André Oktay Dahl (Høyre), 2007-02-08:
I etterkant av det første oppstyret som naturlig nok oppstod etter den vel kjente voldsepisoden på trikken i Oslo for kort tid siden, kom det frem en rekke forhold som burde ha gjort at alarmklokkene ringte. Det ringte i alle fall for mannen med somalisk bakgrunn som gikk til fastlegen med øreklokker etter råd fra legen sin. Stemmer som truet ham, overtok etter hvert kontrollen over livet hans, og samtidig var han veldig nedkjørt etter et sterkt misbruk av kat. Selv uttalte han følgende i retten: «Jeg var frustrert fordi jeg ikke hadde et sted å bo, og derfor fortsatte jeg å ruse meg. Jeg brukte ca. ett kilo kat i døgnet, og jeg brukte det både om dagen og om natten. Jeg følte det veldig sterkt, og at jeg nærmest ble gal.» Denne mannen er ikke alene og er en del av baksiden av medaljen i integreringspolitikken. Et steinkast fra politihuset på Grønland i Oslo selges det i perioder ett tonn av den forbudte narkotiske planten kat på mindre enn en uke. Flertallet av brukerne er fra Somalia, og anslagsvis 50–70 pst. av somaliske menn tygger de rusfremkallende bladene regelmessig. Men det gjelder også andre grupper med innvandrerbakgrunn. Det har med ujevne mellomrom blitt satt søkelys på dette samfunnsproblemet, men det er ikke blitt tatt på alvor av verken politiske myndigheter, politi og påtalemakt eller helsevesenet. I hele forfjor beslagla politi og tollvesen ikke mer enn 2,7 tonn kat. Det er promiller av den ukentlige omsetningen midt i Oslo i perioder. Hver dag passerer 11 418 personer tollslusene på landets hovedflyplass. Fem av disse blir tatt og ilagt forenklede forelegg, ifølge tall fra VG. I januar i år mente Arbeiderpartiets helsepolitiske talsmann Jan Bøhler at nok var nok. Det er uakseptabelt at politiet ikke griper inn, mente Bøhler i et stort intervju i Aftenposten. I svar til meg datert 17. oktober svarer justisministeren på sin side at kat er noe kraftigere i effekt enn kaffe/koffein, og at kat skal ha omtrent samme funksjon for en somalier som alkohol har for en nordmann. Som de fleste ser, er det en viss forskjell mellom Jan Bøhlers tilnærming og Regjeringens tilnærming, men det er liten tvil om at Bøhlers tilnærming bør inspirere, for å si det forsiktig. Høyre har som eneste parti tatt klart standpunkt om nulltoleranse mot narkotika for å skape trygge lokalsamfunn. Menn som bruker kat, blir irritable og kan fort også bli voldelige hjemme, og de klarer ikke komme seg inn i eller beholde en jobb. Innledningsvis er det også grunn til å si at flere og flere kvinner nå begynner å bruke kat rett og slett for å prøve å holde mennene hjemme. Det fører til en negativ spiral for begge: søvnproblemer, psykiske problemer, og de blir definitivt ikke effektive arbeidstakere – i den grad de har en jobb. I likhet med andre misbrukere må kattyggere bruke store summer på å skaffe seg rusmiddelet. En bunt av stoffet koster rundt 200 kr, og en person bruker fra en til fire bunter hver gang han bruker stoffet. Det ødelegger mange familier både sosialt og økonomisk. Og katmisbruket bidrar på alle måter til å hindre integrering av en hel befolkningsgruppe i det norske samfunnet. Barn og ungdom som vokser opp i dette, er mer enn potensielle rekrutter til gjenger og organisert kriminalitet, i manko på andre voksne forbilder. Alt dette kunne vært sagt om alkohol og annen dop også, men mens myndighetene i de aller fleste sammenhenger har utviklet strategier for å redusere det misbruket, er det her så godt som tomt – utover at vi alle blir oppbrakt når en psykisk ustabil somalier som tygger kilovis med kat, går amok på trikken, og katmisbruket er en del av totalproblemet til denne. Ved å akseptere den omfattende kattyggingen, aksepterer norske myndigheter at en stor andel av de ca. 18 000 somalierne som befinner seg i landet, faller utenfor på grunn av rusmiddelmisbruk. Vi lukker ikke øynene på samme måte overfor tilsvarende problem i et såkalt rent etnisk norsk miljø. Det mener jeg er diskriminerende. Å sammenlikne kat med kaffe er i en slik sammenheng et veldig dårlig signal og ikke et bidrag til å forklare spesielt unge hvor farlig kat faktisk er, for å gjøre dem bedre i stand til å motstå press fra miljøet. Statsråden varsler i sitt svar fra oktober at forebyggende tiltak krever et bredt samarbeid mellom offentlige myndigheter, herunder integreringsmyndigheter, helsevesen, sosialvesen, tollvesen og politi samt det somaliske miljøet selv, og at Regjeringen skal sørge for at politiet tar del i et slikt samarbeid. Det er en positiv intensjon som Høyre og jeg slutter oss fullt og helt til. Jeg vil derfor i dag be statsråden konkretisere hva dette samarbeidet består i, eller skal bestå i. Har statsråden og Regjeringen f.eks. tenkt å bidra til at det etableres pilotprosjekter med fokus på behandling av dem som er hardest rammet, avrusing og hjelp til å få struktur på livet, og at dette gjøres i samarbeid med eksisterende helsetilbud? Deler Regjeringen vurderingen at det må foretas en kartlegging av kompetanse hos den enkelte og veiledning kombinert med kompetansebygging rettet mot behovene i arbeidslivet? Eksempler på noe som kan fungere, er tilrettelagt fagopplæring på norsk og opplæring til førerkort, sjåføropplæring, som også gir status i deler av det somaliske miljøet, eller tilpassede opplæringsopplegg i hvordan man starter egen virksomhet i Norge, innføring i lover og regler og ulike veiledningstilbud. Det er viktig å følge opp ungdom slik at de kommer videre i arbeid og utdanning, og ikke trekkes inn i katmiljøet av mangel på andre ting å ta seg til. De har kanskje ikke foreldre – flere av dem er enslige mindreårige – eller har, som sagt, foreldre som selv misbruker kat, og ingen andre rollemodeller. Mange ungdommer med minoritetsbakgrunn trenger som kjent hjelp til begrepsforståelse i videregående utdanning og lavere profesjonsutdanninger, som f.eks. hjelpepleie, hvor det er et stort behov for faglært arbeidskraft, for de har ikke en dyp forståelse som gjør at de mestrer fagene og står til eksamen. Jeg velger å tenke såpass mye høyt, da det, som jeg sa innledningsvis, ikke er etablert skikkelige strategier eller rutiner for å bekjempe katproblematikken som sådan. Men jeg skal også være såpass ærlig og redelig at jeg erkjenner både at statsrådens konstitusjonelle ansvar begrenser seg noe i forhold til ytterpunktene av de temaene jeg tok opp nå, og at det ikke er noen fiks ferdige løsninger som kan iverksettes i morgen. Introduksjonsprogrammet f.eks. har mange styrker, men mange av katmisbrukerne omfattes jo ikke av det, og de eventuelle lokale tilbudene har ikke den positive blandingen av pisk og gulrot som er nødvendig for å få dem ut av misbruket. Til slutt: Noe som derimot er innenfor statsrådens konstitusjonelle ansvar, og som jeg ikke minst ber statsråden kommentere, er hvilken signaleffekt det har at en av politihusets nærmeste naboer er et narkoreir. Det skaper utrygge familier, det skaper utrygge lokalsamfunn. Det kreves en strategi for nulltoleranse også når det gjelder misbruk av kat.