Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 1999-11-04:
Nærområdesamarbeidet i Nordisk Råd er utviklet videre i 1998-99. Programmene innen dette arbeidsfeltet utgjør i dag om lag 20 pst. av Ministerrådets totalbudsjett og omfatter tiltak først og fremst i de baltiske land, men også i Nordvest-Russland og i Arktis. Færøyene har reist spørsmål om ikke nærområdeprogrammet burde utvides vestover til også å omfatte prosjektarbeid med bl.a. Shetlandsøyene, Orknøyene, Hebridene, Irland og de kanadiske nordvestprovinser. Innsatsen i Barentsregionen og Østersjøregionen må ses på som to sider av samme sak. Hittil har Ministerrådets arbeid i stor grad vært rettet mot Østersjøregionen. Det er svært viktig fra norsk side å sørge for å fokusere på Barentsregionen og den nordlige dimensjon dette samarbeidet representerer. Grensen mellom de nordiske land og Den russiske føderasjon representerer et av verdens største velferdsgap økonomisk, og dette er en stor utfordring for hele regionen. Nærområdesamarbeidet er tilført mer midler, og dette har medført økte midler til samarbeid mellom Russland og de nordiske land. Dette er etter mitt syn en riktig prioritering og en prioritering som er særlig viktig for Norge og Finland, som har grenser til Russland. Å ta tak i disse problemene er virkelig å ta fatt på arbeid med den nordlige dimensjon i Europa. Den første Barents-parlamentarikerkonferanse i Alta var et viktig skritt for å tydeliggjøre Barentssamarbeidet i nordisk sammenheng. Prosjektvirksomheten i nærområdeprogrammet i Nordisk Råd skal også i Barentsregionen fremme demokratisering, velferd, kulturformidling, bærekraftig miljø og ressursutnyttelse samt overgang til markedsøkonomi. Kvinnemøtet i forkant av konferansen og selve konferansen gav nyttige innspill til det videre samarbeidet i Barentsregionen. Kristelig Folkeparti har i denne sammenheng vært spesielt opptatt av kvinnenes rolle i de store utfordringene det russiske samfunn står midt oppe i. Mange forhold tyder på at det er riktig å målrette prosjektmidler mot kvinner og kvinneorganisasjoner for å nå mål som velferd, helse og demokratisering. Kvinnene utgjør en stor del av dem som lever under fattigdomsgrensen i Russland, samtidig som kvinner i Russland generelt har høy utdanning. De russiske kvinner utgjør således en stor utviklingsressurs i form av vilje, entusiasme og kunnskap. De bærer i dag de største byrdene ved at det russiske statsapparatet har store omstillingsproblemer og ikke klarer å fylle sine forpliktelser i form av å utbetale lønninger og opprettholde basale velferdsfunksjoner. Russiske kvinner må bli satt mer i fokus i Barentssamarbeidet og ved prioritering av prosjektmidler i nordisk sammenheng. De samme argumenter for kvinnerettet bistand til utviklingsland kan i stor grad nyttes for å argumentere for en sterkere målretting av nordiske prosjektmidler mot kvinner i nærområdene. En slik satsing må komme parallelt med de store og livsviktige miljøprosjektene på Kola og samtidig med satsing på å utvikle et nærings- og handelsmessig samarbeid i Barentsregionen. I alt dette arbeidet må det utøves stor tålmodighet, og det må arbeides etter langsiktige perspektiv. Å skape en positiv utvikling i denne regionen er av stor sikkerhetspolitisk og miljømessig betydning for hele Norden. Barentsregionen representerer et av vår tids aller største forurensningsproblem, men er også Europas største spiskammer. På kvinnekonferansen i Reykjavik i oktober i høst møtte store delegasjoner fra Russland og de baltiske land. Forsamlingen var entydig positiv til å nytte nettverkskreditt som redskap for å nå ubemidlede kvinner. Oppgaven for å få dette iverksatt i den russiske delen av nærområdet er den vanskeligste delen av arbeidet. I Nærområdeutvalget i Nordisk Råd ligger et forslag om å komme i gang med arbeidet med å finne en modell for dette, så vel som partnere på russisk side. Som utenriksministeren sa i sitt innlegg, vil den norske regjering arrangere en næringskonferanse for kvinner i Murmansk til neste år for å fokusere på dette viktige arbeidsområdet. De russiske kvinnene trenger drahjelp for å få dette opp på agendaen i sitt eget land. Fra og med 1999 inngår arktisk samarbeid i Ministerrådets nærområdeprogram. Her skal først og fremst løses oppgaver som best lar seg løse innen en nordisk samarbeidskrets. Dette gjelder særlig spørsmål knyttet til urbefolkning, levekår, helse, miljø og polarforskning. Kristelig Folkeparti mener det også er viktig i dette arbeidet å fokusere kvinneliv og kvinneressursen, og målrette arbeidet mot kvinneorganisasjoner. Vi vet at forurensningen i Arktis gjør det påkrevd med endringer i tradisjonelt kosthold og spisevaner. For flere av urbefolkningsgruppene representerer dette en trussel mot kultur og tradisjon. Å bidra til at de selv får arbeide konstruktivt med disse store spørsmålene, må være prioritert arbeid fra nordisk side. Nærområdeprogammet i Nordisk Råd representerer en viktig og for befolkningen synlig del av det nordiske samarbeidet. Programmet er i stor grad med på å gi det nordiske samarbeidet ny legitimitet i et Europa i rask endring. Arbeidet med å kanalisere prosjekter og ressurser gjennom frivillige organisasjoner er viktig og må ikke svekkes.