Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-12-06:
Politikk handlar ofte om å bruke pengar. Alle politikarar tek del i eit kappløp om å bruke mest mogleg til flest mogleg gode formål, som helse og eldreomsorg eller politi og samferdsel. Andre parti kappast om å gå inn for lågast moglege skattar. Også det vil føre til auka pengebruk, fordi det private forbruket vil auke. Å fortelje kva me vil bruke meir pengar på, anten det er trygg pensjon eller lågare bustadskatt, er ein viktig del av den politiske prioriteringa. Utfordringa er at me alle, nesten alltid, bruker meir tid og får meir merksemd når me snakkar om korleis me skal bruke meir, ikkje når me snakkar om korleis inntektene skal sikrast. Næringspolitikk er dessverre ikkje blant dei politiske tema som fengjer mest i befolkninga. Slik bør det ikkje vere, og slik har det heller ikkje alltid vore. Aktiv næringspolitikk må vere noko av det viktigaste me jobbar med. Det krev at politikarane tør å vere aktive, sjølvsagt med dei avgrensingane det internasjonale regelverket alle land må jobbe innafor rammene av. Dagens regelverk betyr ei anna politisk rolle enn før, med mindre politisk styring og mindre statsstøtte. Hadde EØS-avtala eksistert på 1950-talet, ville nok mange av våre store, statlege selskap aldri blitt etablerte. ESA hadde sikkert funne ein paragraf i EUs oljedirektiv som hadde gjort det umogleg å byggje opp Statoils og Hydros oljedivisjonar på 1970-talet. Me kan like det eller ikkje, men rammene for næringspolitikken er som sagt heilt andre i dag enn tidlegare. Før kunne me gje statsstøtte til norske bedrifter, me kunne gje billeg straum, gå inn med løyvingar i bedrifter som sleit, og me kunne tildele oppdrag til norske bedrifter utan å skule til utanlandske konkurrentar. Den tida er forbi. Men me har framleis «verktøy», og det må utviklast og brukast. Jo sterkare og meir open den internasjonale konkurransen er, dess viktigare er det at me bruker dei verkemidla me har. Derfor må me få til eit godt samspel mellom marknaden og det offentlege, mellom bedriftene og staten. Me må sjå moglegheitene og vere kreative. Regjeringspartia vil at myndigheitene skal ta aktivt del i nærings- og distriktsutviklinga, saman med bransjane og bransjanes organisasjonar. Næringspolitikk handlar om svært mykje. Ser me stort på det, kan me seie at barnehagepolitikk, skule- og utdaningspolitikk, likestillingspolitikk, ja all velferdspolitikk, er lik næringspolitikk. Det er ein samanheng mellom det å skape og det å dele. Land som er flinke til å skape, blir også flinke til å dele. World Economic Forum har kåra dei nordiske velferdsstatane til dei beste landa for næringslivet. Det er ikkje tilfeldig. Trygge menneske er skapande menneske. Det hørest kanskje kjedeleg ut, men eg må starte med orda «orden i økonomien». Det er nemlig ikkje alle som skjøner innhaldet av desse orda. Ein stabil kronekurs, låg inflasjon, låge renter og forsvarleg budsjettpolitikk er avgjerande for lønsemda i norske bedrifter. Derfor må me, slik Regjeringa foreslår, styrkje både privat og offentleg forsking og innovasjon, slik at me har bein å stå på også etter oljen. Kompetanse må vere ein drivande faktor i arbeidet for omstilling, fornying og nyetablering. Våre naturressursar er og skal framleis vere drivkrafta i verdiskapinga over heile landet. Innovasjon Noreg er eit viktig instrument, som må ha både pengar og rett kompetanse til å hjelpe næringslivet når behovet er til stades i ein sårbar oppstartingsfase. Regjeringa Bondevik II bygde ned mange av desse verkemidla. I 2006 styrkjer regjeringa Stoltenberg Innovasjon Noreg med over 300 mill. kr. I tillegg blir SIVAs budsjett styrkt med 30 mill. kr til innovasjonsaktivitetar. Staten må ta ansvar for å sikre ein effektiv infrastruktur. Det må vere ein heilskapleg og effektiv samferdselspolitikk, med investeringar og nok til drift og vedlikehald av vegar, og me må sikre breiband til alle delar av landet. Norsk industri må vidare vere sikra nok energi til ein konkurransedyktig pris innanfor EØS-regelverket. Og me må vere villige til å ta gassen i bruk i Noreg. Eg er tilfreds med at Regjeringa no tek tak i rammevilkåra for kraftforedlande industri. Arbeidet er i gang, og har høg prioritet.