Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-11-05:
Norges Banks ansettelse av ny NBIM-leder er en sak som har utviklet seg over flere måneder. Jeg har hele tiden vært opptatt av å respektere de formelle rammene som gjelder. Før jeg gjør rede for sakens gang og Finansdepartementets lovforståelse, vil jeg si at jeg er glad for at hovedstyret og den nye lederen av NBIM fant en løsning i tråd med finanskomiteens forventninger. Da Finansdepartementet utarbeidet sentralbankloven, var intensjonen med loven at hovedstyret skulle ha eneansvaret for ansettelse av daglig leder av NBIM. I representantskapets brev av 11. juni til Stortinget var verken instruksjonsadgangen i ansettelsesprosessen eller Norges Banks plikt til å informere departementet tema. Det var heller ingenting i brevet som skapte usikkerhet i departementet om hvordan loven skal forstås. Først i finanskomiteens høring 10. august ble det reist spørsmål om et mulig brudd på informasjonsplikten om saker av viktighet. Samme uke redegjorde jeg i svar på spørsmål fra Stortinget for departementets forståelse av instruksjonsadgangen. Jeg ga uttrykk for at kontakten som hadde vært mellom departementet og banken i saken, var i tråd med lovgiverens føringer og bankens informasjonsplikt om saker av viktighet og ikke relevant for saken. Det var departementets klare tolkning av loven, i tråd med intensjonene da den ble skrevet. Debatten som fulgte, viste at det var ulike syn på instruksjonsspørsmålet. Departementet ønsket derfor å innhente en uavhengig juridisk vurdering. Det var bare én uke igjen til finanskomiteen planla å avgi innstillingen 21. august, og fordi en ekstern utreder kunne komme til andre konklusjoner enn dem departementet hadde fremført, hastet det med å få gjennomført en slik vurdering. Departementet mente at det best kunne oppnås ved å gi oppdraget til et advokatfirma med egnet kompetanse. Arntzen de Besche, som departementet har en rammeavtale med, møtte disse kravene. Oppdraget ble gitt 14. august, utredningen forelå 18. august og ble oversendt Stortinget samme dag. I lys av at debatten om instruksjonsadgangen vedvarte, valgte vi 19. august å anmode Lovavdelingen om en uttalelse om den rettslige adgangen til å instruere hovedstyret om ansettelse av daglig leder av NBIM. Departementet mottok Lovavdelingens uttalelse 21. august og sendte den til Stortinget samme dag. Lovavdelingen skisserte at det rettslige handlingsrommet kunne være noe større enn det departementet hadde lagt til grunn. I ettertid ser jeg at det ville vært en fordel om Lovavdelingen hadde blitt kontaktet tidligere i ansettelsesprosessen, men departementet var ikke i tvil om lovforståelsen før debatten i dagene etter høringen avdekket at lovteksten kunne forstås annerledes enn slik den var ment. Jeg har merket meg at komiteens flertall mener at NBIM som hovedregel skal ledes fra Norge. Det er jeg enig i. Hovedstyret som øverste ansvarlige organ i Norges Bank for forvaltningen av fondet har sete i Norge, og lederen av NBIM bør være bosatt i Norge. Jeg er samtidig glad for at flertallet viser til at det er naturlig at NBIM har utenlandskontorer for å forstå og komme tett på de ulike markedene som fondet skal investere i. Jeg er glad for at flertallet viser til at finans er en internasjonal bransje, og at fondet ikke skal investeres i Norge. Det siste følger også av lov om Statens pensjonsfond. Det er bra med debatt om alle sider av SPU, også om hvem som er leder av NBIM, men denne debatten har ikke bare skapt debatt, den har også skapt behov for å se nærmere på lovtekst og formelle rammer. Vi må finne læringspunkter. Er det behov for å tydeliggjøre lovteksten, slik at intensjonen med loven kommer tydeligere frem? Har vi gjort oss erfaringer nå som tilsier at intensjonen med loven bør være en annen enn da loven ble skrevet? Er de formelle rammene for Finansdepartementets rolle i ansettelsen av leder av NBIM hensiktsmessige? Dette er spørsmål vi nå ser på. Svarene vil jeg komme tilbake til når vi er ferdig med gjennomgangen.