Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Jeg vil gjerne få lov til å gratulere utdanningsministeren med dagen og med et dokument som jeg mener er viktig nå for å kunne bidra med konkrete virkemidler når det gjelder målet om å sikre skoleverket tilstrekkelig kvalifisert arbeidskraft. Der er vi dessverre ikke i dag. Det kan vi konstatere. De statistikkene som departementet la fram, viser dessverre en bekymringsfull nivellering i forhold til det nivå som det skulle være på de kvalifiserte lærerkreftene i skoleverket. Det går spesielt ut over distriktene, og det er beklagelig. Nå viser all erfaring når det gjelder prognoser, at en skal være varsom med å stole på disse. Det har vært lagt fram prognoser tidligere, og det har vist seg at de har slått helt feil. Vi må altså hele tiden være innstilt på å oppdatere slike prognoser i forhold til den virkeligheten som skoleverket befinner seg i. Vi ser f.eks. at det er et økende antall som i dag søker seg til lærerutdanning, fordi de finner dette studiet både variert og faglig interessant, et studium som gir bred kompetanse. Men etterpå velger de et annet yrke. Det er mange positive trekk ved dette. Det gir rekruttering til yrker i samfunns- og arbeidsliv som sikrer en bredere kompetanse – kan man si – enn de mer snevre yrkesrettede utdanningene. Den menneskelige og kulturelle kompetansen blir stadig viktigere for å kunne mestre livet og kunne få innsikt i alle de komplekse prosesser som et samfunnsliv består i. Dette avspeiler seg ikke minst i arbeidslivet. For derfor å kunne gi neste generasjon denne viktige evnen til å kunne gå inn og ta lederansvar i et stadig mer komplekst samfunn der også de etiske, sosiale og kulturelle perspektivene blir viktige, er det også viktig at dette avspeiles i den utdanningen som våre ledere får. Der er lærerutdanningen et interessant alternativ. Vi ser også at næringslivet i økende grad innser det. Det er ikke slik at bedriftene uten videre henvender seg til handelshøyskolene og de juridiske fakultetene for å hente inn de med de beste karakterene når de skal velge sine ledere. Nei, de går til bl.a. lærerutdanningen, de går til sosionomutdanningen – de går til personer som har et sett av verdier, en evne til refleksjon, menneskelige egenskaper som er viktige for å fange opp de mye mer komplekse ansvarsforhold som en bedriftsleder i dag må forholde seg til. Alt dette er positivt. Men selvfølgelig er det også noe som er negativt, for vi ser at flukten fra læreryrket blir forsterket, ikke bare fordi det finnes andre fristende og utfordrende alternativer for dem som har lærerutdanning, men også fordi de opplever skolen som mindre meningsfull å satse på. Det er bekymringsfullt, og det er vi nødt til å gjøre noe med. Vi er nødt til å presentere arbeidsplassen, skoleverket, som et alternativ som både arbeidsmessig og faglig er meningsfullt. Det er i denne situasjonen jeg ser at departementet har grepet fatt med viktige, konkrete tiltak. Det har vært mye fokusering på lærerlønningene. Jeg er enig med dem som har hevdet at det har vært uforholdsmessig mye fokusering på lærerlønningene, men lønn er viktig for rekrutteringen. Jeg synes det er blitt tydelig nok uttrykt fra alle partier i denne innstillingen, og jeg har liten sans for at vi skal løpe etter hverandre i en konkurranse om de beste formuleringene dersom det er enighet om realitetene. Det er to forhold i denne innstillingen som jeg så vidt rekker å understreke, men som jeg har lyst til å løfte fram. Det er for det første det særskilte behovet jeg mener det er for å bedre forholdene for dem som underviser på ungdomstrinnet i skolen. Både faglig og pedagogisk mener jeg at denne undervisningen innebærer særskilt store utfordringer. Her tror jeg vi som arbeidsgivere – hvis vi kan kalle oss det – har et stort ansvar for å komme våre lærere på ungdomstrinnet til hjelp, slik at de også kan få etterfylt kompetanse, og slik at disse også kan bli supplert med annet faglig personale, for å bidra på ulike områder der hvor den pedagogiske utdanningen ikke uten videre dekker behovet. Det andre forholdet jeg kort vil nevne, er lærernes kompetanse. Det gjelder særlig realfagene. Jeg beklager at jeg da, som utdannet lektor, snakker litt for min syke mor, men jeg er alvorlig bekymret for utviklingen når det gjelder realfagene, ikke bare for den utdanningen barna får, men også for hva det betyr for rekrutteringen f.eks. til tekniske yrker og for den standard universiteter og høyskoler har, når ungdom søker til disse høyere utdanningene.