Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Først en selvfølgelighet: Vi er et europeisk land utenfor EU og utenfor EUs besluttende organer, men integrert i det indre markedet gjennom EØS-avtalen. Det betyr at Norge og norske interesser er avhengig av at det føres en aktiv europapolitikk. Det er greit. Men dette gjelder faktisk også europeisk politikk overfor land utenfor unionen: Midtøsten, Afghanistan, Balkan, Sudan, Tsjad - inkludert bistands- og handelspolitikk. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at Lisboa-traktaten også har som siktemål å styrke EUs stemme globalt. Stillingen som høyrepresentant for utenrikspolitikken blir omgjort til å bli en visepresidentstilling med ansvar for utenrikssaker, og vi får en ny EU-utenrikstjeneste, f.eks. Jeg er enig med utenriksministeren i at dette stort sett er positivt. Norge deler de samme verdiene som EU er tuftet på. Vi har stort sett sammenfallende syn i en rekke globale spørsmål og kan samarbeide om spørsmål knyttet til tredjeland. Ved siden av NATO er det EU som har vært den stabiliserende faktor i Øst- og Sentral-Europa. EU og NATO har bidratt til demokratisering. Utvidelsen av NATO-alliansen og EU har vært et stort solidaritetsprosjekt som har samlet Europa og integrert tidligere autoritære stater i det euroatlantiske samarbeidet. Testen nå vil naturligvis være, som også utenriksministeren sa, Kosovo og Serbia og dessuten resten av Vest-Balkan. Norge har tradisjonelt hatt tette bånd til Serbia og har her noe å bidra med i forhold til EU. Samarbeidet med Europa er derfor et av våre viktigste virkemidler for å kunne møte globale utfordringer. Norge har strategiske interesser i nord. Vi har fokusert på nordområdene. Barentshavet og Norskehavet er blant verdens mest produktive havområder. Klimautviklingen gjør områdene ekstra sårbare. Her trenger vi allianser. Canada og USA er viktige. Dialogen med Russland er avgjørende. Men først og fremst har vi behov for kontakt og dialog med EU og de enkelte EU-land for å skape økt forståelse for nordområdene. Og la meg legge til: De fleste utfordringene vi møter i nord, er av den typen som NATO aldri har ment å løse. Det dreier seg om miljø, om ressurser, om jurisdiksjon. Det siste døgnet har det vært en debatt om vår alliansepolitikk - på bakgrunn av et seminar ved Norsk Utenrikspolitiske Institutt. La meg understreke at jeg ikke deler verken Iver Neumanns eller for den saks skyld FFI-forsker Bjørn Olav Knutsens syn på at EU kan overta for NATO som Europas sikkerhetspolitiske allianse, eller at EU er i ferd med å overta hovedansvaret for europeisk sikkerhet, delvis på bekostning av NATO. For Norge er NATO hjørnesteinen i vår sikkerhetspolitikk. Det transatlantiske samarbeidet står sterkt. NATO er også et viktig forum for euroatlantisk sikkerhetspolitisk debatt. Samtidig har ESDP - EUs forsvars- og sikkerhetspolitikk - vist seg å være mer robust enn mange ville spådd. Kanskje blir vi forbauset over å registrere at EU siden 2003 har iverksatt 16 større eller mindre operasjoner. Særlig på Balkan og i Afrika har EU vært aktiv. Så er det selvsagt slik at styrkene til henholdsvis EU og NATO på mange måter kan betraktes som Tordenskiolds soldater etter Berlin Pluss-avtalen. Likevel: EUs operasjoner har faktisk vært krevende, og i Norge bør vi være forberedt på at et nytt selvbevisst EU med ny traktat vil utgjøre tyngdepunktet på europeisk side i en transatlantisk dialog, og det gjelder også sikkerhetspolitikken. Dette er en vesentlig utfordring for NATO - og selvfølgelig for Norge, som står utenfor EU. Helt til slutt: Norge har for øvrig hele tiden støttet utviklingen av EUs sikkerhets- og forsvarspolitiske samarbeid, fordi det vil styrke - og har vist å styrke - den samlede evnen til krisehåndtering.