Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Samme prinsipp som for landbruksoppgjøret gjør at Arbeiderpartiet tar til etterretning en framforhandlet reindriftsavtale. Arbeiderpartiet er også med i flertallsmerknadene, og det viser at med unntak av Fremskrittspartiet er det stor enighet om retningen reindriftsnæringa skal ha. Særlig er det grunn til å understreke sterkt at målet skal være ei næring som er bærekraftig, både i økologisk og i kulturell forstand. Flertallet er, slik saksordfører sa, svært opptatt av at det er ei næring som må holde seg til den økologiske bæreevnen i naturen. Særlig gjelder det Vest-Finnmark. Jeg har sett i mediene at det er enkelte tilfeller der det foregår fôring av rein med rundballpresset gras. Dette tilsier at næringa må ta et tak for å få reintallet ned på et økologisk forsvarlig nivå. Arbeiderpartiet forutsetter, slik det står i flertallets merknad, at departementet får ned reintallet på et forsvarlig nivå så snart som mulig. Vi understreker at den fastsatte tidsplanen må holdes. Hvis ikke, kan hele den viktige næringa og den kulturelle delen komme i vanry. Det har vi ikke råd til. St.prp. nr. 58 for 2001-2002 har et omfattende kapittel om næringa og rovdyrproblematikken. En økning i tap på grunn av økt antall rovvilt har påført næringa betydelige problemer i de fleste reinbeiteområdene, og det blir understreket at de høye tallene ikke er akseptable. Jeg stusser imidlertid når det flere steder blir brukt uttrykk som «de påståtte» rovdyrtapene. Først sier en at tallene er altfor store, for så å så tvil om tallene er riktige. Det er derfor viktig, slik det blir sagt i proposisjonen, at en må ha som mål å nå fram til en felles forståelse som grunnlag for tiltak og samhandling i forhold til tapsproblemene. Arbeiderpartiet er enig i at det er rett å vie reindriftsnæringa særlig oppmerksomhet når stortingsmeldinga om rovdyrforvaltning skal legges fram i 2003. Vi ser av avtalen at avsetninga til kvinnerettede tiltak er videreført med 1 mill. kr. Det er bra, men jeg skulle gjerne sett at midlene var litt mer spesifikke når det gjelder kvinnetiltak. Jeg er usikker på om de er målrettet nok. Det står i proposisjonen at midlene forutsettes brukt til tiltak som ikke kan finansieres via eksisterende støtteordninger, men som vil ha en utfyllende effekt bl.a. i forhold til verdiskapingsprogrammet for reindriften. Usikkerheten min kommer også inn i forhold til det Sametinget sier om kvinnenes stilling i næringa – den har vært sterk, men svekkes gradvis. Kvinnen er underlagt mannen, da svært få kvinner har egen driftsenhet. Det gjør at de forsvinner fra næringa. Dette har en negativ innvirkning på reindriftens eksistens som tradisjonell samisk næring, og en står overfor store utfordringer i arbeidet med å synliggjøre kvinnenes stilling. Sametinget sier derfor at en vil understreke nødvendigheten av konkrete tiltak for å stimulere og tilrettelegge for kvinnenes deltagelse i næringa. Da blir mitt spørsmål: Er denne millionen konkret nok, slik at den treffer kvinnenes behov? Hva om kvinnene som er i næringa, fikk bestemme? En evaluering av tiltakene hadde kanskje vært på sin plass. Verdiskapingsprogrammet er viktig fordi en må få mer inntekt av produsert kjøtt. Jeg ser at for f.eks. Nord-Trøndelag reinbeiteområde er reduserte kjøttinntekter én av forklaringene på en negativ utvikling. Jeg sa tidligere i dag at mattradisjon må bedre fram i forhold til norsk satsing på reiseliv og turisme. Jeg husker en som sa at Hurtigruta ikke skulle få lov til å seile langs kysten – av Nordland i hvert fall – hvis det ikke ble servert reinsdyr og mandelpotet som en del av menyen. Jeg vet ikke om det er en veg å gå, men hvis dette ikke blir profilert godt, vil heller ingen ta norske matvarer i bruk. Reinsdyrkjøtt produsert i norsk natur skulle i hvert fall ha de beste forutsetninger for å nå akseptable priser. Dette var noen korte trekk i en helhetlig avtale, som et stort flertall anbefaler Stortinget å vedta.