Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Det er mange som har lagt vekt på at det er viktig å ha konsensus i utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål. Det er jeg helt enig i. Jeg er også av den oppfatning at det å konsultere Stortinget er en styrke. Særlig når vi snakker om internasjonale operasjoner, er det viktig at vi har en bredest mulig politisk støtte i Stortinget. Det er ikke minst viktig for soldatene våre. Derfor skal vi selvfølgelig fortsette med konsultasjoner. Den første som jeg vet om, er den som dreier seg om våre internasjonale bidrag i årene framover. Den vil både dreie seg om Afghanistan og andre bidrag til internasjonale operasjoner. Det har vært tatt opp av mange hvordan påvirker SV Regjeringen. Da vil jeg si at vi er tre partier i Regjeringen – SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Vi har en felles regjeringserklæring, Soria Moria-erklæringen, som sier meget klart: «Hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk ligger fast, herunder sterk oppslutning om FN og folkeretten, medlemsskapet i NATO,(…) (…) Vi sier også i budsjettet vårt at NATO og FN er grunnsteiner i norsk sikkerhetspolitikk. Så i den grad vi har forsterket eller endret politikken, så er det ved vårt veldig klare uttrykk for satsingen på FN og på NATO – at de operasjoner vi skal delta i, skal være klart forankret i folkeretten. Som forrige regjering begrunner uttrekningen fra Kosovo i 2004 med opptrapping i Afghanistan, vil jeg understreke at vi i vurderingen av det styrkebidraget som har vært til debatt her i dag, har tatt med at vi tar et stort ansvar i nord. Dette ansvaret – denne innsatsen vår i nord – er økt betraktelig etter forrige regjering. Da vi overtok i Mazar-e-Sharif og i Meymaneh, overtok vi etter britene. Vi overtok etter britene for at de skulle kunne frigjøre sin kapasitet til å delta i Sør-Afghanistan. I nord, både i Meymaneh og i Mazar-e-Sharif, er vi i en oppbyggingsfase. Sikkerhetssituasjonen i nord viser dessverre at det ikke er en positiv utvikling. Det er en negativ utvikling – det er egentlig en forverring. Det som er bra med denne debatten, er at det er stor enighet om bidraget vårt i Afghanistan. Det er stor enighet om at vi skal være der. Det er stor støtte til soldatene våre, til deres oppdrag. Det er stor støtte til den jobben de gjør. Og det er jeg glad for, for de norske soldatene som hver dag står i krevende oppdrag på bakken i Afghanistan, fortjener denne støtten. Våre styrkers tilstedeværelse forhindrer konflikter og er med på å bedre sikkerheten for befolkningen. Ikke minst støtter de opp om afghanske myndigheter, regjeringen, presidenten, den afghanske hær og det afghanske politi. Vi vil fortsette å ta ansvar og stå i oppdraget vi har påtatt oss. Vi dekker med vår tilstedeværelse et stort område i Nord-Afghanistan. Vi har økt vårt militære nærvær. Da vi tok over etter forrige regjering, hadde vi totalt sett 520 soldater ute i internasjonale operasjoner. Fra i morgen, når vi setter i gang i UNIFIL, har vi 790. Det viser at det har vært et taktskifte til økt innsats. Regjeringen er svært opptatt av situasjonen i Afghanistan. Vi er opptatt av at NATO skal lykkes, og vi er opptatt av at Afghanistan skal lykkes. Det afghanske folk har levd i flere tiår i krig. Landet er krevende å operere i, ikke minst fordi det har en vanskelig geografi. Fattigdom gjør inntrykk, også på våre soldater, og de er de fremste talsmennene for at det afghanske folk faktisk må få oppleve en bedre sikkerhet og en bedre hverdag, bedre infrastruktur, bedre helsestell, skole, osv. Det er av noen blitt gjort et stort poeng av at vi ikke svarte ja på denne forespørselen. Til det vil jeg si at vi fikk en forespørsel også i juni. Vi har 550 soldater som hver dag bidrar til bedre sikkerhet for folket i Afghanistan. Det er et stort bidrag i forhold til vårt folketall.