Bent Høie (Høyre), 2009-11-03:
Helsekøene har økt med ca. 60 000 pasienter under Stoltenberg-regjeringen, og 262 671 venter nå på helsehjelp. Ventetiden for behandling øker, og for enkelte pasientgrupper har den økt betydelig, bl.a. for rusavhengige, som nå venter 12 dager lenger, og for gruppen «ubestemte», som venter 19 dager lenger. I Høyres regjeringstid ble både helsekøen og ventetidene for behandling betydelig redusert. I en artikkel i Dagens Næringsliv 7. januar 2006 skrev Jens Stoltenberg at det var om lag 270 000 som stod i helsekø i 2001. Antall ventende ble dermed redusert med minst 70 000 fram til 1. tertial 2006. En viktig årsak til at helsekøen og ventetiden ble redusert i de årene Høyre satt i regjering, var vår politikk med å gi flere pasienter mulighet for behandling ved private klinikker på statens regning. Dette framgår bl.a. av SINTEFs helserapport om spesialisthelsetjenesten i 2006, der det heter: «Samtlige helseregioner har hatt en relativt klar nedgang i ratene for antall ventende pasienter og ventetiden for pasienter på venteliste i løpet av perioden 2002–2004, samtidig som det private kommersielle sykehusforbruket har økt relativt markant. Gitt at den private kommersielle aktiviteten først og fremst er knyttet til elektiv kirurgi er det grunn til å tro at deler av nedgangen i antall ventende og ventetid er et resultat av bruken av private aktører.» Når ventelistene har vokst og ventetiden økt under den rød-grønne regjeringen på tross av veksten i bevilgningene til spesialisthelsetjenesten, skyldes det bl.a. at en av politiske grunner har valgt å redusere bruken av private helsetjenester og begrenset pasientens rett til å velge. I Soria Moria I-erklæringen het det: «Regjeringen vil(…) at omfang av avtaler mellom regionale helseforetak og private kommersielle sykehus må begrenses. Ledig kapasitet i de offentlige sykehus skal utnyttes. Avtaler mellom helseforetak og private kommersielle sykehus skal ikke ha et omfang som undergraver pasientgrunnlaget for de små lokalsykehusene.» (…) Det står ikke et eneste ord om pasientens rettigheter og behovet for fortsatt å redusere ventetider og ventelister. Når vi har en organisering av helsevesenet vårt der bukken passer havresekken – nemlig at de som bestiller private sykehustilbud på vegne av pasienten, er de samme som både betaler regningen og som eier de offentlige sykehusene – er det forståelig at de regionale helseforetakene har grepet Soria Moria-erklæringens formulering med entusiasme. Ventetiden for psykisk helsevern for barn og unge er i snitt to og en halv måned, eller 76 dager, og 28 pst. får ikke behandling innenfor fristen på tre måneder. Høyre bad allerede i 2006 om at daværende helseminister Brustad skulle kartlegge muligheten for raskere behandling gjennom bruk av private aktører med ledig kapasitet. Dette er ikke fulgt opp. Aleris Privat sykehus får bare lov til å behandle fristbruddpasienter. De får ikke avtale om å behandle pasienter før fristen er brutt. I Stockholms län driver samme selskap hele den psykiske helsetjenesten på vegne av det offentlige, og har lyktes med å redusere køer og ventetider. En yrkesaktiv trebarnsmor hadde problemer med en skulder og fikk sommeren 2008 beskjed om at hun måtte opereres. Ventetiden var på syv måneder. I mellomtiden måtte hun sykemeldes – hun hadde mye smerter og problemer med sine daglige gjøremål. Damen fant selv ut at hun kunne få behandling ved en privat klinikk, Ringvollklinikken i Askim. De fikk imidlertid ikke lov til å behandle flere pasienter for statens regning det året. Pasienten orket ikke å vente lenger på det offentlige behandlingstilbudet og betalte operasjonen selv, uten å utnytte kapasiteten i offentlig virksomhet, som det heter i regjeringserklæringen. Det offentliges kjøp av plasser i private rehabiliteringsinstitusjoner er redusert tilsvarende 53 700 behandlingsdøgn i perioden 2005–2006. Det var en liten økning i perioden 2006–2007, men ikke stor nok til å kompensere for nedgangen året før. Samtidig økte kapasiteten i de offentlige sykehusene. Utfordringen er imidlertid at mange av pasientene ikke trenger den høyspesialiserte sykehusrehabiliteringen. De trenger det tverrfaglige, helhetlige og langvarige tilbudet som gis i opptreningsinstitusjonene. Dette gjelder f.eks. kvinner med muskel- og skjelettlidelser som har opplevd økt ventetid for behandling ved Jeløya Kurbad etter at Helse Sør-Øst reduserte kjøp av plasser der i 2006 – dette til tross for at pasientforeningen, MS-forbundet, påpekte at deres medlemmer foretrakk Jeløya Kurbad til en brøkdel av kostnaden ved et sykehusopphold. En doktoravhandling om temaet viser at pasientene er mer fornøyd med det rehabiliteringstilbudet som gis i opptreningsinstitusjonene, enn med det som gis i sykehusene. Som følge av endringer i behandlingen av hjertesyke blir færre pasienter behandlet med åpen hjertekirurgi. Til tross for at Landsforeningen for hjerte- og lungesykes sykehus, Feiringklinikken, er det tilbudet pasientene er mest fornøyd med, og som har høyest score på kvalitetsindikatorene, er det dette tilbudet som må ta de største reduksjonene i antall operasjoner. De offentlige sykehusene og de regionale helseforetakene sørger først og fremst for å fylle opp egen kapasitet, og de ønsker å presse Feiringklinikken ut av dette tilbudet. Liv Marit Tangen fra Hurdal har invalidiserende hjerteflimmer og er delvis sykemeldt. Hun har blitt strøket fra sykehusets venteliste fordi ventetiden er for lang. Feiringklinikken i nabokommunen vil gjerne behandle henne, men har fått streng beskjed fra Helse Sør-Øst om at det ikke er ønskelig at klinikken etablerer dette tilbudet, selv om de henter leger fra bl.a. Tyskland og ikke tar noen leger fra de offentlige sykehusene. Denne utviklingen fører ikke bare til lengre køer og ventetid. Den fører også til et klassedelt helsevesen. De private tilbudene er ikke blitt borte som følge av Regjeringens politikk – de har bare blitt tilbud til dem som har penger til å betale seg ut av den offentlige helsekøen, eller til dem som har private helseforsikringer. Det har vært en eksplosjonsartet utvikling når det gjelder kjøp av private helseforsikringer under den rød-grønne regjeringen. Fra 2006 til 2008 vokste det fra 42 000 private helseforsikringer til nær 100 000 – eller 97 000 for å være helt nøyaktig. Det er en økning på 132 pst. på to år. Høyre mener det viser at den rød-grønne helsepolitikken fører til økte klasseskiller mellom dem som har råd til å kjøpe seg ut av køen, og dem som ikke har det. Det har også ført til at de private helsetilbudene i større grad nå retter seg mot enklere lidelser og kosmetiske inngrep. De bruker dermed sin kompetanse på uprioriterte grupper, i stedet for å redusere ventetiden for de pasientgruppene som er prioritert gjennom det systemet som fins i det offentlige helsevesen. Spørsmålet om å ha et privat tilbud i helsevesenet dreier seg ikke bare om ventetider og ventelister. Det er også et spørsmål om kvalitet og mangfold. Tidligere helseminister Bjarne Håkon Hanssen begrunnet en mer positiv holdning med at man hadde behov for konkurranse for å få fram prisforskjellene. Jeg mener det i enda større grad er behov for konkurranse for å få fram forskjellene i kvalitet og måter å arbeide på for å skape et mangfold av tilbud til pasientene, som faktisk har behov for andre tilbud enn de ensrettede offentlige tilbudene. Hensikten med denne interpellasjonen er å få klarhet i om det faktisk er slik at Regjeringen har forlatt denne politikken som har ført til økte køer. I valgkampen var det ikke noe tegn til dette, men den avgåtte helseministeren mente noe annet etter valget. I Redaksjon EN den 8. oktober i år ble han konfrontert med de stadig økende helsekøene. Da sa han: «Derfor er jeg også veldig glad for at i den regjeringsplattformen som ble offentlig i går så tar vi noen veldig klare nye politiske initiativ for å få bukt med ventetiden. Derfor har jeg vært en veldig aktiv pådriver for å få inn nye formuleringer på det, for eksempel mer fleksibel bruk av private sykehus.» Kan den nye helseministeren bekrefte at hun vil gjennomføre denne kursendringen, og hvordan kan dette konkret gjøres overfor de regionale helseforetakene?