trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Representanten Abid Raja har drevet en svært aktiv valgkamp. Han har bl.a. reist flere viktige og nyttige debatter om integrering. I tillegg lanserte han på vegne av Venstre en del konkrete forslag, bl.a. ett om statsfinansierte imamer – angivelig et treffsikkert tiltak for å forebygge familievold og annen kriminalitet. Etter Arbeiderpartiets syn er denne direkte koblingen mellom religion – eller mer bestemt én spesiell religion – uheldig og et bidrag til å stigmatisere muslimer i Norge. Jeg antar Venstre ikke vil basere sin integreringspolitikk på en antakelse om at muslimske familier har større respekt for religion enn for norsk lov. Mitt spørsmål er: Vil Venstre fremme forslag om statsfinansierte imamer her i Stortinget, og ser representanten noen uheldige sider ved å koble religion og kriminalitet på denne måten?
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Storbyen har kommet for å bli. Om 20 år bor det 785 000 personer i Oslo, 210 000 flere enn nå. Det er en myte at folk i byen egentlig ville bodd på landet om de hadde muligheten. En undersøkelse i Aftenposten i forrige uke fortalte oss at et stort flertall av Oslos beboere stortrives i byen, trives med asfalt, med kulturtilbud og med yrende liv i parker og på uterestauranter. Det er sagt om den som har én hånd i fryseboksen og én på kokeplaten, at i gjennomsnitt har vedkommende det ganske bra. I Oslo bor mange av dem som har det best, og dem som sliter mest, en kort trikketur fra hverandre. I Oslos tre indre østlige bydeler, Gamle Oslo, Grünerløkka og Sagene, bor flere mennesker enn i tre av Norges fylker. Området er i sterk vekst og har stort mangfold, men kommer dårlig ut på levekårsstatistikken. Levealderen for menn i Sagene bydel er rekordlav, 68 år, 12 år kortere enn i Vestre Aker, en bydel på vestkanten, der menn lever til de blir mer enn 80 år. Norge har Europas laveste arbeidsledighet. Det er det grunn til å være fornøyd med. Men det er til liten trøst for hver enkelt av de 70 000 som står uten jobb. Oslo er fylket med høyest arbeidsledighet, 3,7 pst. Oslo indre øst har en ledighet som nærmer seg det dobbelte. For Arbeiderpartiet vil arbeid til alle alltid være jobb nr. 1. Regjeringsplattformen slår fast at det skal føres en offensiv politikk for å utvikle byens kvaliteter og muligheter. Den er også offensiv og konkret på storbyutfordringer som rus, kriminalitet og arbeidsledighet. Den målrettede integrerings- og levekårssatsingen i Groruddalen og Oslo sør skal videreføres, og tilsvarende utfordringer i andre byområder møtes. Det er nødvendig. Like lite som det finnes en gjennomsnittsperson, finnes det en gjennomsnittsbefolkning. Hele landet er avhengig av at Oslo hevder seg i konkurranse med andre europeiske storbyer når det gjelder kunnskap og verdiskaping. I Soria Moria II understreker Regjeringen at den vil være aktiv og nyskapende i næringspolitikken og legge til rette for likeverdige levekår over alt. Det handler om å prioritere, både skape og dele.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-12:
Jeg vil takke for et engasjert og klokt innlegg fra representanten Abid Raja. Måtte representanten få holde flere slike innlegg i denne stortingsperioden. Det ønsker jeg virkelig, for temaet inkludering trenger virkelig en slik klok og god oppmerksomhet som representanten her gav det. Men ripen i lakken i dette innlegget – kanskje ikke overraskende at det er det jeg som SV-er påpeker – er at representanten her kommer med et spark eller kritikk mot SV, som Venstre veldig ofte gjør i miljøpolitikken. Det var veldig dominerende i valgkampen, også i Oppland, som jeg selv kommer fra. Det er en pussig strategi, som har med regjeringsposisjonering å gjøre – å påstå at SV er en sviker i miljøpolitikken. Men når det kommer til regjeringsspørsmålet, ville Venstre velge å samarbeide med noen fra rød-grønn side, nemlig Arbeiderpartiet, men kunne ikke tenke seg å samarbeide hvis SV inngikk i den samme konstellasjon. Hvordan henger de to tankene sammen?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-12:
Mange av oss nykommere på stortingsbenken har med oss noen førteorier eller fordommer om hva som skjer i og rett utenfor stortingssalen, sammenliknet med hva vi har erfaring med fra kommunestyre- og fylkestingssaler. I mitt første innlegg synes jeg det er greit å si litt om hva slags fordommer jeg har med meg. For det første har jeg med meg en forestilling om at det er mer samtale og refleksjon lokalt og regionalt enn det er i denne salen. For det andre mangler det sentralt – nå er jeg en del av det – en grunnleggende forståelse av – jeg har nesten lyst til å kalle det – skjebnefellesskapet mellom kommuner og fylkeskommuner og sentral stat. Det er greit nok med trontale, og det er greit nok med debatter i denne salen, men skal dette bli gjennomført, skal dette bli praktisk, god politikk, er en avhengig av at det samarbeides tett og godt med kommuner og fylkeskommuner, og selvsagt vice versa – i og for seg ikke bare med de tre forvaltningsnivåene, men absolutt også med arbeidsliv og med alt samfunnsliv. Det har vært flere gode innlegg om det i debatten så langt. Vi kunne faktisk kalle det kanskje et sømløst samfunn – eller en kontinuerlig samfunnsdugnad. Det var den andre fordommen jeg har med meg. Den tredje fordommen går på – og det har vi fått noen gode eksempler på – at mye av den politiske uenigheten oss imellom ikke går så mye på framtid og virkemidler for å nå framtid, men det går på oppfatninger om nåtid. Hva er det som har skjedd med disse fordommene mine så langt i dag? For det første dette med debattkultur: Der er jeg skuffet. Nei, unnskyld. Jeg er positivt overrasket. Det har vært veldig gode og reflekterte og respektfulle debatter, ikke minst dratt i gang ved Høyre-leder Erna Solberg i hennes kommentar til statsministeren. Siv Jensen derimot er jo en som bygger opp under og bare forsterker de fordommer jeg hadde på forhånd. For det andre, og det gjelder den fordommen som går på samfunn i samhandling: Det har vært flere gode innlegg her som nettopp har påpekt at kommuner og fylkeskommuner er nødvendige for å få god samfunnsutvikling. Men det er fortsatt mye å hente her, det tror jeg bestemt. Selv har jeg som utgangsposisjon at det er utrolig mye som kunne bli gjennomført av nasjonale prioriteringer om en bare gav mer av både penger og tillit til kommuner og fylkeskommuner, og at en utvikler nye reformer sammen med kommuner og fylkeskommuner. En slik drøm, eller en stor ambisjon, som jeg selv har som stortingspolitiker, er følgende: Partnerskap er mote innenfor alt offentlig, og ikke minst på det nasjonale nivået er understreket at alt offentlig bør inngå partnerskapsavtaler. Men sentral stat har til nå på en litt sånn imponerende måte unndratt seg den type arbeidsformer. Det bør en prøve å gjøre noe med i denne perioden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Når det gjelder både Hæren og Heimevernet – men selvfølgelig Hæren spesielt, fordi den er i aktiv tjeneste hver eneste dag – er jevnlig trening av største viktighet for å kunne opprettholde en hær som kan være i beredskap for å bli brukt, som jeg sa også i innlegget mitt, både hjemme og ute. Når det gjelder Heimevernet, har vi vært veldig klare på at det vil bli en økning i treningen utover i langtidsplanperioden. Vi er nemlig i en omstillingsfase hvor vi har vært nødt til å prioritere andre deler av Forsvaret. Det betyr ikke at det er møllspist utstyr i Heimevernet. Etter Kvalitetsreformen kan man ikke se forskjell på en heimevernssoldat og en hærsoldat. Utstyret er helt i orden, men treningen skal trappes opp. Når det gjelder hærreserven som står nevnt, er dette bare en videre oppfølging av det siste kapitlet i langtidsplanen for Forsvaret, hvor vi også skal se på om det er mulig å se Heimevernet og Hæren under ett, og om det er mulig å ha og riktig å få en hærreserve i fremtiden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Nå er det slik at den operative evnen som representanten viser til, er et resultat av at vi har endret store deler av strukturen. Ingen må forundre seg over at man faktisk må gå ned i operativ evne når man skal utfase gamle fregatter og innfase nye fregatter. Neste år vil alle fregattene komme til Norge og være operative. Det samme gjelder MTB-ene. Vi har utfaset gamle MTB-er og innfaset nye MTB-er. I en overgangsfase vil det alltid være en «dipp» i den operative evnen. I 2010 vil vi etter all sannsynlighet ha alle de seks nye MTB-ene. I tillegg vil vi ha de to siste av fire nye transportfly. Dette er årsaken til at det har vært en midlertidig nedgang i den operative evnen. Men vi er godt i rute med det som er planlagt, faktisk også i Stortinget.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Nå er det faktisk ikke mer enn to uker siden jeg selv hadde et møte med general McChrystal, og jeg fikk da høre hans vurderinger av situasjonen. Det er helt klart at sikkerhetssituasjonen i Afghanistan er meget alvorlig, men det er slett ikke sikkert at den amerikanske regjeringen sier ja til 40 000 nye soldater. Det som er helt klart, også fra norsk side, er at tiden heller ikke er inne for oss til å redusere antall soldater i Nord-Afghanistan, der hvor vi har vårt PRT. Vi kommer ikke til å gjøre det. Når det gjelder det at general McChrystal fokuserer mer på å beskytte sivilbefolkningen enn å gå etter opprørsgrupper og Taliban, er det en strategi som vi har vært opptatt av også fra norsk side. En annen ting som vektlegges veldig sterkt, er nettopp opplæring av afghanske styrker, for vi er alle opptatt av at en dag skal afghanerne selv ivareta sikkerheten til landet sitt. Derfor er det så viktig å fokusere på å bygge afghansk kapasitet. Jeg ser faktisk med all respekt på det som nå gjøres fra sentralt hold i ISAF, som det samme som vi har fokusert på.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Nok en gang har Norge fått en regjering med mindretall blant velgerne, men flertall i Stortinget. Nok en gang gir en udemokratisk valglov et mindretall blant velgerne lov til å styre norsk politikk og derved svært mye av det som i det daglige påvirker virkeligheten for folk flest. I sin tiltredelseserklæring i 2005 sa regjeringen Stoltenberg: «Samferdsel er en viktig forutsetning for bosetting, næringsutvikling og ressursutnyttelse i hele landet. Regjeringen vil styrke satsingen på samferdsel.» Men i perioden 2005–2009 er veiene blitt dårligere. I de siste fire årene med Stoltenberg-regjeringen har Norge som veinasjon sakket akterut. Vi har knapt bygget ny motorvei, vedlikeholdsetterslepet på norske stam- og riksveier har økt, og når det gjelder stam- og riksveier, som Statens vegvesen selv klassifiserer, har en større andel nå betegnelsen dårlig eller svært dårlig. Antall alvorlige ulykker og antall dødsulykker er stort – større enn i mange land vi kan sammenligne oss med. Bruken av bompengefinansiering har økt med 30 pst. i de fire siste årene. Bruk av bompengefinansiering, som jo er kjøp av vei på avbetaling, er en betydelig ekstraskatt som påtvinges transportbrukerne – en ekstraskatt på henimot 20 milliarder kr i årene 2005–2009. I trontalen omtales økt satsing på samferdsel. Men her er intet taktskifte i samferdselspolitikken, i særdeleshet ikke innenfor veisektoren. Her er det ingen forbedring, forsterking eller fornyelse av statlig samferdselssatsing. Det er ingen nye finansieringsverktøy innenfor samferdselssektoren. Det er ingen samferdselspolitiske grep for å forbedre, forsterke eller fornye organiseringen av norsk samferdselssektor. Det trengs. Jeg viser bl.a. til Riksrevisjonens undersøkelse av drift og vedlikehold som tilfeldigvis ble kjent like etter valget. Her er det ingen forsikring om å satse på å fjerne vedlikeholdsetterslepet innenfor veisektoren. For ti dager siden kom det en annen rapport som viser hva det koster å dekke inn vedlikeholdsetterslepet for dagens fylkesveier, dagens kommunale veier og veistrekninger som overføres fra staten til fylkeskommunene. Det er store beløp – mellom 34 og 46 milliarder kr vil det koste. Regjeringens samferdselsløft er i beste fall et løft i et 50-årsperspektiv. Det samferdselsløftet Regjeringen har gjennomført, er å løfte riksveier ut fra statens ansvarsområde og over til fylkeskommunene. Norge trenger forbedret, forsterket og fornyet samferdselspolitikk. Regjeringens plattform og trontalen gir det ikke. Fremskrittspartiets alternative forslag til Nasjonal transportplan for neste periode gjør det.
Lars Myraune (Høyre), 2009-10-12:
«All makt er samlet i denne sal», var det en fornuftig kar som sa for noen år siden. Når vi ser tilbake på de siste fire årene, er det neppe noe som er veldig slående. Derfor er det ekstra hyggelig når Regjeringen nå uttrykker at den vil bygge nye forlik i et bredere flertall i Stortinget. Særlig for oss som er nye her, gir det en god følelse og optimisme for fire rike år i demokratiets tjeneste. Jeg vil først få lov til å gi litt honnør for en del av intensjonene i Soria Moria II, men samtidig knytte noen bemerkninger til den. Den politiske plattformen sier: «Vi vil satse på Norge som kunnskapssamfunn gjennom utdanning til alle og forskning med høy kvalitet.» Det håper jeg inderlig Regjeringen mener alvor med, og følger opp gjennom prioriteringer. Læreryrket må igjen bli oppfattet som lukrativt, både lønnsmessig og prestisjemessig. Først da får vi søknader fra dem som har over middels karakterer. Det skulle bare mangle. Vi skulle gjerne hatt de aller beste. Jeg er ikke i tvil om at en sterk satsing på skole og forskning er det beste vi kan gi våre etterkommere. Da blir varm eller kald mat helt uvesentlig. Forskning og utvikling er sentralt for å oppnå det kunnskapssamfunnet vi ønsker. For noen år siden var det en ansvarlig statsråd som sa at vi var inne i en hvilskjærsperiode. Jeg håper at den framstillingen som kommer i morgen med budsjettet, sier at vi er ferdig med det for godt. Videre står det i plattformen: «Et levende og desentralisert demokrati med bred deltakelse er grunnleggende for å møte samfunnsutfordringene.» Det kan nesten mistenkes at det er klipt ut av Høyres program. Det kan knapt sies bedre. Men vi som kommer fra ordførerjobben og hit, har faktisk en annen følelse, for stadig er det flere beslutninger i lokaldemokratiet som skal overprøves av Fylkesmannen. Det har tiltatt i de senere årene. Det har medført at interessen for å delta i lokaldemokratiet blir dårligere og dårligere. Høyre har tro på at de som sitter nærmest problemet, er de som har de beste løsningene. Det virker også svært oppmuntrende når Regjeringen vil gjennomføre et løft i transport- og kommunikasjonssektoren. Foruten gode og forutsigbare rammebetingelser for næringslivet er det neppe noe annet som betyr mer enn gode transport- og kommunikasjonsløsninger, og det har vært en gjenganger i hele valgkampen: gode og stabile rammebetingelser og et langt bedre veinett. Oppfølgingen av Nasjonal transportplan gir et visst løft, men det er mye igjen. Regjeringen vil sikre at Norge har et moderne forsvar med hær-, sjø- og luftforsvar. Regjeringen har også sagt at de vil fortsette i Afghanistan. Når Regjeringen sier at de muligens vil trappe ned i løpet av perioden, er det ikke fullt så bra. Likevel støtter vi at Regjeringen sier at de vil opprettholde den sivile delen.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Det er en ære å få stå her for første gang som fast innvalgt representant, selv om jeg ikke er her for første gang. Første gangen var som møtende vararepresentant en eller annen gang i stortingsperioden 1981–1985. I Soria Moria II er Regjeringen uhemmet stolt av at bevilgningene til bistand er kommet opp i 1 pst. av Norges bruttonasjonalinntekt. Vi andre er ikke fullt så imponert. Slik enprosentstenkning har lett for å bli en sovepute. Det er slett ikke nødvendig å tviholde på at norsk bistand i kroner skal tilsvare 1 pst. av BNI. Det er viktigere å vurdere nytten av tiltak og bevilgninger. Det er mange land i verden som kan vise til en sterk offentlig sektor. Men velferd og velstand kan ikke utvikles uten en velorganisert og velutviklet privat sektor. Det offentlige lever av privat sektor. Derfor virker det mot sin hensikt når Regjeringen krever at bistand ikke skal knyttes til pålegg om liberalisering eller privatisering av offentlig sektor. I mange av de fattigste landene er utfordringen nettopp å utvikle en robust økonomi med en markedstilpasset produksjon av varer og tjenester i privat regi, varer og tjenester som folk vil ha, og som de er villige til å betale for. Bekjempelse av korrupsjon er også avgjørende viktig for å få til vekst og velstand i Norges samarbeidsland. Regjeringen har ikke lyktes i å presse frem korrupsjonsbekjempelse, særlig i Afrika. Transparency Internationals korrupsjonsindeks, som også Regjeringen benytter som målestokk, viser av 7 av Norges 14 hovedsamarbeidsland i Afrika ble mer korrupte i løpet av 2008. Videre bistand bør etter Fremskrittspartiets mening knyttes uløselig til resultatoppnåelse når det gjelder korrupsjonsbekjempelse. Utviklingshjelp til land med korrupte regimer er nytteløs og kommer ikke befolkningen til gode i særlig grad. Vi vil rett og slett at disse korrupte regjeringene skal få klar beskjed om at ytterligere bistand fra Norge ikke kan påregnes med mindre de tar disse utfordringene på alvor. De må gjøre fremskritt i kampen mot korrupsjon for ellers stopper pengestrømmen. Det virker som om Regjeringen ikke er interessert i å stille slike krav. 1 pst. av BNI er viktigere. Dermed pøses det på med milliarder til ingen nytte. Det er tragisk, men det går an å gjøre noe med det.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2009-10-12:
Soria Moria II varsler endringer i asylpolitikken. Noe er positivt. Regjeringen viser bl.a. vilje til å gå løs på flaskehalser i systemet. De ønsker å effektivisere, og de ønsker å få ned saksbehandlingstiden. Etter min mening ligger kjernen av utfordringene vi har, nettopp her. Asylsøkeres rettssikkerhet må selvfølgelig ligge til grunn i dette arbeidet. Saksbehandlingen må bli mer effektiv, men den kan ikke bli så effektiv at det går på bekostning av en rettferdig og rettssikker prosess. Kristelig Folkeparti mener også at det er en riktig vei å gå å opprette et nasjonalt identitets- og dokumentasjonssenter. Vi støtter også økt bruk av meldeplikt og pålegg om bestemt bosted bl.a. overfor asylsøkere som ikke medvirker til sakens opplysning eller begår kriminalitet. De nevnte punktene er ikke kontroversielle, etter mitt syn. Det gjenstår å se om regjeringspartiene vil lykkes med ambisjonene. Det finnes andre, langt mer kontroversielle tiltak. Man har totalt gitt opp å overføre omsorgen til dem mellom 15 og 18 år til barnevernet. Nå skal verdens rikeste land heller outsource oppgaven til omsorgssentre i opprinnelsesland – land som barn har flyktet fra, og som gjerne befinner seg i krig eller krigsliknende situasjoner. Terskelen for opphold på humanitært grunnlag skal heves, og man skal koble sammen asyl- og bistandspolitikk på en svært uheldig måte. Å true utviklingsland med å holde tilbake bistands- og utviklingsmidler dersom de ikke er lydige mot Regjeringens asylpolitikk, har bare én taper, nemlig de aller fattigste i verden. Dette er tiltak som Kristelig Folkeparti med forundring registrerer at SV faktisk har akseptert. Det må jo oppleves som et sviende nederlag. SV har forsøkt å framstå som garantisten i Regjeringen for en fortsatt human og rettferdig asylpolitikk. De stod for en politikk som i større grad enn Arbeiderpartiet og Senterpartiet tok hensyn til FNs anbefalinger. Den rollen ser ut til å være tapt. Som et tydelig og konstruktivt opposisjonsparti vil Kristelig Folkeparti være en pådriver i arbeidet med en fortsatt human og rettferdig asylpolitikk. Det er tydelig at det trengs – mer enn noen gang før.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Som representant for den nordligste landsdelen er jeg fornøyd med Regjeringens nordområdesatsing. Vår utenriksminister redegjorde godt for Regjeringens nordområdepolitikk i sitt innlegg tidligere i dag, og jeg skal derfor ikke gjenta det. Men gjennom det fokuset som nordområdepolitikken har hatt, har det gitt befolkningen i landsdelen en styrket tro på å skape ny aktivitet som gir landsdelen et løft i form av nye arbeidsplasser og styrket bosetting. Mange av mulighetene som kan realiseres, er godt beskrevet i Nye byggesteiner i nord. Til tross for den optimismen mange opplever, er det områder i landsdelen som sliter med negativ befolkningsutvikling. Spesielt har det rammet våre kystkommuner hardt. Skal vi lykkes i vår satsing på nordområdene, må det bo folk også på kysten, og de som bor der, må ha et arbeid å gå til. Næringsrettede tiltak som styrker økt videreforedling av områdets ressurser, er en måte å møte den utfordringen på. Jeg mener det er særlige behov for å fokusere på befolkningsutviklingen langs vår nordlige kyst. God infrastruktur er viktig for å skape aktivitet enten vi snakker om vei, luft eller vann. Nasjonal transportplan, som er vedtatt, viser at Regjeringen har gjort ord til handling i hele landet. Også viktig infrastruktur som bredbånd og mobildekning er områder som fortsatt må utbygges. I Soria Moria II er dette godt ivaretatt. Nok kapasitet i kraftoverføringsnettet til landsdelen må på plass for å kunne skape nye arbeidsplasser. Mange ser behovet for økt kraftoverføring, men få vil ha kraftlinjene i sin nærhet. Det er utfordrende. Mange av utfordringene og mulighetene vi har i nord, må løses på et høyt politisk nivå. Det meste handler om å finne gode løsninger for menneskene som lever og arbeider her i hverdagen. Arbeidsinnvandring og grenseboerbevis er to områder som har vært problematisk, og nå er noe av dette på plass. Mye kan løses ved at vanlige mennesker møtes på tvers av landegrensene. I mitt hjemfylke har det gjennom generasjoner vært skapt møteplasser mellom folk i nordområdene. Selv i den kalde krigens dager klarte vi å åpne dørene mot øst, hvor nøkkelen var kodet med ulike kulturaktiviteter. Vår erfaring viser at det å ha et bevisst fokus på kulturens betydning når politikk skal utformes, ofte gir gode politiske løsninger. Den norsk-russiske kulturavtalen er et eksempel på det. Kulturminister Giske har beskrevet kulturens betydning i politikken slik: «Kultur er ikke bare avkobling. Det er først og fremst tilkobling! Til oss selv, til andre mennesker, til historien vår, til fellesskapet, til verden rundt oss.» Jeg synes dette er kloke ord, og de kan komme godt med når vi skal forme framtidens politikk på ulike områder.
Sylvi Graham (Høyre), 2009-10-12:
Det er en glede å kunne adressere denne forsamlingen som nyvalgt representant. Velgerne som sendte meg hit, har store forventninger til Stortinget i denne kommende fireårsperioden. Det er ønsker og forhåpninger jeg til fulle deler med dem, for det er nå vi må legge premissene for hvilke liv våre innbyggere skal kunne lage seg framover. Det påstås at vi har verdens beste land å leve i. De nesten 800 000 innbyggere som har falt utenfor samfunnet fordi de er enten arbeidsledige, fattige, langvarig syke, funksjonshemmede eller arbeidsuføre – har noen spurt dem? Dette er borgere som også har forventninger til å kunne føre et anstendig liv. Høyre mener at vi må strekke oss lenger enn det som vi ser konturene av i Soria Moria II. Det må føres en politikk som virkelig gjør noe med det voksende utenforskapet, der stadig flere må basere seg på offentlige støtteordninger for å ha et levebrød. Nettopp da er jobbskapere og arbeidsplasser i privat sektor viktige medspillere. Disse må gis rom og rammevilkår, ikke bare ved skattene, men slik at verdiskapingen sørger for at eksisterende jobber trygges, og at det kan skapes nye arbeidsplasser. Jeg kommer fra en kommune der vellykketheten i det norske samfunnet synes svært godt, der arbeidsledigheten tradisjonelt har vært lav, men som ordfører har jeg sett hvor hardt man i slike sammenhenger faller når det revner. Når alt annet rundt en er helt gloria, blir det langt mellom et tungt levet liv og Soria Moria! Vi er på jakt etter fattigdomsdefinisjonen og vet at det er tyngre ikke å lykkes når alt rundt en skinner. Regjeringen spente forventningene høyt for fire år siden med sin forsikring om at fattigdommen skulle avskaffes. Altfor mange av dem det gjelder, venter ennå. Høyre mener derfor at den viktigste oppgaven i årene som kommer, i større grad er å tilpasse tilbudene rettet mot borgere som trenger ekstra hjelp og støtte, mer til det enkelte menneskets behov. Slik kan Norge bli verdens beste land å bo i for alle borgere. Befolkningen i mitt fylke har store forventninger til denne perioden også innen samferdsel. Regjeringen har spent forventningene svært høyt i Nasjonal transportplan, men jeg vet at mange tenker: Jeg vil se det før jeg tror det. Nytt dobbeltspor på Østfoldbanen har som kjent vært planlagt før. Mye er bra i Nasjonal transportplan, selv om Høyre ville gjort en del annerledes. Ikke minst er vi utålmodige når det gjelder gjennomføringstiden på det nye dobbeltsporprosjektet. Derfor var det med glede jeg hørte at SVs Bård Vegar Solhjell i valgkampen ytret seg i retning av at for å få fortgang på planlegging og bygging fikk man heller ta andre til hjelp. Høyre sier: Ja, la oss det.
Knut Magnus Olsen (Senterpartiet), 2009-10-12:
Naturen er grunnlaget for alt liv og all aktivitet i vårt samfunn. Det samfunnet som er best rustet til å møte framtidige utfordringer, mener vi i Senterpartiet er et samfunn som bygger på det økologiske, kulturelle og menneskelige mangfoldet. Sikring av naturen er nødvendig for å ta vare på det biologiske mangfoldet og for at vi som mennesker kan høste av jordens fornybare ressurser. Det er flere måter å ivareta naturen på. Senterpartiet tar utgangspunkt i forvaltertanken og har samspillet mellom naturen og menneskene i sentrum for sitt arbeid med miljøpolitikk. Det vi har i dag, skal overlates til neste generasjon i bedre stand enn da vi overtok det. Da ser vi at fornuftig bruk ofte er det beste vern. Vi vil sikre alle tilgang til rent vann, ren luft og til å kunne bruke naturen på en fornuftig måte, men gjensidig respekt og forståelse for folks levesett, livsverk og daglig verdiskaping i by og bygd må da også være en viktig bærebjelke i miljøpolitikken. I Soria Moria II har det vært viktig for Senterpartiet å få aksept for nettopp dette. Noe av særpreget ved Norge er det velholdte kulturlandskapet som aktiv bruk har skapt gjennom århundrer. Tradisjonelt kulturlandskap er viktig som leveområde for mange truede arter. Men mange steder i landet gror dette viktige kulturlandskapet igjen. Det er derfor viktig å ta vare på den aktiviteten som skapte dette landskapet. Det gjør vi ikke gjennom ensidig vern, men gjennom å opprettholde den menneskelige aktiviteten som har formet landskapet. Det er derfor bra at den nye regjeringserklæringen er så tydelig på nettopp det å ta vare på kulturlandskapet vårt. Det viser seg også at en del av de områdene som tidligere er vernet, ikke blir tatt godt nok vare på gjennom den forvaltningen vi har i dag. Kommunene har en sentral rolle ved forvaltning av det biologiske mangfoldet, og Senterpartiet vil ha økt lokal kompetanse og større lokalt fokus på å ivareta artsmangfold og naturtyper. Regjeringsplattformen slår fast at mer skjøtsel og forvaltning av verneområder skal styrkes sammen med den verdiskapingen som er knyttet til disse. Det er avgjørende for ikke å legge områdene rundt vernearealene døde. Nasjonalpark- og naturinformasjonssentre skal også styrkes og nye etableres. Det er bra. Senterpartiet vil videreutvikle Norge som reiselivsdestinasjon, med basis i Norges natur- og kulturressurser. Reiselivsnæringen må derfor ses i sammenheng med andre viktige politikkområder som kultur, landbruk, samferdsel og distriktspolitikk. Klok bruk av naturen sammen med et kunnskapsbasert og miljøvennlig næringsliv skal bidra til å gjøre Norge til et foregangsland og skape attraktive bo- og arbeidsplasser i hele landet.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2009-10-12:
Noreg har alle føresetnadene for å bli ei av Europas viktigaste energistormakter på rein, fornybar energi dersom det er politisk vilje til å leggje til rette for det. Vi har framleis stort potensial på vasskraft, og vi har store vindkraftressursar både på land og til havs. Noreg har i tillegg eit kompetanse- og teknologimiljø som fullt ut er i stand til å utvikle framtidas løysingar både på produksjonssida og på nettsida. Noreg treng eit linjenett som både kan ta imot framtidig produksjon og gjere det mogeleg å eksportere kraft. I dag er det stort behov for meir kapasitet på linjenettet mange stader i landet. Framtidas produksjon og forbruksmønster vil endre seg radikalt. Bruk av elektrisk kraft til oljeindustrien og transportsektoren vil krevje stor tilgang på kraft, og vindkraft produsert på land og til havs vil krevje eit sterkt nett på kysten. Vi treng også større overføringskapasitet for å kunne eksportere meir kraft til kontinentet. Noreg bør setje seg i førarsetet for å utvikle ny kabelteknologi som kan ta seg av desse utfordringane. Den nye 420 kV kraftlinja som er planlagd mellom Fardal i Sogn og Ørskog på Sunnmøre, blir eit av dei største naturinngrepa i dette området gjennom tidene. Det er bakgrunnen for det sterke kravet om sjøkabel. Det same gjeld for den nye 420 kV linja som er planlagd i Hardanger. Der blir det også kravd sjøkabel for å redusere dei negative skadeverknadene for innbyggjarane og den unike naturen ved Hardangerfjorden. Mange innbyggjarar opplever Statnett og ein del kraftprodusentar som arrogante og lite interesserte i andre løysingar enn luftspenn når det skal byggjast nye kraftnett. Dette gjeld også for lågare spenning. Det er eit stor behov for å ha ein omfattande gjennomgang av nettpolitikken. Det er svært skuffande at Regjeringa ikkje legg klåre føringar for ein ny politikk på dette området. Det hastar meir enn nokon gong med å få ei avklåring, både for dei planlagde linjene og for alle dei som har planar for utbygging av småkraft og annan fornybar energi. Då den nye energilova vart handsama i juni i år, var det framlegg frå Høgre, Venstre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet om å få eit fagleg råd som skal gå gjennom ulike teknologiske løysingar som kan gje ei sikker og meir skånsam kraftoverføring i framtida. Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti bad også Regjeringa arbeide fram nye politiske retningslinjer for framføring av kablar i sentralnettet som aukar bruken av jord- eller sjøkablar i konfliktområde, og der alternativ med kabling kan redusere konfliktnivået og belastinga på miljøet. Begge desse framlegga gjekk regjeringspartia imot. Det er svært skuffande å oppleve at regjeringspartia ikkje viser større vilje til å ta grep for å sikre gode og framtidsretta nettløysingar som også tek omsyn til folks livskvalitet og vår unike natur. Vi har ein miljøvernminister som seier at han vil ta vare på naturen. Det vil vere eit stort paradoks dersom han vil tillate skjemmande kraftlinjer gjennom nokre av dei flottaste naturområda vi har i dette landet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Arbeiderpartiets hovedmål i arbeidslivet er arbeid til alle. Og hvorfor er dette så viktig for oss? Jo, gjennom å ha en god jobb å gå til får du muligheten til å bidra til verdiskaping. Du får tjene egne penger, du inkluderes i et sosialt fellesskap, og du blir verdsatt. Gjennom arbeid til alle kommer vi langt på vei mot vår visjon: Alle skal med. Den internasjonale finanskrisen slo inn over oss i fjor høst, men på langt nær så hardt som den rammet resten av verden. På grunn av vår konjunkturpolitikk kunne Regjeringen levere offensive tiltak for å bidra til å holde hjulene i gang – og de virket. Men krisen er ikke over. Derfor trengs det mer av Regjeringens målrettede medisin. Konsekvensene av finanskrisen skaper utfordringer for eksportrettet næring, og spesielt innenfor den maritime næringen, skipsverftene og utstyrsprodusentene. Gode ordninger på garantisiden som GIEK og Eksportfinans må derfor opprettholdes på dagens nivå, og finansieringen av de skip som allerede er i ordrebøkene, må sikres. Vår politiske motstander Fremskrittspartiet ser ut til å være opptatt av å pleie folks misnøye. Vår jobb er å levere en politikk som legger til rette for at det norske folk skal være fornøyd. Det ser ut til at vi har lyktes rimelig bra med det, når FN nå kårer Norge til verdens beste land å bo i. Og ikke minst vant vi velgernes tillit den 14. september. Og vi vil mer. For å komme nærmere målet arbeid til alle må vi gå tungt inn i ulike problemstillinger. Hvorfor har vi en økende andel unge menn som ikke kommer ut i arbeidslivet grunnet angst og depresjoner? Hvorfor falt 20 pst. av norsk ungdom i videregående skole av? Hvordan kan vi bedre sikre at unge ikke tyr til rus og kriminalitet? Hvilke sammenhenger kan vi se mellom psykiske problemer, rusmisbruk og frafall? Hva kan vi gjøre for å få sykmeldte raskere tilbake til jobb, og hva kan vi gjøre for å få de 100 000 uføretrygdede som sliter med psykiske lidelser, ut i arbeid? Spørsmålene er mange og viser at vi har en viktig jobb foran oss. Dette er ingen «quick fix», men er en langsiktig jobb å ta tak i. Jeg mener at disse utfordringene er så viktige at de bør fanges opp i utformingen av Samhandlingsreformen. Den norske samfunnsmodellen hvor partene i arbeidslivet og myndighetene sammen finner løsninger på de store samfunnsoppgavene, legger et godt grunnlag for å finne fram til en langsiktig plan mot å motvirke både frafall i skolen og i arbeidslivet. Er det noen regjering som er i stand til å føre en politikk hvor alle skal med, er det nettopp dagens regjering.
Tone Liljeroth (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Regjeringen har nå lagt fram sine ambisjoner og mål for perioden 2009–2013 gjennom sin regjeringserklæring. Jeg har med spesiell interesse registrert at Regjeringen bl.a. mener å ha som hovedoppgave å sikre fattige lands muligheter og rettigheter til å ta del i økonomisk utvikling. Regjeringen har videre uttrykt at økonomisk utvikling skal sikres ved å styrke deres mulighet til å produsere varer til eget bruk, men også gjennom handel. For verdens fattigste land vil muligheten for handel med vestlige land uten tvil være avgjørende viktig for å sikre økonomisk vekst og økt velferd. Dette slås også fast i en rekke rapporter. U-land som har tatt del i frihandel, har oppnådd langt mer velferd og økonomisk vekst enn de som ikke har det. For å kunne ta del i handelen med den vestlige verden må det være vilje til å fjerne dagens urimelige tollbarrierer for en rekke fattige land. Det er ikke lenge siden Fremskrittspartiet foreslo å fjerne tollen for en rekke fattige land på OECDs liste, men den gang valgte dessverre Regjeringen ikke å støtte forslaget. Med den nye regjeringserklæringen og de nedfelte målene på dette området håper jeg at mulighetene for å få fjernet tollbarrierene nå er innen rekkevidde. Bistandsmidler innenfor enkelte områder har så absolutt sin misjon, men vi må ikke glemme hva handel vil kunne gi av muligheter. La meg få lov til å illustrere dette i et litt større perspektiv. Dersom utviklingslandene i Afrika øker sin andel av verdens handel med bare 1 pst., ville det utgjøre mer enn fem ganger så mye som hva kontinentet mottar i bistand. I dag er Norge verdens nest dårligste land på handel med den tredje verden, kun slått av Sveits. Bare 3 promille av importen til Norge kommer fra de minst utviklede områdene, mye med bakgrunn i de høye tollbarrierene. Er viljen til å ta tak i dette nå til stede hos regjeringspartiene, har jeg stor tro på at vi vil kunne se en langt større utvikling i disse landene i årene framover.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-10-12:
Statsministeren åpnet dagens debatt med noen refleksjoner rundt premissene for et velfungerende demokrati. Et viktig perspektiv som han ikke var innom, er behovet for aktive medier som følger den politiske debatt, som er kritiske, som har rygg til å drive kvalitetsjournalistikk, og som har egne organer for intern justis, kort sagt medier som viderefører de publisistiske tradisjoner norske medier gjennom en lang historie har utviklet i takt med vår demokratiske utvikling. Mediene står i dag oppe i grunnleggende endringsprosesser som følge av den digitale revolusjonen. Teknologiske utfordringer og endrede brukervaner hos publikum og annonsører gir nye og svært kostnadskrevende krav til innhold og formidling. Forsterket av den internasjonale finanskrisen ser vi derfor at hardt pressede mediehus, selv de største aktørene, setter bremsene på, senest TV 2, som i disse dager er inne i en omfattende nedbemanning som nødvendige grep mot en forventet turbulent fremtid. I dette bildet møter vi dessverre et ganske svakt og unnvikende politisk miljø, der Stortinget er preget av manglende kompetanse og Regjeringen av manglende initiativ. Regjeringen virker å være tilfreds med et mediepolitisk virkemiddelapparat formet under gårsdagens virkelighetsforståelse. Eierskapslov og produksjonsstøtte til papiravisene er det man baserer seg på. For å sikre mediene som aktive deltakere og bidragsytere til vårt demokrati haster det med en grunnleggende gjennomgang av hele mediepolitikken, der en ny kurs tilpasset dagens virkelighet stakes ut. Jeg ser av nyhetsbildet at Regjeringen arbeider med noe som kan bli grunnlag for en ny konsesjon for TV 2. Høyre støtter bestrebelsene for å danne et grunnlag for at vi fortsatt skal ha en konkurrent til NRK med tilstrekkelig rygg til debatt og selvstendig nyhetsdekning. Uten et sterkt TV 2 svekker vi den offentlige debatt og dermed demokratiet i vårt land. Men i arbeidet med dette møter Regjeringen antakelig en bredde utfordringer, det være seg i forhold til konkurranseregler eller regler for nettdistribusjon, som spørsmålet om åpne eller lukkede løsninger eller kanskje rammene for «must carry»-ordninger. En operativ mediepolitikk fordrer at disse spørsmålene sees i sammenheng med medieutviklingen totalt sett, og denne helheten mangler. TV 2-saken illustrerer en mediepolitikk som preges av lappverk mer enn helhet. Det gir ikke mediebedriftene den forutsigbarhet som er nødvendig for å makte overgangen til digitale plattformer på en god måte. Høyre vil følge mediepolitikken nøye i perioden som kommer. Vi håper Regjeringen vil være lydhør og gjennom en sterkere satsing bringe saker til Stortinget, slik at vi kan løfte frem en nødvendig mediepolitisk debatt.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Den nye regjeringsplattformen er veldig lite konkret i mange viktige saker. Noen kaller innholdet for tåkeprat. Dette kan tyde på at det er uenighet innad i Regjeringen og kan skape stor usikkerhet om hva som er i vente de neste fire årene. Regjeringsplattformen inneholder 81 sider. Av disse er kirke-, religions- og livssynspolitikk tilgodesett med kun én side. Et av målene til Regjeringen er å øke tallet på preste- og diakonstillinger. Behovet for flere prestestillinger i Den norske kirke er kjent, og hvis Regjeringen mener at vi skal ha en aktiv, levende folkekirke, forventer Fremskrittspartiet at Regjeringen følger opp med midler i budsjettet til dette. Fremskrittspartiet har også lenge påpekt viktigheten av at utenlandske forkynnere skal ha opplæring i det norske språk og samfunn. Derfor uttrykker Fremskrittspartiet glede over at en samlet regjering, faktisk, går inn for dette, og understreker viktigheten av at opplæringen må starte snarest mulig. Regjeringen har også gode intensjoner innen grunnskolen som er i tråd med Fremskrittspartiets politikk, men vi savner konkrete tiltak i forhold til videreutdanning og rekruttering av lærere. Vi vet at behovet for nyutdannede lærere er stort, og det blir større og større de nærmeste årene – dette på grunn av høy gjennomsnittsalder i yrket, og er dermed helt uavhengig av om lærertettheten økes eller ikke. Kommunene i området til Høgskolen Stord/Haugesund, som stort sett rekrutterer sine lærere derfra, bekymrer seg stort over at behovet for ca. 100 nye lærere i året allerede fra neste år kan bli vanskelig å dekke dersom ikke utdanningen ved HSH er fullverdig, dvs. lærerutdanningen fra 1.–7. klasse og 5.–10. klasse. Fremskrittspartiet forutsetter at dersom det er nok søkere ved HSH og andre lærerutdanningsinstitusjoner, er det ikke snakk om å måtte velge hva en vil tilby, men sørge for at behovet for fullverdig lærerutdanning blir dekket. Når budsjettet legges fram i morgen, forventer Fremskrittspartiet at tåkepraten blir erstattet med realiteter. Jeg ser i spenning fram til dette, slik at alle vet hva Regjeringen virkelig mener. Da får vi komme ut av tåkeland og se hvordan vi kan få til et godt budsjett.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Så langt ut i debatten er det vel neppe mye nytt å komme med, men enkelte påstander framsatt fra denne talerstolen, bør likevel kommenteres. Fremskrittspartiets Laila Marie Reiertsen – tror jeg det var – angriper flertallet for manglende vilje til likelønn på et heller syltynt grunnlag: at vi ikke stemte for Fremskrittspartiets demonstrasjonsforslag fra juni i år om at Regjeringen skulle sikre et lønnsløft for lavtlønte kvinneyrker i offentlig sektor. Det sier altså Fremskrittspartiet, som alltid har ment at det ikke er en statlig oppgave å utjevne lønnsforskjeller «som naturlig oppstår i arbeidsmarkedet». Det hadde vært interessant å få vite hva som etter Fremskrittspartiets mening er naturlige lønnsforskjeller i arbeidsmarkedet, og hva som er unaturlige forskjeller. Det har vi ikke hørt noe om. Er lavere kvinnelønn i offentlig sektor unaturlig, mens lavere kvinnelønn i privat sektor er naturlig? Eller var det Fremskrittspartiets ønske om å lokke til seg stemmer fra kvinner i offentlig sektor, en velgergruppe der Fremskrittspartiet vanligvis ikke står så sterkt, som lå bak forslaget? Det er i så fall ikke første gangen vi har sett slike krumspring fra Fremskrittspartiets side. Vi har ennå tverrvendingen i pensjonsspørsmålet friskt i minne. Fremskrittspartiet er eksperter i å snu kappen etter vinden. Det er for øvrig også en vane Fremskrittspartiet har, å stille seg utenfor viktige forlik i Stortinget. Og det var altså ingen andre partier som støttet Fremskrittspartiet i juni. Det er noen åpenbare begrunnelser for det. For det første: Det inntektspolitiske samarbeidet er en viktig pilar i velferdssamfunnet. Mange land misunner oss det, for det skaper forutsigbarhet og mer rettferdig fordeling og demper konfliktnivået i samfunnet. Sammenlignet med mange andre land er det små lønnsforskjeller i Norge. Fremskrittspartiets forslag betyr å undergrave dette verdifulle samarbeidet og gå i retning av politikerbestemte lønninger. Jeg trodde ellers at Fremskrittspartiet mente at vi politikere bestemte for mye, ikke for lite. For det andre: Et skippertak i ett lønnsoppgjør hjelper lite; det blir snart spist opp. Tanken om en likelønnspott kan jo virke besnærende – 3 milliarder kr er nevnt – men bare i kommunene er det altså 120 000 årsverk i pleie- og omsorgssektoren. Det blir 25 000 kr i snitt. Og da har jeg ennå ikke nevnt de 52 000 pleieårsverkene i spesialisthelsetjenesten, eller renholderne, eller de merkantile. Nei, det er partene i arbeidslivet som selv må ta ansvaret for likelønn i et varig perspektiv. Der vil de rød-grønne bidra. Først da kan vi få til noe som monner og varer. Fremskrittspartiet er jo ellers også motstander av sentrale forhandlinger. Juni-forslaget gjaldt 2009. Har Fremskrittspartiet tenkt at den enkelte, f.eks. sykepleiere, i det videre skal forhandle sin egen likelønn på egen hånd? Til slutt har jeg lyst til å gjenta spørsmålet. For de rød-grønne er det også viktig å få til likelønn i privat sektor. Er ikke det viktig for Fremskrittspartiet, eller er det slik i Fremskrittspartiets verden at lønnsforskjeller i privat sektor er mer naturlig?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2009-10-12:
For en enkel sjel fra kysten er det alltid godt å lese regjeringserklæringer som framhever nettopp kystnæringens betydning for nasjonens velferd. Derfor er det i alle fall hyggelig å finne kystnæringene nevnt også i Soria Moria II. Om jeg tolker alt i beste mening, kan man faktisk også håpe på en forbedring av rammebetingelsene for disse. Omformuleringene og endringene vi ser fra Soria Moria I til Soria Moria II håper jeg forteller at man er blitt klar over kostnadene ved å millimeterregulere konkurranseutsatte næringer. Jeg vil nødig fornærme flatlusa, så jeg skal ikke bruke bilder fra dyreriket når jeg skal beskrive frekkheten ved enkelte beskrivelser av næringspolitikken til den sittende regjering. All ære til politikere som forsøker å se kysten som et hele. Det er gammel og klok, men dessverre altfor ofte glemt lærdom at man kan gå i fuglefjellet for å sjekke tilstanden i havet. Bærekraft etter økologiske prinsipper er et viktig og riktig prinsipp. Bare på de få dagene jeg har vært representant, har jeg mottatt flere henvendelser fra aktører innen fiskeri og havbruk som forteller om de merkeligste utslag av forskrifter, regelverk, avtaler eller byråkrati: Bedrifter har problemer med å få klarhet i gjeldende regelverk for at arbeidere fra Nordvest-Russland kan få arbeidstillatelse i Norge. Nylige endringer i forskriften om båtstørrelse kontra lasteromskapasitet, og kompleksiteten når man skal fortolke hva som er maskinhavari for å få fiske kvote med en annen båt, er problematisk. Problematikken og debatten rundt tildelingen av nye oppdrettskonsesjoner: Man har problemer med å spore begrunnelsen for tildelinger tilbake til de vedtatte forskriftene. Det siste eksempelet er norske makrellfiskere som er kastet ut av EU-sonen og står i fare for å tape opp mot en milliard på det. Alle disse eksemplene er i beste fall problematiske for næringsaktørene, men er dessverre ofte grunnen til at man ikke oppnår nødvendig lønnsomhet og robuste bedrifter. Fiskeri og havbruk er konkurranseutsatte næringer som er avhengig av fleksibilitet for å pleie skiftende markedsvilkår. Markedet er altså den samarbeidspartneren som med vekslende vilje vil betale for gildet. Det er nødvendig å føre en politikk som legger til rette for eksportnæringene våre. Norge er avhengig av eksportnæringer som naturlig kler alpelue, heller enn aktører som blir ikledd nisselue.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Jeg ønsker å avlive en myte, at Fremskrittspartiet ikke har en kulturpolitikk. Hva er god kulturpolitikk? God kulturpolitikk bør være i tråd med folks ønsker, om det er opera eller køntri. Fremskrittspartiets kulturpolitikk skiller seg fra andre partiers politikk. Fremskrittspartiet har en annen tilnærming når det gjelder kulturpolitikken på de fleste områder. Fremskrittspartiet er ikke mot kultur. Hvorfor får vi så mye kritikk, spør Fremskrittspartiet seg. Jo, det er fordi vi har en annen tilnærming. For Fremskrittspartiet er det viktig at kulturlivet er fritt og uavhengig av den politiske styringen. Dessverre ser det ut for meg som om den politiske styringen blir stadig sterkere. Fremskrittspartiet har alltid kjempet for frivillige lag og organisasjoner. Fremskrittspartiet er nemlig overbevist om at uten Frivillighets-Norge stopper dette landet. De frivillige lag og organisasjoner tar ansvaret for en rekke viktige oppgaver. Dessuten er det vel ikke tvil om at for hver krone vi bevilger til lag og organisasjoner, får vi tifoldig igjen. Frivillig sektor bidrar innenfor en rekke velferdsområder. Den bidrar til en et mangfold som gjør Norge til et rikere land. Frivilligheten skal være fri og villig. Det betyr at staten ikke skal legge for store føringer på hvordan lag og organisasjoner skal drive, men for at de skal fungere, betyr det at rammebetingelsene må være forutsigbare. Når det gjelder Norsk Tipping, mangler det en god oversikt over hvordan overskuddet der fordeles. Jeg var – og er – av den gode oppfatning at alt overskudd fra Norsk Tipping skulle gå uavkortet til kultur og idrett. Man snakket ikke da om store fondsavsetninger før overskuddet ble beregnet. Dette er noe vi bør diskutere innenfor kulturen. Et annet punkt som jeg gjerne skulle ha hørt bli diskutert, er idretten. Idretten forvalter utrolig viktige ressurser hvert eneste år, uten at Stortinget har stor kjennskap til hvordan fordelingen er og hvor mye av disse midlene som kommer barn og unge til gode. Dette er et viktig område som man må diskutere innenfor kulturen. Fremskrittspartiet var som kjent imot å innføre automatmonopolet til Norsk Tipping. Grunnen til det var at Fremskrittspartiet så at det ville få store konsekvenser for det frivillige Norge – noe det selvsagt har fått.