Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2012-12-06:
Jeg er saksordfører for en av de andre sakene vi behandler sammen med samferdselsbudsjettet i dag, nemlig representantforslaget fra stortingsrepresentantene Øyvind Halleraker, Ingjerd Schou, Lars Myraune, Bjørn Lødemel og Elisabeth Røbekk Nørve om bruk av mer moderne metoder i veg- og jernbaneutbygginger, Dokument 8:5 S for 2012–2013. Siden dette representantforslaget utelukkende handler om å ta i bruk offentlig–privat samarbeid, OPS, som løsning i transportsektoren, er det derfor naturlig at vi behandler det sammen med budsjettet, da dette også er en del av de temaene som behandles i transportkomiteens budsjettinnstilling. Det er nok slik at de merknadene vi finner i innstillinga i denne saken, også finnes igjen resirkulert i budsjettinnstillinga, eller omvendt. OPS som modell innenfor samferdsel handler enkelt sagt om at det inngås en kontrakt med en privat aktør om bygging av en vegstrekning, samtidig som det også avtales at den samme aktøren skal vedlikeholde den samme vegen et visst antall år i ettertid. Dette finansieres ved at den private aktøren tar opp lån, og at staten betaler tilbake til den private aktøren over den perioden avtalen inngås for. I komiteen er det delte meninger om dette er et godt eller et dårlig forslag. Flertallet i komiteen, som består av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, står bak innstillinga, hvor de ber regjeringa ta i bruk offentlig-privat samarbeid som løsning for egnede infrastrukturprosjekter på veg og jernbane, og legge fram en plan for dette i forbindelse med Nasjonal transportplan 2014–2023. Jeg antar at disse partiene selv argumenterer best for sitt forslag, og jeg vil derfor konsentrere meg om å argumentere for hvorfor vi i de rød-grønne partiene ikke mener at dette er et godt forslag. Samtidig tar jeg opp forslaget vårt som også finnes i den samme innstillinga. Når det fremmes representantforslag med overskriften om å ta i bruk mer moderne metoder innen samferdselssektoren, må jeg si at det var nettopp det vi hadde forventet, at det kom forslag om nye og mer moderne metoder. Når dette representantforslaget fra Høyre nok en gang ender opp med å foreslå OPS, blir spørsmålet: Hva er nytt og hva er moderne med det? Og svaret er enkelt: Det er ikke nytt, det er gammeldags. Det er ikke moderne, det er tvert imot umoderne! Høyre sine likesinnede ute i Europa har for lengst innsett dette og forlatt OPS som metode. I flere land har man sågar kjøpt ut de private aktørene fra sine kontrakter. Ideen om at de som bygger en vegstrekning, også skal få vedlikeholde den samme vegstrekning over et visst tidsrom, er ikke nødvendigvis en dårlig idé. Det kan føre til innovasjon og til at det velges en del løsninger fra entreprenørens side. Derfor er vi ikke imot at denne modellen kan brukes som kontraktsstrategi enkelte ganger. Vi tror det kan være fornuftig at Statens vegvesen har dette som et av sine verktøy når de legger ut kontrakter på anbud. Det er jo også begrunnelsen for at dette prøves ut i Helgelandspakken. Vår hovedinnvending handler først og fremst om finansieringsformen som ligger i OPS-modellen, at det i så stor grad binder opp framtidige budsjetter og handlingsrom. Det at private skal lånefinansiere statens investeringer, gjør at prosjektene blir dyrere. Det er også betenkelig at private skal ta risikoen på vegne av staten. Vi har sett eksempler på at dette har gått galt, og vi mener dette ikke er en god politikk. Høyre har de siste årene forslått at nesten samtlige nye, store vegprosjekter skal bygges med OPS. I sin alternative transportplan og i sine budsjetter har dette også vært hovedregelen. I deres tenkning er det mange, mange milliarder kroner som skal finansieres av private aktører, og som også skal binde opp framtidige vegbudsjetter når OPS-kontraktene skal betales tilbake. På et eller annet tidspunkt må det, også i Høyres verden, bli slik at med deres politikk så vil hele samferdselsbudsjettet gå til å betale på OPS-kontraktene. I 2009 regnet Samferdselsdepartementet ut at med Høyres OPS-prosjekter ville de ha bundet opp hele vegbudsjettet i avdrag fra 2023 eller 2024, og forpliktelsene ville bli så store at det rett og slett ikke er penger igjen til å bygge nye veger. Dette binder opp alle muligheter i budsjettene og gir null handlingsrom dersom de økonomiske realitetene skulle endre seg også for oss her i Norge. Transportkomiteen har vært på reise bl.a. til Portugal, hvor nettopp dette med de store forpliktelsene gjennom OPS-kontrakter har vært en utfordring når man på grunn av finanskrisen faktisk må stramme inn. Det er nok en forlokkende tanke at vi fort skal få realisert mange nye prosjekter, men i Høyres verden er dette prosjekter som finansieres ved å dra kredittkortet – og ikke statens kredittkort, nei da, det er andres kredittkort som skal dras. Hvordan TV3s Luksusfellen ville ha sett på at man finansierer egne investeringer og eget forbruk ved hjelp av andres kredittkort, kan vi bare forestille oss. Vi er alle enige i at det tar for lang tid å bygge ut nye veger og jernbaner. Planleggingstiden er for lang, og det er for lite forutsigbar finansiering. Det er dette vi må ta grep i når vi nå skal ha på plass en ny Nasjonal transportplan. For oss i Arbeiderpartiet er dette viktige problemstillinger i dette arbeidet. Det er for oss å tenke nytt, og det er for oss å tenke moderne.