trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-04-27:
Denne regjeringen har gjort mye for å legge til rette for aktivt jordvern. Likevel er det behov for å holde denne fanen høyt. Vi hørte representanten Sandtrøen si her at kun 3 pst. av arealet i Norge er dyrket mark, og kun 1 pst. er til matkorn. Omdisponering av dyrket mark er nå på under 4 000 dekar i året. Til sammenligning har den gjennomsnittlige omdisponeringen vært på 7 600 dekar per år i perioden 2004–2013. I perioden 1994–2003 var den på 11 400 dekar per år. Her har det skjedd formidable ting. Jordvern er viktig for å opprettholde matproduksjon, og det kan bli nødvendig med prioriteringer rundt hva som kan forsvares av omdisponeringer. Det har vi vært tydelige på i jordvernstrategien som foreligger nå. Så må vi erkjenne at det er vanskelig å unngå alle omdisponeringer, bl.a. fordi det er nødvendig å gjennomføre prosjekter, f.eks. samferdselsprosjekter. Da er det en avveining mellom flere hensyn. Det gjelder å gjennomføre denne type prosjekter så nennsomt som overhodet mulig, slik at nedbyggingen av dyrket mark blir minst mulig. Når det nå bygges ned, er det viktig å legge til rette for nydyrking. I 2019 ble det gitt tillatelse til å nydyrke 27 500 dekar. Det er rekordhøyt. Det er vi stolte av å ha bidratt til å få til i regjering. Vi har en jordvernstrategi som har fungert godt, og vi må fortsette å holde jordvernfanen høyt. Skal vi fortsette å ha et bærekraftig landbruk over hele landet og sørge for at dette opprettholdes for generasjonene etter, må vi fortsette det gode arbeidet.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-04-27:
President! Jeg voterte ikke. Jeg skulle stemt for.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Representanten Sandtrøen snakka om skulekartet som hang ned. På Sørvestlandet var det sånn at kartet over det heilage landet hadde hengt seg opp, så me fekk aldri ned dei andre karta. Men det var dårlege vilkår òg for jorda rundt Genesaretsjøen og Daudehavet, kan eg seia. På Jesu tid, som i dag, var mat viktig, og skal me ha tilgang på mat, må me ta vare på den dyrka marka vår. Det er ein knapp ressurs. Me har gode erfaringar med den måten me har jobba på, med å setja oss eit mål og jobba for å nå det målet. Det målet kan òg verta brukt til billeg retorikk, som å laga tidsintervall som passar, og seia at det er betre no enn før – at me byggjer ned mykje, men me nydyrkar òg. Det er ikkje lov. Matjorda er for viktig til å verta triksa vekk gjennom retoriske knep. Difor er det viktig for Senterpartiet å seia at me ønskjer eit nytt mål på 2 000 dekar per år, som ein veg mot nullvisjonen, som me ønskjer. Representantforslaget vårt har ikkje til hensikt å dra opp all verdas tiltak; det handlar om å setja seg eit mål, og så ber me regjeringa koma med tiltak for å nå det målet. Men det handlar ikkje berre om målet, det handlar òg om å ha eit kritisk blikk på rapporteringa og måten me rapporterer dette på. Dagens system er ikkje perfekt, for det seier ikkje noko om kor mykje som vert nedbygd kvart år, det seier noko om kor mykje som vert omdisponert kvart år. Me har òg betydeleg med jord i dette landet som økonomisk og juridisk er tapt som dyrka mark, men som ikkje er innrapportert, fordi det skal meir regulering til. Ein har f.eks. ei områderegulering som er veldig detaljert, men på grunn at det her skal på plass ein reguleringsplan, vert det ikkje innrapportert. Men lokalpolitikarane har sannsynlegvis ikkje moglegheit til å stoppa og til å snu. Så det må me ta omsyn til. I debatten om jordvern er det mykje kreativitet. Noko av det eg på det sterkaste vil åtvara mot, er omgrepet jordbytte – at éin kommune seier: Me byggjer ikkje ned dette området som står til nedbygging i vår kommunedelplan, men då kan de byggja ned desto meir. Det er ikkje sånn det verkar. Om me skal vera i nærleiken av å nå jordvernmåla – alle partias jordvernmål – har me ikkje rom for å byggja ned alt som ligg til nedbygging i kommunedelplanar. Så det er ein valuta eller eit byttemiddel som ikkje har nokon verdi. Difor har den typen jordbytte berre negative sider. Med det vil eg ta opp det forslaget Senterpartiet står bak.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Det gjeldande jordvernmålet gjekk ut i 2020, og iallfall i Senterpartiet har me stått og trippa og har hatt veldig lyst til å få eit nytt jordvernmål – nye tiltak for å hjelpa. Det har kome fram under behandlinga av denne saka at regjeringa har tenkt å leggja fram dette jordvernmålet før sommaren. Eg, og Senterpartiet, hadde ønskt at dette skulle verta behandla i Stortinget denne våren, sånn at me hadde det på plass i god tid før valet. Så spørsmålet mitt er eigentleg: Kvifor har ein valt å ikkje leggja fram jordvernmålet og ein oppdatert jordvernstrategi på eit tidspunkt som hadde gjort det mogleg for Stortinget å behandla saka no i vår?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Det neste spørsmålet skal vera litt meir konkret, og det tek utgangspunkt i ei lokal sak i Rogaland, knytt til Kalberg. Der har det dukka opp eit spørsmål: Kan me byggja eit datasenter, byggja ned dyrka mark, på Kalberg? Nokre andre kommunar seier at me kan ta ut området i vår kommunedelplan i bytte mot dette. Så det området som på kommunedelplannivå er regulert til omdisponering, vekslar ein konkret inn og bygg ned i ein annan kommune. Det er vel i overkant av 20 000 dekar på Nord-Jæren som er avsett til nedbygging eller utbygging av dyrka mark, altså summen av kommunedelplanar. Så spørsmålet mitt til statsråden er eigentleg; Synest statsråden at dette med jordbytte er ein god idé?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Det siste spørsmålet går på noko som eg eigentleg ikkje liker, nemleg jordflytting. Jordflytting er jo eit alternativ når det er bestemt at ein skal byggja ned, det er ikkje eit faktisk jordverntiltak, men det har vist seg no for ein del bønder at det er ganske komplisert. Dei seier ja til å ta imot matjord for å bruka det til jordforbetring på eigedomen sin, men det har vist seg å vera ganske byråkratisk og kranglete å få tillating. Då er spørsmålet mitt om statsråden vil ta tak i dette og sjå på om det er mogleg å gjera forenklingar, slik at ein hindrar at dyrka mark vert deponert, men faktisk vert brukt til å forsterka og forbetra jorda for aktive bønder.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Etter det venlege hintet frå presidenten tidlegare i debatten, vil eg starta med å gratulera presidenten med dagen. Så har eg lyst til å bidra litt inn i historieforteljinga til representanten Reiten. Han framstilte det nærmast som at det var god stemning då eit samla storting gjekk inn for eit jordvernmål på 4 000 dekar. Det er nok rett å seia at ein vart einige om målet og verkemidla, men det var til betydelege protestar, særleg frå dåverande statsråd Listhaug og hennar parti. Men det var eit fleirtal på Stortinget som ønskte ei innskjerping av jordvernet, og det opplever eg at det er på Stortinget no òg. Så håpar eg at statsråden i arbeidet med strategien tek på alvor dei utfordringane som har kome fram, bl.a. gjennom ein del oppslag i Nationen, knytt til korleis ein måler omdisponering. Dagens mål rapporterer ein inn gjennom KOSTRA på det tidspunktet eit areal ikkje skal regulerast ytterlegare, og dette gjer at det blir ein mismatch mellom den faktiske nedbygginga og nedbygginga som vert innrapportert. Over tid vil sannsynlegvis desse møtast, men ein har jo kommunar som kan få jordvernprisen eitt år, men tre år før hadde dei kanskje omdisponert eit par tusen dekar og har då ein utbyggingsreserve i lang, lang tid framover. Det andre er å sjå på og kartleggja nasjonalt kor mykje jord det juridisk og økonomisk ikkje er handlingsrom til å behalda som dyrkamark, men som ikkje er innrapportert. Det trur eg i hovudsak handlar om områderegulerte område. Så er det òg ein fare med å knyta dette for mykje til den fysiske nedbygginga, for då vil ein ikkje sjå på retninga av utviklinga før det kanskje er altfor seint. I tillegg vil eg understreka kor viktig det er å ha merksemd på jordvern i samband med både vegutbygging, jernbaneutbygging og flyplassutbygging. Som tiltak me ønskjer i ein sånn plan, er det mange ting ein kunne peikt på. Ein kan peika på tredje rullebane på Gardermoen som det mest konkrete eksemplet, og ein kan peika på openheit rundt opsjonsavtaler som eit viktig verkemiddel. Eg trur at ein òg må gjera eit verdival: Skal lokalpolitikarar fullt ut ha rett til å byggja ned livsgrunnlaget for komande generasjonar? Eller kva er viktigast av lokaldemokrati og jordvern? For Senterpartiet er matjorda ein nasjonal ressurs som krev ei nasjonal forvalting. Det kan statsråden ta med seg som eit innspel i det vidare arbeidet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Det er mange grunnar til å verta glad av geitepolitikk, for geita er så mykje meir enn berre eit dyr som gjev oss kjøt og mjølk. Dyra har vore i landet i hundrevis av år, dei er dei beste til å pleia kulturlandskapet, og dei er sjølve bildet på eit aktivt og levande distriktslandbruk. Dessverre har geitene i Noreg opplevd tilbakegang dei seinare åra, og det er her komiteen skil lag, mellom regjeringspartia og Framstegspartiet, som seier at det går bra som det går, i motsetning til opposisjonen elles, Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV, som ønskjer å ha ein målretta innsats for å snu ei negativ utvikling. Dette handlar om så mange ting. Det handlar om ein kan få kjedene, kjedemakta, til å gjera meir for å få selt geiteprodukt i Noreg. Det er ikkje sånn at det er forbrukarane som kvar dag vel vekk produkt frå norsk geit. Det er val som vert tekne på innkjøpsavdelinga hjå dei tre kjedene våre. Me har òg ein situasjon der me har eit makstak på mjølkeproduksjon for geit på 900 000 liter. Det er vanvitig høgt. Me må spreia denne produksjonen på fleire. Me har òg eit helseprosjekt, Friskere geiter, som er ei suksesshistorie, som andre næringar, andre produksjonar og andre land definitivt kan læra av. Det trengst difor ein sterkare politikk for å få meir etterspurnad etter geiteprodukt, men òg auka produksjon og fleire geiter i Noreg. Eg registrerer at Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti er veldig bekymra for at dette kan gå ut over og svekkja forhandlingsinstituttet. Det er det ikkje noko som helst grunnlag for. For jordbruksforhandlingane skjer ikkje i eit vakuum, jordbruksforhandlingane skjer gjennom at Stortinget seier noko om tiltak, verkemiddel og mål, og utformar politikk, f.eks. ein handlingsplan, og så er det partane som på bakgrunn av den utforma politikken har forhandlingar. Jordbruksforhandlingane går føre seg innanfor ramma av den politikken Stortinget har trekt opp, men det vil sjølvsagt vera faglaga som i forhandlingar med staten vel enkelttiltak. Vårt representantforslag er mykje meir. Det handlar om å ha ein storstilt og målretta innsats for å få fleire geiter i Noreg. Det vil heile landbruket tena på, og det vil gjera at Noreg vert eit finare land å bu i og å vera turist i.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
I eit oppslag på TV 2-nyheitene var Emilie Enger Mehl, stortingsrepresentant for Senterpartiet, ute og markerte Senterpartiets forslag om ein handlingsplan for geiter. Ho besøkte då ein geitebonde som òg hadde eigen produksjon av ost. Det som vart trekt fram som hemskoen der, og hindringa der, for å få selt produkta, var tilgang til daglegvarekjedene og butikkhyllene. Det er jo ikkje gitt at nordmenn ikkje vil ha produkt av geit; det kan like godt vera at kjedene er restriktive med å ta inn denne typen produkt og det store mangfaldet av produkt som finst. Då er spørsmålet mitt: Ser statsråden at det kan vera grunn til å leggja litt ekstra press på daglegvarekjedene for å få dei til i større grad å ta inn produkt produsert av geit?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Ein viktig ting i politikken for å ha geiter i heile landet er at dei enkelte bruka ikkje må verta for store. I dag er det ei grense, eit makstak, for produksjon av geitemjølk på 900 000 liter. Det er ganske enormt, og spørsmålet mitt er: Ser statsråden at det kan vera grunn til å redusera det makstaket?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Då trur eg at eg fekk stadfesta at statsråden har sett litt på jordbrukets krav i jordbruksforhandlingane før ho kom i Stortinget, så eg skal ikkje spørja meir om det, men eg skal spørja litt meir prinsipielt om forholdet mellom det å gjera politiske vedtak i Stortinget og respekten for forhandlingsinstituttet i seg sjølv. Me har jo frå Senterpartiets side lagt fram eit forslag om ein handlingsplan, som me no behandlar, og det eg synest er litt rart, er at Norges Bondelag, som jo skulle ha all interesse av å slå ring om jordbruksforhandlingane, skriv i sin høyringsuttale til Stortinget at dei støttar representantforslaget. Då er det litt rart at Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti meiner at dette svekkjer forhandlingsinstituttet, for eg trur ikkje at Norges Bondelag ville ha støtta det viss det svekte forhandlingsinstituttet. Då er spørsmålet mitt til statsråden: Meiner statsråden at dette representantforslaget svekkjer forhandlingsinstituttet?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Det hadde ikkje vore meg imot å ha denne debatten i går, dagen før jordbruksforhandlingane starta, men eg respekterer at han vart sett opp i dag. Så trur eg at i diskusjonar mellom folk som er trygge på sin eigen identitet som tilhengarar av jordbruksforhandlingane, vil dei ha noko større handlingsrom før dei set forhandlingsinstituttet på spel. Det er jo slik at dei partia som oftast åtvarar mot at det vil svekkja forhandlingsinstituttet, stort sett er dei som er minst til å stola på når det gjeld å vareta forhandlingsinstituttet. Eg vil takka for statsråden sitt svar. Det minner meg om at mykje ville ha vore annleis i landbruket dersom ikkje Stortinget tok ansvar våren 2017. Då hadde me ei Høgre–Framstegspartiet-regjering som la fram ei landbruksmelding som var ganske dramatisk. Det var ei melding som tok til orde for å kutta ut velferdstiltaka i landbruket. Det var ei melding som tok til orde for å leggja ned frakttilskotet, at dei kraftfôrbaserte produksjonane skulle finna plasseringa si på marknadsmessige vilkår, trur eg det stod i meldinga. Det betyr at grisene og hønene skal flyttast nærmast mogleg slakteria. Det betyr det. På felt etter felt var det eit oppgjer med berebjelkane i landbrukspolitikken, og det stoppa Stortinget den våren. Det var veldig viktig. Då er mitt råd i samband med jordbruksforhandlingane: Bruk Innst. 251 S for 2016–2017 flittig, for der står det mykje bra, og det er ei tilvising på mykje god politikk som vil gje det som er det viktigaste: eit landbruk i heile landet. Så trur eg òg det er viktig at ein er bevisst i desse diskusjonane. Ein kan alltid finna nokre tal som går i rett eller feil retning. Eg trur det viktigaste, som eg opplever at statsråden gjer, er at ein erkjenner at det er ein samanheng mellom landbrukspolitikken og dei resultata som ein oppnår. Det er litt for mange som er opptekne av lokale spesialitetar, men dei forstår ikkje at den lokale osten vil det ikkje ha vore mogleg å produsera dersom det ikkje var for at me hadde eit meieri som verka, som dei som ville starta opp, kunne basera seg på. På felt etter felt er det ein samanheng mellom landbrukspolitikk og dei politiske resultata som me ser. Ein ting som framleis hemmar norsk landbruk, er dei endringane som fleirtalet på Stortinget gjorde våren 2014. Eg håpar at me kan få til ei justering av fleire av dei no i vår.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2021-04-27:
Dette er ikkje den verste debatten eg har høyrt i Stortinget. Eg er jo glad for at mange er engasjerte i landbrukspolitikken og kampen for norsk matproduksjon. Eg er glad for at mange kanskje har litt kort minne om kva eige parti har stått for og kjempa for. Eg tenkjer at med dei signala som er no, skal det vera ei ganske enkel sak for landbruksministeren å få einigheit i regjeringa for å gje jordbruket eit godt tilbod som grunnlag for forhandlingane. Me må ta det opprøret som er der ute på alvor, for det er reelt, og det famnar alle delar av landbruket. Då vil eg ta leiar i Nordland Bondelag litt i forsvar, for viss ein ser kva han har sagt i Nationen, er ikkje det å ta avstand frå bondeopprøret, det er å ta avstand frå kravet om uravstemming, og det veit eg det er ulike oppfatningar om. Men det grunnleggjande for bondeopprøret er at ein skal få ei beskriving av inntekta som ein kjenner seg igjen i. Det er eit krav som Senterpartiet fullt ut støttar. No vil årets forhandlingar gå etter årets talgrunnlag, men når me behandlar dette i Stortinget, vil det vera mogleg å leggja føringar for neste års jordbruksforhandlingar. Det handlar om ei erkjenning av: Skal me ha eit landbruk i heile landet, treng me ein politikk tilpassa heile landet. Det er nokre verdikampar me må stå i, og kampen for tollvernet er ein av dei. Alt anna i landbrukspolitikken er eigentleg uviktig viss me sviktar når det kjem til tollvernet. Det er òg sånn at kampen mot overproduksjon med marknadsregulering er heilt avgjerande. Ein kan gjerne vera for ulike delar av landbrukspolitikken, men det går ikkje an å tenkja seg norsk landbrukspolitikk som ikkje har samvirke, og som ikkje har marknadsbalansering. Det er ein kjempefordel som norsk landbruk har. Me må ta det utolmodet som er, på alvor. Eg føler at me har eit landbruk som står meir samla enn nokon gong. Pandemien har vist viktigheita av å ha ein nasjonal matproduksjon. Når det gjeld dei rundane me har hatt i Stortinget med tanke på handelsnæringa, der to familiar og eit kooperativ styrer all handel – tre einingar styrer alt med 200 mrd. kr i omsetning, dei tener enorme pengar – må me ta eit oppgjer med den skeivfordelinga. Eg er veldig glad for at akkurat det har landbruksministeren full moglegheit til å gjera noko med denne våren viss ho ønskjer det.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-27:
Det er knapt et år siden vi hadde omtrent samme debatt her i salen. Men det gjør den jo ikke mindre viktig. Det er bra at jordbrukspartier som Senterpartiet og SV holder denne saken varm. For, som det er sagt, matjord er en knapp ressurs, det er en livsviktig nasjonal ressurs, og landbrukspolitikken må sikre at matjorda er i god hevd, så man kan produsere minst like godt i framtida og aller helst i et tusenårsperspektiv. Vi har ikke vært snille med jorda vår, med dyrkamarka vår; vi herjer med den – med hensyn til både utarming og nedbygging. Siden krigen har Norge bygd ned over én million mål dyrka og dyrkbar mark. Det er voldsomt. Nå er det jo klart at jord ikke bare er jord. Det er stor forskjell på jord også. Bare 1,7 pst., f.eks., av arealet er i klimasonen som er godt egnet til matkorndyrking. Så kan en bare tenke seg hvor lite areal vi snakker om til frukt og grønt. Selveste juvelen her er jo grønnsaksjorda, gartnerjorda, som vi ikke har veldig mye av. Grønne Lier, der jeg bor, forsyner hovedstaden og mye av Norge med bær og grønt. Heller ikke her holder man fingrene av fatet – eller skal vi si matfatet. Tvert om er det sånn at flere alternativ som Statens vegvesen utreder for nye firefelts E134 til E18, går gjennom noe av den beste matjorda vi har her i landet. Skal det være mulig å utrede sånne traseer i en statlig etat i 2021? Har vi ikke kommet lenger? Det er det naturlig å spørre om. Det samme gjelder Bane NOR, som sjølsagt heller ikke legger bånd på seg når traseer skal vurderes, og som ikke så langt unna anbefaler en løsning gjennom Steinberg i tidligere Nedre Eiker. Flere hundre mål går tapt, og jorder blir delt opp om den anbefalte traseen følges. E6 nord for Trondheim skal jeg ikke nevne engang. Om det er noen trøst: Vi var mye verre før. Da bygde vi ned for fote og tok de lettest tilgjengelige arealene først – naturlig nok. Vi kan delvis unnskylde dette med oppbyggingsperioden etter krigen, men nå kan vi ikke unnskylde oss lenger. Når vi nå har klart å komme under det gamle jordvernmålet, eller eksisterende jordvernmål, på 4 000 dekar, må vi kunne sette oss nye mål. SV er med på forslaget om å sette et mål på 2 000 dekar denne gangen for å få flere bak det kravet, sjøl om vi i fjor satte fram et eget forslag om 1 000 dekar. Jeg skal helt til slutt nevne nye utfordringer som er kommet de siste årene, og det gjelder de nye industrisatsingene våre. Tenk bare på hvor stort areal datasentrene krever. Og jeg ser på statsråden, som bor rett i nærheten av et stort prosjekt på Kvernaland.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-27:
Pollestad mot Bollestad – det er en fin tittel det, president. Jeg har lyst til å følge opp Pollestads innlegg noe. Blant annet ser vi nå at vi får nye utfordringer, som nevnt i innlegget mitt her i stad, med det grønne skiftet. Det kommer nye, arealkrevende industrier. SV ønsker dem velkommen, men vi ser at vi er nødt til å sette betingelser, og da ser vi at bl.a. datasenteret som det var henvist til i forrige spørsmål fra Pollestad, er veldig arealkrevende. De ber om store arealer. Det gjør også batterifabrikker. Vi er inne i en bølge av utfordringer på arealer. Så mitt spørsmål til statsråden er om hun føler at regjeringa er forberedt på dette, også på bakgrunn av at innsigelsesinstituttet på mange vis nå er vingeklippet av denne regjeringa.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
I noen saker Stortinget får til behandling, er den reelle avstanden mellom de ulike partiene mindre enn debatter og medieoppslag kan gi inntrykk av. Representantforslaget vi nå behandler, omhandler en slik sak. Vi mener det er rett å si at det økte fokuset på jordvern de siste 15–20 årene etter hvert har utviklet seg til en bred tverrpolitisk dugnad. Jeg kunne ha brukt dette innlegget til å polemisere om at jordvernmålet som den rød-grønne regjeringen satte i årene fram mot 2013, var mindre ambisiøst enn stortingsvedtaket fra 2015, om å sette et mål om at maksimalt 4 000 dekar dyrket jord skulle omdisponeres årlig fram mot 2020. Det velger jeg ikke å gjøre. Det var Bondevik II-regjeringen som i 2004 fremmet forslag om å halvere den årlige omdisponeringen av dyrket mark og satte måltallet til maksimalt 6 000 dekar per år. Det lå til grunn for jordvernpolitikken også for Stoltenberg II-regjeringen, og målet ble nådd i 2013. Det er også grunn til å minne om at forslaget om en innskjerping av jordvernmålet til 4 000 dekar per år, som Stortinget fikk til behandling i desember 2015, ble fremmet av en samlet næringskomité og enstemmig vedtatt. Det unike er at også komitémerknadene til saken, som var ganske omfattende, ble fremmet av en samlet næringskomité, ned til siste komma. Det er ikke hver dag det skjer. Samlet sett viser det en svært gledelig utvikling i norsk politikk. Hensynet til jordvern har blitt stadig viktigere på alle forvaltningsnivå, også i nasjonal politikk. Det skulle da også bare mangle. Matproduksjon er den mest grunnleggende forutsetningen for en bærekraftig utvikling og for å hindre konflikter og krig. FNs organisasjon for ernæring og landbruk, FAO, slår fast at den globale matproduksjonen må øke med 60 pst. fram mot 2050 for å holde tritt med befolkningsveksten. Da er vern av jordbruksareal en avgjørende forutsetning hvis målet skal nås. Vi registrerer at Senterpartiet og SV vil definere en ytterligere skjerping av jordvernmålet til maksimalt 2 000 dekar omdisponert årlig fram mot 2026. Det spriker for øvrig i opposisjonen, der Arbeiderpartiet ikke går så langt og ønsker at måltallet skal være 3 000 dekar per år, mens Fremskrittspartiet lar være å sette et måltall, men understreker at de er imot en nullvisjon. Men igjen: I denne saken mener vi at polemikk ikke er formålstjenlig. Poenget er ikke at det spriker i opposisjonen. Poenget er at en samlet komité står inne i følgende merknad i komiteinnstillingen: «Komiteen forventer at regjeringen vurderer en innstramming av det fastsatte jordvernmålet når revidert jordvernstrategi legges frem. Komiteen merker seg at regjeringen varsler at de vil vurdere om de skal inkludere et mål for omdisponering av dyrkbar mark i den oppdaterte jordvernstrategien.» Den varslede revisjonen av jordvernstrategien vil bli presentert for Stortinget om kort tid. Det er forståelig at opposisjonen prøver å ta initiativet nå på oppløpssiden. Vi tar likevel det med stor ro og ser fram til behandlingen av den nye jordvernstrategien når den foreligger. Da bør målet være et bredt forlik om en revidert strategi, slik det skjedde i 2015.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Vi registrerer som forventet at representantene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet avfeier den bekymringen som kommer til uttrykk i merknader fra flertallet om at forslag av den typen vi behandler her, kan bidra til å svekke forhandlingsinstituttet. Det at representantene bruker så pass mye tid og energi på å avfeie det, viser at vi har truffet et ømt punkt. For å anskueliggjøre dette lite grann refererer vi til et forslag som Arbeiderpartiet fremmet i april 2018, altså bare noen få uker før jordbruksoppgjøret skulle starte det året. Det var et forslag som ble kostnadsberegnet av Agri Analyse til ca. 1,5 mrd. kr i året i uoverskuelig framtid. Til sammenlikning er det kravet som jordbruksorganisasjonene har satt fram i dag, på litt over 2 mrd. kr. Det betyr at Arbeiderpartiet fremmet et forslag, tre uker før forhandlingene skulle starte, med en kostnadsramme tilsvarende 75 pst. av det som i dag er landbrukets krav. Jeg ser også i det som har kommet fra landbruket i dag, at Norges Bondelag velger å prioritere sau og lam som en næring de vil løfte fram i årets forhandlinger, mens Senterpartiet har fremmet et forslag om at det er geitenæringen som skal prioriteres. Da har jeg lyst til å spørre representantene Pollestad og Sandtrøen: Ser man virkelig ikke at dette er problematisk? Man kan fremme slike forslag når man er rimelig sikker på at de ikke vil bli vedtatt, men la oss nå si at dette hadde blitt vedtatt i Stortinget – den planen Arbeiderpartiet fremmet i 2018, den handlingsplanen Senterpartiet fremmer i dag. Hvordan skulle partene forholdt seg til det, når forslaget er til behandling i Stortinget samme dag som bondeorganisasjonene legger fram sine krav? Det synes jeg vi bør få et svar på.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Representanten Sandtrøen skal få svar. Det han refererer til, skjedde i forbindelse med at regjeringen Solberg la fram sin stortingsmelding om landbruket. Det er i sånne situasjoner Stortinget skal gi føringer og male med bred pensel og fortelle regjeringen hva kursen videre skal være. Det interessante den gangen var at både Arbeiderpartiet og Senterpartiet visste at de var uten enhver reell innflytelse i Stortinget. Kristelig Folkeparti skrev veldig mange av de merknadene som komiteen etter hvert sluttet seg til, og det ble lagt føringer for en landbrukspolitikk som vi står ved i dag, og som vi føler at vi kan vise fram med stolthet når denne perioden nå går mot slutten.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2021-04-27:
Matjorda er eksistensgrunnlaget vårt. Det synes alle å være enige om. Siden mennesket begynte å dyrke jorda for 10 000 år siden, har den vært selve fundamentet for sivilisasjonen. Mesteparten av maten til verdens nær 8 milliarder mennesker kommer fra dyrket jord. Bare 1 pst. av Norge er egnet til å dyrke matkorn. Samtidig utgjør korn over en fjerdedel av energiinntaket vårt og er dermed den viktigste matvaren i norsk kosthold. Det vesle arealet med norsk kornjord er derfor avgjørende for våre barns matsikkerhet. Miljøpartiet De Grønne mener at Norge trenger et langt sterkere nasjonalt jordvernmål. Vi støtter derfor forslaget om å fastsette målet til maksimalt 2 000 dekar dyrket mark årlig innen 2026. Vi mener at det trengs et eget mål for dyrkbar jord, og vi støtter derfor forslaget om dette. Men skal matjorda tas vare på for kommende generasjoner, må man gå lenger enn som så. Nedbygging av matjord bestemmes først og fremst lokalt, og når man sitter som lokalpolitiker i en økonomisk hardt presset kommune, er det ikke alltid lett å foreslå eller vedta tiltak som gjør byggeprosjektene dyrere eller begrenser skatteinntektene. Å ta vare på matjorda er et typisk sånt tiltak, så ofte innebærer jordvern å bygge andre steder enn der det er billigst. Selv om jeg ikke tviler på de fine intensjonene og de fine ordene til Arbeiderpartiet og Senterpartiet, som stadig fremmer gode forslag, som i den innstillingen vi debatterer her i dag, er jordvern vanskelig å følge skikkelig opp der det gjelder, nemlig i lokalpolitikken. Av de 25 kommunene som har bygd ned mest dyrket og dyrkbar jord i perioden 2017–2019, var 16 styrt av enten Arbeiderpartiet eller Senterpartiet. Med svake nasjonale føringer er det lett å si ja til nedbygging. Men jordvern er en nasjonal interesse. Både for miljøet, matsikkerheten og barna våre er det avgjørende at vi slutter å bygge ned dyrket og dyrkbar jord. Miljøpartiet De Grønne mener det er åpenbart at matjorda trenger et nasjonalt vern. Derfor fremmer vi to løse forslag i dag. Vi ber regjeringen foreslå endringer i jordloven som gir dyrket og dyrkbar jord et reelt vern gjennom en vesentlig innstramming i muligheten for å gi dispensasjoner. I tillegg ber vi regjeringen sørge for at dispensasjon fra vernet av dyrket og dyrkbar jord kun skal kunne gis av en nasjonal planmyndighet. Med det tar jeg opp våre forslag, og vil for øvrig nevne at Une har fått barn i dag!
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Den aller mest grunnleggende forutsetningen for et aktivt, framtidsrettet norsk jordbruk og norsk matproduksjon er at vi tar vare på matjorda – uten jord, ikke noe jordbruk. Jeg er glad for alt positivt engasjement for matjorda vår. Økt bevissthet rundt verdien av å ta vare på dyrkbar og dyrket jord er viktig, og det gir resultater. I mars kom tall fra SSB som viser at vi ligger an til å nå det nasjonale jordvernmålet for fjerde året på rad. God matjord er en knapp ressurs i Norge. Det har mange sagt på denne talerstolen. Vi har bare 3 pst. dyrket mark, og mye av det er små teiger og krevende terreng. Det er annerledes med f.eks. landet Danmark, hvor om lag 60 pst. av landarealet er dyrket mark. Jordvern er ikke bare viktig for jordbruket nå, det er også viktig for framtiden. Å ta vare på matjorda er viktig for oss alle. Bærekraftsmålene vi har forpliktet oss til, handler bl.a. om å utrydde sult, oppnå matsikkerhet og utvikle bærekraftige byer og lokalsamfunn. Hvis vi skal nå disse målene, er og blir også jordvern viktig. Derfor sendte jeg som statsråd, sammen med kommunal- og moderniseringsminister Nikolai Astrup, et brev til alle kommunene og fylkeskommunene i vår der vi var tydelige på at jordvern er av nasjonal interesse, og at kommunene må bidra til å redusere omdisponering av dyrket mark. Det handler om grunnlaget for lokalt næringsliv, men det handler også om beredskap, og det handler til sjuende og sist om matsikkerhet. Jeg opplever at kommunene tok signalene, ikke bare da brevet kom, men også før det. Jordvern er ikke noe vi kan krysse av på en liste og si at nå er vi ferdige med den saken. Vi må holde dette varmt hele tiden, være utrolig bevisste, og vi må gjøre det vi kan for å bli bedre også framover. Derfor kommer jeg snart med en oppdatert jordvernstrategi der vi også vurderer måltallet for årlig omdisponering. Jeg ser fram til å levere strategien til Stortinget før denne sommeren.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Hvis representanten ser på de siste jordbruksoppgjørene, har vi vært ganske bevisst på hvordan vi gir tilskudd nettopp for å sikre kanalisering, som er det som representanten egentlig snakker om. Bare fra 2019 til 2020 økte produksjonen av korn i dekar med 65 000. Det viser en politikk hvor en kanaliserer. Vi må ikke ha gress der det er egnet for korn, for korn er en av de viktigste kaloribombene – holdt jeg på å si – vi spiser. Det gjør at det er utrolig viktig for oss å ha god kornproduksjon. Og så må vi bruke gressarealene der det er egnet for det, for der kan vi få beite til dyrene eller bruke gresset som fôr til dyrene, som er dyr vi skal spise. For vi er fortsatt ikke der at vi spiser gress, men vi spiser dyrene som beiter på gresset. Jeg mener det er en bevisst politikk og en riktig politikk.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Da ønsker jeg igjen å si til representanten at han må gå inn og lese de oppgjørene som jeg har hatt ansvar for, og som har fått avtale med begge lagenes organisasjoner. Det er nettopp at en har kanalisert. Det betyr at ja, det skal være bruk av ulik art og ulike størrelser, vi skal bruke vestlandslandbruket, vi skal bruke Nord-Norge. Og vi har gjort det, som jeg sier, på arealtilskudd, men vi har også gjort det på tilskudd til bygninger og investeringer – 45 pst. har gått til mindre bruk, under 30 kyr. Det handler om å prioritere og tenke – ja, det er riktig, en reduserer risiko, og en får et bedre landbruk hvis en bruker ressursene over hele landet. Noen steder, bl.a. på Vestlandet, har man frukt- og bærdyrkere på de områdene der det er aktuelt, og så ser vi at i de skrå bakkene ned mot fjordene er det beite og husdyrproduksjon som er det desidert beste. Det mener jeg er en god prioritering og en riktig landbrukspolitikk.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
For det første synes jeg det kjempebra at jeg og Pollestad deler engasjementet for jordvern. Det mener jeg er bra i seg selv. Det andre jeg har lyst til å si, er at den jordvernstrategien som vi har, skulle virke, vi skulle ha den, i fire år. Jeg synes det er klokt å vente på tall. De fikk vi i mars. Det betyr at jeg nå jobber med ny jordvernstrategi for å skjerpe målene, for jeg mener at det å ha en jordvernstrategi som vi jobber etter, viser resultater, og det ønsker jeg å fortsette med. Og jeg tror at vi skal klare å bli enige om at dette er en viktig strategi for å ivareta norsk landbruk.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Først har jeg lyst til å vise til den saken som representanten viste til, fra Kalberg. Jeg ønsker ikke å gå inn i den saken, rett og slett fordi hvis det blir en anke, så ønsker ikke jeg i utgangspunktet å snakke meg inhabil. Men jeg håper at representanten har fått med seg at vi, våre partier, har stått samlet politisk lokalt i denne saken. Når det gjelder den langsiktige grensen som er satt i felleskap for jordvern i Rogaland, er det også et utgangspunkt i denne saken. Jeg mener at bytte når det gjelder nedbygging av jord, løser ingen problemstillinger. Hvis vi kan regulere tilbake igjen, å bruke området til jordbruk, mener jeg det er det beste, fordi vi har knapphet på denne ressursen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
For det første er jeg enig med representanten i at det er ikke fullgodt å forflytte jorda og tro at det skaper den beste jorda. Men istedenfor å deponere den er det mye bedre å bruke den. Og ja, jeg vil gå tilbake igjen til departementet og spørre: Hvor ligger den hemskoen? Jeg vil gjerne be representanten om å vise til noen saker som vi kan gå inn og se på, for jeg mener at det skal ikke være vanskelig. Hvis alternativet er at jord blir forkasta, mener jeg at det er en ressurs vi skal bruke. Det skulle bare mangle.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Når vi har 97 pst. annen type jord, er det god plass til datasenter eller annen type plasskrevende industri på utsiden av dyrka mark, hvis det er det vi vil. Jeg har også lyst til å utfordre systemet litt, for ofte tenker vi bare inn i vår egen kommune, men hvis vi ser på vår region, vil vi være kloke om vi bygger kanskje et sted som ikke vil ta den jorda, hvis vi mener det er en viktig ressurs for både nåtidens og framtidens jordbruk. Det er bærekraftig – det er riktig ut fra bærekraftsmålene våre både nasjonalt og internasjonalt. Så der mener jeg ja. Så sier representanten at statsforvalterne og andre med innsigelse er vingeklippet. Hvis vi har et jordvernmål, er det faktisk statsforvalternes plikt å bruke innsigelse hvis de mener det er i konflikt med målsettingen i forhold til nedbygging av jord – eller omdisponering.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Jeg takker representanten for kommentarene, for når det gjelder mål – hvor vi måler, og hva vi registrerer i – har jeg som statsråd bedt NIBIO, før denne diskusjonen kom opp i avisen Nationen, om å se på nye måter å kunne måle og registrere dette på, nettopp fordi det er en mismatch mellom det som er registrert, det som er omdisponert, og det som reelt er nedbygd hvert år. Den oppgaven har NIBIO allerede fått. Hvis representanten også, som jeg antar, er veldig opptatt av samferdsel, står det også i en kommentar i den nye NTP-en at jordvern skal være viktig videre inn når en skal velge traseer, enten det gjelder for vei eller for bane, for vi har ikke for mye av det i det hele tatt. Så viser representanten også til opsjonsavtaler, jeg tror vi har et ganske felles engasjement der. Det er jo en utfordring i seg selv, og den vil jeg komme tilbake til på egnet måte, enten gjennom strategien – eller hvor jeg vil legge det. Men det er en viktig bit av det som er utfordringene. Til slutt: Jeg hører representanten si at det er bedre vi trekker disse beslutningene til det nasjonale. Jeg mener vi skal ha nasjonale mål hvor statsforvalterne faktisk skal tilse at disse målene holdes. Jeg mener også at det er ganske god kompetanse i lokalbefolkningen og hos lokalpolitikerne, som vet hvor skoen trykker når det gjelder å klare å ivareta gode beslutninger – hvis vi legger gode rammer rundt dette og også er med og støtter opp om prosessene og vedtakene som blir gjort. Vi har de siste årene vist at vi faktisk også er i stand til å stå i den stormen, for det er en storm, og det er lobbyvirksomhet. Men lokalpolitikere som mener at denne jorda er det viktigste for dem, de gjør det, de gjør det gjerne og med glede.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Jeg deler forslagsstillernes syn på at geita er et viktig husdyr i norsk landbruk. Geita produserer mat på ressurser som ellers ikke er nyttbare til menneskeføde, og bidrar ikke minst til kulturlandskap og matkultur som det er svært verdifullt å ta vare på og ikke minst videreutvikle. Forutsetningene for å øke markedet for norsk geitemelk har aldri vært større. Målrettet avl har bidratt til sterk kvalitetsheving og større verdiskapingspotensial. Samtidig gjorde prosjektet Friskere geiter, som flere har nevnt her, det mulig å sanere deler av bestanden av melkegeiter for tapsbringende sykdommer. Friskere dyr, friskere geiter, har lagt grunnlag for en varig standardheving i geiteholdet med betydning ikke minst for bedre dyrevelferd, økt ytelse, mindre kraftfôrforbruk og bedre melkekvalitet med større anvendelsesmulighet enn det som var før. Det er store muligheter for lokal verdiskaping og småskalaproduksjon for produsenter av geitemelk. En større andel av geitemelk enn av kumelk foredles lokalt. Når norske geitoster ble tildelt hele sju medaljer i Oste-VM i 2019, illustrerer det at norske geitebønder leverer gode råvarer og har initiativ og ståpåvilje som borger godt for både geitenes og næringens framtid. Jeg vil også peke på de mulighetene som ligger i bruk av geit til mer enn melkeproduksjon, og jeg utfordrer bransjen til å satse. Norsk geitenæring stimuleres i dag gjennom en rekke virkemidler gjennom jordbruksavtalen. Det omfatter både produksjonsrettede virkemidler, tilskudd til dyr på beite, velferdsordninger og ulike former for utviklingsmidler og bedriftsrettede virkemidler. Samlet sett skal disse virkemidlene bidra til at næringen har rammevilkår som gir mulighet for utvikling og framtidstro og til å kunne utnytte de særegne kvalitetsfortrinnene som norsk geit faktisk har. Utover dette utarbeides det strategier for landbruksbasert næringsutvikling på både nasjonalt og regionalt nivå som danner et viktig grunnlag for utviklingen framover i tid. Jeg mener det er godt grunnlag for en positiv utvikling for norsk geitenæring, og at geita også for framtiden vil være et viktig dyr i norsk landbruk. Jeg kan derfor ikke se at det er behov for en egen handlingsplan for utvikling av geiteholdet der vi er nå.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Jeg legger merke til at representanten også har fått seg et ordforråd som er fra prat til praksis, og hvis representanten leser både resultatene fra norsk landbruk og jordbruksavtalene, handler det om utnyttelse av norske ressurser. Det handler om at vi har tro på den selveiende bonden som prioriterer ut fra de ressursene han har, på den gården han eier. Så har jeg som landbruksminister og også nasjonalforsamlingen ansvaret for, i partssamarbeid, å lage et jordbruksoppgjør som gjør at rammevilkårene for den enkelte bonde er gode. Den avtalen har en klart å komme i mål med, med begge faglagene, de to siste årene, og da mener jeg det er en landbrukspolitikk som jordbruket selv har vært enig i.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
I forrige replikkrunde hadde jeg og representanten en diskusjon om 2018, og tørken som var da. Uavhengig av hvem som sitter i statsrådstolen, og uavhengig av hvem som sitter i regjeringskontorene, kan vi ikke alltid korrigere for været, som tørke, regn eller flom. Men det vi kan, er å være med på å styre innenfor jordbruksoppgjørene. Når en har større areal, på 65 000 dekar, med kornproduksjon fra det ene året til det andre, mener jeg det er mer enn prat, at en viser at en faktisk vil øke selvforsyningen. En vil øke kvaliteten, for en tror at den beste måten å utnytte ressursene på, er gjennom det samarbeidet vi har med jordbrukets organisasjoner.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
I mitt innlegg sa jeg at dette er en næring som har gjort store tiltak for forbedring, bl.a. innenfor dyrehelse, og som har gitt en kvalitet på produksjonen som er anerkjent verden over, ved at en bl.a. får disse prisene for osteprodukter. Men enhver landbruksproduksjon må også legge til rette for et marked som vil ha produktene. Per nå har vi ikke for lite geitemelk. Vi er i en situasjon hvor vi faktisk må få avsetning på den melken vi har. Derfor mener jeg at slik det er nå, har vi ikke bruk for en handlingsplan. Men jeg sa «nå» – jeg sa det på talerstolen, og jeg sier det her. For jeg mener dette er en næring som, ut fra både resultater, kvalitet og måten de bruker ressursene sine på, går forholdsvis godt i forhold til mange andre næringer innenfor landbruket.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Det representanten spør om her, er et kjempeviktig tiltak også for å få avsetning på markedet, så det har representanten helt rett i. Og i ulike typer produksjoner som har hatt et overskudd, eller lokalmatproduksjoner, har jeg hatt møte med hver enkelt av handelskjedene – nettopp for å åpne opp og si at de har et ansvar for å ta dette inn i hyllene, både for å få et mangfold, for å sikre lokalt næringsliv i de områdene der de har butikkene sine, og for å få varene ut til kundene. Det gjelder ulike geiteprodukter, men det gjelder også annen lokal matproduksjon. Og koronatiden har jo nå vist at veldig mange lokale butikker har gjort det ved at de har tatt kontakt med sine sentrale ledd. Jeg mener at det trykket skal vi ikke bare fortsette med, det må vi ha absolutt hele tiden.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Nå vil ikke jeg gå inn i sånne spørsmål akkurat nå, men jeg ser at det er en fordel å ha et landbruk fordelt over hele landet, og da tenker jeg også på geiteproduksjonen. Da blir det både mindre risiko og en får brukt ressursene mange flere steder. Men jeg ser også at det er noen som har investert i større ting i en periode. Så dette er ikke diskusjoner jeg skal ta her først, men jeg ser den utfordringen som representanten legger for dagen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Det er sånn at vi har mange handlingsplaner, vi diskuterte det også i den førre saka, om handlingsplan for jordvern, så vi legg føringar for Stortinget. Men jeg er opptatt av at vi er i en situasjon nå – vi fikk kravet i dag – hvor vi skal inn i forhandlinger, og jeg er opptatt av at i de forhandlingene skal en både ta kravet på alvor og en skal lage et tilbud for å sikre et landbruk over hele landet. Da mener jeg at diskusjoner som denne også må være en del av prioriteringene i et jordbruksoppgjør. Så er organisasjonene i sin fulle rett til å støtte det, men jeg som politiker er veldig opptatt av at jeg ikke ønsker å svekke et forhandlingsinstitutt, for jeg mener det er et godt grep i landet vårt for å sikre en landbrukspolitikk som er stabil, og som er forutsigbar.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-04-27:
Jeg er enig i at representanten ikke har styrt når denne debatten er kommet. Så mye makt tror jeg ikke han har. Jeg tror det ligger en helt annen plass. Det var bare passende å si det den dagen kravet kom. Men det fritar oss ikke fra å snakke om den norske modellen. For ja, jeg tror politikk virker. Ja, jeg tror at det partssamarbeidet vi har med jordbrukets organisasjoner, og forhandlingsinstituttet, er en viktig verdi i det norske samfunnet. Jeg vil fortelle hvorfor jeg tror det. Det er ikke så mange år siden vi hadde en krig på Balkan. Da de skulle bygge opp landet etter krigen, ble norsk landbruk spurt om å være med i oppbyggingen av landet. Det handlet om så mye mer enn å bare produsere mat. Det gjorde at norske bønder bl.a. fra Jæren, der jeg og representanten kommer fra, brukte en felles kommunal næringsutviklingsaktør og var i Balkan og var med på å bygge opp landet igjen. Så det å ha et aktivt landbruk handler om å bygge landet, det handler om å bruke ressursene våre, det handler om å se at alt henger sammen med alt. Det handler om å si at vi hadde ikke hatt den største fastlandsnæringen, med alle produksjonene vi har som tilleggsnæringer, som matutviklere og som næringsmiddelindustri, hvis vi ikke hadde hatt et aktivt landbruk. Det mener jeg er grunnleggende for politikken vår. Derfor var det også sånn at da Kristelig Folkeparti tok et valg om å gå i regjering, var jordbruket en viktig bit. Ja, vi hadde historien fra 2017. Men det er en verdisak også å bruke ressursene i vårt eget land. Når vi ser hvordan verden er, når vi ser utfordringene, når vi hører hva FN ber oss om, har vi ikke noe annet å gjøre, mener jeg, enn å bruke ressursene våre på en riktig måte og legge det til grunn for vårt arbeid i dette. Jeg har møtt denne næringen gjennom hele pandemien, hver uke. Det er en næring som har vært villig til å stille opp i en situasjon da landet vårt har vært i en krise. Vi har fått økt produksjon fordi vi har hatt stengte grenser. Det gjør at vi har et landbruk som er viktig for beredskapen, men det er også viktig fordi det vil være med og bygge tryggheten for at vi som nasjon skal kunne videreutvikle oss. Landbruket er en viktig næring for landet vårt, men det er også en viktig næring for selvstendig næringsdrivende, og til slutt har jeg lyst til å si: Jeg tror at den største utfordringen for landbruket vårt etter hvert er at vi skal klare å holde dem som selvstendig næringsdrivende – at ikke alle andre skal bestemme, men at de faktisk skal få lov til å være selvstendig næringsdrivende i vårt land.