Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-12-06:
Det hersker vel ingen tvil om at Fremskrittspartiet ønsker en radikal omlegging av inntektssystemet for kommunene som også selvsagt innebærer en vesentlig endring av ansvarsfordelingen mellom de enkelte forvaltningsleddene – eller la meg prøve å formulere det slik: rett og slett plassering av ansvar. For det kan ikke herske noen tvil om at situasjonen i kommunene er preget av forskjellig utslag av ansvarspulverisering. Kommunene skylder på staten, staten skylder på kommunene, og midt imellom sitter fylkeskommunen. Når skolene legges ned, når eldre ikke får omsorgsplass eller sykehjemsplass, er det ingen som erkjenner at de gjør noen feil. Det må være tillatt å påpeke at kommunene kanskje har prioritert noe av midlene sine feil, samtidig som det kan og må påpekes at staten har vedtatt innført reformer uten at kommunene har fått tilført tilstrekkelig midler. Poenget er at hele det offentlige virkemiddelapparatet må gjennom en omfattende reform: hvordan få utnyttet inntektene på en slik måte at en får mest mulig eldreomsorg, mest mulig helse, mest mulig skole og best mulig infrastruktur til den kvaliteten en ønsker å få ut av hver krone en tilfører. Fremskrittspartiet tar dette på alvor. Derfor synliggjør vi gjennom våre budsjett helt nye tanker og ideer om hvordan en kan nå disse målene, ikke minst målet om likt tilbud fra det offentlige, uavhengig av hvilken kommune en måtte bosette seg i. Dagens system har helt klare utslag i forskjellige tilbud mellom kommunene. Mye skyldes forskjellige tilskudd, men også ulikheter i skatte- og avgiftstrykket er en medvirkende årsak. Jeg syns det er urovekkende når gjennomsnittsinntekten for kommunene i Østfold er 19 200 kr pr. innbygger, mens det i Finnmark er 10 000 kr mer. Det er forhold som alle bør ta innover seg. De faktiske forholdene er at kommunene i Nord-Norge har 25 pst. mer kommunale tjenester pr. innbygger enn kommuner eksempelvis i Akershus. Kommuner med under 25 000 innbyggere har over 30 pst. høyere inntekter enn kommuner med over 20 000 innbyggere. Nå er det selvsagt vanskelig å forutse om deler av disse forskjellene kommer fra prioriteringene innenfor den enkelte kommune. Men uansett, her er det situasjonen som er avgjørende. Forskjellene er enorme, og da må man foreta vesentlige endringer. Vi er ganske kjent med ordet fremmedfrykt. Jeg synes vi innenfor offentlig sektor nå skal ta i bruk ordet endringsfrykt, for det er det som er problemet. Når man foreslår små eller store endringer innenfor offentlig sektor, får vi reaksjoner. Men det som jo er oppgaven vår på Stortinget, er å gjøre de riktige grepene uavhengig av de forskjellige hylekorpsene rundt omkring. Jeg kan ikke unnlate å nevne fylkeskommunen. Jeg mener det er rett og slett en skam å videreføre dette forvaltningsleddet. Som det stod i Fædrelandsvennen den 23. november: «Fylkeskommunen er nå blitt et skikkelig problembarn i norsk politikk.» Fremskrittspartiet er nå det eneste partiet som er helt klart i forhold til å nedlegge fylkeskommunen. Høyre vakler, og Arbeiderpartiets blokk av tilhengere tør ikke. Det stod også i Fædrelandsvennen: «Nå haster det imidlertid med å avklare skjebnen til dette forvaltningsnivået, som etter nyttår står ribbet for arbeidsoppgaver av betydning.» Vi kan ikke fortsette å behandle fylkeskommunen som en kasteball. Nå må det skapes visshet. Vissheten er at vi må gi signalene nå om at fylkeskommunen legges ned allerede fra 2003. La kommunene og staten ta over de få oppgavene som er tilbake, stopp snakket om superfylker og regionfylker og gi klare signaler nå. Det krever store ressurser å drive omstilling i forhold til den nye fylkeskommunen. Jeg må også få lov til å si at jeg mang en gang undrer meg på hvilken agenda de ansattes representanter i offentlig forvaltning har. Davidsen og Kommuneforbundet – KS også – er de ansattes største fiende. Det er min påstand. Aktivitetsnivået i kommunene er nå så høyt at mange kommuner faktisk er teknisk konkurs. Når skal de også ta et helhetlig ansvar? Når kan vi forvente en edruelig dialog mellom Kommuneforbundet, KS og myndighetene, der de ivaretar de ansatte og innbyggerne på sikt, ikke bare i morgen. Dessuten har vi en kommunestruktur som kunne vært rasjonalisert betraktelig. At mitt eget fylke, Nord-Trøndelag, har 25 administrasjoner, burde umiddelbart ha ført til kommunesammenslåinger. 25 administrasjoner! Nå er vi riktignok trege i Nord-Trøndelag, men vi trenger ikke 25 administrasjoner for å passe på 130 000 nordtrøndere. Det er min påstand. Jeg er flau på vegne av nordtrønderne. I den forbindelse vil jeg også nevne at det gikk et dokumentarprogram på NRK1 tirsdag, «Brennpunkt», som omhandlet Farum kommune i Danmark. Jeg anbefaler at alle representanter får en kopi av det programmet og bruker hele jula og mellomjula til å kjøre den tapen om og om og om igjen, slik at det kanskje på et eller annet tidspunkt går inn noen nye tanker omkring modernisering av offentlig sektor. Farum kommune hadde 700 administrative stillinger. Nå er de nede på 75. Målet deres var 40. Og tjenestetilbudet i kommunen er styrket betraktelig. Jeg kunne ha sagt veldig mye om næringsutvikling. Jeg registrerer at det er skapt en krisestemning i kommunene, en krisestemning skapt av enkelte ordførere og rådmenn rundt omkring i det ganske land, men også av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Og det er selvfølgelig på grunn av reduksjonene i SND og kommunale næringsfond. Det skal bli interessant å følge denne utviklingen og se hvorvidt dette vil gi de negative utslagene som nå fryktes av disse partiene. Det skal bli interessant å komme til budsjettdebatten i 2002 og se hvorvidt disse kuttene har gitt de negative utslagene som her signaliseres. Jeg tror det ikke. Men én ting kan jeg være enig i. Det er at skatte- og avgiftslettelsene i forhold til kuttene i SND og næringsfondene i mine øyne er for små. For det er jo det som er noe av clouet. Skal vi ta bort de virkemidlene som eksisterer, som på en måte har vært nytteløse, så må vi legge inn nye. De nye virkemidlene er betydelige skatte- og avgiftslettelser. Da må de også være av en slik størrelse at de veier opp kuttene i SND og næringsfondene. Særlig gjelder det avgifter på bensin og diesel – altså transport – for distriktene. Til slutt: Lederen i komiteen, Magnhild Meltveit Kleppa, tok opp endringen i merknaden på side 71. Jeg beklager, president, også overfor komiteen, at Fremskrittspartiets fraksjon her har vært meget uklar. Men det er riktig slik som det står i innstillingen nå. Vi skal være ute av den merknaden, slik det er der. Dette må jeg ta ansvar for selv, for her har jeg vært uklar. Men vi skal altså være ute, slik som det er i merknaden. Så vil jeg ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet. Jeg vil også gi signal om at Fremskrittspartiet støtter Senterpartiets forslag nr. 22. Vi ønsker å gå mot innstillingen til fullmakt under V. Helt til slutt vil jeg ta opp de rammeuavhengige forslag fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som jeg tror ikke er tatt opp tidligere.