Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Representanter for regjeringspartiene og Regjeringen har sagt at det er gjennom samarbeid med Arbeiderpartiet at en kan få til en politikk for utjevning av forskjellene i samfunnet og rettferdig fordeling. Vi tar denne erkjennelsen på alvor, aksepterer å stemme for kontantstøtten på ca. 3 milliarder kr, selv om vi mener at denne ordningen er hinsides all fornuftig bruk av offentlige penger, og inngår forhandlinger for å få til en dreining av politikken bort fra høyrepartiene og over på Arbeiderpartiets politikk. Arbeiderpartiet vil bare stille seg bak et forhandlingsopplegg som på grunnleggende områder fører til utjevning mellom folk og som sikrer gode offentlige tjenester innenfor bl.a. omsorg, helse, skole, barnehage og gode ordninger for familiene. Vi akter ikke å drive noen form for spill verken for galleriet eller som ledd i taktiske manøvre foran kommende valg. Vi ønsker resultater der vi kan stå oppreist og si til det norske folk: Dette har vi fått til i et samarbeid med andre for å skape et mer humant samfunn. På Sosial- og helsedepartementets område har Arbeiderpartiet og regjeringspartiene i denne perioden hatt et konstruktivt samarbeid om så godt som samtlige vesentlige områder. Men Regjeringens budsjettsamarbeid de to siste årene med høyrepartiene har lagt visse føringer i en uheldig retning som nå kan reverseres. Jeg vil derfor understreke noen områder som for Arbeiderpartiet er vesentlige. Folketrygden er velferdssamfunnets aller viktigste bærebjelke. Det er ytterst viktig at stortingsflertallet klart sier fra at slik skal det også være for framtidige generasjoner. Det er noen som ser seg tjent med å så tvil om folketrygden vil fortsette å være folks grunnforsikring bl.a. i forhold til pensjoner. Private aktører på forsikringsmarkedet og politikere på høyresida synes å ha interesse av å reise denne tvilen. Jeg og mitt parti mener at å håndtere folketrygdens utgifter er mer et spørsmål om holdning enn om økonomisk evne. Pensjonssystemet i folketrygden har to hovedformål: for det første å sikre alle pensjonister en viss minstestandard uavhengig av tidligere inntekt og innbetaling før pensjoneringenfor det andre å sikre pensjonistene en inntektsstandard som står i rimelig forhold til inntekten som yrkesaktiv Derfor må utviklingen av grunnbeløpet som danner grunnlaget for pensjonssystemet, reguleres slik at de trygdede får en inntektsutvikling om lag på linje med de lønnstakere det er naturlig å sammenligne med. Arbeiderpartiet tok opp dette spørsmålet ved siste trygdeoppgjør og fikk flertall for at retningslinjene for reguleringen av grunnbeløpet skulle bygge på dette. Dette er nødvendig for å bevare folks tillit til folketrygden. Videre må en gjeninnføre sykelønnen for lavtlønte fra 1. januar 2000 etter at regjeringspartiene sammen med Høyre og Fremskrittspartiet fjernet folketrygdens utbetaling av lønn for dem som tjente mindre enn ca. 57 000 kr. Så må en avlyse planer om å klusse med avtalefestet pensjon. Fagorganiserte har gjennom det inntektspolitiske samarbeidet og i omforente avtaler med arbeidsgiver avstått lønn for å ta ut noe av dette i bedre pensjonsordninger. Den ene parten kan ikke sette strek over inngåtte avtaler! Jeg mener at Regjeringen nå må sette fart i arbeidet de er pålagt av Stortinget for å få til et system som skjermer storforbrukere av helse- og omsorgstjenester mot skyhøye egenandeler. Mange som har folketrygden som inntektsgrunnlag, har egenandeler de ikke kan tåle. Det er positivt og selvsagt at gjennomføringen av omfattende helse- og omsorgsreformer følges opp. De aller fleste reformene ble enten tilrettelagt av regjeringen Jagland eller satt ut i livet i denne perioden. På denne måten har sentrumsregjeringen og Arbeiderpartiet lagt grunnlaget for en god utvikling av Helse-Norge. Men jeg vil peke på ett forhold som må få nærmere oppmerksomhet: Selv om vi har satset på til dels kostnadskrevende reformer, synes sykehusenes økonomi å være slik at den ikke sikrer en forsvarlig drift. Det kan se ut som virkningene av de justeringer som gjøres av innsatsstyrt finansiering, setter mange sykehus og dermed pasienter i en svært vanskelig situasjon.