Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-08:
Bruk av militærmakt er det mest alvorlige virkemiddel vi som politikere besitter. Det å sende unge kvinner og menn i krig fører med seg et stort ansvar fra vår side – et ansvar for hvordan vi øver og trener dem, for hvordan vi setter dem i stand til å løse oppdragene sine, og ikke minst for hvordan vi tar vare på dem i etterkant. Derfor er det et viktig representantforslag vi behandler her i dag. Kristelig Folkeparti har i flere sammenhenger og ved flere anledninger tatt til orde for at vi bør styrke innsatsen overfor veteranene. Norge har 120 000 krigsveteraner med tjeneste fra den andre verdenskrig, fra Libanon, Balkan og Afghanistan, og det er faktisk en ganske stor gruppe. Derfor angår det også oss alle. Regjeringen skal ha ros for at den satte en rekke problemstillinger på dagsordenen i veteranmeldingen. Utfordringene er imidlertid at denne meldingen på en rekke punkter ikke er god nok og ikke ivaretar våre soldaters interesser på en tilfredsstillende måte, etter min mening. En viktig del av arbeidet for veteranene våre handler om anerkjennelse, anerkjennelse av den innsatsen de har ytt, og den risiko de har tatt på Norges vegne. Konsekvensen av dette må være at vi som politikere gjør det vi kan for å styrke deres rettigheter. Skal vi sende soldater ut i skarpe internasjonale militære operasjoner, ja så må både soldatene våre og deres familier ha trygghet for at vi på best mulig måte vil ta vare på dem og deres interesser når de trenger det. Det skillet som i dag gjelder for kompensasjon for soldater som har tjenestegjort før og etter 2010, bør etter vårt syn oppheves straks. Skillet er både ulogisk og urettferdig. Prinsippet om lik erstatning for lik skade bør være gjeldende. Kristelig Folkeparti vil på det sterkeste oppfordre alle partier på Stortinget til å bidra til å rette opp denne urettferdigheten. Når det gjelder størrelsen på de erstatningsbeløp som skal gis, ønsker vi også videre at dette utredes og undergis ny vurdering, også i Stortinget. Vi vet i dag for lite om de norske soldatene som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner. Kristelig Folkeparti har derfor sammen med Fremskrittspartiet og Høyre tidligere tatt til orde for intensivert forskning på området. Det er avgjørende viktig for oss å få mer kunnskap om dette. Bare på den måten kan vi bedre dimensjonere både vårt eget helsevesen og også Forsvarets, slik at vi klarer å fange opp dem som virkelig trenger det mest. Det finnes i dag noen gode fagmiljøer på krigstraumer i Norge, men ikke mange. Kristelig Folkeparti har tidligere tatt til orde for at vi bør få et nasjonalt kompetansesenter for krigstraumer som vårt desentraliserte helsevesen kan bruke ved behov, for kompetansen er ikke stor i det sivile helsevesenet. Hvis Norge er omtrent som våre allierte, vil i overkant av 10 pst. av dem som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner, utvikle senskader. Det ligger i ordet at dette er skader som gjerne oppdages og følgelig må behandles lenge etter at skaden har oppstått. Kristelig Folkeparti vil derfor støtte forslaget om å utvide plikten til psykiatrisk og psykologisk oppfølging av soldatene til fem år etter endt tjeneste. Det bør videre være slik at det er oppdagelsestidspunktet for skaden som blir rettighetsgivende i de tilfeller der skaden oppdages etter at det normale oppfølgingsansvaret er opphørt. Det er viktig at alle soldater som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner, har trygghet for at de når som helst kan ta kontakt med Forsvaret for å få oppfølging, for der ligger i alle fall nå den beste kompetansen på krigstraumer. Norske soldater som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner, er i sin ytterste konsekvens villige til å ofre sine liv i tjeneste for Norge, og det avtvinger dyp respekt. Jeg håper at vi sammen kan gi dem den anerkjennelse og støtte de fortjener. Og så noen kommentarer til innleggene: Jeg synes det er positivt at SV på en god måte ønsker at vi skal se på erstatningsordningen, og også åpner opp for å se på hvordan veteranene vil trenge noe mer hjelp fra den sivile helsetjenesten. Jeg tror mye kan gjøres her. Når det gjelder krigstraumer, har den sivile helsetjenesten veldig lite kompetanse på dette. Jeg tror det vil ta mange år å bygge opp kanskje noen miljøer. Derfor ønsker vi et kompetansesenter. Det tror vi kunne vært nyttig for alle.