Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-01-30:
Takk til interpellanten, som gjennom denne debatten setter fokus på nordisk forsvarssamarbeid. Som både interpellant og statsråd har vært inne på så langt i debatten, er målsettingen om det nordiske forsvarssamarbeidet å gi en styrket operativ effekt for hver forsvarskrone vi bruker for å løse Forsvarets oppgaver, og da i erkjennelsen av at moderne forsvarsteknologi er kostbart – en erkjennelse som også lå godt forankret i Stoltenberg-rapporten fra 2009 om bl.a. et nordisk forsvarssamarbeid. I årene etter 2009 har vi også fått bekreftet at samarbeid over landegrenser som også inkluderer Forsvaret, ikke bare er viktig, men nødvendig. Som interpellanten var inne på i sitt innlegg, er begrepet «Smart Defence» i denne settingen en god beskrivelse på hvorfor det nordiske forsvarssamarbeidet må og bør videreutvikles. Da NORDEFCO ble etablert, var det kanskje et nordisk svar på «Smart Defence», og da ved at samarbeidet skal realisere operative og økonomiske effekter. Jeg vil også, i likhet med representanten Nybakk, være tydelig på at vi tillegger det nordiske forsvarssamarbeidet stor betydning, men da som et viktig supplement til vårt NATO-medlemskap. Under komiteens besøk i USA i forrige uke ble også det nordiske forsvarssamarbeidet hilst velkommen. At statsråden i sitt innlegg bekrefter dette, er selvfølgelig ingen overraskelse. Det bare understreker den tverrpolitiske enigheten om vår forsvarspolitikk i vår nasjonalforsamling. Verden mangler ikke kriser, og i denne sammenhengen er det nok å nevne Syria og Sør-Sudan. Verden står maktesløs og ser på at millioner av mennesker er på flukt, og at sivilbefolkningen lider vanvittige tap. Under komiteens besøk i USA i forrige uke ble FNs behov for fredsbevarende styrker tema. Det overrasket meg da vi fikk vite at NATO-landenes andel av FNs fredsbevarende styrker i dag utgjør vel 2 pst. av de totale styrkene FN har til rådighet. Med et slikt bakteppe mener jeg at det kan være god grunn til å bygge videre på det gode samarbeidet – operasjoner vi har hatt i Nord-Afghanistan, og nå har i Middelhavet – mellom de nordiske land. Det bør også kunne gi et godt grunnlag for å vurdere bidrag i en nordisk ramme til flere FN-operasjoner, og jeg er glad for statsrådens uttalelser om at dette har høy prioritet. Samarbeidet innenfor kapabilitetsutvikling er en svært viktig del av vårt nordiske samarbeid. På tirsdag var jeg på besøk på Nammo på Raufoss. Å få et innblikk i Nammos produkter var både spennende og lærerikt. Nammo er en bedrift med et globalt marked, men også en bedrift som har produksjon i mange land, deriblant Norden. De var tydelige på at det nordiske samarbeidet innenfor den industrien de representerer, er svært viktig for både dem og de samarbeidende bedriftene over landegrensene. For å bruke begrepet «Smart Defence» enda en gang er det denne typen samarbeid som gir innhold til det å gjøre forsvarsevnen smartere. Det handler ikke minst om samarbeid bedriftene imellom, men også om at samarbeidet mellom forskningsinstitusjonene i forsvarssektoren er godt og økende på mange fagfelt. Det vil etter vårt syn bidra til å skape handlingsrom og legge premisser for etterfølgende samarbeid om valg av teknologiske løsninger og anskaffelser av materiell. Gjør vi opp status i dag, vet vi at samarbeidet så langt har gitt gode resultater, og flere nye muligheter er under utredning, slik både interpellanten og statsråden var inne på i sine innlegg. Men er alt bare fryd og gammen? Kanskje et provoserende spørsmål, men det har utgangspunkt i en artikkel vi kunne lese i Aftenposten den 19. desember i fjor. Der sto det at forsvarssamarbeidet mellom Norge og Sverige slår sprekker. Og forleden dag fokuserte Aftenposten på at Norge og Sverige skulle kjøpe mellom 1 000 og 2 000 spesiallastebiler og utvikle nye superkanoner sammen. I artikkelen den 19. desember i fjor står det videre at Norge har skrotet kanonene, og at svenskene har satt lastebilkontrakten på vent. Så kommer det en påstand om at det svensk-norske samarbeidet om felles forsvarsinnkjøp og utvikling av nytt materiell er i ferd med å rakne, noe jeg verken håper eller tror, men jeg vil likevel – på bakgrunn av artikkelen i Aftenposten – spørre statsråden om to ting. Interpellanten var inne på det samme spørsmålet, men jeg spør likevel: Er statsråden enig i Aftenpostens påstander om at det er sprekker i det norsk-svenske samarbeidet på materialsiden? Og: Selv om det hadde vært bra at vårt M109 kan dekke Hærens behov for artilleri i noen år, hva vil statsråden og departementet gjøre for å sikre Forsvaret artillerikapasitet, når Norge har trukket seg når det gjelder Archer?