trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Siden Hagen fortsatt er så opptatt av disse landene som har posisjonert seg her eller der, kan jeg nevne at f.eks. nære allierte som Belgia og Canada er på Norges linje. Og det er veldig interessant at Canada er det, som står USA både politisk og geografisk nært. Så vi er slett ikke i noe dårlig selskap, slik Hagen forsøker å gi inntrykk av. La meg også si det slik at vi ikke bare gav et råd til USA om å gi våpeninspektørene mer tid. President Bush var helt klar i telefonsamtalen på at han skjønte, det kom fram av det han sa, at om USA kom til å gå til krig – og vi var fullstendig klar over at det var mest sannsynlig – ville Norge heller ikke etterpå støtte det. Vi vil uttrykke vår motstand, og vi vil selvsagt derfor heller ikke delta militært. Når det så gjelder utfallet av krigen som da dessverre har kommet i gang, får jeg svare – og det kan jo mange merke seg, som tviler på det – akkurat som utenriksministeren, nemlig at det ville være galskap å håpe at Saddam Hussein skulle vinne denne krigen. Det får være svar nok, og det er et svar som er klart. Det som jeg nå er mer opptatt av, er hvordan vi skal vinne freden. Én ting er å vinne krigen. Der tror jeg utfallet er relativt klart, med de styrkene som Storbritannia og USA har i området. Men jeg er mer opptatt av hvordan vi vinner freden etterpå. Det kan bli vanskelig. Hva vil skje i Irak? Hvem skal styre etter et eventuelt overgangsstyre? Hva vil skje i regionen, når Den arabiske liga nå uttaler seg om denne krigen som den gjør? Hva vil dette få av betydning for hele regionen? Vil det bety et tilbakeslag i bestrebelsene for å løse den israelsk-palestinske konflikt? Og hvor mye har vi igjen å bygge opp inne i Irak? Dette kan være negative utfall av denne krigen, som også har påvirket mitt standpunkt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Det er klart at Norge arbeider for at man skal ha demokratiske regimer både i Irak og i alle andre land som ikke har det. Men – og her synes jeg representanten Hagen har vært uklar i den offentlige debatt – det å fjerne et regime er ikke krigsårsak nok. Det er ikke i tråd med FN-pakten å gå til krig for å fjerne et uønsket regime. Da kan verdenssamfunnet få det travelt med krigføring. Det er mange udemokratiske regimer rundt omkring i verden, men det er ikke årsak nok til at en kan begynne å gå til krig mot disse landene. Det må være tindrende klart. Når det gjelder referater fra samtaler med presidenter og statsministre, har jeg ikke tenkt å bryte en lang, innarbeidet praksis, som jeg tror også er internasjonal praksis. Det er ingen, i hvert fall som jeg kjenner til, som fører stenografiske referater av telefonsamtaler med stats- eller regjeringssjefer. Men jeg er helt trygg på at jeg ikke har gitt noe misvisende referat av vår telefonsamtale, som representanten Hagen viste til. Men den tillit skal en ha ved slike telefonsamtaler, at en ikke trenger å måtte begynne å ta stenografiske referater.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Ja, etter min vurdering er det intet ved de ulike syn på Irak-konflikten som skulle tilsi noen endring verken når det gjelder øvelser i Norge med allierte styrker, eller når det gjelder andre relasjoner innenfor NATO. Jeg er helt enig i det som lå under hos representanten Høglund, nemlig viktigheten av at NATO står mest mulig samlet. Norge er i særlig grad avhengig av de transatlantiske forbindelseslinjer, og de legger denne regjeringen stor vekt på skal være så sterke som mulig. Nå greide NATO å overvinne den uenigheten som var i alliansen i det konkrete spørsmålet den fikk til behandling, nemlig planlegging av defensive beredskapstiltak for Tyrkia. Der spilte Norge faktisk en aktiv rolle i å skape en løsning, og en kom fram til enighet. Jeg tror det vil være klokt av NATO, både på rådsnivå i Brussel og på utenriks- og regjeringssjefsnivå, å drøfte erfaringene etter Irak-konflikten med sikte på styrke samholdet i alliansen – som Norge er så avhengig av.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Det er riktig at EU-domstolen den 20. mars avgav en dom i denne saken. Danmark hadde anlagt en sak om unntak for tilsetting av nitritt og nitrat, og domstolen gav Danmark medhold. Fra norsk side – siden denne dommen da er helt fersk – har vi satt i gang et arbeid med å gjennomgå dommen og se på hvilke muligheter dommen måtte gi Norge som EØS-land. I den grad de argumenter Danmark har framført, gjelder tilsvarende på norsk side, vil vi derfor kunne vurdere å be om tilsvarende unntak fra direktivet, slik det er innlemmet i EØS-avtalen. Dommen er prinsipiell, fordi EU-domstolen fastslår at den mye omtalte miljøgarantien i EU-traktaten kan brukes av et enkelt EU-land til å fastholde strengere miljøkrav og gruppeverdier enn dem som ellers er godkjent i EU. Og det er interessant. Dommen bør absolutt studeres. Det vil ikke minst være interessant å følge med på hvilken betydning dommen vil få for EUs eget regelverk. Nå har vi altså, for å svare på spørsmålet, satt i gang et arbeid med dette, i første omgang nasjonalt, og hvis vi finner at dommen er relevant for Norge, vil vi selvsagt gå videre og vil kunne ta dette opp i EFTA-organene og senere med EU. Men det vil jo, som alltid i slike saker, være en fordel hvis EFTA er koordinert i disse spørsmålene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Når det gjelder disse direktivene, var det – og det er riktig som representanten Arnstad sa – ulike oppfatninger i Stortinget den gangen de ble godkjent. Og så vidt jeg husker, var også mitt eget parti mot et par av dem. Når det gjelder barnematdirektivet, som ble godkjent i fjor, fremmet Regjeringen samtidig med forslag om innlemmelse av det i norsk lovgivning forslag til flere avbøtende tiltak, som gjør at en mener at faren ved det ikke er så stor. Men det er klart at vi kan nå også se om det er paralleller i forhold til barnematdirektivet med det som har skjedd i EU-domstolen når det gjelder de andre direktivene vi her snakker om, hvor nitrat og nitritt og også fargestoffer er relevante. Så svaret er: Vi går i gang, studerer den ferske dommen, ser om det er paralleller til Norge, og tar det i tilfelle videre opp i forhold til EFTA og EU.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
La meg først innledningsvis si, som kanskje også kan være litt interessant i denne sammenhengen, at siden dommen i EU-domstolen er utgangspunktet for denne debatten, så støttet faktisk Norge Danmarks sak for EU-domstolen. Så vi har gjennom det gitt uttrykk for en positiv interesse for de samme intensjonene som Danmark her har. Det er klart at hvis vår studie av denne saken og dommen nå gir grunnlag for å gå videre, vil også den måten å angripe det på som representanten Heidi Sørensen nå nevnte, være av de ting vi kan vurdere. Vi har hatt den samme intensjonen som Danmark, vi har støttet deres sak for EU-domstolen. Vi bad jo opprinnelig om unntak for disse direktivene. Det fikk vi ikke. Derfor måtte de implementeres. Men når det nå har falt en interessant dom, vil vi studere om det gir oss et grunnlag for å ta det opp igjen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Jeg oppfatter representanten Hedstrøms innlegg også som en støtte til at vi nå studerer om det her er klare paralleller mellom Danmarks situasjon etter dommen i EU-domstolen og Norges situasjon. Norge bad jo i 1998 om å få videreføre det nasjonale regelverket på dette området da EUs regelverk tillot høyere tilsetting av nitrat og nitritt enn det som den gangen var tillatt i Norge. Kommisjonen avslo dette. Jeg forstod det slik at Fremskrittspartiet i og for seg ikke hadde noe ønske om å forandre regelverket, men fordi dette var et EU-direktiv som vi ikke fikk unntak fra, gikk Fremskrittspartiet inn for at det skulle implementeres i norsk regelverk. Hvis denne dommen nå etablerer en ny rettspraksis på dette området, forstår jeg at det vil være bred enighet om at vi bør følge opp og ta konsekvensen av det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-03-26:
Nå står jeg selvsagt her primært som talsmann for hele regjeringen, som statsminister. Men siden Morten Lund nevnte Kristelig Folkeparti spesielt, og jeg selv gjorde det i et tidligere svar: Det er riktig at vårt parti i forbindelse med at vi sluttet oss til EØS-avtalen, understreket at Norge har en selvstendig rett til å vurdere direktiver. Hvis de anses å ha alvorlige konsekvenser for vårt land, må vi være villige til å motsette oss dem. Det har Kristelig Folkeparti for sitt vedkommende gjort i opposisjon i forbindelse med matsminkedirektivet, som vi nå diskuterer. Men vi har også vist at vi kan gjøre det i posisjon, for Kristelig Folkepartis og Venstres representanter i regjering, statsministeren inklusiv, tok dissens ved Regjeringens behandling av patentdirektivet, som etter vårt skjønn kan ha uheldige konsekvenser. Nå tror jeg alle i Regjeringen vil være interessert i å studere dommen fra EU-domstolen når det gjelder matsminkedirektivet, og å kunne følge det videre opp.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Det er kjent at Fremskrittspartiet hadde ønsket at Norge skulle stått sammen med de nordiske NATO-land Island og Danmark samt USA, Storbritannia, Italia, Spania og en rekke andre land, men konstaterer at den norske regjering har valgt noe annet, noe som også er påtalt av tidligere parlamentarisk leder i Høyre Anders Talleraas, og i dag i Aftenposten tidligere forsvarspolitisk talsmann i Høyre Ingvald Godal. Men jeg skal la det ligge nå og stille et oppfølgingsspørsmål når det gjelder den humanitære bistanden. Fremskrittspartiet deler fullt ut synspunktene og ønskene om å styrke humanitær bistand. Vi er kjent med at når det gjelder økte bevilgninger hjemme, svarer statsministeren at det skal dekkes inn med reduksjoner på andre områder. Kan statsministeren love at de ønskede og nødvendige økte bevilgninger til humanitær bistand for å bygge opp igjen og hjelpe sivilbefolkningen vil komme i tillegg og ikke vil gå ut over nødvendige oppgaver her hjemme, at de ikke vil komme inn under handlingsregelen og de nåværende rammer?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg er glad for at statsministeren understreker at dette er et politisk spørsmål, og at han ikke lenger fører folkeretten foran seg, men bare viser til konklusjonen i rettsavdelingen fra UD. Statsministeren vil ikke bli plassert i noen båser, det er politikkens innhold som er avgjørende. Men vi har jo et ordtak som litt omskrevet kan lyde slik: Si hvem dine venner er, og jeg skal si deg hvem du er. Vi har altså snudd ryggen til USA, Storbritannia, Island, Danmark, Italia, Portugal, Nederland, Polen og en lang rekke andre land og står sammen med Tyskland, Sverige og Frankrike – særlig etter at Frankrike blokkerte en løsning i FNs sikkerhetsråd. På en måte kan det virke som at vi nå skal stole på at det er Tyskland, Sverige og Frankrike som skal sikre oss hvis vi får en utsatt situasjon i fremtiden. Og erfaringene med de landene er ikke særlig gode, for å si det slik, historisk sett. Føler statsministeren seg bekvem med hvilken gruppering han har snudd ryggen til, og den grupperingen som Regjeringen nå står sammen med – altså Tyskland, Russland, Frankrike og Sverige?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg vil spørre statsministeren videre om delvis den samme saken. Jeg har merket meg at han selv ikke har benyttet anledningen til å nevne andre europeiske land som deler hans synspunkter, bortsett fra Frankrike, Tyskland og Sverige. Det er for så vidt greit. Jeg kan også nevne at Vaclav Havel, tidligere president i Tsjekkia, og fredsprisvinner Elie Wiesel etter mine opplysninger støtter USA og Storbritannias gjennomføring av resolusjon 1441. Det er nemlig slik at det er gitt autorisasjon fra FNs sikkerhetsråd til å bruke væpnet makt mot Irak for å tvinge Irak til å følge opp de resolusjoner som er vedtatt. Jeg respekterer fullt ut statsministerens syn om at venner skal kunne være uenige og gi forskjellige råd til hverandre. Men når man har gitt et råd til en venn, og vennen ikke følger det rådet, men allikevel setter i gang en kamp, er det et viktig spørsmål: Ønsker man da at vennen skal vinne, eller ønsker man at motparten skal vinne? Mitt spørsmål er: Ønsker statsminister Bondevik at USA, Storbritannia og de øvrige land i koalisjonen skal vinne den pågående krigen som jeg vet han er imot, og at Saddam Hussein skal tape, eller ønsker han det motsatte?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg er glad for at statsministeren klart gir uttrykk for, slik i hvert fall jeg tolker det, at han håper og ønsker og mener at det beste vil være at koalisjonsstyrkene vinner krigen og får fjernet Saddam Hussein og hans regime. Jeg skjønner at han ikke støtter at så skal skje gjennom krig, men at han håper og ønsker at USA og Storbritannia skal vinne krigen. Det er i hvert fall betryggende. Nå har statsministeren påberopt seg en telefonsamtale mange ganger. Kanskje han for fremtiden kunne vurdere at det ved slike telefonsamtaler blir tatt stenografiske referater, slik at vi er i stand til å foreta vår egen tolkning og vurdering av samtalen, basert på reell kunnskap om innholdet, istedenfor en ensidig fremstilling. Det er også slik at det er ikke bare presidenten i USA som styrer. Det er masse forretningsforbindelser og masse forbindelser mellom nordmenn og amerikanere, og det er mange som har merket seg det som har skjedd. Kan statsministeren bekrefte at han også ønsker at man skal arbeide for å få en demokratisk, langsiktig løsning i Irak?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg har lagt merke til at utenriksminister Jan Petersen har vært ute og gitt uttrykk for at FN er klart svekket etter den situasjonen som oppstod da Sikkerhetsrådet ikke kunne godkjenne den krigen som USA gjerne ville at de skulle godkjenne. Andre synspunkter har vært tvert imot, nemlig at FN og Sikkerhetsrådet virkelig ville vært svekket hvis det var slik at Sikkerhetsrådet følte seg presset til å godkjenne en krig der Sikkerhetsrådets oppfatning egentlig var at alle andre muligheter ikke var utprøvd for å hindre krig, og at krig ble valgt før det ble vurdert som siste utvei. Jeg vil gjerne vite om statsministeren er enig med utenriksministeren i at FN er svekket.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg vil gjerne stille statsministeren et spørsmål. For det første har jeg lyst til å gi uttrykk for at SV er veldig godt fornøyd med det standpunkt som Norge har tatt, og som statsministeren gjorde greie for i Stortinget torsdag i forrige uke. Det er viktig å vite, for det er ikke noen selvfølge at kristeligdemokratiske eller konservative partier ender på den konklusjonen, nemlig at dette er en krig man ikke kan støtte. Den danske Regjeringen har jo nådd motsatt konklusjon, og tilsvarende søsterpartier i Sverige er også uenige i den konklusjonen som det norske Kristelig Folkeparti og det norske konservative partiet har tatt. Jeg er glad for at Regjeringen har, i stor grad i dialog med folk flest og Kirken, tatt det standpunktet som den har tatt. Det som er veldig rart, er utenriksministerens utblåsning på gangen etter statsministerens redegjørelse, for hans reaksjon var mye sterkere i forhold til den til Sveriges statsminister Persson, som altså deler den norske konklusjonen at dette er en krig(presidenten klubber) som ikke har støtte i folkeretten. Dermed gir det et helt annet inntrykk av Norges holdning.(Presidenten klubber igjen.) I tillegg mente man at dette var en så sterk utblåsning at det ikke kunne komme på TV.(Presidenten klubber igjen.) Er Bondevik mer enig med Petersen enn med Persson? (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.) (Presidenten klubber igjen.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg takker statsministeren for svaret. I denne sammenhengen var det ikke først og fremst den juridiske forståelsen eller den politiske forståelsen av folkeretten som var mitt poeng, men det behovet vi har for at Norge taler med én klar og tydelig stemme. Poenget er at det som virkelig hisser opp utenriksministeren, er Sveriges statsminister, som er enig med Norge i konklusjonen, selv om det måtte finnes noen spissfindigheter, og ikke de som er imot Norges standpunkt og konklusjon. Tvert imot, han har sett det som sin oppgave nå å være veldig forståelsesfull overfor dem. Og da kommer Norge ut med en uklar holdning i den internasjonale debatten. Utenriksministeren kunne f.eks. ikke ha framholdt det svaret som statsministeren gir til meg nå, i hvert fall har han ikke formulert seg på liknende vis i Stortinget tidligere. Derfor har jeg bare én oppfordring til statsministeren: Vi er helt enige i konklusjonen som Regjeringen har tatt, dette er en krig vi ikke kan støtte. Men kan statsministeren være så snill å sørge for at Norges stemme er klar og tydelig i den internasjonale debatten: at dette er en krig som ikke har legitimitet, og at krigens grusomheter kunne vært unngått?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Jens Stoltenberg sa at Arbeidarpartiet støttar den lina som Regjeringa har presentert, og vi har tidlegare sagt at vi er tilfredse med den klare lina som Regjeringa presenterte i Stortinget. Men vi har også sagt at vi tilrår Regjeringa å uttale seg berre i Stortinget, for det gir den største klarheita. Eg er ikkje sikker på om det bidreg til stor klarheit når det frå representantar i Regjeringa blir antyda at den svenske statsministeren har gått over i det agrare og er på eit eller anna jorde ein stad. Det gir ikkje det sterkaste inntrykket av at vi har ei line der vi er opptekne av Irak. Jens Stoltenberg nemnde eit punkt til, nemleg Midtausten. Jack Straw seier no, før Blair dreg til USA, at Vesten har eit ansvar for ein dobbeltmoral, ja, for eit hykleri og ein dobbeltstandard, fordi vi pressar fram gjennomføringa av FN-resolusjonar i Irak, men ikkje gjer det same i Palestina-Israel-spørsmålet. Er statsministeren einig i dette, og kva vil Regjeringa konkret gjere for å stø opp om eit initiativ no for å få Palestina-Israel-spørsmålet løyst?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-03-26:
Utenriksministerens verbale øvelser de seinere dagene gir faktisk inntrykk av at vi har en utenriksminister som ikke er helt bekvem med Regjeringas nei til krig i Irak. Det virker som om utenriksministeren har behov for å godblunke litt både til amerikanerne og til britene. Det gir et visst grunnlag for bekymring når det gjelder den norske bistanden framover. Derfor vil jeg spørre statsministeren om han kan forsikre Stortinget om at norsk bistand til Irak som knytter seg til humanitære behov, utelukkende vil kanaliseres gjennom FN eller de frivillige organisasjonene, og om han også kan forsikre Stortinget om at bistanden ikke vil ha innslag av militære eller sivilmilitære komponenter som vil kunne forstås som støtte til amerikanskledede aktiviteter i Irak, under eller etter krigshandlingene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-03-26:
Det er med en viss uro jeg konstaterer at statsministeren ikke er tindrende klar på hvilke kanaler vi skal bruke når det gjelder bistanden, og at han heller ikke er tindrende klar med hensyn til at bistanden i den fasen vi er i nå, ikke skal inneholde militære eller sivilmilitære komponenter. Spørsmålet mitt går på flyktninger. Vi vil selvsagt få – og har allerede sett at det vil bli – store flyktningstrømmer. Presset på nabolandene vil bli stort. Vi har erfaring med tilsvarende situasjoner, og vi vet at vi utmerket godt kan komme opp i en situasjon hvor FNs høykommissær for flyktninger ber om at det blir tatt ut flyktninger, sjøl om alle sjølsagt mener at så mange som mulig skal hjelpes i nærområdet. Vi så tilsvarende eksempler fra Kosovo, hvor vi ble bedt om å ta ut flyktninger. Den situasjonen kan utmerket vel oppstå. Jeg er forundret over at Regjeringa ikke har forberedt seg på mottak av flyktninger. Spørsmålet mitt til statsministeren er om han fortsatt ikke har til hensikt å gjøre forberedelser i forhold til flyktningmottak.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Vi veit alle at det vanskelegaste av alt å vinne er freden. Og vi ser at fleire artiklar er trua. Vi veit at artikkel 4 i NATO-pakta er trua. Vi veit at artikkel 7 i FN-pakta, dette med sjølvforsvar osv., er trua. Heile tida ser vi at det er aleinegang ute og går. På område etter område blir det viktig å få vår allierte, USA, inn i folden igjen. Kva strategi har Regjeringa og statsministeren for å få dette arbeidet til å lukkast?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Situasjonen rundt krigen i Irak har gitt den følge at NATO er splittet. Enkelte land i NATO har valgt ikke å støtte koalisjonspartnerne. Dette gir bekymring for fremtiden. NATO er grunnlaget for vår sikkerhet. Hvilke grep kan Norge her ta for å bringe partene sammen igjen og bygge bro mellom allierte? Vil statsministeren bekrefte at vår motstand mot krigen ikke medfører noen endring av vår politikk med hensyn til trening og slikt med amerikanske styrker i Norge eller andre steder, slik at våre relasjoner til USA og Storbritannia på alle områder forblir uendret?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Deler av norsk næringsliv sliter med konkurranseevnen. Samtidig er det uavklart hva som blir resultatet av pågående EØS-forhandlinger. Norsk næringsliv generelt og havbruksnæringen spesielt vil kunne ha store fordeler av frihandelsavtaler med land utenfor EØS-området. Hvilken strategi har statsråden for å bidra til at norsk næringsliv får bedre tilgang til markedene i f.eks. Asia og Nord- og Sør-Amerika?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er tilfredsstillende at man gjennom EFTA søker å få til ytterligere frihandelsavtaler. Siden 1992 har handelen med våre handelspartnere som vi har frihandelsavtaler med, økt med i gjennomsnitt 8 pst., mens handelen med de handelspartnere vi ikke har frihandelsavtaler med, bare har økt med 2,6 pst. Så nytten av frihandelsavtaler er klar. Vi ser jo også det nå i EØS-forhandlingene når vi prøver å kompensere for bortfallet av frihandelsavtaler med søkerlandene. At vi har fått en avtale på plass med Chile, er gledelig. At vi ser ut til å kunne gå i en posisjon hvor vi forhandler med Sør-Korea, er også gledelig. Ser statsråden for seg en horisont utover disse? Og kan vi tillate oss å strekke ambisjonene noe lenger og videre?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Nettopp det siste landet som ble nevnt fra statsrådens side, nemlig USA, er kanskje det største markedet som vi har ved siden av EU. Det å få et ordnet forhold til USA og en frihandelsavtale der tror jeg vil være av stor viktighet for mange næringer. Vi har en avtale med Mexico. Får vi på plass avtalen med Canada, er det USA som mangler imellom der. Jeg tolker statsrådens svar slik at man i hvert fall vil undersøke grunnlaget for en frihandelsavtale mellom EFTA og USA.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-03-26:
Krigen i Irak berører oss alle, og det er naturlig at den får en stor plass i dagens spørretime. Jeg har likevel tenkt å berøre et noe annet tema, og har et spørsmålet til statsministeren om det. Danmark fikk for ikke lenge siden medhold i EU-domstolen om unntak for de såkalte matsminkedirektivene, som omhandler en hel rekke skadelige tilsetningsstoffer i maten vår. Domstolene har gitt den begrunnelse at Danmark har den nødvendig faglige dokumentasjonen på at større mengder av disse tilsetningsstoffene er helseskadelig. I Norge har flertallet i Stortinget valgt å godta EUs direktiv på disse punktene. Det har man valgt å gjøre på tross av alle faglige innvendinger. Mange vil nå mene at EUs egen rettsutvikling gir oss mulighet til å be om unntak, og at det er en mulighet vi ikke kan la gå fra oss. På hvilken måte vil Regjeringen nå ta opp saken i EFTA-organene, for å be om de nødvendige unntak?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-03-26:
Jeg takker for svaret. Bakgrunnen for at Danmark fikk unntak, så langt jeg kan se i forhold til danske aviser, er den faglige dokumentasjonen på at nitrat og nitritt faktisk er kreftframkallende. Norge og norske eksperter har gitt akkurat den samme faglige dokumentasjonen til det norske politiske miljø når det gjelder både nitrat og nitritt, men også når det gjelder fargestoffer som framkaller allergi, særlig hos barn. Det har vært en av grunnene til at bl.a. Senterpartiet har advart kraftig mot å tiltre disse direktivene. Nå står vi altså overfor en mulighet til å kunne få gjort noe med det. Jeg skjønner at Regjeringen har tenkt å vurdere det. Da vil jeg når det gjelder det såkalte barnematdirektivet, som ble tiltrådt senest i høst, spørre om en også her kunne be om unntak. For det er faglig dokumentert at en rekke av tilsetningsstoffene enten er helseskadelige eller allergiframkallende, spesielt i det norske barnematkostholdet.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Jeg takker statsministeren for det initiativet han tar for å få en slik gjennomgang, og vil i den sammenhengen også minne om at da disse matsminkedirektivene gikk igjennom i Stortinget, ble det inngått en avtale mellom Forbrukerrådet og hver av de store kjedene i dagligvarebransjen om å prøve å holde både nitritt, nitrat og azofargestoffene ute av det norske dagligvaremarkedet. Hvis den avtalen har vært vellykket, skulle det være ganske enkelt å gå tilbake til det gamle norske regelverket, som gir forbrukerne en høyere beskyttelse enn det man har nedfelt i regelverket etter at direktivene ble implementert i Norge. Vil statsministeren i den sammenhengen også gå gjennom det, og så raskt som mulig sørge for at norske forbrukere får det samme beskyttelsesnivået som danske forbrukere nå har mot disse stoffene, som kan være kreftframkallende?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Matsminkedirektivet ble støttet av Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet her i Stortinget, og det under den uttrykkelige forutsetning at man skulle sette inn en del midler for kontrolltiltak for å være sikker på at dette ikke skulle få helsemessige negative konsekvenser og virkninger for befolkningen. Det er gledelig å registrere at Danmark nå har fått gjennomslag. Og slik jeg tolker de kommentarene statsministeren har gitt, vil man følge opp dette videre. Og hvis nå den endelige konklusjonen blir at det kan trekkes direkte paralleller mellom forholdene i Danmark og i Norge, vil han og Regjeringen stå på for at vi får nøyaktig de samme regler for dette og da kan sette grenser for innhold av nitritt og nitrat i matvarer, også importert til Norge, til tross for at importørene i dag sier at de vil holde seg til det gamle regelverket?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Bompengebruken i Østfold er i ferd med å komme ut av kontroll. I tillegg til at finansieringen av Norges mest trafikkerte samferdselsårer, E6 og E18 gjennom fylket, skjer ved hjelp av 50 pst. bompengemidler, skal ny Svinesundsforbindelse fullfinansieres med bompenger. Selv om bompenger var ment som et tillegg til ordinære veibevilgninger, finansieres nå 1/3 av all veibygging gjennom ordningen. Hvor går grensen for Regjeringen når der gjelder bompengefinansiering?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
De faktiske forhold er at bomstasjonene vokser opp som paddehatter. Da vi behandlet den forrige vegplanen, ble det ganske klart at i tilknytning til den ville vi få en dobling av antallet bomstasjoner i landet vårt. Når det gjelder E6 og E18, som er de mest trafikkerte samferdselsårer til landet, er det lokale politikere i Østfold som har bidratt til disse, men den nye Svinesundsforbindelsen skal altså fullfinansieres. Det er et anslag på at Østfolds befolkning kommer til å betale 40 pst. av disse bompengene, fordi de reiser en del i Sverige, handler en del i Sverige, osv. En nasjonal gjennomfartsåre skal i stor utstrekning altså finansieres av innbyggere i ett fylke. Men nå vokser det frem protestaksjoner over hele landet. Man registrerer at staten og Regjeringen har budsjettert med 33 milliarder kr i inntekter fra bil i inneværende år, men bruker en svært liten del av det.(Presidenten klubber.) Samtidig er kvaliteten på våre veier for dårlig. Vi vet at bare 4 pst.(presidenten klubber) av hovedveinettet tilfredsstiller europeiske krav. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Er statsråden fornøyd med det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Når det gjaldt E6, som kanskje er den viktigste biten av dette, var forutsetningen for bompengefinansiering en forsering av denne veien, med ferdigstillelse i 2009 istedenfor 2015. Her presset også svenskene på. Statsråden nevnte denne avtalen med Sverige. Men nå foreslår det svenske Vägverket å utsette ferdigstillelsen på svensk side. Man kan altså bli ferdig langt senere på svensk side enn på norsk side. Mener ikke statsråden da at grunnlaget for bompengefinansiering er borte?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-26:
Jeg kan bekrefte at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti stod i lag i denne saken, som ble behandlet før jul i 2000. Det var en hastebehandling, men vi fikk da fram de faglige innvendingene, og de var de samme som danskene har. Vi brukte de danske argumentene, men flertallet i Stortinget ville ikke at vi skulle kjøre denne saken. Nå har danskene kjørt den for oss, og det er blitt bekreftet at miljø- og helsehensyn noen ganger kan være så sterke at en kan bruke dem for å reservere seg mot EU-direktiver. Og det var noe av grunnlaget, går jeg ut fra, for at Kristelig Folkeparti i sin tid gikk inn for EØS-avtalen: Noen direktiver kan vi reservere oss mot. Jeg synes det spesielt på denne bakgrunn må være viktig at Kristelig Folkeparti i regjering nå er aktivt. Og det høres ut som om det er flere enn Senterpartiet i opposisjonen på Stortinget som vil at Regjeringen skal være aktiv i dette. Jeg synes det er grunn til å markere dette som en seier for det som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet stod for i 2000.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-26:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Statkraft er av konkurransemyndighetene pålagt å selge eierandeler i Trondheim Energiverk eller annen kraftproduksjon i Midt-Norge. Energiselskap i Midt-Norge og Trondheim kommune kan være aktuelle kjøpere. Hva vil departementet foreta seg for å sikre nasjonalt og fortrinnsvis lokalt eierskap til de kraftproduksjonsanlegg som nå må selges?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-26:
Jeg takker for svaret, og håper at dette er godt nok til å sikre norsk eierskap. Aftenposten hadde den 17. mars en artikkel om situasjonen for Statkraft, at de har kommet i den situasjonen at de nå blir nødt til å selge en del kraftverk. Overskriften var: «Selger kraftverk ut av Norge». Det er ingen tvil om at stortingsflertallet har ønsket norsk eierskap. Det var derfor Statkraft fikk 6 milliarder kr i økt egenkapital og 10 milliarder kr i lånegaranti for to–tre år siden. Det er også derfor det er et flertall imot privatisering av Statkraft. Salg til Statkraft må ikke bety at det blir salg til utlandet i neste omgang – det tror jeg stortingsflertallet mener. Spørsmålet er om det da er lagt noen politiske retningslinjer for Statkraft når det gjelder forestående utsalg, som, etter det Aftenposten sier, omfatter til sammen kraftproduksjon for 10 milliarder kr, der den største av de bitene er det som spørsmålet tar utgangspunkt i.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-26:
Jeg vil få følge opp litt i forhold til det at Statkraft i sin helhet er statlig, og at det finnes anledning for generalforsamlingen, som da er statsråden, til å ta opp slike ting som dette. Når det da i den artikkelen i Aftenposten står at man i forhold til dette salget snakker både med utenlandske og norske kjøpere, er det også ut fra reglene slik at om man selger inntil en tredjepart av andelene til utenlandske selskap, kreves det ikke konsesjonsbehandling. Hvis noen av de lokale aktørene som her er interessert i å kjøpe, skulle prøve å reise den kapitalen som trengs, kreves det veldig mye. En situasjon man kunne ha tenkt seg for både å oppfylle konkurransemyndighetenes krav og det at lokale aktører kan kjøpe, er at det opprettes et selskap der Statkraft kan være en del av det selskapet. Er det en mulighet som statsråden har tatt opp med selskapet eller vurdert på annet vis, om Statkraft i det framtidige Trondheim Energiverk kan eie en mindre andel, og at de lokale energiverkene kan stå for resten?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til sosialministeren. Sosialministeren har jo stor tro på konkurranseutsetting av eldreomsorgen. Fra inn- og utland kommer det nå stadig flere rapporter om negative erfaringer med å sette eldre ut på anbud. Stortingskandidat Ingjerd Schou skrev i 2001 et leserinnlegg der hun framholdt Farum kommune i Danmark som et lysende eksempel på hvordan en kommune bør organiseres. Nå er Farum kommune satt under administrasjon av den danske regjeringen. Ordføreren, som også hylles i avisinnlegget, er fjernet fra sin stilling og er under politietterforskning. Mener sosialministeren at det fortsatt er grunn til å hente inspirasjon fra Farum kommune?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Jeg takker for svaret. Jeg har det leserinnlegget som stortingskandidat Ingjerd Schou skrev i Øvre Smaalenene tirsdag 29. mai 2001. Det er en hyllest, fra a til å, til Farum kommune. Hun siterer ordføreren med patos. Han sier: «Det eneste som ikke kan privatiseres er kongehuset, Folketinget, regjeringen og domstolene.» Ellers er alt strålende i Farum. Her skal man virkelig hente sin inspirasjon. Så viser det seg altså i ettertid at alt går galt i Farum. Hele kommunen er nå satt under den danske regjeringens administrasjon. Men det skal man ikke lære noe som helst av. Det er ingenting sosialminister Ingjerd Schou vil lære av det som har foregått i Farum. Man skal glemme Farum som eksempel, finne nye eksempler og gå videre. For det skal privatiseres, det skal konkurranseutsettes. Er ikke dette uforsvarlig som et eksperiment overfor norske eldre i eldreomsorgen?
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Det jeg i hvert fall mener, er at Regjeringen setter kvalitet i eldreomsorgen på dagsordenen, og at konkurranse er et virkemiddel for å få fokusert nettopp på kvalitet i eldreomsorgen. Vi har fått mye bra kvalitet i eldreomsorgen, men den er på langt nær bra nok. Vi har bygd ut for 30 milliarder kr. Vi har fått nye sykehjem og omsorgsboliger. Garantien om enerom vil også være til stede når vi fullfører byggingen i 2005 og snekkerne går hjem. Det jeg og Regjeringen har vært opptatt av, er å få varslet Stortinget om at vi nå vil ha oppmerksomhet på innholdet i eldreomsorgen, og da særlig at det ikke bare er snakk om å få tildelt en sykehjemsplass, men at man faktisk også skal vite hva inneholdet er. Jeg forstår representanten slik at det å skjele til Farum er dumt, særlig nå, når saken er under etterforskning. Det har heller ikke vært noen dom i saken. Men min erfaring er – til tross for alt omkring Farum – at konkurranse ikke er et mål i seg selv, men et virkemiddel for å få fokusert på hva innholdet i eldreomsorgen faktisk skal være. Målet er økt kvalitet og bedre ressursutnyttelse. Forskning i utlandet, og så langt også erfaringer her hjemme, viser nettopp at kanskje det viktigste med konkurranseutsetting er prosessen – helt uavhengig av hvem som til sjuende og sist får tilbudet om å drive, om det er det offentlige, om det er private, eller om det er ideelle organisasjoner. Man blir altså tvunget til å definere hva som er brukernes behov, hva som skal være innholdet i tjenestene, og hvilket omfang tjenestene skal ha. Kommunene får samtidig en mulighet til å formidle hva den enkelte kan forvente seg av den tjenesten man faktisk får.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Jeg er litt overrasket over at representanten Bjarne Håkon Hanssen omtaler det som et eksperiment å være opptatt av kvalitet i eldreomsorgen. Det er sikkert mye som har gått galt i Farum kommune. Jeg kjenner ikke innholdet i kravet i forhold til rettssak osv. Poenget er at vi kan lære av mange kommuner som har sett nettopp på innholdet i eldreomsorgen og hvordan kvaliteten skal være. Det er mer uforsvarlig ikke å fokusere på innholdet i eldreomsorgen. Det holder altså ikke lenger i 2003 bare å få tildelt en sykehjemsplass, når man ikke får vite noe om hva det faktiske innholdet i eldreomsorgen er. Konkurranse fremstilles av representanten, slik jeg oppfatter det, som et mål. Jeg er opptatt av det som et virkemiddel. Det er til sjuende og sist innholdet i den tjenesten den enkelte skal motta, som er det viktige. I tillegg er det også viktig å si at eldre befinner seg alle steder, ikke bare på sykehjem.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Representanten Karin Andersen tar opp mange problemstillinger. Jeg har lyst til å svare på det aller siste først. Det er ingen sak å drive dyrt og dårlig. Eldreplanen har gitt 12 000 flere årsverk til pleie- og omsorgssektoren. Regjeringen har også vært tydelig i forhold til kommuneøkonomien, uten at vi skal ta budsjettbehandlingen her. Det blir mer til kommunene. Når det gjelder utfordringen fra representanten om hva kvalitet betyr, vil jeg si at det betyr bl.a. personell. Derfor har Regjeringen satset 110 mill. kr på rekrutteringstiltak. Vi har foreslått 44 mill. kr nettopp til kvalifisering av ufaglærte og innvandrere. Vi fortsetter rekrutteringen fra innlandet. Men det handler om mye mer, det handler om ledelse. Derfor har vi også et prosjekt sammen med Kommunenes Sentralforbund, hvor 6 000 ledere i pleie- og omsorgssektoren får et desentralisert skoletilbud. I tillegg handler det ikke minst om finansiering og lovverket i eldreomsorgen. Dette får Stortinget seg forelagt første halvår 2003 i kvalitetsmeldingen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Det var to spørsmål. Først til Alta kommune: Jeg har vært i kontakt med Alta kommune. Jeg har også vært i kontakt med tilsynsmyndighetene i Finnmark. Alta kommune har – med forbehold om at jeg nå husker rett – fem sykehjem. På natten er det tre hjelpepleiere. Det er én sykepleier i bakvakt. Kommunen bemanner opp når det er særskilte behov hos pasientene, og legevakten kan brukes. Den spesielle situasjonen som er omtalt i VG, går jeg ikke nærmere inn på. Det fins ingen tilsynsklager i forhold til driften av eldreomsorgen i Alta kommune. Jeg forutsetter faktisk at kommunen rydder opp selv. Når det gjelder konkurranseutsetting, har jeg lyst til å si at jeg tror det er viktig at vi ser på ulike driftsformer. Jeg ser konkurranseutsetting som et virkemiddel, nettopp for å få opp det jeg kaller en bestillerkompetanse. Der tror jeg faktisk at norske kommuner trenger en merkompetanse. Vi vil også drøfte det i stortingsmeldingen om kvalitet i eldreomsorgen, ikke bare i forhold til eldreomsorg i privat regi, men også i forhold til alt det som er i offentlig regi.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Det som uroer meg, er at det fortsatt er for mange enkelttilfeller, og at det er tilsynsrapporter som viser at vi i Norge ikke har gode nok tilbud i eldreomsorgen. Det gir en utrygghet for dem som skal motta tjenesten, men det gir også en utrygghet for de pårørende. Jeg har i et tidligere innlegg sagt at det er viktig at man har en god kommuneøkonomi, som kan prioritere eldreomsorgen. Men det handler også om en prioritering. Og de erfaringene jeg har så langt, er at der ordførere og rådmenn involverer seg i å definere kvaliteten i eldreomsorgen, er det faktisk også større muligheter for å få det til. Det er så langt ikke grunnlag for å si at de rikeste kommunene har det beste eldreomsorgstilbudet. Det handler faktisk om en prosess, om en prioritering, om organisering og ledelse, men selvfølgelig også om bemanning. Men innholdet i den bemanningen er også viktig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Det er ingenting i tilsynsrapportene som tilsier at private gir et dårligere tilbud enn det offentlige i helsesektoren. Jeg håper at jeg ikke skal forstå representanten Gløtvold dit hen at det er Stortinget som skal sette kvalifikasjonskravene i forhold til hvem det er som skal gi tjenestene i eldreomsorgen. Jeg forutsetter at kommunene faktisk er i stand til den oppgaven det er å definere hvilken kompetanse man trenger, fordi det også må tuftes på det behovet som er i eldreomsorgen. Og der er som kjent eldre – til tross for at noen vil ha bemanningsnormer – like ulike som oss andre.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Etter at Stortinget hadde gjort det vedtaket som representanten Nesvik refererer til, ble Stortinget høsten 2001 underrettet om at daværende sosialminister tok sikte på å behandle saken om kommunale råd for funksjonshemmede i den kommende stortingsmeldingen om politikken overfor funksjonshemmede. Jeg har videreført arbeidet etter dette opplegget. Kommunale råd for funksjonshemmede vil bli behandlet i den varslede stortingsmeldingen om politikken overfor mennesker med funksjonsnedsettelser, som Regjeringen tar sikte på å legge fram i denne sesjonen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Først følger jeg opp på samme måte som daværende sosialminister høsten 2001 ordla seg, nemlig at det skulle komme en melding om funksjonshemmede. I 2001 gjorde Arbeidsforskningsinstituttet en undersøkelse om hvordan det står til her i landet i forhold til antall råd for funksjonshemmede. Ifølge den evalueringsrapporten hadde 48 pst. av landets kommuner råd for funksjonshemmede i 2000, og 16 av fylkeskommunene hadde slike råd. I den stortingsmeldingen som Regjeringen tar sikte på å legge fram i denne sesjonen, vil vi gi en samlet vurdering av både eldreråd og råd for funksjonshemmede. I tillegg til forslagene fra Manneråk-utvalget vil vi også forholde oss til forslag som Norsk Pensjonistforbund har lagt fram, bl.a. om at kommunestyrene ikke skal kunne fatte vedtak om eldrepolitiske tiltak før det foreligger innstilling fra eldrerådet. Jeg har også lyst til å referere fra flertallet i Manneråk-utvalget. Flertallet i utvalget anbefaler at kommunene forpliktes til å organisere medvirkningsarenaer, men at de stilles fritt til hvordan de ønsker å organisere slike.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-03-26:
Jeg deler det synet at det er viktig å ha arenaer hvor både eldre og funksjonshemmede faktisk deltar i prosessen. Noe av erfaringene fra den undersøkelsen som ble gjort, var at man i kommuner som ikke hadde organiserte råd for funksjonshemmede, ble invitert til å delta i eldrerådets møter. Jeg vil ha en gjennomgang både av arenaene for eldre og arenaene for funksjonshemmede, og av hvordan dette skal organiseres. Pensjonistforbundet har også påpekt at når det gjelder eldrepolitiske tiltak, ønsker de at det ikke skal fattes vedtak før det foreligger innstilling fra eldrerådet. Så de ønsker en mye sterkere innflytelse. Det reiser mange problemstillinger. Jeg er opptatt av at både funksjonshemmede og eldre skal ha innflytelse på utformingen av sin hverdag. Da er det viktig at de har en god kontakt med de politiske organer i kommunene. Så blir det også en diskusjon om hvorvidt kommunene skal stilles fritt eller bindes opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-26:
Da vil jeg få utfordre statsråden til å begynne å snakke om kvaliteten, som hun er opptatt av. Hvordan vil statsråden definere kvalitet? Jeg regner med at statsråden vil snakke om organisering – og det er SV enig i. Men det dreier seg også om å ha nok folk, altså noen som kan hjelpe en når man skal på do, spise, stå opp – alle de viktige tingene – eller trøste en når man er redd. Dette dreier seg altså om å ha nok penger til å ansette nok folk. Statsråden har tidligere brukt Farum kommune som et eksempel, som har vist seg å være veldig dårlig. Nå bruker man et annet eksempel, nemlig Nakka kommune, som også skal være veldig bra. Det spesielle med Nakka kommune er – hvis man ser på den prisen de setter på dem som trenger minst pleie og omsorg – at hvis man hadde brukt den prisen i norske kommuner, hadde man altså kommet langt over det som er gjennomsnittsprisen i Norge. Dette var altså de som skulle koste minst. Er statsråden enig i at det er en sammenheng mellom den kvaliteten vi får, hva det koster, og antall mennesker som er der for å utføre omsorgen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Venstresidens kamp mot konkurranseutsetting og alternative driftsformer og måten man argumenterer på, er rimelig påtakelig i denne saken her. Historien, også i Norge, har vist at når det gjelder offentlige tilbud, har de til dels vært svært mangelfulle og meget dårlige. Jeg vil bare vise til gårsdagens oppslag i VG om Alta kommune, der en nattsykepleier er alene med ansvaret for fire sykehjem og over 300 pasienter. I den forbindelse er det helt tydelig at vi trenger å tenke nytt i eldreomsorgen. Vi trenger flere aktører nå, nettopp fordi kvaliteten innenfor eldreomsorgen må bli bedre. Skal den enkelte få et godt nok tilbud, trenger vi flere aktører. I den forbindelse vil jeg spørre sosialministeren om hun vil ta en gjennomgang av det som har skjedd i Alta når det gjelder den bemanningen som er der, og også om hun vil sørge for at det vil skje en videre konkurranseutsetting, nettopp med tanke på at pasienter skal få et best mulig tilbud.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg vil få stille den ærede sosialminister følgende spørsmål: «I forbindelse med Dokument nr. 8:87 for 2000-2001 og behandlingen av Innst. S. nr. 267 for 2000-2001 vedtok Stortinget våren 2001 å be Regjeringen om innen utgangen av 2001 å legge fram en sak som viser om lovfesting av kommunale råd for funksjonshemmede er formålstjenlig, og eventuelt komme med forslag om slik lovfesting. Jeg har ikke registrert at slik sak er fremmet for Stortinget. Vil statsråden i ettertid sørge for å følge opp Stortingets vedtak?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Statsråden sier her at det vil komme en melding om dette. Vil det da si at statsråden ikke har tatt stilling til hvorvidt det skal komme en lovendring, i og med at det ikke er varslet en odelstingsproposisjon? Da må man vel kunne si at man ikke følger opp – man ønsker i hvert fall ikke å følge opp – med å gi signal om nå at dette skal lovfestes. Det er viktig at lovfesting kommer på plass, for man ser helt klart og tydelig skjevheter kommunene imellom når det gjelder hvorvidt man på en skikkelig måte legger til rette for funksjonshemmede. Det er også verdt å merke seg at kommunale eldreråd er lovfestet, men ikke kommunale råd for funksjonshemmede. Ser sosialministeren det prinsipielle her, at det ikke er noen forskjell på eldreråd og råd for funksjonshemmede, slik at disse bør likebehandles?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-03-26:
Jeg takker sosialministeren for svaret og ser selvfølgelig fram til meldingen om funksjonshemmede som skal komme til Stortinget, fortrinnsvis nå i vårsesjonen, og den behandlingen som der skal finne sted. Men jeg må si at jeg stiller meg litt undrende til for det første at det skal ta to år før disse tingene kommer på plass, at det nå skal foreligge en vurdering. Og når det gjelder den undersøkelsen som er gjort om hvor stor prosentvis andel av kommunene som har kommunale råd for funksjonshemmede, hjelper det faktisk veldig lite hvis rådene som er i kommunene, ikke har et reelt innhold. Det som virkelig er skremmende, er å høre om det store antallet kommuner som ikke har funnet plass og vilje til å opprette kommunale råd for funksjonshemmede. Det viser dessverre at man i dette landet ennå ikke tar de funksjonshemmede på alvor, slik at de kan delta på de arenaene som de funksjonsfriske deltar på. Deler statsråden dette synet?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-03-26:
Sosialministeren har ved fleire høve uttrykt stor tru på konkurranseutsetjing av eldreomsorga. Seinast har ho gjort det for nokre minuttar sidan. Statsråden har ofte lagt ansvaret for problema i eldreomsorga på ordførarar og rådmenn i kommunane våre. Dei faktiske forholda er at veldig mange kommunar har for lite pengar. Det fører til at eldre personar får for dårleg pleie- og omsorgstilbod. Spørsmålet mitt til statsråd Schou blir derfor: Uroar det sosialministeren at kommunane våre har så dårlege økonomiske vilkår at det går ut over kvaliteten på og omfanget av tilbod til eldre personar?