Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-12-02:
Målet med undersøkelsen fra Riksrevisjonen har vært å vurdere i hvilken grad innføring av ny oppfølgingsmetodikk i Arbeids- og velferdsetaten har bidratt til at personer med nedsatt arbeidsevne får bedre oppfølging og på den måten kommer raskere i arbeid. Formålet med ny metodikk har vært å få en mer målrettet og individuelt tilpasset oppfølging og bruk av arbeidsrettede tiltak. I stedet for å fokusere på den enkeltes begrensninger, skal en fokusere på vedkommendes ressurser og muligheter. Undersøkelsen omfatter perioden 2008–2013. Bakgrunnen for Riksrevisjonens undersøkelse er at Arbeids- og velferdsetaten har en tydelig målsetting om å få flere personer med nedsatt arbeidsevne i jobb. Men tallene har vist at overgangen til arbeid ikke har ført til økning. Til tross for at en disponerer en betydelig del av etatens personalressurser til veilednings- og oppfølgingstjenester for personer med nedsatt arbeidsevne, og årlige bevilgninger på ca. 40 mrd. kr, må komiteen konstatere at etaten ikke lykkes godt nok med å få flere personer med nedsatt arbeidsevne i jobb. Målsettingene Stortinget har hatt for etatens arbeid med denne gruppen mennesker, er derfor ikke innfridd. Komiteen har merket seg at det kan stilles spørsmål omkring hvilken reell betydning innføringen av ny metodikk har hatt for å få flere i arbeid. Det samme gjelder i hvilken grad arbeidsevnevurderingene inneholder relevant informasjon for å vurdere brukernes arbeidsevne og behov. Et annet viktig spørsmål handler om hvorvidt oppfølgingen av den enkelte bruker er nok arbeidsrettet. Komiteen har merket seg Riksrevisjonens hovedfunn, nemlig at målet om å få flere med nedsatt arbeidsevne i arbeid ikke er nådd. For det andre vil det ta lang tid å avklare personer med nedsatt arbeidsevne. For det tredje har oppmerksomheten mot brukernes muligheter for arbeid vært for liten. Og for det fjerde har svak styring av kvaliteten i selve oppfølgingsarbeidet ved Nav-kontorene vært tydelig. For de populasjonene som ble undersøkt i 2008 og 2010, var det i begge utvalgte grupper i underkant av 25 pst. av personene med redusert arbeidsevne som kom i jobb. Tiden til å avklare personer med nedsatt arbeidsevne blir ofte så lang at det bidrar til å svekke den enkeltes motivasjon og ikke minst tro på at det er mulig å komme ut i arbeid. Når det for nesten halvparten av brukerne fra 2010-populasjonen gikk over et halvt år før det i det hele tatt ble utarbeidet en aktivitetsplan, er det ikke vanskelig å forstå at tilknytningen til arbeidslivet svekkes, og veien tilbake til arbeid blir enda lengre og vanskeligere. Komiteen ser derfor med stor uro på at Nav i sin oppfølging overfor den enkelte bruker er for lite arbeidsrettet. Når i om lag halvparten av arbeidsevnevurderingene fra 2010-populasjonen ikke engang muligheten for arbeid ble vurdert, forteller det om en fokusering som i for liten grad er opptatt av personenes muligheter til å komme i jobb. Aktivitetsplanene blir først og fremst nå-beskrivelser istedenfor å være opptatt av hvilke muligheter og ressurser den enkelte har for å kunne delta i arbeidslivet. I det hele tatt oppleves en stor del av aktivitetsplanene som svært lite forpliktende og i for liten grad individuelt rettet. Dette inntrykket blir ytterligere forsterket når en sammenligner aktivitetsplanene fra 2010 til 2012. For også i 2012-populasjonen var det mer enn 60 pst. av aktivitetsplanene som ikke fokuserte på et fullstendig løp fram mot avklaring av mulighetene for jobb. Et annet forhold, knyttet til oppfølging av den enkelte bruker, som vekker stor bekymring, er mangelen på brukerinvolvering. Når kontakten mellom Nav og bruker blir preget av lite kontinuitet, blir det mindre brukerinvolvering, og mulighetene øker for at bruker blir lenger i tiltak i stedet for å komme ut i jobb. Dette vil være et ytterligere bidrag til å svekke mulighetene for at bruker kommer tilbake til arbeidslivet. Mangel på konkrete mål for å komme i arbeid kombinert med svak oppfølging fra veileder forsterker inntrykket av at de midler og metoder for oppfølging man har til rådighet, i liten grad fungerer i forhold til målsettingen om å få flere med redusert arbeidsevne ut i jobb. Dette handler ikke bare om mangelfull oppfølging fra Navs side, men også om en bruk av offentlige midler som det må settes spørsmålstegn ved. Om den nye oppfølgingsmetodikken i seg selv er et bedre redskap enn tidligere metoder for denne typen oppfølging, er det vanskelig å konkludere med i forhold til den vurdering som Riksrevisjonen har foretatt. Slik komiteen ser det, er nemlig hovedproblemet at praksisen hos Nav ikke tar den nye metodikken på alvor. Da snakker vi om helt sentrale forhold som mangelfull oppfølging av målgruppen og – ikke minst – som Riksrevisjonen påpeker, manglende kunnskap om det arbeidsmarkedet brukerne skal ut i, og for det tredje manglende veilederkompetanse og kunnskapsgrunnlag for oppfølging av personer med nedsatt arbeidsevne. Med bakgrunn i de funn Riksrevisjonen har gjort, at etaten tre år etter innføring av ny metodikk ikke har nådd målet om bedre oppfølging av brukerne, er komiteen enig med Riksrevisjonen i at Arbeids- og sosialdepartementet må skaffe seg bedre kunnskap og informasjon om årsakene: Hvorfor er det blitt færre tidligavklaringer? Hvilke tiltak er nødvendige for å kunne redusere tiden disse personene er under oppfølging av Nav? For komiteen er det nedslående å registrere at selv om politiske vedtak har vært til stede i en årrekke, og det samme gjelder tiltak og virkemidler som kan bidra til å gjennomføre tiltakene, har dette på ingen måte gitt de ønskede resultatene. Det er alvorlig at så helt sentrale deler av Navs arbeid overfor spesielt sårbare grupper ikke blir bedre fulgt opp enn hva Riksrevisjonens undersøkelse konstaterer. Vi registrerer at heller ikke statsråden sier seg tilfreds med de resultatene en i dag oppnår, og ser det som en prioritert oppgave å finne løsninger som gjør at flest mulig med nedsatt arbeidsevne kommer ut i arbeid. For komiteen blir det viktig å understreke at en styrking av den arbeidsrettede oppfølgingen i etaten må følges opp med helt konkrete tiltak. Komiteen gir derfor sin tilslutning til de tiltakene som Riksrevisjonen tilrår: styrking av veilederkompetansen bedre kunnskap om arbeidsmarkedet og arbeidslivsforhold vektlegging av kvalitetsutvikling i sin helhet i forhold til veiledningstjenesten på en helt annen måte enn tilfellet er i dag mer kunnskapsbasert oppfølging av personer med nedsatt arbeidsevne Det er derfor helt sentralt for å få til en bedre oppfølging at førstelinjen blir styrket med mer relevant kompetanse om arbeidsmarked og arbeidslivsforhold. For komiteen er det nødvendig å understreke at alvoret blir særlig stort når Riksrevisjonen kan avdekke at utviklingen fra 2010 til 2012 viser en negativ trend i forhold til sentrale indikatorer som avklaringstid og antall mennesker ut i arbeid. Komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet viser til det arbeidet statsråden har satt i gang med å utvikle et enklere, mer kunnskapsbasert og effektivt tiltakssystem i tillegg til en styrking av den faglige styringen. Medlemmene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV er i tillegg til faglig styrking opptatt av at det varslede arbeidet ikke må føre til kommersialisering der profittmotiv vil redusere kvaliteten og langsiktigheten i arbeidet. For komiteen samlet handler det om å få til en endring av en utvikling på et høyt prioritert område, hvor vi forventer at de politiske målsettingene blir fulgt opp i et målrettet arbeid som kan gi mennesker med nedsatt arbeidsevne nye muligheter på arbeidsmarkedet. Hermed anbefaler jeg komiteens tilråding.