Siri A. Meling (Høyre), 2003-11-07:
Saken som vi har til behandling i dag, om statens deltakelse i pre-intressentskapsfasen knyttet til anlegg av nytt gasstransportsystem til Storbritannia, er på mange måter, i alle fall isolert sett, en «teknikalitet». Samtidig er den viktig for å sikre framdriften i Ormen Lange-prosjektet. Staten er her en deleier sammen med kommersielle interesser, og det er viktig at dette medoffentlige eierskapet ikke representerer noen flaskehals for de private aktørene ved at prosjektet forsinkes. Høyre er derfor glad for at Stortingets flertall vil gi sin tilslutning til at Petoro AS på vegne av statens direkte økonomiske engasjement settes i stand til å delta i nødvendige investeringer i rørledninger før et interessentselskap for disse er formelt etablert. Arbeidet i forkant av denne saken har imidlertid en mye viktigere og mer overordnet betydning, fordi det her dreier seg om et gjennombrudd i samarbeid og tilrettelegging mellom Norge og Storbritannia i viktige grenseområder på sokkelen i Nordsjøbassenget. Det synes å herske en felles forståelse av at denne del av sokkelen har mistet mye av sin relative attraktivitet. Dette skyldes dels at store områder i verden har åpnet seg for en global petroleumsindustri. Dermed må vår sokkel konkurrere om selskapenes investeringsmidler i forhold til mange land med til dels store forekomster og andre rammebetingelser. Dette gjelder ikke bare for de utenlandske aktørene på norsk sokkel, men også for våre egne nasjonale selskaper. Dels skyldes fallet i attraktivitet også det faktum at Nordsjøen og deler av Norskehavet etter hvert må betegnes som et modent område med mindre forekomster, haleproduksjon og marginale felt. Det er derfor et meget prisverdig initiativ som ble tatt av statsråd Einar Steensnæs og hans britiske kollega under ONS i august 2002, da de slo fast at nå skulle de to landene lage felles regler for å lette petroleumssamarbeidet mellom landene. Dette initiativet fortjener statsråden all mulig ros for. Som basis for en rammeavtale er det nå forhandlet fram en prinsipperklæring som ble undertegnet 2. oktober i år. Dette initiativet viser at statsråd Steensnæs tar på alvor de utfordringene norsk sokkel i Nordsjøen og dens næringsklynge står overfor, nemlig en hardnet konkurranse og dårligere marginer for lønnsomhet. Prinsippavtalen og den kommende rammeavtalen vil være viktige virkemidler for å gjøre investeringskostnadene lavere. Videre vil den bidra til å åpne for at gamle felt får lengre levetid, samt at rørledningssystemene drives mer effektivt. Dette er viktige bidrag som motiverer, og som øker interessen for fortsatt god aktivitet på sokkelen. Det har vært en viss debatt rundt Statoils beslutning om å føre gass fra Statfjords senfase til Storbritannia. Siden det her dreier seg om rikgass, har det fra ulikt hold blitt uttrykt bekymring for at denne skal videreforedles i Storbritannia og ikke i Norge. Vi er alle opptatt av størst mulig verdiskaping i dette landet, men det betyr ikke at vi kan se bort fra det helt grunnleggende prinsipp at selskapene må få selge der de finner det formålstjenlig. Denne friheten er en viktig basis for at norsk sokkel fortsatt skal være attraktiv, og Høyre stiller seg bak dette. Vi har heldigvis gode eksempler på at også videreforedling av rikgass i Norge er kommersielt interessant. Dette vises med all tydelighet i utvidelsen av behandlingsanlegget på Kårstø og Borealis’ planlagte investeringer på Rafnes. I denne spesielle saken med rikgass fra Statfjord skal vi kanskje først og fremst glede oss over at logistikksystemet mot Storbritannia i det hele tatt gjør det kommersielt mulig for Statoil å ta opp denne gassen i den sene fasen av feltets utnyttelse.