trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
Mange har påpekt at debatten om bioteknologi har mange sider og nyanser. En nyanse som derimot ikke kommer fram så tydelig når det gjelder tidlig ultralyd, er at det er et tilbud om tidlig ultralyd. Det er et tilbud om å få det finansiert gjennom fellesskapet. Som mange andre deler av vår helsetjeneste og velferdsstat – når vi velger å finansiere det i fellesskap, kommer det som et tilbud. Det er en viktig nyanse å ha med seg, for noen ganger blir det framstilt som om dette er en bevisst sortering, men det er et ønske om at alle sammen skal få likeverdig informasjon. Vi vet allerede i dag at 70 pst. av kvinnene benytter seg av muligheten som finnes, og som vi vet finnes, men som ikke er reell for alle. Derfor handler denne saken om tidlig ultralyd om reelt like muligheter og at alle skal kunne få planlegge sitt framtidige familieliv på samme måte, uansett hvilke ressurser og økonomiske forutsetninger man har. Det er en veldig viktig verdi for oss i Arbeiderpartiet at retten til et familieliv slik man ønsker å ha det, skal være likeverdig for alle og ikke bare forbeholdt dem med sterke økonomiske ressurser. I VG i dag er det en interessant sak om en far som har en sønn med stort omsorgsbehov. Han beskriver veldig klokt at han er glad for at dette blir en større mulighet for flere. Det som slår meg som et av de tunge argumentene for at tidlig ultralyd skal være en likeverdig mulighet, er at mange av de voksne personene som er uendelig glad i sine unger med store omsorgsbehov, samtidig sier at dette må det være opp til hver enkelt familie og hver enkelt mor å ta en beslutning om for sitt svangerskap. Derfor var avslutningen til representanten Karin Andersens innlegg veldig viktig og god, for dette handler om kvinners reelle frihet. Som representanten Andersen sa: Vi elsker moderskapet, og det skal være et fritt moderskap. Det er en ærlig debatt å ta, mener jeg. Derfor er dette et framskritt for likestilling, men først og fremst for at alle skal få et likeverdig tilbud om noe vi i dag vet at mange benytter seg av, men som ikke er der i realiteten for det brede lag av befolkningen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Bioteknologi er et veldig viktig og utrolig krevende tema. Det er mange krevende etiske spørsmål. Det skal være plass for alle mennesker, menneskeverdet skal stå sentralt, og det skal være solidaritet med dem som er økonomisk svake i samfunnet. For meg er det utrolig viktig. Folkestyret har et spesielt ansvar for å gi disse menneskene et bedre liv. Jeg vil påstå at Senterpartiet har vært med på å styrke rettigheter og muligheter kraftig i de siste stortingsperiodene for de menneskene som har ulike krevende behov. Vi skal ikke ha diskriminering ut fra den enkeltes arveanlegg, og summen av dette er at bioteknologien derfor må reguleres i lov. Ny bioteknologi skal ikke være sånn at det er forskerne som skal bestemme bruken av den. Det er lover som skal regulere hva vi etisk kan gjøre med det skjøre livet som kan vokse og vokser fram. Derfor er jeg veldig sjarmert av bioteknologilovens formålsparagraf, § 1-1, hvor det heter: «Formålet med denne loven er å sikre at medisinsk bruk av bioteknologi utnyttes til beste for mennesker i et samfunn der det er plass til alle. Dette skal skje i samsvar med prinsipper om respekt for menneskeverd, menneskelige rettigheter og personlig integritet og uten diskriminering på grunnlag av arveanlegg basert på de etiske normer nedfelt i vår vestlige kulturarv.» – En god og balansert formålsparagraf. Når jeg leser merknadene og forslag til vedtak fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV, ser jeg de etiske utfordringene i forhold til bioteknologiens formål tydelig i det forslaget som lyder: «Stortinget ber regjeringen sikre at bioteknologiloven i framtiden kan evalueres mer dynamisk og løpende for å holde tritt med den raske utviklingen i bioteknologien.» – Altså, de understreker «dynamisk», «løpende» og «holde tritt med den raske utviklingen». Når så Arbeiderpartiets hovedtalskvinne, Tuva Moflag, ikke engang prøvde å svare på dilemmaet mellom bioteknologiske endringer og etiske grenser i replikkordskiftet med Kjersti Toppe, forstår jeg at for bl.a. Arbeiderpartiet er det de nye teknologiske mulighetene som gis tydelig forkjørsrett. Jeg hører med til dem som er tilhenger av et meget grundig gjennomtenkt etisk nåløye for de nye teknologiske mulighetene som åpner seg for at mennesker kan bestemme hvem som skal bæres fram til fødsel, og hvordan mennesker unnfanges med hvilke arveanlegg. Dette er helt sentralt. Og det er veldig krevende dilemmaer, som krever en kontinuerlig opplyst samtale som gir kunnskap og dannelse av holdninger, for å takle et stadig mer krevende livsområde. Jeg er ydmyk til livet. Jeg kjenner det fra mitt yrkesfag. Vi skal ikke klusse for mye med livet. Det er en allmenn forholdsregel – konsekvensene viser seg etter mange tiår.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Etter å ha hørt siste taler kan en jo lure på hvorfor vi diskuterer dette. Representanten Hagerup sier at Høyre skal fortsette sin kamp for å være i front for et trygt og anstendig arbeidsliv innenfor transportsektoren. Det har kommet lignende uttalelser fra Arbeiderpartiet. Likevel er vi i en situasjon der det som var velansette yrker innenfor langtransport og turbuss for kort tid siden, i dag er yrker der folk som er bosatt i Norge, i stor grad blir utkonkurrert. Det er sjølsagt EØS-avtalen som er årsaken til at vi har kommet i en sånn situasjon. Det tiltaket regjeringa nå fremmer med samarbeidet mellom Statens vegvesen og Arbeidstilsynet, er helt riktig. Det som imidlertid er spørsmålet, er om det er mulig å få den effekten en ønsker av det, når vi vet at det er utrolig vanskelig å kontrollere og kreve inn bøter og gebyrer for grensekryssende transport. Vi er i en situasjon der seriøse virksomheter i Norge blir utkonkurrert av en ureal internasjonal konkurranse som jo er iscenesatt av en EØS-avtale der den frie, ukontrollerte flyten av arbeidskraft og tjenester er hele poenget. Det er viktig å rydde opp på dette området. Senterpartiet støtter her som ellers forslag som er mest mulig presise og konkrete. Det snakkes om arbeidslivskriminalitet, men for at noe skal være kriminelt, må det jo være presise lover og bestemmelser som gjør at en kan skille mellom det som er lovlig, og det som ikke er lovlig. Her er vi inne på en bransje som kjennetegnes av uklarhet om reglene som gjelder, og det er manglende oppfølging av instansene som skal følge opp dette. Vi i Senterpartiet er glade for at dette har kommet et lite skritt videre. Vi vil ikke ta dette fram som at det kommer til å endre seg grunnleggende, men det som foreslås, er positivt. Senterpartiet står bak B I, III og IV i innstillinga, sammen med SV og Arbeiderpartiet. Noe av det viktigste der er at vi skal få en utredning om det videre innholdet – en vurdering av innretningen av et register med virksomheter som oppfyller kravene for å drive med transporttjenester, etter modell av f.eks. renholdsregisteret. Vi snakker her om å vurdere innretningen av registeret. Vi har avklart at vi skal ha et register; det er bare spørsmål om hvordan det skal utformes. Regjeringspartiene er ikke med på en tilsvarende presis beskrivelse i sitt mindretallsforslag – forslag 1. Vi i Senterpartiet er glade for et lite skritt, men det er EØS-avtalen som er hovedproblemet – en avtale som har gjort at mange sterke fagfolk i transportbransjen har og har hatt sånne konkurranseforhold at de vanskelig kan opprettholde en attraktivitet i yrket som gjør at interesserte ungdommer tar tak i turbuss eller langtransport, fordi en blir utkonkurrert av virksomheter som ikke har det norske flagget på skiltene sine, eller virksomheter som har det norske flagget, men som er bemannet med folk fra land som finner seg til rette med lønns- og arbeidsvilkår som er langt lavere enn det en trenger for å leve et anstendig liv i Norge.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Jeg merket meg statsrådens start på innlegget, hvor han sa veldig tydelig at det er store deler av bransjen som bevisst omgår allmenngjøringsregelverket. En skal ikke ha vært mye ute i transportbransjen for å kjenne seg igjen i den uttalelsen. Det er forhold som har vært allment kjent lenge; det er bare å følge litt med på de selskaper og de personer som er involvert i bransjen, så ser en dette i dagliglivet. Så sier statsråden at han vil videreutvikle bekjempelsen av kriminaliteten. Her er det allmenngjøringsbestemmelser som er sånn og sånn, og det å bryte dem er å være kriminell. Vi fra opposisjonen går inn for at en skal fremme forslag knyttet til medansvar, knyttet til register og knyttet til solidaransvar for å få orden i dette. Spørsmålet er: Hvorfor er ikke statsråden med på det, når han har en så klar ansats til hva som er situasjonen?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Det som er kjernen i saken, er jo å få til en rettferdig konkurranse. Det er fortsatt en del virksomheter som lønner etter norske allmenngjøringsbestemmelser, som følger det norske regelverket. Det vi får beskjed om fra dem, er at de får mer og mer trøbbel med å greie å konkurrere fordi konkurrentene jukser. Vi er klare på at en må utrede forslagene. Men når statsråden har en så klar analyse, at her er det svært negative forhold, burde den logiske konsekvensen, hvis en mente noe med det som blir sagt, være at en da setter i marsj, utreder konkrete forslag og kommer til Stortinget, for her er det ingen av representantene som har sagt at en ikke må rydde opp. Så hvorfor ikke gå rett på målet når analysen er så klar på at det ikke er rettferdig konkurranse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Det var representanten Bård Hoksrud som inspirerte meg til å gå videre i diskusjonen, for han sa at det er liten forskjell mellom partiene. Ja, det kan synes som at det er liten forskjell, men faktum er at det er betydelig forskjell. Det er veldig mange velmenende ord, det er veldig mange hyggelige ord, og det er mange som ikke har gjort det de skulle gjennom de siste stortingsperiodene. Men etter hvert som problemene har blitt så store, og ved at flere av oss har vært nær på folk og snakket med dem det angår og virkelig fått en klar virkelighetsforståelse av hva en står oppe i, er jo erkjennelsen at her må en både kontrollere, som det vi nå legger opp til, og en må sikre gebyrer som gjør at det virkelig slår, og som gjør at de som får gebyrene, må betale før de reiser ut av landet, ellers er det ikke sikkert at en får gebyrene. Det siste er at vi må ha avskrekkende virkemidler som gjør at de som bruker de transportselskapene som jukser, sjøl kan få en betydelig belastning. Da snakker vi altså om dem som kjøper tjenesten, det selskapet som står for det. Når vi i opposisjonen går inn for at vi skal få utredet dette, og at regjeringa skal komme tilbake til Stortinget med forslag som går på det, inkludert bl.a. medansvaret, registeret og solidaransvaret, er det de nødvendige tiltakene. Statsråden var inne på renholdssektoren i stad. Der var det så lugubre forhold at vi greide å få støtte for radikale, nødvendige tiltak for å rydde opp i bransjen. Når det er gått så langt som det er i transportbransjen – langtransport og turbuss – må en virkelig skjære djupt og grundig, som Carl I. Hagen sa det i sin tid, for å få ut svineriet. Det er det vi står oppe i nå, at en er nødt til å gjøre en grundig jobb, og en er nødt til å få et avskrekkende virkemiddel som gjør at vi kan få forandring. Og det retter jeg til representanten Bård Hoksrud. Han må være med på dette området, sammen med opposisjonen. Fremskrittspartiet bryter nå ut av regjeringa på viktige punkter. Det må de også gjøre på dette området for å få ryddet opp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Jeg vil takke SV for forslaget og engasjementet i saken. Det er jo helt uvirkelig, det som vi erfarte med Nav-rettsskandalen. Når det ble så alvorlig, var det sjølsagt fordi det hadde direkte konsekvenser økonomisk for en rekke personer, og ikke bare økonomisk, men også slik at en ble satt i fengsel. Det er derfor viktig at vi får klargjort saken i sin fulle bredde ved at granskingen går helt tilbake til forarbeidene som ble lagt fram for Stortinget i samband med inngåelsen av EØS-avtalen fra 1. januar 1994. For ut fra min erfaring – og det begynner å bli noen år – er det slik at det som har kjennetegnet ulike regjeringers behandling av konsekvensene av EØS-avtalen for norsk lov og norsk samfunnsorganisering, er at disse konsekvensene er tilslørte. De er systematisk blitt tilslørt fram til det var partipolitisk formålstjenlig å synliggjøre dem. Hvorfor kan jeg si det så sterkt? Jo, fordi jeg har opplevd det sjøl. Den gangen jeg var statssekretær i Kommunaldepartementet, rundt år 2000, var det spørsmål om Husbankens regelverk var lovlig i henhold til EØS-avtalen. Bankforeningen innstevnet staten for ESA, at det ikke var lovlig, og vi som satt i politisk ledelse, var i audiens hos daværende president i EFTAs overvåkingsorgan for EØS-avtalen, som heter ESA, i Brussel. Det interessante som da skjedde – dette er ikke sagt fra talerstolen her før, men jeg finner nå anledning til å si det – var at president Almestad sa: Lundteigen, du kan bare slappe av, det blir ikke noe alvor i saken når det gjelder Husbanken, mens derimot det som går på differensiert arbeidsgiveravgift, det blir det alvor i nå. Så gikk det noen få år, og det var partipolitisk opportunt å endre Husbankens regelverk, og så skjedde også det. Verken differensiert arbeidsgiveravgift eller Husbanken var sjølsagt noe tema da en inngikk avtalen i 1994. Det var grunnfestet viktig for den norske befolkningen. Først på et seinere tidspunkt ble det gjort. Det som er saken, er at EØS-avtalen er en konstitusjonell katastrofe, og Nav-rettsskandalen kunne vært unngått dersom norsk lov, bl.a. folketrygdloven, hadde blitt endret i tråd med EØS-avtalens forpliktelser med en gang. Men det hadde skapt en politisk debatt, det hadde skapt en opposisjon til EØS-avtalen som ikke var ønskelig hos dem som forsvarer den.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Jeg skjønner at regjeringa er i et stort dilemma fordi det er tusenvis av forpliktelser fra EU som overstyrer Stortinget når Stortinget aksepterer dem. Dersom alle de skulle inn i norsk lovtekst, ville det bli et enormt lovarbeid kontinuerlig. Når statsråden sier at dette bare i større grad skal reflekteres i nasjonal lovgivning, er det et svar på den Nav-rettsskandalen vi nå står oppe i. Det Senterpartiet har skrevet i merknaden, er at Nav-rettsskandalen kunne vært unngått dersom norsk lov, bl.a. folketrygdloven, hadde blitt endret i tråd med EØS-avtalens forpliktelser. På noen områder viser vel denne saken behovet for nettopp å endre lovtekstene, fordi det er så grunnleggende og avklarende viktig for å ha det opplyst?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Det er klart at EØS-kompetansen må tilkjennes betydelige ressurser, hvis vi skal ha et så komplisert system som det vi har i dag. Jeg trodde at regjeringa var opptatt av å ta vekk tidstyver, som det ble sagt så kjekt, altså at man skulle ha entydige regelverk som gjorde at administrasjonskostnadene ble mindre. Årsaken til den situasjonen vi er oppe i, er ikke at det var finkirurgien som sviktet, men grovkirurgien. Det var overskriftene, som kunne gjort at både Nav-systemet, rettsvesenet, politiet og alle hadde noe enkelt å forholde seg til. Da blir jeg veldig overrasket over at statsråden ikke er villig til å si at på dette området må det en klargjøring til, sånn at det blir et mye mer entydig og enkelt regelverk som alle kan praktisere uten å ha lang juridisk utdannelse.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-26:
Når jeg ber om ordet, er det for å følge opp det svaret som statsråden ga meg om forholdet mellom EU og Stortinget. Det jeg sa, var at vi har tusenvis av forpliktelser fra EU som overstyrer Stortinget når de er akseptert av Stortinget. Med det menes at når de forpliktelsene er akseptert av Stortinget, legger de rammene for Stortingets kommende handlingsrom. Det er kjernen. På det viset vil EUs regelverk på område etter område begrense denne folkevalgte forsamlingens mulighet til å gjennomføre nødvendige tiltak som det er bred forståelse i den norske opinionen om at burde ha vært gjennomført. Det som da er viktig, er at det norske folk blir orientert om at nei, sorry, dette kan vi ikke gjøre, for vi har påtatt oss forpliktelser i et rammeverk som heter EØS-avtalen, som gjør at vi ikke lenger har den handlefriheten. Det er her vi har hatt og har et grunnleggende problem: Denne overstyringen er systematisk blitt tilslørt, sånn at det norske folk har altfor liten kunnskap om hva som egentlig er konsekvensen av det samfunnssystemet som Norge gjennom EØS-avtalen har koblet seg til når vi ikke har tatt dissens eller tatt avstand fra det. Vi er da, som flere jurister har sagt, inne i et system som er en konstitusjonell katastrofe. Det er vi i Senterpartiet enig i. Her har vi fått den konstitusjonelle katastrofen til de grader belyst i saksområdet som er Nav-rettsskandalen. Det som da er vesentlig, er å få en ærlig og åpen debatt om konsekvensen av EØS-avtalen på alle samfunnsområder. På trygdeområdet vil det være nødvendig at i hvert fall hovedstolpene som går på forpliktelsene, er formulert sånn at det framgår tydelig hva EØS-avtalen innebærer på det området. Det er Senterpartiets kjernepunkt her: Vi må få en folkeopplysningsdebatt gjennom åpne og ærlige vedtak som viser hvilke forpliktelser vi påtar oss, og hva det norske folk ikke kan få gjennomført så lenge vi er medlem i den tvangstrøya som heter EU og EØS.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-05-26:
Jeg hadde tenkt å takke komiteen for samarbeidet, men jeg har også lyst til å takke noen andre. Renholdstjenesten på Stortinget har gjort en fantastisk jobb hele dagen, og siden det er valgfritt hvilken talerstol vi bruker, tenkte jeg at vi i komiteen kunne bytte på, slik at det blir litt mindre stress og litt mer effektiv gjennomføring av møtet. Det er nå snart 20 år siden ektefellepensjonen ble lagt om, fra offentlig tjenestepensjon til et enklere regelverk der pensjonen beregnes uavhengig av ytelser fra folketrygden. Men langvarige overgangsregler gjør at det fortsatt er noen som mottar ektefellepensjon etter de gamle reglene. Regelen for samordning av brutto ektefellepensjon fra offentlig tjenestepensjon er noe av det mest kompliserte regelverket i pensjonssystemet. Det ville blitt enda mer komplisert dersom samordningsreglene også skal tilpasses innfasingen av ny alderspensjon fra folketrygden fra og med 1954-kullet. For å unngå dette har regjeringen foreslått en raskere innfasing av nettopensjonen enn det som ble foreslått for 20 år siden. Det vil være vanskelig å utforme samordningsregler mot ny alderspensjon fra folketrygden med de samme egenskapene som dagens samordningsregler. Derfor vil personer som har rett på brutto ektefellepensjon, og som delvis tjener opp alderspensjon i folketrygden etter nye opptjeningsregler, få andre pensjonsnivåer enn eldre årskull. Det har vært generell enighet om at det vil være uheldig å komplisere regelverket for å beregne ektefellepensjoner med et nytt sett av kompliserte samordningsregler. Flere av høringsinstansene anerkjenner at det er et paradoks at de ikke-behovsprøvde ytelsene gir størst utbetaling til etterlatte ektefeller som har egen inntekt og egenopptjent tjenestepensjon. Likevel etterkommer man organisasjonenes ønske om å øke den opprinnelig foreslåtte satsen for dem som har ikke-behovsprøvd ektefellepensjon, til trippel av ordinær sats. De fleste høringsinstansene har støttet departementets vurdering i å erstatte bruttoytelsen med en nettoberegnet ytelse fra 67 år og begrunnet dette med hensynet til å lage forståelige regler, hensynet til rettssikkerhet og forutberegnelighet for pensjonistene. Det er en samlet komité som står bak innstillingen, og jeg takker også komiteen for samarbeidet i saken.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-05-26:
Selv om det er en samlet komité som er enig om viktigheten av å tydeliggjøre folketrygdlovens regler og forpliktelser til internasjonale avtaler, er det likevel en delt innstilling. Flertallet går inn for å vedta et forslag om at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med forslag om lovrevisjoner nå, mens mindretallet i komiteen vil avvise dette, da vi mener det bør inngå i arbeidet til et varslet lovutvalg, som nettopp skal se på den norske trygdelovgivningen opp mot EØS-regelverket. Det er dog en samlet komité som uansett mener at mandatet for et slikt lovutvalg også bør se på andre internasjonale avtaler. Komiteen mener det er viktig at vanlige folk skal kunne orientere seg i sine rettigheter og plikter, og at staten også har plikt til å legge til rette for det. Ikke minst ser vi dette etter at vi høsten 2019 ble klar over at vi sto overfor en historisk skandale, der folketrygdens regler har vært feilpraktisert i en årrekke. Selv om Nav har fulgt opp Stortingets intensjoner i folketrygdloven, gjorde en fortolkningsfeil at folk har blitt utsatt for en feilpraktisering som har fått store konsekvenser for den enkelte. Når ikke engang trygdejurister har kunnet tolke lovverket riktig, er det for mye å forlange at andre skal kunne mer om sine rettigheter og plikter. Ikke at det hadde hjulpet i denne sammenheng, så lenge feilpraksisen både var systematisk og systemisk gjennom alle instanser. Sånn kan vi ikke ha det, og akkurat det er komiteen skjønt enig om. Komiteen viser til at Norge er bundet av en rekke internasjonale instrumenter som regulerer trygdekoordinering, altså hvordan løse de utfordringene knyttet til trygd som kan oppstå dersom en person har bodd og/eller arbeidet i mer enn ett land. Komiteen mener det er grunn til å vurdere om dette bør reflekteres i nasjonal lovgivning i større grad enn i dag, av hensyn både til privatpersoner og til profesjonelle lovanvendere. For folk flest er imidlertid det viktigste ikke lovteksten i seg selv, men at deres rettigheter og plikter er enkelt tilgjengelig og forståelig. Derfor mener mindretallet i komiteen at forslaget om å komme tilbake med ny lovrevisjon nå ikke treffer helt. Men komiteen viser til at regjeringen allerede har varslet at de vil sette ned et lovutvalg for å se på den norske trygdelovgivningen opp mot EØS-regelverket. Mandatet for et slikt lovutvalg bør pålegge utvalget å se på forholdet mellom norsk trygdelovgivning og andre avtaler som Norge har inngått med betydning for trygdekoordinering. Det forventes selvsagt at saken blir forelagt for Stortinget på egnet måte når lovutvalget har levert sin utredning.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-05-26:
I denne debatten har vi hørt mange eksempler på hvorfor bioteknologiloven er så etisk vanskelig, men ikke minst viktig. Bioteknologi rører ved nære og viktige spørsmål for mennesker i løpet av livet. For Kristelig Folkeparti er det likevel sånn at i spørsmål om hvordan vi skal forvalte bioteknologi i framtiden, står vi støtt i å jobbe for å ivareta barns rettigheter og legge til rette for et mangfoldig samfunn. Det at FNs barnekonvensjon slår fast at barn har rett til å kjenne sine foreldre, er sentralt. Likevel ligger det altså an til å bli et nederlag for barns rett til å kjenne sitt opphav og hvor de kommer fra. Denne saken har skapt et enormt engasjement i samfunnet i de siste ukene. Jeg vil minne Stortinget om at spørsmålene vi i dag behandler, er med på virkelig å forme hva slags samfunn vi får i framtiden. Det er mange mennesker med ulike diagnoser og sykdommer som følger spent med på hva vi vedtar på Stortinget i dag, fordi det vi vedtar, sender signaler om hvilke mennesker som er ønsket i vårt samfunn. Det store engasjementet i denne saken viser at det er mange som deler Kristelig Folkepartis bekymring for at forslaget om tidlig ultralyd til alle gravide kan føre til et samfunn som sorterer ut dem som er annerledes. Det norske samfunnet er forpliktet på å ivareta alle menneskers like verdi. Derfor er det svært uheldig om vi nå åpner for å lete etter stadig flere med ulike sykdommer og kromosomavvik. Hvilke signaler sender vi til dem som i dag lever med Downs syndrom eller ryggmargsbrokk, eller til dem som sitter i rullestol? Kristelig Folkeparti vil fortsette å kjempe for alles plass i samfunnet, uansett utfallet av avstemningen i dag. Kristelig Folkeparti tar kampen for barns rettigheter og et samfunn med plass til alle på alvor. Det kan ikke være sånn at voksnes ønsker skal gå foran barns rettigheter og behov, eller at voksnes behov for kunnskap settes foran det å ivareta et samfunn med plass til dem som er annerledes. For Kristelig Folkeparti er dette en verdikamp. Det handler om hva slags samfunn vi skaper for framtiden – at det skal være et samfunn med plass til alle.
Bjørnar Laabak (Fremskrittspartiet), 2020-05-26:
Jeg har i denne prosessen tenkt at det er tre forhold som jeg synes er vanskelig. Det er blodprøve ganger to – én for dem som i dag har tilbud om fostervannsprøve, men også det at vi gjør det tilgjengelig for dem som i dag reiser til Sverige. Jeg kjenner ganske mange som har vært igjennom f.eks. en fostervannsprøve, og for å beskrive det litt kort: Det er – som en person fortalte – å komme inn i 16. uke, få en nål i magen og sitte hjemme og vente og kjenne barnet sparke i fire uker før det kommer et brev i posten. Da tenker jeg at NIPT er bedre for flere. Jeg har snakket med to unge jenter – når jeg sier «unge jenter», er de under 30 år – og den ene hadde vært på ultralyd og spurt: Er det noe spesielt dere leter etter? Ja, vi prøver å gjøre en god jobb, sa de. Jo, men hvis det er to armer, to ben og hjertet slår, er jeg fornøyd, svarte hun. Men venninnen hennes reiste til Sverige. Det har noe med hvilket utgangspunkt man har, og hva vi selv ønsker å velge. Dette er vanskelig. Det er ingen som mener at dette er enkelt, tror jeg. Jeg har lyst å lese en setning som Bent Høie kom med i forbindelse med et skriftlig spørsmål om avlastning for barn med bistandsbehov i min hjemby. Jeg skal bare lese én setning, som jeg synes er strålende med tanke på veldig mange spørsmål som kan være vanskelige. «Forsvarlighetskravet utvikler seg i takt med anerkjent fagkunnskap, faglige retningslinjer og allmenngyldige samfunnsetiske normer og endringer i verdioppfatninger.» Jeg synes det er godt skrevet. Det er dette vi egentlig snakker om: Hvordan utvikler vi verdinormene våre? Min oldemor ble rapportert for å ha tatt abort på Eidsvoll i 1894. Fjorten dager etterpå satt hun uten bagasje på skipet «Island» på vei til USA. Den gangen krevde de ikke papirer for å reise, og hun snek seg sannsynligvis med på 1. klasse, for de slapp å vise papirer ved ankomst. Den gangen var det altså så straffbart at hun fant ut at det var best å rømme. Det slipper man i dag. Men det er en kamp om holdningene – jeg skal utfordre både Kristelig Folkeparti og Høyre i min hjemkommune i tiden som kommer, når det gjelder slåsskampen foreldre og pårørende må ha for å få tjenester til barn, unge og voksne med bistandsbehov. Jeg tror jeg avslutter der og tegner meg en gang til, for jeg har litt mer på listen min og har vel mulighet til et 3-minutters innlegg til.
Bjørnar Laabak (Fremskrittspartiet), 2020-05-26:
Jeg kom så langt i stad at jeg nevnte litt om hvorfor jeg hadde landet på at jeg synes det er mer positivt i dette forslaget enn jeg klarer å trekke fra. Derfor har jeg lyst til å si at det også er en vurdering knyttet til hittil ikke-dokumenterte konsekvenser av noe vi vedtar. Og det er jeg usikker på. Men jeg tror det går veldig bra. Jeg leste på forskning.no – for som Kari Kjønaas Kjos nevnte tidligere i dag, googler vi jo – at det er ca. 100 fødselsskader hvert år i Norge, bl.a. på grunn av manglende fosterovervåking, feiltolking, manglende tilkalling av kompetent personale og mangelfull kunnskap. Dette er jo det denne loven handler om: større kunnskap, kompetent personale og valg basert på fakta. Og jeg tenker at det er hele dette spekteret, også i forbindelse med fødsel, som er viktig. Jeg ble spurt om å si noe om ombudsrollen da det nye bystyret i min hjemby trådte sammen til opplæring. Da tok jeg utgangspunkt i en bok som er skrevet av Trude Trønnes-Christensen. Hun har en bror som har en utviklingshemming. Tittelen på boka er «Jeg rekker opp hånden for deg». Da kan vi gå over til kommunene, der veldig mange av oss har vært, og er, politikere: Hvordan skal vi gjennomføre NOU-en På lik linje, om rettighetene for personer med utviklingshemming? Hvordan skal vi sørge for at foreldre ikke må bruke tiden sin på å slåss mot et system? Jo, likeverdsreformen, den skal vi klappe i hendene for. Den skal regjeringen legge fram i 2021. I tillegg tror jeg faktisk at Kari Kjønaas Kjos har et stort poeng: Jeg tror det er mange med henne som bestemmer seg for at man bærer fram uavhengig av eventuell kunnskap om en diagnose. Jeg tror ikke at vi får den effekten som mange er redde for, i et land med høy kunnskap, der vi søker å ta beslutningene våre basert på den kunnskapen som er tilgjengelig. Så jeg har valgt å falle ned på at jeg støtter det forslaget som ligger der, i sin helhet, uten å reservere meg mot noe, men jeg gjentar: Det er ikke lett. Jeg utfordrer, som jeg sa i stad, flere partier til å ta tak og grep, både når det gjelder likeverd, rettighetsutvalget og hverdagen for dem som har grusen under beina og kjemper mot systemet i kommunene våre.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2020-05-26:
Et av mine første oppdrag på Stortinget i 2017 gjaldt Meld. St. 39 for 2016–2017, Evaluering av bioteknologiloven. Evalueringen avdekket at dagens lov ikke lenger samsvarer med den praktiske og teknologiske virkeligheten. Dette kan føre til at regelverket ikke blir fulgt, og at det i praksis er den medisinske og teknologiske utviklingen som alene bestemmer. Siden den gang har jeg vært invitert til svært mange fora utenfor Stortinget for å diskutere revidering av bioteknologiloven, der min fagbakgrunn innen molekylærbiologi og erfaring fra forskningsetikk har vært ansett som en styrke i så måte. Ikke minst er jeg blitt kontaktet av fortvilte par som ønsker seg barn, men der hennes egg ikke fungerer. Hadde feilen ligget hos mannen, hadde sæddonasjon vært en mulighet. Her i Norge er tydeligvis ikke mannens biologiske bidrag like viktig som kvinnens. Sæddonasjon er derfor uproblematisk, mens eggdonasjon er utenkelig for mange. Forstå det den som kan. Bioteknologimeldingen ble landet våren 2018. Da gikk vi i Høyre ut og forsikret våre velgere om at Høyre ville stemme for når regjeringen om kort tid skulle komme med et lovforslag om eggdonasjon og assistert befruktning for enslige, slik landsmøtet hadde vedtatt. Men da lovforslaget endelig kom, var det uten de viktigste spørsmålene, for det var allerede nedstemt av Kristelig Folkeparti i forbindelse med Granavolden-plattformen. Jeg har lojalt sluttet opp om Granavolden-plattformen, til tross for at det har medført å svelge mange kameler mothårs og mot bedre vitende. Nå er de fire partiene som var enige om Granavolden-plattformen, ikke lenger enige, derfor faller også enigheten om bioteknologiloven. Mange har disse årene det har pågått – og det har vært lenge – påberopt seg retten til å stemme imot endringer i biologiteknologiloven av samvittighetshensyn. Også for meg er dette et samvittighetsspørsmål – et spørsmål om hvor mange ganger jeg skal kunne stå med rett rygg og stemme imot Høyres landsmøtes vedtak her i denne sal, og imot det jeg har lovet velgerne gang på gang. Jeg ønsker derfor å stemme for eggdonasjon og assistert befruktning for enslige i dag. Det betyr ikke at jeg vil ha et sorteringssamfunn og fullt frislipp av bioteknologi, og at teknologien skal redde alle, slik som mange her hevder. Det kommer til å bli fryktelig ubehagelig for meg å hevde denne integriteten, men denne kamelen er det dessverre umulig for meg å svelge.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-05-26:
Ein lang debatt om viktige verdiar går mot slutten i dag. Me lever i ei tid da teknologiutviklinga går i hurtigtogsfart. Det gjer det på alle område. Me ser det innanfor forsvar – der eg har sete i ei lukka høyring i dag og ikkje fått følgt debatten heilt ut – me ser det innanfor helse, og me ser det òg innanfor bioteknologi. Mykje av den teknologiske utviklinga er av det gode. Mykje gjer livet betre for menneske. Mykje kan redde liv og sikre ei samfunnsutvikling som me ønskjer. Men når det gjeld bioteknologi, har det nokre aspekt. Det har det sjølvsagt òg innanfor helse totalt sett. Det har det innanfor forsvarsteknologi og teknologi på andre område, men kanskje spesielt på dette området. Og det uroar meg når fleirtalet i dag hastar gjennom vedtak som ikkje er skikkeleg gjennomarbeidde, og som ikkje er skikkeleg høyrde. Det kan synast som om dei ikkje meiner at desse forslaga står seg i ein slik prosess som så viktige vedtak burde ha. Det uroar meg òg når fleirtalet føreslår: «Stortinget ber regjeringen sikre at bioteknologiloven i framtiden kan evalueres mer dynamisk og løpende for å holde tritt med den raske utviklingen i bioteknologien». Ja, dersom denne salen skal følgje og vedta det som vert utvikla i verda i dag innanfor bioteknologi i ein slik hurtigtogsfart som ein gjer i dag, vert det iallfall dynamisk. Om det vert gode vedtak, om dei vil ha dei verdiane og den etiske tilnærminga som me ønskjer oss, er eg meir usikker på. Det kan ikkje vere teknologiutvikling eller kva som vert tillate i andre land, som er avgjerande for kva me i Noreg skal sjå på som grunnleggjande etiske omsyn. Når eggdonasjon no antakeleg vert tillaten, dersom det vert det, og sæddonasjon er tillaten, opnar ein jo eigentleg òg for at ein kan få ungar som ikkje har noka genetisk tilknyting til foreldra. Då er vegen veldig kort til embryodonasjon, og då er vegen veldig kort òg til surrogati – med det som skjer i dag. Dette byggjer ned ein terskel som me ikkje burde byggje ned, og eg meiner det i neste instans – dersom ein skal fortsetje på denne, eg hadde nær sagt, galeien – vil vere i strid med artikkel 7 i barnekonvensjonen, om at ungar, så langt råd er, har rett til å kjenne foreldra sine og få omsorg frå dei. Dette handlar om verdiar. Det handlar om kva me meiner om skaparverket, og kor langt ein skal gå i at ein unge skal vere fødd til deg, når det er så mange ungar som treng omsorg i verda i dag, og som òg, i min familie iallfall, har ført til utruleg mykje glede gjennom adopsjon.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
For meg er det sånn at alle i denne salen er utstyrt med samvittighet. Jeg kjenner ingen i denne salen som vil sortere bort barn. Det i seg selv er en uhyrlig antydning. Men det er vanskelige valg, det er vi enige om. Hver gang det er snakk om likestillingspolitikk og kvinners rettigheter, blir det store og lange debatter. Dorothy Sayers, som var datter av en prest, som ville jobbe etter at hun var en av de første som fikk lang utdanning, uttalte: Det har aldri vært spørsmål om kvinners rett til å arbeide. Det gjør de hver dag, der de sliter på markene side om side med sine menn. Det er først når arbeidet blir interessant, gir høy lønn eller stor makt, at spørsmålet om kvinners rett til arbeid blir diskutert. Menn har donert sæd i 90 år, har jeg lest – med det forbeholdet. Aldri har det vært debatt om deres intensjoner, moral, hvordan samfunnet skal bli hvis de donerer den sæden, deres etikk, deres bakenforliggende hensikter eller deres altruisme. Men når kvinnene skal gis de samme mulighetene, ja, da rører vi ved de antilikestillingsgenene som finnes i samfunnet vårt. Da må vi løfte opp moralske og etiske spørsmål, endevende dem fra side til side, og vi må snakke om ansvaret for å sortere. Meg bekjent blir kronisk sykdom og alvorlig arvelighet også et vurderingsspørsmål når menn er sæddonorer. Menn kan ta avgjørelsen selv. Det skulle bare mangle at ikke kvinner har samme moral som menn til å ta de samme avgjørelsene. Dette er ganske gjenkjennbar politikk når vi snakker om å gi kvinner innflytelse over eget liv. Hver eneste gang den type spørsmål er oppe til debatt, er det mange andre spørsmål som blir så mye, mye viktigere. Vi vet at Kristelig Folkeparti har vært negative til en del av kvinners selvbestemmelse over lang tid, men jeg må si at jeg er ganske overrasket over at moderne mennesker i Høyre og Venstre lar seg tvinge til veto i denne saken. Det står i hvert fall stor respekt av medlemmene fra de partiene som har stått på denne talerstolen og sagt at de også vil følge sin samvittighet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
Det har vært en lang dag, det har vært en god diskusjon, og jeg vil påstå at ettersom disse spørsmålene har vært på dagsordenen i årevis, er det ingen uopplyst forsamling som skal stemme over disse sakene i dag. Det er riktig som Heidi Nordby Lunde sier, at det er mange som i disse sakene oppigjennom har blitt tvunget til å stemme imot sin egen overbevisning. Det er viktige og vanskelig etiske diskusjoner, men det er ingen som har monopol på hva som er etisk, og det er heller ingen – Lundteigen var inne på ydmykhet – som i denne sammenhengen har monopol på å være ydmyk. Det tror jeg vi alle sammen er. Det jeg synes framstår som et noe underlig argument, er at disse sakene ikke har vært utredet. Hvis man ser på sakene som handlet om fosterantallsreduksjon eller reservasjonsrett, var dette saker som ble kastet inn i regjeringserklæring uten noen som helst form for grundig utredning. Så når noen i enkelte saker sier at sakene ikke har vært godt utredet, men i andre saker sier at de har vært godt utredet, framstår dette som et delvis vikarierende argument. Det gir meg noen paralleller til da vi vedtok endringer i ekteskapsloven i denne salen i 2008. Hovedargumentet mot ekteskapsloven var at saken ikke var godt nok utredet. Siden den gangen har den fått flere og flere tilhengere i denne salen. Jeg er også motstander av å kalle fostervannsdiagnostikk for et «sorteringssamfunn», for da tillegger man folk holdninger det ikke er grunnlag for. Det er tvert imot slik at etter at vi fikk mer ultralyd, tar vi i det norske samfunn bedre vare på mennesker med nedsatt funksjonsevne. Og hvis det er slik som Mathilde Tybring-Gjedde sier, at vi da er på et skråplan, er jeg uenig i den form for argumentasjon. Jeg mener at i disse etiske spørsmålene skal vi ta stilling til hvert spørsmål individuelt. Hvis dette var et skråplan, burde vi vært imot all form for ultralyd. Et tilleggsmoment: Jeg er opptatt av at barn skal kjenne sitt biologiske opphav. Når vi tillater assistert befruktning til enslige og eggdonasjon i Norge, gjør vi dette mulig innenfor trygge rammer i Norge. Alternativet for mange av dem som ønsker barn på denne måten, er å dra til utlandet, hvor man ikke får kjenne sitt biologiske opphav. Ved å tillate den type teknologi i Norge gir vi flere muligheten til å kjenne sitt biologiske opphav når de er 18 år.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
Da jeg var gravid med datteren min for tre år siden, fikk jeg den mye omtalte NIPT-testen som vi snakker om her i dag – ikke for å sjekke om det var kromosomavvik, men fordi jeg og datteren min, barnet i magen, hadde ulikt blod. Det kunne potensielt vært farlig for henne, men fordi teknologien hadde kommet så langt, og fordi vi har tillatt det, kunne jeg få riktig helsehjelp. Det som kunne vært farlig, ble aldri farlig, fordi teknologien og loven tillot det. Men NIPT er det ikke alle som får. Tidlig ultralyd og NIPT gir kvinner og familier retten til å vite og en like stor rett til ikke å vite for dem som ikke ønsker det. I dag stemmer vi over retten til å ta egne, opplyste valg. Tid er ikke irrelevant i et svangerskap. Det å kunne få god informasjon tidlig i svangerskapet gjør at vi også kan forebygge senaborter, det å ikke utsette kvinner og par for mer enn de må. I dag stemmer vi over god svangerskapsomsorg uavhengig av økonomi, om det å kunne få lik rett til hjelp ved infertilitet. I merknadene i innstillingen står det på et sted at det er en del svært vanskelige etiske problemstillinger som flertallspartiene ikke har reflektert over. Dette er sterke beskyldninger fra mine meningsmotstandere. Jeg tror ikke at det er noen i denne sal som ikke har reflektert, men jeg tror rett og slett man bare har landet på forskjellig standpunkt, at vi ikke har vektlagt det samme. I debatten har det vært framhevet at NIPT ikke er verdinøytralt – ja, det er jeg helt enig i. Det er ikke verdinøytralt å kunne få informasjon og ta selvstendige valg. For meg har det en egenverdi at kvinner vet, at kvinner kan ta egne valg, for det er hennes valg, og det er noe jeg ikke har noe med å gjøre. Det er ikke Kristelig Folkeparti som har monopol på egenverdi. Vi er alle i denne salen for mangfold. Mangfold handler om at det skal være plass til alle, at vi har gode systemer som gjør at det ikke er en byrde å få et barn som trenger litt ekstra hjelp. Og vi har alle sammen debatten om pleiepenger friskt i minne. Dette må være en mulighet som par og kvinner har til å kunne gjøre selvstendige, frie valg selv på bakgrunn av den informasjonen man får. For meg blir det kunstig at kvinner skal få denne informasjonen bare mye senere i svangerskapet – så man da eventuelt skal måtte gå gjennom en tung, tung senabort. I dag er en viktig dag for kvinners rettigheter.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-26:
Ingen skal si at de spørsmålene vi diskuterer i dag, er enkle. Det er ikke noe man stemmer for eller imot på autopilot. Det må kanskje være et unntak for dem som følger en regjeringsplattform, og som stemmer imot sin overbevisning i dag. Jeg har lyst til å lenke mitt syn og SVs syn til to viktige utgangspunkt. Det er ikke samfunnet, nemnder eller kanskje eldre menn som best kan ivareta valget for kvinner. Det er kvinnene sjøl som står nærmest. Det er de som sjølsagt er best til å vurdere om de sjøl, personlig, og familien er i stand til å bære fram og ta seg av barn som vil trenge mer omsorg enn andre, mye mer tid, kanskje, kanskje bedre økonomi, kanskje til og med en helt annen familiesituasjon enn den de er i akkurat da. Det andre utgangspunktet er alle abortdebattene som har vært opp gjennom tiårene; jeg er så pass moden at jeg husker mange av disse debattene. Veldig ofte snakket vi om det fødte liv i forhold til det ufødte liv. Noen hadde en større tendens til å være mer opptatt av det ufødte liv enn det fødte. Vi må ha begge tanker i hodet samtidig. Kan det f.eks. tenkes at hvis vi tar bedre vare på det fødte liv, vil vi automatisk også ta bedre vare på det ufødte liv? Det er på denne bakgrunn vi har levert vårt Dokument 8-forslag i dag, som legger opp til at vi skal ta bedre vare på, gi bedre økonomi, gi bedre velferd, gi bedre omsorg, gi bedre muligheter, rett og slett, til dem som velger å bære fram et barn som har f.eks. genetiske avvik eller kroniske sykdommer. Det er helt åpenbart og elementært for meg at det vil senke graden av behov for å be om undersøkelse på et tidlig stadium, sjekke hvordan fosteret har det, og kanskje ikke bruke de nye mulighetene som et vedtak her i dag kan gi. Det er helt vesentlig at vi styrker økonomien og velferden og gir moren og familien muligheten til bedre omsorg, til å bruke mer tid, hvis de velger å føde et barn og ikke har sjekket hvilket stadium de er i, hvilken stand de er i, hvilken situasjon de er i, eventuelt også velger å føde og bære fram et barn som de har sett har f.eks. genetiske avvik. Dette er helt vesentlige spørsmål.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-26:
Jeg sitter i transportkomiteen, og vi har hatt mange av disse sakene oppe og diskutert denne tematikken, og disse spørsmålene overlapper veldig mye i disse to komiteene. Jeg har sjøl vært veldig mye ute på disse veistasjonene og fulgt med, og det jeg har sett, og det de har sagt, de som er ansatt der, bl.a. i Vegvesenet, er at sjøl om de nå får denne myndigheten – og det synes jeg for øvrig er et veldig bra forslag – mangler de ofte virkemidler. De får altså ikke tillatelse til å stoppe kjøretøy som bryter dette regelverket. Nå ligger det et forslag i regjeringa om å utrede og komme med forslag tilbake til Stortinget om å bruke gebyrer i større grad enn å gjøre det til politisaker. Et klekkelig gebyr vil virke mye bedre enn henlagte politisaker, for å si det slik. Kjenner statsråden til dette, og hvordan det ligger an hos regjeringa?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-26:
Det er bra, jeg liker den holdningen fra statsråden, og jeg synes at denne statsråden, samferdselsministeren og også justisministeren burde samarbeide godt om disse spørsmålene, fordi dette overlapper saksfeltene. Det vi i hvert fall har sett, er at det er flere land som har tatt i bruk skikkelige midler; de har «klampet» hjulene hvis de bryter de bestemmelsene som vi snakker om her, og ikke hvis det f.eks. bare er for liten mønsterdybde på dekkene. Slike ting er helt avgjørende virkemidler hvis en skal ta vare på de seriøse aktørene. Så jeg ber inderlig om at statsråden snakker med de to andre kollegene sine, for her er det overlappende saksfelt, for å ta skikkelige grep.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-26:
Jeg håper ikke det blir oppfattet som ukultur, heller som en styrke, at det også er folk fra andre komiteer som deltar her, for dette er avgjørende viktig for norsk transportnæring, for norske selskaper og for arbeidsfolka som er i transporten. Det jeg hadde lyst til å si, er at den store endringen innenfor dette ikke skjedde da Fremskrittspartiet gikk inn i regjering, men faktisk da de gikk ut. Men det var også takket være Fremskrittspartiet, for de kom oss i møte rett etterpå og var med på å kreve opprettelsen av et transportregister. Det er et helt avgjørende virkemiddel. Hver eneste dag er det noe sånt som 3 000–4 000 utenlandske vogntog på norske veier, men vi har aldri visst hvor mange det har vært, hva de gjør, når de laster og losser, hvor mange oppdrag de har. Ingenting har vi klart å følge med på. Nå kan vi få det verktøyet. Det er helt avgjørende. Det har transportbransjen og mange av organisasjonene bedt om i årevis, og så løsnet det, og det er jeg veldig, veldig glad for. Jeg er også veldig glad for det tiltaket som er gjort nå, at Vegvesenet kan gjøre en jobb for Arbeidstilsynet. Det betyr også veldig mye, for det er et godt fotfolk. Det er bare én ting som står igjen når det gjelder det som i hvert fall jeg har vært veldig opptatt av, og jeg har sett hvor skoen har trykket, og det gjelder digitale fraktbrev. Det betyr også veldig mye. De burde vært obligatoriske. Regjeringa foreslår nå at det skal være frivillig. Man skjønner jo hva det betyr. Er det da de seriøse eller er det de useriøse aktørene som sitter i førerhuset med kopiblyanten og skriver på nye fraktbrev? Vi tror vi vet svaret. Det er ikke de seriøse som gjør det. Det er de seriøse som kommer til å bruke digitale fraktbrev. Det er veldig synd. Det skulle vært obligatoriske digitale fraktbrev også. Da hadde vi kanskje hatt det siste verktøyet, når alt dette kommer på plass, til å få orden på denne i stor grad utenlandske transporten, som vi ikke vet noe særlig om. Så jeg sier igjen at jeg håper inderlig at regjeringas i hvert fall tre–fire statsråder som dette gjelder, snakker sammen om dette, så man etter hvert også får obligatoriske digitale fraktbrev.