Monica Mæland (Høyre), 2016-06-02:
Forslag til ny lov om offentlige anskaffelser er nå til behandling i Stortinget. Den behandles akkurat nå av næringskomiteen, og så vidt jeg vet, avgir de sin innstilling i dag. Hensikten med ny lov om offentlige innkjøp er først og fremst å modernisere og forenkle den tidligere loven og å ivareta samfunnsmessige hensyn, som f.eks. det å fremme respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Jeg er veldig glad for at interpellanten synes det er positivt. Dette hensynet er i samsvar med regjeringens arbeid for å fremme menneskerettigheter der hvor de blir brutt. Når det gjelder spørsmålet om å gjøre regler for offentlige innkjøp gjeldende for privat næringsliv, gjelder anskaffelsesregelverket for statlige myndigheter, fylkeskommunale og kommunale myndigheter, offentligrettslige organer, offentlige foretak som utøver forsyningsaktivitet, og andre virksomheter som utøver forsyningsaktivitet, dvs. at anskaffelsesregelverket retter seg mot det offentlige. Det er offentlige oppdragsgivere som er pliktsubjekter etter regelverket, ikke det private næringsliv. Regelverket skal fremme effektiv ressursbruk i det offentlige og gi allmennheten tillit til offentlig innkjøpsvirksomhet. Loven er bygget opp og tilpasset offentlig virksomhet. Av flere grunner ser jeg det ikke som hensiktsmessig eller ønskelig at en lov som er spesielt tilpasset offentlig virksomhet, også skal gjelde for det private næringsliv. Etter min vurdering er den nasjonale handlingsplanen for næringsliv og menneskerettigheter, som regjeringen la frem i fjor, et godt egnet virkemiddel for å adressere de forholdene som interpellanten tar opp. Handlingsplanen er en oppfølging av FNs veiledende prinsipper for næringsliv og menneskerettigheter og regjeringens melding til Stortinget Muligheter for alle – menneskerettighetene som mål og middel i utenriks- og utviklingspolitikken. Den nasjonale handlingsplanen er et ledd i regjeringens arbeid med å styrke innsatsen for å fremme menneskerettigheter. Handlingsplanen skal gjøre det enklere for næringslivet å overholde FNs veiledende prinsipper. Prinsippene slår fast at næringslivet har et selvstendig ansvar for å respektere menneskerettighetene. Den klargjør hva norske myndigheter forventer av norske selskaper, men også hva næringslivet kan forvente av norske myndigheter når det gjelder bistand og råd. I handlingsplanen foreslår regjeringen en rekke tiltak, og oppfølgingen er godt i gang. De mange tiltakene er utarbeidet gjennom et bredt samarbeid på tvers av statsforvaltningen. Når det gjelder ivaretakelse av menneskerettigheter, forventer regjeringen bl.a. at norske selskaper utviser aktsomhet i landene de opererer i. Dette gjelder særskilt for selskaper som er aktive i krevende markeder. Ansvaret for å respektere menneskerettighetene gjelder uavhengig av hvor selskaper har aktiviteter, men man skal være særlig vaktsom overfor det som oppfattes å være vanskelige markeder i stater hvor det ofte framsettes påstander om brudd på menneskerettighetene. De fleste foretak i Norge er små eller mellomstore bedrifter med begrensede administrative og økonomiske ressurser. Det vil derfor være veldig krevende for disse bedriftene dersom de skal følge opp de samme og omfattende kravene som stilles til offentlig virksomhet i innkjøpsregelverket. Mange av disse bedriftene vil ikke ha ressurser til det. Mitt utgangspunkt er at bedriftene i størst mulig grad skal bruke tiden sin på å skape verdier og på å drive bedrift og minst mulig tid på omfattende myndighetspålagte krav. Regjeringens arbeid med å forenkle regelverk og redusere administrative kostnader for næringslivet er godt i gang. Dette er en veldig viktig prioritert oppgave for meg som næringsminister. Det å gjøre innkjøpsregelverket gjeldende for det private næringsliv vil legge omfattende administrative byrder og økonomiske kostnader på næringslivet, og det vil sette forenklingsarbeidet mange steg – for ikke å si mange år – tilbake. Det ønsker ikke jeg. Så er det slik at forbrukerne stiller stadig større krav til produsenter av varer og tjenester. Forbrukerne legger i økende grad vekt på hvordan produktene de kjøper, er produsert, og hvordan menneskerettighetene ivaretas for dem som arbeider i produksjonen. Det vet produsentene veldig godt. Når brudd på menneskerettigheter blir påvist, blir det ofte – og jeg vil si heldigvis – stor negativ medieoppmerksomhet om disse sakene. Det er bra. Det kan føre til tap av kontrakter og anseelse for produsentene. Det ønsker de aller fleste produsenter ikke. Derfor vil seriøse produsenter ha en veldig stor egeninteresse av at produksjonsarbeiderne har gode arbeidsforhold. Regjeringen har tatt viktige skritt når den nå foreslår for Stortinget at hensynet til grunnleggende menneskerettigheter skal tas inn i innkjøpsregelverket for offentlige virksomheter. Det innebærer at det offentlige vil være i front når det gjelder etisk handel. Jeg vil nøye følge med på hvordan det nye regelverket virker. Spørsmålet om eventuelle endringer må vi komme tilbake til når vi har fått tilstrekkelig erfaring med hvordan den nye loven har fungert. De historier som representanten forteller, gjør sterkt inntrykk, men det er også kunnskap som er basert på forhold som ligger fire år tilbake i tid. For fire år siden var representanten del av en regjering som heller ikke gjennomførte dette regelverket for private bedrifter. Det tror jeg er fordi det vil være altfor omfattende og altfor kostnadskrevende, og det er ikke det virkemiddelet vi tar i bruk når vi skal nå målet med å bekjempe brudd på menneskerettighetene. Her mener jeg at regjeringen er godt i gang med oppfølging av de mange tiltak som ligger i den nasjonale handlingsplanen for næringslivet når det gjelder å arbeide for menneskerettigheter. Jeg mener derfor at Norge er veldig godt rustet til å bidra til å ivareta grunnleggende menneskerettigheter ved produksjon av varer som selges hos oss.