Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-05-14:
Den europeiske union, EU, er et eksperiment uten forbilde – felles valuta, euro, uten et felles finansdepartement med beskatningsrett. Slikt finnes ikke i andre land. Med fri bevegelse av arbeidsfolk, kapital, varer og tjenester blir det utrygghet for stabile og trygge arbeidsinntekter. Når en ikke har et velorganisert arbeidsliv, får en heller ikke et trygt familieliv. Dette eksperimentet skaper økende sosial uro i en rekke land, og gir nå politisk uro. Meningsmålingene viser store endringer ved det kommende valget til Europaparlamentet. Lederen av ILO i Genève, Guy Ryder, fortalte arbeids- og sosialkomiteen, noen år etter finanskrisa, at sosial uro ville bli resultatet av politikken til EU-kommisjonen og Den europeiske sentralbanken, ESB, godt understøttet av Det internasjonale pengefondet, IMF. Guy Ryder var dypt bekymret fordi ILO, FNs eldste organisasjon, fra 1919, visste at trygghet for arbeidsinntekt er grunnleggende viktig for stabilitet og en demokratisk utvikling. Jeg understreker «demokratisk utvikling». Norge er koblet til EU med markedskreftenes fire friheter – fri bevegelse av arbeidskraft, kapital, varer og tjenester – gjennom EØS-avtalen. Avtalen er dynamisk. EØS er ikke en sak. Det er en alternativ samfunnsorganisering til det Norge som folk har erfart har gitt trygghet. Årsaken er sjølsagt: Stortinget var sjefen i dette Norge. Med demokratisk flertall i Stortinget ble kapitalkreftene styrt i samsvar med de lovnader som ble gitt ved stortingsdebatter. Folk erfarte at det som ble lovd, ble realisert over tid. Hvis folk var misfornøyd med resultatet, var det Stortingets sammensetning som ble endret. Problemet ble løst ved valg der Norge fikk nytt stortingsflertall. Nå erfarer stadig flere at problemet er et stortingsflertall som ser på EØS-avtalen nærmest som ei hellig ku. Den kan ikke reforhandles. Problemene bagatelliseres, og avmakten brer seg blant stortingsrepresentantene, som ikke greier å holde det de lover ved valg. Det er forskjell mellom regjering og opposisjon – jeg vil understreke det. De rød-grønne partiene i dagens storting vil utnytte det nasjonale handlingsrommet innenfor EØS, mens Høyre ikke vil være en slik pådriver. EØS-avtalen, iverksatt 1. januar 1994, skulle være midlertidig. Nå er den 25 år. Den skulle etter planen fra statsminister Gro Harlem Brundtland fra Arbeiderpartiet og EU-kommisjonens president Jacques Delors, som virket fra 1985 til 1995, være første skritt på veien til at Norge skulle bli en del av Den europeiske union, EU. Unionens flagg skulle også vaie i Norge 17. mai. Slik ble det ikke; det norske folk sa nei til unionsflagget. Men EØS-avtalen binder Norge stadig tettere til EUs samfunnssystem. Det er i arbeidslivet folk merker dette tydeligst, det er logisk. Når de østeuropeiske landenes ledere ville komme vekk fra sterk russisk innflytelse, var innlemmelse i Den europeiske union et naturlig alternativ. Vesteuropeiske ledere i EU sa velkommen, men de sa noe mer: Når Vest-Europa får tilgang til det østeuropeiske markedet for sine varer og tjenester samt kapital, skal Øst-Europa få lov til å konkurrere med oss på det området der dere har et fortrinn, nemlig billig arbeidskraft. Nå har dette fungert i 10–15 år, og resultatet viser seg. Det er økende uro i de bransjer som blir sterkest berørt av denne lavlønnskonkurransen. I Norge er det innen transport, bygg og anlegg, renhold, landbruk, sjøfart, fiskeforedling, reiseliv, handel, men også innen IT og luftfart, for å nevne noen yrkesgrupper. Stadig flere arbeidsfolk føler at de må stå med lua i handa og ta til takke med arbeidskontrakter som gir lav og stadig mer uforutsigbar inntekt. Seriøse arbeidsgivere som har faste ansettelser med ordnet tarifflønn og lærlinger, erfarer at de blir utkonkurrert når de følger den norske modellen. Ifølge rapport nr. 2 i 2019 fra Samfunnsøkonomisk analyse erfarer store yrkesgrupper, fra varehandel til vedlikehold, osv., dette. Det kommer fram at det også går på svart arbeid og manglende innbetaling av skatter og avgifter. Dette kommer, som nevnt, fram i rapporten R2-2019 Eksterne faktorer – Arbeidslivskriminalitet og arbeidsinnvandring. Årsaken til denne utviklingen er at det norske stortingsflertallet, med Arbeiderpartiet og Høyre i spissen, ikke vil at Stortinget nå skal ha overordnet styring av det norske arbeidsmarkedet. I EU er det heller ingen andre folkevalgte forsamlinger som på overnasjonalt nivå er satt til å styre kapitalkreftene, slik at vi får et trygt arbeidsliv. Senterpartiet har hele tida i sin historie styrt kapitalkreftene. EU-lederne sitter nå i skårfestet. De kommer ikke videre med prosjektet Europas forente stater, de velger ikke å oppgi prosjektet med euro, og er derfor i en klemme. Sosialdemokratene er i krise i en rekke land i Europa, og det er ikke unaturlig. Senterpartiet går fra fri arbeidsinnvandring til regulert arbeidsinnvandring. Vi vil se på den sveitsiske modellen. Jeg vil avslutte med å si at EØS-avtalen er som en torpedo midtskips på sosialdemokratiet. Avtalen er til stor glede for høyrepartiene. Denne utviklingen må Senterpartiet medvirke til å få en slutt på. Svært mye står på spill.