Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Tusen takk til Kjell Ingolf Ropstad for å løfte en viktig diskusjon om Nav og Navs tjenester, spesielt det som går på førstelinjetjenesten. Det er jo den tjenesten brukerne har mest kontakt med, og det er veldig viktig at det blir et godt møte, at brukerne får god hjelp og opplever at Nav er der for dem og jobber sammen med dem. Representanten Gullvåg snakket om arbeidslinjen. Er det én ting jeg er sikker på, er det at vi ikke lykkes med arbeidslinjen uten å lykkes med Nav-reformen. Aller først vil jeg si hva jeg mener med arbeidslinjen: Arbeidslinjen betyr at arbeid alltid er førstevalget. I det ligger det også en nyanse – arbeid er ikke nødvendigvis det eneste valget, men det må alltid være førstevalget. Hvis det er noe vi som politikere og for så vidt også andre, alltid røres mest av, tror jeg det må være de sterke fortellingene som folk gir oss om møtet med enten Nav eller en annen del av forvaltningen vår. Selv har jeg hatt stor glede av det, for man kan lære veldig mye av å treffe folk som møter hjelpeapparatet, og som forteller sin historie. Det er ikke nødvendigvis slik at historien alltid er representativ, men det er alltid noe man kan lære av den. Opp gjennom de årene jeg har drevet med rikspolitikk, har jeg hatt veldig mange sterke møter. Jeg har møtt ansatte som sier at de nå lykkes bedre. De har fått nye verktøy som gjør at de faktisk får et bedre arbeidsmiljø, fordi man får større arbeidsglede. Det preger mange lokale Nav-kontorer og også mange andre deler av Nav-tjenesten. Jeg har møtt folk som har fått tilbud gjennom Raskere tilbake – en helt ny ordning som har kommet på plass. De får bedre oppfølging, og det er utarbeidet nye virkemidler for at sykmeldte arbeidstakere har kunnet komme tidligere tilbake på jobben, noe som igjen bidrar til at vi lykkes med at folk får jobb i stedet for passive ytelser. Jeg har møtt brukere som har fått tilbud gjennom Kvalifiseringsprogrammet – noe som fortsatt får meg til å fryse på ryggen når jeg tenker på det – unge damer, med barn, som kanskje ikke har betalt en eneste regning i løpet av tre og et halvt år. De har fortalt at gjennom Kvalifiseringsprogrammet klarer de nå å håndtere egen økonomi, og de klarer å betale regningene sine selv. Det er sterke møter. Jeg har møtt mennesker som har fått tilbud om tidsubestemt lønnstilskudd. Da kan de være enten på den arbeidsplassen de var på før, eller på en annen arbeidsplass, noe som fører til at de får opprettholdt et sosialt fellesskap. De får lønn på vanlig måte, og ikke minst beholder arbeidsgiveren verdifull kompetanse, i virksomheten. Mange flere kommer til å få nye muligheter gjennom arbeidsevnevurdering og arbeidsavklaringspenger, som blir satt i system fra 1. mars neste år. Dette vil bli gitt som rettighet, og for så vidt også en plikt, til Nav-brukere med helseproblemer. I alle slike diskusjoner er det veldig viktig å huske på at alt var ikke bedre før – det er viktig, når en hele tiden snakker om framtiden til Nav. Vi har lett for å glemme – og korttidshukommelsen er det som forsvinner først. Jeg synes også det er viktig å minne om hvordan det var når brukerne måtte gå til tre forskjellige steder, og altfor ofte ble sendt fra kontor til kontor. Det skjedde jo ikke alltid, for det fantes folk som tok ansvar for å følge brukeren videre den gangen også. Men det er veldig viktig å huske på at når det gjelder IKT og investeringer i den forbindelse, og for så vidt også den fysiske organiseringen, var ting definitivt ikke bedre før. Vi har en tendens til å snakke om Olga på 75 år når vi snakker om behovet for å tilby hjelp og støtte når det gjelder IKT. Jeg er for så vidt enig i at mange fortsatt trenger hjelp, men vi må huske på at Norge er den nasjonen i verden hvor folk oftest er på Internett, og hvor man faktisk behersker IKT på en svært god måte.