Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-01:
I to år var 13 år gamle Johnny et menneskelig leketøy for noen av klassekameratene sine. De loppet ham for penger, og de tvang ham til å spise gress og drikke melk blandet med vaskemiddel. De dengte ham opp på do, de bandt et tau rundt halsen hans og dro ham rundt som om han var en hund. Da Johnnys plageånder ble spurt om mobbingen, sa de at de hadde gjort det fordi det var artig. Som lærer gjennom mange år er det vondt for meg å tenke på at det helt sikkert har foregått mobbing blant mine elever og innenfor mitt klasserom. Noe fikk jeg som kontaktlærer vite om, det meste ikke. Når jeg i dag har en litt annen rolle, er det betimelig å spørre seg om skolene og samfunnet gjør nok for å komme dette problemet til livs. Per i dag plikter skolene å ta tak i mobbing. Opplæringsloven kapittel 9 A gir alle elever rett til et trygt og godt skolemiljø. Skolen skal ta alle advarsler på alvor og har plikt til å undersøke hva som har skjedd. Rektor har ansvar for å sette inn tiltak, slik at mobbingen og plagingen tar slutt, og slik at elevene igjen skal føle seg trygge og ha det bra. Det viktigste skolene kan gjøre, er å ta varsler på alvor, og det er viktig at man snakker om mobbing på skolen. Ved å la elevene selv få delta i arbeidet med å skape et godt skolemiljø, skaper man dermed også et godt læringsmiljø. Her kan elevrådene på skolene ha en særlig innflytelse. Kontaktlæreren skal med jevne mellomrom snakke om reglene mot mobbing i felles klasserom. Det er viktig at både elever og lærere er klare over hvilket ansvar de har, og at dette kan gjøre at de blir mer bevisste på hva slags oppførsel som er bra, og hvordan man ikke oppfører seg mot andre. Men igjen: Dette er så store spørsmål at også vi som politikere må ta det på alvor. Jeg er glad for at den rød-grønne regjeringen iverksatte en rekke tiltak for å styrke skolenes arbeid for et godt og inkluderende skolemiljø, fritt for mobbing. Vi styrket opplæringsloven, men viktigst av alt: Det ble investert mye i å støtte opp under lærernes og skolens arbeid, bl.a. gjennom en storstilt nasjonal satsing, «Bedre læringsmiljø», som utviklet mange læringsressurser til bruk i klasserommet. Vi etablerte også et veilederkorps, der skolene fikk hjelp fra fagmiljø utenfor. Vi nedsatte dessuten et offentlig utvalg, Djupedal-utvalget, som kom med en rekke anbefalinger om hvordan mobbing, trakassering og krenkelser skulle bekjempes. Disse anbefalingene er i liten grad fulgt opp av dagens regjering, og lovendringene som regjeringen fremmet i fjor, er langt fra tilstrekkelig for å komme mobbing i norsk skole til livs. Å fjerne kravet om å fatte enkeltvedtak ble dessuten møtt med sterke protester fra foreldre og organisasjoner som jobber mot mobbing i skolen. Regjeringen må også være villig til å sette av mer ressurser for å bekjempe mobbing, ikke minst er det behov for å styrke Fylkesmannen som klageorgan for mobbing. I dag har vi et forslag på bordet om at alle kommuner må etablere beredskapsteam mot mobbing, slik at skolene kan få hjelp raskt i saker som omhandler krenkelser og mobbing. Vi vet at kompetansen i skolene i dag ikke er god nok. Men igjen: Vi har en regjering som ikke vil nok. KS og FUG har utarbeidet en rapport om beredskapsteam mot mobbing, og de er ikke i tvil om at det er viktig å få på plass et beredskapsteam når mobbing har funnet sted. Jeg synes det er rart at regjeringen ikke vil være med på dette forslaget. Da statsministeren tok opp mobbing i sin nyttårstale i 2014, sa hun: «Vi som er voksne må ta tak i mobbing blant barn og unge. En ødelagt barndom kan sette dype spor. En god barndom varer hele livet.» I dag kunne regjeringspartiene hatt mulighet til å være med på å ta et krafttak mot mobbing. Jeg mener det er en naiv holdning til problemet at de ikke vil være med på mindretallets forslag.