Trine Skei Grande (Venstre), 2012-12-10:
Det har alltid vært store debatter i Oslo knyttet til de kunstnerne som hører til byen, og de har heller ikke alltid vært så for hverandre. Så sjøl om Munch valgte å testamentere hele sin samling til Oslo kommune, valgte den samme kunstneren med påskrift i sin sjølmelding når han betalte skatt, at han gjerne ville bemerke at han ikke ønsket at en krone av hans skatt skulle gå til denne Vigeland, som han mente Oslo kommune brukte altfor mye penger på. Så konfliktnivået har alltid vært høyt når det gjelder kunstnere og kunstnerisk plassering. Jeg vil henvise til det siste innlegget jeg hadde i den forrige saken, som var ment som et oppspill til representanten Syversen. Da jeg hørte representanten Yrvins innlegg, mener jeg at det var veldig gode argumenter for at det jeg sa i mitt innlegg var riktig – for maken til skolevalgsretorikk og uthenging av arkitektur, som jeg trodde egentlig var forbeholdt et annet parti. Å lage tilnavn på arkitektur, trodde jeg det var et annet parti som hadde monopol på i denne salen. Det var nytt for meg at også Arbeiderpartiet lå på det hakket. Når man skal diskutere Munch, og et parti velger å bruke et helt innlegg til å diskutere for og imot byrådet i hovedstaden, viser det meg at det er noe vi aldri hadde gjort med noen andre kunstnere. Hvis vi skulle ha diskutert Olav H. Hauge, tviler jeg på at det ville ha vært et langt innlegg fra noen her i salen mot ordføreren i Ulvik, sjøl om det var der Olav H. Hauge kom fra. Så dette sier noe om at Oslo har en litt annen posisjon i denne salen enn hva den egentlig har. Rune Slagstad har i sin bok De nasjonale strateger en analyse av dette: Det norske Stortinget har hatt sine boliger på beste vestkant, vi har hatt flyplassen vår på beste vestkant, og stortingsrepresentanter har beveget seg i en bitte liten trekant i byen og trodd at det har vært byen. Mye av holdningene til Oslo har vært preget av det. Nå har vi prøvd å gjøre noe med det fra Stortingets side, men jeg tror vi bør diskutere vår hovedstad på en litt annen måte enn vi gjør. Så tilbake til dagens tema. Jeg har veldig sans for det forslaget som Olemic Thommessen presenterte når det gjelder å kunne spre utstillinger også innad i landet. For hvis du er elev i norsk skole, bør dette være en del av den kulturarven du skal kunne mye om når du bringer den ut. Når de drar rundt i verden, skal norske skolebarn kunne sin Munch. Det er en viktig del av markedsføringa. Men det er som med de andre jubileene, man blir veldig smålåten. Det blir litt puslete, og det er ganske rart å oppleve når man besøker utstillinger med Munch rundt omkring i verden. Jeg har sjøl stått i én og en halv time i kø i Wien. Jeg følte meg litt dum da jeg kom inn og fikk se de bildene som henger like oppe i gata hos meg, der jeg kan komme inn uten noen som helst kø til daglig. Men opplevelsen av å stå i den køa var likevel en opplevelse av at dette er en kunstner som er veldig viktig, og som vi ikke skjønner potensialet i. Norge klarer ikke å få ut alt det markedsføringspotensialet som ligger i våre store kunstnere. Det handler ikke bare om at det er et museum i Oslo, for vi har også mange andre arenaer å vise fram Munch på – andre måter å bruke Munch som reklame på. Jeg hadde jo håpet at man hadde strategier for å spre kunsten mest mulig i utlandet også, at det hadde vært satt i sammenheng med hvordan vi skal formidle kulturarven til barn og at man hadde hatt en mye større ambisjon for sånne typer markeringer. Ellers håper jeg også at vi får bygget et nytt museum. Nå er det et museum som er ferdig planlagt, som man kan si ja eller nei til. Det håper jeg jo bystyret da sier ja til. Alt ligger til grunn for det. Hvis ikke må man begynne helt på nytt igjen. Det kan man jo også velge å gjøre. Men hvis det er Tøyen man er opptatt av, synes jeg det er veldig rart at man ikke bygger det veksthuset som virkelig kunne vært et løft for området, men som denne regjeringa utsetter. Så jeg tror egentlig det er mange andre ting som ligger under, enn ønsket om å bringe Munch ut. Så vi må heller flytte fokuset over på det som er viktig i denne debatten.