trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg er veldig trygg på at helseministeren tar dette spørsmålet på alvor. Jeg snakket senest tidligere på dagen i dag med et par brukerorganisasjoner som skal til Helsedirektoratet i morgen for å bli hørt om sine synspunkter på det, så jeg er trygg på at dette er godt i gang. Jeg må si at det er et framskritt i debatter i denne salen så langt ikke å bli kalt totalt uansvarlig, som man har blitt tidligere når man har løftet forslaget om avkriminalisering fram. For det blir fort noen misforståelser, og noen har også lyst til å feiltolke meg i retning av at jeg snakker om legalisering, men det ordet har jeg faktisk ikke brukt. Jeg har tatt til orde for en avkriminalisering. Når man snakker om at man har kommet med «50 forslag mot rus», tror jeg faktisk at de fleste rusmisbrukere opplever at man har en politikk mot dem. Det er i hvert fall slik det føles på utsiden av samfunnet. Jeg kunne nok ikke ha tenkt meg å bevege meg i retning av Høyre, selv om jeg er helt enig i at det er behov for en massiv opprustning av rusomsorgen, men ikke bare med det siktemål å bli rusfri. Jeg tror også vi må erkjenne at det faktisk ikke er alle mennesker som kommer til å bli rusfrie, selv om det er vanskelig å akseptere. Vi trenger et tilbud for absolutt alle mennesker som sliter med rusproblemer, men først og fremst handler mitt forslag om å senke terskelen for å be om hjelp. For én ting er at 4 500 mennesker står i kø og venter på å få behandling, men tenk dere alle de andre menneskene der ute som ikke oppsøker behandlingsapparatet. Hva er det som stopper mennesker fra å be om hjelp? Kan det være skammen som ligger rundt dette temaet – at man blir utstøtt, stigmatisert? Jeg tror at vi har mye å tjene på å invitere mennesker inn, men da kan vi ikke gjøre det ved å kriminalisere mennesker som sliter med en sykdom. Per-Kristian Foss hadde her overtatt presidentplassen.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg følte behov for å ta ordet og utdype litt det Høybråten påpekte om helserefusjoner og mitt innlegg. Jeg mener at man skal være forsiktig med å måle kvaliteten på den tjenesten som gis, ut fra at alle som trenger tjenesten, skal fortsette å gå på Nav-kontoret. Jeg mener at de som trenger det, selvfølgelig må få hjelp, men, som jeg var inne på i mitt innlegg, er jo det beste for alle å unngå å gå på Nav-kontoret, altså at man får et IKT-system som har direkte oppgjør mellom lege, apotek og det enkelte sykehus, at egenandeler blir registrert i et system, at pengene, dvs. eventuelt overskytende, kommer på konto, og at frikortet kommer i posten. Det er målet med det man gjør når det gjelder helserefusjoner. Ut fra mine betraktninger gir vi da bedre tjenester til folk, ikke dårligere.
Sylvi Graham (Høyre), 2010-03-02:
Jeg takker statsråden for svaret, og deler av det hadde jeg jo selv røpet i mitt innlegg, ettersom både Stortinget og statsråden er kjent med at aktiviteten i 2009 lå på et nivå som var noe høyere enn den reelle budsjettplanken for det samme år. Men det viser jo nettopp at det er behov for denne type tiltak. Jeg er glad for at statsråden også sier at Regjeringen er opptatt av å bredde tiltakene innenfor dette. Jeg er også kjent med at statsråden har møtt attføringsbedriftene, og det er jo slik at også de lurer på hva som skjer med denne saken – selvfølgelig. Arbeidsrettet rehabilitering kobler jo nettopp helse og rehabilitering. Anslaget for hvor mange mennesker det var som benyttet seg av dette tilbudet i 2009, er, som statsråden sa, ikke mer enn et anslag. Noen spekulerer i om det ikke kommer til å nærme seg 2 000 mennesker som i 2009 var på denne type tiltak. Når dette taket må ned, antallet må ned, på grunn av pengemangel allerede i januar/februar i 2010, synes jeg at vi på vegne av disse brukerne heller burde sett en opptrapping. Både i tilbakemeldinger fra Nav lokalt, fra brukerne og fra leger og arbeidsgivere sier man altså at dette er gode tiltak. Bedriftene selv melder om at 60–70 pst. av dem som går inn på tiltakene, kommer tilbake i jobb. Da blir det fristende med retoriske spørsmål: Regjeringen tror vel på at attføring og tidlig inngripen er riktig? Og er det ikke like viktig å stille opp for langtidssykmeldte og utsatte grupper for å hindre unødvendig uføretrygd som noe annet i denne sammenheng? Hva med attføringsbedriftene, som må leve med kontrakter hvor de den ene dagen får beskjed om å bygge opp kapasitet og kompetanse, bare for neste måned å få beskjed om at her er det bare å kutte? Men det viktigste: Hva med den enkelte bruker som har behov for denne hjelpen, og nå får beskjed om at tilbudene er stoppet eller sterkt redusert på grunn av ressursmangel? Dette er tross alt et av de få tiltak der man gis mulighet til å gripe inn tidlig. Statsråden sa at ordningen var ny og under opptrapping i fasen i 2008 mot 2009. Derfor ble 145 mill. kr overført, fordi alle pengene ikke ble brukt. Det gir en reell økning for dem det gjelder, og jeg håper at statsråden kan sende en beskjed til både bruker og Nav og leverandører om at dette vil hun rydde opp i.
Sylvi Graham (Høyre), 2010-03-02:
Jeg vil takke alle sammen for debatten så langt. Jeg mener at vi alle har en målsetting om å redusere sykefraværet, bremse utstøtingen fra arbeidslivet og bli flinkere til å inkludere utsatte grupper i arbeidslivet. Det skapes av og til et inntrykk av at det er politisk uenighet om dette, at noen vil dette mer enn andre. Det håper jeg vi kan tilbakelegge. Men politikk er faktisk ikke bare å ville, men også å sørge for at noe blir gjort. Mange av dem som har lyttet til Regjeringens beundring av den norske modellen med at man skal bruke de store pengene på de store oppgavene, og at det skal satses på fellesskapsløsninger og ikke skattelette, har grunn til å være skuffet. De som venter på å komme inn på arbeidsrettet rehabilitering, møtes nemlig ikke av varme og omsorg, men av en kald skulder. Hvilket inntrykk man sitter igjen med når man opplever at løfter brytes, og at satsinger ikke kommer, når dører stenges og muligheter ødelegges, kan vi vel egentlig bare forestille oss, vi som er i den privilegerte enden av skalaen. Debatten har vært interessant og fin, og jeg er glad for støtten i den. I den forbindelse vil jeg gjerne vise til Gullvåg fra Arbeiderpartiet, som sa at tidlig innsats er viktig for at folk kommer tilbake på jobb, og at mange med psykiske lidelser vil bli friskere av å komme tilbake på jobb. Nettopp derfor er arbeidsrettet rehabilitering så flott – det er gjerne tidlig i sykmeldingsperioden, og det er i jobbsituasjonen. Debatten i dag har bekreftet at vi har et samlet engasjement for disse utfordringene. Men jeg ønsker å påpeke at det faktisk er tre partier i denne salen som sitter med flertall og regjeringsmakt. Derfor var det både med glede og uro jeg hørte Karin Andersen uttrykke forhåpninger til revidert fra denne talerstolen. Når vi fra Høyre tidligere har tatt opp forslag på dette området, har de nærmest systematisk blitt nedstemt. Det kan vi leve med, sånn er kanskje situasjonen. Men de som venter på tiltak nå, og de som møter de stengte dørene, de som står i stor fare for å falle ut av arbeidslivet, de kan ikke vente. De fortjener faktisk at statsråden nå sørger for å sette handling bak ordene. Første anledning for statsråden til å gjøre det er i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Den sjansen bør hun ikke la gå fra seg, særlig når hun nettopp har sagt fra denne talerstolen at hun ser klart at dette er et viktig behov.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-03-02:
Venstre er på lik linje med andre i denne sal en varm forsvarer av gode velferdsordninger og sosiale sikkerhetsnett for dem som faller utenfor eller rammes av sykdom. Jeg kan bekrefte det som har blitt sagt flere ganger her, at det meldes fra flere fylker at de må kutte i tilbudene med arbeidsrettet rehabilitering. Derfor vil jeg berømme interpellanten som tar opp dette viktige temaet. Norge er et godt land å bo i på de fleste områder. Vi har en godt utbygd velferdsstat, som Venstre historisk har vært en pådriver for. Årlig bruker vi store summer på helse- og omsorgsfeltet. Det er positivt, men likevel finner vi utfordringer også på dette området. Bedre rehabilitering er ett av disse områdene. Hvis primærhelsetjenesten fikk bedre muligheter til å gjennomføre rehabilitering og kjøpe flere behandlingsplasser, ville vi kunne hindre at flere havner i et langvarig sykdomsforløp, som i en del tilfeller ender med uføretrygd, som vi også har hørt flere ganger her i dag. En setning som jeg merket meg i statsministerens nyttårstale, som også interpellanten var inne på, var at Regjeringen vil satse på arbeid, fordi vi lever av hverandres arbeid. Det er det ingen tvil om. Økonomien avhenger av manges daglige bidrag, og de som er i arbeid, bidrar til mange gode velferdstilbud. Det er nettopp derfor rehabilitering er så viktig, for rehabilitering gir økt livskvalitet samtidig som det handler om å få folk tilbake i arbeid etter opphold i helsevesenet, det gjelder særlig eldre som fremdeles ønsker å bidra. Det er bra for økonomien, det er bra for fellesskapet, og det er bra for den enkelte. Så står vi overfor en del utfordringer i fremtiden som må håndteres klokt. Vi kommer til å få en befolkning med et økende antall pleietrengende eldre, og vi kan oppleve mulig mangel på arbeidskraft. Det positive er at stadig flere overlever alvorlige skader og sykdommer. Det er flott at vi stadig blir eldre, men det betinger at vi møter dette på en virkningsfull måte. Etter Venstres syn er en bedre rehabilitering nøkkelen til dette – økt satsing på rehabilitering og forebygging ved å sørge for at kronikere, rusmisbrukere og mennesker med funksjonsnedsettelser kan komme i jobb. Derfor har Venstre prioritert 200 mill. kr ekstra til rehabilitering i vårt alternative statsbudsjett for 2010. Venstre har satset på å styrke primærhelsetjenesten på en rekke områder, bl.a. gjennom økt kapasitet og bedre tilbud av helsesøstre og helsestasjoner. Jeg vil oppfordre helse- og omsorgsministeren til å ta med seg Venstres forslag om å øke bevilgningene til dette i forbindelse med revisjonen av statsbudsjettet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-03-02:
Bare en kort kommentar til representanten Trettebergstuen: Jeg antar at Trettebergstuen kan bruke Internett. Hvis hun går inn på www.hoyre.no, vil hun bl.a. finne 37 forslag som Høyre la fram for et halvt år siden. Noen av dem har blitt tatt opp i IA-avtalen, andre har ikke blitt brukt i det hele tatt. Nå vil jeg bare si at det er veldig fint at statsministeren starter en debatt, det skal han ha honnør for, men vi har jo ikke statsministre og valgte politikere for å starte debatter for så å forsvinne igjen. Vi har jo også valgte politikere for at de skal vise litt lederskap. Problemet med debatten er jo at statsministeren var der, på LOs konferanse, og startet debatten. Så ble han borte. Han var ikke til stede i debatten gjennom flere måneder. Og så har man svart på utfordringen med å komme med en IA-avtale som er tannløs – det er lite nytt – og å dra rundt på rådslagning. Jeg synes det er ganske paradoksalt at man etter å ha vunnet et valg på programmer som er vedtatt, og etter å ha vedtatt en regjeringserklæring for neste periode skal ut og spørre om råd. Hvis det skulle stå til troende, måtte man ha gått ut og spurt om råd før man vedtok programmene sine. Men nok om det. Jeg har et konkret spørsmål til statsråden, på bakgrunn av at vi får tilbakemeldinger fra flere fylker om at det nå er bråstopp. Det er ganske enkelt: I 2009 var det egne budsjettmidler i tillegg til overførte midler. Det betyr at selv om denne posten har økt noe, så er det en reell nedgang i midlene som er tilgjengelige. Mitt spørsmål til statsråden er om statsråden var klar over dette. Hvis det er sånn at statsråden ikke var klar over det, betyr det da at noen har unnlatt å informere statsråden om situasjonen, og at statsråden ikke har hatt oversikt over sitt felt? Hvis det er sånn at statsråden var klar over det, må jo det bety at statsråden med vitende og vilje har styrt mot den bråstoppen som vi ser i dag.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Det er eit viktig tema interpellanten tek opp i dag, så takk til interpellanten for det! Eg skal ikkje gå så mykje i djupna når det gjeld å snakka om kor viktig det er med arbeidsretta rehabilitering. Det er kjempeviktig. Mi store bekymring gjeld langsiktigheit og føreseielegheit for dei som leverer desse tenestene. Fleire har teke opp det med at fleire har fått stoppordre når det gjeld å levera meir av tenestene. Det er bekymringsfullt. I budsjettet for fjoråret stod det ei setning om at ein skal ha ei større føreseielegheit når det gjeld avtalar. Det er positivt. Så takk til Regjeringa for det. Men det hjelper jo veldig lite når eit rehabiliteringssenter fekk eit brev den 25. februar, der det blir varsla full stopp frå den 1. mars. Det er ikkje mange dagane, det. Då lurer eg på: Har statsråden noko svar å gi på om kva ein gjer frå mars og kanskje fram til revidert budsjett? Det er jo forferdeleg å tenkja på at brukarar blir skadelidande, og dei tilsette ikkje minst. Dei har faktisk krav på oppseiing. Og det er desse sentra som må ta dette. Dei må behalda dei tilsette i arbeid og betala dei desse tre månadene. Kanskje blir det ein del minus, kanskje blir det ein del konkursar. Det bekymrar meg veldig.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Det gjenstår å se. Først til Solveig Horne om barnehagens betydning. Vi har rapport fra Folkehelseinstituttet som forteller oss at barnehagen er positiv for barns språkutvikling, og at dette slår sterkest ut hos barn av foreldre med lav utdanning, lav inntekt og et annet morsmål enn norsk. Det kan man ikke ignorere. Jeg skal sitere videre fra Fordelingsutvalgets rapport, hvor det står om barn i førskolealder: «Tiltakene fører til at barna presterer bedre på skolen samt at flere fullfører videregående skole, tar høyere utdanning og lykkes på arbeidsmarkedet.» Det er en av grunnene til at vi ønsker å løfte barnehagens betydning i forhold til velferdsstatens og ikke minst barnas framtid. Så er det debatten om kartlegging. Det jeg hører opposisjonen si, er: Ja, vi ser hva Regjeringen skriver, vi hører hva Regjeringen sier, men vi tror ikke på det. Det minner om barnet som stikker fingrene i ørene, rister på hodet og nekter å høre hva som blir sagt. For å nå gjennom hos opposisjonen her tror jeg nesten man trenger førskolelærerutdanning for å klare å ta det rette pedagogiske grepet. Det er altså slik at det allerede i dag gjennomføres språkkartlegging i nesten alle barnehager. Det er ikke snakk om at dette skal bli obligatorisk for barn, men det skal være obligatorisk for barnehagene å tilby det til barna. Hvis opposisjonens forslag blir vedtatt, innebærer ikke det at prosjektet språkkartlegging blir avsluttet, og at det ikke skal gjennomføres. Tvert imot vil det bety at man fortsetter med språkkartlegging og observasjon av barn, slik man f.eks. gjør i barnehagen der min datter går. Der har man drevet med dette i lang tid uten at jeg som forelder engang har visst det. Men med Regjeringens forslag vil man nå kunne få dette inn i ordnede former, med godt utviklet verktøy, med godt trenet personell til å gjøre det, og foreldrene får valgfrihet. Det betyr at det blir mindre valgfrihet med Høyre og Fremskrittspartiets forslag enn det blir med Regjeringens. Det er altså slik at vi ønsker å gjøre dette nettopp fordi det kan hjelpe mange barn. Det gir trygghet for de ansatte i barnehagen, slik at de føler større trygghet for at de ikke overser barn som trenger oppfølging og tett hjelp, og ikke minst representerer det en trygghet for oss som foreldre. Jeg skal se de foreldrene som vil velge å takke nei til en slik mulighet for sine barn. Det tror jeg heller ikke de av opposisjonens medlemmer som er foreldre, vil takke nei til når man faktisk ser hvilken stor mulighet dette er til å fange opp de barna som trenger ekstra språkstimuli, og som trenger ekstra hjelp, slik at de ikke faller fra og risikerer å gå glipp av verdifull læring for livet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Fra SV har det i forrige periode, og i denne perioden, blitt veldig fokus på fattigdomsproblematikken i Norge. Det har ikke vært så mye diskutert i denne saken her, men en ting som kommer opp når det gjelder fattigdomsproblematikk og betalingsevne for dem som tjener minst, er betaling i barnehagene. Telemarksforskning har hatt en undersøkelse, som også er blitt gjengitt av PBL, Private Barnehagers Landsforening, som klart viser at maksprisen slår helt feil ut, også i forhold til søskenmoderasjon. De som skal betale minst, har faktisk fått en økning i barnehageprisen i forhold til dem som betaler makspris, som har fått en nedgang. Mitt spørsmål til statsråden er: Har hun gått inn i disse tallene og sett på dette? Hva vil statsråden gjøre for å utjevne denne forskjellen, slik at de som har problemer med betaling, får en lavere betaling?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Det har vært interessant å følge debatten her. Vi behandler altså kvalitet i barnehager. Det ligger flere forslag i saken, men det eneste som får den skikkelige debatten, er språkkartlegging. Kvalitet i barnehagene må jo være mer enn akkurat språkkartlegging. Det må være et mangfold av tilbud til barna på forskjellige barnehager. Jeg tror at når man får full barnehagedekning, kommer det til å være mye mer fokus på kvalitet og på at foreldrene selv kan få lov til å velge de barnehagene som passer best for deres barn. Men når lederen for komiteen, representanten Gunn Karin Gjul, i sitt innlegg sier at de barna som går i barnehager, klarer seg bedre enn de barna som ikke går i barnehage, får det i hvert fall en representant fra Fremskrittspartiet til å steile. Dette er forskjellen mellom den sosialistiske regjeringen vi har i dag, og den borgelige siden. Sosialistene pakker det inn på en fin måte at de ønsker at i grunnen skal alle barn gå i barnehage. For Fremskrittspartiet er det viktig at foreldrene selv velger om de vil ha barna sine i barnehage eller ikke. Så syns jeg at regjeringspartiene bortforklarer hele språktestingen. Det er ikke hvem som helst som har sendt e-post til oss, eller som har vært på høring og uttalt seg om dette. Det er både Utdanningsforbundet og førskolelærere – det er de som jobber med det til daglig. Det vises til Danmark i flere innlegg her. Når Danmark har kommet til at de bruker unødvendige ressurser på å teste barn som i grunnen ikke trenger det, som ikke trenger å få ekstra oppfølging, og heller mener at man må bruke de ressursene på de barna som virkelig trenger det, mener jeg at Norge må se på de erfaringene som er gjort der, og ta dem med seg før vi går inn på dette.
Lars Bjarne Tvete (Høyre), 2010-03-02:
Det er et gammelt uttrykk som heter at den som steller vugga, styrer landet. Det er vel på mange måter det denne saken om kvalitet i barnehager handler om. Høyre er opptatt av at det fokuseres på kvalitet i barnehagene, slik at barnehagene blir det stedet der våre barn, som er vår framtid, gis et optimalt utviklingstilbud. Høyre mener at full barnhagedekning er et viktig mål, men det må ikke gå på bekostning av kvaliteten. Det synes det som om det har gjort ved noen anledninger i det siste. I Høyre mener vi også at private barnehager, som utgjør ca. 50 pst. av tilbudet, må behandles på like vilkår med de kommunale, dette for å sikre kapasiteten og mangfoldet i tilbudet. Fordeling av tilskudd som et rammetilskudd til kommunene for fordeling derfra kan gi et svekket tilbud i enkelte kommuner. Derfor mener Høyre fortsatt at kommunal stykkpris er et system som best sikrer tilbudet. Det er nevnt tidligere, fra representanten Horne, at Fremskrittspartiet og Høyre foreslår at det utarbeides en nettportal som gir foreldre informasjon om innhold og kvalitet i tilbudet i de enkelte barnehagene. Forslaget er godt mottatt av dem som har skoen på i saken, foreldre, ansatte i barnehagene og flere kommuner. Også Utdanningsforbundet har støttet forslaget. Vi er derfor noe overrasket over at det synes som om regjeringspartiene vil gå imot dette forslaget. At det er lett tilgjengelig informasjon om aktiviteter, kosthold, årsplaner, fysiske rammer og ikke minst åpningstider, er viktig for foreldrene, viktig for å få det tilbudet som passer for de enkelte familiers prioriteringer. Det vil også kunne føre til et mer individuelt tilpasset tilbud, som i større grad gjenspeiler det variable arbeidslivet vi har ellers i samfunnet, og de individuelle prioriteringene til hver enkelt familie. Jeg må si at jeg har lang erfaring både som arbeidsgiver og arbeidstaker og med små barn, og vet hvilket stress det eksempelvis kan være å få tilpasset henting av barn i barnehagen, der standardisering av åpningstid fører til at barnehagebarna omtrent blir kastet ut av barnehagen klokken halv fem. Hvis det da er kø eller andre hindringer for å få hentet, er det ikke lett å være verken barn eller foreldre. Derfor synes vi det er veldig viktig også å kunne ha slik informasjon tilgjengelig for hver enkelt. Avslutningsvis vil jeg ta opp Høyres forslag.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Det er mange spørsmål man kunne ha ønsket å stille statsråden om språkkartlegging, ikke minst knyttet til statsrådens siste kommentar om at man stadig vekk hører: Ja, men dette så man allerede i barnehagen; her trengs det spesiell oppfølging. Det var jo nettopp det som også ble sagt fra fagmiljøene på høringen: Dette klarer vi faktisk å kartlegge uten kartleggingsverktøy og pålegg om kartlegging. Mitt første spørsmål går nettopp på statsrådens understreking av at dette bare er en observasjon. Men hvordan kombinerer man et tilbud om observasjon med frivillighet, siden dette bare skal være et tilbud? Det andre spørsmålet er knyttet til det som ble sagt på høringen, om at problemet med testing og kartlegging er at man glemmer det som er det egentlige formålet, at «testene i praksis overtar som styringsredskap» – sitat etter Solveig Østrem, Høgskolen i Vestfold. Jeg ønsker at statsråden oppklarer dette: Hva er det fagmiljøene har misforstått?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Jeg tar ordet for det første for å presisere at Kristelig Folkeparti ønsker å støtte forslag nr. 4 fra Høyre, som er utdelt. Vi ser det som en riktig utvikling for barnehagetilbudet videre å få et løpende opptak, så sant det kan gjøres på en måte som gjør at kommunene har tilstrekkelig tid til å behandle søknadene, og fases inn innenfor ansvarlige budsjettrammer. Vi vil støtte forslaget. Så tar jeg ordet for å følge opp debatten om språkkartlegging, for det sies fra regjeringspartiene at det har vært uklare argumenter mot språkkartleggingen. Vel, argumentene har kommet meget tydelig fram i mange innlegg, mens forsvaret for dette forslaget har vært desto mer uklart. Representanten Thommessen har hatt noen viktige refleksjoner og betenkninger omkring hensynet til personvern og behovet for barn til faktisk å kunne starte med blanke ark. Når det sies at 90 pst. av kommunene allerede har denne typen tilbud, og at det er mange førskolelærere som synes dette er bra, så er det riktig. Men faktum er at førskolelærernes egen organisasjon har sagt tydelig fra i forbindelse med komiteens behandling om at dette forslaget er man faktisk imot. Det er fordi man nettopp ser at å innføre et sånt krav til kommunene og til barnehagene faktisk innebærer en ny politikk og en ny retning. Vi har heller ikke fått svar på hvordan det skal forstås at det utelukkende dreier seg om observasjon, som man heller ikke skal bruke særlig tid på, og som igjen skal være et frivillig tilbud. Hvordan kan observasjon av barn være et frivillig tilbud til foreldrene? Så vil jeg sitere fra Solveig Østrem fra Høgskolen i Vestfold, som leder arbeidet med å innføre en ny rammeplan for barnehagen, som i komiteens høring sa: «Barnehagens mål handler om verdier som ikke uten videre kan omskrives i termer som evidens og effekt, utbytte og lønnsomhet. Problemet med testing og kartlegging er at man glemmer hva som er det egentlige formålet, og at testene i praksis overtar som styringsredskap, slik at den daglige praksisen styres mot mer eller mindre vilkårlige detaljmål.» Det er ikke noe som er spesielt for barnehagesektoren. Dette er en generell, anerkjent organisasjonsteori for alle organisasjoner. Dette er et redskap som innføres, og som vil påvirke ledelsen og utviklingen av barnehagesektoren videre. Når man også viser til de hørselshemmede som bekreftet på høringen at det var hørselen det var viktig for dem at man fikk testet, så har man faktisk andre verktøy for det enn å tilby språkkartlegging i samtlige barnehager over hele landet. Debatten viser med all tydelighet at man ønsker å problematisere at noen velger andre ting – at barn ikke går i barnehage – og at det er en mer resultatstyrt og skolefokusert barnehage vi beveger oss i retning av.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Jeg benytter anledningen til å presisere at Kristelig Folkeparti vil stemme for de omdelte forslagene nr. 3, 4 og 6, fra Venstre. Så til statsråden. Det er jo gledelig å se at det i store trekk er bred oppslutning om museumspolitikken, og at det er et bredt flertall som sammen skal løfte dette området framover. Og hvis vi ser bakover i tid, ser vi at siden behandlingen av ABM-meldingen har vekslende regjeringer og vekslende politiske flertall vært med på det løftet som dette feltet nå er inne i. Men da går mitt spørsmål til statsråden på et område som på en måte har vært litt utenfor den konsolideringsprosessen og den styrkingen som nå har skjedd, nemlig de lokale bygdemuseene, som i stor grad drives av frivillige med private og litt kommunale midler rundt omkring og ikke er med i konsolideringen. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at også de blir tilført kompetanse og kan få glede av veksten i sektoren – siden regjeringspartiene ikke var med på Kristelig Folkepartis ellers glitrende merknader på tre områder i innstillingen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-02:
Jeg er helt uenig i at det ikke skulle være et mål å få redusert prisen i barnehagene. Jeg tror utrolig mange har glemt hvor ekstremt dyr en barnehageplass var – for fattig og for rik – for kun få år siden. Prisen er redusert for de aller fleste. Stortinget var, da vi lagde barnehagereformen, opptatt av at kommunene skulle foreslå inntektsgradering – søskengradering – og tilby rimeligere barnehageplasser til dem som hadde dårlig råd. Og så vet vi at det fins ganske mange forskjellige kommunale måter å gjennomføre det på. Problemet med det som er flertallets forslag her i dag, er at hvis man innfører det, med den kunnskapen vi har i dag, så kan enkelte risikere å få en dyrere barnehageplass. Det vi trenger, er en god nok oversikt over hvordan dette ser ut i hver enkelt kommune. Det skal vi få til gjennom barnehageundersøkelsen, og så skal vi komme tilbake til hvordan vi skal jobbe med gradert foreldrebetaling.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-02:
Jeg skjønner godt – og jeg mener at det er sunt – at det er diskusjon rundt kartlegging av barns språkutvikling i barnehagene. Jeg mener det er helt avgjørende at man har et kritisk blikk på hvordan dette gjennomføres, og at man ikke tenker «skolsk» når man vurderer barnehagen. Barnehagen har en veldig viktig verdi i den pedagogikken som vi tradisjonelt har i den norske og nordiske barnehagetradisjonen. Men jeg mener at vi har funnet den balansen som gjør at man får et tilbud – det er jo ikke obligatorisk, det er et tilbud – om et verktøy som gjør at man kan finne ut av om barn har problemer med språkutviklingen på et tidlig stadium. Vi har altfor mange ganger opplevd at man sier om en 18-, 19- eller 20-åring, at han kunne man se slet allerede i barnehagen. Sånn kan vi ikke ha det. Hvis man ser at en treåring sliter, så skal en treåring ha hjelp. Jeg har stor forståelse for at det er diskusjon rundt dette, ikke minst fordi vi har så mange eksempler fra Høyre-styrte kommuner, som hals over hode har satt i gang de rareste tester av småbarn i barnehagen uten noen av de kritiske innvendingene som Thommessen her kommer med. Så jeg forstår den tilbakeholdenhet som har vært i barnehagesektoren når det gjelder dette. Det jeg ikke forstår noe av, er hva Høyre mener om språkkartlegging.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-02:
Det er ulike oppfatninger av dette i fagmiljøene, og det er ulike former for kartlegging og testing man kan ha ulike oppfatninger om. Men det som vi har gått inn for i forbindelse med kvalitetsmeldingen i barnehagen, er nasjonale retningslinjer for kartlegging, som skal sikre kvalitet, som baserer seg på observasjon, som ikke skal endre barnehagens utgangspunkt der lek er det sentrale med tanke på læring, og der man tar utgangspunkt i det som er førskolens og barnehagens særpreg. Denne måten å tilnærme seg diskusjonen om kartlegging på, slik flere gjør, synes jeg derfor ikke stemmer overens med det som faktisk foreslås i meldingen. Vi har i dag språkkartlegging på helsestasjonen. Barn kan være opp til fem år før de kommer på helsestasjonen, til en halvtime med en helsesøster som ikke kjenner dem. Det er klart at førskolelærere og assistenter i en barnehage er mye nærmere til å observere et barns utvikling over tid, i sitt rette element og i trygge omgivelser.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-02:
Når denne debatten er over, tror jeg alle som har sin hverdag i barnehagen, eller som hver dag forholder seg til barnehagen som foreldre, kan senke skuldrene og ta diskusjonen om språkkartlegging med et litt annet fokus. For en del av de argumentene som er brakt til torgs når det gjelder språkkartlegging, dreier seg om testing som vi ikke foreslår. Vi foreslår ikke «testing», vi foreslår ikke «obligatorisk». Vi foreslår verktøy som gjør det mulig å overvåke barns språkutvikling mer bevisst. Det er faktisk veldig viktig fordi språkutvikling kan man f.eks. sette i gang tiltak for i barnehagen – bli mye mer observant i forhold til hvordan man jobber med språk i barnehagen, og dermed være med på å gi ungene en bedre start. Så til dette som dreier seg om hva slags dokumentasjon eller hva slags opplysninger man skal overføre fra barnehagen til skolen. Det er en viktig debatt, og det dreier seg både om hvordan man har jobbet i barnehagen, og om hva man skal opplyse om et barn. Det reiser spørsmål rundt personvern – det er helt riktig. Men det reiser også spørsmål som ikke egentlig er personvernspørsmål, men som dreier seg om: Er det sånn at et barn skal få lov til å begynne med blanke ark, at ingen skal vite noe om en når man møter til første skoledag? Det kan jo være et edelt mål på en måte. Men hvis det er et barn som har spesielle utfordringer, så er det klokt at skolen vet om det. Men det skal også være sånn at hvis man har spesielle interesser – om det er noe spesielt man kan – så bør skolen også vite om det. Dette skal vi nå sørge for at vi skal få sendt på høring, at vi tar den diskusjonen. Det er viktig ikke å gjøre noe hals over hode og tenke at mest mulig ukritisk overføring av informasjon fra barnehage til skole er det beste. Det er viktig å finne en form på dette som gjør at det som er relevant, og som kan hjelpe barnet, kan overføres, men at voksne samtidig kan ha mulighet til å se på et barn med nye øyne også. Når det gjelder Høyre, skjønner jeg rett og slett ingen ting. Høyre i Oslo foreslo en kartlegging i barnehagen som heter «Her kommer jeg …» – fra barnehage til skole. Det var en poenggiving til barn, ikke bare knyttet til språk, men til mange ulike ferdigheter. Det ble så stort opprør i Oslo at de måtte trekke den tilbake. Asker kommune, Stavanger kommune og diverse andre Høyre-styrte kommuner driver med kartlegging av språk i barnehagen. Noen gjør det ganske fornuftig. Hva er Høyres nasjonale politikk? Å pålegge Høyre lokalt å stoppe det? Å si at dette har ingen ting med språkutvikling eller læring å gjøre; dette har med helse å gjøre, så det skal foregå på helsestasjonen slik som det gjøres i dag? Men da vil jeg avvente og se hva slags nasjonale direktiver som kommer fra Høyre på Stortinget, når de har én mening lokalt – til dels ganske ekstreme meninger om testing lokalt – og en helt annen mening sentralt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-02:
Jeg har ikke så mye å legge til etter det som Arild Stokkan-Grande nå sa om språkkartlegging. Det er bare to ting. Det ene er at vi nå skal sette ned en ekspertgruppe med folk fra flere nordiske land som skal finne vår form for språkkartlegging. Det er ikke rart at det er skepsis rundt dette, for det har vært prøvd introdusert språktesting, særlig i Høyre-styrte kommuner, som det er helt rett og rimelig å reagere på. Vi skal nå sørge for at dette blir en språkkartlegging basert på observasjon, med utgangspunkt i de kvalitetene og den kompetansen som førskolelærerne, dvs. heretter barnehagelærerne, har, og som barnehagepedagogikken er tuftet på. Vi skal opprette en referansegruppe som tester ut dette i praksis, slik at vi får se nytten av å ha oppmerksomhet rundt barns språkutvikling, som gjør at man raskt kan sette i gang tiltak. Bare to stikkord om Danmark: Det er ikke slik at de har oppsummert med at språkkartleggingen i Danmark har vært så tidkrevende at de har måttet gi seg. De har funnet ut at ca. 1 pst. av pedagogenes tid har vært brukt i forbindelse med språkkartlegging. Det er en del av en større gjennomgang av rapportering på mange offentlige arenaer som har gjort at Danmark har konkludert slik de har gjort når det gjelder språkkartlegging. Så må jeg gi uttrykk for at det blir med fryd og glede jeg kommer til å treffe Torger Ødegaard, som er skolebyråd for Høyre i Oslo, neste gang, for det viser seg altså at han ikke følger partipisken, og at det han driver med i Oslo, er i strid med Høyres partiprogram. Det synes jeg er interessant. Det viser seg også i Stavanger, i Asker og i mange andre Høyre-styrte kommuner. Jeg tror det kommer som en overraskelse på dem, og at det fremdeles er veldig vanskelig å forstå. Jeg er ikke sikker på om de forstår hva som er Høyres politikk når det gjelder språkkartlegging. Så bare en liten kommentar til slutt. I debatten virker det som om noen snakker om lek eller læring. Jeg mener det er helt i strid med det vi og vår barnehagetradisjon står for. Der er det lek og læring. Hele poenget er jo nettopp at veldig mye av det barn lærer, læres nettopp gjennom lek. Mange av måtene man kan stimulere småbarn på, er nettopp gjennom lek. I tillegg er det utrolig viktig at man lærer å leke. Det er nemlig heller ikke alle barn som kommer i barnehagen med det som et utgangspunkt. Det er utrolig verdifullt for senere. Så til verdien av barnehager. Det er ingen sosialister som har funnet ut hva som er verdien av barnehager. Vi vet at barn har stort utbytte av å gå i barnehager. Jo mer utfordrende utgangspunkt de har, jo større verdi har det. Men det understreker også at det må være kvalitet i barnehagene. Hvis vi skal klare å få til et godt utgangspunkt for alle barn, dreier det seg ikke bare om å skaffe en barnehageplass, det dreier seg også om å ha kvalitativt gode barnehager.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-02:
En del av de mange reaksjonene som har kommet når det gjelder språkkartlegging i barnehagen, tror jeg må forstås i lys av de underliggende trender som har vært, altså en del av den debatten som er om læring – læringsaspektet – i barnehagen. Små barn vil vi det beste for, og derfor vil vi gjerne vite mye om dem. Vi vil kartlegge og vite noe om språkutviklingen, vi vil kanskje også vite noe om kunnskapsutviklingen når det gjelder tall og bokstaver – det er noe med den personlige utviklingen som det i og for seg er lett å forstå at man vil følge. Så skal altså dette barnet forhåpentligvis få med seg et stykke papir videre opp i skolen. Da tenker jeg: Mon tro om det ikke er et personvernaspekt ved dette? Mon tro om ikke også små barn faktisk har behov for å kunne begynne med blanke ark når de går inn i skolen, at det å kartlegge barns, og sånn sett enkeltmenneskers, ferdigheter og kunnskaper på alle områder, til slutt når et punkt hvor personvernet må veie tyngre? Jeg skulle gjerne høre statsråden reflektere litt rundt det.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-02:
Statsråden skjønner ingen ting av Høyres politikk. Jeg tror vi alle kan finne kommuner rundt omkring som kanskje ikke følger partipisken. Det er mulig det er noen flere Høyre-styrte kommuner som ikke følger partipisken, enn det f.eks. er arbeiderpartistyrte kommuner, men en viss bredde blir det. Vi tror det kan være et poeng at man får reaksjoner på ting, og at man har kommuner som faktisk kjører litt forskjellige løp. Det er en helt annen diskusjon enn å kjøre sentrale direktiver om å gjennomføre noe som et system, og det er det det er snakk om her. Så er det jeg som ikke skjønner noen ting. Jeg skjønner ingen ting av hva statsråden mener om språkkartlegging. Hva er det egentlig hun snakker om? Det skal være frivillig. Det skal ikke være obligatorisk, og så skal det ikke være tester. Men hva er det egentlig? Hva skal man gjøre? Man må vel da gjøre noe for å foreta denne kartleggingen? Man må vel prøve ut noe? Hva dreier det seg om? Det er umulig å få tak i hva det dreier seg om. Så dreier det seg kanskje ikke om så mye? I så fall kan det jo tenkes at det ikke er så mye å snakke om, men det er det veldig vanskelig å sette seg inn i. Hvis man skal avmystifisere dette, må man jo kunne ha en slags konkret beskrivelse av hva språkkartlegging innebærer. Er dette en ekstra utdannelse i førskolelærerutdanningen? Er det snakk om en eller annen form for logopedisk utdannelse? Skal det komme folk utenfra for å følge opp dette? Altså en eller annen form for beskrivelse. Hvis man skal gjennomføre dette som en standard over hele landet fordi man vil rydde opp – jeg tror det gjelder atskillig flere enn de Høyre-styrte kommunene når det gjelder hvordan man gjør det – må man jo beskrive en standard som da kommunene er nødt til å følge. Ellers er jo dette innholdsløst. Så her er det flere spørsmål i luften enn det er svar, og det gjør at dette er en sak som faktisk er ganske vanskelig å forholde seg til. Da må man regne med at man får reaksjoner, og man må regne med at saken leses i lys av de diskusjoner som ellers er når det gjelder barnehage og kunnskapsmål.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-02:
Jeg merker meg at statsråden vil komme tilbake til oss med en sak om organiseringen i ABM-u. Men nå er det altså litt sent å snyte seg når nesa er vekk. Dette er noe Regjeringen tydelig har iverksatt. Styret har gått av, og jeg antar at det er noen ansatte som allerede har innstilt seg på å flytte til ny arbeidsplass. La gå med at vi da skal få lov til å være med på å snakke om det i ettertid. Jeg hadde kanskje håpet at vi skulle fått en anledning til å mene noe om dette i fortid, men sånn ble det altså ikke. Da får vi ta til etterretning at slik blir det, og da blir det en M og en A igjen i ABM-u. Spørsmålet er da: Hva med dem? Det er jo ikke uten konsekvenser at man nå legger om dette bildet. Hva tenker statsråden om M-en og eventuelt A-en i det som er igjen? Hvordan tenker hun at dette skal håndteres fremover?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-02:
Det er statsrådens svar under replikkordskiftet som får meg til å ta ordet nå, for jeg må si at det var et usedvanlig dårlig svar på det som jeg synes var et meget betimelig spørsmål. Man går til drastiske politiske grep uten i det hele tatt å gi en eneste faglig begrunnelse for hvorfor man ønsket å gjøre det. Avviklingen av B-utviklingen fremstår som reaksjonær, visjonsløs og uten nødvendige signaler om hvordan man ønsker å fornye dette feltet. Hele meningen med ABM-tanken var jo at man ønsket å se fremover, man ønsket å bygge nye konstellasjoner, og man ønsket å styrke fagområder og bygge ned barrierer mellom fagområder. Dette var et grep som hadde fremtiden for seg. Så har det kanskje ikke vært levert slik man skulle ha ønsket, og det tror jeg har mye å gjøre med at vi har vært igjennom en krevende konsolideringsprosess på museumsområdet. Og det er vel noe med, tross alt, at man skal gjøre én ting av gangen. Men jeg hadde virkelig ventet, og Høyre hadde virkelig ventet, at når konsolideringen nå var – hva skal jeg si – mer eller mindre tilbakelagt, at man da virkelig kunne begynne å arbeide med en fremtidsrettet tenkning. Det grepet som nå gjøres, fremstår ikke som modernisering. Det fremstår som et reaksjonært grep, og det er flytting tilbake til start – vi er tilbake nærmest der vi begynte for ti år siden. I virkeligheten signaliseres det i retning av en betydelig maktkonsentrasjon rundt tunge institusjoner i Oslo. Det er underlig at i særdeleshet Senterpartiet kan være med på den måten å nærme seg denne problemstillingen på. Modernisering handler om å forsøke å se inn i glasskulen og finne tidsmessige grep som også er besparende. Her finner man ikke tidsmessige grep, her skur man klokken tilbake, og man gir ikke en eneste faglig, fremtidsrettet begrunnelse på hvorfor man ønsker – helt grunnleggende – å legge om kursen i forhold til politikken for arkiv, bibliotek og museum. Fagmiljøene på alle tre områder er dypt sjokkert. Styret i ABM-u har gått av, fordi de mener at deres mandat ikke lenger er til stede. Da må jeg virkelig spørre: Hva slags håndtering i departementet er dette, at man kjører løs en sak av så stor betydning uten at det er forankret i fagmiljøene? Det kommer bastante meldinger tilbake, ikke minst fra biblioteksektoren, som mener at de har vært holdt til side, at dette er en prosess det har vært et ganske tungt lokk over. Og så kjører man løs med dette. Hvorfor er det så akutt behov for at dette skal gjøres nå? Hvorfor kunne man ikke ventet, og fått en skikkelig prosess, en god faglig begrunnelse og en debatt i Stortinget, som Stortinget hadde fortjent?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-02:
Denne saken, i den grad den overhodet har vært varslet, har vært nevnt som en halvkvedet vise i bibliotekmeldingen. Jeg antar at det er det det er vist til. Så tar jeg til etterretning at statsråden gjennomfører en betydelig reform, at den faktisk vil være gjennomført før Stortinget har vært invitert til å diskutere den, og at hun ikke kan redegjøre for noen faglig grunn til at reformen skulle gjennomføres. Det synes jeg er til betydelig ettertanke.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Jeg vil innledningsvis fremme Fremskrittspartiets forslag. Jeg burde ha gjort det under innlegget mitt, men jeg gjør det nå i replikkordskiftet. Til utleie og utlån av kunst: Staten har store mengder kunst i magasinene, de har mye på lager, de har mye stående i museene. Kommuner, skoler og gamlehjem kan få glede av dette. Også gallerier, offentlige og private bedrifter kan få glede av disse store skattene. Jeg mener sågar at staten kan tjene penger på dette, og jeg mener at mange, mange kan få glede av det. Vi har Riksteateret, som når ut over hele landet. Jeg skulle ønske at også Distrikts-Norge kunne hatt glede av disse kunstskattene som gjemmes i Oslo. Jeg har derfor et spørsmål til statsråden: Hvorfor følger ikke statsråden vedtak fra Stortinget når det gjelder temaet utlån av kunst? Og hvorfor kommer ikke statsråden tilbake til Stortinget hvis man har store problemer med å få dette til?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
De aller fleste som har hatt ordet her i dag, har vært enige i at dette området ikke er godt nok ivaretatt i dag – at det er viktig å gjøre det bedre for fremtiden. Statsråden viser til Omsorgsplan 2015 og oppfølgingen av den, og også til oppfølgingen av samhandlingsmeldingen som vi har til behandling i Stortinget i disse dager. I forbindelse med oppfølgingen av Omsorgsplan 2015 har dagens regjering også laget en slags, skal vi kalle det, delplan for demente. Den planen er veldig god. Hvorfor ikke også lage en delplan, eller en plan for livshjelp, i forbindelse med oppfølgingen av omsorgsmeldingen og for den del oppfølgingen av samhandlingsmeldingen? Synes ikke statsråden det er like viktig at man, som en oppfølging på dette området, hvor alle mener det virkelig bør gjøres et krafttak, også kunne laget en egen delplan?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
I og med at disse begrepene ble tatt opp, vil jeg henvise til innstillingen der Kristelig Folkeparti bl.a. har skrevet hvorfor vi fortsatt ønsker å bruke begrepet «livshjelp», som også er det som er stadfestet gjennom den store og gode NOU-en vi fikk for noen år tilbake. Jeg går ikke mer inn på det. Når det gjelder selve forslagene, er jeg noe bekymret for at man ikke vil gå inn på noen av måltallene eller tiltakene. Jeg er glad for det statsråden sier om at hun i alle fall skal vurdere det i forhold til de retningslinjene man har allerede. Det er flott. Samtidig hører vi i dagens Norge at både Regjeringen og finansministeren har tatt til orde for store nedskjæringer. I dag leser vi i avisene om at politiet skal kutte stillinger. Innenfor helsevesenet kutter man på det ene området etter det andre for tiden. I barnevernet ser vi tilsvarende. Min bekymring er om noe av bakgrunnen kan ligge i at man ikke vet hvordan man skal klare å få midler til også å prioritere dette området. Jeg ser at statsråden skal ha ordet igjen, og kan tenke meg å få en bekreftelse på at så ikke kommer til å skje, og at dette er et viktig og prioritert område fremover. Så til finansieringen. Det komiteen også har hørt på sine reiser, og jeg i særdeleshet, som også har vært på flere palliative avdelinger rundt om på sykehusene, er at stykkprisfinansieringen passer veldig dårlig for en gruppe pasienter som kanskje har en gjennomsnittlig liggetid i sykehus på flere måneder, og noen sågar opptil to–tre måneder hvis man samlet sett ser på innleggelsene på denne typen avdeling i forhold til andre avdelinger. Når man da får en stykkpris som er veldig lav, er jeg redd for at det kan være et stengsel for sykehusene for å etablere flere slike senger fordi det blir så dyrt for dem å drive. Det er også noe av bakgrunnen for dette forslaget. Jeg ville bare ha sagt det, og håper at statsråden kan ta det med seg videre. Den finansieringen vi har i dag, egner seg absolutt ikke.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Det er mulig at statsråden misforsto mitt forrige innlegg. Helsepersonell vil alltid gjøre det de kan for denne pasientgruppen. Det tror jeg vi er helt enige om. Mitt poeng var at hvis det er så dyrt for sykehusene, og kanskje også for kommunene, å drive palliative avdelinger, er jeg redd for at man ikke har den drivkraften som burde være der når det gjelder å sette av flere sengeplasser til døende mennesker. Det var det som var mitt poeng. Fra Kristelig Folkepartis side har vi også tidligere i forbindelse med omsorgsmeldingen foreslått at vi burde få både statlig drift og finansiering, altså stimuleringstilskudd, som vi nå har fått, slik at også kommunene på en bedre måte kan bygge opp dette tilbudet.