Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Når et parti og enkeltmedlemmer fremmer forslag til debatt i salen, er det bestandig interessant å se responsen fra de andre politiske partiene. Har man en positiv holdning, ser man mulighetene i dem, eller handler det om å la være å ta innover seg de innspillene som kommer? Tidvis er svaret variabelt. For Fremskrittspartiets del er det slik at det er innholdet i de respektive sakene som skal være grunnlaget for hvordan man behandler dem. Når jeg registrerer hvordan flertallet har behandlet denne saken, er jeg sannelig i tvil om hvordan tilnærmingen har vært. Jeg må si at jeg lar meg fascinere når saksordføreren sier at Fremskrittspartiet kun er opptatt av mer straff og mer til politiet. Det siste er iallfall korrekt, for det politiet vi har i dag, kan umulig stole på denne regjeringen, man trenger i så fall drahjelp fra Fremskrittspartiet. Saksordføreren kom også med påstand om nedgang i anmeldelser. Det er muligens korrekt, men da burde kanskje saksordføreren ta innover seg signalene fra politiet og andre, tilbakemeldinger om at folk etter hvert til dels lar være å anmelde, fordi man ikke får respons fra det politiet som Høyre satser på. I tillegg synes jeg det blir usaklig når man sier at vi ikke gjør noe for andre. Fremskrittspartiet var det partiet som i revidert nasjonalbudsjett for to år siden fikk gjennomslag for den første støtten til livet etter soning. Vi har altså overhodet ikke dårlig samvittighet. Når de to foregående talerne sier at tilnærmingen her er for smal, hvor er resten av partiene hen? Hvor er deres innspill til dette? God dag mann, Økseskaft, ser dette ut til å dreie seg om, istedenfor at man tar dette innover seg. Vi har nettopp vært med på å behandle et forslag fra Arbeiderpartiet om raskere saksbehandlingstid i domstolene. Fremskrittspartiet hadde ingen problemer med å være med og diskutere realitetene i det, fordi vi syntes det var fornuftig! Mens her velger altså flertallet glatt å si at dette vil vi ikke være med på, dette legger vi i skuffen. Det er i orden, det er greit nok, denne debatten vil fortsette uavhengig av hva Stortinget mener og gjør. Representanten fra Arbeiderpartiet pratet om Arbeiderpartiets evne til å ta vare på velferdsstaten og velferdssamfunnet. Hvis det er slik at Arbeiderpartiets medisin er så god, hvorfor er da tilbakefallsprosenten så stor for mange av de kriminelle her i landet? Jeg tror også den bekymringen som representanten Rui tok opp i stad, gjelder dem som er utsatt for hverdagskriminalitet. Jeg tror ikke det er noen som er fornøyde med tingenes tilstand. Arbeiderpartiet er muligens fornøyd, men vi er ikke fornøyde. Så hopper man selvfølgelig over på det som er det saliggjørende i Arbeiderpartiet, nemlig kommuneøkonomien. Jeg tror ikke at kommuneøkonomien er saliggjørende i forhold til hvem som blir kriminelle og hvem som ikke blir det. Når det gjelder forslagene, registrerer jeg at man lar være å gjøre noe med dem, bortsett fra at man avviser dem. Jeg tok meg den frihet å se litt på hva slags utspill de respektive representantene har kommet med. Representanten Hofstad har gått ut og foreslått at man skal merke barn elektronisk. Hvor er kreativiteten denne gangen? Vi ser at politiet sier at man ikke tar seg råd til et DNA-register. Representanten Storberget har vært i media og sagt at dette må vi gjøre noe med, her må vi få til en nasjonal bevilgning. Hvor er Storberget i dag? Jeg ser ham i salen, men hvor er han i forhold til å komme med innspill her? Vi har unge Carsten Dybevig fra Høyre, som sier at vi ikke kan la de kriminelle miljøene leve i nåtiden med sine metoder, mens norsk politi fortsatt skal famle i blinde i fortidens metoder. Hvor er Høyre hen? Hvor er representanten Dybevig? Han hadde et kreativt og godt innspill her. Når det kommer til handling, viser Høyre og regjeringspartiene hva de faktisk står for, og her er det substansielt rimelig dårlig stelt. Det er beklagelig at det er slik. Men det som er bra med det, er at det er et tydelig skille politisk i forhold til dem som ønsker å gjøre noe med det, og dem som bruker tiden til bortforklaringer. Man lar seg fascinere over hverandres utspill, det gjør vi sikkert hele gjengen. På nytt tillater jeg meg å referere til representanten Dybevig. Han vil ha massiv DNA-testing. Får Carsten Dybevig det som han vil, risikerer selv småkriminelle og naskere å bli innrullert i et sentralt DNA-register. Men på nytt: Hvor er representanten Dybevig? Med unntak av at han fysisk er til stede, er han ikke med på å gjøre noe håndgrep for å komme i inngrep med dette. Etter mitt skjønn handler dette om et spill for galleriet. Flesteparten av partiene i denne salen er opptatt av å selge egne budskap i media. Det gjør man bra, men leveringsdyktigheten står altså ikke i forhold til det man går rundt og sier. Jeg vil avslutte med å si at denne debatten tar jeg gjerne igjen når anledningen byr seg. Jeg tar opp forslagene våre.