Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Kommunal- og forvaltningskomiteen har hatt til behandling et representantforslag fra Venstres to nevnte representanter om hurtigbehandling av asylsøknader fra kriminelle asylsøkere, avgrenset til narkotikaselgere. Det vises først og fremst til situasjonen langs Akerselva i Oslo, der flere av de pågrepne i tillegg er asylsøkere i andre europeiske land, uten lovlig opphold i Norge. Forslagsstillerne fremmer to konkrete forslag, ett om intensivering av forhandlingene om tilbakesendelsesavtaler med opprinnelseslandene til de asylsøkerne som oftest arresteres i narkotikasaker, og ett om en såkalt hurtigfil for rask søknadsbehandling og rask retur av asylsøkere som blir tatt for alvorlig kriminalitet. Hurtigbehandlingen foreslås også brukt i stedet for reglene i Dublin II-forordningen, som sier at vi kan kreve retur til det landet som har ansvar for å behandle vedkommende asylsøknad, uten søknadsbehandling i Norge. I stedet ønsker forslagsstillerne at Norge «i enkelte tilfeller», som det sies, behandler slike søknader selv, med påfølgende retur direkte til asylsøkerens opprinnelsesland. Komiteen vurderte det ikke som nødvendig å gjennomføre høring som ledd i sin behandling av saken. Komiteens innstilling er heller ikke enstemmig. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, foreslår at representantforslaget vedlegges protokollen. Med det signaliserer vi at vi er enig i sak, men at vi anser forslagene som overflødige. Som vedlegg til innstillingen ligger justisministerens svært grundige redegjørelse, som mer enn tydelig viser at forslagene allerede er godt ivaretatt i regjeringens arbeid med asylsaker og retur. Arbeidet med returavtaler er trappet kraftig opp under denne regjeringen. 20 av 27 avtaler er inngått fra 2005 til 2011. I 2008 ble det tatt initiativ til ytterligere 20 avtaler, som det nå jobbes med. Men avtaler er ikke nok. Tvangsretur krever dokumentert ID. Et nasjonalt ID-senter ble derfor opprettet i fjor. Vi har allerede to hurtigprosedyrer, 48 timers og tre ukers, og vi velger i enkelte tilfeller å behandle sakene selv. Siden 2009 er det satt inn en forsterket innsats mot narkoselgerne i Oslo, Hordaland, Rogaland og Sør-Trøndelag. I 2010 førte det til 737 pågripelser i Oslo. De pågrepne kom hovedsakelig fra Algerie, Nigeria, Somalia, Tunisia og Midtøsten. Vi forhandler avtaler med Algerie og Nigeria og har innledet arbeid mot Somalia. 42 av de pågrepne ble returnert til hjemlandet, flest til Nigeria, Tunisia, Gambia, Albania og Irak. De to sistnevnte har vi avtale med, de tre første ikke. Regjeringen har i tillegg varslet sak før sommeren om utvidelse av den adgangen vi allerede har i dag til å ta i bruk tvangsmidler, bl.a. pålagt bosted, samt utvidet bruk av fengsling. Nå er ikke Venstre representert i komiteen, men et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, har valgt å fremme forslaget deres om å intensivere forhandlingene om returavtaler, mens de er mer tilbakeholdne med å anbefale søknadsbehandling i Norge for personer som kan returneres til et annet førsteland etter Dublin II-forordningen, og har modifisert forslag nr. 2. Det regner jeg med at de selv fremmer og begrunner. Fra flertallets side kan vi allerede nå fastslå at opposisjonen slår inn åpne dører. Det er deres fulle rett, men forslagene tilfører ingen nye konstruktive ideer utover det regjeringen allerede har iverksatt av tiltak for å komme et alvorlig samfunnsproblem til livs. Dermed får de også godta at flertallet har dem mistenkt for å ha en litt annen agenda i tillegg. For oss som følger med i det politiske ordskiftet, er det påfallende hvor ofte de ulike opposisjonspartiene argumenterer med alle de forslagene de har fremmet i Stortinget og fått nedstemt. Det er heller regelen enn unntaket i de fleste offentlige debatter. Hvis en går disse påstandene litt etter i sømmene, finner en gjerne forslag av typen «slå inn åpne dører», forslag om tiltak som regjeringen allerede har iverksatt eller forbereder for stortingsbehandling. Når det gjelder denne konkrete saken, tipper jeg at «vi har fremmet og blitt nedstemt»-argumentet kommer til å dukke opp mer enn én gang i løpet av valgkampen her i Oslo.