trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-10-25:
Nokon kvar av oss har jo spesielle forhold til tyngdelova, for å seie det slik. Elles er det ei heilt feil beskriving som representant Olav Akselsen gjev her av det som har skjedd. Det er ikkje slik at vi har gått for Høgre sitt skatteopplegg. Det er eit kompromiss mellom Høgre og Kristeleg Folkeparti og Venstre når det gjeld skattespørsmåla, når det gjeld både innretning og nivå. Det er klart at det likevel er noko høgre enn vi hadde tenkt på førehand, men samtidig er det ikkje slik at det ikkje er konkrete gjennomslag for oss innanfor denne regjeringserklæringa. Til dømes er det på representant Olav Akselsens tidlegare område håp om ein betydeleg betre miljøpolitikk med den regjeringserklæringa som ligg føre no, og det synest eg, kanskje i motsetning til representanten Olav Akselsen, er bra. Og vidare så vil eg vise til dei klare formuleringane som er på områda landbruk, fiskeri og distrikt, som heilt klart er nærmare Kristeleg Folkeparti sitt utgangspunkt enn Høgre sitt utgangspunkt. Det er slik at det er nødvendig når ein skal setje seg ned og samarbeide, å finne felles standpunkt, og eg trur at dersom det er på nokon plass Arbeidarpartiet treng ei veldig omfattande vaksenopplæring – eg ser nemleg at representanten Stoltenberg i dag seier at no vil dei inngå ein allianse med SV og Senterpartiet – er det når det gjeld å inngå kompromiss. Det å samarbeide betyr faktisk at ein må gje, ein må avtale, og ein må finne felles måtar å arbeide på, og der inviterer vi i og for seg til fyrstehjelp, om det skulle vere nødvendig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Jeg skjønner veldig godt at representanten Jon Lilletun tar opp spørsmålet om investeringsavgiften, for forklaringen som Jens Stoltenberg gir, er rett og slett for enkel. Behovet for inndekning går jeg ut fra at Arbeiderpartiet tenkte på allerede den gang man skrev under på denne avtalen da budsjettet ble forhandlet fram i fjor høst. Dernest er det jo vitterlig slik at Arbeiderpartiet i sitt budsjettforslag har funnet rom for nye tiltak og skattelettelser på andre områder, og da hadde altså Arbeiderpartiet her en sjanse til å vise om inngåtte skriftlige avtaler er viktige for Arbeiderpartiet. Er de viktigere enn å sette i verk andre tiltak som Arbeiderpartiet for egen del ønsker å prioritere? Det står ikke mye respekt av å håndtere avtaler på den måten som Arbeiderpartiet har gjort. Jeg vil på samme måte som Jon Lilletun og flere har vært inne på, si – kanskje til manges overraskelse – at det er konstruktivt at Arbeiderpartiet og Jens Stoltenberg nå tar til orde for et godt samarbeid med den nye regjeringen. Det vil også Senterpartiet gjøre. Jeg tror at det vil være helt nødvendig i den perioden vi nå går inn i og med det politiske landskap vi har fått etablert. Det er andre toner vi opplever nå fra Arbeiderpartiet enn det vi opplevde i 1997, da Arbeiderpartiet valgte å sette seg selv på sidelinjen i to år på grunn av én sak, nemlig kontantstøtten. Jeg håper at det ikke skal gjenta seg i denne perioden, for det vil komme til å føre til en helt annen politikk på mange områder enn det jeg tror store deler av denne regjeringen, spesielt representert ved Kristelig Folkeparti, ønsker seg, og en helt annen politikk enn det både Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil ha. Det vil føre til mer privatisering og større forskjeller både geografisk og sosialt. Det er en utvikling som folk flest ikke vil være tjent med, og som jeg vil si Arbeiderpartiet har et særlig ansvar for å bidra til at vi ikke får. Så til slutt: Det største problemet jeg synes Jens Stoltenberg og Arbeiderpartiet nå har skapt, er at man har laget enormt store forventninger til hva det skal være mulig for kommunen å løse av oppgaver i det året som kommer. Hvordan vil Jens Stoltenberg nå bidra til at det skal være mulig for kommunene å satse på billigere barnehager, bedre skoler, bedre eldreomsorg og bedre psykiatritjeneste, all den tid kommunenes inntekter tilsier at det ikke skal være mulig?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Det er riktig at det kan se ut som om Senterpartiet står alene igjen i sentrum for øyeblikket, men det betyr definitivt ikke at sentrumspolitikken er død, og at det sentrum har stått felles om, er dødt. Til det ligger dette for inngrodd i alle de tre partier som har samarbeidet i sentrum i fire år. Jeg har kommet med en klar invitasjon spesielt til Kristelig Folkeparti om å finne tilbake til tidligere samarbeidskamerater. Vi får håpe det vil gå den veien i løpet av ikke så veldig lang tid. Sentrum har etter min oppfatning ikke holdt for lenge på sine ideologier. Senterpartiet gikk til valg på ett klart alternativ. Vi ville gjennom valg gi folk mulighet til å velge sentrumsalternativet. Det skjedde ikke. Alle tre sentrumspartiene gikk tilbake i valget. Venstre kom under sperregrensen og sa offentlig at de ikke så det realistisk å delta i et regjeringssamarbeid. De ville ha mer enn nok med å pleie partiet i en slik situasjon. At Venstre likevel har valgt å gå inn i Samarbeidsregjeringen, er Venstres valg. Jeg har respekt for at de har gjort det, på samme måte som Kristelig Folkeparti har gjort det. Men vi stod fast på det valget vi hadde gjort. Jeg tror oppriktig talt at det på sikt kan være fornuftig å danne flertallsløsninger, og jeg mener at den type flertallsløsninger bør ha et tyngdepunkt i sentrum. Derfor håper jeg på at Kristelig Folkeparti kan bli med, men det vil være avhengig av den politiske utviklingen både i Arbeiderpartiet og i Kristelig Folkeparti, og av hvor godt den nye regjeringen blir sammensveiset. Og det vil ikke minst være avhengig av de beslutningene som skal tas på Senterpartiets landsmøte i 2003 eller 2005, i forkant av neste valg. Det er Senterpartiets landsmøte som avgjør hvilke samarbeidskonstellasjoner vi skal gå til valg på. Senterpartiets leder har i intervjuet for noen dager siden gitt uttrykk for hva jeg kan se på som en realistisk og fornuftig konstellasjon etter valget i 2005, men vi har rikelig tid til å se den politiske utviklingen an og se hvordan det er mulig å utvikle samarbeidskonstellasjoner i den retningen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Jeg forstår at det kan være et visst behov for å gjenta svaret som jeg gav på den forrige replikken. Toblokkstenkingen er definitivt ikke gjenopprettet. Blokkuavhengigheten er ikke død. Vi har i det tiåret som er gått, opplevd at det faktisk har vært nettopp Arbeiderpartiet og Høyre som har stått i lag i mange av de sentrale spørsmålene, og som har vært pådrivere for en samfunnsutvikling som har gått i en annen retning enn det vi har ønsket. Man kan se på voteringsresultatene spesielt fra første halvdel av 1990-tallet, hvor Høyre og Arbeiderpartiet stod i lag i svært mange saker. De har stått i lag i EU-spørsmålet, i viktige miljøspørsmål, i spørsmål som går på Distrikts-Norges utfordring, og ikke minst i spørsmål hvor man har valgt markedsorientering framfor samhold, som jeg brukte store deler av mitt innlegg på å klargjøre. Jeg har på det grunnlag sagt at mye av utviklingen framover vil være avhengig av hva Arbeiderpartiet nå velger å gjøre. Jeg har ingen tro på at Høyre velger en linje som går i Senterpartiets retning, men jeg har tro på at Arbeiderpartiet kan komme til å gjøre det. Vi vil i denne perioden velge samarbeid fra sak til sak. Vi vil være konstruktive og søke løsninger med Regjeringen der det er mulig, og jeg håper at også Arbeiderpartiet har til hensikt å legge seg på en slik linje, slik at man gjennom det kan vise at man har tenkt å bygge langsiktige samarbeidskonstellasjoner med partier som inngår i den regjering vi nå har fått. Og så er det, som sagt, Senterpartiets landsmøte som skal ta stilling til hva vi akter å gjøre etter valget i 2005.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Jeg går ut fra at representanten Hedstrøm ikke blir overrasket over at svaret på hans spørsmål er nei. Senterpartiet mener ikke det er fornuftig av Regjeringen å orientere seg i retning av Fremskrittspartiet. Men jeg er stygt redd for at mange kan komme til å få merke at det nå er Fremskrittspartiet og ikke Senterpartiet som er på vippen i norsk politikk, for det er dessverre realiteten etter den regjeringsdannelsen som vi nå har fått. Fremskrittspartiet har manøvrert seg inn i en unik maktposisjon. Vi vil gjøre vårt for å unngå at den blir for dominerende. Dessverre er vi i mindre grad i stand til å utgjøre noe flertall i denne perioden enn vi var i forrige periode. Men det innebærer ikke at vi ikke skal arbeide for konstruktive løsninger til beste for norsk landbruk som gjør at vi kan opprettholde en trygg norsk matproduksjon. Den politikk som Øystein Hedstrøm har stått for i hele den tid vi har vært i lag på Stortinget, ville ha medført en massiv import av matvarer, utsatt oss for en betydelig risiko i en usikker situasjon, som vi har sett rundt omkring, med sykdom, med utrygg mat og med de terroraksjoner som også kan ramme denne sektoren. Jeg tror faktisk det er sånn at hvert enkelt land vil kunne ha stor gevinst ved å sørge for sin egen matproduksjon og ta vare på og forsyne sin befolkning med matvarer i størst mulig grad. Vi har vidt forskjellige løsninger for Distrikts-Norges framtid. Vi ønsker å bygge hele landet, vi ønsker ikke å bidra til mer sentralisering sånn som Fremskrittspartiet har et uttalt ønske om også i sitt program, og sentralisering er positivt ble det sagt i innstillingen til distriktsmeldingen i vår. Det er en utvikling vi ikke ønsker å bidra til. Tvert imot, vi vil at folk skal få lov til å bosette seg og arbeide der de selv har lyst. Det er ikke med tvang Distrikts-Norge skal opprettholdes, det er ved å gi dem anledning til å utnytte de fantastiske mulighetene som fins der til verdiskaping, og til å ha en god livskvalitet hvor de måtte bo i landet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Jeg tror ikke det verken har stått på eller vil komme til å stå på vilje til samarbeid også med SV fra sak til sak, det har vi i lang tid hatt tradisjon for å ha. Og vi har funnet fram til mange felles gode løsninger også i lag med andre partier i viktige spørsmål. Den jobben skal Senterpartiet fortsette med. Vi skal arbeide for en bedre miljøpolitikk, vi skal arbeide for at fellesskapet skal styrkes, slik at folk, uavhengig av hvor de bor, skal kunne få gode offentlige tilbud innenfor helsesektoren, innenfor omsorgssektoren, når det gjelder skole og barnehage. Vi skal arbeide for at kommunene skal få inntekter til å løse på en skikkelig måte de oppgavene som kommunene skal ta seg av, det er nemlig ikke situasjonen i dag. Valgkampen ble brukt av de fleste partier til å gi løfter på vegne av lokalpolitikere rundt omkring i dette land som det ikke er mulig for dem å innfri. Regjeringen Stoltenberg bidrog til å forsterke det gjennom det budsjettet som ble framlagt i høst, der man lovte satsing på billigere barnehageplasser, flere barnehager, flere omsorgsboliger for eldre, mer satsing på skole, samtidig som kommunene ikke er satt i stand til å innfri sin egenandel for at det skal være mulig. Det vil Senterpartiet gjøre noe med, og vi vil definitivt vise en åpen holdning til samarbeid med de partier som det ligger til rette for oss å samarbeide med. Men det er også på en del områder vi skiller oss fra SV. Vi skiller lag i synet på forsvarspolitikk, i synet på behovet for å ha et tjenlig forsvar, vi skiller kraftig lag i synet på eiendomsrett, vi skiller også lag i synet på at det er nødvendig å skape verdier før man kan fordele dem. SV har etter min oppfatning altfor mye fokus på fordelingssiden og for lite på den verdiskapende delen av politikken. Det er nødvendig med en næringspolitikk som sikrer inntekter og sysselsetting til fellesskapet. Og det er faktisk sånn at en som driver sitt eget lille firma, er like mye verdt og skal verdsettes like høyt som en som er ansatt i en bedrift eller i offentlig sektor.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-25:
Jeg er for så vidt enig i at man ikke skal drive med frieri i hvetebrødsdagene. Men jeg vil tro at når valget i 2005 kommer, vil de hvetebrødsdagene være gått over, ganske ettertrykkelig. Dernest vil jeg kanskje også minne om at Senterpartiet i det aller minste unngikk konsekvent å drive med frieri i forlovelsestiden i forkant av valget, og stod konsekvent på ett alternativ, på ett valg, og var til å stole på i forhold til både velgere som visste hva slags regjeringsalternativ de ville få med Senterpartiet, og i forhold til de samarbeidspartnere vi hadde valgt oss. Hva vi da gjør fram mot valget i 2005, er en annen sak. Så er det altså slik at jeg har lest Sem-erklæringen tre ganger, jeg har også lest regjeringserklæringen som ble framført her i Stortinget, minst to ganger. Jeg har gått ganske grundig gjennom dette. Og for å forstå hva som nå vil komme til å skje framover, må man også være villig til å lese summen av den samlede politikk som skal føres av denne regjeringen. Mer privatisering, kombinert med store skattelettelser, som jeg brukte store deler av mitt hovedinnlegg på å få fram, vil komme til å føre til økte geografiske og økte sosiale forskjeller. Regjeringen skal ha ros for at man tar tak i fattigdomsproblemene, men det å ta tak i problemene for dem som har det aller vanskeligst, og å ta tak i fattigdomsproblemene, betyr ikke det samme som at man har til hensikt å føre en politikk for mer utjevning. Tvert imot, en del av det andre man står for, vil komme til å forsterke forskjellene. Så har jeg også i tillegg til å ha lest erklæringen hørt på hva ulike statsråder har sagt etter tiltredelsen, og det står jo ikke alltid like godt i stil med det som står i erklæringen og vitner om en annen politikk på en del områder enn de vakre ord som står både i regjeringserklæringen og i Sem-erklæringen. Nå skal imidlertid Regjeringen få en sjanse til å vise at kommunalministeren ikke har til hensikt å ta av distriktssatsingen, ikke har til hensikt å ta fra de små kommunene for å gi til storbykommunene, og at vi ikke skal få en politikk for færre gårdsbruk og for færre og større fiskebåter, slik som man kunne tolke fiskeriministeren.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
La meg først få lov til å gratulere representanten Nilsen som parlamentarisk leder! I den forbindelse håper jeg at tyngden bak hans tidligere bragder også kan gi større vekt når det gjelder samferdsel. Fra den tidligere leder i samferdselskomiteen på Stortinget kan en kanskje også forvente noe mer på den siden. Jeg vil utfordre representanten Nilsen i forhold til de uttalelsene som er kommet fra den nye samferdselsministeren. Her er det på trappene nye avgifter fra den nye regjeringen når det gjelder vei. Og det er klart at vi kjenner jo alle til at Høyre også i tidligere regjeringer har foreslått avgiftsøkninger når det gjelder bil og vei. Kan vi nå igjen forvente nye avgifter på bil og vei, nye og flere bomstasjoner til fortvilelse for det norske næringsliv og norske borgere? Eller kan Fremskrittspartiet nå forvente å få støtte fra den nye regjeringen til kraftige reduksjoner på avgift på bil, og at vi får større bevilgninger uten å øke skatte- og avgiftstrykket når det gjelder vei?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Vi ble jo gjennom den første Bondevik-regjeringen kjent med at Venstre fløy ganske høyt i forhold til byråkrati overfor næringslivet. Og da var det ikke minst dette med det store skjemaveldet som daværende næringsminister Sponheim var veldig opptatt av. De lyktes ikke på noen slags måte i den regjeringen. Resultatet var faktisk at skjemaveldet også under den regjeringen økte. Jeg var nå inne på nettet, og det er klart at man blir litt oppgitt når man leser artikler om at ledere blir syke av byråkratiet, om søvnløshet, konstant tretthet, utbrenthet og ulike kroppslige stressymptomer. Dette er plager som rammer stadig flere småbedriftsledere. De blir syke av det offentlige skjemaveldet, er signalene. Mitt spørsmål er: Hva vil Venstre gjøre i den nye regjeringen som virkelig kan få fart på en reduksjon av det offentlige byråkratiet og skjemaveldet for vårt næringsliv? Vil nå Venstre f.eks. følge opp Fremskrittspartiet når vi vil fremme mange forslag i retning av å få et arbeid som gir resultater overfor alle de småbedriftslederne vi her snakker om, som nå på en måte ikke får drive produktivt arbeid på grunn av at vi har et offentlig skjemavelde og et byråkrati som gjør at folk blir syke av det?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Jeg kan bekrefte at Kystpartiet og Steinar Bastesen har et helhetlig program – jeg var så heldig å få møte Steinar Bastesen både på stand og i debatt i valgkampen. Men det er likevel, tror jeg, av interesse å få vite Kystpartiets posisjon i det politiske kartet. Under valgkampen oppstod det en liten periode en situasjon hvor Kystpartiet så ut til å kunne komme på vippen. Nå endret jo det seg etter valgresultatet. Vi har nå på en måte kommet tilbake til et toblokksystem, i særdeleshet er det ganske klart nå når Senterpartiet har konvertert til Arbeiderpartiet. Derfor er mitt spørsmål til Bastesen: Hvor på den politiske skala føler Kystpartiet seg mest bekvem? Jeg hører at Bastesen i sitt innlegg peker på at Høyre på en måte har stjålet noen poeng fra Kystpartiet. Da må jeg få lov til å si at både når det gjelder eiendomsskatt, dokumentavgift, arveavgift og bensin- og dieselavgift, var det nok Fremskrittspartiet som åpnet også den debatten og som stod først i køen for å få redusert og fjernet disse avgiftene. Men det er klart at den siste perioden har jo også vist at Kystpartiet har støttet opp under Fremskrittspartiets politikk på mange andre områder – det gjelder sjømenns pensjoner, det gjelder oppdrettskonsesjoner, det gjelder styrking av kystflåten, og det gjelder ikke minst Fremskrittspartiets ønske om styrking av infrastrukturen, særlig i kystområdene. Det kunne derfor være interessant å utfordre Bastesen på hvordan han vil forholde seg til disse aktuelle områdene i neste periode, og om han da kanskje finner det naturlig at hans politikk har mer nærhet til Fremskrittspartiet enn til venstresiden i norsk politikk. Dette er litt uklart.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
Når jeg hører Høyres nye parlamentariske leder forklare hvordan man skal ha sammenheng i den økonomiske politikken, rinner det meg i hu hvordan Per-Kristian Foss ville ha karakterisert dette da han satt i opposisjon: Han ville kalt dette for Harry-penger. For man har altså ikke noen gang i Høyres historie kunnet finansiere et statsbudsjett med vekst i økonomi og oljepenger. Ikke engang SV på vårt mest uansvarlige har noensinne funnet på å saldere våre budsjett på den måten. Oddvard Nilsen vet også utmerket godt at dette ikke går. Ellers er det interessant å få svar på følgende: Er det som sies av Høyres parlamentariske leder, som altså er leder for det største av regjeringspartiene, uttrykk for Regjeringens felles holdning, eller er dette uttrykk for Høyres holdning? For en klarere hyllest til markedet, en klarere hyllest til Høyres program, er det lenge siden man har sett. Er dette virkelig et felles regjeringsgrunnlag for Kristelig Folkeparti og Venstre, der staten – samfunnet som sådant – etter hvert nesten ikke skal ha ansvaret overhodet, men der markedet skal overta flere og flere av disse oppgavene? Jeg må selvfølgelig tillate at Regjeringen skal ha en viss innkjøringstid, sånn at man sammen finner en slags forståelse av hva denne Sem-erklæringen faktisk er, men jeg har ikke klart å lese Sem-erklæringen eller Regjeringens tiltredelseserklæring på den måten som Oddvard Nilsen nå gjorde. Det var noe mer balanse i dette tross alt enn det reinspikka Høyre-innlegget som Oddvard Nilsen hadde. Men la meg derfor utfordre Oddvard Nilsen på en ting som jeg synes kanskje er noe av det mest interessante. Oddvard Nilsen er opptatt av næringsvirksomhet og næringsvirksomhet fra Norge. I Sem-erklæringen og også i Regjeringens tiltredelseserklæring legges det vekt på at man skal selge statens eiendom. Hva har skjedd med de utsalg staten så langt har gjort? Samtlige har gått til utlandet. Hydro Seafood, Kreditkassen, Fokus Bank, man kan nevne hele fjøla. Det var så vidt ikke Sampo også fikk tak i Storebrand. Resultatet av at staten har solgt seg ned, har vært at utlendinger har fått tak i en del av våre virksomheter. Hovedkontor er flyttet ut, det drives ikke lenger næringsvirksomhet i Norge, Norge har blitt et filialland. Ser ikke Oddvard Nilsen at når vi har så dårlige kapitalister som vi har, så må staten spille denne rollen for at det tross alt skal foregå noe fornuftig oppi denne steinrøysa?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
Jeg har i tidligere statsminister Stoltenbergs innlegg før i dag, og også gjennom dagspressen, lagt merke til at det har kommet en litt annen holdning og en litt annen retorikk fra Arbeiderpartiet etter det sviende valgnederlaget. Og det er jo egentlig ganske naturlig fordi Arbeiderpartiet gjorde et historisk dårlig valg og SV et historisk godt valg. Det betyr at tyngdepunktet er forskjøvet også på venstresiden i norsk politikk. Men det det også betyr, er at vi sitter med en regjering som står fjernere fra det SV og det jeg også antar at Arbeiderpartiet ønsker, enn vi har hatt på mange, mange år. Det betyr at når vi nå ser for oss at vi kanskje vil sitte med en regjering som verken SV eller Arbeiderpartiet ønsker, i hele fireårsperioden – en regjering som skal sitte på Carl I. Hagens nåde, og som kontinuerlig skal drive balansegang mellom ydmykelse av Regjeringen og støtte til den – så gir jo dette oss en mulighet til å tenke gjennom hvordan vi faktisk på lengre sikt skal håndtere disse spørsmålene. Det det egentlig dreier seg om, er at politikk ikke er shopping, som Arbeiderpartiet har bedrevet i den siste stortingsperioden. De har lagt fram saker for Stortinget, og har i den ene saken gått til det partiet – for der kan vi få ting gjennom – så har de gått dit neste gang, så dit deretter, slik at politikkens helhet forsvinner i det som egentlig virker som et politikkens supermarked. For det å samarbeide dreier seg dypest sett om én ting, nemlig ikke bare respekt for andre partier, men også vilje til å justere sine egne standpunkt, og også være villig til dette over lengre tid enn bare i forbindelse med én enkelt sak. Det betyr at vi kanskje nå står overfor en periode på fire år der både SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet muligens må innse at de er i et opposisjonsforhold til en regjering som riktignok vil ha mer enn nok å slite med – det er nå en annen historie – men samtidig betyr det at dette også gir muligheter på lengre sikt for at det kan bygges nye allianser i Norge på linje med de alliansene som er bygd i mange av våre naboland. Det norske sosialdemokratiske parti er bortimot det eneste partiet i hele Europa som ikke inngår forpliktende samarbeid med andre partier. Og min utfordring til Hill-Marta Solberg er: Ser også hun for seg at dette kan være en utvikling som vi får i Norge?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-10-25:
Senterpartiet har eit sterkt engasjement for likeverdige levekår i heile landet. Ein aktiv distriktspolitikk med styrkt samferdsle og ein offensiv næringslivspolitikk er nødvendig både for å nytta dei moglegheitene som er innanfor tradisjonelle arbeidsplassar, og for òg å skapa nye arbeidsplassar. Ein aktiv distriktspolitikk er ein god bypolitikk. Det lettar presset på storbyane at fleire vert gitt høve til å bu utanfor dei mest folketette områda våre. Likeverdige levekår handlar om gode offentlege tenester i by og bygd – og kommunane har her ei heilt sentral rolle – betre skule, fleire og betre barnehagar og ei meir verdig eldreomsorg. Det er bra at Oddvard Nilsen så sterkt poengterer velferdsordningane våre og engasjementet der. Men den faktiske situasjonen er at alle kommunar slit i dag. Forventningar og lovnader til ulike oppgåver er langt større enn dei midlane som er til disposisjon. Høgre har signalisert at det no er storbyane sin tur. Storbyane skal sikrast ein betre økonomi. Senterpartiet er einig i at det er viktig å fokusera på dei som bur i byane, men slik Høgres kommunalminister har ordlagt seg, har ho gitt urovekkjande signal. Ho har ikkje fleire midlar til fordeling til kommunane. Ho vil ta frå dei små og gi til dei store. Mange som stemte på Bondevik som statsminister, hadde tillit til at han ville syta for ei meir verdig omsorg og oppretthalding av grendeskulane, midlar til støttekontaktar og kulturtiltak òg i distrikta. Høgre har fleirtal i Regjeringa, Høgre har sett sitt tydelege stempel på Sem-erklæringa. Eg vil gi Høgres parlamentariske leiar moglegheit til å bekrefta at Høgre òg kjem til å setja sitt stempel både på kommuneøkonomiens omfang og innretning.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-10-25:
På mange område er det stor avstand mellom Senterpartiet og SV. Vi er djupt ueinige i SVs manglande forståing for å ta vare på privat eigedomsrett, vi skil lag i forsvarspolitikken og i næringslivspolitikken. Vi er frustrerte over at SV ikkje har syn for at betre vegar er ein svært viktig distriktspolitikk. Vi vektlegg ulike verdispørsmål forskjellig. Samtidig er det slik at EU-kampen skapte nye alliansar. SV, Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti fann saman i saker under overskrifta: Folkestyre, miljø, solidaritet nasjonalt og internasjonalt – det har òg vist seg igjen i Stortinget i ulike saker over fleire år når det gjeld miljø, fordeling og distrikt. Vi ynskjer framleis å bidra til samarbeid på desse områda. Senterpartiet og SV bør no saman utfordra Regjeringa på konkrete område. Lat meg konsentrera meg om to. All honnør til SV som sette avskaffing av fattigdom så klart på dagsordenen i valkampen. Senterpartiet har i Stortinget no fremma seks forslag til strakstiltak på 2002-budsjettet. No har vi bidrege med nok ord alle saman på dette området. Som ansvarleg for utjamningsmeldinga vil eg streka under behovet for å få gjort noko allereie i komande budsjett. Så er SV oppteke av ein betre skule. Ein føresetnad for ein betre skule, som Senterpartiet er einig i, er ein betre kommuneøkonomi. No har vi fremma to forslag i dag som eg meiner bør vera signal frå denne debatten. Det eine forslaget gjeld oppretting av den ubalansen som i dag er i kommunesektoren, og det andre går ut på å sikra dei kommunane som no har planar innan eldresektoren, tilskot til gjennomføring av dei. Eg håpar SV vil støtta dei forslaga.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Jeg syns det første som Jens Stoltenberg sa, var meget gledelig, for det betyr i tilfelle når det gjelder regulering av grunnbeløpet, en kursendring fra Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Når det gjelder trygdeoppgjør og alt slikt, er det et regelverk, og Fremskrittspartiet har gang på gang fremmet forslag om at det i den aktuelle paragrafen skal hete: Grunnbeløpet skal reguleres i takt med pris- og lønnsstigningen. Det har bare fått våre egne stemmer – muligens har SV stemt for. Men Arbeiderpartiet sammen med de tre regjeringspartier har stemt imot dette. Alternativet fra Arbeiderpartiet har vært om lag i takt med – altså ca. – som åpner muligheten for underregulering. Hvis det er slik å forstå at Arbeiderpartiets stortingsgruppe deler synspunktene til den parlamentariske leder, tror jeg at det i løpet av dagen vil dukke opp et forslag hvor vi endrer reglene for regulering av grunnbeløpet, slik at det blir nøyaktig det som vi kan finne ut at Jens Stoltenberg sa, i takt med lønnsutviklingen. Det vil være meget positivt å få endret det regelverket. Når det så gjelder disse uttrykkene, har vi gang på gang fått spørsmålet: Er man en del av det parlamentariske grunnlag? Nå har ikke jeg funnet noen entydig definisjon av hva et parlamentarisk grunnlag er, men det var derfor jeg også trakk den lille nyansen om at parlamentarisk grunnlag er for meg de partier som Regjeringen utgår fra. Den parlamentariske basis vil være en eventuell flertallskonstellasjon som står bak at det ble den regjeringen som ble innsatt i regjeringskontorene. I så måte ville i tilfelle Senterpartiet tidligere måtte vært regnet som en del av den parlamentariske basis for noen mindretallsregjeringer fra Arbeiderpartiet, fordi det er på grunn av at Senterpartiet har pekt to ganger på Arbeiderpartiet, at det ble arbeiderpartiregjeringer. Så vi oppfatter oss som en del av den parlamentariske basis for den nye regjering, men ikke nødvendigvis som en del av det parlamentariske grunnlaget. Det er de tre regjeringspartier.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Jeg kan forsikre om at når budsjettoppgjøret i høst formodentlig kommer i havn, skal vi kunne se de svakeste grupper i øynene. Vi skal være stolte av det vi eventuelt har vært med på. Det kan jeg gi en forsikring om. Jeg tror ikke man skal begynne å sammenligne med 1997 – det er fire år siden. Den politiske situasjonen er dramatisk endret. Fremskrittspartiets rolle ble endret dramatisk de første to årene av foregående periode. Vi har ikke noe behov for å gjenta det vi den gang var i den situasjon at vi måtte gjennomføre. Den jobben er gjort. Fremskrittspartiets situasjon er annerledes. Vi har også – la oss si – fått organisert oss noe bedre det siste året, slik at vi fremstår på en mer positiv måte enn det vi kanskje gjorde, selv om noen har prøvd å si noe galt om det. Men nå etter valget fremstår vi relativt bra etter vår oppfatning. Vi kommer til å fortsette å kjempe for de tingene vi har sagt i valgkampen, bl.a. å øke de skattefrie bunnfradragene for dem med lavere og midlere inntekter. Vi varslet allerede i valgkampen hva vi ville gjøre med minstefradraget og personfradraget nettopp for å hjelpe dem med svake inntekter, og vi kjempet faktisk for å øke grunnbeløpet i folketrygden ved siste trygdeoppgjør på vårparten, nettopp for å hjelpe alle dem som var avhengig av ytelser fra det offentlige som er grunnbeløpsregulert. SV var også imot å øke grunnbeløpet da vi foreslo det. Så SV kan ta det helt med ro – de skal fortsatt eventuelt få knallhard konkurranse når det gjelder å ta vare på dem som trenger det mest i dette land. Der har Fremskrittspartiet intet å skamme seg over i forhold til de øvrige partier. Så er det ikke noen knipetangmanøver vi gjør. Vi prøver ganske enkelt å si at det som er realiteten, og som skjer i det offentlige rom når det gjelder en regjeringsdannelse, også bør skje internt i selve Stortinget – at det er et regjeringsskifte fordi et flertall i denne sal har sagt at man ønsker et regjeringsskifte. Vi fører ganske enkelt inn i Stortinget det som de facto skjer utenfor Stortinget, og det er fornuftig av hensyn til vårt styringssystem.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Fremskrittspartiets program ligger selvsagt fast som grunnlag for vårt arbeid her i huset. Vår politikk er ikke endret. Mitt forslag, som sier at den erklæringen som er fremlagt for Stortinget, godkjennes, betyr ikke at vi slutter oss til alt som står der, men det betyr at vi gir en helhetsmessig aksept for at den som en helhet er bedre enn den trontalen som ble fremført fra den avgåtte regjering. Og – jeg vil oppklare den misforståelsen – hvis man tror at det betyr at vi slutter oss til alt som står der ord for ord, så gjør vi ikke det. Vi kommer i enkeltsaker til å ta utgangspunkt i vårt partiprogram, men i et regjeringsspørsmål er det alltid en helhetsvurdering. Det er bare de partier som er med i regjeringen, som er forpliktet av alt som står der. Vi andre må forholde oss til store helhetsvurderinger, og det er det vi har manifestert, at vi synes dette er et bedre grunnlag for en regjering enn det som den avgåtte stod for. Det er det som gjør at vi skiller oss fra de øvrige partier, som har en annen mening om hva slags regjering landet burde ha. Så det betyr ingen endring i vår politikk. Ellers synes jeg det var hyggelig at Kristelig Folkepartis parlamentariske leder – for jeg er oppmerksom på at det ikke er noen felles parlamentarisk leder for regjeringspartiene, det betyr at Jon Lilletun snakker på vegne av Kristelig Folkeparti og Oddvard Nilsen på vegne av Høyre i denne sal, og ikke på vegne av Regjeringen, med mindre de skulle si noe om det – også er fornøyd med at vi har stilt opp og støttet Regjeringen. Vi hadde jo kanskje i visse sammenhenger håpet at det som skjer i nasjonalforsamlingen, også ville forplante seg litt utover landet. Vi har hatt mye motstand hos våre egne mot å gi støtte til regjeringsskiftet på grunn av den behandling en del av våre kommunestyrerepresentanter og fylkestingsrepresentanter får fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Vi hadde trodd og håpet at det som skjedde på landsbasis, kanskje kunne ha en viss virkning på det som skjedde lokalt, og det er med en viss bedrøvelse jeg konstaterer at i Kristelig Folkeparti er det visst slik at man på et slikt område enkelte steder gjør det motsatte av det som er vanlig folkeskikk.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Når det gjelder fordelingspolitikk, behøver representanten overhodet ikke å være bekymret, for Fremskrittspartiet har lenge kjempet for å bedre de ordningene jeg nevnte når det gjelder grunnbeløpsregulering og trygdeytelser. Vi har kjempet for juridisk lovfestede rettigheter til nødvendig sykehusbehandling. Det har Senterpartiet stoppet. Nå får vi faktisk etter valget vedtatt det som Senterpartiet stoppet sist, nemlig juridisk rett til behandling. Og kanskje vi etter hvert også kan få til noe fornuftig når det gjelder å stoppe det uverdige svarteperspillet som gjelder eldreomsorgen, og få den statlig finansiert, basert på lovfestede juridiske rettigheter til hjemmehjelp og hjemmesykepleie og funksjonshemmedes behov for tekniske hjelpemidler. Dette er det vi som har villet ha. Her er det jo Senterpartiet, som ivaretar egeninteressene til lokale politikere, som egentlig setter en stopper for at vi får overført ansvar til staten, med statlig øremerket finansiering direkte til brukere og publikum – også basert på å få innført innsatsbasert finansiering i hele eldreomsorgen. Så representanten behøver ikke å bekymre seg for dette. Vi er fullstendig klar over at vi kan få innflytelse på en del ting – hvor Regjeringen for så vidt når den legger frem saker, vet om den kan påregne å få støtte fra Fremskrittspartiet. Det vil være i mange saker. Jeg ville tippe at i ca. 80 pst. av sakene må Regjeringen basere seg på at det er med oss de skal ha flertall, og så vil det være 20 pst. av sakene som den vil basere seg på å ha noe flertall med SV og noe flertall med Arbeiderpartiet. Og det aksepterer vi. Det er klart vi aksepterer det. Det er jo en mindretallsregjering. Det er jo intet av det jeg har sagt som tyder på noe annet enn at det er en mindretallsregjering. Men basisen for at den har kommet til verden, er annerledes enn i enkelte saker. Vi vet også at vi må forhandle fra sak til sak, finne fornuftige kompromisser, som det er sagt, mellom de partier som har forhandlet frem en regjeringsplattform. Det er klart at når Fremskrittspartiet og regjeringspartiene forhandler her i huset, må det være fordi vi skal finne frem til løsninger som begge parter ser seg tjent med. Vi er fullt klar over at vi ikke kan forlange at man på det ene og det andre område skal innføre ren fremskrittspartipolitikk. Det vil ikke gå. Det må være en gjensidig respekt for å finne frem til løsninger begge parter – jeg understreker begge parter – kan se seg tjent med.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Siden det er så mange som er så snille og vennlige i dag, så la meg slutte meg til og gratulerer SV med et godt valg. Men jeg synes Kristin Halvorsen er noe drøy når hun sier at fordi SV har gått frem noen prosenter, så er det et massivt krav fra hele Norge om å gjennomføre SVs valgsaker. Jeg vil gjerne minne om at SV er fjerde størst – de har riktig nok rykket oppover. Jeg må også få lov til å si at når man ser på Arbeiderpartiet og SV i sum, er det altså en nedgang. Så det dramatiske ved dette valget var faktisk, som jeg sa, at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har mistet flertallet som de har hatt de siste 40 årene. At SV har knabbet en del fra Arbeiderpartiet, er selvsagt korrekt. Så sier Kristin Halvorsen at man ikke kan produsere seg ut av energikrisen. Hvorfor i all verden skal vi ikke forsøke å gjøre det? Hvorfor i all verden skal vi ikke si at vi synes det er fint at vi kan få rikelig tilgang på energi til norske husholdninger, helst til lavest mulig pris? Det må da være fint det! Er det virkelig slik at Kristin Halvorsen synes at vanlige norske husholdninger bruker for mye strøm, og at de derfor skal la være å bruke oppvaskmaskin og heller vaske opp selv? Skal de slutte å bruke vaskemaskin, slutte å bruke støvsuger? Er det gutta som skal slutte å bruke drill, eller elektrisk gressklipper? Er det det som er hensikten, at folk flest skal gå tilbake til gamle dager og greie seg med håndverktøy i stedet for å bruke de elektriske greiene vi nå har? Jeg trodde man syntes det var fint at man til en del av det arbeidet som gjøres i hjemmene, og som tidligere var ansett som tungt arbeid, nå har fått tekniske hjelpemidler. Hvorfor i all verden kan man ikke prøve å si ja til gasskraftverk og få tilstrekkelig og rikelig tilgang på energi? Så er jeg også interessert i å høre, når hun snakker så mye om effektivisering, modernisering og fornyelse: Hvorfor vil hun ikke være med på mer konkurranse? Konkurranse i produksjon av varer og tjenester er jo den eneste sikre veien å få effektiviteten frem på. Er hun uenig i at konkurranse er det som virkelig skaper effektivitet? Og når hun snakker om bonus for dem som driver bra innenfor skolen, betyr det at også SV nå aksepterer at dyktige lærere, som viser at de er dyktigere enn andre, fortjener å få høyere lønn?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
De siste ukene har Stortinget og hele Norge vært mer eller mindre tvunget til å ta del i Carl I. Hagens lidelseshistorie og knuste drømmer, og han har gjort det helt klart for alle at han har tenkt å ta seg rimelig godt betalt for tort og svie. Og i dag legger han fram et forslag her som skal være en slags konstitusjonell knipetangmanøver for å få gjort det tydelig for alle at han er med, og at han må bli sett. Men hva er det Carl I. Hagen har tenkt å bruke makten sin til? Skattelette har vært Fremskrittspartiets fremste sak. Men spørsmålet er: Hvem skal ha skattelette, og hvem skal ha det først? For SV er det klinkende klart at skattelette må gis først til dem som har minst, og først til dem som får høy skatt fordi de er sjuke eller funksjonshemmet. Dette har vært et viktig valgkamptema. Men vi som satt på Stortinget i forrige periode, husker hva som skjedde da. Hva skjedde forrige gang Fremskrittspartiet hadde hånda på rattet i et budsjett, i 1997? Jo, da økte skatten på sjukdom med 700 mill. kr mer. Aldri før har sjuke og funksjonshemmede blitt tatt så hardt som forrige gang Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet hadde en hånd på rattet. Den gangen var det viktigere med nullskatt til aksjeutbyttemillionærer enn å gjøre noe for dem som var sjuke og også hadde dårlig råd. Kan Carl I. Hagen neste gang han får flomlyset på seg, se funksjonshemmede og kronisk sjuke i Norge i øynene og si: ikke én krone i skattelette til millionærer før skatten på sjukdom, egenandeler, er kraftig redusert – det er Fremskrittspartiets krav til den nye regjeringen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2001-10-25:
Historien viser at ulike partier blir bønnhørt ved ulike valg. Jeg forstår det slik at ved dette valget er det representanten Hagen som føler seg bønnhørt. Og det er jo riktig at Fremskrittspartiet har spilt en bemerkelsesverdig rolle i forbindelse med hendelsene etter valget knyttet til regjeringsskiftet. Gjennom de ulike hendelsene denne høsten har Fremskrittspartiets innflytelse trådt ganske tydelig fram, og den blir ikke mindre ved det innlegg som Carl I. Hagen hadde i dag. Senterpartiet er ikke glad for den innflytelsen Fremskrittspartiet ser ut til å få på Regjeringens arbeid. Vi er bekymret over hvilke følger det kan få for levekårene til de som bor i distriktene, til de som jobber i distriktsnæringene, og for miljø- og fordelingspolitikken i dette landet. Derfor håper vi at den nye mindretallsregjeringen kommer til å strekke seg langt for å kunne skaffe et flertall med andre partier enn Fremskrittspartiet i denne type saker. Verbalt er representanten Carl I. Hagen sterk i forhold til de krav Fremskrittspartiet stiller til Regjeringen. Det gjenstår fortsatt å se hvordan Fremskrittspartiet kommer til å forholde seg til de konkrete sakene. Jeg vil gjerne at Carl I. Hagen utdyper dette: I hvor stor grad vil Fremskrittspartiet akseptere at det vi nå har fått, faktisk er en mindretallsregjering, som forhåpentligvis er fornuftig nok til å kunne forholde seg til et flertall med andre partier enn med Fremskrittspartiet i saker som angår f.eks. distrikt, fordeling og miljø?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-25:
Jeg vil først benytte anledningen til å gratulere Kristin Halvorsen og SV med et godt valg! I forrige periode var det nok mange som så på SV som et sjarmerende innslag som snakket pent om skole, barnehage og miljø. Mens Arbeiderpartiet nå slikker sine sår, er SV i ferd med å bli drivkraften på venstresiden, og partiet kan bli en maktfaktor. Det er hyggelig for SV, men alvorlig for norsk politikk. SV fikk ved dette valget valgt inn en stor gruppe som har vært med på å vedta et prinsipprogram i Sosialistisk Ungdom, hvor det bl.a. tas til orde for revolusjon og avskaffelse av den private eiendomsrett. Nå er det ikke min mening at Kristin Halvorsen skal stå til rette for gruppens ungdomssynder, men flere av medlemmene i SVs stortingsgruppe har etter valget erklært at de vil kjempe for dette programmet i Stortinget. Programmet er ikke akkurat preget av en moderne radikalisme, men av en ganske så reaksjonær sosialisme. Jeg antar at Kristin Halvorsen har lest programmet, siden det ble fjernet fra Sosialistisk Ungdoms hjemmeside på Internett. Jeg har ikke tenkt å spørre hvordan Kristin Halvorsen forholder seg til programmet, for jeg forutsetter at hun vil si at hun er imot det meste av det som står der. Mitt spørsmål til Kristin Halvorsen er hvordan hun forholder seg til det betydelige antall i hennes egen gruppe som har erklært at de vil jobbe for et program som tar til orde for både revolusjon og avskaffelse av privat eiendomsrett – med andre ord en ganske så reaksjonær sosialisme.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-25:
Arbeiderpartiet har i denne debatten reist en advarende pekefinger og formanet til ansvarlighet i den økonomiske politikken. Det lover godt. Tradisjonelt har Arbeiderpartiet i opposisjon vært en pådriver for økte offentlige utgifter. At Arbeiderpartiet nå ser ut til å endre strategi og vil opptre med ansvarlighet, er positivt, men vi får se hvor lenge det varer. Så langt har Arbeiderpartiet forsøkt å gjøre erklæringsdebatten til en salderingsdebatt, mens SV bekrefter at partiet har ambisjoner om å bli drivkraften på venstresiden. Arbeiderpartiets manglende evne til å modernisere og fornye partiet ser ut til å skape debatt internt i Arbeiderpartiet. Flere har tatt til orde for å kutte de tette båndene til LO. Lengst har kanskje Arbeiderpartiets mangeårige stortingsrepresentant Gunnar Halvorsen gått, som i Aust Agder Blad 23. oktober uttalte: «Det alvorlige med den sterke bindingen til Kommuneforbundet og Elektrikerforbundet, er at de med kontrakter i hånd kan styre Aps politikk. Det har vi flere skrekkens eksempler på.» Mitt spørsmål til Hill-Marta Solberg er om det er riktig som Arbeiderpartiets mangeårige stortingsrepresentant sier, at Kommuneforbundet med kontrakter i hånd kan styre Arbeiderpartiets politikk. Hvis det er riktig som Arbeiderpartiets stortingsrepresentant uttaler, mener Hill-Marta Solberg at det er riktig at det skal være slik? Og hvis hun ikke mener at det er riktig, har Arbeiderpartiets ledelse nå tenkt å ta initiativ i forhold til LO og få kuttet de sterke bindingene som helt åpenbart finnes, og som Halvorsen sier det finnes mange «skrekkens eksempler» på?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2001-10-25:
Eg vil også nytte høvet til å gratulere Kristin Halvorsen med ei ny og stor stortingsgruppe. Kristin Halvorsen sa i sitt innlegg at denne samarbeidsregjeringa var eit Høgre-prosjekt. Samtidig uttrykte ho stor vilje og ønske om å ha innverknad og å påverke. Har då SV gått i retning av Høgre? Eg vil ikkje kalle dette eit Høgre-prosjekt. Samarbeidsregjeringa er eit samarbeid mellom alle tre partia, både Kristeleg Folkeparti, Venstre og Høgre. Eg føler at alle partia har fått gjennomslag og innverknad, og alle har stått på saman for å få dette til. Vi har fått til ein betre og meir offensiv miljøpolitikk. Vi får ein flott skulepolitikk, og det med ungdomstrinnet, som representanten var inne på i sitt innlegg, er også nemnt i Sem-erklæringa som ei spesiell utfordring. Vi får ein god familiepolitikk, ein god næringspolitikk og ein offensiv distriktspolitikk og velferdspolitikk. Dersom det ser ut som om Kristeleg Folkeparti er på veg til slakteriet: Vi er slett ikkje det. Vi gler oss til å ta fatt på den utfordringa som ligg framfor oss. Eg er glad for at Samarbeidsregjeringa har eit klart verdigrunnlag i dokumenta sine. Kristeleg Folkeparti og SV har også hatt samanfallande syn på gen- og bioteknologien. Arbeidarpartiet har stadig gått i ei meir liberal retning. Samarbeidsregjeringa vil leggje eit føre var-prinsipp og krav om eksplisitt godkjenning til grunn for bruk av ny bio- og genteknologi og utviding av verksemd. Samarbeidsregjeringa seier at den vil evaluere bioteknologilova med sikte på ei revidering. Sidan SV no signaliserer så tydeleg at dei ønskjer innverknad: Korleis har SV tenkt å utnytte moglegheita som her ligg føre, til å kunne påverke dette i ei retning som SV tidlegare offensivt har talt for i Stortinget?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-10-25:
Kristeleg Folkeparti gjekk til val på slagordet «stem på en statsminister», og Kristeleg Folkeparti har fått statsministeren i ei Høgre-dominert regjering. Jon Lilletun har i dag veldig høgtidleg takka Carl I. Hagen som fødselshjelpar for denne regjeringa – som dei òg skal støtta seg på i framtida, høyrest det ut som. Kjell Magne Bondevik og Kristeleg Folkeparti var heilt klåre på at ein skattelette på 40 milliardar kr var heilt uaktuelt då dei dreiv valkamp, fordi dette ville gå ut over velferdstilbodet, f.eks. midlar til bistand, til utdanning, til barnehagar og til fordelingspolitikk. Kristeleg Folkeparti meinte at 13 milliardar kr var den maksimale skatteletten som kunne forsvarast i forhold til det velferdstilbodet som var nødvendig. Men etter eit opphald på Sem skifta 13 milliardar til 31 – dei bytte om tala – frå 13 til 31, og det kan nok bety reduserte velferdstilbod når ein skal innfri ein skattelette av den storleiken som ein her har gått inn for. Eg vil seia at i veldig mange spørsmål ligg Kristeleg Folkeparti nærare Arbeidarpartiet enn Høgre. Eg er glad for at Regjeringa stør opp om Arbeidarpartiets forslag når det gjeld opprusting av skulebygg, som er heilt nødvendig. Lilletun sa at full barnehagedekning er viktig. Då vil eg minna om Arbeidarpartiets forslag som ligg føre, om å skapa fleire barnehageplassar og redusera foreldrebetalinga i barnehagane – ein milliard kvart år i dei fire åra som kjem. Dette vil bety noko for familiane, for borna, for alle velferdstilboda. Er det slik no – for eg finn ikkje mykje om barnehagar i regjeringserklæringa – at ein har gått frå å satsa på så mange barnehagar som Kristeleg Folkeparti lovte i valkampen?