Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-07:
Vi skal i dag behandle arbeids- og sosialkomiteens budsjett. Etter mitt skjønn er det et viktig budsjett, som berører utrolig mange mennesker. Samtidig er det også en del bekymringer knyttet til dette, som jeg og Fremskrittspartiet tar inn over oss. Det er bekymringsfullt at 800 000 i yrkesaktiv alder står utenfor arbeidslivet. Riktignok er det slik at enkelte er for syke og ikke har mulighet til å delta i arbeidslivet. De skal vi naturlig nok ta godt vare på. De skal vi sikre en god inntekt. Det er ikke slik som enkelte fra venstresiden prøver å påstå, at Fremskrittspartiets budsjett betyr en raljering overfor de ytelsene. Men det som bekymrer oss, er at det er 78 000 funksjonshemmede som ønsker seg inn i arbeidslivet, og som ikke får den nødvendige hjelpen, oppbakkingen og de nødvendige mulighetene til å bidra med sin arbeidsevne. Det handler om alle de unge som sliter med psykiske problemer, og som ikke får den nødvendige oppfølging og tilrettelegging for å kunne komme tilbake i arbeidslivet. Jeg har i sommer vært rundt og besøkt mange av disse ungdommene, med tanke på mange av de tilbudene som burde vært på plass for å hjelpe ungdommer med psykiske lidelser tilbake til arbeidslivet. Problemet er at mange av disse tilbudene har blitt stoppet, eller det er rett før de blir stoppet, på grunn av manglende bevilgninger. Jeg var i min egen hjemkommune, Verdal, og besøkte en Inn på tunet-bedrift, der man virkelig har tatt tak i ungdom med psykiske lidelser. Grunnen til at jeg bruker dette eksempelet, er nettopp at denne gruppen utgjør den nest største gruppen blant de sykmeldte. Det er en av de største gruppene blant de uføretrygdede. Vi har ikke råd til ikke å ta tak i denne gruppen og gi dem muligheten til å delta i arbeidslivet. Til det eksempelet: De har tatt imot 18 ungdommer med varierende psykiske problemer, man har lagt opp konkret arbeidstrening for dem, gått inn i dialog med lokalt næringsliv for å sørge for å få til arbeidsplasser så de kunne komme inn i det ordinære arbeidsmarkedet. Den 1. mars 2010, etter at denne bedriften hadde klart å få 16 av 18 stykker inn i ordinært arbeidsliv, sier Nav: Vi har ikke mer ressurser, vi kan ikke støtte dette tilbudet mer. Resultatet ble stopp i tilbudet, ingen flere får muligheten til å delta, og de ungdommene som sto og ventet på å få den nødvendige hjelpen, havnet tilbake i et liv med passivitet. Som en av de ungdommene som jeg møtte, sa: Jeg vet ikke om jeg makter å stå i denne køen lenger og vente på at samfunnet ikke har bruk for meg, og at jeg kun skal ta imot uføretrygd. Derfor har Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett lagt på plass ressurser for å sikre økt reaktivering av uføretrygdede, få dem tilbake til arbeidslivet. Vi satser på mer penger til Inn på tunet, som er et godt tiltak, og som vi vet mange andre land har gode erfaringer med. Det det handler om for oss, er ikke – ta den jenta – Marit, som tok kontakt med meg i går, som har vært utsatt for en alvorlig trafikkskade og prøvd 16 ganger å komme tilbake til arbeidslivet. Det er slått fast at hun har null arbeidsevne. Vi skal ikke gjøre noe med ytelsene til Marit, men vi skal hjelpe de ungdommene som ønsker å komme tilbake til arbeidslivet. Dagens politikk har dessverre ikke vært god nok. Man klarer ikke å se helheten, man klarer ikke å hjelpe alle dem som ønsker seg tilbake, som i stedet blir overført til passive ytelser. Fremskrittspartiet registrerer også at regjeringspartiene foretar et dramatisk kutt i tiltaksplasser. Det er et kutt på 7 100 plasser fra i fjor. Jeg er stolt av at Fremskrittspartiet i dette budsjettforslaget legger på plass økte bevilgninger, opprettholder flere plasser, og at vi styrker det med 9 100 flere plasser enn det regjeringen legger opp til. Alle som var på høringen til komiteen da vi hadde høring om budsjettet, fikk sikkert med seg de klare signalene som kom, både fra vekstbedriftene, fra attføringsbedriftene og fra flere andre. Hvis man ikke har økt innsats på dette området, betyr det økt utstøting, økt uføretrygding, det blir færre som får hjelp. Jeg ble skuffet da jeg diskuterte dette spørsmålet tidligere i høst i NRK med representanten Forsberg, som sa at grunnen til at man har foretatt disse innstrammingene, er at det er et innstrammingsbudsjett. Hvilke innstramminger er det ikke å hjelpe folk tilbake til arbeidslivet? Hvilke innstramminger oppnår man ved at folk går på passive ytelser, og blir skjøvet over på uføretrygd? Det er en uverdig politikk overfor dem som trenger en utstrakt hånd, og som trenger hjelp for å komme tilbake og bidra i samfunnet. Derfor har Fremskrittspartiet sett nødvendigheten av at man for å hjelpe dem som er mest sårbare, også øremerker 2 500 flere plasser til VTA. Jeg registrerer også at det fortsatt er store utfordringer innenfor Nav. For andre året på rad har man ikke klart å få godkjent sine regnskap. Vi vet at man står overfor store utfordringer på IKT. Derfor foreslår Fremskrittspartiet en økt bevilgning på 200 mill. kr. IKT-investeringene må komme, og vi frykter at det vil gå ut over annen aktivitet. Vi har allerede sett eksempler på det, ved at 160 stillinger blir redusert i førstelinjetjenesten. Jeg frykter at med det budsjettet regjeringen legger opp til, blir enda flere som må gå, at aktiviteten blir dempet på førstelinjetjenesten, og at flere brukere ikke får nødvendig hjelp. Også FFO har påpekt det i sin rapport, at man ikke har kommet så veldig mange steg videre når det gjelder Nav. De med sammensatte lidelser har fortsatt store problemer med å få nødvendig hjelp. Fremskrittspartiet mener derfor det er viktig å opprettholde bevilgninger som gjør det mulig å opprettholde aktiviteten. Også sykefraværet i Nav er altfor høyt. Det håper jeg, og ber nok en gang om, at man tar inn over seg, at man fremmer gode tiltak og holder fokus på det. Hadde sykefraværet i Nav vært på samme nivå som i resten av offentlig sektor, kunne man hatt en innsparing på 95 mill. kr. Det hadde utgjort 200 årsverk, ifølge Finansdepartementet, som kunne betydd ytelser for brukerne og gitt dem bedre oppfølging, bl.a. dem som har de store problemene. Jeg registrerer også at regjeringen på mange måter har gitt opp kampen mot fattigdom. Jeg registrerer at statsråd Lysbakken 10. november sier at man ikke kan hjelpe alle, man har ikke klart å nå de lovnadene man hadde tidligere. Jeg synes, når jeg reiser rundt omkring og ser, at det er trist, og det gjør noe med oss. Jeg tror det gjør noe med oss alle sammen når man møter unger som år etter år ikke har fått vært på sommerferie, når man møter unger som ikke deltar i fritidsaktiviteter fordi foreldrene ikke har råd. De har lyst, men de har ikke muligheten. Eller hva når man møter unger som prøver å skjule familiens egen fattigdom ved ikke å ta med venner hjem, unger som ikke vil vise fram hjemmet? Jeg synes man har store utfordringer på dette området. Derfor ønsker også Fremskrittspartiet en økt satsing på de ideelle, frivillige organisasjonene, spesielt rettet mot barn og unge. Derfor foreslår vi også i vårt budsjett å øke bevilgningene med 200 mill. kr til disse, de som kan gjøre noe med problemene, rettet mot organisasjoner som Maritastiftelsen, Redd Barna, Kirkens Bymisjon osv. Jeg ser at tiden holder på å gå ut, og jeg vil med det ta opp de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet enten alene eller sammen med andre i innstillingen.