Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-06-15:
Fremskrittspartiet mener at Norge i dag ikke kan greie seg uten et krisesentertilbud. Hverdagen for enkelte og dessverre så altfor mange er både rå og brutal, og disse kvinnene, barna og mennene har behov for et trygt sted å være, inntil man har fått oversikten over hva hjelpeapparatet og det offentlige kan bidra med for å trygge livssituasjonen. Så for å understreke: Vi er altså ikke imot krisesentrene og krisesentertilbudet, de har gjort og gjør en formidabel jobb, mange helt frivillig, for at de som er utsatt for psykisk eller fysisk vold, skal få et trygt sted å være. Bekjempelse av vold i nære relasjoner må foregå på alle plan, fordi dette er en trussel mot liv og helse og rammer alle, menn, kvinner og barn. Vi støtter også Regjeringens handlingsplan mot vold i nære relasjoner, så vår motstand mot lovfesting av det kommunale krisesentertilbudet har en helt annen årsak. Jeg vil også legge til at denne regjeringen faktisk skal ha ros for den formidable innsats den har gjort mot vold i nære relasjoner. Det står det stor respekt av. Så til hvorfor vi er imot krisesentertilbudet: Jeg vil begynne med å minne om at krisesentrene som startet opp for 30 år siden, var av privat og frivillig karakter. Uten en rekke flotte og engasjerte kvinner hadde vi ikke hatt et tilbud til kvinner som var utsatt for vold. Da gjør det meg betenkt at vi skal «offentliggjøre» dette flotte tilbudet, som har greid seg på tross av det offentlige i så mange år. Men, som det går fram av innstillingen, Fremskrittspartiet ønsker altså ikke å lovfeste krisesentertilbudet. En lovfesting av det kommunale krisesentertilbudet kan få som en konsekvens at de krisesentrene som drives i dag, må avvikles. Det står sågar at kommunene må ansette folk «med relevant kompetanse». Man trenger ikke nødvendigvis mer kompetanse på et krisesenter enn det å være medmenneske. Det har holdt til nå, og jeg kan ikke forstå at det er nødvendig med noe mer. Krisesentrene har til nå vært et lavterskeltilbud til alle som måtte ha behov for å komme unna vold i nære relasjoner. Det har dessuten vært et svært vellykket tiltak. Krisesentrene begynte ikke sin virksomhet som kommunale foretak. De ble åpnet av kvinner for kvinner og barn, og ingen stilte egentlig noen som helst spørsmål. Det var og er et trygt sted og et friminutt for kvinner og menn som har levd under svært vanskelige kår, med psykisk og fysisk terror. Det kan ikke være nødvendig å lovfeste alt i den tro at tilbudet blir bedre av den grunn. Til og med KS er imot en slik lovfesting, fordi de mener at dette er et unødvendig inngrep i kommunenes selvstyre. Det er ikke først og fremst selvstyre som bekymrer meg, men å lovfeste uten at man kan forsikre innbyggerne om at dette tilbudet finnes i den enkelte kommune, blir på en måte ikke noe annet enn en papirlov. En rekke krisesentre blir i dag drevet av frivillige og får det meste av sin finansiering via staten. Hva skjer så i en kommune med lite ressurser og et frivillig krisesentertilbud? Vil det resultere i at det ikke kan finansieres, og at tilbudet må avvikles? Vil kommunen hevde at det ikke er nok kompetanse, og så avvikle? Hva med sikringstiltak? Hva om et privat krisesentertilbud ikke er godt nok sikret, vil det da bli avviklet? I Regjeringens iver etter å lovfeste vil det frivillige tilbudet forsvinne helt? Den tredje sektor gjør en fantastisk jobb på en rekke felter, og krisesentertilbud er ett av dem. Har Regjeringen sett på konsekvensene ved å pålegge kommunene å ha et tilbud? Eller er lovfesting av tilbudet rett og slett en måte å gjøre alle krisesentrene til offentlige institusjoner på? Jeg bare spør, for hvorfor røre ved noe som gjennom så mange år har fungert aldeles utmerket uten lovfesting? At vi i 2005 fikk økt de statlige tilskuddene til krisesentrene fra 50 til 80 pst., og kommunene tok resten, gjorde at sentrene fikk en skikkelig finansiering. Vi ønsker at alle krisesentre skal sikres en skikkelig finansieringsform, og det må gjerne lovfestes, men det er langt fra det samme som å lovfeste et kommunalt krisetilbud. Med dette tar jeg opp det forslaget som Fremskrittspartiet er med på.