi må forholde oss til. Derfor blir det litt pingpong fra opposisjonspartiene her når en ikke helt har oversikt over hvordan kvotesystemet kan benyttes og hvilket virkemiddel det er, og at en kommer med stadige forslag om endringer som verken er mulig eller fører til større kutt.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-12-17:
Faktum er at Norge kutter utslipp, og det er jeg glad for at Venstre er med på å gjennomføre. Dette er en ganske teknisk debatt om kvotepliktig sektor og ikke-kvotepliktig sektor og en mulig fleksibilitet. Representanten Aukrust er inne på innovasjon. Den skjer jo i stort monn i Norge. Der er her elbilrevolusjonen skjer i praksis. Det er her vi nå bygger 70–80 skip som skal gå på elektrisitet og forskjellige hybride drivstoffer. Vi har puttet på 2,3 mrd. kr til et flytende havvindprosjekt i regi av Equinor, og i kvotepliktig sektor er vi det første landet i verden som innfører innblandingskrav for biodrivstoff. Det skjer masse innovasjon i Norge. Vi diskuterer en innsparing på 160 mill. kr i perioden 2021–2025. Vi tar penger ut av budsjettet, og vi tar kontroll over hvor utslippene kan skje. Det er det vi i praksis gjør. Det er ikke mulig å lage en gjennomsnittsregel for å kutte utslipp. De må kuttes år for år hvis en teknisk skal gå inn for å slette noe. I stedet for en slumreknapp er dette i større grad en sikkerhetsventil, og vi bestemmer selv. Hvem som er statsminister i perioden 2021–2030, som vi snakker om her, er det ingen gitt å vite i dag. Dette er ikke et nederlag; det er en bitte liten fleksibilitet. Ambisjonen er at vi skal kutte 45 pst. innenlands. I samarbeid med EU, noe vi har forpliktet oss til, er det veldig sannsynlig at vi faktisk skal kutte 55 pst. Det er enormt ambisiøst. Vi står egentlig her og diskuterer at opposisjonen henger etter i klimapolitikken.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-12-17:
Forrige taler, representanten Lars Haltbrekken, ga meg en veldig god anledning til å snakke om biodrivstoff. I 2009 – den orangutangen som representanten Haltbrekken ynder å snakke om, eller å bade i palmeolje – innførte den rød-grønne regjeringa veibruksavgift, noe som satte en stopper for biodrivstoffproduksjon i Norge. Det ble bom stopp. Fra 2017 har opptrappingen av innblanding av biodrivstoff i Norge gått fra 4 til 8, 12 og nå 20 pst. Det er et av de største utslippskuttene som skjer i transportsektoren, altså i ikke-kvotepliktig sektor. Om det sa SV den gangen at det er helt umulig å få 20 pst. innblanding av biodrivstoff. Så har det vært noe palmeolje i det. Men som et eksempel: Vi har gått fra 300 mill. liter til ned mot under 50 mill. liter allerede i år, så den andelen er på tur ut. Dessverre overføres den bare til EU, som ikke har satt noen krav, og som skal ha en innblanding på 3,5 pst. neste år. Det viser hvor langt etter resten av verden er, og hvor langt framme Norge er. Det er vi som gjennomfører de konkrete tiltakene: kutt i utslipp i transportsektoren, elektrifisering i personbilsektoren og også biodrivstoff for bussene. Det er dette vi må snakke om. Det er dette som fører til at Norge er der vi er, at vi faktisk kutter utslipp, mens resten av verden øker utslippene. Det er den banen vi må fortsette på. Fleksibiliteten er marginal for Norges del, for det er en årlig kvote som eventuelt stilles til disposisjon, og det er ikke mulig å låne fra framtida. Jeg tenker at Danmark vil få en ganske heftig diskusjon om hvordan de skal kutte sine 70 pst. Men EU sier at de skal være med Norge til 55 pst. kutt. Det er store ambisjoner som ligger foran oss, og her snakker regjeringspartiene med én stemme. Vi tar penger ut av markedet, vi tar kvoter ut av markedet, og vi sikrer oss kontroll over hvordan utslippene blir benyttet i framtida.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-12-17:
Vi fortsetter i rekken av salderinger på budsjettet for 2019. Noen mener åpenbart at det er så mye penger til overs å hente at vi kan bygge en hel terminal for ilandføring av olje på Veidnes i Finnmark. Det er vel det debatten kommer til å dreie seg om. I hovedsak var det ikke gjort noen særlige endringer på salderingen, så jeg tror ikke jeg skal innlede med så mye mer enn dette. Vi fortsetter med litt av den klimadebatten vi har hatt.