trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Saksordføreren sa nå at det kan ikke være slik at det skal gjelde forskjellige lovbestemmelser for flyktninger eller utlendinger og for norske, når det gjelder lov om sosialhjelp. Da ber jeg ham se tilbake til innledningen av sitt eget innlegg, hvor han nettopp understreket at det i 1994 ble laget en bestemmelse i forskriftene om utenlandske statsborgeres rett til sosialhjelp, § 1 2a, som han selv refererte til. Da kan han ikke etterpå i et replikksvar til meg si at det skal være likebehandling, når han selv har sagt at det er en egen bestemmelse for dette. Det er jo slik som det også står i Høyres og SVs særmerknad – for en gangs skyld får jeg bruke Høyre og SV som sannhetsvitne – at det er slik at avgjørelser i tilflyttingskommunens eget system ofte blir overprøvd av fylkesmannen. Da er det som regel en byråkrat ved fylkesmannsembetet som reelt sett har den skjønnsmessige avgjørelsesmyndigheten, som påfører tilflyttingskommunen utgifter – etter en rimelighets- og skjønnsmessig betraktning i kommunen selv, enten ved kommunens eget byråkrati eller også ofte, når det er tvilstilfeller, av folkevalgte i den kommunen. Mitt spørsmål var altså: Når et flertall av de folkevalgte – og det er stort sett et flertall som ikke består av Fremskrittspartiet – i en vanlig kommune, kanskje bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, sier nei, her er kriteriene for å tildele sosialhjelp til en tilflyttet flyktning, etter forskriftene for utenlandske statsborgere, ikke til stede, synes han det er rimelig at en byråkrat på fylkesmannskontoret skal kunne overprøve det? Eller vil han være enig med oss i at her burde vi få til en endring, slik at når lokale folkevalgte, som har ansvaret for økonomien i kommunen, har sagt at dette ikke er innenfor det vedkommende har rett til, bør det respekteres av systemene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Når det gjelder dette med ankeadgangen, er det selvsagt et prinsipielt syn. Vi har det synet i Fremskrittspartiet at når vi gjennom lovgivning tillegger folkevalgte organer – altså kommunestyrer – beslutningsmyndighet, skal man ha fylkesmannen til å påse at lover og regler blir fulgt. Men der hvor det er en skjønnsmessig vurdering, en rimelighetsbetraktning, skal en avgjørelse truffet av ett folkevalgt organ kun kunne overprøves av et annet folkevalgt organ. Vi har nok av saker hvor lokale politikere gjør så godt de kan for å sette seg inn i dem, er på befaring i plansaker, osv., og etter masse om og men og diskusjon kommer til at man skal kunne si ja til å føre opp en hytte – etter skikkelig arbeid. Så ankes det til fylkesmannens miljøvernavdeling hvor det sitter en byråkrat og overprøver den folkevalgte avgjørelsen, uten befaring, uten innsikt, bare ut fra et eller annet teoretisk. Det er et system vi er imot. Og det er prinsipielt. Så spurte Eriksen om det skulle være forskjell på ankemuligheter på grunn av etnisk tilknytning. Det har ikke vært snakk om etnisk tilknytning her i det hele tatt. Hvordan i all verden greier han å dikte opp det? Det er jo regjeringen selv – en tidligere regjering – som har laget en ny bestemmelse i forskriften om utenlandske statsborgeres rett til sosialhjelp. Det er det vi snakker om. Det har ikke noe med etnisk bakgrunn å gjøre. Det er det at det er en utlending det dreier seg om, det dreier seg om sekundærflyktninger, som Eriksen selv har anerkjent som et problem. Ja, vi ønsker å redusere mulighetene for og adgangen til at flyktninger som er utplassert med UDI-støtte og integreringsmidler, skal kunne flytte, så lenge det medfører kostnader for en annen kommune. Hvis de får seg en jobb, selv dekker alle kostnader og er ute av dette flyktningsystemet med integreringstilskudd og greier å leve på seg selv, skal de ha full rett til det. Men når det er forutsatt at de skal ligge en tilflytningskommune til økonomisk last, ønsker vi å begrense den muligheten – av mange praktiske årsaker, av hensyn til begge kommunene og av hensyn til integreringsprosessen for den flyktningfamilien det måtte gjelde.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Jeg synes dette var oppløftende, for det viser at Erna Solberg i hvert fall nesten har forstått et relativt enkelt forslag. Det som står her, er at de som er utplassert med integreringstilskudd fra UDI, og med avtale mellom en bosettingskommune og UDI, ikke selv skal ha anledning til å flytte til en annen kommune hvis det fortsatt betyr at de trenger offentlig støtte for å bo i den kommunen de flytter til. Hvis de imidlertid tar det opp med UDI, og begrunner hvorfor de ønsker å få en annen bosettingskommune enn den de er flyttet til, da er det ikke de selv som flytter, da er det UDI som i realiteten står for dette. Og det må UDI ha anledning til. Hvis UDI har utplassert en flyktning eller en flyktningfamilie i en kommune, og de har sterke ønsker om heller å få være i en annen kommune og henvender seg til UDI mens de bor der, og spør om det er mulig å flytte fra den kommunen de først kom til og til en annen, og UDI er enig i at det er det rimelighetsgrunner til og fornuftig å gjøre, da er det UDI som tar opp med den nye tilflytningskommunen om de kan ta imot dem. Da er det ikke de selv som har gjort det. Da er det etter avtale og etter rimelighetsbetraktning. Og det aksepterer jeg kan skje. Men de skal ikke selv bare kunne flytte og så dukke opp på sosialkontoret i den nye kommunen og si: Her er vi. Vi har bodd hos noen slektninger nå i to måneder, mens vi egentlig var utplassert i en annen kommune. Nå vil vi bli boende i denne kommunen, hvor vi stille og rolig har bodd i to måneder hos noen slektninger, men vi krever at kommunen må skaffe oss et sted og bo, og kommunen må også skaffe oss støtte til livsopphold. Nei, det skal de ikke ha rett til. Da skal de automatisk sendes tilbake til den kommunen som fikk integreringstilskudd. Det er helt klart. Så representanten Solberg har stort sett forstått vårt forslag, men vi avskjærer ikke muligheten for at UDI kan flytte en familie fra en kommune til en annen kommune, hvis UDI gjør det gjennom avtaler med begge kommuner.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Dette siste skjønte jeg ikke helt, for det jeg gav uttrykk for, var en prinsipiell holdning. Men hvis noe skulle overprøves av et kommunestyre innenfor dagens system, så ville kanskje klageinstansen være fylkestinget eller Stortinget, eller eventuelt nye organer. Jeg sa at vi har den prinsipielle holdning at skjønnsmessige avgjørelser truffet av et folkevalgt organ ikke bør kunne overprøves av en byråkrat uten ansvar. Det er en prinsipiell holdning. Hvordan vi i praksis skal ordne dette, kan vi diskutere. Det kan være mange måter å gjøre det på, men jeg ønsker å styrke de folkevalgte organ, det er de som skal fatte skjønnsmessige avgjørelser. For hvis velgerne er misfornøyde med de skjønnsmessige avgjørelsene de folkevalgte tar, kan de bytte dem ut ved neste valg, mens en byråkrat kan man ikke bytte ut, og en byråkrat har heller aldri noe ansvar for de skadevirkninger de påfører samfunnet gjennom sine – av og til – merkverdige avgjørelser. Så til det første. Jeg er veldig glad for at Meltveit Kleppa helt klart sa at det var nødvendig med tiltak for å begrense flyttingen fra den kommunen man først var plassert i, til andre. Det er jo det vi foreslår, men som alle er uenige i! Veldig ofte fremmer vi forslag – og så får vi et slags hylekor av flertallet om at det er fryktelige forslag. De innrømmer at det er behov for å gjøre noe, men de har selv ingen egne forslag til hvordan de kan begrense dette. Og her innrømmer Meltveit Kleppa at vi må ha tiltak – ja, så stem for det tiltaket vi nå har foreslått, i stedet for å være passiv og ikke fremme et eget forslag selv. Og så spurte hun meg om jeg også tenkte på problemene for primærkommunen, som har forberedt seg på å ta imot flyktninger. Jeg sa i mitt innlegg at vi legger frem dette også av hensyn til primærkommunen, som har lagt opp til kostnader og et apparat for de flyktninger som de har sagt ja til å ta imot, og basert seg på integreringstilskudd i fem år, og så går det kanskje tre år og så er alle flyktningene flyttet til Oslo eller Drammen, mens man har apparatet og ansatte. Det var jo det hensynet jeg påpekte. En annen kommune, som Oslo, sier ja til å ta imot så og så mange flyktninger, og fordi andre flyktninger flytter dit, så blir det dobbelt så mange som det de sa ja til.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-23:
Jeg vil sette fram et forslag på vegne av representantene Øystein Hedstrøm, Jon Lilletun, Ansgar Gabrielsen, Leif Helge Kongshaug og meg selv om at staten skal dekke også grunneiernes saksomkostninger i tvister om reinbeite.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Jeg vil på vegne av representantene Øystein Hedstrøm, Vidar Kleppe og meg selv fremme forslag om å utvide oppdrettsvolumet fra 12 000 m3 til 15 000 m3 i bestemmelsene for oppdrett av matfisk og stamfisk av laks og ørret i sjøvann.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
Hensikten fra min side med å stille denne interpellasjonen var å få et fokus på den viktige delen som jeg nå mener er begrensningen på en rekke områder, nemlig overføringsnettet. Begrensninger i overføringsnettet gjør at vi får flaskehalser. Hvis vi ikke tar initiativ og får orden på det, greier vi ikke å få ut effekt når det gjelder verken pris, marked eller alternativ energi, og vi greier heller ikke å få en miljørettet energiproduksjon skikkelig på plass. Hvordan vi skal løse dette, er kardinalspørsmålet etter min oppfatning. Når det nå òg kommer fram at vi kan stå foran utkopling, må ikke dette komme som julekvelden på kjerringa. Vi må være forberedt politisk, og i det svaret som energiministeren gav til meg, synes jeg han hadde gode åpninger. Han sa bl.a. at han ville komme tilbake til Stortinget til våren med forslag til endringer i energiloven som tar sikte på å få etablert et rettslig ansvar for systemet, altså et systemansvar. Da får vi en ny debatt, og der må vi òg ta dette opp for fullt. Jeg tror ikke at den energiloven som ble vedtatt i 1991, hadde til hensikt at vi skulle få et delt marked igjen i Norge. Det var nettopp det vi ikke skulle få. Jeg ser òg fram til at vi kan få fortgang i arbeidet med nye kabler over Skagerrak, ikke bare ha den ene vi har i dag, men få også andre på plass, slik at vi kan få mer effektivitet og fleksibilitet i hele energimarkedet i Europa og ikke bare i Skandinavia. Så sa representanten Kvassheim at det var vanetenkning på området. Nei, jeg tror ikke det er vanetenkning, men jeg må jo innrømme òg at vi har vært i en veldig god posisjon i Norge fordi vi har hatt så god tilgang på fornybar energi som vasskraft, som er en god miljøenergi. Nå må vi begynne å tenke en del nytt, og det er kommet nye tankar på en rekke områder, bl.a. avgiftsmessig ved fjerning av investeringsavgiften og elavgiften på fjernvarmeanlegg. Det budsjettforliket som nå har fritatt fjernvarmeanlegg for elavgiften, er jeg særdeles glad for. Hvem som først sprang til bordet akkurat i det forliket, beskjeftiger jeg meg ikke så mye med, men det er òg en tanke som har streifet Arbeiderpartiet lenge, og nå får vi det på plass. Når det gjelder bruk av gassen, ligger det flere prosjekt på bordet. Regjeringen har kommet nå med 20 millioner til Bergensområdet. Det er klart at det skaper presedens med hensyn til de andre områdene som nå har prosjekt på beddingen, og det er òg viktig. Jeg ser fram til en spennende debatt om dette. Her har vi alle muligheter for å få tilrettelagt energipolitikken vår på en skikkelig og god måte.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
Det må vel kunna seiast at dette har vore ein saftig debatt med ingrediensar både av saus og ribbe. Regjeringa sitt utgangspunkt når det gjeld energisituasjonen i Noreg, inkludert effektbalansen, er innstillinga til energimeldinga som blei handsama av Stortinget i vår. Det er dei målsetjingane som står der, som er retningsgjevande for den politikken Regjeringa fører på dette området. Eg er heilt samd med alle dei som seier at det er eit stort potensial for sparing i Noreg, at me kvar og ein av oss sikkert kunne brukt mykje mindre straum enn det me gjer. Eg er samd med Hornslien i at dette har veldig mykje med haldningar å gjera; det har veldig mykje med medvit å gjera, og opplysningskampanjar er viktige. Eg trur òg, som det er blitt hevda, at prisen har mykje å seia for forbruket. Det er eit klart mål for oss å prøva å gjera noko med forbruket, spesielt den delen av forbruket som går til oppvarming, og eg trur det er eit stort potensial for vriding av forbruket her. Det er dette som er bakgrunnen for at Regjeringa med det første vil koma til Stortinget med forslag om å oppretta eit nytt enøkorgan, som vil gjera at ein får ein heilt anna driv i dette arbeidet både når det gjeld opplysningskampanjar, og når det gjeld å ta i bruk ulike verkemiddel for å nå dei måla ein har sett seg. Likevel vil eg åtvara mot at ein baserer den framtidige politikken på dette området på sverjingar. Me har studert veldig nøye kraftmarknaden og situasjonen dei siste åra. Først blei det sett ned eit energiutval som skulle sjå på situasjonen fram til år 2020, og så fremja den førre regjeringa ei sak til Stortinget om dette, nemleg energimeldinga. Her gjekk det fram at me i åra framover ville få eit veksande gap mellom forbruk og produksjon i Noreg. Bakgrunnen for det er at me blir fleire i Noreg, me blir eldre, og det er stadig fleire som bur aleine. Derfor vil straumbruken gå opp. Eg vil òg åtvara mot at det ikkje er samanheng mellom forbruk og produksjon. Hadde me hatt større produksjon i Noreg, er det klart at me hadde hatt mindre effektproblem enn det me har. Og det er altså slik at situasjonen langt frå er god nok. Eg håper at dei tiltaka me har sett i verk, vil redda oss no til vinteren. Men på sikt må me ha meir sparing, me må ha betre utnytting av nettet, men me må òg ha større kapasitet. Eg er ein entusiast når det gjeld å ta i bruk gass i Noreg. Eg støttar fullt og heilt dei prosjekta som gjeld røyrleidningen over Boknafjorden. Dersom me begynner no med Bergen, trur eg det vil bli eit så vellukka prosjekt at det blir vanskeleg å seia nei til liknande prosjekt i framtida. Så til slutt: Eg fekk eit konkret spørsmål frå fru Blattmann, om eg kunne garantera at ikkje alt ville bli svart når juleribba blei sett inn. Dersom ho med det meinte at eg skulle garantera at ikkje nokon skulle svi ribba, kan eg sjølvsagt ikkje gjera det. Eg kan heller ikkje garantera at det ikkje vil bli utkoplingar. Men eg meiner at dei tiltaka som er sette i verk, reduserer faren ein god del.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
Jeg føler at vi den siste tiden stadig er kommet opp i problemstillinger der vi står overfor forholdet mellom bruk og vern. Det er en ganske presset situasjon vi nå går inn i, spesielt når det gjelder overføringskapasiteten, altså det som har med effekt å gjøre. Vi har en presset kraftbalanse fordi vi har stor økning i forbruket vårt. Vi har med vanlig, middels årsproduksjon et underskudd. Vi har også, som statsråden sa, problemer med forsyningssikkerheten, vi får altså ikke ut tilstrekkelig effekt. Og spørsmålet er: Trenger vi ny kraftproduksjon? Jeg tror vi trenger det på sikt, men jeg tror ikke det er det tiltaket som vil hjelpe oss over den situasjonen som vi kanskje kan komme i til vinteren. Jeg tror det er like viktig at vi er villig til å skaffe oss ny overføringskapasitet. Men nå er det faktisk sånn at det er nesten like vanskelig å få til å styrke ledningsnettet. Enten vi nå skal ha et nytt ledningsnett eller et kraftigere ledningsnett, er problemene akkurat de samme. Derfor har jeg vært glad for de signalene som har kommet fra Regjeringen om å frita fjernvarmeanlegg for elavgift. Jeg er også glad for at vi har satt i gang en del fjernvarmeanlegg hvor vi ikke bare har fått anledning til fritak for investeringsavgift, men også har fått overføringer og bistand fra staten. Mitt spørsmål til statsråden er faktisk: Kan en i større grad enn det er gjort fram til nå, finne incitamenter som gjør at man kan få i gang samarbeid mellom industri og lokale elverk for å utnytte den overskuddsvarmen som vi vet finnes, i hvert fall i smelteindustrien? Et godt eksempel finner vi nede i Kristiansand, hvor Kristiansand Energiverk AS og Elkem har inngått avtaler og er i ferd med å etablere fjernvarmeanlegg som skal produsere så mye kraft at de kan varme opp hele høyskolen og gi tilstrekkelig energi til høyskolen og til en barneskole, og flere vil kunne koble seg på etter hvert. Det betyr egentlig at vi avlaster overføringsnettet, fordi det blir lokal produksjon. Det er klart at dette er en problemstilling som opptar de fleste. Jeg vil stille statsråden et morsomt spørsmål: Kan statsråden garantere at vi kan få stekt juleribba slik som nettet er, uten at alt blir svart?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Den problemstillingen med manglende effekt i nettet som representanten Nordtun tar opp, er det særdeles viktig å fokusere på. Strømforbruket har økt fra år til år, som flere allerede har vært inne på, på tross av stortingsflertallets målsetting om det motsatte. Økningen har dessverre kommet uten at produksjonskapasiteten har økt tilsvarende. Det er imidlertid kraft nok å få tak i, og i år faktisk også innenfor landegrensene, takket være store nedbørsmengder. Problemene oppstår på enkelte kalde dager når det skal overføres store mengder kraft til forbrukerne, da nettet kort og godt ikke er dimensjonert for dette. Det er etter mitt skjønn tre måter å løse disse problemene på. Det ene er det som Statnett allerede har gjort, nemlig å inngå avtaler med kraftkrevende industri om utkobling i kortere perioder når problemene oppstår. Dette er for så vidt fornuftig nok i den situasjonen vi er i, men det løser ikke problemene på lang sikt dersom økningen i strømforbruket fortsetter, og det er det mye som tyder på at den vil gjøre. Derfor må dette etter mitt skjønn ses på som en nødløsning. Det andre er selvfølgelig å bygge ut nettet, slik at det blir dimensjonert for større overføringer. Det vil nok løse problemene, men jeg er redd for at det vil koste langt mer enn det smaker. Det vil kreve enorme investeringskostnader å dimensjonere nettet slik at det skal kunne ta disse belastningstoppene, og det vil nok i de fleste tilfellene neppe være samfunnsøkonomisk forsvarlig. Det tredje, og etter mitt skjønn den mest hensiktsmessige løsningen på sikt, er selvfølgelig å bygge ut kraftproduksjonen ytterligere. Den store utbyggingsepoken for vannkraft i Norge er nok dessverre over, men det finnes fortsatt en del interessante prosjekter som kan realiseres. I tillegg til dette finnes det også et stort potensial for opprustning av allerede eksisterende kraftverk, og Stortinget har jo foretatt en del grep for å få fortgang i dette. Vi har i Norge også store gassressurser som kan utnyttes til kraftproduksjon. Men for at ny kraftproduksjon skal ha positiv innvirkning på effektsituasjonen i nettet, betinger det selvfølgelig at denne nye produksjonen er slik plassert at den ikke må overføres over lange avstander, men at den ligger i nærheten av der uttaket er størst. Jeg tror likevel at ny kraftproduksjon er det viktigste bidraget til en bedret effektsituasjon, selvfølgelig i tillegg til noe oppgradering av nettet.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-11-23:
Representanten Tore Nordtun fokuserer i sin interpellasjon på et av de mest sentrale spørsmål innen energipolitikken, nemlig hvordan man best kan sikre leveringssituasjonen for elektrisk kraft, spesielt i perioder hvor nettet er sterkt belastet som følge av et misforhold mellom forbruk og overføringskapasitet. Samtidig er det viktig å opprettholde sikkerheten i kraftleveringene også i perioder med vesentlig svikt i vannkraftproduksjonen som følge av lite nedbør – en problemstilling som neppe synes å være aktuell i disse dager. Allikevel representerer den heller unntaket enn regelen. Nesten hvert år trues forbrukerne med tvangsutkopling når forbruket legger et for sterkt press på forsyningskapasiteten, med de konsekvenser det har i spesielt kalde perioder. Det er derfor av stor viktighet å finne mottrekk i forhold til interpellantens anliggende. Hovedutfordringen vi står overfor på energisektoren, er knyttet til det faktum at energiforbruket vokser raskere enn evnen til å levere tilstrekkelig elektrisk kraft. Det sterkt økende forbruket vi i dag ser, og som fremtidsprognosene viser, er selve kjerneproblemet når det gjelder energiforsyningen. Politisk er det derfor en enorm utfordring å bremse veksten i forbruket i kombinasjon med utvikling og bruk av nye energibærere. Under behandlingen av energimeldingen poengterte derfor flertallet viktigheten av en offensiv satsing på alternative energikilder, også for å legge til rette for bedre å kunne veksle mellom ulike energibærere. En slik fleksibilitet vil avlaste overføringsnettet i sterkt belastede perioder, og er derfor ett av flere viktige virkemidler for bl.a. å motvirke det utkoplingsspøkelset som interpellanten viser til. Komiteens flertall understreket ved behandlingen av energimeldingen også viktigheten av å videreutvikle det nordiske energisamarbeidet, ikke minst i forhold til forskning og utvikling av ny teknologi for energieffektivisering og for utvikling av mer miljøvennlige energiformer. Energi og miljø henger tett sammen og må derfor bli et viktig satsingsområde også i framtiden i relasjon til våre forpliktelser om reduserte klimagassutslipp. Sentrumsregjeringen tok tak i disse utfordringene. Den definerte vår hovedutfordring som planlagt og målrettet arbeid for å begrense veksten i energiforbruket og på lengre sikt aller helst redusere det. Det er ikke noe mål å etterleve vekstprognosene, men faktisk å bidra politisk til å forme prognosene og innrette politikken deretter. Det var sentrumsregjeringens hovedmål og bør fortsatt være det også for den sittende regjering. Jeg er glad for den enstemmighet som råder når det gjelder bruk av naturgass til industriell produksjon og innenfor transportsektoren. Det finnes et stort potensial på disse områdene i landbasert virksomhet, samtidig som vi må se de muligheter som ligger i vannbårne varmesystemer. Dette utgjør et betydelig supplement til eksisterende kraftforsyning. Det vil derfor være viktig i det videre arbeid med infrastruktur for naturgass at denne innrettes på en slik måte at de store, tunge industrimiljøer i landet får nyttiggjort seg bl.a. det fremtidige gassrørsystemet.
John Dale (Senterpartiet), 2000-11-23:
Til liks med interpellanten merka eg meg oppslaget i Bergens Tidende den 2. oktober d.å., der informasjonssjef Akselsen i Statnett peikar på at det kan verta vanskeleg å dekkja effektbehovet dersom vinteren vert kald. Årsaka er at Statkraft tek ut av produksjonen ei kraftmengd på heile 620 megawatt. I same oppslag vert det hevda at NVE ser alvorleg på situasjonen. Difor er det naturleg at også Stortinget viser interesse for saka, slik tilfellet er i dag. Men dei problema det her vert fokusert på, bør likevel ikkje brukast som argument for at forsyningssituasjonen generelt er dårleg. Skulle det verste skje, dvs. at tvangsutkopling vert sett i verk, kan jo folk fort få det for seg at kraftproduksjonen er for liten, eit inntrykk som i det minste bør nyanserast. Poenget er at Statkraft, slik kraftprisane er i dag, ikkje finn det lønsamt å reparera gamle kraftanlegg. Låge kraftprisar hindrar òg enøktiltak og utbygging av alternative energikjelder, og prisane set som kjent bom for bygging av gasskraftverk. Det er ikkje lenge sidan Stortinget drøfta elektrisitetsforsyninga, tilgang og etterspørsel. Då hevda mange i denne salen, slik statsråden gjorde i dag, at Noreg er i ferd med å påføra seg sjølv ei formidabel kraftkrise. Dei same representantane ynskte at marknadsøkonomiske prinsipp skulle råda, og det systemet er langt på veg sett i verk. Korleis kan det då ha seg at kraftprisane så langt ikkje har fanga opp eventuelle krisesignal? Forklaringa er at det er slutt på den tida då den norske kraftbalansen var ankerfestet for elektrisitetsforsyninga. Statsråden syntest ikkje å vera merksam på det då han heldt sitt innlegg i dag. Noreg er i stigande grad med i ein nordisk og nordeuropeisk energimarknad. Prisane vitnar om tilgang på kraft i dette området. Politisk må me takla nye problemstillingar. For eksempel er det no mindre interessant kvar straumen vert produsert. Langt viktigare er det å stilla miljøpolitiske krav til kraftproduksjonen, og at ressursane vert utnytta effektivt. I den nye situasjonen kjem naturlegvis nettsystemet, overføringskapasitet og effektspørsmål i fokus. Me vert meir opptekne av å skapa trygge energisystem. Difor reagerte representanten Nordtun lynraskt på oppslaget i Bergens Tidende. Han er djupt uroleg for kva som kan koma til å skje dersom vinteren vert for kald. Og spørsmålet er: Kva gjer me då? Det er sjølvsagt uråd å gardera seg heilt ut mot ekstreme situasjonar. Og vert det naudsynt å kopla ut straum, vil det vera ei påminning om at det framover må satsast på energifleksibilitet, slik det står skrive i energimeldinga sentrumsregjeringa la fram. Folk må kunna skifta frå ein energiberar til ein annan. Innføring av fjernvarme er eit godt eksempel på langsiktige løysingar som vil kunna førebyggja problemstillingar av den typen interpellanten har presentert her i dag.
Bent Høie (Høyre), 2000-11-23:
Jeg vil innledningsvis slutte meg til interpellasjonens innhold og spørsmålsstilling. Situasjonen kan bli alvorlig i flere deler av landet, og da er det ikke minst flaskehalsene i overføringssystemet som kan føre til store problemer. Et eksempel på dette er Statkrafts avtaler med Hydro Aluminium på Karmøy, som vil innebære at de i kalde perioder kan risikere å måtte stenge en fjerdedel av sitt industriområde i forhold til kraft. En videre utbygging av overførings- og fordelingsnettet vil i mange sammenhenger være svært konfliktfylt i forhold til store landskapsområder og i forhold til boområder. Et godt eksempel på dette er Lyse Energis behov for å øke overføringskapasiteten til Nord-Jæren. Traséforslaget har ført til sterke reaksjoner i berørte boområder. Dermed er det, som representanten Vaksdal var inne på i sitt innlegg, ikke bare et spørsmål om kapasitet, men ikke minst også et spørsmål om nye energikilder. Her er etter vår oppfatning naturgass i en særstilling. I St.prp. nr. 1 for 2000-2001 fra Olje- og energidepartementet, punkt 7, peker departementet på at det er spesielt i områder med knapp kapasitet i strømnettet gassrør kan fremstå som et lønnsomt alternativ. Jeg vil derfor gjerne spørre statsråden om han vil følge opp dette perspektivet når han vurderer hvor han skal sette inn de statlige virkemidlene for å få bygd ut en infrastruktur for gass. I den forbindelse er det naturlig å peke på planene for å legge en gassrørledning over Boknafjorden. Dette prosjektet, som Lyse Energi har engasjert seg i, kan kanskje føre til at en reduserer eller fjerner behovet for å bygge et sterkt omstridt nytt nett på Nord-Jæren. Stortinget bad i forbindelse med behandlingen av energimeldingen Regjeringen om å utarbeide en helhetlig strategi for bruk av naturgass i Norge. Den problemstillingen som en har reist i dag, viser at dette haster. Den beskrivelsen som Regjeringen har av naturgass i Norge i budsjettet og i forslaget til Nasjonal transportplan, er etter Høyres mening ikke en tilfredsstillende oppfølging av Stortingets vedtak. Vi mener at Regjeringen må komme tilbake til Stortinget med en helhetlig strategi som inneholder klare målsettinger og forslag til resultatorienterte handlinger.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-23:
Det er en viktig debatt interpellanten tar opp, men det er beklagelig at både spørreren og svareren er preget av vanetenkning på områder som roper på nye og mer fleksible løsninger. Det er viktig å skille mellom de problemstillinger som er knyttet til effekt, og spørsmålet om tilgang på kraft. Det er mange som i denne debatten bevisst sauser sammen de to problemstillingene, for de har et ærend å gå i forhold til det å skaffe ny kraft, bl.a. ved gasskraftproduksjon. Effektproblemet er tvert imot et argument for enøk og for nye fornybare energikilder. Jeg merket meg at Aud Blattmann sa at Arbeiderpartiet hadde gått inn for å gjøre noe med elavgift på fjernvarme. Det er feil. To ganger har Arbeiderpartiet motsatt seg slike endringer som nå kom inn i budsjettforliket. Det er også slik at når en etterlyser muligheten for å ta i bruk spillvarme, henger det sammen med de midlene myndighetene kan stille til rådighet for enøk og alternative energikilder. Der er det også foretatt reduksjoner. På de to punktene viser Arbeiderpartiet at en ikke er villig til å ta i bruk de nye grep som trengs for å møte både effektproblematikken og spørsmålet om tilgang på ny kraft. Og det at en ikke med tyngde reiser den problemstillingen at 40 TWh i Norge i dag går med til oppvarming, og spør hva som ligger av muligheter her alternativt både når det gjelder varmepumpe, vannbåren varme osv., viser at en ikke tar tak i de tunge strukturelle tingene her, som må løses. Det er også hevet over tvil at prisspørsmålet er av stor betydning for utvikling av ny produksjon, enten det er de tradisjonelle vannkraftanlegg eller det er alternative fornybare energikilder, og det er av stor betydning når det gjelder å utløse det store sparepotensialet som ligger her. Det er i de periodene hvor prisen på kraft har vært høyere enn den er nå, at forbruket har blitt radikalt påvirket, og at det har vært økt stimulans til å utvikle de nye rene løsningene. Jeg er enig med representanten Høie som peker på et gassprosjekt i Rogaland som kan få stor betydning både for forsyning og for å redusere behovet for nye nettløsninger, og jeg støtter det resonnementet som han framførte. Det er all grunn til å ta effektproblemet på alvor. Det er behov for opprustning av deler av nettet, det er behov for å inngå det jeg oppfatter som samfunnskontrakter med industrien, slik at de medvirker i de korte periodene vi har effektproblemer, men først og fremst er det behov for nye løsninger – toveiskommunikasjon mellom leverandør og den enkelte bruker – slik at en i de marginale periodene kan bidra med å ta ut lokalt forbruk hos den enkelte, og dermed kan dempe problemene knyttet til en effektkrise. Det er også mye å gå på her når det gjelder prisvariasjon, så svaret på effektproblemene er på ingen måte økt kraftproduksjon. Og det å sause disse to tingene sammen løser ikke problemene, det bare forstørrer et problembilde som er så komplisert at vi må løse ting i rekkefølge og i sammenheng.
Anders Hornslien (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
Jeg skal prøve å unngå å snakke om saus, men det er kanskje litt merkelig å snakke om problemer knyttet til strømlevering i en tid hvor det nå har regnet i nesten 60 dager i strekk i Oslo, noe som er elleve dager mer enn da Noa bygde arken under syndfloden. Vi får håpe at vi etter hvert kan føre en energipolitikk som fører til at vi i østlandsområdet slipper å være avhengig av et slikt vær for å få dekket elbehovet vårt. Jeg har bare lyst til å si et par ting knyttet til det som har blitt sagt om økt forbruk. Det er ikke riktig at forbruket har økt alle de siste årene. I 1996 gikk faktisk forbruket ned, og det er et viktig poeng å ha med seg. Hvis man husker tilbake til 1996, hadde man da en sommer med ekstrem tørke, hvor vannpumper stort sett gikk tomme og vannmagasiner stod halvfulle eller tomme. Det førte til en enorm oppmerksomhet rundt strømsituasjonen og elsituasjonen i Norge, noe som bl.a. førte til at man slo av lysene her i stortingssalen om kvelden – opplyste offentlige bygninger slo av strømmen. Det ble altså en veldig bevissthet rundt bruken av strøm. Det betyr at man, så vidt jeg husker, i 1996 brukte 3 TWh mindre strøm enn både i 1995 og i 1997. Det betyr at man har et enormt innsparingspotensial når det gjelder bevisstgjøring i forhold til bruken av strøm. Jeg kan bare i og for seg se på meg selv. Da jeg gikk hjemmefra i dag, tror jeg det sto lys på i alle rom, på badet står varmekablene på, og jeg har ingen bevisstgjøring i forhold til min egen bruk av strøm og hvordan jeg håndterer dette. Representanten Kvassheim tok opp dette med prisspørsmålet, men jeg er redd for at det ikke er noen vilje i denne salen til å øke strømprisen i det omfanget som skal til for å få ned forbruket, så da gjelder det å stimulere til innsparing på andre områder. Og det er det jeg har lyst til å spørre statsråden om: Hva har statsråden tenkt å gjøre for å stimulere til en mer lokal produksjon av energi, dvs. for å legge forholdene bedre til rette og gjøre det billigere å bruke f.eks. gass, biobrensel, fjernvarmeanlegg eller avfallshåndtering – avfall er det jo knyttet andre miljøproblemer til, men det kan løses? Hvordan skal vi få til en mer lokal produksjon av energien? Så til slutt: Hva vil statsråden gjøre, og hva kan han gjøre, for å øke vår egen bevisstgjøring rundt bruken av strøm og energi i vår egen husholdning, når vi ser at det i 1996 var mulig å spare 3 TWh bare ved økt oppmerksomhet rundt det at det regnet lite? Man vil kanskje da tro at strømforbruket i 2000 vil øke ganske mye, fordi folk nå tror at det bare er fritt fram, for man har sett regnværet og vet at ens eget behov for strømforsyning nå vil være dekket. Hva kan gjøres i forhold til bevisstgjøring av folk, og hvilke tiltak akter statsråden å sette i verk der?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2000-11-23:
Noreg er ein privilegert nasjon òg på dette området, og me ligg i tetsjiktet når det gjeld energiforbruk. Ut frå dette biletet vil eg seia at eg er einig med dei som seier at prisen er viktig, for det skaper auka medvit om bruken av ein verdifull ressurs. For det fyrste skaper det ettertanke når det gjeld elforbruk, som det er liten kultur for i Noreg. For det andre kan det medverka til å gjera fornybare energiformer lønsame. Eg tykkjer at ein stor del av ansvaret når det gjeld dette problembiletet, ligg på departementet. Departementet må visa ein aktiv vilje med omsyn til å oppmuntra til utbygging av mikrokraftverk, av bioenergi, av varmepumpe og til bruk av fjernvarme. Eg hadde sjølv eit spørsmål her i Stortinget for nokre år sidan for å få inn i retningslinjene at offentlege bygg òg skulle ha ei forplikting til å leggja inn vassboren oppvarmingsenergi og vidare utnytting av avfallsgassar som kan gje tusenvis av husstandar kraft. Departementet bør òg visa ei aktiv og pågåande haldning når det gjeld vindkraft, og ikkje minst når det gjeld framdrifta av konsesjonssøknader med omsyn til vassdrag som er frigjevne til konsesjonsvurdering i kategori 3 i Samla plan. På nesten alle desse sektorane meiner eg at departementet i periodar ikkje spelar den aktive pådrivarrolla som ein kunne venta og håpa at det ville ha gjort når det gjeld å visa veg. Etter Kristeleg Folkeparti si meining er gasskraft i større målestokk eit blindspor og lite framtidsretta før gode reinseteknikkar og akseptabel utnyttingsgrad er mogeleg. Men gassbruk på detaljnivå er Kristeleg Folkeparti positiv til, og me ser det som nyttig og positivt at staten nå vil gjennomføra ei større satsing på dette området. I dette biletet tykkjer eg det er rett å nemna at m.a. både Hordaland og Rogaland set av pengar på sine budsjett for å delta i eit spleiselag for meir detaljretta bruk av gass, og då er det prosjekta i Bergen by og kryssing av Boknafjorden ned til Nord-Jæren, som er eit stort befolkningssenter, som er dei mest aktuelle tiltaka. Det er etter Kristeleg Folkeparti si meining viktig at staten har tilskotsordningar og oppmuntrar til utvikling og bruk av fornybar energi. Samtidig er det òg viktig at me får ein auka pris på energien. Det vil føra til eit auka medvit og dermed den sparinga som er nødvendig for at Noreg framleis kan vera eit land i energibalanse.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-11-23:
Senterpartiet er med i det breie fleirtalet som i dag avviser Framstegspartiet sitt forslag om eit nytt prinsipp for integrering av innvandrarar, nemleg at innvandrarar uavkorta må tilpassa seg norske lover og reglar. Det er i utgangspunktet sjølvsagt at personar frå andre land og kulturar følgjer norske lover og reglar når dei har opphald i Noreg, på same måten som nordmenn skal gjera det. Samtidig er det vår haldning at det norske samfunnet må visa respekt og gi rom for religiøse og kulturelle uttrykk som vi tradisjonelt ikkje er vande med – dette i ei tid der samfunnet vårt som følgje av arbeidsinnvandring frå år tilbake og som følgje av oppfylling av våre menneskerettsforpliktingar er eit fleirkulturelt samfunn. Det er etter vårt syn inga motsetning mellom det og den verdien som vi vil at den kristne kulturarven skal ha. Den skal framleis ha ei sentral rolle i utforminga av vårt samfunn. Senterpartiet avviser òg Framstegspartiet sitt forslag om forbod mot å tillata bønnerop. Saksordføraren har føretatt ein ryddig og grundig gjennomgang i eit vanskeleg landskap. Vi legg vekt på Justisdepartementets lovavdeling si vurdering. Den klargjer at eit forbod «antakelig» er i strid med religionsfridomen, slik den er beskriven i menneskerettskonvensjonar og føresegner som Noreg har slutta seg til. Det er forskjell på eit forbod og ei avgrensing. Eg vil understreka det behovet som kan vera i enkelte lokalmiljø for å avvisa å ha ein moské eller ein minaret, og det rommet som lokale styresmakter må ha anten for imøtekoming eller for avvising, ut frå så vel støyforskrifter som andre nærmiljøomsyn. Dei debattane som til no har vore i forhold til konkrete søknader både i Oslo og Stavanger, aktualiserer ein gjennomgang av plan- og bygningslovas forskrifter og rettleiingar, slik fleirtalet ber om, og eg reknar med at statsråden kjem til å følgja det opp. Det er fleire dokument, brev og utsegner som har kome til komiteen i prosessen med dette dokumentet. Lat meg til slutt sitera frå den tverrkyrkjelege organisasjonen Norges Kristne råd, som m.a. seier: «Kirker og religioner ønsker å tilhøre så vel den private som den offentlige sfære. Verken kristne kirker eller islamske menigheter er tilfreds med en religionsfrihet som gir medlemmer frihet til å tro, men ikke til å gjøre troen synlig. Som kirker vil vi derfor ta til orde for en «aktiv toleranse» som gir rom for at ulike religiøse ytringsformer skal ha mulighet for å komme til uttrykk.» Dei seier òg vidare: «Gjennom en forbudslinje overfor religiøse ytringer, legger vi ikke til rette for en dialog mellom ulike folkegrupper og religiøse grupper i Norge. Dersom vi skal høste frukter av den flerkulturelle sammensetning av folket vi etter hvert har fått, må vi søke denne dialogen framfor et vern av «kristne verdier» gjennom lovforbud.» Etter mitt syn kloke ord som er vel verdt å ta med i ei vurdering som må enda med ei klar avvising av dei to forslaga som vi i dag skal ta stilling til.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-11-23:
Det er ingen tvil om at det er behov for å sjå på tiltak som kan redusera det store talet på andregongsbusetjing som er i dag. Men kvifor ikkje heller setja søkjelyset på førebuinga som er før den fyrste busetjinga? Det tar eg som sjølvsagt blir eit tema i integreringsmeldinga. Eg vil for det fyrste spørja Carl I. Hagen, med den forståinga for folkevalde sine problem som han her held fram i ein samanheng, om han har same forståinga for at det faktisk kan vera vanskeleg plutseleg å oppleva opphøyr i eit integreringstilskot, etter at ein har førebudd og lagt til rette for ei tilflytting. Så forstår eg det slik at han ikkje godtar dagens lov om sosiale tenester, som ikkje legg opp til generell sosialhjelp ved flytting, men som tvert imot tar vare på dei menneskelege omsyna som Senterpartiet meiner bør vera sjølvsagt, at ein skal ha moglegheit til sosialhjelp i den kommunen ein oppheld seg. No vart det her ein svær runde om klagerett. Det er tilsette i kommunen som handterer desse sakene. No vil han altså seia nei til at fylkesmannen skal overprøva, og såleis seia nei til likeverd mellom kommunane, og så vil han avskaffa fylkeskommunen. Er det då Stortinget som skal vera klageinstans for dei andre personane i dette landet som skal ha klagerett?
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
Noen korte betraktninger fra Arbeiderpartiets side til denne innstillingen. For Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at Regjeringens forslag om tilleggsbevilgning til kommuner og fylkeskommuner er knyttet til merkostnadene forbundet med utvidet ferie og ny arbeidstidsavtale for lærerne. Det er ikke lagt inn kompensasjon for det generelle oppgjøret. Det er heller ikke vanlig – og det er første gang på ti år – at en regjering på denne måten foreslår å dekke kommunesektorens ekstrautgifter. Jeg merket meg saksordførers argumentasjon for budsjettinnstillingen og Senterpartiets holdninger til disse ekstrabevilgningene, hvor også kommunesektorens vanskelige økonomiske situasjon var vektlagt. La meg understreke at den vanskelige økonomiske situasjonen i kommunesektoren ikke har oppstått etter at Arbeiderpartiet overtok ansvaret for Kommunal- og regionaldepartementet. Det er altså en vanskelig økonomisk situasjon som er oppstått til tross for at Senterpartiet har styrt Kommunal- og regionaldepartementet i to og et halvt år. Bakgrunnen for tilleggsbevilgningene ligger i brevet av 26. mai fra statsministeren til KS. I brevet varsler Regjeringen at det ville bli gitt en tilleggsbevilgning til kommunesektoren for 2000 som følge av økte lønnskostnader knyttet til utvidelse av ferien og lønnsøkning for lærerne. Regjeringen skal ha all ros for det initiativ den tok for å løse opp en særdeles vanskelig forhandlingssituasjon og på den måten bidrog til at lønnsoppgjøret for offentlig sektor kom godt i havn. For Arbeiderpartiet er det viktig at vi har systemer som kan gi grunnlag for beregninger og kostnader i tilfeller som dette. Selv om systemene ikke er perfekte, vil de likevel gi forutsigbarhet og noe å forholde seg til for dem som berøres av denne type kostnader. Arbeiderpartiet er enig med Regjeringen i at man skal bruke tall fra det sentrale tjenestemannsregisteret for skoleverket som grunnlag for bevilgningsforslaget Jeg tar dermed opp Arbeiderpartiets forslag i innstillingen. Når det gjelder tilsvarende kompensasjon til private skoler og folkehøgskoler, vil jeg bare vise til den nylig inngåtte budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Arbeiderpartiet mener – uavhengig av hva vi mener om private skoler – at det ved å gi kompensasjon til private skoler og folkehøgskoler i 2001, må legges til grunn samme forutsetning som for 2000, og vi støtter dermed komiteens innstilling også på dette punkt.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2000-11-23:
På mange måter er Fremskrittspartiets politikk innenfor dette området veldig klargjørende. Det kan synes som om de innstramningene som representanten Hagen her gjør seg til talsmann for når det gjelder ankemulighetene, bare skal gjelde innenfor dette området. Jeg ønsker å få en presisering og en avklaring fra representanten Hagen av hvorvidt det er tilfellet, for dersom man skal følge Hagens resonnement i et litt videre perspektiv, åpner det for en generell innstramning av enkeltmenneskets ankemuligheter når det gjelder vedtak fattet på ett forvaltningsnivå. Det vil jeg gjerne ha en presisering av. Jeg synes nok ikke vi kan ha ulike måter å håndtere enkeltmenneskers ankemuligheter på, avhengig av hva som er vår etniske tilknytning. Da vil jeg heller spørre Hagen om det egentlig er det å redusere andregangsflytting som er riktig grunn for forslaget. Da blir iallfall forslaget mer forståelig.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-11-23:
Saksordførar har gjort nøye greie for innhaldet i saka, og eg vil berre føya til at dei siste åras gode lønsoppgjer, som gjer at rekningsbunken er lettare å meistra for den enkelte lønsmottakar, faktisk slår nesten beina under kommuneøkonomien. Sjølv om kommunane har fått meir å rutta med til neste år, 4 milliardar kr meir, er lønsveksten så stor at den et opp all vekst og vel så det. Det er tungt å vera kommunepolitikar, det vert faktisk mindre til politikk og nye tiltak, og meir går til lønsbudsjettet. I år fekk lærarane eit velfortent lyft. Det kunne tatt knekken på kommunesektoren dersom det ikkje hadde vorte kompensert. No vert det kompensert. Kristeleg Folkeparti vil, saman med fleirtalet, også løyva 88 mill. kr meir enn det departementet har rekna ut. Departementet seier sjølv at det «hefter usikkerhet» ved utrekningane. Kristeleg Folkeparti har inntrykk av at makrotala ofte ikkje stemmer med mikrotala i enkelte kommunar. Med den vanskelege økonomien kommunane har, legg Kristeleg Folkeparti seg på Kommunenes Sentralforbund sine tal, og dermed 88 mill. kr meir. Denne saka har også ei prinsipiell side. Av for meg uforståelege grunnar hadde regjeringa Stoltenberg ikkje gjeve kompensasjon til private skular eller til folkehøgskular. Private skular gjev norske elevar undervisning for 85 pst. av det det kostar i den offentlege skulen. I tillegg held dei private skulane kapitalkostnadene. Det skulla berre mangla at ikkje også desse skulane skulle få kompensert meirutgiftene til lærarløn. Det dreier seg etter kvart om relativt mykje pengar, 5,5 mill kr til folkehøgskulane og heile 22 mill. kr til dei private skulane. Det gler ein KrF-ar langt inn i sjela å kunna gje denne julegåva til våre friskular og folkehøgskular. At Danielsen skule i Bergen får heile 200 000 kr meir, viser kor viktig dette er. Kristeleg Folkeparti er glad for at dei private skulane no har fått ei rimeleg behandling. Dei elevane som går der, skal iallfall ha tilnærma samme gode frå staten som andre barn får. Det er med ei viss glede at Kristeleg Folkeparti konstaterer at også Arbeidarpartiet løyver meir pengar til private skular etter budsjettavtalen. Vi håper det også innber at den ideologiske forståinga er til stades.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-11-23:
Kristeleg Folkeparti vil presisera at dei reglane vi har i dag, inneber at flyktningar ikkje har rett til støtte til livsopphald i andre kommunar enn den primære busetjingskommunen, og dette prinsippet er hovudprinsippet. Det gjeld i heile den perioden kommunen tek imot integreringstilskot, og eg vil presisera at ein hovudregel er ein hovudregel. Kristeleg Folkeparti synest derfor at forslaget frå Framstegspartiet er unødvendig. Vi skjønar at Framstegspartiet vil ha ein absolutt regel i staden for ein hovudregel, men det blir lite fleksibelt, og vi er redde for at det kan skapa mange vanskar og kanskje få fordelar. Kristeleg Folkeparti er opptekne av at fridomen til det einskilde menneske må vera stor. Det er det som vert vansken med eit slikt forslag. Samstundes må kvar og ein i utgangspunktet ta ansvar for eige liv. Vi meiner at føresegna må vera så fleksibel at også flyktningar kan flytta dit dei får arbeid eller ynskjer å ta utdanning, sjølv om det kan vera ein kort periode der dei har behov for sosial hjelp. Det må iallfall vera moglegheit for å ta omsyn til kva som er best både for kommunen og dei som flyttar. Arbeid er iallfall den beste form for integrering for dei som er vaksne. Sjølvsagt ser Kristeleg Folkeparti at det er forholdsvis mange som flyttar til Oslo – kanskje regnveret vi no har, som mest er slik det er normalt i Bergen, kan stansa noko av denne flyttinga. Forslag som kan redusera behovet for andregongsbusetjing må drøftast grundig i den stortingsmeldinga som er varsla, men moglegheitene for å nytta skjønn må ikkje falla bort. Grunnane til at ein skiftar bustad, er legio. Eg har sjølv skifta bustad mange gonger, og då hatt gode grunnar for det. Og sjølv om hovudregelen står fast, må ein tilnærma seg problemstillinga på ein fleksibel måte, og det synest vi ikkje var tilfellet i dette forslaget. Ankemoglegheiter er eit veldig viktig prinsipp i norsk rettstenking, men kven ein ankar til, er eit diskutabelt tema. Det har, slik eg har forstått, ikkje vore eit tema før i denne debatten.