Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2007-10-18:
Ønsket om å gi varslerne et reelt vern mot formelle og uformelle represalier når de sier fra om kritikkverdige forhold, er tverrpolitisk. Vi har i flere runder hatt diskusjoner om hvordan dette best kan sikres i lovverket. Da vi sist diskuterte dette, ønsket opposisjonspartiene samlet en annerledes løsning, hvor selve begrepet «forsvarlig varsling» ble unngått. Men jeg tror på statsråden og regjeringspartienes talspersoner, at ønsket om å sikre retten til å varsle kritikkverdige forhold var – og fortsatt er – det overordnede hensynet for de lovparagrafene som flertallet stemte for. Interpellanten spør statsråden om det kan være behov for klarere regler og retningslinjer for å beskytte varslere mot forflytning og sosial utstøting på arbeidsplassen. Jeg regner med at statsråden har et åpent sinn i forhold til lovgivernes intensjon med de vedtatte paragrafer om varsling i arbeidsmiljøloven, at dette blir ivaretatt i praksis i arbeidslivet, og om det kan være behov for forandringer eller presiseringer. Det er nok andre områder i arbeidsmiljøloven hvor den rød-grønne prestisjen er investert sterkere enn akkurat på dette feltet. Samtidig stiller jeg meg ganske tvilende til om de faktiske utfordringene som flere saker har vist oss er til stede når det gjelder forholdene for varslerne, best kan løses gjennom mer regelverk. Det er holdninger og kultur som er hovedproblemet, ikke nødvendigvis lovutformingen. Regelverket alene kan ikke forhindre sosial utstøting og mobbing på arbeidsplassen. Gjengjeldelse fra arbeidsgiver når det gjelder varsling, er eksplisitt forbudt. Likevel forekommer det – uten at sakene nødvendigvis prøves i arbeidsretten. For å få til en rask endring tror jeg at det som det haster mest med for å få lagt forholdene bedre til rette for varslere, er at myndighetene følger opp arbeidsgivernes nye ansvar for å legge til rette for varsling. Det bør også vurderes grundigere om en ombudsordning i offentlig regi kan sikre bedre anonymitet og større reelt vern for varslere. Tiltak for å bedre kulturen for varsling må være et ansvar for partene i arbeidslivet. Det bør særlig være en utfordring for arbeidsgiversiden at mens en på sentralt nivå i organisasjonene vil legge til rette for varsling, mener mange arbeidstakere at det bare er negativt for dem å stikke hodet fram og påpeke kritikkverdige forhold. Selvsagt er det slik at arbeidsgiver bør ha en mulighet til å rette opp forhold internt i bedriften før det blir en offentlig sak. Selvsagt vil det virke ødeleggende for arbeidsmiljøet hvis enhver kritikk mot ledelsen – stor eller liten – blir framført eksternt. Men det tror jeg faktisk ikke er noe utstrakt problem i arbeidslivet. Hovedproblemet er at terskelen for å si fra om klart kritikkverdige forhold er for høy, fordi de personlige omkostningene oppleves som for store. Og den frykten kan dessverre være reell – det har flere saker vist oss. En slik kultur er ikke arbeidslivet tjent med. Mobbing kan være en del av en slik kultur. Statsråden har en unik mulighet til å sette agenda for partene i arbeidslivet. Så min oppfordring er: Ta dette opp med partene. Spør dem om hvilke tiltak som kan iverksettes fra organisasjonene – rettet mot de enkelte både private og offentlige foretak – for å skape en kultur hvor arbeidsmiljølovens pålegg om å legge til rette for varsling faktisk blir fulgt opp i praksis. Det håper jeg kan bli en konklusjon som både posisjon og opposisjon kan enes om i denne debatten.