Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-03-22:
Gjeldsproblematikken vandrer jo rundt i de forskjellige departementer og de forskjellige komiteer. Fremskrittspartiets representant fortalte at sist man hadde et forslag oppe, i 2008, var det finansministeren som skulle til pers. Dette forslaget har utgangspunkt i bl.a. arbeids- og sosialkomiteen. Det har vært innom og har medforslagsstillere fra familie- og kulturkomiteen. Det er også statsråden der som har deler av ansvaret her. Til slutt har det endt opp i justiskomiteen. Denne fragmenteringen sier kanskje også litt om hva som er problemstillingen her. Det er mange som havner i luksusfellen, men dem jeg og Høyre er mest opptatt av, er de som havner i fattigdomsfellen. Høyre er opptatt av ikke bare å løse fattigdomsproblemet, men å bekjempe de grunnleggende årsakene til fattigdom. I Norge er lav inntekt et symptom på dypereliggende sosiale problemer, dvs. at inntektsfattigdom er for veldig mange bare et symptom på at noe annet er galt. Det kan være rusproblemer, psykiatriske diagnoser, en kombinasjon av de to, manglende språkferdigheter, manglende tilknytning til arbeidsmarkedet og ikke minst gjeldsproblemer. Gjeldsproblemer er for mange en vei inn både i fattigdom, til Nav-kontoret og inn i et spindelvev de aldri kommer ut av. Så er det selvfølgelig slik at for et konservativt parti som Høyre er det avgjørende å presisere at man har et eget ansvar. Man har et personlig ansvar for gjelden man påtar seg, på samme måte som man har et personlig ansvar for å ta den første røyken eller prøve rusmidler på en eller annen måte. Hvis man skal bruke den parallellen videre, er det likevel slik at når folk bruker rusmidler og blir avhengig av det, selv om vi sier at det er et personlig ansvar og et personlig valg første gang de prøver, setter vi allikevel i verk tiltak for å hjelpe folk til å komme ut av det. Slik er det på denne måten også. Dette er ikke et forsøk på å fraskrive folk det ansvaret de har for sin egen gjeldsbyrde; det er rett og slett forslag som gjør at man reelt sett kan gi folk muligheten til å komme ut av gjeldsfellen. Det sier seg selv at det er komplett umulig å kunne gjøre opp for seg på en skikkelig måte hvis du havner i den uheldige situasjonen som noen gjør, at du faktisk får trukket mer per måned enn du har i inntekt. Jeg er glad for at det er bred enighet om problemstillingene i komiteen. Jeg er også glad for at deler av løsningsforslagene til Høyre, som også da Fremskrittspartiet og noen andre har blitt med på, blir sett på med velvilje, for selv om vi er enige om målene, betyr ikke det at vi er enige om når man skal komme dit. Jeg tror at det som skiller opposisjonspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet i dette tilfellet, og posisjonspartiene, er at vi er utålmodige. Nå har vi tross alt hatt seks år med en rød-grønn regjering, og det har skjedd altfor lite på dette feltet. Det er tre hovedproblemstillinger som tas opp i dette forslaget. Det første er koordinering av trekkinstanser. Der er det et arbeid på gang, som er positivt. Jeg er enig i at der må det også tas personvernhensyn. Men beskjedene vi får ute fra både brukerne, de som har gjeld, og de som er i organisasjonene for dem som har gjeld, er at systemet fortsatt ikke fungerer bra nok. Det er altså slik at veldig mange sitter igjen med enten altfor lite eller fortsatt får trukket mer enn det de har i lønn. Det dreier seg rett og slett om manglende koordinering, særlig fra det offentliges side. Det andre er om det burde være en norm for hva man skal sitte igjen med. Det er forskjellig fra sted til sted, fra namsmannsdistrikt til -distrikt. Det er noe vi burde vurdere å se på. Det siste er privat kreditt. Jeg mener det er positivt at folk kan få kreditt, men jeg synes det er urimelig, eller at det i hvert fall er verdt å stille spørsmålet: Er det urimelig at private kreditorer kan skyve risikoen over på det offentlige, for man vet at i siste instans kan man alltid få tvangstrekk? Det betyr at risikoen ved å låne ut penger er mindre for utlåner enn den i realiteten er. Det kan argumenteres for også for dem av oss som ikke er redde for markedet, for det er et dårlig markedsprinsipp. Det betyr at man låner ut penger til folk som ikke har kredittverdighet, og på den måten bidrar til å få folk inn i gjeldsfella – og så har man det offentlige som siste garantiinstans. Det er etter min mening urimelig. Jeg konstaterer hva posisjonspartiene sier, men jeg håper at vi kan få gjort noe på dette feltet, ikke minst fordi det er en av de grunnleggende årsakene til nyfattigdommen i Norge. For øvrig vil jeg bare varsle at vi også støtter Venstres forslag.