Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Et langtidsprogram skal være helhetlig. Helhet er særlig viktig for helse- og sosialpolitikken, der det er gode argumenter for alle utgifter, men sjelden enighet om måten å dekke utgiftene på. Det er aktverdig at Kristelig Folkeparti bevilger penger til kontantstøtte, men slikt sikrer i alle fall ikke flere hender i omsorgstjenestene. Vi trenger 10 000 nye årsverk i offentlig sektor hvert år i programperioden. Da er full barnehagedekning til rimelig pris og rimelige skolefritidsordninger de beste virkemidlene både for å få flere i arbeid og flere på heltid. Det er ille at noen vil skremme langtidssykmeldte på jobb. Det er ikke korttidsfraværet som øker, men langtidsfraværet. Å gi langtidssykmeldte økonomisk straff i tillegg til alvorlig sykdom er usosialt. Det koster å være syk. Så er det noen partier som vil straffe de ca. 280 000 pasientene som står i kø og venter på behandling, ved å nekte å være med på å forbedre vårt helsevesen. Ressursinnsatsen i norsk helsevesen er nå slik at helseutgiftene utgjorde 8,9 pst. av BNP i 1998, noe som plasserer Norge på en sjetteplass blant OECD-landene. Målt pr. innbygger lå Norge på tredjeplass i OECD-sammenheng. Norge hadde i 2000 nådd en legetetthet som bringer oss i verdenstoppen, med 293 innbyggere pr. yrkesaktiv lege. Det vi nå må spørre oss om, er om vi får igjen helsetjenester som står i forhold til tilgjengelige menneskelige og økonomiske ressurser. Svært mye er bra i vårt helsevesen, men mye må bli bedre. Dette må ses i lys av at behovet for helsetjenester synes å øke sterkt på grunn av nye behandlingsmuligheter, økende andel eldre i befolkningen og bedret økonomi hos folk flest. Jeg tror ikke at folk vil finne seg i at vi har et helsevesen som ikke tilbyr det meste av det folk etterspør. Hvis vi ikke får til dette, vil vi fort få et solid grunnlag for et privat marked med tilsvarende svekket offentlig helsevesen. Det er folk flest ikke tjent med. Derfor vil Arbeiderpartiet i sikker sosialdemokratisk tradisjon bidra til at vi bruker samfunnets ressurser på en måte som gir best mulig tjenester for alle. Hvordan skal velferdsordningene bevares og moderniseres? Arbeiderpartiet vil fornying ved samarbeid i offentlig sektor. Jeg håper offentlig ansatte gjennomskuer at samarbeid er en bedre vei til likeverdige helse- og sosialtjenester enn motstand mot fornyelse. Med et borgerlig storting vet vi at privatisering blir resultatet. Hvor blir det da av sammenhengen mellom distriktspolitikk og utvikling av velferdsordningene? Tror noen i sentrumspartiene at ISS vil ha noe økonomisk motiv for å etablere sykehjem på Smøla i Møre og Romsdal? Ingen kan sikre velferdsstaten ved småkutt i ordninger eller ved å bevilge mer til det samme gamle. Fornyelse kan skape usikkerhet i startfasen før alle ser at det nytter. Blir f.eks. sykehusene bedre styrt og bruker sine ansatte til å ta hånd om flere pasienter, er jeg overbevist om at gode helsearbeidere får bedre lønn i forhandlinger med sine arbeidsgivere. Noen snakker om borgerlønn for å sikre mer penger til de fattigste, nemlig sosialhjelpmottakere. Dette er ingen helhetlig hjelp. Ytelsene til sosialklienter bør økes etter individuell vurdering når dyktige barnevernspedagoger, sosionomer og miljøarbeidere bruker sin faglige kløkt til tettere oppfølging. Det er nødvendig med en helhetlig politikk for at tiltakene i handlingsplanen for sosial og økonomisk trygghet skal virke. Et velferdssamfunns hjertelag skal kjennes ut fra hvordan vi tar oss av de med størst hjelpebehov. Derfor omfatter handlingsplanen tiltak for vanskeligstilte barnefamilier, langtids sosialhjelpmottakere, unge alvorlig syke uten rett til sykepenger, grupper av funksjonshemmede, personer med psykiske lidelser, personer med rusmiddelproblemer, bostedsløse og visse grupper innvandrere.