Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-06:
I budsjettinnstillinga for 2011 tek me nok eit steg mot eit tryggare samfunn. Satsinga på politi og påtalemyndigheit vil føre med seg at fleire lovbrot blir oppklarte. Men det aller viktigaste i kampen mot kriminalitet er gode, førebyggjande tiltak, som også statsråden er oppteken av. Derfor er det avgjerande viktig kva som blir lagt inn av tiltak før kriminalitet blir gjord, og kva slags tiltak som blir etablerte innanfor rehabilitering. Arbeidet med ei god tilbakeføring av straffedømde til samfunnet er derfor viktig, slik at ein forhindrar ny kriminalitet. Det å utvikle gode fritidstilbod og haldningsskapande tiltak retta mot barn og unge er ein viktig del av det å førebyggje kriminalitet. Dessverre er det likevel ein del menneske som ikkje klarer å halde seg vekk frå den kriminelle løpebanen. Da er det viktig at samfunnet satsar på omfattande tiltak, som er retta inn mot ettervern og tida etter soning. Regjeringa, saman med offentlege og private instansar, satsar sterkt på å byggje opp framtidsplanar for den innsette sine evner og moglegheit til å meistre sin eigen livssituasjon etter enda soning. I tillegg til det sosiale nettverket og samspelet mellom friviljuge organisasjonar og kriminalomsorga er det også viktig å satse aktivt på tiltak som å gje dei innsette tilbod om utdaning. Me veit at lese- og skrivevanskar er meir utbreidde blant domfelte enn elles i befolkninga. Derfor er tiltak som stimulerer til utdaning og arbeidstrening viktige tiltak i rehabiliteringsføremål. Me har i dag mykje kunnskap – både nasjonalt og internasjonalt – om kva som må til for å leggje til rette for at tidlegare straffedømde skal kunne finne sin plass i samfunnet. Dette er ingen ny kunnskap. Alt i 1841 sa ein kommisjon følgjande om «Strafanstalter» mv.: «En Mængde Fanger have ved deres Løsladelse af Fængslet intet Tilhold og Intet at ernære sig ved.(…) Skulle derfor de gavnlige Virkninger af Behandlingen i Fængslet ikke tabe sig, men blive af Varighed, maa man ikke forlade Fangen i det kritiske Øieblik, han derfra løslades. Omsorg for den løsladte Fange og den derved bevirkede eller dog tilsigtede Forebyggelse af hans Tilbagefald paa Forbryderbanen udgjør saaledes en nødvendig Betingelse for en varig Virkning af Behandlingen i Strafanstalten(…) (…) (…) Dette sa ein altså allereie i 1841. Lat oss alle ta tak i «det kritiske Øieblik», både for å spare samfunnet for store utgifter og også for å skjerme enkeltmenneske for store lidingar. I motsetnad til Framstegspartiet vil regjeringa sin justispolitikk medverke til meir tryggleik, mindre kriminalitet og god rettstryggleik. Det er ikkje utan grunn at prioriteringa og satsinga dei siste fem åra har vore konsentrert omkring politi, domstolane og kriminalomsorga, og neste år tek me nye steg mot eit tryggare samfunn. Me høyrer ofte at det er for få politifolk i gatene, og at politiet har for lite ressursar. Ja, det vil nok alltid vere slik at mange vil ønskje seg meir ressursar. Det som likevel er dei faktiske forholda, er at me har auka politibudsjettet med nær 3 mrd. kr i perioden 2006–2010. I 2011 aukar me budsjettet ytterlegare med vel 550 mill. kr nominelt. I tillegg blir oppgåver overførte til andre etatar tilsvarande 100 mill. kr. Så er det også slik at det sjølvsagt må vere ei bemanning i politiet som er forsvarleg. Eg meiner at hovudårsaka til at politiet periodevis har vore underbemanna, er at det ikkje var stor nok utdaningskapasitet ved Politihøgskolen i tidlegare tider da Høgre ved hjelp av Framstegspartiet styrte landet. No vil mykje av dette bli retta opp ved at utdaningskapasiteten blir på rekordstore 720 aspirantar i 2011 – og det for andre året på rad. Eg må berre minne om at studentopptaket i 2002 – da Framstegspartiet og Høgre laga statsbudsjett – var på 240 aspirantar. I dag er altså dette tredobla.