Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-17:
La meg starte med å si at dette representantforslaget adresserer en svært viktig helseutfordring som går rett til kjernen av det viktige spørsmålet om likhet i helsetjenestene. I den forbindelse må vi konstatere at den kunnskap vi har skaffet oss om ulike sykdommer, i de fleste forskingsstudier stort sett har dreid seg om menn, noe som gjør at vi ikke vet tilstrekkelig om kvinners helse. Det er ikke usannsynlig at dette er en av muligens flere forklaringer på at sykefraværet er større hos kvinner enn hos menn. En offentlig utredning som kom i 1999, Kvinners helse i Norge, avdekket stor kunnskapsmangel og manglende kjønnsperspektiv i helsepolitikk og praksis. På bakgrunn av dette ble det i 2002–2003 lagt en tiårig kvinnehelsestrategi, bl.a. for å styrke forskning på kjønnsforskjeller i sykdomsrisiko, sykdomsutvikling, diagnostikk og behandling. Kvinner og menn har biologiske forskjeller som kan gi ulikhet i sykdomsforløp og symptomer. Flere kvinner dør av hjertesykdommer enn av kreft. Bedre kunnskap om ulikheter mellom kjønnene når det gjelder symptomer, kunne ha avdekket sykdomstilfellene tidligere, f.eks. har kvinner ofte andre symptomer på hjerteinfarkt enn det menn har. Det positive bildet er at vi har fått flere viktige satsinger innenfor kvinnehelse de siste årene. Nasjonalt kompetansesenter for kvinnehelse ble åpnet i 2006, og i forbindelse med kvinnehelsestrategien har satsinga i perioden 2004–2014 finansiert 19 prosjekter som tar for seg kvinners helse. I et globalt perspektiv har FNs tusenårsmål hatt kvinne- og mødrehelse på agendaen siden år 2000. Helsedirektoratet arbeider med å kunne dokumentere status vedrørende de utfordringer som ble skissert i kvinnehelsestrategien, slik at vi kan få synliggjort utviklinga i løpet av den tidsperioden strategien har vart. Arbeiderpartiet er ikke enig med regjeringspartiene når de hevder at en ny offentlig utredning om kvinnehelse vil sette viktige prosesser på vent. Vi tror at en ny utredning tvert imot vil bidra til ny og oppdatert kunnskap om kvinnehelse, med vekt på hvilke tiltak som best bidrar til å utjevne forskjeller mellom kjønnene. Vi mener f.eks. at vi trenger bedre kunnskap om innvandrerkvinners helse. Her vil utfordringa bl.a. være knyttet til kulturforskjeller, språkvansker og til hvordan kvinner med minoritetsbakgrunn opplever møtet med de ulike aktørene i helsevesenet. Vi mener derfor at det er avgjørende at en slik utredning om kvinnehelse også tar med en helhetlig tilnærming til innvandrerkvinners helse. Jeg vil spesielt understreke betydninga av å tydelig fokusere på et av de aller største kvinnehelseproblemene, nemlig vold og overgrep i nære relasjoner. Arbeiderpartiet har alltid fokusert på dette problemområdet. En offentlig utredning om kvinnehelse må ta for seg disse utfordringene spesielt. Stoltenberg II-regjeringa la i 2013 fram Meld. St. 15 for 2012–2013, Forebygging og bekjempelse av vold i nære relasjoner. Det handler om å leve. Meldinga ble fulgt opp av en konkret handlingsplan med flere viktige punkter. Blant annet var opprettelsen av familiekoordinatorer i alle politidistrikter et slikt handlingspunkt med tanke på at koordinatorene skulle bistå kvinnene inn mot offentlige instanser, bla. helsevesenet. En nylig framlagt rapport fra Juridisk rådgivning for kvinner viser at koordinatorene ikke alltid er pålagt arbeidsoppgaver som tjener det planlagte formål, og at dette kan vanskeliggjøre voldsutsatte kvinners mulighet til å få riktig hjelp av helseapparatet. Jeg vil spesielt understreke at helsestasjonen og skolehelsetjenesten er svært gode tiltak for nettopp på et tidlig tidspunkt å kunne identifisere vold mot kvinner og barn og ut fra dette sette inn de riktige hjelpetiltakene så snart som mulig. Slike tjenester er så viktige at Arbeiderpartiet har foreslått å øremerke penger til en opptrappingsplan for dette formål i kommunene. Jeg tar med dette opp forslaget som vi har lagt fram sammen med Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV.