Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
Norge er et av verdens rikeste land. Vi har en levestandard som overgår de aller fleste andre land i verden. Vi har hatt fravær av krig på norsk jord i mange år. Vi har en inntektsfordeling som i global sammenheng er unik, ved at den er så jevn. Vi har en natur og en luft som er ren og klar, og som mange misunner oss. Vi har enorme ressurser av fornybar energi, som vil sikre velferden i Norge i mange år framover. På bakgrunn av dette bildet er det etter mitt syn utrolig at det fortsatt finnes partier som har gjort det til sitt viktigste politiske prosjekt å stenge dørene for dem som finnes utenfor våre egne grenser. I dagens verden er over 40 millioner mennesker på flukt. Mennesker forlater hjemstedene sine på grunn av voldelige konflikter, sult og nød og forfølgelse. Mange av dem som befinner seg på flukt, er barn. I verdensmålestokk er Norge et lite land når det gjelder mottak av flyktninger, men hva vi gjør, er selvsagt utrolig viktig for de flyktningene som gis mulighet til å komme hit. SV og regjeringspartiene er derfor opptatt av at Norge må ha en human flyktningpolitikk. Mennesker som kommer til Norge for å søke asyl, har rett til human behandling av myndighetene, og vi har et spesielt ansvar for dem som kommer hit som barn. I Soria Moria-erklæringen står det derfor: «Barn som kommer til Norge som asylsøkere, enten alene eller med voksne, er en særlig sårbar gruppe. Regjeringen vil ha et særlig fokus på deres rettigheter og livssituasjon. » SV har fokusert spesielt på asylbarns rettigheter for å sikre disse barnas beste. Dette har vært et viktig utgangspunkt for vårt arbeid med det forslaget til utlendingslov som ligger til behandling i dag. Når det i forslaget til den nye utlendingsloven er en rekke særskilte bestemmelser for å styrke og sikre barns rettigheter, er dette i tråd med hva vi har ønsket: Det lovfestes at hensynet til barnets beste skal være et grunnleggende hensyn når man vurderer om det skal gis adgang til familiegjenforening, også utenom de tilfeller hvor en rett til slik gjenforening er nedfelt i loven. Det lovfestes at flyktningvurderingene må legge særlig vekt på om søkeren er et barn. Det lovfestes at hensynet til barnets beste skal være et grunnleggende hensyn når man vurderer om det skal gis oppholdstillatelse på grunn av sterke menneskelige hensyn eller særlig tilknytning til riket. Her er det også foreslått en presisering i loven om at det kan være grunn til å innvilge opphold til barn, selv om situasjonen ikke er så alvorlig at det ville blitt innvilget oppholdstillatelse til en voksen. Retten til familiegjenforening for samværsforeldre lovfestes. Med den nye utlendingsloven utvider vi flyktningbegrepet, som vil medføre at flere får flyktningstatus og dermed unntak fra underholdskravet ved familiegjenforening. Dette vil også kunne komme barn til gode. Det lovfestes at hensynet til barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i utvisningssaker som berører barn, dvs. i saker hvor barnet selv eller en av foreldrene vurderes utvist. Retten til familiegjenforening for samboere som har barn sammen, lovfestes selv om samboerforholdet ikke har vart i to år eller mer. I dag foreligger det ikke noen rett til oppholdstillatelse for samboere dersom partene ikke har bodd sammen i minst to år. Det lovfestes at hensynet til barnets beste skal være et grunnleggende hensyn når man vurderer om det skal gis adgang til familiegjenforening, også utenom de tilfeller hvor en rett til slik gjenforening er nedfelt i loven. Reglene om oppholdstillatelse for mor eller far til barn som er norske borgere, mykes opp. I dag gjelder det et unntak fra retten til familiegjenforening i disse tilfellene dersom forelderen har ektefelle eller samboer på tidspunktet for innreise til riket. Nå fjerner vi dette unntaket. Regjeringen har også laget en mer detaljert beskrivelse av hvem som faller innunder Flyktningkonvensjonens flyktningbegrep. Her er det bl.a. presisert at tidligere ofre for menneskehandel som risikerer forfølgelse ved retur, skal anses som flyktninger. Det er også presisert at handlinger som er rettet særskilt mot kjønn eller mot barn, kan medføre forfølgelse i Flyktningkonvensjonens forstand. Det er foreslått en egen bestemmelse som understreker at man ved flyktningvurderingen må legge vekt på om søkeren er barn. Dagens utlendingslov, som ble vedtatt i 1988, slår fast at loven skal håndheves i samsvar med internasjonale regler som Norge er bundet av. I 2003 ble Barnekonvensjonen gjort til norsk lov med forrang foran annen lovgivning gjennom menneskerettsloven. Derfor er flere av artiklene i Barnekonvensjonen også tatt inn i lovforslaget, som går inn på særskilte bestemmelser for å styrke og sikre barns rettsposisjon flere steder i loven. Barnekonvensjonens artikkel 12 pålegger, som sagt, statene å la barn fritt få gi uttrykk for sine synspunkter i alle forhold som vedrører dem. Artikkel 12 i Barnekonvensjonen lyder: «1. Partene skal garantere et barn som er i stand til å danne seg egne synspunkter, retten til fritt å gi uttrykk for disse synspunkter i alle forhold som vedrører barnet, og gi barnets synspunkter behørig vekt i samsvar med dets alder og modenhet. 2. For disse formål skal barnet særlig gis anledning til å bli hørt i enhver rettslig og administrativ saksbehandling som angår barnet, enten direkte eller ved en representant eller et egnet myndighetsorgan og på en måte som samsvarer med vedkommende lands saksbehandlingsregler. » Den bestemmelsen som er foreslått, er ment å signalisere at det gjelder forpliktelser om å la barn bli hørt i utlendingssaker, og at det er behov for mer nyanserte regler. Derfor slår komiteens flertall i innstillingen fast: «Kongen skal utforme regler i forskrift om barns rett til å bli hørt. » Selv om spørsmålet om høring av barn i utlendingssaker kan reise en rekke dilemmaer, er det etter vårt syn viktig at barn selv blir tatt på alvor i denne type saker. SV er glad for at det i den foreliggende innstillingen understrekes at kjønnsrelatert forfølgelse gir grunnlag for anerkjennelse som flyktning etter Flyktningkonvensjonen, og at departementet nå skal utarbeide retningslinjer om kjønnsrelatert forfølgelse. Flertallet understreker viktigheten av å tydeliggjøre de særlige hensyn som kan gjøres gjeldende i saker som gjelder kvinner, og i saker vedrørende seksuell orientering og kjønnsidentitet. Selv om departementet ved fremleggelsen av proposisjonen i utgangspunktet ikke fant det hensiktsmessig å foreslå grunnleggende endringer i dagens organisering og styringsforhold på utlendingsområdet, er SV glad for at Regjeringen vil nedsette et offentlig utvalg for å vurdere om dagens klagesaksmodell er den beste for å ivareta både politisk styring, rettssikkerhet, likebehandling og en rask og effektiv saksbehandling i disse sakene. Til Stortingets behandling av denne lovsaken vil jeg til slutt knytte et par kommentarer. For det første vil jeg uttrykke glede over at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre på mange områder har kommet Regjeringen i møte, og at de støtter oss på områder som også er viktige for SV. Det er f.eks. nesten et samlet storting som understreker at «det er behov for å sikre en barnesensitiv anvendelse av flyktningbestemmelsene ». Både Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti er med på denne setningen, og det varmer. Det samme gjelder kjønnsbasert forfølgelse. Dette er jeg stolt av. Jeg er nesten fristet til å si at på sitt beste er opposisjonen virkelig god. Men jeg vil også få legge til at på sitt verste er deler av opposisjonen det man i andre sammenhenger ville kalle uspiselig. Vi har parti i salen i dag som ifølge VG den 7. april ønsker å redusere tallet på innvilgede asylsøknader til under 100 i året, nekte flyktninger opphold på humanitært grunnlag, stoppe familiegjenforening og for øvrig avvise flyktninger som ikke kan lese. Det er nesten så man ønsker seg tilbake til den tiden da Carl I. Hagen stod foran en gruppe liberalister i San Francisco i 1990, hvor han uttalte følgende: «Vi har sagt at vi gjerne tar imot flyktninger via FNs høykommissær, vi har sagt 1200 personer, kanskje er ikke det nok. » Sitatet er hentet fra VG-journalisten Elisabeth Skarsbø Moens biografi over Carl I. Hagen, side 206. «Kanskje er ikke det nok »! Nei, det er kanskje ikke det. Norge er i dag et av verdens rikeste land, men fortsatt finnes noen partier som har gjort det til sitt viktigste politiske prosjekt å gjøre de fete enda fetere, de rike enda rikere, og stenge dørene for alle de andre.