Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at det arbeides med rettslige løsninger som sikrer at rettighetene og forpliktelsene i EØS-avtalen og i våre øvrige avtaler med EU blir gjeldende også mellom Norge og Storbritannia i overgangsperioden fra 29. mars neste år og ut 2020. Men det er også nødvendig å sikre at løsningen juridisk sett ivaretar prinsippet om full homogenitet i det indre marked også etter overgangsperioden. Det må trolig skje ved at den handelsavtalen britene og EU inngår, må gjøres gjeldende for hele EØS-området for de delene av avtalen som gjelder det indre marked. Hvordan har regjeringen tenkt å sikre dette? Allerede i spørretimen 26. oktober 2016 tok jeg dette opp med daværende europaminister Vik Aspaker, hvor jeg sa at om ikke EFTA-landene skal ha en plass ved forhandlingsbordet, så burde de i hvert fall sitte i forhandlingsrommet. Den samme europaministeren avviste dette, siden Norge ikke ville være en part i forhandlingene. Men EØS-avtalen foreskriver en prosedyre som sier at om ett land vil forlate avtalen, skal det sammenkalles til en diplomatisk konferanse mellom de gjenværende avtalepartene. Nå har ikke britene sendt en slik skriftlig meddelelse, og det er uheldig at Norge, Island og Liechtenstein har godtatt dette, for nettopp den foreskrevne konferansen kunne gitt en formell plattform for et tettere samarbeid om de delene av forhandlingene som gjelder det indre marked. Det er ingen tvil om at britenes medlemskap i EØS også opphører når de går ut av EU, selv om det er noen i det britiske parlamentet som synes å tro at de kan bli «hengende igjen» i EØS. Men det er uheldig at prosedyrene avtalen foreskriver, ikke er fulgt. Skal håndteringen av brexit bli vellykket også for EFTA-landene, og stå seg rettslig, vil prosessen framover kreve langt tettere koordinering mellom EUs institusjoner og EFTA-pilaren enn det som har vært tilfellet til nå. Kanskje er den tryggeste måten å sikre full homogenitet på i det indre marked at avtalen mellom EU og Storbritannia tas inn som en del av EØS-avtalen for de delene som gjelder det indre marked. Det enkleste av alt etter en slik redegjørelse om et så omfattende tema er å etterlyse noe som ikke er berørt. Men likevel: Jeg savnet noe om statusen for våre forhandlinger med EU om avtalen om felles oppfyllelse av klimamålene. Det er en viktig avtale, en omfattende avtale og en avtale som vil by på noen krevende avveininger. EU fattet allerede i januar i år endelig vedtak om sitt rammeverk for utslipp i ikke-kvotepliktig sektor 2021–2030. Medlemslandene i EU skal nå utarbeide integrerte klima- og energiplaner for denne perioden og rapportere om framdriften til kommisjonen. Skal Norge gjøre det samme? Kommisjonen skal kontrollere at medlemslandene etterlever sine klimaforpliktelser. Hvem skal kontrollere Norge, Island og Liechtenstein? Skal avtalen forankres i protokoll 31 i EØS-avtalen, slik at det kan forhandles ved hver endring EU måtte gjøre, eller som vedlegg til EØS-avtalen, som innebærer at nye utslippsmål og nye virkemidler EU vedtar, også må tas inn i norsk regelverk? Er det ESA som vil få samme rolle som kommisjonen for EU-landene, og EFTA-domstolen samme rolle som EU-domstolen ved ikke-etterlevelse av regelverket? Uansett tilknytningsform kan en klimaavtale med EU aktualisere flere EØS-rettslige problemstillinger knyttet til klima- og energipolitikken. Jeg forventer ikke at utenriksministeren kan svare på alle disse spørsmålene på stående fot, men det er viktig at Stortinget konsulteres om disse viktige avveiningene. Til dem som mener at en tradisjonell handelsavtale kan erstatte EØS-avtalen: De bør spørre seg hvorfor Storbritannia mener at en slik handelsavtale, f.eks. den som EU har inngått med Canada, ikke er god nok for Storbritannia. Forslaget til statsministeren er jo at de skal fortsette i det indre marked når det gjelder varer, men ikke når det gjelder tjenester. Årsaken til at en slik handelsavtale ikke er god nok, er ikke bare de spesielle problemene som grensen mellom Nord-Irland og Irland byr på, men også utfordringene for et næringsliv som er integrert i europeisk næringslivs produksjon gjennom «just-in-time»-prinsippet, og som en del av verdikjedene. For dem er ikke en handelsavtale god nok. Norge ville stått overfor nøyaktig de samme problemstillingene hvis vi skulle erstatte EØS-avtalen med en handelsavtale. Det å handle innenfor markedet er ulike mye bedre enn å handle fra utsiden og inn i markedet.