Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-02-14:
Jeg vil også takke for en meget god debatt og igjen si, som også representanten Svein Roald Hansen nettopp sa, at det er meget bred enighet om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk. De uenigheter som måtte være, er bare der for å gjøre den enda tydeligere og enda bedre, tror jeg. Dette er bra for oss alle i det lange løp. Jeg opplever at det er en erkjennelse av at vi må forstå en verden i grunnleggende endring, at vi må tilpasse virkemiddelapparatet vårt – generelt og for min del Utenriksdepartementet – til det, at vi skal drive aktivt fremme av norske interesser, herunder næringsinteresser, at vi skal ha en verdibasert utenrikspolitikk og stå opp for våre prinsipper, verdier og normer både i tradisjonelle og i nye fora og formater. Det er veldig bra. Jeg hadde lyst til å komme med et par kommentarer til Torkil Åmlands innlegg om hvorvidt dette nå er en mer realpolitisk analyse, og at utopismen nå er forlatt. Jeg vil understreke at jeg opplever at i hele denne regjeringens periode, siden 2005, har vi snakket om interesser. Vi har snakket om en realistisk forståelse av verden. Jeg tror man kommer mye lenger hvis man legger til grunn at ting er som de er, og at maktforhold er som de er, og har de konsekvenser de har. Men det er ingen motsetning mellom det og det å være engasjert, det er faktisk tvert imot. Vi fremmer våre interesser med å være engasjert. Vi fremmer våre interesser ved at land og aktører vi er opptatt av av andre grunner, er interessert i de samme områdene som oss. Enhver norsk utenriksministers – uansett farge og bakgrunn – møte med enten det er EU eller USA, vil i stor grad dreie seg om Norges engasjementer i steder som Colombia, Myanmar, Midtøsten, Afghanistan osv. Dette er et kjent fenomen, og jeg vil gi litt honnør til en av mine forgjengere, Jan Petersen, som kom til den erkjennelse, og så sto fram med det og sa at hans tro på at det nå var nærområdene som gjaldt, kom fort i relieff når de store der ute først og fremst ville snakke om spørsmål som Colombia og Midtøsten med ham. Så det er en lang linje også i det. Det er også et viktig poeng å si at vi tar med oss prinsippene og verdiene inn i engasjementspolitikken. Siden Håbrekke var opptatt av Myanmar, mener jeg at Myanmar har tatt grunnleggende positive skritt – det hørte jeg også representanten Håbrekke sa – og at det er meget langt igjen. Vi stiller krav. Vi har etablert en dialog med reformmiljøene i Myanmar, men jeg vil først si at innenfor de nye styresmaktene har vi både mer og mindre reformvennlige miljøer. Presidenten tilhører helt klart det reformvennlige miljøet og har en krets av folk rundt seg som pusher på for reform. Vi trenger nesten ikke å stille krav til dem, for de kommer til oss hele tiden med innspill, ideer, forslag, spørsmål og ting hvor de ønsker våre råd i den reformen de driver fram. Det er det vi gjør, men vi gjør det på et litt annet språk enn språket «stille krav». Det mener jeg er nyttig og riktig å gjøre. Myanmars president kommer hit om et par uker, og da kommer vi til å ha mange anledninger til snakke mer med ham og hans følge om nettopp de spørsmålene. Så var Peter N. Myhre opptatt av det vi gjør i Colombia, som skulle være problematisk fordi vi allierer oss med Cuba, og vi bidrar til fred med en organisasjon som FARC. Da er det bare å si at der, som alle andre steder, er det partene som vil. Den folkevalgte presidenten Santos ønsker dette norske engasjementet. Hadde han ikke ønsket det, hadde det ikke vært noe engasjement, for da hadde det ikke vært mulig, men det er altså et ønske om noen andre. Det er i stor grad partene som kom til oss, ikke vi som kom til dem, og da mener vi at det er riktig å ta den muligheten. Det er kraftig støttet av FN, og det er støttet av framtredende internasjonale aktører for øvrig, f.eks. USA, at vi gjør det. Så det mener jeg at er riktig. Helt til slutt ble jeg utfordret av representanten Kristiansen til å sette nordområdene enda høyere på prioriteringslisten. Utfordringen med det er at det står øverst. Det er regjeringens førsteprioritet i entall, så rent praktisk er jeg ikke sikker på hvordan man skal gjøre det. Men jeg kan i hvert fall forvisse forsamlingen om at det kommer til å forbli det aller viktigste innsatsområdet for denne regjeringen, både i den perioden vi nå har igjen, og etter at vi blir gjenvalgt til høsten. Takk for en god debatt.