Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-04-17:
Apotekene er en viktig del av helsevesenet og helsetjenestene som drøftes for lite. De når ut til svært mange av innbyggerne. I fjor gjennomførte de 41 millioner kundeekspedisjoner. Apotekene har 6 000 ansatte som på sett og vis er gratis helsearbeidere for samfunnet, og som er i nærkontakt med publikum. Vi har 581 apotek i Norge. Det vil si at vi har ett apotek pr. ca. 8 000 innbyggere. Det er en forbedring på nesten 50 pst. siden apotekreformen i 2001. Denne forbedringen har skjedd i områder som Sør-Trøndelag, Aust-Agder, Troms, Akershus, Østfold osv. – de har de beste tallene – dvs. på kryss og tvers av landet. Det er altså ikke noe ensidig bilde, at det f.eks. er i sentrale strøk at dekningen er blitt bedre. Jeg vil ta for meg tre problemstillinger knyttet til utviklingen av apotekene som en del av helsetjenestene våre. Det første gjelder tilgjengelighet av helsetjenester. Det andre gjelder kvaliteten på apotekenes tjenester. Og det tredje gjelder pris. Når det gjelder det første, tilgjengeligheten til helsetjenester gjennom apotek, har vi i Norge en stor utfordring i forhold til å oppdage sykdommer tidlig, før folk får for alvorlige helseproblemer. Det er mange som ikke har så store ressurser, som ikke har så mye peiling på hvordan de skal finne fram i helsevesenet – hvordan de skal få undersøkt seg, hvis de lurer på noe. Det ville vært en stor fordel hvis apotekene kunne bidratt med mer her, fordi så mange av oss stadig er innom der. Da tenker jeg på utbredte folkesykdommer som diabetes. Det anslås at 130 000– 150 000 mennesker i Norge i dag har forstadier, begynnende diabetes, som i dag ikke er oppdaget, og det ville være til stor hjelp for dem hvis det kunne oppdages tidlig. Da tenker jeg meg at vi kunne hatt et mer utbredt system med tilbud om måling av blodsukker på apotekene, slik at man, når det er faresignaler, raskt kunne henvise videre til lege og vise disse menneskene vei i systemet, og i neste omgang følge opp når det gjelder medisinering osv. Det samme gjelder den utbredte folkesykdommen KOLS, som gjelder ca. 200 000 mennesker som vi vet om i dag, og der det også vil være mange uoppdagede tilfeller. Det gjelder astma. Vi kunne ved å bruke spirometri på apotekene gi folk en første sjekk med tanke på om de kan ha tilløp til KOLS eller astmaproblemer, og så vise videre i systemet til leger, på samme måte som når det gjelder diabetes. Det samme kan sies om kolesterol og oppfølging av dem som har for høyt kolesterolinnhold i blodet. Det kan sies om abortforebygging. Vi vet at apotekene allerede i dag gjør en jobb når det gjelder legemiddelassistert rehabilitering av rusmiddelmisbrukere, men dette kan gjøres i mye større omfang. Og de gjør en jobb når det gjelder røykeslutt, få folk til å slutte til å røyke, som også kan gjøres i mye større omfang. Så jeg mener at det er et stort potensial for at apotekene, så godt utbygd som de er nå, kan spille en enda større og enda mer positiv rolle i våre helsetjenester. Når det gjelder tilgjengelighet, vil jeg også peke på en annen problemstilling, nemlig at det selvsagt skjer med alle at man kan ha behov for apotekmidler til tider da apotekene er stengt – om natten, i helger, på helligdager osv. I store deler av landet er det ikke tilstrekkelig med nattåpne apotek. Her i Oslo og Akershus-området er det bare ett nattåpent apotek – Jernbanetorget – hvor det er store køer og altfor lang ventetid når det haster med å få tak i medisiner om natten, og veldig lang reisevei. Så et spørsmål til statsråden er om vi kan gjøre mer for å få flere nattåpne apotek, og hvordan man i et samspill med kjedene kan realisere det. Jeg mener at det i det hele tatt burde vært et prosjekt sammen med apoteknæringen om disse spørsmålene jeg nå har vært inne på, som gjelder tilgjengelighet av helsetjenestene. Det gjelder å skape lavterskeltilbud på områdene diabetes, KOLS, kolesterol, astma, abortforebygging, LAR, røykeslutt – og kanskje noen flere felter. Det andre hovedtemaet som jeg vil ta opp, er kvaliteten i helsetjenestene gjennom apotekene. De har begynt med et prosjekt som kalles legemiddelsamtale, som er en legemiddelgjennomgang med pasientene. Kanskje bruker man for mange typer legemidler. Det kan gå på kryss og tvers med resepter og henvisninger. Når man får gjennomført slike legemiddelsamtaler, viser det seg at det er stort potensial både for å hjelpe den enkelte til bedre medisinbruk og for samfunnet til å spare ressurser. I Danmark er det anslått at man sparer ca. 300 mill. kr på denne typen legemiddelsamtaler. I Skåne i Sverige, hvor de har hatt et prosjekt for dette, har de anslått at de har spart 17 pst. Men det viktigste er altså at pasientene skal bruke riktig medisin. Det er et forsøk på gang her i Norge nå, med om lag 150 slike legemiddelsamtaler. Jeg tror dette burde gjennomføres i mye større omfang. En ny utfordring nå med hensyn til kvaliteten i apotekene gjelder det som kalles skreddersydde medisiner. Jeg tror det vil gå mer og mer i retning av at man trenger høy kompetanse på apotekene. Vi trenger flere flinke farmasøyter som kan hjelpe til jo mer skreddersydde medisinene blir for den enkelte – for vi kommer til å få en utvikling gjennom den nye medisinske forskningen og den medisinske verden, hvor man ikke bare lager medisiner som skal treffe alle, men greier å skreddersy dem etter den enkeltes gensammensetning osv. Det vil kreve en kvalitetsopprusting av apotekene i årene som kommer. Vi kjenner også til at apotekene oppdager mange mangelfulle resepter og på den måten bidrar til kvalitet i helsevesenet. Det er anslått at av alle reseptene de behandler – jeg tror det er 27 millioner, det er i hvert fall et veldig høyt tall – har opp til en halv million av disse mangler. Jeg synes det er viktig at dette blir oppdaget. Det er også viktig at apotekene har en uavhengig meldeplikt når det gjelder å se på og følge opp mistenkelig forskrivningspraksis; det kan være uregelmessigheter i forskrivning av medisiner. Det er også viktig at man gjennom legemiddelsamtaler og annen oppmerksomhet greier å slå fast feil legemiddelbruk. Det er anslått at man i opptil 20 pst. av behandlingsforløpene i Norge kan utsettes for plager på grunn av at legemiddelbruken ikke er akkurat slik den skulle. Jeg tror det er et stort behov for å utvikle kvaliteten ved apotekene gjennom å styrke samarbeidet om legemiddelsamtaler, skreddersydde medisiner, mangelfulle resepter og mistenkelig forskrivningspraksis. Jeg tror også at når det gjelder spørsmål om omsetning utenfor apotek, er tilgjengeligheten nå så god at det aller viktigste er å styrke den faglige kompetansen ved apotekene rundt disse spørsmålene jeg har vært inne på, og satse på at apotekene kan bygge ut sin faglige kompetanse enda mer framfor å gå i retning av for utbredt omsetning utenfor apotek, hvor man kan svekke oppfølgingen av pasientene på alvorlig måte og svekke den ansvarlige legemiddelbruken. Det siste spørsmålet, som jeg skal komme kort inn på, gjelder prisdannelsen ved apotekene. Det er klart at når 2/3 av inntektene av omsetningen dekkes gjennom blåreseptordningen, er det fare for at det er for liten oppmerksomhet rundt priskonkurranse/prisdannelse. Lavere priser var jo et av målene med reformen i 2001, men der er man ikke på samme måte i mål som når det gjelder tilgjengelighet og arbeid med kvalitet – de andre tingene jeg har vært inne på. Hvis man ser på f.eks. ti av de mest brukte medisinene som er på patent, ligger vi relativt lavt i pris i forhold til Norden for øvrig og i forhold til Europa. Men det er ingen tegn på at det er konkurranse apotekene imellom i Norge for å holde lave priser. Vi ser i spørsmålet om indeksprissystemet som ble opphevet for et par år siden, men som viste problematikk, og vi ser i forbindelse med det som nå kalles gråsonepreparater, hvor det blir utlevert kopier istedenfor de preparatene som er avtalt med myndighetene, at det er problemer rundt hvordan man håndterer at de tre store apotekkjedene eies av grossister, slik at man har tilløp til et oligopol istedenfor et monopol, som det var tidligere. Så jeg vil også be ministeren om å kommentere spørsmålene om hvordan vi bedre kan følge opp prisdannelsen, sørge for reell priskonkurranse og ryddige forhold på dette området.