Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
I sammendraget i NOU 2008:6 trekkes bl.a. følgende konklusjon: «Hovedkonklusjonen er at arbeidsmarkedet er kjønnsdelt og at lønnsgapet følger denne delingen. Det gjør blant annet at problemet likelønn blir et spørsmål om lønnsnivået i kvinneyrker, for både kvinner og menn.» Dette er ikke noe nytt fenomen. Det har vært slik i årevis, med skiftende regjeringer. I 1985 tjente gjennomsnittskvinnen om lag 85 pst. av en manns lønn pr. time, i 2007 84,7 pst. Beregninger fra Utdanningsforbundet viser at vi mangler 5 700 lærere, og Helsedirektoratet mener det er behov for å utdanne 4 500 helsefagarbeidere hvert år de neste årene. Dette er yrker som domineres av kvinner, og som vi har et skrikende behov for å øke utdanningstakten for. Lønnsnivå vil i en slik sammenheng være svært viktig. Det var derfor underlig å lese Sykepleierforbundets leder Lisbeth Normanns advarsel til sine medlemmer knyttet til det å stemme på Fremskrittspartiet ved høstens valg. Hennes begrunnelse var at hun ikke hadde funnet noe om likelønn i Fremskrittspartiets partiprogram. Er det noe jeg har lært i alle disse årene som politiker, er det at folk ønsker seg handling og ikke prat. Deres hverdag endres ikke av fine partiprogram og svulstige lovnader fra talerstolen. Endringene i samfunnet kommer av konkrete forslag til endring, og ved at disse forslagene blir vedtatt. Etter å ha lest Normanns advarsler til sine medlemmer er det nærliggende å tenke at ikke alle forbund har gjort en god nok jobb for sine medlemmer, eller prioritert lønn særlig høyt. Sykepleierforbundet har i realiteten sagt nei til et lønnsløft, og jeg stiller meg undrende til om alle forbundets medlemmer er enig i et slikt standpunkt. Sykepleierforbundets leder har mer tiltro til de partiene som ikke har gjort noen ting med problemstillingen de fire årene de har sittet med makten, enn til det partiet som faktisk konkret gjør noe. Regjeringspartiene er mer opptatt av å fortsette å prate og å fortsette å late som om dette er en viktig sak. I Romerikes Blad den 4. juni hadde Dagfinn Sundsbø fra Senterpartiet et leserinnlegg om likelønn. Jeg siterer fra dette leserinnlegget. «Senterpartiet vil følge opp likelønnskommisjonens forslag om å øremerke lønnsmidler i stat- og kommuneoppgjøret for å utjevne lønnsgapet(…) Om vi ikke får støtte i Stortinget og Regjeringen til å gjøre noe med dette nå, vil vi arbeide for å få det til i neste runde.» (…) Til Sundsbø og hans partifeller har jeg følgende melding: For å ønske seg støtte i Stortinget for en sak må man nødvendigvis støtte den selv. Etter voteringen i denne saken senere i dag har Senterpartiet rett og slett ikke lenger noen troverdighet i likelønnsspørsmålet. Statsråden skriver i sitt svar til komiteen: «Regjeringen støtter målet om likelønn mellom kvinner og menn.» Men det er tydeligvis bare i media. Videre skriver statsråden at «det er regjeringens syn at det er partene i hvert tariffområde som må finne løsninger innen sitt tariffområde». Dette synet støttes ikke engang av representanter for regjeringspartiene. I en interpellasjonsdebatt den 4. juni ble det diskutert hva Regjeringen ville gjøre for å motvirke fortsatt økte lønnsforskjeller. Rolf Reikvam fra SV sa da: «Kvinner tjener bare ca. 85 pst. av det menn tjener. Dette klarer man tydeligvis ikke å gjøre noe med i tariffoppgjørene. Dette klarer tydeligvis ikke forhandlingssystemet å fange opp og gjøre noe med.(…) Da er spørsmålet: Mener vi det er riktig at det gripes inn i tariffoppgjørene med en likelønnspott? Jeg tror det er nødvendig. Jeg er helt overbevist om at det er nødvendig.» (…) Fremskrittspartiet mener at det er behov for å ta i bruk virkemidlene fra Likelønnskommisjonen, bl.a. tas en kompetansepott for oppgjørene i offentlig sektor i bruk i årene framover. Denne potten må være utenfor de ordinære rammene for lønnsoppgjøret og bli kompensert av staten. Fremskrittspartiet har innsett at slike tiltak er nødvendige for å løfte de kvinnedominerte yrkene i offentlig sektor. Historien viser at dette ikke kan overlates til partene alene. Regjeringspartiene viser til en protokolltilførsel under tarifforhandlingene i staten i år og mener med det at de har gjort nok i saken. For Fremskrittspartiet handler det om konkret handling. Jeg tar hermed opp Fremskrittspartiets forslag i saken.