trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Det er rett, slik representanten Bredvold seier, at det er eit stort etterslep i vegvedlikehaldet i Noreg, både på riksvegar og på fylkesvegar. Etterslepet har bygt seg opp gjennom mange år, og det auka vesentleg på grunn av nedprioritering av vedlikehaldet i den fireårsperioden Framstegspartiet hadde vesentleg påverknad på statsbudsjettet. På tre budsjettforlik fekk Framstegspartiet auka vedlikehaldsposten – post 23 – med 1 mill. kr i statsbudsjettet for 2005, medan budsjettframlegget til Bondevik II totalt innebar store kutt på vegvedlikehaldet. Etterslepet på løyvingar til asfalt er spesielt synleg og merkbart for trafikantane. Ein analyse Statens Vegvesen har gjennomført for 2005, viser at av dei totalt 28 000 km riksveg i Noreg er det vel 30 pst., eller om lag 8 600 km, som vert vurdert å ha dårleg eller svært dårleg dekkestandard. Med slike tal kan eg lett skjøne den kritikken som kjem frå vegbrukarane. Det er eit klart mål å redusere dette etterslepet. Regjeringa auka derfor midlane til vegvedlikehald med 70 mill. kr i høve til budsjettframlegget for 2006 frå Bondevik II-regjeringa. Dette er eit fyrste steg på vegen til å minske konsekvensane av at det tidlegare har vore for lite midlar til vedlikehald av vegane, men dette er dessverre eit arbeid som vil måtte ta noko tid. Vi snakkar trass alt om store midlar her. Midlane til drift og vedlikehald skal dekkje mange føremål. Det vert derfor alltid ein konkurranse mellom midlar til asfaltering og midlar til andre gode føremål. Dei tala som representanten Bredvold refererer frå Hedmark, gjeld både riksvegar og fylkesvegar. Av dei 333 mill. kr som er etterslepet på vegdekket, gjeld meir enn 60 pst. fylkesvegar, som fylkeskommunen har eit hovudansvar for. Eg er godt kjend med problemstillinga om etterslep av vedlikehald av både riks- og fylkesvegar. Regjeringa vil difor snu utviklinga frå førre periode og arbeide for å få til ein auke i løyvingane til slike føremål i dei komande budsjetta.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Det eg sa, var at Regjeringa auka løyvingane utover Bondevik II-regjeringa sitt forslag med 70 mill. kr, og det er korrekt. Det eg òg sa, var at Bondevik II-regjeringa hadde store kutt på vedlikehaldssida både i dette budsjettet og i tidlegare budsjett, som òg Framstegspartiet var med og framforhandla. Det er sjølvsagt årsaka til at det i fylka er kutt totalt sett. Det tek tid å snu ei slik skute, som eg sa i mitt førre svar. Me er i gang med den jobben, og det skal me fortsetje med i regjering.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Det er ei veldig enkel forklaring på det, nemleg at det som låg i budsjettet frå Bondevik II, innebar ein endå større reduksjon. Så enkelt er det. Og at me ikkje greidde å leggje inn nok midlar i forhold til å få ein pluss totalt sett, beklagar eg. Men det er òg slik, og det er kanskje det som er ei hovudårsak til etterslepet gjennom mange år, at mykje av det som ligg av midlar, er bunde opp i investeringsprosjekt. Det krevst faktisk ganske mykje politisk handverk, og eg vil òg seie politisk mot, å omprioritere frå investering til drift, for på investeringssida ventar veldig mange folk på midlar nettopp til sitt prosjekt, stortingsrepresentantar medrekna. Det har ein politisk kostnad å ta midlar. Eg var f.eks. i Gudbrandsdalen og varsla mange hundre menneske som ventar på midlar til E6, om at dei må vente lenger om me skal omprioritere til vedlikehald, gitt dei rammene ein har. Regjeringa har ambisjon om å auke rammene. Det kjem me til å gjere, og me skal òg prioritere drift og vedlikehald på ein betre måte enn det tidlegare regjeringar har gjort.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Den årlege kostnaden til drift av bompengeselskapa består av innkrevjingskostnader, kostnader til drift av bomstasjonane, inkludert bompengeselskapa sine interne kostnader, som då er administrasjonskostnader. Det er til dels store forskjellar i bompengeselskapa sine driftskostnader. Det har si årsak i bompengeselskapa sjølve, men også i karakteristika ved dei ulike prosjekta, m.a. organisering og trafikkmengd. I tillegg til innkrevjingskostnadene pådreg bompengeselskapa seg rentekostnader knytte til nedbetaling av låna som prosjekta er finansierte med. Dette er ei følgje av at bompengeinnkrevjinga startar etter at veganlegget er ferdig bygt. Lånefinansiering er altså ei naturleg følgje av etterskotsinnkrevjing av bompengar. Med forskotsinnkrevjing, det vil seie innkrevjing av bompengar fram til ein har nok midlar til å fullføre veganlegget, ville ein unngått rentekostnadene. Men ei slik løysing ville ha redusert koplinga mellom nytte og betaling, eit prinsipp som norsk bompengefinansiering i stor grad er basert på. Eg er oppteken av at kostnadene ved bompengefinansiering skal reduserast. Det er ifølgje Vegdirektoratet eit betydeleg potensial for reduksjon av kostnadene. For at dette skal bli mogleg, er det viktig at dei prosjekta som blir valde for bompengefinansiering, er eigna for ei slik finansieringsform. Mellom anna vil låg trafikk i eit prosjekt med dagens innkrevjingsmetode føre til at ein høgare del av bompengane går med til innkrevjing enn det som er tilfellet i prosjekt med høgt trafikknivå. Vidare er det viktig at det vert fokusert på låge innkrevjingskostnader under planlegging av prosjektet, slik at dei mest kostnadseffektive løysingane vert valde. Moderne teknologi kan vere eit viktig hjelpemiddel for å oppnå låge kostnader, men det må vere ein føresetnad at dei teknologiske moglegheitene vert utnytta på den mest hensiktsmessige måten. Ynsket om å tilgodesjå einskilde grupper og kome ulike lokale ynske til møtes fører i mange tilfelle til at innkrevjingskostnadene vert høgare enn dei elles ville ha vore. Samferdselsdepartementet har tidlegare varsla at departementet i 2006 vil vurdere organiseringa av bompengeselskapa og eventuelt kome tilbake til Stortinget med saka. Eg ventar no på eit forslag frå Vegdirektoratet om dette. Eg vil i den samanhengen understreke at me uansett må ha ei ordning som sikrar ei lokalpolitisk forankring for alle bompengeprosjekt òg i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Eg har registrert frå Framstegspartiet sitt landsmøte at med Framstegspartiet ved roret skal det brukast så store summar til samferdsel at eg er ikkje sikker på om eg greier å hugse så store tal, eg trur det var snakk om 100 milliardar. Eg trur Framstegpartiet i ein potensiell regjeringsposisjon kjem i ein situasjon der dei kanskje må prioritere midlane på ein litt annan måte. Det vert ikkje så lettvint. Eg er einig med representanten Sortevik i at me skal sjå på finansieringskostnadene, og det gjer me. Her jobbar me òg saman med dei som lokalt har eit ansvar for dette. Me arbeider aktivt for å få ned desse kostnadene. Me gjer det ved hjelp av ny teknologi. Ved antenneinnkrevjing vil ein òg få ned innkrevjingskostnadene på ein veldig god måte.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-05-10:
Det er jo ikkje slik at me ikkje har retningsliner for bompengefinansiering – me har retningsliner for bompengefinansiering i dag. Det som har skjedd, er at Stortinget i mange saker har tøygd litt på retningslinene, slik at det lokalt kanskje er vanskelegare å sjå kva som eigentleg er den faste lina. Det er ein av grunnane til at eg har varsla ein gjennomgang av dette. Den er me i gang med, nettopp for at det skal vere enklare både for dei som vil ta initiativ til bompengeprosjekt, og for andre, slik at dei skal vete at me held oss til dei same reglane. Når det kjem til finansieringskostnad, vil eg gå tilbake til det som er ein viktig basis for bompengeprosjekt: Det er lokale initiativ, det er lokale forhandlingar, det er lokale vedtak, og det er lokal finansiering – altså det er eit lokalt ansvar for å framforhandle den biten. Når det då eventuelt kjem ei sak om dette, får me ta diskusjonen om noko av dette skal endrast. Men pr. i dag er det det som ligg fast.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
«Hedmark mangler 333 mill. kr bare for å ta igjen etterslepet på vedlikehold av veidekkene i Hedmark. Veiene er i dag i stor grad preget av dype hjulspor, hull og sprekker. Den verste er kanskje riksvei 3. Hva vil statsråden bidra med for at etterslepet blir tatt, og at vi får en forbedring og dermed sikrere veier å kjøre på?»
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Statsråden sier her at Regjeringen har økt veibevilgningene med 70 mill. kr. Det rimer i grunnen dårlig med at Hedmark har fått en nedgang på sine veivedlikeholdsmidler på 20 pst. Og uten at det er noen trøst for Hedmark, har faktisk alle fylker fått en nedgang på veivedlikeholdsmidlene. Har statsråden en god, og jeg gjentar en god, forklaring på hvorfor alle fylker har fått en nedgang, når statsråden påstår at det har vært en økning?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg bad om en god forklaring, og forklaringen til statsråden var at de hadde økt bevilgningene i forhold til Bondevik II-regjeringens budsjett for 2005. Jeg gjentar spørsmålet igjen, og jeg vil ha en god forklaring: Hvorfor er det en nedgang i alle fylker i forhold til 2005, når Regjeringen påstår at de har økt bevilgningene med 70 mill. kr? Jeg skjønner ikke det.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Mitt spørsmål til samferdselsministeren er følgende: «Bilistene betalte i 2005 over 4,1 mrd. kr i bompenger, en økning på ca. 300 mill. kr fra året før. En betydelig del av bompengene brukes til betaling av finansierings- og innkrevingskostnader og ikke til betaling for bruk av anleggene. Bompengefinansiering er nå blitt en betydelig finansieringskilde i den samlede finansiering av offentlig veinett i Norge. Det vil derfor være naturlig at staten legger til rette for at slike kostnader blir lavest mulig. Hva vil statsråden gjøre for å redusere slike kostnader?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg takker for svaret. Jeg håper at det kommer en tilbakemelding til Stortinget om organisering av og kontroll og tilsyn med bompengeselskapene, og at det også etter hvert blir klare forskrifter for hvordan bompengefinansierte prosjekter skal gjennomføres. Fra denne regjeringen er det jo lite som tyder på at omfanget av bompengefinansieringen vil avta. Det som er viktig etter Fremskrittspartiets syn, er at man ser på den store merkostnaden ved dette, nemlig finansieringskostnadene som ligger på bompengeselskapene. Etter vårt syn ville det være rimelig at når andre betaler regningen for staten for selve byggingen, så burde staten medvirke på en mer aktiv og tydelig måte for å få ned finansieringskostnadene, altså sørge for egne lån med særlig lav rente eller rett og slett i en oljepengefylt statskasse å sørge for lån til bompengefinansierte prosjekter uten renter.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg er selvfølgelig alltid interessert i statsrådens syn på Fremskrittspartiets politikk, men i konkrete spørsmål er jeg mer interessert i konkrete svar på hva denne regjering og denne statsråd vil gjøre. Det er ofte slik at bompengefinansiering fremstilles som et spleiselag, der staten, den rike staten, deltar i spleisen. Da er det altså to forhold som er knyttet til rimelighet, foruten renten, som jeg var inne på i forrige oppfølgingsspørsmål. Det er forskjellen i andeler mellom staten og de andre som betaler. Et ferskt eksempel er fra Fredrikstad, Kråkerøybroen – saken er på vei til Stortinget – der 6 pst. er betaling fra staten og 94 pst. er betaling fra bompengebetalerne. Det er ofte også slik at staten bidrar med sin del sent i byggefasen, og det gjør at bompengeselskapene får ekstra finansieringsbehov og ekstra finansieringskostnader. Vil statsråden se på dette og få en bedre balanse i de bompengefinansierte prosjektene?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-10:
Jeg har dette spørsmålet til kunnskapsministeren: «Hvilke initiativ vil statsråden ta i forbindelse med etter- og videreutdanningsordninger for lærerne, for å sikre at tiden blir brukt målrettet og kvalitetsmessig godt til lærernes faglige og pedagogiske kompetanseheving?»
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-10:
Jeg deler statsrådens oppfatning at Kunnskapsløftet er svært viktig, og at det er omfattende. Jeg er også glad for hans tilnærming til at det er mye å lære på veien, og at han har lagt opp til å ta slike grep. Grunnen til at jeg reiser spørsmålet, er ikke at jeg på noe tidspunkt har betvilt viljen til å bruke disse pengene. Det er i grunnen den uro jeg har etablert i meg som en slags livets vandrer, både i samtale med lærere og også fordi jeg har opplevd Utdanningsforbundets rapport som en konstruktiv undring. Undringen går jo ut på om en faktisk gjennom etter- og videreutdanning får faglig og pedagogisk utvikling. Når jeg reiser undringen, er det ikke for å angripe Kunnskapsløftet. Selvfølgelig ikke – jeg har vært med på å slåss det fram, og jeg er veldig glad for at statsråden holder fast på det, men det er fordi jeg tror at norsk etter- og videreutdanningspolitikk i mange år har vært veldig tilfeldig. Den har bestått av en dose fag, bra, en dose pedagogikk, bra, og en del ymse annet. Det er det å få dette målrettet slik at det blir konsentrert om det statsråden legger vekt på, at vi er opptatt av det. Så jeg ville gjerne høre litt mer om statsrådens refleksjoner over hvordan han vil bidra til det. Jeg føler at han har gitt meg delsvar så langt, og avventer ytterligere kommentarer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-10:
Jeg er vel kjent med arbeidsdelingen. Jeg tror at vi gjennom de evalueringsopplegg som statsråden har vist til, og som han også har vist åpenhet til eventuelt å supplere – jeg vil be ham holde fast på den åpenheten – tror jeg vi kan få fram kunnskap som påvirker folk lokalt til å handle fornuftig. For det det handler om, er at lærerne skal bli gode, at lærerne skal få lov til å oppleve at de er gode, at de er respekterte, at de er stolte av faget sitt og stolte av alt det de står for. Så dette er ikke noe angrep, verken på statsråden eller på løftet for å få til det vi kaller for Kunnskapsløftet, men jeg tror at vi i Norge i lang tid har hatt et veldig tilfeldig forhold til innholdet i etter- og videreutdanning. Derfor tror jeg det er et sterkt anliggende å sørge for at det blir fokusert på det. Jeg lover at vi fra Venstres side kommer til å fokusere på det med det ene mål for øyet, nemlig at disse viktige kronene blir brukt til fag og pedagogikk, og ikke til posten «ymse anna». Jeg oppfatter at statsråden tar imot dette som en konstruktiv pes, og han bør også se slik på det. Og vi skal fortsette å gjøre det, bl.a. fordi det snakkes ikke alltid det samme språket rundt omkring i Norges land, uavhengig av parti, som statsråden og jeg gjør til hverandre nå. Det er lærerne vi skal hedre og hylle. Det er vi enige om.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Fra statlig hold blir det brukt betydelige midler i forbindelse med innføringen av Kunnskapsløftet, mer enn ved noen tidligere skolereform. Det er da viktig å sikre at midlene blir brukt på en best mulig måte for å gi lærerne, instruktørene og skolelederne kompetanseheving med høy kvalitet. Ved Stortingets behandling av St.meld. nr. 30 for 2003-2004 understreker kirke-, utdannings- og forskningskomiteen behovet for å utvikle skoler og lærebedrifter som lærende organisasjoner, og at det kun kan gjøres ved at skoleeiere og skolene selv tar ansvar. Regjeringen har fulgt opp dette i en egen strategi, «Kompetanse for utvikling», der det er skoleeierne som utformer lokale planer for kompetanseutvikling og setter i verk kompetanseutvikingstiltak. Strategien er utarbeidet i samarbeid med Kommunenes Sentralforbund og lærerorganisasjonene. Strategien blir løpende vurdert av forskningsstiftelsen Fafo. Den første aktivitetsrapporten, for 2005, peker på at midlene som ble delt ut i 2005, har skapt stor aktivitet for kompetanseutvikling. I tillegg til de statlige midlene har kommunene økt bruken av egne midler med ca. 10 pst. fra 2004 til 2005. For 2005 viser rapporten at det særlig er skoleledelse og 2. fremmedspråk som har blitt prioritert. Utdanningsforbundet har presentert en rapport utført av Norsk Respons. Den henvender seg direkte til lærerne. Rapporten viser også at det er stor aktivitet på feltet. 50 pst. av de spurte lærerne i grunnskolen og 40 pst. i videregående opplæring svarer at de har deltatt i etterutdanning knyttet til Kunnskapsløftet. Fafo gjennomfører også en mer omfattende følgeevaluering av kompetanseutviklingsstrategien. Den første delrapporten er ventet i mai. Denne vil gi ytterligere informasjon om arbeidet med kompetanseutviklingsstrategien. Jeg vil selvfølgelig vurdere nøye både egne og andres rapporter om bruken av midler så langt. Foreløpig mener jeg at det ikke er grunnlag for å endre på den grunnleggende ansvarsdelingen som kompetanseutviklingsstrategien bygger på. Skoleeieren har gjennom sin betydelige økonomiske satsing ivaretatt en vesentlig del av sitt ansvar. Om aktiviteten er målrettet nok og holder høy nok faglig kvalitet, mener jeg det er for tidlig å gi et entydig svar på. Når den første delrapporten fra Fafo kommer, vil vi trolig være noe nærmere et svar på dette.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
La meg først si at jeg synes det er godt at Stortinget er opptatt av hvordan vi bruker midlene til kompetanseheving, for hele Kunnskapsløftet er et helt sett med kompetansetiltak som skal løfte kunnskapen og kompetansen hos våre elever. I så måte er lærerne de aller viktigste. Vi ser at det brukes betydelige midler til dette. Hvis man bare tar tallene for 2005, brukes det i gjennomsnitt 6 416 kr pr. lærer på kompetanseutviklingstiltak. Dette er betydelige summer. Så store summer har aldri vært brukt til kompetanseheving av norske lærere. Og det er heldigvis et fellesløft, der Stortingets opposisjon og posisjon både før og etter regjeringsskiftet har stått samlet. Det er jeg takknemlig for, for det gir bredde når vi nå skal løfte lærernes kompetanse. Så er dette delegert til skoleeierne. Det er klart at det er krevende når vi som overordnede utdanningsmyndighet skal styre det som er det lokale ansvaret. Men så langt er det etter de rapporter vi har, både Fafos undersøkelser og andre undersøkelser, ikke grunnlag for å si at det ikke brukes klokt og fornuftig.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Jeg tar utfordringen fra representanten Dørum på aller beste måte. Jeg er veldig glad for det engasjement som vises fra Stortinget for at disse midlene skal brukes ordentlig, og at lærerne selvfølgelig skal få det helt nødvendige kompetanseløftet gjennom de betydelige bevilgningene vi nå har. For det er betydelige bevilgninger – det er altså snakk om mer enn 600 mill. kr bare for i år, hvis en slår sammen statens midler og kommunenes midler. Når den endelige evalueringsrapporten fra Fafo er ferdig, vil vi ha tre dokumenter som kan si noe om hvordan dette har gått. Det vil da gi grunnlag for kursen videre. Utdanningsdirektoratet har kalt inn til et møte, som er berammet til den 23. mai, der både KS, Utdanningsforbundet, Lektorlaget, Skolenes Landsforbund og Skolelederforbundet er invitert, der ett av temaene på møtet – om ikke det faktisk er det eneste temaet – vil være eventuell justering av kursen knyttet til kompetansemidlene. Jeg vil selvfølgelig imøtese et slikt møte med forventning, for hvis det viser seg at direktoratet sammen med sine samarbeidspartnere om Kompetanseløftet mener at kursen skal justeres, er det ingenting i veien for at man justerer kursen. Men så langt er det ikke grunnlag for meg for å si at det er nødvendig.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Jeg er svært opptatt av rådgivningstjenesten og mener at dyktige rådgivere er viktig i norsk skole. I Soria Moria-erklæringen sier vi både at vi vil styrke rådgivningstjenesten, og at rådgivningstjenesten er et prioritert område innenfor Kunnskapsløftet. Rådgiverne har en viktig rolle, for ved god rådgivning kan vi sikre færre omvalg, bedre gjennomføring og bedre sikkerhet i arbeidslivet. Etter opplæringsloven § 9–2 første ledd har eleven rett til «nødvendig rådgiving om utdanning, yrkestilbod og yrkesval og om sosiale spørsmål». Skoleeierne, henholdsvis kommuner og fylkeskommuner, har ansvaret for at elever får oppfylt denne retten. Som statsråd vil jeg jobbe for at skoleeierne skal følge opp dette ansvaret. Av tiltak kan jeg nevne styrking av karriereveiledning i skolen og bidrag til å styrke det nasjonale samarbeidet om karriereveiledning i et livslangt perspektiv. Det er opprettet et team for karriereveiledning i Utdanningsdirektoratet. Teamet skal følge opp arbeidet med å styrke karriereveiledningen for elevene og lærlingene, bidra til økt kompetanse og kvalitet på fagfeltet, styrke den europeiske dimensjonen gjennom Euroguidance Norway, og bidra til en mer enhetlig og samordnet karriereveiledning nasjonalt. Videre vil jeg nevne partnerskap for karriereveiledning. Departementet har tatt initiativ til å etablere regionale partnerskap for utdannings- og yrkesrådgivning på fylkesplan i samarbeid med berørte parter. Utdanningsdirektoratet har bedt fylkeskommunene initiere et forpliktende samarbeid mellom skoleeier, Aetat, voksenopplæring, arbeidsliv og høgskoler og universitet om å styrke koordinering, kompetanse, kvalitet og tilgang på karriereveiledning. I tillegg har vi et nettverk for karriereveiledning for høgskoler og universiteter som har, eller utvikler, rådgiverutdanninger. Målet med nettverket er å utvikle og styrke rådgiverutdanningene og bygge et sterkere fagmiljø. Det er bevilget midler til utvikling av nettverket og til kompetanseutvikling for rådgiverutdannere. Så er det en ny nettressurs for rådgivere og veiledere. Det startes i disse dager et arbeid for å utvikle en nettbasert ressurs for rådgivere der de kan hente informasjon, inspirasjon, gode eksempler, veiledningsverktøy etc. Jeg vil også gjerne påpeke at vi har gående flere andre viktige prosjekt som berører dette området, som jeg gjerne vil komme tilbake til på et senere tidspunkt. Dette gjelder bl.a. den stortingsmeldingen vi har under arbeid, om sosial utjevning, og vi har et arbeid i gang om det som heter frafallsgruppen, for å finne ut hvorfor vi har så stort frafall fra videregående skole. Disse skal gi meg råd, bl.a. på dette feltet. Vi har også i gang et arbeid om endring av forskriften til opplæringsloven.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Jeg synes det er veldig prisverdig med engasjement for rådgivningstjenesten, og rådgivningstjenesten er veldig viktig. Det betyr at det å gi ungdom gode, presise råd om et stadig mer komplekst arbeidsliv og samfunnsliv er veldig viktig. Jeg har til hensikt å styrke rådgivningstjenesten. Men det er til syvende og sist skoleeierens ansvar hvordan dette skal gjøres. Jeg registrerer med glede at det har vært etterutdanning og videreutdanning for rådgivere, og det er positivt. Vi ser også mange av de tiltakene vi nå setter i gang fra høsten, ikke minst gjelder dette programvalgte fag. Vi tror at når man kan få smakebiter av yrkeslivet, kan det også gjøre at man får mindre frafall fra videregående skole. Mange ulike tiltak trekker nå i riktig retning, og jeg vil derfor være varsom med å konkludere på hvilke tiltak vi går videre med, i tillegg til dem jeg allerede har skissert at vi er i gang med.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Jeg deler engasjementet om at vi må ha gode rådgivere. Rådgivere har en veldig viktig rolle i å rådgi ungdom i et meget komplekst samfunns-, arbeids- og utdanningsliv. Det er også riktig at mange av disse valgene vil dreie seg om utlandet. Det betyr at rådgiverne får en enda viktigere rolle også med å veilede i forhold til stadig mer aggressiv markedsføring fra utenlandske universitet for å rekruttere norske ungdommer – ikke minst. Dette er kompetanse som rådgiverne skal ha, en del av den jobben de skal ha. Jeg har tillit til at skoleeierne gjør denne jobben sammen med rådgiverne, for at de skal få kompetansepåfyll. Det å være rådgiver er en krevende, men veldig spennende og interessant jobb, som jeg er overbevist om at representanten Tenden vet, siden hun selv har vært rådgiver i den videregående skolen. Vi følger dette nøye. Jeg har skissert mange ulike tiltak i dag, som vi tror vil ha god effekt på en bedre rådgivningstjeneste. Vi har flere prosjekt på gang, som jeg vil komme tilbake til både når det gjelder stortingsmeldinger og frafallsgruppen. De øvrige spørsmålene som representanten Tenden tar opp, vil vi fortløpende komme tilbake til når de er modne for det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Innledningsvis vil jeg presisere at den offentlige grunnskolen skal være åpen for alle, uavhengig av foreldrenes økonomi. Det var stor tverrpolitisk enighet om å presisere retten til gratis offentlig grunnskoleopplæring – eller det såkalte gratisprinsippet – ved lovendringen i 2003. Lovbestemmelsen i opplæringsloven § 2–15 slår fast at den offentlige grunnskoleopplæringen skal være gratis for alle elever. Det betyr at kommunen ikke kan kreve betaling for verken undervisningsmateriell eller aktiviteter som foregår i skolens regi, og som er en del av den obligatoriske undervisningen. Det er laget et eget rundskriv som presiserer og fortolker lovbestemmelsen. Rundskrivet ble i sin tid sendt kommunene med beskjed om å sørge for at alle grunnskoler, foreldre og elever ble orientert om innholdet. I rundskrivet er bl.a. spørsmålet om egenandeler til dekning av leirskole og andre turer og spørsmålet om frivillige gaver, dugnader m.m. omtalt. Det er f.eks. ikke lovfestet et forbud mot at skolen kan ta imot ulike former for frivillig innsats, f.eks. også økonomiske bidrag, så lenge bidraget brukes slik at det kommer hele gruppen eller klassen til gode. Det er imidlertid en klar forutsetning at ingen må utsettes for press for å yte innsatsen. Retten til gratis grunnskoleopplæring sett i sammenheng med at skolene kan motta gaver og andre former for frivillige bidrag kan selvsagt føre til at det oppstår tvil og spørsmål knyttet til grensene for gratisprinsippet. Medieoppslagene den siste tiden kan tyde på at det er mange kommuner og skoler som ikke har satt seg godt nok inn i rundskrivet. Enkelte henvendelser tyder imidlertid på at det gjennom praktiseringen av gratisprinsippet er avdekket nye problemstillinger som må avklares. Dette blir nå vurdert av Utdanningsdirektoratet, som har ansvaret for å tolke gjeldende regelverk på nasjonalt nivå. Jeg vil derfor avvente Utdanningsdirektoratets vurdering før jeg tar stilling til om det er behov for nye tiltak eller noen form for evaluering av praktiseringen av gratisprinsippet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
I prinsippet er dette håndtert lokalt. Vi har sendt ut et rundskriv som presiserer hvordan dette skal forstås på nasjonalt nivå. Så er det bestandig slik at man kan komme opp i praktiske situasjoner i skolen som man må finne en praktisk tilnærming til. Det er mitt helt bestemte inntrykk at det finner man i all hovedsak praktiske tilnærminger til og lemping på. Det er viktig for vår regjering, men jeg tror det er viktig også for Stortinget i sin helhet, å hegne om at gratisprinsippet er et veldig viktig prinsipp, et viktig ideologisk prinsipp for skolen, at skolen skal være åpen, gratis og tilgjengelig for alle. Man vil hele tiden komme opp i grensetilfeller som vil være vanskelig og krevende. Dette må løses lokalt, slik som det historisk har vært løst lokalt – gjerne i klasserommet sammen med foreldrene, eller i den grad det er nødvendig, så kobler man inn skoleledelsen. I den grad det ikke er nok, kobler man inn lokaldemokratiet for øvrig i kommunen. Slik må dette i praksis håndteres.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Jeg tror nesten svaret på det må være nei, men la meg presisere hva jeg da sier. Vi sier at det er nødvendig med nasjonale normer og regler for hvordan gratisprinsippet skal være. Det betyr at det er et viktig prinsipp å hegne om at norsk skole skal være gratis. Så vil man måtte finne praktiske løsninger lokalt når denne situasjonen oppstår, slik det er i dag. Det betyr at det finnes et nasjonalt regelverk, og Utdanningsdirektoratet er de som håndterer dette på vegne av departementet og Stortinget, hvordan dette skal forstås. Hvis man ikke hadde hatt nasjonale regler, ville det sannsynligvis åpnet for en veldig stor forskjellsbehandling i den enkelte kommune, som i seg selv vil være uheldig og generere ny debatt. Jeg tror at den måten vi har løst dette på ved at direktoratet og vi håndterer nasjonale regler, men at man finner en praktisk tilnærming i de fleste tilfellene helt uten konflikt lokalt, er den kloke balansegangen for å hegne om gratisprinsippet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
ADHD er en diagnose som skal stilles av helsevesenet. Det er en antatt forekomst på 3–5 pst. Diagnosen innebærer symptomer som forårsaker læringsproblem. Sosial- og helsedirektoratet har gitt ut en veileder i 2005 som skal sikre kvaliteten på utredningsarbeidet. Dersom det gis spesialundervisning etter enkeltvedtak, vil individuell opplæringsplan – IOP – være en viktig del av individuell plan – IP. Utdanningsdirektoratet har nylig levert en statusrapport om barn og unge med ADHD og liknende atferdsvansker ut fra et skoleperspektiv. Barn med disse og tilgrensende vansker har nytte av skoler med strukturert læringsmiljø, som har en planlagt og bevisst stil i forhold til elever, og tett oppfølging av lærere. For elever med ADHD er forutsigbarhet på alle områder viktig, og det er særlig to program som er i bruk – via Utdanningsdirektoratet – for å redusere uro i skolen, nemlig LP-modellen – læringsmiljø og pedagogisk analyse – og PALS-programmet – positiv atferd, støttende læringsmiljø og samhandling i skolen. Jeg vil understreke at elever med ADHD er hele skolens ansvar. Den pedagogisk psykologiske tjenesten – PPT – spesialpedagogiske kompetansesentre, helsevesenet, sosialetat, barnevern, trygdeetat, Aetat og andre instanser vil på ulike tidspunkt og i varierende grad være aktuelle samarbeidspartnere. Rapporten viser til vellykkede modeller for tverretatlig samarbeid rundt diagnosegruppen. Det gjelder utredningsarbeid hvor kompetansesenter, sykehus, PPT, tyngdepunkt og spesialisthelsetjeneste har strukturert sitt samarbeid. Videre foregår det et samarbeid mellom kompetansesenter, kommuner, BUP-klinikker og når det gjelder helse og habilitering. Et typisk trekk ved disse modellene er at de er strukturerte i forhold til å fordele ansvar og roller. Hver sak får tildelt en saksbehandler, og det blir færre å forholde seg til. Rapporten danner grunnlaget for vårt videre arbeid på feltet. Blant annet vil departementet vurdere hvordan man kan bidra til å sikre et tverretatlig og tverrfaglig samarbeid på lokalt, regionalt og nasjonalt nivå.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Ja, jeg synes det er en god idé. Vi vurderer å utarbeide og sende ut en veileder som vil gi informasjon om dette til skoler og barnehager, slik at man i større grad blir oppmerksom på problemet. Men la meg si at det er en veldig krevende situasjon i klassen med en elev med ADHD. Det er også en veldig krevende situasjon for det enkelte barn, og det kreves stor kompetanse både for å håndtere det rent praktisk og også for å gi nødvendig faglig hjelp. Det betyr at etter- og videreutdanning vil være aktuelle tiltak, og jeg tror nok også det er nødvendig å si at vi har bruk for mer forskning på dette feltet. Dette er jo en krevende situasjon for de familiene og den skolen som har barn med ADHD, som i stor grad kan ødelegge et læringsmiljø, men som har bruk for rettledning og hjelp. Vi er positive til å følge opp rapporten fra Utdanningsdirektoratet med nye tiltak og informasjon til skoler og foreldre.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Det er i utgangspunktet skolens og skoleeiers ansvar å legge til rette for dette. Vi tilfører nå, som jeg sa i et tidligere svar her, betydelige midler til etter- og videreutdanning knyttet til Kunnskapsløftet, og det er også mulig å tenke seg at man kan ha mer etter- og videreutdanning på dette feltet. Det vil vi komme tilbake til. Det er en krevende situasjon, og det er mye offentlig fokusering rundt dette. Det er bra. Det betyr at vi kan komme videre, men nå har vi fått rapporten fra direktoratet. Vi skal viderebehandle den og se på hvilke tiltak vi mener det kan være klokt å komme med, men både vi, direktoratet og Helsedepartementet fokuserer på dette, så jeg håper at vi til slutt i dette løpet vil komme opp med mange gode tiltak som bedrer situasjonen for disse barna og for skolen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Det fordeles nær 60 mill. kr i 2006 til kompetanseheving i barnehagesektoren. Det er en begivenhet for barnehagesektoren, og det har aldri vært tildelt så mye midler som dette. Jeg er glad for at både den forrige og den sittende regjering er enige om dette. Det er ingen tvil om at nok personale og kompetent personale er viktig å satse på for å oppnå kvalitet i barnehagen. Fokus i år er satt på innføring av ny rammeplan for barnehagens innhold og oppgaver. Midlene fordeles på følgende områder: innføring av rammeplanen, kompetanseutvikling, praksisrettet forskning og utviklingsarbeid. Som representanten Molvær Grimstad sier, har fylkesmennene fått 9 mill. kr ekstra til å drive veiledning om rammeplanen og barnehageloven. Det gis totalt 20 mill. kr fra Kunnskapsdepartementet til fylkesmennene for gjennomføring av tiltak i tråd med Regjeringens overordnede satsing på barnehagesektoren. I 2006 skal det legges særlig vekt på ny lov og rammeplan. Vi ønsker å vie noen områder særlig oppmerksomhet. Det gis 7 mill. kr til opplæring og utviklingstiltak som kan bedre språkforståelsen blant minoritetsspråklige barn i førskolealder. Videre fordeles 7,5 mill. kr til lokalt utviklingsarbeid for å bedre tverretatlig kompetanse og samarbeid til beste for barn med nedsatt funksjonsevne eller andre særskilte behov for tilpasset omsorg og opplæring. Likestillingsarbeidet i barnehagen – herunder tilrettelegging for flere menn – skal videreføres. For første gang får barnehagene et praksisrettet forsknings- og utviklingsprogram på i alt 26 mill. kr. Det er viktig å få mer kunnskap om barns liv i barnehagen, og det er viktig at utviklingsarbeidet i barnehagen bygger på kunnskap. Det gis 13 mill. kr til forskning, som fordeles gjennom Norges forskningsråd. Videre er det satt av 13 mill. kr til utviklingsarbeid i barnehagen via fylkesmennene. Det kommer i tillegg til de 20 mill. kr som er tildelt særskilt til fylkesmennene for å ivareta Barnehageløftet. Opplæringstilbud for styrere og pedagogiske ledere inngår i planen. Lederne i barnehagene får mulighet til å bli godt skolert i rammeplanen. Videre vil det legges til rette for gratis videreutdanningstilbud i pedagogisk utviklingsarbeid for førskolelærere. Et slikt tilbud har tidligere vært et vellykket prosjekt ved tre høgskoler, og det legges nå opp til å gjøre dette nasjonalt fra høsten 2006.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Brukerundersøkelser viser at noe av det vi er mest fornøyd med i Norge, er barnehagene våre. Det er høy brukertilfredshet blant foreldre, og vi har veldig høy kvalitet i norske barnehager. Det skal vi ha. Jeg er glad for at representanten Molvær Grimstad understreker kvalitet. For vår regjering er det selvfølgelig helt avgjørende. Derfor har vi innskjerpet loven i forhold til dispensasjon. Vi har også vedtatt en ny rammeplan, som er et helt sett med gode tiltak som sikrer kvaliteten og det pedagogiske tilbudet i barnehagen. De 60 mill. kr som vi nå tilfører barnehagene i forbindelse med ulike kompetansehevende tiltak, vil styrke det som er vår regjerings anliggende, og som jeg forstår representanten Molvær Grimstad stiller seg bak, nemlig et kompetanseløft for de ansatte i barnehagen. Man vil også ta i bruk forskning på hvordan barnehagen rent faktisk fungerer. Vi er inne i et voldsomt løft for en veldig viktig sektor. Det betyr at vi har bruk for mer kunnskap om hva som foregår i barnehagene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-10:
Hvis det i det eksemplet representanten Molvær Grimstad tar opp, er plass til en ekstra småbarnsavdeling i en barnehage, er det fint. Det betyr at flere barn får et kvalitativt godt tilbud, hvis arealet er innenfor de lover og forskrifter vi har. Det er positivt. Vår regjering har høy fokusering på kvalitet. Vi har en omfattende serie av konferanser rundt om i Norge, som ofte arrangeres av fylkesmennene, der kvaliteten hele tiden er det viktigste som det fokuseres på. Det er fylkesmennene som har tilsynsmyndighet med dette. De er nøye på at kvaliteten etterleves. Vi har styrket kvalitetskravene til barnehagene, slik at dette skal være et pedagogisk tilbud. Dette er styrket i forhold til den forrige regjeringen. Vi har fortsatt sterk fokusering på dette. La meg si at det ikke er noen grunn til å tro at ikke barnehagekvaliteten i Norge fortsatt vil styrkes, simpelthen fordi foreldre og lokale barnehagemyndigheter, alle, vil være interessert i det. Jeg har ennå ikke truffet det mennesket som ikke mener at vi skal ha høy og stigende kvalitet i norske barnehager.
Borghild Tenden (Venstre), 2006-05-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Rådgivertjenesten karakteriseres av mange som et forsømt område i skolen. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden igangsette i forbindelse med en styrking av rådgivertjenesten i grunn- og videregående skole, utover lovnaden om ytterligere økning av etter- og videreutdanningsmidler?»
Borghild Tenden (Venstre), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg merker meg at han nå delegerer dette til fylkesnivå. Jeg har selv vært rådgiver i videregående skole i veldig mange år, så dette kjenner jeg meget godt til. Rådgivere har – og får – for lite kompetanse slik som det er i dag. I opposisjon var regjeringspartiene svært opptatt av dette. Vil statsråden kreve spesiell kompetanse for rådgivere? Og vil statsråden dele rådgivningstjenesten i en yrkesveiledning og en sosialpedagogisk veiledning, slik som enkelte regjeringspartier var for i opposisjon?
Borghild Tenden (Venstre), 2006-05-10:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det er riktig som det blir sagt her, at tusener av unge kaster bort tid og ressurser på feil valg. Det er slik at det også koster staten veldig mange penger – 1 milliard kr tror jeg jeg har lest at det kostet i fjor. Utdanningstilbudene er svært mange for unge mennesker i dag, både innenlands og spesielt i utlandet. Å følge med på dette er en utrolig krevende øvelse for rådgiverne. Jeg vet at foreldre som er ressurssterke, har muligheten til å følge dette opp, og de har også muligheten til å kjøpe tjenester – veiledningstjenester – som koster 4 000–5 000 kr pr. sekvens. Ifølge Karrieresenteret ved Universitetet i Oslo ligger Norge langt etter. Jeg hører om nettbaserte løsninger, og jeg hører om at det skyves over på fylkeskommunen. Jeg kjenner også til hvordan fylkeskommunen strever med å fullføre de oppgavene de har i dag. Jeg prøver én gang til: Hvilke konkrete grep vil statsråden gjøre, og vil han dele rådgivningstjenesten?
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-05-10:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «I den senere tid har ADHD vært et mye debattert tema i mediene. Spesielt har man fokusert på hjelpetiltakene i skolen. Vil statsråden ta initiativ til en bedre samordning av ulike tiltak i forbindelse med ADHD og elever i grunnskolen?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-05-10:
Jeg vil takke for svaret, og jeg har et oppfølgingsspørsmål. En undersøkelse foretatt av Sosial- og helsedirektoratet i 2005 viser at innenfor psykisk helsevern har bare to av ti barn som ønsker og trenger det, fått utarbeidet en såkalt individuell plan. Blant de 20 pst. som har fått utarbeidet en individuell plan, er det bare halvparten av disse igjen som har fått utarbeidet en individuell opplæringsplan. Vil statsråden ta initiativ til å øke informasjonen til foreldre med barn i skolen om de rettighetene de har i forbindelse med individuell plan og individuell opplæringsplan?
Vera Lysklætt (Venstre), 2006-05-10:
Jeg takker også for dette svaret. Mange skoler har tatt i bruk individuell opplæringsplan, men når en plan foreligger, skal tiltak settes i verk. Mange lærere opplever da både ressurs- og kunnskapsmangel. Mangel på utstyr og tilpassede lokaler er et vanlig problem. Lærere opplever også å bli satt til særskilt tilpasset opplæring uten at de har den nødvendige kompetansen. Det er mangel både på kurstilbud og støtte til etter- og videreutdanning innen spesialpedagogikk. Hva vil statsråden gjøre for å bedre disse forholdene?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-05-10:
Jeg har følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «Det er av avgjørende betydning for kommunene å ha så forutsigbare rammebetingelser som mulig for å kunne planlegge og gjennomføre tiltak i opplæringssektoren på en best mulig måte. Blant annet gjelder dette i forhold til obligatorisk norskopplæring for beboere i asylmottak. Enkelte kommuner opplever betydelig usikkerhet i forhold til dette. Vil det bli gjeninnført obligatorisk norskopplæring for alle beboere i asylmottak, også for dem som ikke har fått oppholdstillatelse, og når vil dette eventuelt tre i kraft?»
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for et positivt svar. Venstre mener nemlig at nåværende finansiering for personer med oppholdstillatelse er veldig lite forutsigbar. Dersom mottaket f.eks. gir en person norskopplæring fra januar til mars, og personen flytter, må mottaket sende med denne personen sju åttendedeler av tilskuddet til undervisningen. Dette gir driftstap og vanskelige tilsettingsforhold for norsklærere, men også ofte utsettelse av start for norskopplæringen. Ser statsråden at dette gir store driftsvansker for asylmottak og kommuner, og at flyktninger og innvandrere dermed får et dårligere tilbud?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-05-10:
Jeg takker igjen for svaret. Obligatorisk norskopplæring er en positiv aktivitet i asylmottakene og en av de viktigste faktorene for en vellykket integreringsprosess. Hvordan vil statsråden legge forholdene til rette for at norskopplæring skal bli et målrettet og positivt tilbud i asylmottak?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
La meg først peke på at rett og plikt til deltakelse i opplæring i norsk og samfunnskunnskap som ble innført fra 1. september 2005, også gjelder for dem som er innvilget arbeids- eller oppholdstillatelse, men som fortsatt bor i asylmottak i påvente av bosetting i en kommune. Vertskommunen for asylmottaket har ansvar for å sørge for opplæring til denne gruppen. Av Soria Moria-erklæringen framgår det at Regjeringen vil gjeninnføre norskundervisning for asylsøkere som venter på å få behandlet sine søknader. Tiltak som er lansert i Soria Moria-erklæringen, skal settes i gang i løpet av inneværende stortingsperiode. Departementet arbeider med å avklare en rekke spørsmål for at slik opplæring skal kunne gjeninnføres. Sentrale spørsmål er f.eks. spørsmål om avgrensning av målgruppen og forholdet til rett og plikt til deltakelse i opplæring i norsk og samfunnskunnskap etter introduksjonsloven. Det er jo en ordning som har kommet på plass etter at den obligatoriske norskopplæringen ble avviklet. I tillegg må spørsmålet om hvem som skal ha ansvar for gjennomføring av norskopplæring for asylsøkere, avklares samt opplæringens omfang, intensitet og innhold. Departementet må videre ta stilling til spørsmålet om finansiering av ordningen. På det nåværende tidspunkt er det derfor for tidlig å si noe om når en slik ordning kan bli innført, men jeg kan forsikre om at kommunene og andre aktuelle aktører vil få informasjon om ordningen i god tid før den iverksettes.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Først må jeg si at dette var noe annet enn det spørsmålet handlet om. Men jeg kan forsøke å svare på det også. Denne nye ordningen for finansiering av norskopplæring ble innført av den forrige regjeringen, og den skal gradvis innføres. Derfor kan man si at vi hittil har veldig liten effekt av den nye måten å regne på, for den utgjør så langt en veldig liten andel av totalkostnaden. Men jeg opplever at det er flere kommuner som er kritisk til det den forrige regjeringen gjorde. Jeg har også hatt besøk av lederen i Kommunenes Sentralforbund, Halvdan Skard, som har ment at den nye ordningen har klare svakheter. Derfor har jeg sagt at vi får følge med den. Det er innlagt en skjønnspott i ordningen, som gjør at man skal kunne justere for uheldige virkninger, men vi får følge med den. Men jeg tror at det er umulig for meg nå, når den nye ordningen nettopp er innført, bare å slå helt kontra igjen med én gang.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Tenkningen vår bak det er at obligatorisk norskopplæring skal gis til alle, nærmest fra dag én. Tenkningen bak det er at selv om vi er klar over at en del av de som får norskopplæring, ikke vil få opphold i Norge, mener vi at det allikevel er viktig at det skjer positiv aktivitet i asylmottakene – og ingen har vondt av å lære seg litt norsk. Fordelen er at man da i hvert fall helt sikkert vil treffe noen som vil få oppholdstillatelse, og som dermed vil ha et fortrinn når de starter introduksjonsprogrammet etter at de har fått oppholdstillatelse. Så det er en ordning som bare kan gjøre godt og ikke noe galt, og sånne typer ordninger tror jeg vi skal være positive til i utgangspunktet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Nylig skjedde det igjen, en person idømt forvaring, angrep en annen person med kniv og skadet vedkommende svært alvorlig. Kriminalomsorgen hevder, i Aftenposten 27. april 2006, at de ikke kjente til at gjerningsmannen var skrevet ut fra Dikemark sykehus. Hovedproblemet er at ansvarlige statlige etater ikke samarbeider godt nok, og tilfeldige mennesker ender opp som offer for denne svikten. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden innføre for å unngå tilsvarende episoder?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes er positivt. Jeg tror det er viktig så lenge vi skal ha særreaksjoner som en reaksjonsform, at det har legitimitet i befolkningen. Det betyr at folk må føle seg trygge på at systemet ivaretar også samfunnets behov. Hvis man nå ser på den diskusjonen som har pågått i det siste om bruk av særreaksjoner, og kanskje også en manglende samordning mellom ulike etater, er dette bekymringsfullt. Jeg registrerer at lederen av Den rettsmedisinske kommisjon her uttrykte veldig klart at vi har svikt i dag, vi har ikke gode nok samordningsmønster mellom justissektoren og helsesektoren. Det er jo det som er min hovedbekymring. Jeg vil gjerne ha statsråden til kanskje å gå litt mer i dybden på det, hvis han kan gjøre det. Er det sånn at vi har for vanntette skott? Har vi det sånn at man definerer seg for sent inn i ansvaret rundt en person når man går fra ett regime til et annet? Er det hovedproblemet, eller er det andre ting som vanskeliggjør dette samarbeidet?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
På nytt setter jeg pris på statsrådens svar. Så lenge vi har en felles bekymring, har vi også felles muligheter til å gjøre noe med det. Det er jo også sånn at det ikke bare i forhold til grenselinjene mellom de to ulike etatene, men også innenfor etatene, er ting som ikke fungerer godt nok. Dagbladet hadde en artikkel søndag 7. mai hvor de bl.a. viste at påtalemyndighetene hadde glemt å reise sak i et tilfelle der et sykehus skrev ut en person uten å sjekke ut om vedkommende var domfelt e.l. Det er dessverre sånn at det er enkeltmennesker som begår bommertene når de har et ansvar for å ivareta systemet. Og enhver svikt, som statsråden selv var inne på, er noe som bekymrer oss alle, for det stiller spørsmål ved legitimiteten i det. Jeg kunne også tenke meg å utfordre statsråden på dette med de sakkyndiges rolle når det gjelder bruk av forvaring. Også det er jo en ting som skaper debatt i samfunnet, utenfor dette huset og ikke minst inne i dette huset. Betyr det at statsråden også vil se på den dimensjonen når man skal ha en bred gjennomgang av forvaringsinstituttet og særreaksjoner generelt?