Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
At dette er en viktig sak, er vel hevet over enhver tvil, og det viser vel også engasjementet som har vært i komiteen da vi diskuterte dette. Når vi tar opp ordet «terror», regner jeg med at de forskjellige av oss har ulike mentale bilder som popper opp – det være seg fra 11. september i fjor i USA eller fra andre sammenhenger som man oppfatter som terror. Hvis man ser på definisjonene, handler det altså om skrekk- og redselsherredømme. Jeg skal også ta meg den frihet å referere til hva statsministeren sa under sin redegjørelse her i fjor, da han redegjorde for terroranslaget. Statsministeren sa bl.a.: «Vi må ikke glemme at det internasjonale samfunn står overfor en hensynsløs motstander, som nøye og nitidig har planlagt terroranslag for å drepe flest mulig tusen sivile. Dette er en motstander som er villig til å utføre de mest grufulle ugjerninger på nytt, og som har ressurser og vilje til å gjøre det.» Det er klart at med et slikt utgangspunkt er den jobben vi skal gjøre her i dag, viktig, for det det handler om til syvende og sist, er hvordan vi kan forebygge, slik at det norske samfunn sikres mot terroranslag. Ikke minst er det viktig at vi følger opp våre internasjonale forpliktelser. FN har gjort de to vedtakene som ligger i resolusjonene her, og som også legger føringer for Norge som medlemsnasjon. Det er klart at vi er nødt til å ta et oppgjør med dette, fordi denne typen handlinger rammer verdenssamfunnet, de rammer og skader stater, og ikke minst rammer de nede på enkeltmenneskets nivå. Det er totalt uakseptabelt. Derfor må vi gjennom lovverket vise til hvordan vi ønsker at det skal være, og hvordan dette skal håndteres. I forslaget som nå foreligger til § 147 a, er det en beskrivelse av hva man definerer under paragrafen. At det har vært uenighet i komiteen, synes jeg er et pluss, for det betyr at vi har ulike tanker om det, og vi er villig til å drøfte de bitene som ligger der. Men personlig er jeg veldig glad for den konklusjonen som til slutt er trukket, for det vitner etter mitt skjønn, som sagt, om et engasjement. Og det skal vi ta vare på. Lovverket må utformes på en slik måte at politiet og påtalemyndighetene har et grunnlag for å kunne gjøre sin jobb. Det må være ryddig, det må være klart, og det må være skarpt – som andre har vært inne på tidligere her i dag. Så registrerer jeg med interesse at SV ikke vil være med på å ta et internasjonalt ansvar sammen med FN for å komme terrorismen til livs. SV sidestiller altså terrorisme med andre lovbrudd og mener vi ikke trenger egen lovgivning på det. For Fremskrittspartiets del er dette en passiv og uakseptabel holdning som etter vårt syn er totalt feilslått. Det er en måte å forherlige terrorisme på og ikke fullt ut ta avstand fra det. Man kan selvfølgelig si at det dekkes opp innenfor det ordinære lovverket. Men likevel synes vi det blir for defensivt, og man markerer heller ikke den internasjonale samordningen som det bør være å sette dette på dagsordenen og kanskje søke å få en tilnærmet lik lovgivning som gjør at man i fellesskap kan håndtere dette best mulig. Så drøftes det selvfølgelig også i lovforslaget det som går på finansiering av terrorisme. Det er klart at midler, økonomi, er det som gjør det mulig å få disse tingene til. Ved å stramme inn tilgangen på cashflow, for her kanskje å bruke et dårlig begrep, vil man også redusere mulighetene for terror og terroranslag. Det er også av de overordnede bitene som vi må ta hensyn til når vi gjør denne jobben. Det overordnede er selvfølgelig å ha et lovverk og en så god forebygging at vi unngår å bli utsatt for dette. Man har også diskutert det som går på båndlegging. Vi ser det for Fremskrittspartiets del akkurat likt. At behovene er store, så vi. De som leste avisene i går ettermiddag, så jo at man nå var bekymret for smugling av stoffer over grensen i Nord-Norge som kan brukes til atomutvikling i Norge. Her er det stadig elementer som dukker opp, som vi må sikre og ivareta. Et annet moment som saksordføreren også har vært inne på, er dette med adgang til offentlig oppnevnt forsvarer. Det er klart at for Fremskrittspartiets del var dette en avveining. Hvor langt skal vi gå i forhold til å ivareta den mistenkte, samtidig som vi skal kjøre en tøff linje? Vår konklusjon ble at hele § 202 e skulle bli omfattet av adgang til å få oppnevnt en offentlig forsvarer fordi man også skal ivareta rettssikkerheten i denne sammenhengen, samtidig som man har mulighet til å straffe hardt. Så er det også slik at utlendingsloven diskuteres i denne sammenhengen. Enkelte partier har sagt at man ønsker å få den utsatt. Det ligger inne forslag på en del punkter. For Fremskrittspartiets del er handlinger nevnt i disse to lovhjemlene man i hovedsak diskuterer, §§ 147 a og 147 b, av en slik alvorlighet at vi ikke ønsker at man overhodet skal vurdere noe som går på skjønn i forhold til forholdsmessighet. En person som begår denne type handlinger mot det norske samfunn, har gitt et klart signal om at han ikke ønsker å være her. Han ønsker ikke å være en del av det norske samfunnet. Det får vi ta til etterretning, og så får vedkommende forlate landet. Hvis det er slik at vedkommende har familie i Norge og likevel velger å begå slike handlinger, forutsetter jeg i alle fall at vedkommende har gjort seg opp en vurdering av kostnadene ved å utføre en slik handling. Slik bør det være. Når Stortinget gjør sine vedtak, har den enkelte tenkt igjennom konsekvensene av det man stemmer på. Slik må og skal det også være for andre. Vi vil derfor gå imot ethvert forslag som ligger inne nå om at det skal foretas en forholdsmessighetsvurdering før bortvisning kan skje. På den bakgrunn vil vi selvfølgelig gå imot forslaget til endring som Regjeringen har fremmet i utlendingsloven § 29 annet ledd første punktum og i § 30 tredje ledd. Vi fremmer også et forslag til endring i utlendingsloven § 58, i tråd med dette. Jeg vil herved ta opp det forslaget. Så kan jeg heller ikke dy meg for å si litt mer om det SV i sine merknader uttrykker bekymring for. Man er opptatt av at det skal være en rettskraftig dom før utvisning kan skje. Det er selvfølgelig SV i sin fulle rett til å mene. Men det er vel slik at pr. i dag er det ikke et krav at det skal være en dom. Det kan foretas et forvaltningsmessig vedtak, og det er grunnlag godt nok. Med andre ord regnes det ikke som straff å bli bortvist. At enkelte som er kommet, nok vil hevde det motsatte, at det faktisk føles som en straff, er på siden av saken. For vår del er dagens system godt nok. Et annet moment som SV i sine merknader uttrykker bekymring for, er at en utlending som søker asyl i Norge, kan nektes opphold dersom vedkommende ut fra en sannsynlighetsbetraktning har deltatt i terrorvirksomhet i et annet land. Det er klart at det kan være problematisk. På samme tid kan vi heller ikke snu på det og si at Norge skal være et fristed for alle, uansett hva man har gjort, sett i et humanitært lys. Fremskrittspartiet vil overhodet ikke være med på en slik merknad. Jeg går ut fra at SV kommer til å kommentere dette senere i denne debatten. For vår del er det overordnet at vi får et lovverk som er funksjonelt og godt. Så kan jeg ikke la være å komme inn på det som går på metodevalg. Jeg blir litt fascinert, etter å ha hørt forrige taler, som drog seg opp til de store høyder, men elegant hoppet over metodevalg. Det henger ikke på greip å gå så høyt på banen uten å sjekke at livlinen faktisk holder. For det gjør den ikke. Representanten har overhodet ikke noen troverdighet i dette når han går så tøft ut, men ikke har sjekket at man samtidig gir politi og påtalemyndighet det verktøy som trengs, f.eks. i forhold til romavlytting. Hvis man ser på innspillene vi fikk da vi behandlet denne saken, mener jeg at PST har uttalt at man ønsket å kunne bruke romavlytting som et verktøy. Det har sammenheng med at man ser at den teknologiske utviklingen går så fort at skal man kunne henge med, må man også kunne bruke slike utradisjonelle etterforskningsmetoder. Men det er det kun Fremskrittspartiet som har tatt innover seg. Flertallet skal her vente på Metodeutvalget, slik at vi skal få vurdert dette samlet. Det er et paradoks i seg selv. Hvis det er slik at man åpenbart vet at en endring vil gjøre at man får tilført et verktøy og styrket grunnlaget for den jobben man ønsker skal bli gjort, hvorfor skal man da vente med å gjøre det? For oss er dette igjen inkonsekvent. Hvis man regner med at romavlytting vil kunne være et godt verktøy for politiet i etterforskningen, relatert til §§ 147 a og 147 b, bør politiet få mulighet til å gjøre det. På nytt registrerer jeg at flertallet har en mangel på tillit til det norske politiet. Det har ikke Fremskrittspartiet. Det har vi overhodet ikke. Hvis det er et område hvor man burde åpne for romavlytting, burde det være saker relatert til dette, noe annet er defensivt og passivt etter vårt skjønn. Så vil jeg avslutningsvis ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet – så er herved gjort.