Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
Det er bred enighet om at vi kommer til å trenge mer arbeidskraft i årene som kommer, ikke minst innenfor helsesektoren. Selv om det er urolige tider på børsen om dagen, ikke minst innenfor IKT-bransjen, trengs det flere folk med IT-kompetanse også her hos oss. Ifølge prognosene for befolkningsutviklingen vil andelen i yrkesaktiv alder synke og andelen eldre med behov for omsorgstjenester øke. Det gjelder som kjent ikke bare hos oss, men også i andre europeiske land. Derfor finner vi også denne debatten i alle andre europeiske land. Jeg er helt enig med flertallet i komiteen, som mener at økt arbeidsinnvandring er ett av flere aktuelle virkemidler for å sikre oss tilgang på etterspurt kompetanse. De forslag som flertallet tar til orde for, og som Regjeringa også har gått ut med, vil vi komme tilbake til på en hensiktsmessig måte i nær framtid. En del av forslagene kan iverksettes uten at vi gjør endringer verken i lov eller i forskrift, en del av dem dreier seg om forskriftsendringer, og noen av dem dreier seg om lovendringer. Regjeringa tar sikte på å komme tilbake med en sak om de lovendringer vi rekker i løpet av våren, og har allerede den 23. mars sendt en del forslag til endringer på høring, selvfølgelig i tråd med det vi har lagt fram. Vi må selvfølgelig også gjøre andre ting, slik mange har vært inne på allerede, som f.eks. å forebygge utstøting fra arbeidslivet og å få flere arbeidsledige i jobb, ikke minst folk med en annen etnisk bakgrunn. Komiteen sier også det i sin innstilling, og det er en problemstilling det også er viktig å ha med seg i forbindelse med arbeidet med langtidsprogrammet og med budsjettet, både i regjering og i storting. Mange arbeidstakere fra de nordiske landene har krysset landegrensene til Norge lenge og ofte. Vi finner svensker på byggeplasser og i kassa på Rimi. Vi finner dansker som sykepleiere, som treningsinstruktører og som barnepassere. Men nå ser vi hvor lett de blir borte igjen når arbeidsmarkedet forbedres i hjemlandet. Arbeidskraften innenfor resten av EØS-området er lite mobil. Det merkes ikke minst i et «utkantland» som Norge. I fjor kom det ca. 2 600 nye arbeidstakere fra EØS-land utenom Norden hit, det var altså 600–700 færre enn året før. Det var også en liten nedgang i den beskjedne spesialistinnvandringen fra land utenfor EØS, viser tall fra UDIs årsrapport; vi snakker altså om ca. 300 arbeidstakere. Derfor er det også bred enighet om at vi må gå utenfor EØS for å finne en del av de arbeidstakerne vi trenger ekstra i framtida. Det vil vi ikke lykkes med uten at vi har en meget aktiv rekrutteringspolitikk. Dessuten må vi ha en forvaltning som på en rask og effektiv måte kan gi arbeids- og oppholdstillatelse uten lang ventetid og uten for mye unødig byråkrati. Flertallet ønsker ikke å legge opp til en utpreget gjestearbeiderpolitikk. Det synes Regjeringa er fornuftig. Hvis vi skal greie å konkurrere om kvalifisert arbeidskraft som er etterspurt i mange land, må vi tilby gode betingelser. Det betyr bl.a. mulighet til å ta med seg familien, og i den sammenheng påpeker jeg viktigheten av at vi greier å ha en så kort saksbehandlingstid som mulig, også for familiemedlemmer som skal være med mor, far eller ektefelle til Norge, og dette jobber vi meget aktivt med. Høyre har blitt stående alene om å støtte forslaget om å åpne for økt arbeidsinnvandring generelt, og ikke bare for arbeidstakere med fagutdanning eller andre spesielle kvalifikasjoner som er etterspurt i Norge. Det er flere årsaker til at vi ikke ønsker å gå så langt i denne omgang. Det er svært mange mennesker som da ville kunne komme til Norge og søke arbeid, også i deler av arbeidslivet hvor det kan være vanskelig å følge opp at vilkår og spilleregler følges. Vi har f.eks. sett tilfeller hvor ansatte i restaurantbransjen har jobbet under særdeles dårlige lønns-, arbeids- og boligbetingelser. Å unngå at slike situasjoner oppstår, vil bl.a. bli vanskeligere om man slipper opp så mye som Høyre her foreslår. Når vi ser dette i sammenheng med de andre tiltakene vi har foreslått – særlig muligheten til å gi jobbsøkervisum og til å søke arbeidstillatelse fra riket – er det vanskelig å overskue konsekvensene samlet sett. Jeg vil også understreke at vi har et ganske stort potensial når det gjelder å ta i bruk de ressurser vi har blant de som er ledige innenlands. Ikke minst gjelder det våre nye landsmenn, der arbeidsledigheten er mye høyere enn blant den norske befolkningen for øvrig. Jeg må også si at jeg stusser når jeg ser at enkelte bedrifter nekter å ansette folk fordi de bruker tørkle på hodet, når det samtidig er skrikende mangel på arbeidskraft. Da dreier det seg om holdninger som jeg ikke liker, og som vi må ta avstand fra. Der har vi også en stor jobb å gjøre, i tillegg til de oppmykninger som flertallet nå legger opp til, og som Regjeringa støtter og er glad for.