Anders B. Werp (Høyre), 2014-04-01:
Takk til interpellanten for å ta et viktig problemområde opp til debatt her i salen. Det ligger under interpellantens spørsmål en grunnleggende og viktig forståelse av at samfunnet aldri kan bli trygt. Uansett hvor mange gode vedtak vi fatter i denne sal eller på andre forvaltningsnivåer i kongeriket, vil samfunnet være utsatt for risiko. Det er et felles ansvar å legge til rette for at den risikoen blir minst mulig, og at vi selvfølgelig også må kunne håndtere de kriser og situasjoner som oppstår. Jeg har også lyst til å takke statsministeren for hennes meget gode betraktninger og gode svar til interpellanten. Det er hyggelig å kunne være i en situasjon hvor det faktisk er statsministeren som inviteres til Stortinget for å debattere dette viktige spørsmålet som berører samfunnets grunnleggende sikkerhet. Jeg fristes over evne til å replisere til foregående representant at man må nesten være medlem i Arbeiderpartiet for å forstå at det å ha en statsminister med genuin interesse for samfunnssikkerhet svekker samfunnssikkerheten. Det er jo det stikk motsatte vi ser her. En statsminister som svarer godt, og gir viktige signaler til oss om hva regjeringen vil satse på, styrker samfunnssikkerheten. Det er det ingen tvil om. Det det dreier seg om når vi løfter fram de frivillige på denne gode måten, er å bre forståelsen i samfunnet for at samfunnssikkerhet er noe vi alle har et ansvar for. Vi har mange profesjonelle etater som gjør en fantastisk innsats – politi, helsevesen, brann, forsvar, heimevern – men det er de frivillige som representerer robustheten i samfunnet. Det er de som er nærmest der det skjer, når det skjer. Det er der robustheten oppstår – når de er parat til å ta sin del av ansvaret og bistå dem som trenger hjelp. Det er det robuste samfunn. Jeg har gleden av å ha en bakgrunn som ordfører i en kommune hvor det renner en stor elv. I min tid som ordfører fikk vi prognoser som tydet på at det var en 50-årsflom på vei, og det ville innebære at store deler av kommunesenteret Hokksund måtte evakueres. Den roen og den robustheten Hokksunds befolkning møtte det med, var et synlig bevis på at det i den norske befolkning ligger noe for å møte kriser på en forsvarlig måte. Ja, de var beredt på å flytte. De hadde bodd ved denne elven i flere generasjoner. De kom tilbake. Heldigvis ble det ikke noen 50-årsflom, det ble en 20-årsflom, men den roen innbyggerne viste, den roen de representerte når Heimevernet la ut sandsekker, når helikoptrene fløy over kommunesenteret, når avisene nærmest løp ned dørene – det er et robust samfunn som møter kriser på en fornuftig måte. Det er det dette dreier seg om, og det er det vi alle ønsker å legge til rette for. Der har arbeidsgivere – vil jeg nevne – også et ansvar for å vise velvillighet for å imøtekomme frivillige deltakere som må rykke ut på kort varsel. Her har fylkesmennene, i tillegg til kommunene og staten, en viktig rolle gjennom sine fylkesberedskapsråd – et ansvar for å tilrettelegge for frivillighetens ansvar og oppgaver. Her har selvfølgelig staten, som statsministeren har vært inne på flere ganger i sitt innlegg, et stort ansvar for å legge til rette for dette. Flere frivillige ønsker å komme tettere på i planleggingen av beredskapsøvelser. Ja, det synes jeg er et godt innspill for å øve mer og bedre. Så takk til interpellanten og takk til statsministeren for gode svar, gode spørsmål. En viktig debatt – takk.