trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
La meg i besvarelsen av det spørsmålet som opprinnelig er stilt av representanten Solheim som et oppfølgingsspørsmål, i dag først få vise til mitt svar i spørretimen for to uker siden. Som jeg sa den gangen, innebærer ikke tillatelsen til å utprøve en Dolphin undervannsbåt i norsk farvann og til å anløpe Marvika orlogsstasjon noen særordning for Israel. Den konkrete anmodningen fra israelsk side ble vurdert i henhold til gjeldende regelverk, som er godkjent av Stortinget. Behandlingen av søknaden ble gitt en bred vurdering, og det ble konkludert med at det var grunnlag for å gi tillatelse. Tilsvarende behandling vil måtte gjøres hvis det skulle komme en henvendelse fra et annet land utenfor NATO. Forskrift om fremmede militære fartøyers og luftfartøyers adgang til norsk territorium under fredsforhold ble endret i 1997. Den nye forskriften gir adgang til aktiviteter av den art det her er snakk om, etter tillatelse fra norske myndigheter. Etter at den nye forskriften trådte i kraft, er det ikke kommet søknader om anløp av fartøyer fra andre land utenfor NATO for tilsvarende øvingsvirksomhet. Det er derfor ikke mulig for meg nå å ta stilling til eventuelle andre søknader uten å kjenne nærmere detaljer. La meg i denne sammenheng også få understreke at jeg i spørretimen den 10. februar sa at vi legger til grunn at undervannsbåten er av konvensjonell type.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Som jeg sa i mitt svar, er det ifølge de forskriftene som nå gjelder, og som Stortinget har godkjent, ikke noen automatikk i å si nei. Vi har altså en adgang til å si ja. Det betyr selvsagt ikke at vi ikke kan avvise ubåter fra land som ikke er medlemmer av NATO. Men det betyr at vi må gjennomgå dette i hvert enkelt tilfelle og foreta en vurdering, og det vil vi selvsagt gjøre. Når det gjelder den andre delen av spørsmålet, sa jeg at vi legger til grunn at dette er ubåter av konvensjonell type.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Nå er det vel ikke så uvanlig at man må foreta en vurdering fra sak til sak, og det vil vi også gjøre her. I mitt første svar sa jeg: «Tilsvarende behandling vil måtte gjøres hvis det skulle komme en henvendelse fra et annet land utenfor NATO. Forskrift om fremmede militære fartøyers og luftfartøyers adgang til norsk territorium under fredsforhold ble endret i 1997. Den nye forskriften gir adgang til aktiviteter av den art det her er snakk om, etter tillatelse fra norske myndigheter.» For å gjenta det jeg sa, vil norske myndigheter i hvert enkelt tilfelle vurdere om man ønsker å gi adgang til den type aktiviteter.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Jeg håper og tror at representanten Langeland vil bli noe mer fornøyd med svaret mitt på dette spørsmålet enn med det han fikk på det spørsmålet han stilte på vegne av representanten Solheim. Det er riktig, som representanten Langeland opplyser, at Nederland 19. oktober i fjor klaget direktivet om beskyttelse av bioteknologiske oppfinnelser – det såkalte patentdirektivet – inn for EF-domstolen. Nederland mener at direktivet strider mot EU-retten og har også trukket fram forholdet til internasjonale avtaler på området, bl.a. konvensjonen om biologisk mangfold. Vi er også kjent med at Italia forbereder et innlegg til støtte for Nederlands syn. Gjennom EØS-avtalen har Norge adgang til å levere et skriftlig innlegg i saken. Siste frist for Norge til å levere et slikt innlegg for EF-domstolen er 19. mars. Som jeg sa i mitt svar på representanten John Dales interpellasjon i Stortinget 15. mai i fjor, er direktivet, slik det nå foreligger, i strid med Regjeringens syn. En eventuell gjennomføring av direktivet i norsk rett vil etter alt å dømme også være i strid med Stortingets syn på saken. På dette grunnlaget har Regjeringen derfor besluttet å levere et skriftlig innlegg i saken til støtte for Nederland.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Om SV alltid vil bli fornøyd med meg eller Regjeringen, kan jeg ikke love. Men jeg vil jo mene at Regjeringen følger en offensiv politikk når det gjelder EU-spørsmål. Det betyr selvsagt ikke at man i utgangspunktet skal nedlegge veto i alle saker, men det betyr at man tar for seg de sakene man mener er vanskelige og prøver å få til en løsning som både er akseptabel for Norge, og som også kan påvirke prosessen i EU. Det er derfor Norge vil støtte Nederland i denne klagen, fordi vi mener at det også kan påvirke prosessen i EU i positiv retning.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
La meg bare få gjenta hva jeg sa til representanten Dale i interpellasjonen i mai i fjor: «Slik direktivet nå foreligger, er det i strid med Regjeringens syn. Jeg legger også til grunn at en eventuell gjennomføring av direktivet i norsk rett etter alt å dømme vil være i strid med Stortingets syn på dette spørsmålet … Regjeringen legger til grunn at det ikke er aktuelt med en liberalisering av patenteringsadgangen i strid med Stortingets syn, og er innstilt på å stå fast på denne holdningen når patentdirektivet kommer opp til behandling i EØS-komiteen.»
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Pågripelsen av kurderlederen Abdullah Öcalan har skapt stor oppmerksomhet internasjonalt, og i likhet med en rekke andre land har Norge krevd at Öcalans rettssak må tilfredsstille de forpliktelsene Tyrkia har påtatt seg, bl.a. i henhold til Europarådets menneskerettighetskonvensjon. Dette har også statsministeren bekreftet. Vi har gjort det klart at vi forventer en rettferdig og åpen rettergang, at saken blir ført for en uavhengig domstol som tilfredsstiller kravene til Europarådets menneskerettighetskonvensjon, og at Öcalan får adgang til advokatbistand etter eget ønske og rettslig bistand for øvrig. Vi har også gjentatt Norges prinsipielle holdning til bruken av dødsstraff. Disse synspunktene har blitt tatt opp gjennom kontakter på politisk nivå og på embetsmannsnivå. Jeg vurderer også mulighetene for at Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, OSSE, kan bidra positivt i oppfølgingen av Öcalan-saken. Som OSSE-formann har jeg drøftet spørsmålet med ulike parter. Samtidig vil jeg understreke at Norge fordømmer alle former for terrorisme. På samme måte som tiltak mot terrorisme må iverksettes under hensyn til internasjonale rettsstatsprinsipper og demokratiske normer, må politiske krav fremmes gjennom politiske kanaler, ikke ved bruk av vold. Den eneste veien til en fredelig løsning på konflikten mellom tyrkere og kurdere er gjennom dialog. En bedring av de sosiale og økonomiske forholdene vil stå sentralt i denne sammenheng, og Norge vil sammen med andre land fortsatt oppfordre til en slik dialog. Statsministeren har i en tidligere samtale med Tyrkias nåværende statsminister Bülent Ecevit tatt opp menneskerettighetssituasjonen i landet og fremhevet betydningen av at Tyrkia etterlever sine internasjonale forpliktelser på dette området, spesielt når det gjelder forholdet til den kurdiske minoritetsbefolkningen. Norge har gjentatte ganger tatt opp kurdernes situasjon med tyrkiske myndigheter. Vi har krevd respekt for kurdernes kulturelle rettigheter og identitet, i tråd med de forpliktelsene landet har på menneskerettighetsområdet. Kurdernes rettigheter som minoritet var et hovedtema under menneskerettighetsminister Hilde Frafjord Johnsons besøk i Tyrkia i fjor høst. Dette er også et spørsmål som drøftes i Europarådet.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Vi er opptatt av at Öcalan skal få en rettferdig behandling i forbindelse med rettergangen i Tyrkia, og jeg kan bekrefte at vi har kontakter, bl.a. gjennom vår ambassade, hvor vi også drøfter dette med tyrkiske advokater. Og det er min forståelse, ifølge en innrapportering fra vår ambassade, at han vil kunne velge de advokater han selv ønsker. Utenlandske advokater kan ikke føre saker, men de kan inngå i et forsvarsteam, og det vil ikke bli lagt noen begrensning på antallet advokater som inngår i forsvaret. I en sak som pågår for Ankaras sikkerhetsdomstol mot en kvinnelig advokat, får hun bistand fra 40 kolleger. Jeg kan bekrefte at Norge vil følge opp denne saken og sørge for at vi fokuserer på den også i den videre fortsettelse, men vi ser ikke for oss at den skal tas opp for en internasjonal domstol.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Jeg er enig med representanten Valle i at kurderspørsmålet er alvorlig. Som jeg også viste til i mitt første svar, har vi fra norsk side tatt dette opp gjentatte ganger, noe representanten Valle er kjent med. Samtidig er jeg også enig i at dette er et mye større problem enn det vi ser i dag, og jeg vil i den forbindelse bl.a. vise til en artikkel i International Herald Tribune nylig som er meget interessant, og som peker på både omfanget av problemet og alvoret i det. Hvordan vi skal gripe det an, vet jeg ikke om jeg er beredt til å stå og si i dag, men det jeg kan forsikre både representanten Valle og Stortinget for øvrig om, er at vi allerede har tatt initiativ for å se på dette i en bredere sammenheng. Og jeg vil da eventuelt kunne komme tilbake til Stortinget, hvis det skulle være ønskelig, og fortelle litt om hvordan vi vil vurdere dette. Men vi ønsker nå å se på dette i en bredere sammenheng, og da er det ulike innfallsvinkler og ulike kanaler som vi vil kunne bruke for å drøfte kurderspørsmålet i en større sammenheng.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Jeg antar at bakgrunnen for representanten Nybakks spørsmål er at Regjeringen nylig sluttet seg til en EU-erklæring etter henrettelsen av Sean Sellers i Oklahoma. Saken som foranlediget erklæringen, har viktige prinsipielle sider. Sean Sellers var 16 år da forbrytelsen fant sted. Bruk av dødsstraff for handlinger begått av personer under 18 år, eller gravide kvinner, er forbudt i henhold til artikkel 6 i FNs konvensjon av 1966 om sivile og politiske rettigheter. Norge var blant de landene som i sin tid protesterte mot det amerikanske forbeholdet om fortsatt bruk av dødsstraff i slike tilfeller, og det var derfor av prinsipielle grunner naturlig for Norge å slutte seg til en EU-erklæring, selv om den omhandlet en konkret sak. Den norske tilslutningen representerer derfor ingen endring av Regjeringens holdning til hvordan vi bør forholde oss til land som benytter dødsstraff. Vi vil videreføre den praksis som har vært fulgt til nå, dvs. å ta spørsmålet opp på prinsipielt grunnlag.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Dette er en av de lettere oppgaver jeg har hatt i Stortinget, nemlig å bekrefte det representanten Nybakk nå sier. Det er ingen tvil om at jeg personlig, som utenriksminister, men også Regjeringen står bak dette, er enig i dette synet. Jeg vil vise til at vi fortsatt ønsker å ta dette opp på prinsipielt grunnlag, bilateralt og ikke minst multilateralt, for å få en så bred støtte som mulig til de konvensjonene som finnes: FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter og Europarådets menneskerettighetskonvensjon. Dette vil vi fortsette med.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Jeg ble selv konfrontert med Amnestys aksjon utenfor Stortinget for et par uker siden, der det gjaldt en enkeltsak, med oppfordring til å undertegne et opprop. Selv om jeg kunne ha hatt et ønske om å undertegne på personlig grunnlag, sa jeg til dem som stod der, at jeg følte at jeg som utenriksminister hadde andre måter å gjøre det på enn å undertegne dette oppropet. Jeg viste til hva vi hadde gjort på prinsipielt grunnlag, og hva jeg selv hadde gjort i samtaler med USAs utenriksminister Madeleine Albright. Som utenriksminister har jeg andre kanaler – og bør bruke andre kanaler – samtidig som jeg har full forståelse for at også statsråder ønsker å kunne gi uttrykk for personlige meninger når de føler sterkt for en sak.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg har dette spørsmålet til utenriksministeren: «I forbindelse med kidnappingen av Abdullah Öcalan har statsministerens uttalelser om at Tyrkia er en rettsstat, vakt bestyrtelser blant kurderne og andre som har vært opptatt av Tyrkias stadige brudd på menneskerettigheter. Hva vil utenriksministeren gjøre for å presse Tyrkia til å sikre kurderlederen en rettferdig rettssak, og hvilke initiativ vil utenriksministeren ta for at kurderproblemet kan få en politisk løsning?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret. Det er grunn til å uttrykke dyp bekymring både over kidnappingen av kurderlederen Öcalan og den videre behandlingen av han. Dypest sett handler ikke dette om Öcalan, men det handler om skjebnen til det kurdiske folket. Derfor er det nå så viktig at Vestens unnfallenhet og svik mot det kurdiske folket ikke får fortsette. Det var et svik, mener jeg, da ingen vestlige land ville ta imot Öcalan eller vurdere den fredsplanen han la fram, og heller ikke ville diskutere den med han. Men så til rettssaken mot Öcalan: Verdenssamfunnet vet at Öcalan ikke får en rettferdig rettergang, og det som har hendt til nå, bekrefter jo akkurat det. Det er likevel viktig at presset mot Tyrkia fortsetter, i tråd med det utenriksministeren gjorde rede for, men at man også går enda lenger. Og da har jeg et spørsmål: Vil utenriksministeren ta initiativ til å få Tyrkia til å gå med på at Öcalan blir framstilt for en internasjonal domstol?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg kan opplyse om at det også er norske advokater som har god kjennskap til både Tyrkia og til kurderne, som er villige til å reise nedover. Jeg håper at de da kan få hjelp av den norske stat til å gjøre det. Anledningen er også nå inne til å ta opp kurderspørsmålet på bred basis for å sikre kurderne elementære rettigheter som folk. Hvis ikke det gjøres nå, er mange veldig redd for at volden og terroren får lov til å fortsette. Og som jeg sa tidligere: Vestens unnfallenhet må i hvert fall ikke få fortsette. Derfor er det viktig å få satt dette spørsmålet på den internasjonale dagsordenen og ikke bare å ta det opp med Tyrkia. Jeg vil derfor gjerne utfordre utenriksministeren på om han kan ta et initiativ til å få i gang en internasjonal uavhengig granskingskommisjon for å etterforske menneskerettighetskrenkelsene, og om han også vil ta initiativ til å få i gang en fredskonferanse. Det er jo helt i tråd med det utenriksministeren sa, at veien til en fredelig løsning er gjennom dialog.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg har stilt dette spørsmålet til justisministeren: «En asylsøkende familie fra Afrika ble nylig transportert ut fra Norge. Ett av familiemedlemmene hadde, etter flere sakkyndiges utsagn, vært utsatt for tortur og hadde klare posttraumatiske skader. Dette er ett av flere tilfeller der asylsøker har vært torturert, men tilsynelatende ikke blir trodd. Mener statsråden at Norge har god nok kompetanse på virkningene av tortur, og er det klare rutiner på å trekke inn kompetanse på dette området ved avhør av asylsøker og videre behandling av søknaden?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret, men hadde ønsket at det var bedre. Jeg ble ganske opprørt over dette svaret. For meg viser det at det heller ikke i departementet er god nok kompetanse på tortur. Det opprører meg, for sentrumsregjeringa gikk kraftig ut på banen og bebudet en mer human asylpolitikk enn det arbeiderpartiregjeringa hadde ført til da. Det hilste vi i SV velkommen. Men dette harmonerer ikke med bildet av en human asylpolitikk. Mitt spørsmål dreide seg om rettssikkerheten for asylsøkere. Sakkyndige mener at det er klare indikasjoner på tortur, slik som i dette enkelttilfellet, men sakkyndige blir gang på gang overhørt eller ikke hørt på. I dette tilfellet førte det til at familien ble uttransportert – kanskje til ny tortur. Det dreide seg her om å være medlem av noe som heter Det Muslimske Brorskap, som Amnesty nå kan rapportere at man har begynt å forfølge på nytt. Viser ikke dette at det ikke er god nok kompetanse på tortur, og at den kompetansen vi har, ikke blir brukt godt nok?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-24:
Jeg hadde ikke ventet at statsråden skulle kommentere en enkeltsak, men dette var én av flere enkeltsaker som jeg personlig har vært borte i, der det har vært klare indikasjoner på til dels grov tortur, av seksuell art, av fysisk art eller av psykisk art, og hvor man ikke har blitt hørt. Når statsråden refererer til avhør og at man har kompetanse på tortur også når man avhører asylsøkere, så tillater jeg meg å betvile dette, for mange asylsøkere rapporterer om at møtet med det norske samfunnet vekker til live gamle torturopplevelser – eller de undertrykker dem, og så kommer de opp senere ved traumer. Jeg mener på den bakgrunn, og SV mener, at vi bør bruke den kompetansen vi har, bedre, og også skaffe oss bedre kompetanse, som f.eks. i Danmark, der de har et kompetansesenter for tortur. Jeg vil oppfordre Regjeringa til å vurdere om ikke vi skulle få til det samme.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren – som jeg for øvrig synes fortjener ros for å stille opp her mellom slagene i Kosovo. «I spontanspørretimen 18. februar 1998 sa utenriksministeren seg enig med Arbeiderpartiet i at en fra norsk side på prinsipielt grunnlag skal ta opp dødsstraff med de land som praktiserer det. Hva er grunnen til at Regjeringen nå har valgt å ta opp skyldspørsmål i enkeltsaker?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg vil takke for svaret. Jeg vil understreke at fra Arbeiderpartiets side har vi ingen innvendinger mot at Norge sluttet seg til denne EU-erklæringen. Det er snarere enkeltstatsråders undertegning av opprop som er knyttet til skyldspørsmål, som er utgangspunktet for dette spørretimespørsmålet. Det er viktig at Norge ikke bare protesterer i enkeltsaker, men at man tar opp dødsstraff på prinsipielt grunnlag, slik utenriksministeren også understreker. Jeg vil legge til – og understreke så sterkt jeg kan – at dødsstraff er en uverdig krenkelse av menneskeverdet. Dødsstraff – eller «capital punishment», som i og for seg er et veldig godt begrep – er etter min oppfatning helt uakseptabelt, uansett i hvilket land det praktiseres og under hvilket regime, det være seg USA, Iran, eller for den saks skyld Tyrkia, om det er et demokrati eller et diktatur. Vi må se på dette helt uavhengig av både rettssystem og skyldspørsmål, og vi må gjøre det enten det dreier seg om svarte menn fra slummen, ungdom som sitter og venter på dødsstraff, eller unge, kristne jenter som det var spørsmål om i fjor. Jeg vil gjerne at utenriksministeren bekrefter det.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg er spesielt glad for det siste som utenriksministeren sa. Vi har allierte som Tyrkia og USA, og i tillegg Tyrkia som medlem av Europarådet. Det er viktig at vi tar opp dødsstraff på rent prinsipielt grunnlag også overfor allierte som Tyrkia og USA – ikke minst i disse dager. På bakgrunn av de klare svarene fra utenriksministeren vil jeg stille ham følgende spørsmål: Er det, på bakgrunn av det han sier, riktig av enkeltstatsråder å undertegne opprop som i tillegg til dødstraff dreier seg om skyldspørsmål og rettssystem?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg har tillatt meg å stille et spørsmål til statsråd Frafjord Johnson: «I spontanspørretimen 17. februar 1999 la statsråden vekt på at det var enighet mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet om næringslivsordningene. Betyr dette at statsråden nå vil følge stortingsflertallets merknad i Budsjett-innst. S. nr. 3(1998-99) om at avbinding ikke i seg selv er en målsetting, og at mottakerlandenes ønsker må bli respektert ved anbud?» (1998-99)
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker statsråden for svaret og vil gjerne innledningsvis understreke at Regjeringen har Arbeiderpartiets fulle støtte når det gjelder å trekke norsk næringsliv inn i et samarbeid om investeringer i u-land, og at også størsteparten av det som ligger i den framlagte næringsstrategiplanen, er noe vi kan slutte oss til. Men både i statsrådens foredrag i Eksportrådet, da denne planen ble lagt fram, og i selve planen, understreker statsråden at hun vil sette alle innkjøp ut på internasjonalt anbud, uten hensyntagen til norsk industri eller mottakerlandets ønsker, og dette begrunnes med priser. Hun sier at det å bruke norsk industri, betyr en overprising. Der er nok statsråden i utakt med stortingsflertallet. Det var en nyanseforskjell i de to merknadene i budsjettinnstillingen i høst, og stortingsflertallet understreket veldig sterkt at avbinding er noe vi støtter, men ikke for enhver pris, at mottakerlandets ønsker må bli respektert ved anbud, og ikke minst at man ikke må sette noe ut på anbud midt i et prosjektprogram når det er en norsk bedrift som er involvert.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Når det gjelder Innst. S. nr. 229 fra juni 1996, var det også slik at flertallet der understreket at næringslivsordningene må utformes slik at norsk næringsliv får samme betingelser som konkurrenter i andre land. Og når jeg snakker om andre land, mener jeg ikke næringslivet i utviklingsland, men en del av de flernasjonale konsernene, som nå stikker av med en god del av disse kontraktene. Jeg kan også, bare for å understreke, siden statsråden i spontanspørretimen forrige onsdag refererte til representanten Blankenborg, få lov til å sitere hva Blankenborg bl.a. sa i budsjettdebatten, nemlig at «vi reknar med at ein vil kome opp på eit meir balansert nivå neste år». Det dreide seg altså om blandede kreditter og parallellfinansiering. Og han fortsatte med at «når ein får gått gjennom denne strategien for næringslivssamarbeid med landa i sør, som Regjeringa har varsla», kan vi drøfte den nærmere og se på hvilke ordninger vi skal ha. Det bringer meg over på neste spørsmål, som jeg oppfattet som litt uklart i spontanspørretimen for en uke siden. Det var forutsatt fra Arbeiderpartiets side at næringslivsstrategien vil bli drøftet når vi får neste bistandsredegjørelse i Stortinget. Jeg vil gjerne høre om statsråden kan bekrefte det.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren, som skal svare på vegne av kommunal- og regionalministeren: «Flere kommuner som har søkt om husbanklån til sykehjemsplasser, har fått beskjed om at lånerammene i Husbanken allerede er oppbrukt for i år til disse formål. Husbanken sier at disse kommunene må låne i andre banker. Disse kommunene har ingen garanti for å få de samme gunstige rentevilkårene som i Husbanken når de nå må låne i andre banker. Kan statsråden si om staten vil dekke kommunenes låneutgifter uansett rentevilkår på lån til sykehjemsplasser, eller vil man bare dekke tilsvarende husbankrenten?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret. Jeg vil understreke at poenget mitt ikke er at kommunene først og fremst skal få lån i Husbanken, men at de skal ha garanti for at staten vil oppføre seg i tråd med de gitte løftene om at staten skal dekke 100 pst. av finansieringen av denne reformen. Mange kommuner har nå planene klare for å igangsette bygging av både omsorgsboliger og sykehjemsplasser, inklusiv ombygging av flersengsrom til enerom på de kommunale sykehjemmene. Jeg synes det er litt uheldig at statlige myndigheter ikke tidligere har avklart overfor kommunene at Husbankens rammer for 1999 når det gjelder finansiering av det vi her snakker om, ikke har vært tilstrekkelige i forhold til å kunne følge opp reformen, slik Stortinget har vedtatt. Mange kommuner synes det er underlig at de nå får til svar at de lånerammene som gjelder, og som er øremerket dette formålet, allerede er brukt opp for første halvår 1999, selv om de søkte helt i begynnelsen av januar. Er det ikke grunn til å si at dette er litt dårlig planlagt fra Regjeringens side?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret. For så vidt er kanskje noe av dette avklart, men jeg fikk ikke et helt konkret svar på om det blir slik at dersom kommunene får dårligere rentevilkår i en annen bank enn Husbanken, vil staten gå inn og dekke 100 pst. av den eventuelle merkostnaden det måtte bety for den enkelte kommune. Kan statsråden gi et helt klart svar på det?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
: Jeg vil stille et spørsmål til ministeren: «Kommunal- og regionaldepartementet skriver i en pressemelding av 15. februar 1999 at departementet nå har fordelt 50 mill. kroner til grendeskoler gjennom et ekstra skjønnstilskudd til noen kommuner. Hvilke kriterier har departementet brukt ved fordelingen av disse pengene, og har departementet noen garanti for at pengene vil bli brukt til opprettholdelse av grendeskoler?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Svaret er faktisk i tråd med det jeg stiller spørsmål om – for vi i Arbeiderpartiet er jo blitt kritisert for at vi bruker for mange øremerkede midler, og spørsmålet mitt gikk på om vi treffer godt nok overfor grendeskoler med denne bevilgningen. Svaret tilsier at vi ikke gjør det. Dette legges rett inn i rammene, og det brukes som argument at det er kommuner som har tapt i forhold til selskapsskatten – det er Stortinget som har gjort vedtak om at selskapsskatten skulle kompenseres gjennom skattøren. Jeg er derfor skuffet over at disse pengene ikke treffer grendeskolene på en riktigere måte, og dermed begrenser nedleggingen av dem.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Med svaret her nå slapp man vel katten ut av sekken: Det er valgkamp det dreier seg om. Jeg håper da at vi i hvert fall kan omtale erfaringene med fordelingen av disse 50 mill. kr til grendeskoler i budsjettet til høsten – for jeg mener faktisk at dette er en del av denne regjeringens valgkamp, og den skal vi ta til høsten.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til ministeren: «Det er gått over to år siden Samerettsutvalget leverte sin innstilling «Naturgrunnlaget for samisk kultur»(NOU 1997:4) (NOU 1997:4) Hva har statsråden gjort for å få videreført Samerettsutvalgets arbeid i området sør for Finnmark?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg håper – og det er særlig viktig – at dette utvalget blir nedsatt på nytt før sommeren. Ellers er jeg enig med statsråden i hans svar til meg i dag. Jeg er veldig glad for dette, og håper at vi får det i orden før sommeren.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål: «Bokbransjeavtalen er et viktig virkemiddel for å opprettholde distriktsbokhandlere og dermed et viktig virkemiddel for å stimulere direkte kulturtilbudet i distriktene. Vil statsråden bidra til at dette kan videreføres også etter at de konkurransepolitiske argumentene er vurdert?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker for en grundig innføring i bokbransjeavtalen og prosessen rundt den, som jeg for øvrig kjenner godt fra før. Det er jo ikke første gang de siste årene vi har hatt en diskusjon om bokbransjeavtalen – og man har hatt den til ankebehandling for å få unntak fra konkurranselovverket. Så, for å være litt mer presis i spørsmålsstillingen min, kan jeg jo spørre rett ut om Regjeringen akter å følge opp det som står i Voksenåserklæringen, nemlig: «For å sikre like bokpriser og tilgjengelighet av bøker i hele landet, ønsker en sentrumsregjering å bidra til at bransjeavtalen for bokomsetning opprettholdes.» Vil det bli fulgt opp denne gangen, eller er det nok et punkt i det politiske grunnlaget for en sentrumsregjering som Regjeringen vil forsøke å fossro seg bort fra?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg skjønner at jeg ikke får noe klarere svar enn det jeg alt har fått. Sånn vil vel verden være inntil 1. april. Men la meg forsikre samferdselsministeren og de øvrige medlemmene av Regjeringen om at dersom man også denne gangen, på linje med de to siste behandlingene som ble gjort da Arbeiderpartiet hadde regjeringen, velger å legge størst vekt på de kulturpolitiske og distriktspolitiske målsettingene, kommer denne regjeringen til å få full støtte til det.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål: «Den nye bokbransjeavtalen som er inngått, og som ligger til behandling i Regjeringen for å få unntak fra konkurranselovgivningen, medfører at skolebøker totalt sett blir dyrere enn en rent markedsstyrt ordning ville medført. Vil statsråden sørge for at det innføres ordninger, som for eksempel gratis skolebokutlån, for å unngå at regningen for en fornuftig distrikts- og kulturpolitikk blir sendt videre til elever i den videregående skolen?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret. Hvis jeg skjønte statsråden rett, kunne han i grunnen gjort svaret litt kortere – rett og slett svart nei på mitt spørsmål. Han viste til at utgiftene ville blitt redusert ved et bruktbokmarked som fungerte bedre, men det tar ikke bort det som er problemstillingen i mitt spørsmål. Som statsråden helt riktig pekte på, vil det ikke bli noen endringer for skolebøker i den nye bokbransjeavtalen. Dermed vil regningen for en fornuftig distrikts- og kulturpolitikk bli overlatt til elever i den videregående skolen, uansett om vi har et bruktbokmarked som vil fungere bedre eller ikke. Den eneste måten å unngå det på, og samtidig unngå både foreldete bøker og misbruk av bøker, er at vi får en god skolebokutlånsordning – en ordning som for øvrig var omhandlet i budsjettet før jul, der Arbeiderpartiet hadde et forslag om oppstart av en slik ordning.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Statsråden gjør det til et poeng at det ikke er dokumentert at det blir dyrere skolebøker. Nei, men Konkurransetilsynets begrunnelse for å avslå søknad om dispensasjon fra konkurranseloven er jo at de mener det blir dyrere. Hvis det i så fall ikke er dokumentert, regner jeg med at det er grunn til å glede seg til Regjeringens avgjørelse når det gjelder unntak fra konkurranseloven for bokbransjeavtalen.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg må få lov til å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren, som vil bli besvart av samferdselsministeren: «Stortingets kutt i arbeidsmarkedstiltakene gjør det umulig å skaffe nok arbeidskraft til sykehjem, skoler og skolefritidsordninger i Oslo, mener både fylkesarbeidssjefen og byråden for eldre og bydelene. Samtidig har Oslo en betydelig uutnyttet arbeidskraftressurs blant langtidsledige innvandrere. Disse trenger språkkurs og noe opplæring for å kunne fylle de ledige stillingene. Hva vil statsråden gjøre med dette problemet?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var en grei oppramsing av det som skjer i Oslo. Det skulle bare mangle at det ikke skjer noe, men det som skjer, er altfor lite. Det er problemet. Når det er så mange langtidsledige i Oslo, og så mange av disse er innvandrere, burde Regjeringen ha et helt annet perspektiv og helt andre tall å vise til enn det som statsråden nå kom med. Vi vet at det er veldig lite som skal til for at de innvandrerne som nå er langtidsledige, kan komme inn i de ledige jobbene her i Oslo. Jeg kan ikke forstå at det ikke er vilje i Regjeringen til å gi et lite løft slik at de kommer inn i disse ledige stillingene. Jeg vil spørre statsråden: Mener statsråden at dette er Regjeringens ansvar, eller er det Oslo kommunes ansvar?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsrådens fortid er ikke ukjent for meg, at han har vært leder for Kontaktutvalget mellom innvandrere og norske myndigheter. Derfor hadde jeg kanskje forventet at selv om det ikke var den riktige statsråden jeg stilte spørsmålet til, ville statsråden hatt et større engasjement og kanskje noe mer positivt å komme med enn det svaret han nå gav. Vi vet jo at det ikke er gratis å ha langtidsledige. Vi må bruke penger på arbeidsledighetstrygd, og kommunen må bruke penger på sosialhjelp, så pengene renner ut uansett. Derfor blir det et paradoks at man ikke kan gi litt mer når det gjelder arbeidsmarkedstiltak eller andre tiltak, slik at de kvalifiseres til de ledige jobbene. Vi vet også at dersom man går ledig over lang tid – det gjelder innvandrere som nordmenn – vil man havne på uføretrygd. Da har staten et varig problem i mange tiår framover. Er det det som er målet for Regjeringen?
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg skal stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Grenland bor det ca. 100 000 mennesker. Dette burde være et godt passasjergrunnlag for NSB. Fra årsskiftet har ca. annenhver avgang med NSB fra Skien og Porsgrunn gått med buss til Sandefjord. Flere ganger har bussen ikke rukket å nå Sandefjord før toget har forlatt stasjonen. Passasjerene har da blitt henvist til å vente en time på neste tog fra Sandefjord. Dette fører til at færre tar toget. Hva mener statsråden om NSBs måte å behandle passasjerer på i slike tilfeller?»
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg får takke statsråden for det jeg oppfatter som et positivt svar. Jeg har reist med tog på Vestfoldbanen flere ganger i uken de siste seks årene og har stort sett bare positive signaler å gi om det. Det er alltid i rute, for å si det sånn. Men det er veldig rart at det ikke er korrespondanse mellom bussen og toget. Nå er det slik at folk blir forbannet når de må stå på jernbanestasjonen i Sandefjord og vente. Det er synd, for NSB taper kunder. Dette bør absolutt statsråden reagere på ganske raskt, slik at NSB sørger for å legge forholdene skikkelig til rette.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Det har i vinter vært perioder da det norske elektrisitetsnettet har vært belastet til bristepunktet. Stadig stigende forbruk gjør dette til et svakt ledd i norsk kraftforsyning. Hva gjør Regjeringen for å sikre at vi i perioder med sterk kulde og høyt forbruk ikke skal få problemer med elforsyningen på grunn av mangel på kapasitet i nettet?»
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg får takke statsråden for svaret. Det har hittil i vinter vært sju tilfeller, så vidt jeg vet, hvor kraftverkene har blitt anmodet om å bytte fra el til olje der det er mulig. Vi har kanskje vært relativt heldige så langt i vinter, i og med at det ikke har vært lange kuldeperioder, men vi vet jo ikke hvor lenge det varer. Nå hører jeg statsråden sier at «kraftprisene har en funksjon». Det er jo slik at kraftprisen fastsettes i markedet. Det må da bety at statsråden nå åpner for muligheten til å innføre avgifter for å få redusert kraftforbruket. Et annet spørsmål er om det blir tatt noe initiativ f.eks. i forhold til industrien, hvor det fins muligheter for å redusere forbruket i korte perioder for å avlaste situasjonen når forbruket er på det absolutt høyeste.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Det svaret statsråden nå gav, betyr jo at statsråden åpner for å øke kraftprisene kraftig for å få forbruket ned. Jeg hadde også et annet spørsmål i mitt forrige innlegg, og det var om det er vurdert muligheter for å få industrien til å redusere forbruket i korte perioder. En rekke smelteverk som bruker veldig mye strøm i korte perioder, kan slå ut kapasiteten uten at det får konsekvenser for produksjonen, men det kan ha ganske stor betydning for uttaket i nettet. Spørsmålet mitt til statsråden blir da igjen om disse mulighetene er vurdert.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Forskrift om obligatorisk opplæring i glattkjøring for førere av tunge kjøretøy § 1 gjelder for personer som skal erverve førerkort for første gang i klassene C, CE, D eller DE. Denne forskriften gjelder bare for personer som er bosatt i 13 av landets fylker, mens de øvrige fylker er fritatt for obligatorisk opplæring i glattkjøring. Til tross for manglende opplæring i glattkjøring har disse ubegrenset adgang til å kjøre i alle landets fylker. Hva vil statsråden gjøre med dette misforholdet?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg takker for svaret. Slik jeg har oppfattet denne saken, er det slik at personer som er bosatt i Hordaland, Møre og Romsdal, Sogn og Fjordane, Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag og deler av Nordland, er fritatt for kravet om glattkjøringskurs for å kunne få førerkort for tyngre kjøretøy. Likevel kan disse sjåførene kjøre uten noen begrensning i hele landet hele året. Er personen bosatt i et av de andre fylkene, vil vedkommende ikke få sitt førerkort uten et slikt glattkjøringskurs, selv om kjøreopplæringen foregår i de fylkene som er fritatt for kravet om glattkjøringskurs. Jeg syns at dette virker litt rart. Og jeg har et konkret eksempel på at folk som har gått kurset i Trøndelag, men er bosatt i Nord-Norge, ikke får utstedt sertififkat. Hva kan man gjøre for å få dette mest mulig rettferdig?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-02-24:
Jeg syns at det er et såpass stort misforhold her at vi må få en snarlig ordning på dette. Hva ser statsråden som tidsramme for det arbeidet som nå foregår i departementet?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Når det gjeld bokbransjeavtalen, syner eg til svaret statsråd Dørum gav på vegner av statsråd Løwer tidlegare i dag på spørsmål frå representanten Alstad. Her vil eg kort vise til fylgjande faktum: Etter gjeldande bokbransjeavtale mellom Den norske Forleggerforening og Den norske Bokhandlerforening er det faste prisar på lærebøkene. Dei to foreiningane ynskjer at det framleis skal vere faste prisar på lærebøker. På dette punktet er det såleis ikkje noko nytt i forslaget frå Den norske Forleggerforening og Den norske Bokhandlerforening. Representanten Alstad seier at bokbransjeavtalen fører til at lærebøker totalt sett vert dyrare enn ei reint marknadsstyrt ordning ville ha ført til. Eg vil ikkje forskottere vurderingar og konklusjonar om dette her, men berre vise til at saka er til handsaming i Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Representanten Alstad spør om eg vil syte for at det vert innført ordningar, som t.d. gratis utlån av lærebøker, for elevar i den vidaregåande skulen. Eg vil då vise til eit forslag om utlån av lærebøker som vart fremja i Dokument nr. 8:4 for 1997-98. I Innst. S. nr. 68 for 1997-98 vart det m.a. vist til at ei utlånsordning ville føre med seg lang brukstid for bøkene, mogleg auke i bokprisane og auke i offentlege utgifter på fleire hundre millionar kroner, vanskar med nyutvikling og ei svekking av lærebokmarknaden og med det læreboksituasjonen for elevane totalt sett. I innlegget mitt ved handsaminga av forslaget i Stortinget for vel eit år sidan, 20. januar 1998, sa eg meg godt nøgd med innstillinga, og eg står framleis fast på dette standpunktet. Stortinget avviste forslaget om utlån av lærebøker. Vidare vil eg vise til at sjølve opplæringa i vidaregåande skule er gratis, men lærebøker og anna undervisningsmateriell må elevane skaffe seg sjølve. Det er forskriftsfesta, og det er vidareført i den nye opplæringslova som Stortinget handsama for vel eit halvt år sidan. Utgifter til lærebøker vert reduserte ved ein bruktbokmarknad som fungerer, og departementet har freista å leggje grunnlag for ein betre bruktbokmarknad. I rundskriv F-73-98 til fylkeskommunane, Kommunenes Sentralforbund og alle vidaregåande skular har departementet presisert at skulane må unngå å skifte ut lærebøker når det ikkje er naudsynt. Det er også vist til at lærebøkene er godkjende så lenge læreplanen er gyldig, sjølv om ei ny utgåve skulle liggje føre. Departementet er i dialog med Den norske Forleggerforening for å påverke at forlaga ikkje gjev ut nye utgåver av lærebøker før det er heilt naudsynt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Det er ikkje dokumentert at bokbransjeavtalen totalt sett fører til at skulebøkene vert dyrare. Den svenske erfaringa tyder ikkje på det, og derfor er det ein påstand som ikkje kan dokumenterast. Når det gjeld bruktbokmarknaden, har det vore teke ei rekkje initiativ for å betre situasjonen. Når det gjeld utlån, var det altså behandla av Stortinget i samband med eit Dokument nr. 8-forslag, slik eg viste til, og då vart ulempene sett på som større enn fordelane. No minnest ikkje eg heilt, men eg trur det var oppstarten til ei stipendordning Arbeidarpartiet hadde framme i budsjettet før jul. Men eg tek det atterhaldet at eg må slå opp før eg kan seie det heilt sikkert.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Eg vil innleiingsvis minne om at eitt av måla med faget kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering – KRL-faget – har vore å samle elevar med ulik trus- og livssynsbakgrunn til felles undervisning når det skal arbeidast med religiøse og etiske emne. Eg er derfor sjølvsagt svært lite glad for at elevar vert haldne borte frå undervisninga i faget. Tilbakemeldingane så langt viser at innføringa av KRL-faget jamt over har gått greitt i dei fleste kommunane. Enkelte stader har det likevel spissa seg litt til. Ikkje minst gjeld dette i Oslo, der dei fleirkulturelle utfordringane er særleg store. Derfor vart det også teke initiativ frå mi side til eit møte med byråd Grete Horntvedt i november 1997. Eitt av resultata var semje om relativt stort lokalt handlingsrom for differensiering, m.a. gjennom å opne for gruppedeling i delar av faget som foreldra opplever som problematiske ut frå eiga trus- og livssynsforankring, og når det gjeld prioritering av emne, oppgåver, tempo og arbeidsmåtar. Oslo kommune fann dette tilfredsstillande. Departementet har vidare medverka aktivt til å sikre at opplæringa i faget skjer i samsvar med lov, læreplan og Stortinget sine intensjonar. Eg viser til at det m.a. er utarbeidd ei metodisk rettleiing i faget, laga rundskriv om praktisering av differensiert undervisning og avgrensa fritak, sett i verk planar for etter- og vidareutdanning av lærarar i faget og gitt opplæring av saksbehandlarar ved Statens Utdanningskontor. Det er kommunen som er ansvarleg for å gjennomføre grunnskuleopplæringa innafor ramma av det regelverket staten fastset. Det er ingen tvil om at det er lovstridig å halde elevar borte frå eit fag, slik tilfellet her er. Det kan m.a. bety at skulen ikkje kan gje elevane vurdering i faget. Formelt sett er det lovheimel for å bøteleggje foreldre som held barna borte frå pliktig undervisning. Eg vil likevel ikkje rå kommunane til å velje ei slik hard linje, men i staden i det lengste prøve å halde oppe ein konstruktiv dialog med foreldra. Røynslene så langt viser etter mitt syn at ein har lukkast godt med ein vanskeleg balansegang mellom omsynet til lovlege, politiske vedtak om å innføre eit fag som i utgangspunktet bør kunne samle elevar frå alle heimar, og omsynet til foreldre sin rett til å velje oppseding for barna sine. Samstundes viser situasjonen i Oslo at vi framleis har utfordringar. Eg viser her til Stortingets intensjonar om ei evaluering av røynslene med faget, inklusiv praktisering av fritaksretten, i løpet av ein treårsperiode. Ut frå det vil eg avvente den evalueringa før ein gjer ytterlegare endringar frå departementet si side.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Eg deler representanten Danielsens syn på fagets intensjon og viktige rolle. Nokre gonger er det viktig med handlekraft, nokre gonger er det viktig å få ei løysing som går i rett retning og ikkje set konfliktar på spissen slik at dei aukar. Dersom ein ser på fjoråret kontra året i år, er det eit klart mindre tal i år som er vekke frå undervisninga, enn det var i førre skuleår. Det får meg til å tru at den linja som vi har valt i desse tre forsøksåra, med eit lokalt handlingsrom, oppgradering av kompetanse og dialog, likevel er den beste linja. Så får eg prøve å imøtekome representanten Danielsens behov for handlekraft i saker der det trengst meir handfaste grep.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Perioden fram til evaluering er altså på tre år. Vi er no inne i det andre skuleåret etter at faget vart innført. Etter at dei opplysningane som representanten Danielsen viser til, kom fram i media, har vi via utdanningsdirektøren hatt ny kontakt med Oslo kommune. Politisk leiing vil òg ha kontakt med politisk leiing i Oslo for å sjå om det er tiltak som kan setjast inn for å finne ei løysing for dei elevane som no er vekke. Vi vert ikkje verande passive, men kva slags verkemiddel vi skal nytte, vil vi vurdere i samarbeid med dei som har ansvar for grunnskuleopplæringa.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Hjertesenteret er en viktig del av helsetilbudet til hjertepasienter i Norge. Det opereres om lag 700 pasienter i året. På landsbasis blir det foretatt nær 4 000 hjerteoperasjoner pr. år. Senteret er organisert som en stiftelse på grunnlag av en avtale mellom Akershus fylkeskommune og staten. Det inngår ikke i noe fylkes helseplaner. I løpet av de siste 10-15 år har vi kunnet konstatere den gledelige utviklingen at hyppigheten av alvorlige hjerte-/karsykdommer har avtatt. Det betyr også at behovet for kirurgiske inngrep på hjerte eller kransarterier ikke har økt til tross for utvidede indikasjoner ved å operere eldre pasienter eller foreta nye inngrep på tidligere opererte. Det forventes heller ingen ny økning av hjertekirurgi i tiden fremover. Hjertekirurgi i Norge er forutsatt å være en oppgave for regionsykehusene. Alle regionsykehus har derfor bygd opp hjertekirurgiske seksjoner som ivaretar planlagte og akutte operasjoner samt utdanningsoppgaver og forskning. I forbindelse med at en på 1970- og 1980-tallet fikk et økt behov for hjertekirurgi, klarte ikke regionsykehusene å dekke hele behovet. Det ble derfor etablert to frittstående hjertekirurgiske senter, Feiringklinikken og Hjertesenteret. På anmodning fra Sosial- og helsedepartementet har Statens helsetilsyn innhentet uttalelser fra landets regionsykehus om behov for hjertekirurgisk virksomhet av den type som Hjertesenteret utfører. Denne vurderingen er foreløpig ikke avsluttet. Behovsanalysen vil være en viktig premiss for den videre utvikling av behandlingskapasiteten på området. Når det gjelder Hjertesenterets framtid, har det i utgangspunktet vært forutsatt at all virksomhet skal flytte ut fra det nåværende rikshospitalområdet primo september i år. Det er praktisk mulig at Hjertesenteret i noen tid kan fortsette å være der det er i dag, også utover dette tidspunkt, men fra 1. februar 2000 er det planlagt startet opp byggearbeider i stor målestokk i det nåværende rikshospitalområdet. Etter dette tidspunkt vil det være stor ulempe knyttet til en eventuell fortsatt virksomhet i de nåværende lokalene. Flere alternative plasseringer er diskutert, bl.a. en plassering på det nåværende Revmatismesykehuset. En fremtidig løsning vil også avhenge av den behovsvurdering Helsetilsynet nå arbeider med.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Eg deler representanten Alvheims syn på at det har vore svært vellukka det senteret som det her vert referert til. Når det gjeld dei ulike vurderingane av behova, var det ei førebels vurdering som eg òg gav uttrykk for på vegner av helseministeren, på grunn av at ein hentar inn vurderingar frå alle regionsjukehusa ut frå både ein behovsanalyse og ein kapasitetsanalyse. Samstundes har ein heile tida òg sett på korleis ein kan løyse situasjonen for Hjertesenteret. Når det gjeld om det kan vere kapasitet på Gaustad til å flytte Hjertesenteret dit, ber eg representanten Alvheim om respekt for at det må eg bringe vidare til helseministeren. Det spørsmålet tør eg ikkje ha noka meining om. Reint generelt vil eg seie at vi har vel erfaring med at ein med alle dei tilleggsoppgåvene som ein etter kvart har lagt til Rikshospitalet, har fått ein del dramatiske konsekvensar. Men eg skal på vegner av Regjeringa love at oppmodinga skal takast med og takast på alvor.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-24:
Når det gjeld endringane i behov, viser eg til det eg sa i svaret, at trass i at ein hadde utvida indikasjonar ved at eldre menneske no fekk høve til operasjon, var det gledeleg at det var ein nedgang i tilfella i befolkninga generelt. Samstundes er det klart at her har Helsedepartementet allereie sett i verk ein grundig prosess, som skal ta ansvar for at dei som treng denne behandlinga, får denne behandlinga. Når det gjeld Rikshospitalet, trur eg ikkje at eg skal føre vidare i eit kort innlegg kva som er grunnen til desse endringane, som har fått slike konsekvensar. Det får nok Stortinget høve til å kome attende til.