trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2010-04-20:
Det som er slående i denne debatten, er at posisjonen åpenbart ikke har fremtidige løsninger på hvordan vi skal komme over på et annet spor når det gjelder jernbane. Mens opposisjonen har fremmet en rekke ulike forslag, også organisatoriske, har man altså ikke noen særlig stor idérikdom. Det er vel egentlig noe som preger Regjeringen på mange områder. Men etter å ha lyttet til denne debatten må jeg si at det som slår meg mest av alt, er at hvis det er riktig som posisjonspartienes talsmenn nå hevder, at det er omstillingen i 2005 og 2006 som er årsaken til problemene nå, er det et alvorlig spørsmål hva tidligere samferdselsminister Liv Signe Navarsete visste og hadde fått utredet da hun stoppet en omstillingsprosess som var godt i gang. Hun stoppet en omstillingsprosess som skulle bygge opp en annen måte å drive jernbane på i Norge, og hun gjorde det på 14 dager. Og hvis det fem år etter er det som er årsaken til at det ikke er nok fagfolk, er det faktisk viktig at Stortinget begynner å se på beslutningsgrunnlaget for den rød-grønne regjeringens reversering av prosessen. Et regjeringsarbeid styres bl.a. av en utredningsinstruks. Da skal man også vite noe om konsekvensene av å stoppe prosesser som er i gang. Og hvis unnskyldningen til flertallspartiene fem år etterpå er at det ikke er nok fagfolk på grunn av den omstillingsprosessen som var, er det i så fall Liv Signe Navarsete som har gjort en forferdelig – forferdelig – feilvurdering med hensyn til å stoppe en prosess uten å ha en plan for hvordan hun kommer tilbake. Tidligere i debatten var det noen som forsøkte å si at det var en dårlig omstilling, det var historiens dårligste omstilling. Men sannheten er jo at den aldri ble gjennomført, fordi den rød-grønne regjeringen stoppet den midt i prosessen. Jeg har møtt noen av dem som valgte å gå ut av Jernbaneverket for å starte for seg selv, for å bidra til den nye konkurransen, for å løfte en ny og bedre måte å drive jernbane på ett år etter at den prosessen ble stoppet. Og den klare beskjeden jeg fikk da, var at de fikk ikke jobb på dette området. De fikk ikke mulighet til å bidra. De fikk derimot ganske vanskelige arbeidsforhold med de nye prosjektene og den nye organiseringen som var startet. Den rød-grønne regjeringen sa nei takk til den kompetansen mange av disse fagfolkene hadde, fordi de ville drive kompetansen på en annen måte og i egen regi. Det er nok et eksempel på at privatallergien til Regjeringen har medført ubesluttsomhet og feil beslutninger. Ut fra denne saken tror jeg det er viktig at Stortinget ser nærmere på grunnlaget for Liv Signe Navarsetes beslutning om å stoppe omstillingen, for dét virker som årsaken – fra posisjonspartiene selv – til at den situasjonen vi nå har, er så alvorlig.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-04-20:
Det er interessant endelig å være i en samferdselsdebatt med Peter N. Myhre og høre ros og skryt av Oslopakke 3. Det er en samferdselssatsing og en måte å gjøre ting på som representanter fra Fremskrittspartiet de siste fire årene har brukt mye tid på å ta avstand fra, som de har vært lite fornøyd med, og som de skulle ønske at Myhre ikke hadde gjennomført. Jeg vet ikke om vi kommer tilbake til det. Men jeg er enig i at her er det en god balanse mellom vei og bane, noe som Fremskrittspartiet ikke ønsket i forrige periode. Da foreslo de, som Bjørnflaten riktig sa, å kutte både i driftstilskudd og investeringer til jernbane. Det er også interessant at representanten Hareide velger ikke å svare på Bjørnflatens spørsmål. For det hadde vel hjulpet svært lite med en omorganisering hvis pengene ikke var på plass. Hvordan hadde man tenkt å spare 2 milliarder kr når man ikke engang ville legge inn penger til å prioritere utbyggingen av Lysaker–Sandvika? Det er faktisk slik noen ganger at man må bruke penger for å spare penger. Det er nettopp det den rød-grønne regjeringen satser på. Man må bygge lengre og større for å kunne gjøre ting billigere. Det er helt tydelig at Bondevik II-regjeringen og Hareide ikke hadde skjønt det. Derfor blir også innlegget fra Erna Solberg litt vanskelig å forstå. Hun snakket om folk som hadde lyst til å starte for seg selv – jobbe privat for Jernbaneverket. Ja, det er mulig at noen hadde lyst til det. Men hvilke prosjektmidler skulle de ha jobbet for, når man ikke har valgt å prioritere penger? For uansett om det er private eller offentlige som skal utføre oppdragene, skal de som jobber der, få lønn. Så det resonnementet henger overhodet ikke sammen. Nå er det altså sånn at det er denne regjeringen som har tenkt nytt. Det er vi som for første gang organiserer et jernbaneprosjekt på en annen måte. Oslo–Ski kommer på egen budsjettpost. Det er et prosjekt til 12 milliarder kr. Det åpnes opp for å tenke nytt rundt kontraktsformen. Den type ting skjedde ikke da Høyre satt i regjering. Jeg er kjent med at det er ideer som også lå på bordet den gangen. Så her har man ventet vel lenge med å tenke nytt. Det er det klassiske: Man velger ikke å gjennomføre ting når man faktisk har muligheten og er i posisjon, og så klager man på alt som ikke blir gjort, når man kommer i opposisjon.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2010-04-20:
Jeg skjønner at det kan være litt betent i Fremskrittspartiet å snakke om bompenger nå som landsmøtet er nær forestående. Men mine uttalelser om Oslopakke 3 beror altså ikke på noen misforståelse. De beror på fire år med diskusjon med Bård Hoksrud, Arne Sortevik og Per Sandberg, som i gjentatte debatter har tatt avstand fra det som skjer i Oslo. Når en bompengefinansiering er en sentral del av pakken og f.eks. skal gå til flotte tiltak som å drifte kollektivsystemet, må det jo sies å kunne være relativt sentralt. Det er rart å høre Myhre si at han er imot finansieringen når det er han selv som har sendt søknaden om bompengefinansiering til statsråden. Men dette er en jernbanedebatt, og jeg håper også Myhre nå vil gjøre det han kan for å påvirke sine kolleger i rådhuset slik at reguleringsplanen ikke tar ett til to år. For meg er det en ganske betydelig forskjell i tid om det tar ett eller to år. Jeg vil håpe at Fremskrittspartiet på rådhuset legger det trykket som skal til på å få gjennomført denne planen så raskt som mulig, og at det da blir ett år.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-04-20:
Jeg trodde en skulle diskutere de gjentatte problemene på jernbanenettet og forsterket innsats for å løse togkrisen på Østlandet. Derfor ble jeg noe overrasket da representanten Dagrun Eriksen brukte denne anledningen til å ta opp nattvogntilbudet til Sørlandet. Jeg mener at det er et sidespor i denne debatten. Men når det er sagt, er jeg enig i realitetene i det representanten Eriksen tar opp, at et stortingsvedtak om nattvogntilbud til Sørlandet absolutt bør følges opp av Regjeringen. Derfor håper jeg selvfølgelig også på at det blir en fortgang i det. Men jeg mener at man kanskje burde brukt en litt annen anledning til å ta det opp, men i realiteten er vi enige om det. Jeg er også helt enig med de representantene som har sagt at det gjelder å komme videre i debatten. I så måte vil jeg gi ros til representanten Myraune fra Høyre, som, i motsetning til de andre representantene fra opposisjonen, har vist en stor grad av ydmykhet overfor det som har skjedd i fortiden. Her er det klart at vi har vel alle sammen sviktet. Men når det er sagt, er det liten grunn til å kritisere dagens regjering, verken for bevilgningstakt eller vilje til å endre. Jeg ser fram til en jernbane som blir bedre dag for dag, hvor vi bruker mer ressurser, hvor vi krever enda større effektivitet, hvor vi stiller krav, og hvor vi får en skikkelig gjennomgang i tiden som kommer.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-04-20:
Jeg registrerer at ambisjonsnivået til representanten Hareide og andre fra opposisjonen bare stiger og stiger jo lenger bort i tid de kommer fra regjeringskontorene – så får en tolke det som en vil. Til representanten Eriksen: Vi er helt enige om realitetene. Jeg sa heller ikke at det var utidig, men jeg mente at det kanskje var en feil debatt å ta det opp i. Jeg vil ikke bruke et så sterkt ord som «utidig», men jeg ville nok ha tatt dette opp i en annen sammenheng. Når det er sagt, vil jeg si at vi får flere anledninger til å diskutere togtilbudet nasjonalt – både nattogtilbudet og togtilbudet generelt. Det er klart at det som er vel så viktig for Sørlandet som nattoget fra Kristiansand, selvfølgelig på sikt er å få til en sammenkobling mellom Sørlandsbanen og Vestfoldbanen. Det vil bety enormt mye for strekningen Oslo–Stavanger, men det kommer vi helt sikkert tilbake til.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-12-01:
På vegne av representantene Bent Høie, Sonja Irene Sjøli, Henning Warloe, Elisabeth Aspaker og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om en langsiktig strategi for biomedisin.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg har stor glede av å fremme et forslag fra representantene Kjell Ingolf Ropstad, Hans Olav Syversen og meg selv om tiltak for økt trygghet i byene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
I dag sitter Helse Vest og behandler et forslag fra Helse Førde om å legge ned fødeavdelingen i Nordfjordeid, og kommunene i Nordfjord er totalt overkjørt. Jeg siterer fra et brev Nordfjordrådet har skrevet – Nordfjordrådet består av kommunene i Nordfjord: «Nordfjordrådet meiner at det som no skjer ved Nordfjord Sjukehus ikkje på noko vis er i tråd med demokratiske, ærlege og opne prosessar.» Det har riktignok vært en representant med i en faggruppe. Denne faggruppen, som skulle komme med forslag, fikk tre uker på seg, og de hadde bare tre modeller å velge mellom. De fikk presentert tre modeller som heller ikke var i tråd med det mandatet som Helse Vest hadde gitt. Kommunene fikk fem dager på seg til å svare på hvilken modell de ville ha – fem dager! Hva kan statsråden gjøre for å stoppe denne prosessen og sikre kommunene reell medinnflytelse? Det har de faktisk ikke hatt, og det sto fra regjeringens side at kommunene skulle utarbeide planer sammen med de regionale helseforetakene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål: «Ideelle institusjoner driver et utstrakt arbeid for å gi noen av samfunnets mest utsatte et verdig behandlingstilbud. Når vi vet at nær 4 000 rusavhengige står i kø, er vi helt avhengige av denne innsatsen. Derfor er det et paradoks at de regionale helseforetakene, som sist nå Helse Vest, har anbudsprosesser der det er mindre penger å kjøpe for enn det gis tilbud om fra de ideelle aktørene. Dette medfører at kapasiteten ikke utnyttes. Hva vil statsråden gjøre for å utnytte ledig kapasitet hos ideelle institusjoner?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg har et tilleggsspørsmål som dreier seg om bl.a. en av institusjonene i Helse Vest. Det dreier seg om Skogli-hjemmet, som det het – en Blå Kors-institusjon på Askøy. Denne institusjonen har mange titalls ansatte og var med på å bygge opp hele rusomsorgen på Vestlandet da den ble lagt om for en del tiår tilbake. De har tatt et enormt ansvar. Jeg hører ut fra det statsråden nå sier om Helse Vest, at man er i ferd med å redusere de ideelle til fordel for at det offentlige skal overta mer. Det kan jo være riktig at det offentlige skal gjøre mer, men vi har ikke ledig kapasitet på Vestlandet. Folk står jo i kø. Det er bare å ta seg en tur på byen i Bergen en kveld, så treffer man på mange rusavhengige som sier at de ikke får hjelp. Så istedenfor å legge ned burde man øke kapasiteten. Mitt spørsmål er: Hvordan i all verden kan man akseptere å legge ned institusjoner som har drevet og tatt ansvar i så mange tiår?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Vi har prøvd å finne ut hvordan det har stått til i hele landet med ideelle institusjoner. Så langt vi kjenner til, har vi fra 2005 til 2010 – de aller fleste de siste tre årene – følgende tall: 15 ideelle er allerede nedlagt 20 institusjoner er sterkt redusert, dvs. at de ikke har full kapasitet, eller de har tapt anbud og går mot avvikling i disse dager fire skal på anbud nå i 2010 De regnestykkene vi har, tilsier at vi etter hvert kommer til å få færre og færre ideelle institusjoner. Tallene vil jo komme i ettertid – det vet jo statsråden. Statsråden gir inntrykk av at det er ikke noen ideelle som kommer til å bli nedlagt. Men det er det faktisk, det er kjempemange. Vi har køer i russektoren. Er det greit at ideelle institusjoner forsvinner litt etter litt?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
På vegner av representantane Geir Jørgen Bekkevold, Knut Arild Hareide, Rigmor Andersen Eide og meg sjølv har eg gleda av å setje fram eit representantforslag om å gjere «Leie før eie»-ordninga til ei nasjonal ordning for å sikre vanskelegstilte ei moglegheit på bustadmarknaden.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Eg såg òg Brennpunkt, og må innrømme at eg blei litt skuffa. Det var forhold der som kom fram, som var kritikkverdige, og det må me finne ut av. Derfor er eg veldig glad for det som statsråden allereie har sagt. Det å seie at all mikrofinans er dårleg, er like feil som å seie at all mikrofinans er bra. Eg har reist rundt i verda, og eg har fått lov til å besøkje ulike prosjekt – bl.a. Strømmestiftelsen driv mange flotte prosjekt, som eg veit fungerer godt, og som eg har sett resultata av. Da eg begynte i politikken, lærte eg at nesten 40 000 barn døyr kvar einaste dag. I dag er det 24 000 barn som døyr kvar einaste dag. Det er altfor mange, men det er ein ekstrem nedgang, noko som viser at ein heilskapleg bistand nyttar, og mikrofinans er eit viktig verkemiddel. Men når me ser den saka som me gjorde i går, så ønskjer eg å utfordre statsråden på dette med Norad: Kva vil statsråden gjere for å sikre at slike forhold blir avdekte tidlegare, og for at ein kan vere sikker på at bistanden blir mest mogleg effektiv og best mogleg?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
«Flere tragiske hendelser har skapt et stort fokus på den manglende ruskompetansen i barnevernet. Frelsesarmeens barnevernsinstitusjon Styve Gard i Hordaland har over 20 års erfaring fra arbeid med rusbelastet ungdom. Virksomheten er det eneste tiltaket i regionen med spesiell kompetanse på ungdom med alvorlige rusproblemer. I desember 2008 tapte de en anbudskonkurranse på pris, selv om kvaliteten ble vurdert å være helt i toppsjiktet. Er statsråden enig i at kvalitet bør veie tyngre enn pris?»
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Eg takkar statsråden for svaret og for ei grundig opplæring i korleis marknaden fungerer. Det er interessant at ein SV-statsråd dreg det resonnementet. Eg er glad for at statsråden er oppteken av og tenkjer på å få mest mogleg ut av pengane. Det er viktig. Men i dag har Kristeleg Folkeparti hatt ei rekkje spørsmål, ganske enkelt fordi ein ser at den prioriteringa som dei raud-grøne har, og den politikken som dei fører, etter vårt syn bidreg til at den totale effektiviteten og tilboda blir dårlegare. Styve Gard, som me snakkar om i dette tilfellet, vann t.d. for fjoråret eit anbod på tre av tolv plassar – berre eit mindretal av plassane. Det viser at sjølv om marknaden fungerer, som statsråden er oppteken av, og ein får ein liten del, er det veldig vanskeleg å drive vidare, fordi ein ikkje utnyttar kapasiteten. Derfor står dei akkurat no i fare for å måtte leggje ned. Eg vil gjerne spørje statsråden: Korleis kan ein overleve når ein ikkje kan utnytte kapasiteten i institusjonen?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Det er eg veldig glad for å høyre, for akkurat i dette konkrete tilfellet, som eg sa, skåra dei i toppsjiktet på kvalitet. Dei hadde eit kjempegodt tilbod. Som statsråden sikkert kjenner til, har dei eit opplegg der dei tilsette òg overnattar og er til stades med barna, og skaper ein tryggleik der barn og ungdom som er i ein vanskeleg russituasjon osv., får eit fantastisk kvalitetstilbod. For meg er det ganske enkelt at samfunnet må ha forskjellige element. Det kanskje viktigaste grunnlaget ligg i familien, og så har me ein viktig stat i tillegg. I det store og heile er den frivillige sektoren kjempeviktig, særleg når familien, den næraste fellesskapen, ikkje er til stades. Då må ein sjå at den ideelle sektoren, frivilligheita, som har eit brennande ønske om å hjelpe dei barn og unge som har falle ut, har ein eigenverdi – at det er eit mangfald, at det er med på å betre kvaliteten, og at det skaper eit betre tilbod og dermed ein betre heim for desse barna. Det er jo interessant at regjeringa er meir oppteken av å kjempe for full barnehagedekning framfor å finne ein heim til desse barna. Eg berre ønskjer å spørje: Kvifor leggje ned institusjonane til ideelle organisasjonar før dei offentlege er på plass? Kvifor er det ikkje eit tilbod?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Jeg ønsker å rette spørsmål til finansministeren. Gjentatte ganger de siste årene i vinterhalvåret har folk opplevd at strømprisene skyter i været. Kulden bidrar til at folk får store uforutsette utgifter grunnet høy strømpris. Nå er vi i denne situasjonen igjen. For mange og spesielt lavinntektsgrupper og småbarnsfamilier oppleves høye strømpriser som økonomisk tøft. Mange husstander er jo i dag helt avhengig av strøm til oppvarming og er dermed spesielt sårbare for et stadig høyere prisnivå. Når denne situasjonen inntreffer, opplever vi at regjeringens mange representanter sier at man nå skal innføre tiltak; man skal lette situasjonen for folk flest. Men hva skjer? Ingenting! Man satser tydeligvis på at dette skal gå over – det gjør det jo, for så vidt – og at folk skal glemme regjeringens løfter om at man skulle iverksette tiltak. Det er mange tiltak regjeringen og flertallet kan iverksette hvis man har politisk vilje. Utbygging av kraftproduksjon og iverksettelse og oppstart av mobile gasskraftverk er noen tiltak. Men det er også reduksjon av elavgiften. Når strømprisen går kraftig opp, tjener det offentlige store penger. Så mens det offentlige blir rikere, vil folk flest oppleve at en større andel av deres inntekt går til å dekke et basalbehov, som behovet for strøm faktisk er. Regjeringspartiene avviste senest på torsdag i denne sal et forslag fra Fremskrittspartiet om å redusere elavgiften, som var en del av vårt skatte- og avgiftsopplegg. Men siden situasjonen med høye strømpriser blir stadig mer prekær, er mitt spørsmål til finansministeren: Er regjeringen villig til å se på en reduksjon av elavgiften for at norske husholdninger skal få lavere strømutgifter?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Det med bostøtten er Fremskrittspartiet helt enig i, men det var også et forslag som vi fremmet under behandlingen av statsbudsjettet på torsdag, og som ble nedstemt av regjeringspartiene. Men jeg er glad for at finansministeren sier at man faktisk vil se på dette med å bruke bostøtteordningen målrettet på nytt. Det noterer vi i margen. Når det gjelder elavgiften, er det klart at når kulden nå har bredt seg over landet og mange deler av dette landet opplever skyhøye strømpriser, vil det for veldig mange utgjøre en stor del av utgiftene man skal betale, og de fleste driver ikke og skrur på panelovnene for moro skyld. Jeg tolker svaret slik at det er ingen vilje fra regjeringen til å gjøre noe med elavgiften, som for veldig mange mennesker ville vært merkbart hvis man fikk den redusert rent umiddelbart. Man kunne også, som Fremskrittspartiet har foreslått tidligere, ha laget en type fullmakt til regjeringen – at man etterskuddsvis kunne gjort noe med elavgiften, når man så hvordan situasjonen var. Og hvis det var på etterskudd, ville ikke folk brukt veldig mye strøm basert på en eventuell lavere pris.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Først vil jeg si at jeg har veldig stor forståelse for spørsmålet som representanten tar opp. Høye strømpriser og et høyt strømforbruk på grunn av kuldeperioden som vi nå er inne i, vil være en belastning for mange husholdninger med presset økonomi. Spørsmålet om reduksjon av elavgiften er en sak som Stortinget har diskutert ved ulike anledninger, som representanten sa, senest i forbindelse med finansdebatten i forrige uke. Situasjonen er at dersom man reduserer avgiften på kraft, kan det i sin tur gi økt forbruk og dermed bidra til å presse markedsprisen ytterligere oppover. I en periode som den vi nå opplever, med lite vann i magasinene og knapphet på kraft, kan derfor en avgiftsreduksjon på elektrisk kraft faktisk ikke føre til en tilsvarende lavere pris til forbrukerne. Snarere vil knapphet på kraft med lavere avgifter bidra til å kunne presse opp produsentprisene. Det betyr at kraftforbrukere som betaler en svært lav eller ingen avgift på elektrisitet, da kan få enda høyere strømpris som følge av de reduserte avgiftene. Så jeg synes ikke forslaget om å fjerne eller redusere elavgiften er et godt forslag. Men en kan kanskje tenke seg mer målrettede tiltak. Eksempelvis vil jeg vise til at i forbindelse med kraftkrisen vinteren 2002–2003 ble bostøtteordningen benyttet som et mer målrettet tiltak mot dem som fikk problemer med høye strømregninger, og som hadde lave inntekter. Det er et tiltak som kan vurderes.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg mener at i den situasjonen vi nå ser, er målrettede tiltak mot de grupper og mennesker som trenger det, mer fornuftig og bedre enn å gjøre generelle reduksjoner i f.eks. elavgiften. Det har det ved seg, som jeg sa i sted, at markedskreftene trer inn – som jeg regner med at representanten Leirstein har stor sans for. Lavere avgift og dermed lavere pris kan faktisk øke presset på strømprisene i en situasjon der det er knapphet på strøm og lav magasinfylling. Ellers er jeg enig med representanten Leirstein i at det som kan bidra til å løse dette over tid, er å gjøre investeringer i nettet, å øke produksjonen og energieffektivisering. Og faktisk kan hver og en av oss også bidra gjennom vår daglige dont, så å si, til å redusere strømforbruket. Det er mange som her kan bidra, men på lang sikt er det å investere i strømforsyning og energieffektivisering de beste tiltakene.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg viste i mitt svar til representanten Leirstein til det som skjedde vinteren 2002–2003, da bostøttemottakere fikk en ekstraordinær utbetaling som følge av høye utgifter til oppvarming. Og som jeg sa i sted – nå har en kald førjulsvinter allerede startet – vil bostøtten også kunne benyttes denne gangen dersom tilfellet blir at mange får problemer med strømregningen. Vi vil også vurdere andre typer tiltak for å sikre at man får en eventuell støtte til dem som trenger det mest. Jeg er enig med representanten Sanner i at det beste i en slik situasjon er målrettet støtte framfor generelle tiltak, som kan ha andre virkninger enn å hjelpe dem som trenger det mest.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg mener vi har fått et veldig godt grunnlag for å fortsette evalueringen. Det er for så vidt riktig som representanten Gundersen sier, at vi har ikke lagt fram noen endelig evaluering ennå. Den skal vi legge fram i mars–april, eller i løpet av våren, 2011. Finansdepartementet har mottatt og publisert tre eksterne delutredninger som belyser ulike deler ved skattereformen. Dette er imidlertid ingen helhetlig evaluering av reformen. Og, som jeg sa, den endelige vil komme til våren. I arbeidet med evalueringen har Finansdepartementet samarbeidet med ulike miljøer. Det har vært en bredt sammensatt kontaktgruppe med aktører fra organisasjons- og næringsliv. Vi har hatt to faglige seminarer med skatteeksperter fra ulike institusjoner i både Norge, Sverige og Danmark. Departementet har mottatt en rekke innspill til arbeidet som følge av de arrangementene vi har hatt. Det er derfor feil, eller uriktig, når det blir hevdet at sentrale organisasjoner ikke har blitt hørt. Å evaluere skattereformen er et stort arbeid, det er både krevende og omfattende. Det vil ikke være mulig å gi en grundig behandling av alle virkninger av reformen, og det er flere årsaker til det. For det første er det vanskelig å skille virkninger av reformen fra andre faktorer som påvirker den økonomiske utviklingen. For det andre er det, i hvert fall i en evalueringssammenheng, ganske kort tid siden reformen ble gjennomført. Det tilgjengelige datamaterialet er i tillegg preget av både tilpasninger til skattereformen og finanskrisen. Så en viktig del av evalueringsarbeidet nå blir å se på reformens virkninger på faktorer vi vet har betydning for bl.a. verdiskaping og innovasjon, som tilgangen på risikokapital, de samlede skattemessige rammebetingelsene for å drive næringsvirksomhet og insentivene til å være i arbeid.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Jeg er enig med representanten Gundersen i at selvsagt spiller skattesystemet en viktig rolle for både arbeid og verdiskaping. Ikke minst viste skattereformen fra 1992 at så var tilfellet. Jeg mener vi har hatt en veldig bred kontaktflate i det arbeidet vi har gjort så langt. Men det er klart at hvis det skulle vise seg å være behov for det i den videre evalueringen, vil vi også selvsagt ta kontakt med fagmiljøer i den fasen. Men grovarbeidet av innsamlingen er gjort før den tiden vi prater om nå. Nå vil mye av arbeidet foregå internt i departementet med våre fagmiljøer.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-01:
Som jeg sa, mener jeg at vi så langt har hatt en veldig bred inngang til evalueringen. Det er jo flinke folk i Finansdepartementet, men selv i Finansdepartementet har vi behov for å hente inn hjelp utenfra i en del sammenhenger. Det har vi gjort i dette spørsmålet. Så jeg kan love at det blir en god og bred evaluering. Det jeg ikke kan love, er om Gundersen får de svarene han selv vil ha, men det er en annen sak, som vi får komme tilbake til når Stortinget skal diskutere evalueringsrapporten.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Svaret fra finansministeren gjør det naturlig å følge opp overfor miljøvernministeren. En kan tenke seg mange tiltak, sier finansministeren, men regjeringen kan faktisk sette inn mange tiltak. De trenger ikke bare å tenke på dem. Vi kan utnytte våre energiressurser. Mer kraftproduksjon gir bedre balanse og reduserer usikkerheten for energiforsyningen om vinteren. Når det gjelder bruk av gasskraftverk, har regjeringen altså brukt 2,5 mrd. kr til å kjøpe mobile gasskraftverk som den ikke vil ta i bruk. I stedet kunne den brukt 2,5 mrd. kr til å sørge for at det ble bygd fullskala gasskraftverk som ga en permanent bedring i energiforsyningen, en bedre utnyttelse av energien og bruk av norsk gass i Norge. På Mongstad har regjeringen utsatt CO2-rensingen til 2018, men den krever likevel at det i Midt-Norge skal bygges gasskraftverk med rensing fra dag én. Den politikken henger ikke sammen. Vil statsråden endre politikk og sørge for at man enten får bygge gasskraftverk uten rensing fra dag én, eller at staten tar ansvar for gjennomføring av renseteknologien tilsvarende som på Mongstad?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Vi ser dessverre her hvem som er proppen i systemet i forhold til kraftsituasjonen i Midt-Norge, og som gjør at denne regjeringen i fem og et halvt år har styrt mot en kraftkrise. Det er beklagelig. Statsråden har selv stått her nå og problematisert teknologien rundt CO2-rensing, men allikevel velger statsråden å fastholde kravet om CO2-rensing fra dag én. Det er ingen andre land som stiller slike krav. I går på Politisk kvarter understreket statsministeren at det har ingen betydning hvor utslippene kommer, for totalutslippene i Europa reguleres av kvotesystemet. Om det kommer mer CO2-utslipp i Midt-Norge, øker ikke det de europeiske utslippene. Så i forhold til CO2-debatten burde ikke statsråden være bekymret. Vi vet altså at det er investorer som ønsker å bygge gasskraftverk i Midt-Norge. Det er ønskelig på grunn av kraftsituasjonen. Det er investorer som vil ta risiko på å rense gasskraftverket, men det må være en gulrot for at de skal gjøre det. For i dag kan de altså ta risiko, men det er ikke noe inntektspotensial uansett. Vil regjeringen sørge for at det blir et inntektspotensial ved at regjeringen kjøper CO2-en som blir renset?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Hadde det vært så vel at vi alltid fikk det samme svaret uavhengig av hvem vi spør, hadde det vært velstand i landet – i hvert fall politisk. Mange vernevedtak som er blitt gjort, har lagt bånd på f.eks. energiressursene i norske elver – dette spørsmålet går da til miljøvernministeren. En har lagt restriksjoner på utbygging av småkraftverk, og en har også lagt restriksjoner på større vannkraftprosjekt – til tross for at mange kommuner i dag ønsker å utnytte energipotensialet som ligger i deres kommune. De gjør det altså ikke for å rasere naturen, men for å kunne sikre bosettingene og skape verdier, samtidig som de tar vare på sine natur- og friluftsinteresser. I flere kommuner har kommunene selv tatt initiativ til å få i gang nye prosesser for å se på gamle planer og oppdatere dem, slik at man tar vekk alle planlagte demninger, men allikevel får inn en turbin som gjør at man kan bedre kraftbalansen og skape inntektene. Vil statsråden sørge for at regjeringen tar en runde på regelverket og gjør det mulig å utnytte energiressursene også i vernede vassdrag på en skånsom måte?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-01:
Men spørsmålet var noe helt annet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Bakgrunnen for denne politikken er at Norge har et stort problem med CO2-utslipp. I den såkalte referansebanen for hva Norge har lovt internasjonalt i forhold til København-avtalen fram mot 2020, er det lagt inn en reduksjon på 1 mill. tonn på Mongstad og en tilsvarende reduksjon på 1 mill. tonn på Kårstø. Hvis man skulle bygge ut andre gasskraftverk og la være å bygge ut noe på Mongstad, vil det altså øke utslippene totalt sett i Norge meget betydelig i forhold til hva vi internasjonalt har lovt at vi skal gjøre. Det er selvsagt ikke en aktuell politikk. Regjeringen ønsker velkommen et gasskraftverk med rensing i Elnesvågen. Da øker vi ikke de norske CO2-utslippene. Hvis vi kan få til det, vil vi også utvikle ny teknologi. Det er positivt, men det kan ikke komme til erstatning for gasskraftverkrensing på Mongstad.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Det er svært viktige problemstillinger som Astrup tar opp. Jeg slutter meg selvsagt helt til synspunktet om at det er bedre med billig rensing tidlig enn dyr rensing sent. Nå tror jeg, dessverre, at saken har betydelig flere nyanser. Ingenting ville vært bedre enn at rensing av gasskraftverk var så enkelt som det vi ofte får høre i den offentlige debatten. Vi må bare innrømme at regjeringen i 2006 – da vi gikk inn i dette – nok også trodde at det skulle være vesentlig enklere enn det viste seg å være, for teknologiutviklingen er mye vanskeligere og blir dyrere. Den offentlige debatten inneholder et vell av påstander om at i det og det landet – USA og i Europa – er dette rett rundt hjørnet og kommer umiddelbart, og hver gang vi går inn i disse påstandene, dessverre, når man prøver å få tak i det og ta i det med hånda, glipper det ut. Men jeg ønsker alt dette velkommen. Jo raskere det skjer, jo bedre er det. Hvilket land det skjer i, er heller ikke det viktigste. Når vi har valgt å satse på Mongstad, er det hovedsakelig av én grunn, nemlig at det å etterrense utslipp er av vesentlig større betydning enn å kunne bygge et nytt verk med rensing. Grunnen til det er at det store flertall av de anleggene som kommer til å skape klimagassutslipp i årene framover i verden, er allerede bygd. Vi skal gå ganske mange år fram i tid før det er de nye verkene som vil dominere verden. Fram mot 2020 og senere er flertallet av kullkraftverkene og andre verk allerede bygd. Derfor er etterrensing så viktig. Så har det vist seg å komme nye problemstillinger, som det nesten alltid gjør i utvikling av store industriprosjekter. Helsefaren ved aminer har dukket opp, og dette må vi selvsagt ta på absolutt ytterste alvor. Vi kan ikke gjøre noe som kan medføre den minste lille risiko utover det akseptable for befolkningen i Hordaland. Derfor går vi nå grundig gjennom aminsituasjonen og vil legge fram dette for Stortinget i nær framtid.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Nå vil olje- og energiministeren komme tilbake til Stortinget med alle disse problemstillingene i nær framtid. Men vår erfaring så langt har jo vært at det å utvikle prosjektet på Mongstad i seg selv er svært vanskelig, og det å starte alternativt med andre prosjekter vil neppe få tempoet opp. Men alle disse problemstillingene skal vi gå gjennom. Vi må se i øynene at det ikke er Norge alene som utvikler denne teknologien. Det gjøres i en konkurransesituasjon med andre land, og ved å ta inn erfaringer fra andre land. På Mongstad er f.eks. Shell og sørafrikanske Sasol inne, og vi ønsker flere hjertelig velkommen inn fordi det vil styrke prosjektet. Så vi står i en internasjonal konkurransesituasjon og teknologiutvekslingssituasjon som gjør at vi kanskje kan komme raskere i mål et eller annet sted i verden. For øyeblikket er ikke Mongstad det minst avanserte, men trolig det mest avanserte.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Nå er muligens Serigstad Valen i salen og kan svare for seg selv – jeg ser ham ikke i farten – men jeg er ikke kjent med at han har uttalt det fundamentale punkt at staten skal ta regningen. Det er jo et veldig fundamentalt punkt, for vi kan ikke være i en situasjon hvor man alltid sender regningen til staten. Skal staten ta regningen innenfor gjeldende budsjetter, betyr det nødvendigvis mindre til helse, til eldreomsorg, til skole, til barnehager og til andre. I denne salen er det bare ett parti som kan trykke penger uten å ta ansvaret for helheten i økonomien. Høyre er ikke blant dem. Så staten kan ikke uten videre ta regninger. Hvis man mener at man skal redusere på Mongstad og bygge i Elnesvågen isteden, er det selvsagt en annen problemstilling. Da er det ikke så sikkert at dette blir et svært, nytt kostnadssluk, da trykker man ikke penger, for å si det på den måten, men da har det også det ved seg at man ikke får utviklet teknologi for eksisterende anlegg. Det har også det ved seg at det jo blir et tillegg til de norske klimagassutslippene, for et nytt gasskraftverk med rensing er jo et nullsumspill, hvis man da fortsatt får utslipp på Mongstad og Kårstø.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Nå er jo jeg som miljøvernminister ansvarlig for å følge opp Stortingets vedtak. Stortinget – denne sal – har vedtatt at Norge skal ha en ambisjon om å redusere klimagassutslippene med 15–17 mill. tonn i 2020, basert på 1990-nivå. Fremskrittspartiet står utenfor det. Hva Fremskrittspartiet mener, vet ingen, for det avhenger av hvem som kommer på talerstolen til enhver tid. Det er forskjellig politikk hver gang. Jeg kan ikke basere meg på Fremskrittspartiet, jeg må basere meg på stortingsflertallet. Da skal vi altså redusere med 15–17 mill. tonn. Når det da kommer stadige krav om ting som vil gjøre situasjonen enda mye vanskeligere fram til 2020, kan vi ikke uten videre gå inn på de kravene. Det som derimot er positivt, er at Enova, Trondheim kommune, Sør-Trøndelag og andre fylker har satt i gang tiltak for å få i gang mer energieffektivisering. Og Norge har ikke gjort nok på energieffektivisering. Der er det et betydelig potensial for å bedre strømsituasjonen, både i Midt-Norge og totalt i Norge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg er ikke helt sikker på at jeg forstår spørsmålet. Men jeg oppfatter det som en veldig forskjellig inngang fra det Ketil Solvik-Olsen hadde. Selvsagt er det riktig at for kloden totalt sett er det likegyldig om alle karboner som slippes ut, blir sluppet ut i Hammerfest eller i Rogaland, eller for den del i Sør-Afrika eller Kina. Men Norge har en egen forpliktelse som vi har meldt inn internasjonalt, om at vi skal redusere med 15–17 millioner tonn. Andre land har tilsvarende forpliktelser. Grunnlaget for denne typen forpliktelser er at det er umulig å få til et internasjonalt klimaregime uten at land tar kontroll over det de har en viss kontroll over: sine egne utslipp. Og innenfor den rammen skal vi da neste høst legge fram en stortingsmelding om hvordan vi skal nå disse målene. Da vil vi selvsagt komme tilbake til alle disse spørsmålene som er stilt her, men vi har så langt valgt å fokusere på karbonfangst og -lagring på Mongstad, fordi det er det mest avanserte prosjektet og der det er lettest å tro at vi får til ny teknologi som Norge og verden vil trenge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg registrerer veldig motstridende synspunkter fra opposisjonen: Venstre mener at det er lettere å få det til på Kårstø, og Høyre og Fremskrittspartiet, slik jeg ser det, mener at vi skal skrinlegge det både på Kårstø og på Mongstad – i hvert fall sette det på vent og gjøre det i Elnesvågen eller på et nytt verk. Det er i alle fall slik jeg oppfatter det, men en debatt i Stortinget vil jo klargjøre posisjonene fra de forskjellige, slik at vi kan få det tydelig fram. Vår oppfatning er at det er mest sannsynlig at vi når raskest fram der vi allerede er godt i gang. På Mongstad er det altså nå et testsenter som er under bygging. Mye er i ferd med å skje, og det er mer sannsynlig at vi får det raskt til der enn ved å hoppe til noe helt nytt. La meg bare legge til at teknologiutvikling har vist seg mye vanskeligere enn vi trodde – ærlig talt: mye vanskeligere enn noen trodde. Og det har jo bare bekreftet det gamle ordet som en gang var et Fremskrittsparti-slagord – som de har løpt fra, nemlig: Teknologi og framtiden kan ikke vedtas, den må skapes.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg var ikke kjent med dette forholdet før NRK Brennpunkt begynte sin opprulling av saken og gjorde meg oppmerksom på det, og det er nok litt mer enn et par uker siden. Men det var da vi hørte om NRK Brennpunkt, at jeg ble kjent med det. Daværende utviklingsminister Hilde Frafjord Johnson og daværende utenriksminister Knut Vollebæk har etter hva jeg forstår – jeg har ikke fått snakket med dem selv – gjort kjent at heller ikke de kjente til dette da saken var oppe. Dette var altså en sak under Bondevik I-regjeringen. Norad gikk gjennom saken på slutten av 1990-tallet og kom til at det var ikke noe misbruk av penger i den betydning at det var mistanke om korrupsjon, at pengene hadde gått til formål som var uakseptable. Men det var et forhold som likevel ikke kan aksepteres, nemlig at Norge hadde en avtale med Grameen om penger til et formål, og så var pengene brukt til noe annet. Hvis vi har en avtale med et land om at penger skal brukes på gulrøtter, kan de altså ikke plutselig bruke dem på epler, selv om epler i og for seg er sunn og bra kost. Pengene skal brukes til det som det er avtalt at de skal brukes til. 170 av disse millionene ble tilbakeført til det som var avtalt, nemlig Grameen Bank. Det ble akseptert at et annet beløp, da i størrelsesorden 130 mill. kr, var brukt til aktverdige formål, bl.a. til opprydding etter den store syklonen som hadde rammet Bangladesh. Det var altså penger som var brukt til utviklingspolitisk akseptable formål, men de var ikke brukt til det som det var avtalt at pengene skulle brukes til, og det er og blir uakseptabelt. Jeg vil be Norad om en redegjørelse om denne saken og skal selvfølgelig stille enhver informasjon til rådighet for Stortinget som Stortinget måtte ønske i sakens anledning. For å gjøre det veldig kort: Det er altså ikke mistanke, slik jeg har oppfattet det, om at noen penger er blitt stjålet eller misbrukt, men pengene er brukt på noe annet enn det som var avtalt, og det er ikke akseptabelt. Jeg vil tilstrebe full åpenhet om alle slike spørsmål, både i fortid og i nåtid.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Nå er hele tilskuddsforvaltningen, som Myhre sikkert er kjent med, lagt om siden den gang. Den gang var det Norad som et uavhengig direktorat som sto for forvaltningen av en stor del av tilskuddene. I dag står Utenriksdepartementet selv for forvaltningen av den altoverveiende delen av tilskuddene. Jeg tar det etter hukommelsen, men jeg tror 85 pst. i dag forvaltes direkte av Utenriksdepartementet. Det Norad forvalter, er tilskudd til Sivilt samfunn, som etter et forlik her i Stortinget gikk lite grann opp, noe som er positivt, og det er noen næringsrettede ordninger som forvaltes av Norad. I dag er altså situasjonen helt annerledes. Dette vil være direkte under statsråden. Og jeg må bare gjenta det som ble sagt i debatten i går: Norge har de mest avanserte systemene for korrupsjonsbekjempelse av noe land i verden. Hvis noen kan påvise noe andre land gjør som er bedre enn hva vi i Norge gjør, vil jeg veldig gjerne høre om det og lære av det. Den sentrale korrupsjonsjegerenheten, eller hva man skal kalle det, den sentrale kontrollenheten i Utenriksdepartementet som vi opprettet, er et enormt positivt tilskudd til en bedre forvaltning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg vil for det første si at jeg tilstreber absolutt åpenhet. Det er for meg vanskelig å forstå hvordan denne saken på det tidspunktet ikke ble gjort kjent for statsrådene. Men jeg aksepterer ut fra deres ord at det helt sikkert ikke skjedde. Selvsagt skal en slik sak håndteres på en annen måte. Vi har en helt annen åpenhetskultur i dag. Jeg framhevet i går også det jeg kaller VG-testen: Vi skal ikke gjøre noe innen norsk bistand som ikke kan stå på førstesiden i VG. Det forteller jeg departementet hver dag. Alt vi gjør, gjør vi for å gjøre verden til et bedre sted. Det tåler dagens lys. Det skal være offentlig. Så kan det selvsagt finnes enkelte avveiningssituasjoner når det gjelder andre land. WikiLeaks-lekkasjene viser at det er avveininger når det gjelder andre land med hensyn til forhold som ikke kan være offentlige. Men med det unntaket skal vi ha full offentlighet om hva vi gjør.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg må starte med å gjenta at dette altså ikke skjedde under den rød-grønne regjeringen, men under en borgerlig regjering, hvor iallfall flere av partiene var blant dagens opposisjonspartier – bare så vi har det utgangspunktet. Det som er Høyres og Fremskrittspartiets problem – jeg vil nødig virke arrogant – er at de ikke klarer å påvise én ting som gjøres noe annet sted for å bekjempe korrupsjon, som ikke vi gjør i Norge. Vi gjør mer enn våre svenske og danske kolleger, som er borgerlige regjeringer. De gjør også mye, de er også blant de mest avanserte, men vi gjør mer enn dem. Hvis det finnes en god idé der ute som vi ikke benytter oss av, så få den på bordet, la oss få den diskutert. Men debatten i går viste jo at opposisjonen bare forsøker å slå inn åpne dører – de klarer ikke å påvise én ting som kan gjøres, og som ikke vi prøver å gjøre etter fattig evne. Når de ideene kommer, vil jeg vurdere dem alle sammen, for det å ha en korrupsjonsfri bistand er selve fundamentet for tilliten til bistanden.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Vi skal ha en absolutt åpenhetskultur, bortsett fra der det eventuelt er vesentlige forhold til andre land som gjør at det er umulig. Det signalet er sendt til Stortinget – vi sender det hver dag. Men la meg også bruke anledningen til å si to ord om mikrokreditt. Mens noen altså bare for et par–tre år siden sa at dette er den eneste saliggjørende bistandsform – vi bør nærmest bruke hele statsbudsjettet der – så svinger plutselig pendelen, og så mener man at dette er helt ubrukelig. Sannheten ligger imellom. Dette er en vesentlig, viktig bistandsform. Vi bør fortsette med det. Strømmestiftelsen og andre gjør en god innsats, og jeg har nå innbudt til et møte med Strømmestiftelsen, med Misjonsalliansen og med det Ferd-initierte Norsk mikrokredittinitiativ for å diskutere, for å sikre oss at man ikke er for aggressiv i pushingen av mikrokreditt. Men i utgangspunktet er mikrokreditt et lån; det er ikke en gave, det er renter på det. Rentene er mye lavere enn hos private ågerhaier som folk lånte av før, men det å ta opp et mikrokredittlån er også en risiko.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Denne saken var oppe ganske nylig – hvis jeg ikke husker feil – antagelig i forbindelse med et dokumentforslag fra Høyre og andre. I den sammenheng henviste vi til at dette er lagt fram i en rekke stortingsmeldinger av ulike regjeringer – også av annen partifarge enn den nåværende regjering – og det er også orientert om det på ulike måter i budsjettforslagene. Det er også en omtale av det i budsjettforslaget for 2011. Jeg har ingen vanskeligheter med å se avveiningen her mellom den eiendomsretten som er en viktig grunnpilar i det norske samfunnet, og det at dette er blant de mest urørte områdene i Norge, og at et moderne samfunn trenger noen få urørte områder. Jeg var i samferdselskomiteen i Stortinget i mange år, og jeg husker at vi da fikk se plansjer som viste områder som var et visst antall kilometer fra vei og andre menneskelige anlegg – i 1900, i 1950, i 1990 og i dag. Det viser at det antall områder som er i en avstand fra nærmeste kraftstasjon, eller nærmeste skogsbilvei, eller hva det måtte være av andre menneskelige inngrep, nå er en ekstremt liten del av det norske territoriet. Det er i håp om å bevare noen slike områder at man har innført dette begrepet «inngrepsfrie områder», som spørreren tar opp.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-01:
Jeg deler overhodet ikke representantens syn – at dersom han fikk samme svar fra alle politikere, så ville det bli velstand i verden. Tvert imot – det at det er ulike syn og nyanser mellom politikere, er det som gjør at Norge ikke er Sovjetunionen. Det er en stor styrke. Det at det i regjeringen er spenninger i saker som er knyttet til forholdet mellom miljø- og distriktsinteresser, ofte symbolisert ved Senterpartiet og SV, er bare en stor styrke for denne regjeringen og for Norge. Det har gjort at sakene er blitt mye bedre belyst, og det har gjort at vi på en rekke områder har fått gode kompromisser. La meg ta et eksempel: Vi har økt innsatsen for kompenserende tiltak når det gjelder rovdyrvern, dramatisk og innført en differensiert strandsonepolitikk, som tidligere regjeringer ikke hadde. Alt dette har oppstått i skjæringspunktet mellom SV som målbærer av miljø- og Senterpartiet som målbærer av distriktsinteresser. Og det er bare en styrke. Så det å forsøke å skape motsetninger mellom oss kommer ikke til å lykkes verken nå eller senere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-12-01:
Da er vi tilbake til finansministeren. Det kom en god nyhet i finansministerens svar på Fremskrittspartiets spørsmål, og det handler om bostøtten. For det er riktig at Høyre tok opp forslag om å øke bostøtten som et virkemiddel dersom strømprisene blir ekstra høye i vinter. Det forslaget fikk støtte fra alle de andre borgerlige partiene, men de rød-grønne partiene – regjeringspartiene – stemte ned forslaget for mindre enn én uke siden. Jeg ber finansministeren bekrefte at man ikke bare vil se på og vurdere bostøtten, men at man faktisk vil øke bostøtten til dem som trenger det aller mest, dersom strømprisene blir høye i vinter. Bostøtten er det mest målrettede tiltaket som kan iverksettes for å hjelpe dem som trenger det mest, dersom strømprisene blir for høye.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-12-01:
Jeg vil følge opp i det samme sporet, men mitt oppfølgingsspørsmål går til kommunalministeren, som har mye av ansvaret for boligpolitikk og bostøtte. Jeg vil referere til den merknaden som en samlet opposisjon hadde i finansinnstillingen, og også til det forslaget vi fremmet i finansdebatten: «Stortinget ber regjeringen følge utviklingen i strømprisen nøye, og dersom en unormal situasjon igjen oppstår på elektrisitetsmarkedet, bes regjeringen vurdere å bruke bostøtte for å avhjelpe situasjonen for de mest vanskeligstilte.» Nå har finansministeren gitt en åpning for det. Jeg lurer på om kommunalministeren også er enig i at dette er et godt virkemiddel, og at man vil ta det i bruk hvis det oppstår en unormal situasjon i løpet av denne vinteren.