Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-04:
Jeg vil takke interpellanten for en god interpellasjon og et godt innlegg. I morgen legger statsråd Heikki Eidsvoll Holmås fram stortingsmeldingen om rettferdig fordeling i utviklingspolitikken. Det handler så klart også om retten og muligheten som alle mennesker skal ha til en god utdanning. Utdanning er veien ut av fattigdom for veldig mange mennesker, og utdanning er en helt avgjørende forutsetning for å utjevne sosiale forskjeller. Fellesskolen vi har bygd opp her i Norge, er et veldig godt eksempel på akkurat det. Men det kan også sies at mer rettferdig fordeling er en forutsetning for mer og bedre utdanning. Om man f.eks. sørger for at fattige land og mellominntektsland får de skatteinntektene de skal ha, som flere har vært inne på, gir det muligheten til å finansiere gode offentlige tjenester som f.eks. helse, som jeg vet at opposisjonspartiene er opptatt av, og utdanning, som flere av opposisjonspartiene sier de er opptatt av. Fravær av krig og konflikt er en helt avgjørende forutsetning for tilgangen til gode offentlige tjenester som helse og utdanning. Og det å bekjempe barnearbeid og sørge for at barn ikke brukes som barnesoldater, er selvfølgelig en viktig forutsetning for at barn skal kunne ta utdanning. Norge er den klart største enkeltgiveren til UNICEFs arbeid med jenter og utdanning, og som ministeren har påpekt, er utdanningsbistanden doblet de siste ti årene. Det deler vi æren for med en tidligere borgerlig regjering – det har interpellanten helt rett i. Da kan vi godt ta en diskusjon om andelen av de norske utviklingsmidlene som går enten til utdanning, til helse, til menneskerettigheter eller til andre ting, men det er verdt å minne om at andelen ikke sier noe om den nominelle veksten, og da spesielt når utviklingsbudsjettet har økt så kraftig under den rød-grønne regjeringen. Da havner vi fort i den merkelige situasjonen at det faktum at vi har økt innsatsen så dramatisk på så mange områder, brukes som et argument mot regjeringen på utdanningsfeltet, selv om det også har økt. Interpellanten snakket mye om prioriteringer med den klare oppfatning at Norge de siste årene ikke har prioritert utdanning. Men innsatsen er jo økt. Høyres fokus på andeler mener jeg i realiteten er en elegant måte å tildekke det faktum at de selv sannsynligvis vil øke utdanningsandelen på utviklingsbudsjettet ved å kutte i det meste annet. For all bistand utenom Afrika har Høyre varslet at de skal kutte – all bistand utenom Afrika. Det utrolig viktige én-prosent-målet, som har gitt Norges dobling av utviklingsbudsjettet, og som jeg vet at f.eks. Kristelig Folkeparti er opptatt av, har Høyre sagt at de skal fjerne. Men Fremskrittspartiet, som er mot bistand på prinsipielt grunnlag, og som vil kutte 7 mrd. kr på inneværende års budsjett til utvikling, skal inn. Det hjelper lite om andelen som brukes på utdanning øker, om summen som brukes på utdanning går ned. Det er den mest tenkelige fasiten på dette regnestykket. Den aller beste måten å sikre økt innsats for utdanning i utviklingspolitikken på er for det første at én-prosent-målet holdes – det er jo hele basen for den kraftige økningen vi har hatt i vår internasjonale solidaritet med andre land – og så er det å holde Fremskrittspartiet unna regjeringskontorene, sånn at man ikke kutter mange milliarder i utviklingsbudsjettet. Dette er en logikk jeg tror de aller fleste, hvis de tenker seg om, er helt enig i. Om en ny regjering skal kutte så omfattende i utviklingsbudsjettene som det jo ser ut til, vil det verken slå godt ut for Norges innsats eller mottakerlandenes evne til å utdanne og rekruttere lærere og finansiere gode utdanningssystemer. Da er spørsmålet som representanten Eva Kristin Hansen stilte, et veldig relevant spørsmål. For opposisjonspartiene har varslet at de vil prioritere helse høyere enn den rød-grønne regjeringen gjør, de har sagt at de vil prioritere menneskerettighetsarbeidet høyere enn den rød-grønne regjeringen har gjort, og de har sagt at de vil prioritere utdanningsandelen i utviklingsbudsjettet høyere enn den rød-grønne regjeringen har gjort, og da snakker vi altså om en rød-grønn regjering som har doblet utviklingsbudsjettet. Men hva skal da prioriteres ned? Det har jeg spurt Høyre om tidligere, det har jeg spurt Kristelig Folkeparti om tidligere, men det er det ikke så lett å få svar på. All ære til Fremskrittspartiet, som er helt enige: De har ikke tenkt å prioritere noen ting, de har tenkt å kutte 7 mrd. kr. Det er ikke mitt og Heikki Eidsvoll Holmås’ og Eva Kristin Hansens problem. Det er problemet til dem som har tenkt å samarbeide med Fremskrittspartiet i utviklingspolitikken. Det vil også gå ut over utdanningsinnsatsen.