Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Naturen slutter ikke ved toppen av eksosfæren, men vi opptrer som regel sånn på vår lille planet. Men hvorfor skal kunnskapen vår om verden rundt oss begrenses til jordoverflaten? På samme måte som vi søker å finne svar på naturens gåter på havets bunn og dypt under bakken, må vi se utover. Romfart gjør oss klokere på jorda. Ingen bilder synliggjør bedre hva slags verden vi lever i, og hvor verdifull den er, enn fotografier av planeten vår tatt fra rommet. Inntil de første bildene av jorda ble tatt av besetningen på Apollo 8, var bildet vårt av jorda noe abstrakt. Vitenskapen og teknologien ga oss muligheten til å se jorda rent utenfra og fortelle oss noe om hvem vi som mennesker er. Som en av forslagsstillerne må jeg innrømme at jeg er veldig glad for at Stortinget i dag vedtar forslag om en norsk satsing på romfart, og jeg har lyst til å takke næringskomiteen for veldig konstruktivt og godt arbeid. Dette er en gledens dag. Det er det ikke minst for den norske romfartsindustrien. Den er stor, men den er altfor lite synlig. Vi har noen av verdens fremste satellittmiljøer i Tromsø. Vi har forskning i Trondheim. Vi har en ambisiøs industriklynge i Stavanger. Vi har Andøya, ikke minst. Vi har Svalbard med sine muligheter. Vi har romindustrien på Kongsberg og mye mer. Denne industrien har et voldsomt potensial, men den krever en veldig aktiv næringspolitikk. Den krever politikere med vilje til strategisk overblikk og vilje til å ta risiko for å kunne leve opp til sitt potensial. Romforskning gir oss uvurderlig kunnskap om miljøet. Oppdagelsen av problemene knyttet til ozonlaget skyldes mye romforskere som jobbet med kartlegging av atmosfæren på Venus. Det er ikke tilfeldig at en av verdens fremste klimaforskere, James Hansen, kom fra NASA. Copernicus, som vi har diskutert i Stortinget før, gir utrolige muligheter for miljøovervåkning av nordområdene, og Brasils kanskje viktigste verktøy for å overvåke avskoging av Amazonas er geostasjonære satellitter. Få former for forskning gir oss like mye viktig informasjon, som kan ligge til grunn for handlingene våre på jorda. Oljeindustrien gir jobb til titusenvis av mennesker i Norge og enda flere i industriene som leverer teknologi til olje og gass. Spørsmålet «Hva skal vi leve av etter oljen?» har blitt en klisjé, men det må stilles på en så konstruktiv måte som mulig. Romteknologi er en del av svaret, men en veldig viktig del av det svaret. Bedrifter som SAPTEC i Stavanger viser hvor mye vi kan hente fra vårt teknologiske oljeeventyr til nye arbeidsplasser og ny kunnskap – og nye eventyr. Dette er i Norges interesse. Satellitter, f.eks., vil gjøre oss tryggere ved å gi værdata som hjelper skipstrafikken, hindrer oljeutslipp, på sikt bidrar til en mer bærekraftig oppdrettsnæring, med merder lenger fra kysten, overvåking av luftforurensning osv. Dessuten ligger det et stort ansvar i å forvalte så store havområder som Norge gjør. All teknologi som kan bidra til dette, er av det gode, også sikkerhetspolitisk. Men først og fremst er romfarten sivil, den er fredelig, og den er en kraft for fred. I slutten av november i forfjor, i 2014, akkurat idet russerne begikk grove folkerettsbrudd mot Ukraina, satt en håndfull astronauter på med et russisk Sojuz-fartøy opp til ISS. Smilende forskere fra Russland, Europa og USA lot seg avbilde på stasjonen, der de samarbeider om å finne nye former for fredelig bruk av verdensrommet. I dag er romfart og romforskning symboler på hvordan selv supermaktene kan legge fra seg rå egeninteresse og samarbeide, til beste for alle. Det er én siste grunn til å satse på romfart som kanskje ikke nevnes så ofte, men som er den aller viktigste – som John Kennedy sa, og han har det blitt referert til tidligere i debatten – fordi vi kan. Få samfunn har noen gang vært så rike som Norge er i vår tid. Vi har teknologi, vi har industri, og vi har råd til å satse. Fra romfarten har vi fått et vell av framskritt innen tekstiler, digitale løsninger og bedre helseteknologi, som har kommet hele menneskeheten til gode. Men det krever samfunn som er villig til å utforske og prøve. Vi har den muligheten som land, og med den muligheten følger en plikt. Vi kan aldri mestre verdensrommet, men vi plikter å forstå det – plikter å søke å forstå så mye som mulig av hele naturen rundt oss. Jeg vil gratulere Stortinget med vedtaket.