Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2014-04-03:
En rettsstat må av og til stille seg noen spørsmål, og denne saken er basert på nettopp dette. Er det en rettsstat verdig at personer som begår incest, skal kunne unndra seg straffansvar? Er det en rettsstat verdig at personer som begår voldtekt, skal kunne unndra seg straffansvar? Er det en rettsstat verdig at personer som begår drap, skal kunne unndra seg straffansvar? Svaret er selvfølgelig nei. La meg få lov til å nevne en dame ved navn Torunn Austdal Rasmussen. Hun mistet datteren sin, Tina, for snart 14 år siden. Tina var 20 år da hun forsvant, og innen hun ble funnet, ville hun ha fylt 21 år. Det fikk hun aldri oppleve. Torunn Austdal Rasmussen beskriver sitt liv med at hver dag starter med en stor, mørk sky, en mørk sky som skjuler det hennes datter ble utsatt for. Den 24. september i år vil det være nøyaktig 14 år siden Tina ble funnet drept. Torunn er redd for at det skal komme en dag da foreldelsesfristen blir nådd og drapsmannen kan stå fram uten å måtte ta ansvar for sine handlinger. Torunn har vært tydelig på at straffen kun er en del av det hun ønsker seg. Det aller viktigste er å få vite hvem som gjorde det, hvorfor vedkommende drepte datteren, og hvorfor overgrepet skjedde. «Først da kan jeg få en slags avslutning», sier hun. For justiskomiteen må det være uproblematisk å si at vi støtter Torunn Austdal Rasmussen fullt ut i hennes ønske om å få vite, og det gjør vi som komité noe med i dag. Flere tidligere regjeringer kunne med fordel ha tatt det initiativ justiskomiteen og Stortinget tar i dag. Mitt mål er ikke å skylde på noen, men samtidig understreker jeg at muligheten så absolutt har vært til stede en rekke ganger. Desto større grunn er det nå til å glede seg over at et nesten samlet storting gir regjeringen en klar arbeidsordre – en ordre som regjeringen gladelig tar imot. Det er derfor en glede at vi legger fram en samlet komitéinnstilling. La meg først få gi honnør til forslagsstillerne for å ha fremmet representantforslaget, til komiteen for å ha skapt enighet om disse viktige prinsipielle forslagene, og ikke minst: Jeg har lyst til å gi honnør til mitt eget parti for endelig å vinne fram etter en lang kamp, for Fremskrittspartiet har en rekke ganger fremmet det forslaget som vi i dag behandler, men da har det dessverre blitt nedstemt av flertallet på Stortinget. I innstillingen ligger det klare krav til dagens regjering. Den får kort tid på seg til å levere, og jeg tillater meg derfor å sitere fra innstillingen: «Komiteen påpeker at denne lovendringen anses som godt utredet, og at regjeringen på denne bakgrunn skal komme tilbake med en proposisjon til Stortinget senest innen fremleggelsen av revidert nasjonalbudsjett for 2014.» Tydeligere kan det vel ikke sies. Kravet fra justiskomiteen er at lovendringen skal på plass i løpet av årets første seks måneder. I etterkant av dagens behandling vil de saker som berøres av de foreslåtte endringer her i dag, ikke bli foreldet når den kommende lovendring er sanksjonert av Kongen i statsråd. Det betyr at drapsmenn, voldtektsforbrytere og personer som har begått incest, må ta ansvar for det de har gjort. Dette er en endring som støtter ofrene for slik kriminalitet, og Stortinget retter nå opp noe av den tidligere urett som de har vært utsatt for. Komiteen har under sitt arbeid sett på om de foreslåtte endringene skulle kunne være i konflikt med Grunnloven § 97. Justiskomiteen er av den klare formening at så ikke er tilfelle, dette fordi saker som allerede er foreldet, ikke vil bli berørt av de endringer som her fremmes. Med andre ord vil lovendringene benyttes i saker som ikke er foreldet, og på denne måten rammes ikke endringene av Grunnloven § 97. Det er på mange måter en gledens dag i og med at vi nå kan samle oss og få på plass noe som burde vært en selvfølgelighet for lang tid siden. Samtidig er det trist at vi har måttet oppleve at en del alvorlige saker i vårt land har blitt foreldet på grunn av sendrektigheten i denne saken. Men nå er vi snart ved veis ende for å få på plass et lovverk som jeg tror også er i tråd med folks rettsoppfatning, og hvor vi setter offeret i sentrum, ikke forbryteren. Med dette anbefaler jeg komiteens enstemmige innstilling.