Kristin Clemet (Høyre), 2003-05-27:
Det er riktig, som representanten Skjælaaen påpeker, at det har vært en reduksjon i tallet på grunnskoler. Det er også riktig at det særlig er de små skolene som blir lagt ned. Dette er imidlertid ikke noe nytt. I hele den perioden vi har statistikk for, er tallet på grunnskoler blitt redusert. I 1840 var det 7 444 grunnskoler. I 1950 var tallet redusert til 5 567, i 1970 var det 3 637, i 1990 var det 3 406, og i inneværende skoleår er det 3 237 grunnskoler, inkludert private skoler. Dette skyldes flere forhold, men særlig demografiske endringer. Slik flyttemønsteret er, og slik prognosene for fremtidig bosetting er, vil vi nok også i de nærmeste årene få en viss reduksjon i tallet på grunnskoler. Jeg er usikker på om kommuner der de geografiske og demografiske forhold tilsier en desentralisert skolestruktur, har kommet dårligere ut enn andre kommuner etter omleggingene i inntektssystemet, slik representanten Skjælaaen indikerer i sitt spørsmål. Allforsk sier i en rapport fra 2002, som er omtalt i St.meld. nr. 33 for 2002-2003, at forskjeller i utgiftsbehovet til kommunen som det er kompensert for gjennom inntektssystemet, forklarer 75 pst. av forskjellene i ressursbruk pr. elev. Den omleggingen som ble foretatt i kostnadsnøkkelen i 2002 ved at det ble innført to nye bosettingskriterier for grunnskolen, nemlig «Reiseavstand innen sone» og «Reiseavstand til nærmeste nabokrets», har ikke, så langt departementet kan se, ført til omfordelinger til generell ulempe for særlig grisgrendte kommuner. Det er imidlertid bestemt at det skal innføres nye bosettingskriterier for kommunene, jf. kommuneproposisjonen for 2004, som er lagt frem, for ytterligere å forbedre fordelingen mellom kommunene. Små skoler er til dels vesentlig dyrere i drift pr. elev enn større skoler. Dette er beskrevet av Nordlandsforskning og omtalt i St.meld. nr. 33. Noe av merkostnadene skyldes reglene for bl.a. klassedeling, klassestyrer og kompetansekrav for rektorer. Disse reglene kan bidra til at skolene av rent økonomiske årsaker blir lagt ned. Eksempelvis vil en økning i elevtallet fra 12 til 13 elever utløse behov for en ekstra klasse, som igjen utløser behov for flere ressurser. Utgiftsutjevningen i inntektssystemet tar ikke hensyn til slike endringer i faktiske utgiftsbehov, og på den bakgrunn synes det å være et klart misforhold mellom klassedelingsreglenes betydning på inntekts- og utgiftssiden i kommuneøkonomien. Departementets forslag i Ot.prp. nr. 67 for 2002-2003 om å fjerne klassedelingsreglene mv. vil være mer i tråd med hovedprinsippene i inntektssystemet samt gi kommunene et større handlingsrom som kan gi mulighet for andre løsninger enn nedlegging av skoler. Det er mange hensyn som må ivaretas og avveies ved fastlegging av skolestruktur, deriblant skysslengde og kvalitet på det pedagogiske opplegget. Det er ikke gitt at små skoler alltid er det beste for elevene. Jeg ser det som viktigere å ta hensyn til elevene enn til lokalsamfunnet når skolestrukturen skal fastsettes. Dette mener jeg også at mange kommuner som skoleeiere gjør. Jeg mener også at det er viktig at økonomien ikke tvinger frem løsninger som er til ulempe for elevene. Med den økningen i de frie inntektene som Regjeringen legger opp til for 2004, og med de forslag til lovendringer som vi har lagt frem, vil kommunenes arbeid med dette bli enklere, slik at hensynet til elevene og kvaliteten på opplæringen kan få en enda større betydning når fremtidige endringer i skolestrukturen skal behandles av kommunene. Uansett vil skolestrukturen i en kommune være bestemmende for kostnadene. Det er også slik at fastsetting av skolestrukturen er en ren kommunal oppgave, som ikke styres av sentralt gitte regler. Slik bør det fortsatt være.