trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-12-10:
Behandlingen av denne saken i Stortinget har vært litt merkelig, for i dag diskuterer vi egentlig tre saker: Vi diskuterer det pressen og SV mener saken dreier seg om, nemlig selve tapet i USA. Vi diskuterer hele statens eierskapsstrategi, initiert av Arbeiderpartiet. Vi diskuterer statsrådens redegjørelse for hvordan OED har fulgt opp Equinor. Det er den siste saken vi har til behandling. Jeg skjønner at opposisjonen ønsker å dra inn de to elementene vi ikke skal behandle, fordi investeringene Equinor har gjort, har vist at det tidligere har vært store utfordringer hos Equinor knyttet til internkontrollen i USA-virksomheten, noe både styret og ledelsen i Equinor burde ha fanget opp tidligere enn de gjorde. Men det er også fordi opposisjonens rolle jo er å skape litt halloi. Utfordringen med det er selvfølgelig at disse investeringene skjedde mens de rød-grønne satt i Olje- og energidepartementet og styrte skuta, men la oss ikke bry oss med de detaljene. Jeg forstår godt at opposisjonen ønsker å diskutere eierskap. Det hadde vært litt morsomt, selvfølgelig, å «knagge» et eller annet på opposisjonen. Problemet er bare at vi er enige om eierskapspolitikken. Det er ikke regjeringens eierskapspolitikk, som man kan få inntrykk av når man leser Arbeiderpartiets merknader i saken, det er eierskapspolitikken vi alle er enige om. Vi er enige om at staten som eier i Equinor ikke skal involvere seg i forretningsmessige beslutninger som selskapet gjør. Det er styrets og ledelsens ansvar. Vil Arbeiderpartiet nå utfordre det? Det er sånn det virker i denne saken, men det er ikke foreslått noe sted. Denne saken skal faktisk bare vedlegges protokollen, fra en enstemmig komité. Så kan det godt være at det blir Arbeiderpartiets politikk i framtiden, men det hjelper ikke det på det de gjorde – eller, ifølge Arbeiderpartiet, ikke gjorde – da de satt i regjering i 2011. Jeg vil likevel knytte noen ord til det som ikke dreier seg om det politiske spillet vi har sett rundt denne saken i energi- og miljøkomiteen. Jeg er spesielt glad for den ryddige og tydelige redegjørelsen statsråden holdt for Stortinget i denne saken. Hun gikk grundig og godt gjennom forholdene knyttet til Equinors virksomhet i USA og statens eieroppfølging. Equinors investeringer har ført til store tap, og det framstår som om selskapet både undervurderte oppgaven de påtok seg, og overvurderte egne evner og tok for høy risiko. I tillegg reagerte de helt åpenbart for sent med å ta tak i problemene. Equinors vekststrategi gikk på bekostning av verdiskaping og kontroll. Dette er det godt å se at selskapet så tydelig tar ansvar for selv, og helt ærlig: Det skulle bare mangle. Derfor er det også godt å se at Equinor nå har tatt tak internt, at det rapporteres på en annen måte – at det er endret, og at USA rapporteres som eget segment.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-12-10:
Dette er en viktig sak. Likevel har denne debatten egentlig gitt meg flere spørsmål enn svar. I høringen vi hadde i komiteen, kom det ikke fram noe annet enn det vi allerede visste. Equinor var tydelige på at de hadde sagt ja når de burde ha sagt nei. De var tydelige på at det var deres ansvar. Arbeiderpartiet stiller likevel spørsmål ved statens eierdialog: Noe burde vært gjort annerledes. Noe bør gjøres med eierstyringen. Ok. Da lurer jeg på tre ting som jeg håper representanten Barth Eide kan svare på. For det første: Dersom dagens tverrpolitisk vedtatte eierskapspolitikk, for øvrig lagt til grunn i Stortinget gjennom flere tiår, ikke er noe Arbeiderpartiet lenger støtter, hva vil Arbeiderpartiet endre? Hva helt konkret betyr tettere, tydeligere og mer aktiv eierstyring? For det representanten Barth Eide gir uttrykk for nå, er noe helt annet enn det Stortinget har vært enige om i årevis. Og så lurer jeg litt på: Statsråd Tina Bru lurte på hvilke spørsmål Barth Eide stilte. Jeg lurer på hvilke spørsmål utenriksminister Espen Barth Eide og olje- og energiminister Ola Borten Moe ikke stilte da de gjennom eierstyring hadde dialog med Statoil om risikoen, eller da den rød-grønne regjeringen på den tiden hadde regjeringslunsjer og diskuterte utenriks- og energipolitikk. Nummer tre: Hvilke helt konkrete grep skulle representanten Barth Eide ønske at den rød-grønne regjeringen hadde tatt den gangen de trappet opp det de den gang kalte eventyret i USA, som kunne ha endret utfallet, og som hadde gjort at vi ikke hadde stått her i dag og hatt den diskusjonen vi har i dag, gitt den eierskapspolitikken som da lå til grunn? Jeg forutsetter da at det er den eierskapspolitikken som lå til grunn da, ikke den eierskapspolitikken Arbeiderpartiet nå drar opp for framtiden.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Til liks med den førre talaren vil eg òg gje honnør til statsråden for ei grundig utgreiing, som i utgangspunktet er det som er grunnlag for dagens diskusjon. Vi kunne ha sagt mykje om lærdommen vi må ta av dåverande Statoils eventyr i Nord-Amerika, men debatten i dag er ikkje tidspunktet for det – for det er ikkje det som er til behandling. Eg meiner, i lys av innlegget til saksordføraren, likevel at det er nødvendig å knyte eit par kommentarar til saka. Innlegget til saksordføraren var omtrent like ryddig som resten av saka har vore handtert derifrå. Det var fullt av logiske bristar og konklusjonar på svakt grunnlag. For når Arbeidarpartiets representantar snakkar om den aggressive vekststrategien som selskapet har hatt, er det den same aggressive vekststrategien som dåverande statsråd Borten Moe i høyringa i Stortinget sa at ikkje var politisk omstridd av den same regjeringa som representanten Barth Eide sat i. Det som no er problemet, var altså politisk velsigna, og det vart stadfesta i høyringa av statsråden som då hadde ansvaret. Det andre er at staten har vore ein passiv eigar. Når komiteen held høyringar, vil eg tilrå representantane å halde dei berre viss ein har tenkt å høyre etter. Det som kom fram i denne høyringa, var jo tvert imot at det var to forhold som hadde vore spesielt viktige i all eigardialog. Det eine var at ein fokuserte på kostnadskontroll i prosjekta, og det andre var at ein fokuserte på lønsemd. Basert på det som kjem fram – og ikkje berre frå statsrådane som har stått for eigardialogen i den perioden, men òg frå både styreleiarar og administrerande direktørar som har sete tidlegare, og som alle stadfestar at det har vore eit gjennomgåande fokus i eigardialogen – trekkjer Arbeidarpartiet ein konklusjon heilt ut av lufta. Det har vore problemet med denne saka. I staden for at ein gjer det som Stortinget burde ha gjort i denne saka, nemlig å vurdere utgreiinga frå statsråden, som er temaet i dag, har Arbeidarpartiet hatt sin heilt eigen agenda i dette. Det tener verken staten som eigar eller selskapet, og heldigvis er saka no avslutta.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Under høyringa gav fleire representantar frå Equinor, og kanskje spesielt Eldar Sætre, uttrykk for eit ganske solid forsvar for den statlege eigarskapspolitikken vi har hatt. I lys av dagens diskusjon og debatt er det vanskeleg å lese det som noko anna enn ei frykt for at det vert rokka ved grunnleggjande føringar som ligg i eksisterande eigarskapspolitikk, og som er eigna til og laga for å gje tryggheit til andre investorar i statlege – og også delvis statleg eigde – selskap, for at det ikkje er ei aktiv rolleblanding, at ein kan vere trygg på å plassere kapitalen sin i den typen selskap. I lys av dagens diskusjon og dei merknadene frå m.a. Arbeidarpartiet som statsråden sjølv refererte til i sitt innlegg, uroar det statsråden at dette kan bidra til å gjere det mindre trygt å investere i selskap som Equinor for andre eigarar framover?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Eg er einig i vurderingane som statsråden gjer rundt dette. Det som overraskar meg, er at det kan vere vanskeleg å sjå for seg at selskapa oppfattar noko anna. Ola Borten Moe, som då var olje- og energiminister, sa i 2011 om dåverande Statoils eventyr med oljesand i Canada, at det ikkje var opp til han å leggje seg opp i Statoils vurdering av om selskapet skulle engasjere seg i oljesand, men at det låg godt innafor det mandatet det delvis statleg eigde selskapet hadde fått. Det sa han til NTB. Det er dette som Arbeidarpartiet i dag omtalar som ein aggressiv vekststrategi, som dei har gløymt at dei sjølve var med på. Men det til side. Er det grunn til å tru at selskapet oppfattar at dei ikkje sjølve er fri til å gjere sjølvstendige vurderingar, og at det er styret som overfor sine samla aksjonærar svarar på det, i lys av den diskusjonen vi har hatt i dag?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Eg skulle nok ein gong ønskje eg kunne halde meg berre til utgreiinga, som er temaet, men i lys av dei innlegga som har vore, kan eg ikkje det. Representanten Martin Kolberg seier at Arbeidarpartiet står fullt og heilt bak eigarskapsprinsippa. Hadde det berre vore sant. Representanten Kolberg har tradisjonelt vore ryddig i desse spørsmåla, og eg har lyst til å gje han honnør for det. Men Arbeiderpartiet tek eit steg vekk frå det når dei i denne saka skriv: «Flertallet mener at det i framtida trengs en tydeligere hånd på denne eierstyringen, ikke minst hvis vi skal lykkes i å ruste Equinor til å bli en viktig og framtidsrettet motor for nyindustrialiseringen av Norge inn i fornybaralderen på veien mot et klimanøytralt samfunn.» Det kan ikkje lesast som noko anna enn at staten, som eig 67 pst. av aksjane, skal bruke makt direkte i eit selskap som har andre, private, aksjonærar, til å tvinge på plass avgjerder som styret sjølv ikkje har teke. Viss ikkje Arbeidarpartiet meiner det, hadde dei naturlegvis ikkje skrive det. Men det er det som er problemet i denne debatten, og som gjer at vi andre, når nyheitene lagar program, vil sjå litt rare ut fordi vi ikkje held oss til temaet. Det skjer fordi Arbeidarpartiet er i ferd med å undergrave fullstendig det eigarskapet som staten har hatt, og har, i Equinor – den eigarskapspolitikken som Arbeidarpartiet er for. Det er den dei undergrev gjennom denne måten å handtere det på, fordi det bidreg til å setje spørsmålsteikn for andre, private, aksjonærar ved om dei kan stole på at staten er ein ryddig eigar i eitt og alt. I dette har representanten Martin Kolberg alltid vore ryddig. Men her framstår Arbeidarpartiet som noko heilt anna, heilt bevisst, òg understreka i fleire innlegg av representanten Barth Eide. Det er det som gjer at vi har denne diskusjonen på det nivået han no er, for sjølv dei av oss som er glade i private aksjonærar og meiner at private i større grad kunne ha eigd ein del av dette – fordi staten ikkje i eitt og alt er den beste eigaren eller den beste måten å forvalte felles verdiar på – innser at nokon må stå opp for dei eigarskapsprinsippa som gjer at staten kan vere ein profesjonell og etterretteleg eigar i denne typen selskap. I sånne spørsmål har vi alltid før kunna stole på Arbeidarpartiet. Det er synd at vi ikkje lenger kan gjere det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Hadde representanten Kolberg eller representanten Andersen frå Arbeidarpartiet sete i komiteen, hadde vi antakeleg vore einige om det meste. Grunnen til at eg seier det, er at det eigentleg berre står éin ting igjen for dei to representantane. Det er å forklare at dei merknadene Arbeidarpartiet har skrive, ikkje er meint til faktisk å gripe inn i den måten eigarstyringa skjer på. Aktiv eigarskapspolitikk er heilt fint, men ein skal ikkje gripe inn i enkelttilfelle, slik Arbeidarpartiet har gjeve uttrykk for i merknads form. No er tida inne for at Arbeidarpartiet trekkjer det standpunktet dei aktivt har teke i dette, framstår ryddig, bidreg til at Equinor har trygg og god styring, tek eit steg i retning av det representantane Kolberg og Andersen gjev uttrykk for, og bort frå det representanten Barth Eide skriv.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-12-10:
Statoil, eller nåværende Equinor, ble etablert av framsynte norske politikere for å forvalte fellesskapets interesser. Det har tjent oss godt. Selskapet var – og er – et enestående redskap for det norske folk og våre interesser. Saken knyttet til Equinors virksomhet og overskridelser i USA er alvorlig, men ingen i denne salen bør likevel være overrasket. Da Stortinget i 2001 behandlet delprivatisering av selskapet, omtalte daværende regjering i proposisjonen det som følgende: at Statoils interne kultur og kommersielle handlefrihet er en hemsko. Med andre ord ønsket flertallet i denne salen å gi selskapet en klart større handlefrihet. Den handlefriheten har selskapet fått. Om ikke eierskap er en krevende øvelse i et heleid statlig selskap, noe vi har sett flere eksempler på, er det desto mer krevende i et delstatlig selskap, og det er tilsynelatende bred enighet om prinsippene for profesjonell eierstyring, der eiermakten først og fremst utøves på generalforsamling. Samtidig er det tilsynelatende bred enighet om at staten skal opptre som ansvarlig eier. Det er også sånn at statens frihet som eier i utgangspunktet ikke er annerledes enn privates handlingsrom som eiere. Likevel plikter staten i selskaper der de har eierskap, løpende å vurdere selskapets måloppnåelse og lønnsomhetsutvikling. På samme måte som selskaper har et selvstendig ansvar for å ta samfunnsansvar, har staten som eier et ansvar for at dette ivaretas av selskapets ledelse, sammen med krav til sunn økonomistyring og måloppnåelse. Det er ingen motsetning mellom prinsippene for god eierstyring og tydelig eierstyring knyttet til det. Tvert om lever vi i en tid der dette er en type forventning de fleste ansvarlige eiere stiller til sine selskaper. Ingen selskaper lever i et vakuum, og aller minst i et vakuum fra sine eiere. Det bør særlig ikke gjelde i selskaper der staten har et strategisk eierskap. I denne saken, hvor Equinor har hatt et historisk stort tap knyttet til sitt USA-engasjement, burde selskapet klart vist mer åpenhet og gitt mer informasjon knyttet til de utfordringer selskapet møtte, til sine eiere. Staten på sin side burde tydeligere tatt opp tråden fra 2014, da Finanstilsynet første gang kom med en klar anbefaling om tydeligere å rapportere på USA-engasjementet. Senterpartiet mener vi nå må ta lærdom av denne saken og ta alvoret inn over oss. Vi ser fram til, eller – for å si det på en annen måte – vi imøteser Riksrevisjonens rapport og den videre behandlingen av den. Det vil gi oss en bedre pekepinn på hvordan eierstyringen og eierdialogen i framtiden kan ivaretas og gjennomføres på en tydeligere og bedre måte.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-12-10:
Representanten Stefan Heggelund maler som vanlig med bred og dramatisk pensel og beskylder opposisjonen for utydelige merknader. Senterpartiet står godt i de merknadene som er, og jeg mener at representanten Pollestad også redegjorde greit for Senterpartiets syn, utover det jeg gjorde i min hovedmerknad. Så sier også representanten Heggelund at vi ikke diskuterer saken, nemlig statsrådens redegjørelse. Men det er jo det vi gjør. Først må vi ta utgangspunkt i hvorfor statsråden redegjorde. Jo, statsråden redegjorde fordi Equinor hadde tapt 200 mrd. kr i USA. Det har statsråden redegjort godt for, det er vi helt enige om, men da må vi jo spørre oss: Hvordan kom vi dit? Det er det denne saken handler om. Verre er det ikke – selv om Stefan Heggelund holder seg til informasjonsstrategien i Høyre ved å male bredt og kaste anklager mot andre partier. Det er sånn at Senterpartiet stiller seg helt og holdent bak den strategien som ligger for eierstyring, men det er også sånn som jeg sa i mitt hovedinnlegg, at private eiere stiller krav til de selskaper hvor de er medeiere. Det handler ikke bare om økonomi, og enda mindre handler det bare om økonomi for en stat når vi har et eierskap. Vi har et eierskap i disse selskapene av en strategisk grunn, og da betyr det også at vi må være tett på. Det er også sånn at Stortinget kun kjenner statsråden, og statsråden er da vår representant i generalforsamlingen. Derfor vil jeg bare understreke at Senterpartiet står greit i de merknadene som er. Jeg skal fortsette å sitte der borte på plassen min og høre, og jeg hører godt bak både pleksiglass og søyler.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Saken vi behandler i dag, er svært alvorlig. Det er avdekket en økonomisk ukultur som savner sidestykke i norsk industrihistorie. De økonomiske tapene på over 200 mrd. kr er etter hvert godt kjent. Det som ikke har vært så godt kjent, har vært de miljø- og helsemessige sidene av denne fatale satsingen. Rundt halvparten av tapene anslås å ha vært en følge av at man satset tungt på å hente opp skiferolje og skifergass, en forferdelig skitten måte å utvinne fossil energi på. I går kveld ble vi grundig presentert for de miljø- og helsemessige utfordringene knyttet til Equinors satsing i USA gjennom Brennpunkt-programmet på NRK. Den 28. juni 2014 brant det på gassanlegget som Equinor var involvert i, i Monroe County i delstaten Ohio. Det var store tanker med kjemikalieblandinger som gikk i luften. Siden det var mye diesel i området, brant det i flere dager. Svart røyk veltet opp over lokalbefolkningen, og de kunne i går på Brennpunkt fortelle at de kastet opp, ble svimle og blødde neseblod. De brannkorpsene som kom til brannen, fikk ikke vite hvilke kjemikalier det var som brant. Skal man slokke en brann, må man for å være trygg vite hvilke kjemikalier det er i brannen. Noen typer kjemikalier vil eksplodere hvis brannfolkene bruker vann på dem. Først flere dager etterpå fikk brannmannskapet oversikt over hva som var der. Men heller ikke nå fikk de vite alt. Noen av kjemikalieblandingene var visstnok forretningshemmeligheter. Equinor skryter av å ha åpenhet om hvilke kjemikalier de bruker, men det er vel her som med de økonomiske forholdene knyttet til denne satsingen – det å gi informasjon på en enkel og grei måte som gjør at folk forstår hva det dreier seg om, er tydeligvis vanskelig for selskapet. I Nord-Dakota, der Equinor hadde størst aktivitet, har myndighetene fått inn meldinger om 239 ulike uhell hos Equinor de siste årene – noen små, men også en god del større. Det er på tide å få kartlagt også de helse- og miljømessige konsekvensene av Equinors satsing i USA og andre land. Derfor har SV i dag fremmet et forslag om det. Vi har nå fått belyst de økonomiske tapene. Nå må vi også få belyst de miljømessige og helsemessige tapene denne skandalen har medført.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Representanten tar opp det forslaget som SV står bak.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Etter avsløringene i Dagens Næringsliv tidligere i år om de store økonomiske tapene, ble det satt i gang en større ekstern gransking av hvordan det kunne gå så galt, og hvordan man kunne tape over 200 mrd. kr I går kveld kunne vi se på Brennpunkt hvilke enorme miljø- og helsemessige konsekvenser Equinors satsing i USA også har hatt. Så mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden sørge for en tilsvarende uavhengig gransking av de miljø- og helsemessige konsekvensene av Equinors satsing i USA?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Jeg ber ikke statsråden om å kommentere de konkrete tingene som kommer fram i Brennpunkt-dokumentaren. Det jeg spør statsråden om, er om hun vil sette i gang en uavhengig gransking av de miljø- og helsemessige konsekvensene av Equinors satsing i USA, tilsvarende det vi fikk da det ble avslørt at dette hadde store økonomiske tap. Vil vi få en tilsvarende gransking for å se på de miljø- og helsemessige konsekvensene av denne satsingen?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Vi skal alle være glade for at de økonomiske sidene ved denne saken har kommet fram i lyset, og at det som en følge av det kan bli endringer i hvordan Equinor rapporterer framover. Men jeg er forundret over den manglende viljen fra statsråden til å komme til bunns i de alvorlige miljø- og helsemessige konsekvensene som denne satsingen kan ha hatt. Statsråd Bru refererte i sitt innlegg nå nettopp til noen av de forventningene som staten som eier har til statlige selskap. Statsråden refererte bl.a. til at man har en forventning om at det skal være bærekraftig verdiskaping. Ja, da er det grunn til å sjekke om det Equinor gjorde i USA, var i tråd med dette. Var det bærekraftig verdiskaping Equinor drev med i USA? Er de store miljø- og helsemessige konsekvensene som denne satsingen kan ha ført til, og som Brennpunkt viste i går kveld, i tråd med de forventningene som staten som en statlig eier har til bærekraftig verdiskaping? Det er jo nettopp det vi i SV vil komme til bunns i når vi i dag, gjennom en uavhengig gransking av de miljø- og helsemessige konsekvensene, foreslår å se på hvor alvorlige de har vært, og om dette er i tråd med de forventningene staten som eier har. Og da overrasker det meg at statsråden ikke klart og tydelig sier at hun vil sørge for at det skal komme på plass en slik gjennomgang, nettopp for å se om de forventningene hun selv refererte til, er oppfylt av Equinor.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-12-10:
Som komitéleder vil jeg faktisk få starte med å takke komiteen for et ikke altfor godt samarbeid i denne saken. Den konstitusjonelle rollefordelingen har vært i spill i løpet av denne saken. Det var en stor diskusjon om det skulle være åpen eller lukket høring – i en sak som handler om en redegjørelse fra en statsråd som det aldri har vært høring på, så vidt jeg vet. Dette har vært preget av andre agendaer, og det hører vi i debatten her. Det er en historiefortelling om et Equinor som fikk mandat til å ekspandere, og særlig under den rød-grønne regjeringa. Med dagens saksordfører Espen Barth Eide om bord i regjeringa fikk Equinor gullkortet til å prøve seg på et fossilt eventyr i USA. Så kom det et oljekrakk i 2014. Det er ikke rart at det blir utfordringer med det. Men vi hører altså i dag ingenting annet enn «betydelig» og «tettere» – det er det jeg hører om hvordan eierstyringen kunne vært organisert på en annen måte enn det som har vært gjort etter 2014. Jeg hadde forventet at det i debatten i dag kom opp noen forslag til hvordan en skal organisere statens eierskap. Men det er ingenting om at en f.eks. kan ha en større armlengdes avstand. For eksempel er Equinor det eneste Olje- og energidepartementet har i sin portefølje. Alt annet statlig eierskap er i Næringsdepartementet. Den debatten er jo absolutt moden for å tas. Men det er det ingen debatt om her i dag. Det er bare «betydelig» og «tettere». Som representanten Lars Haltbrekken var inne på, er ingen av oss stolte over hva Equinor har gjort i USA, heller ikke de partiene som i sin tid var veldig skeptiske til det eventyret de la ut på. Det er heller ingenting om erkjennelsen som styret hadde i den høringen som etter hvert ble, at de har tatt ansvar. Som representanten Westgaard-Halle var inne på, erkjenner de at en tok på seg en for stor oppgave og for stor risiko. De har i tillegg vært uheldige med bl.a. oljeprisen underveis. I så pass store saker må en være redelig – hvilken sak er det vi nå diskuterer og debatterer? For framtida er det absolutt grunn til å diskutere både Equinors rolle og eierskapet, men på et annet vis enn det vi gjør her i dag. På vegne av statsråd Tina Bru, som har håndtert denne saken utmerket, vil jeg si at det er leit at det er hun som på en måte blir plassert i gapestokken for denne behandlingen. Det er ikke verdig.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-12-10:
Jeg velger å starte der representanten Jon Georg Dale sluttet. Det var et forløsende innlegg på talerstolen her fra representanten Martin Kolberg. Det satte jeg stor pris på. Jeg anser Martin Kolberg som en nestor og faktisk også som en mentor. Vi skal lytte til representanter som har mange år bak seg i Stortinget og i det politiske livet, og også i kontroll- og konstitusjonskomiteen, som eventuelt burde ha behandlet den saken vi nå diskuterer. Han nevnte mentalitet, kultur, og at dette har vært registrert over mange år. Det tror jeg er helt riktig. Sånn sett burde vel denne debatten ha vært et annet sted, kanskje i et styrerom, like mye som den burde være her. Det skal vi ta med oss, og det må vi også ta med oss i den videre organiseringen av statens eierskap – det være seg debatten om vi skal plassere alt i ett departement, eller om vi skal organisere eierskapet i Equinor på et annet vis. Men det har faktisk også en del private eiere en del av ansvaret for. Det er her det brister for Arbeiderpartiet i fortsettelsen. Jeg er opptatt av framtida – hvordan staten skal opptre og bidra til bl.a. det grønne skiftet. Det er i hvert fall ikke gjennom mer skifergass og oljesand og en ekspansiv stat. Representanten Ruth Grung vil stadig tilbake til 2014, men den store risikoen ble jo tatt lenge før det. Det var da det ikke var noen særlig vei tilbake, da oljeprisen falt. Så det hører definitivt med i diskusjonen en har, ikke minst om framtida. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil fortsette å legge et stort ansvar hos statlige elefanter i rommet, som jeg kaller det. Hvor store skal de elefantene få bli i spørsmålet om å ta risiko på egen kjøl, uten å lytte til politiske signaler, f.eks.? Så det hører virkelig hjemme i den framtidige debatten om det store, grønne skiftet. Hvor mange slike skal vi skape? Det er også en viktig del av denne debatten. Vi har flere i verktøykassa, så jeg håper vi ikke navigerer f.eks. Statkraft inn i et slikt eierskap. Dette er viktig også for hvilke aktører vi skal bidra med. Vi må ta med oss i speilet denne debatten i den politiske utformingen for det videre.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2020-12-10:
Eg vil òg starte med å takke statsråden for ei god og grundig forklaring. Det er jo det som er saka vi no har brukt god tid på å behandle i komiteen. Det å investere medfører risiko. Det kan bli lønsamt, eller det kan gå som det ser ut til å gå med Equinors investeringar i USA. Dei har ført til store tap, og det er openbert at det har vore store utfordringar med kostnadskontrollen internt. Det verkar som om selskapet undervurderte oppgåva dei tok på seg, overvurderte sine eigne evner, tok for høg risiko og reagerte for seint med å ta tak i problema. Dette ansvaret ligg hos styret og leiinga i selskapet, og det er dei som er ansvarlege for det som har skjedd. Det blei slått fast då komiteen hadde høyring, at det er dette som gjeld, og tidlegare styreleiarar tok òg det ansvaret på seg. Det er viktig og riktig at selskapet har vore tydeleg på at dei har teke og skal halde fram med å ta ansvaret og lære av dei feila som har blitt gjorde. Det er tydelege forventningar frå oss om at det blir betre kontroll i framtida. I tillegg til ansvaret for styret og leiinga er det jo òg sånn at Olje- og energidepartementet skal følgje opp forventningane staten har til selskap der ein har ein stor offentleg eigardel, sånn som det kjem fram av eigarskapsmeldingane som har hatt brei tilslutning i denne salen. Statsråden har med forklaringa si vore tydeleg på at lønsemd og kostnadskontroll har vore ein del av eigardelen mellom Olje- og energidepartementet og Equinor, og det er positivt at Olje- og energidepartementet i eigaroppfølginga med Equinor etter 2014 har vore særleg oppteke av utviklinga og nedskrivingane til verksemda i USA. Både i kvartalsmøte mellom Equinor og Olje- og energidepartementet, etter resultatsframleggingane til selskapet og i eigarmøte er dette tema som har vore oppe. Det er riktig, og det har vore bra. Eg har lyst til å kome med ein refleksjon, for i denne salen har det vore brei tilslutning til eigarskapsprinsippa og brei tilslutning til mange av tinga som skjedde under førre regjering då Equinor føretok mange av investeringane som mange no har eit ønske om å debattere. Kristeleg Folkeparti har vore kritiske til fleire av investeringane Equinor har hatt i utlandet, mest av alt til investeringane dei gjorde i oljesand, og eg meiner historia har vist at investeringane i skiferolje, skifergass og oljesand har vore dårlege investeringar. I tillegg har dei vore klimafiendtlege, medført store miljøinngrep og vore lite framtidsretta. Eg håper vi ser ei anna linje enn det for framtida, men mest av alt viser dette at vi har ein debatt der opposisjonen kranglar og ikkje berre klarer å møte seg sjølv i døra, men i fleire dører på ein gong. Statsråden har vore tydeleg og gitt ei god forklaring, som eg meiner står seg godt og godt kan leggjast ved protokollen.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Utgangspunktet for min redegjørelse i juni i år var at Equinor i perioden 2008–2011 gjennomførte flere store investeringer i såkalte ukonvensjonelle ressurser som skiferolje og skifergass i USA. Disse investeringene førte senere til store økonomiske tap, noe som også har fått bred omtale i norske medier og danner bakteppet for hele denne saken. Som jeg tidligere har gitt klart uttrykk for, er dette en alvorlig og vanskelig sak. Equinors investeringer i USA ble foretatt på bakgrunn av en strategi om å vokse internasjonalt. Dette skjedde i en periode preget av høye olje- og gasspriser og sterk konkurranse blant de internasjonale oljeselskapene om å sikre seg nye ressurser. Et bredt flertall i Stortinget hadde også tidligere uttrykt støtte til selskapets internasjonale vekstambisjoner. I 2014 falt oljeprisen derimot brått, og dette førte til at selskapet måtte skrive ned store bokførte verdier. Oljeprisfallet og de store økonomiske tapene ble starten på en omfattende prosess i selskapet, der det også ble avdekket problemer med internkontroll og andre forhold. Alt dette er godt beskrevet i den eksterne gjennomgangen fra PwC av virksomheten i USA. I sum tegner rapporten et bilde av at selskapet undervurderte oppgavene de tok på seg. De overvurderte egne evner, de tok for høy risiko og reagerte for sent med å ta tak i problemene. Den interne kontrollen er nå betraktelig forbedret, men det gjenstår ytre forbedringsarbeid, som jeg vil følge opp i eierdialogen med selskapet. Jeg merker meg at en samlet komité understreker at det er bred enighet om rammene for statens eierutøvelse, og gir uttrykk for at staten skal opptre som en ansvarlig eier som stiller tydelige forventninger til selskapet. Men jeg er mer spørrende til noen av de andre merknadene fra de rød-grønne partiene om eierskap. Hva menes f.eks. med «en tydeligere hånd» på eierstyringen? Betyr det f.eks. at Arbeiderpartiet og deres støttepartier vil at staten som eier bør involvere seg i selskapets forretningsmessige beslutninger? Dette er for viktige spørsmål til at Arbeiderpartiet kan være så utydelige. Det er heller ikke mulig å mene at prinsippene for eierstyring ligger fast samtidig som man åpner døren for noe helt annet. Jeg stiller meg også uforstående til påstanden om at jeg har vært passiv i eieroppfølgingen av Equinor. Olje- og energidepartementet har tvert imot en aktiv eierdialog med selskapet, som inkluderer oppfølging av statens mål som eier og forventninger til selskapet. Jeg er åpen for at det alltid kan gjøres forbedringer i eierdialogen, og jeg har også tatt noen grep. Det er derimot en ganske annen debatt enn å åpne døren for en helt ny type eierskapspolitikk, slik jeg oppfatter at noen nå gjør. Helt avslutningsvis vil jeg minne om at det er selskapets styre og ledelse som er ansvarlig for den daglige driften i Equinor. Dette gjelder også for tapene i USA. Denne arbeidsfordelingen mellom selskapet og staten som eier og oss som politikere er også ettertrykkelig slått fast i den eierskapspolitikken som et bredt flertall i Stortinget stilte seg bak så sent som i april i år.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg har hørt flere si, som representanten Eide sier nå igjen her, at problemene med økonomistyringen ble kjent i 2014. Det stemmer jo ikke. Det som skjedde i 2014, var at Finanstilsynet hadde sett på et årsregnskap som Equinor – den gang Statoil – hadde i 2012, og påpekt at her var det noen ting som burde rettes opp. Tre ting ble rettet opp. Så pekte de også på dette med rapporteringen og måten tallene ble rapportert på. Det tok vi opp med selskapet, men det er noe helt annet enn å si at da ble departementet kjent med dårlig økonomistyring. Det var for øvrig også før de store tapene skjedde på USA-virksomheten, på et tidspunkt før det. Så det er en liten sammenheng der, selv om det blir gjentatt hele tiden. Det er noe veldig annet. Vi har etter at tapene ble kjent, kontinuerlig siden de store tapene kom, hatt dette på dagsordenen i eierdialogen med selskapet.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg er enig med representanten i at det er en forskjell på tapene og internkontrollen, utfordringene med det, men det er fortsatt feil at departementet ble kjent med utfordringer rundt internkontrollen i 2014. Selskapet ble kjent med det, det er helt riktig, men det var ingenting som ble tatt opp med departementet rundt det. Det er for øvrig heller ikke informasjon som departementet i utgangspunktet skulle hatt, for det er i så fall informasjon som alle eierne skal ha. Men så har jeg likevel sagt, nå som vi kjenner omfanget av dette, at det var av et slikt omfang at jeg mener selskapet kunne vært åpne rundt dette, også i eierdialogen. Men det er feil som representanten nå har hevdet flere ganger, at departementet ble kjent med svikt i internkontroll og manglende økonomistyring i 2014. Det stemmer ikke.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Dette har jeg også vært tydelig på i min redegjørelse, og det har jeg også sagt flere ganger, at på grunn av omfanget av denne utfordringen har jeg ment at selskapet kunne og burde vært åpen med departementet om det. Det måtte for øvrig selvfølgelig ha gjeldt flere eiere enn oss, for vi skal ha samme informasjon. Men det er uansett opp til selskapet og styret å vurdere hva de skal gi av informasjon. Det er rollefordelingen som er i henhold til de eierskapsprinsippene, som vi for øvrig tilsynelatende alle stiller oss bak.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg mener at det er en klar styrke ved det norske statlige eierskapet at det alltid har vært bred enighet i Stortinget om prinsippene for dette. Det gir forutsigbarhet også for de private investorene som investerer i de selskapene hvor også staten er deleier. Det er viktige prinsipper å hegne om. Det jeg refererte til i mitt innlegg, som bekymrer meg, er at det nå skapes et inntrykk av at man trenger en annen type politikk, at man trenger en politikk hvor politikerne i stadig større grad skal gå inn og f.eks. si at man bør investere mer i dette, eller hvorfor er dere inne der, dere bør trekke dere ut – å drive en helt annen type styring enn det som er de prinsippene vi alle står sammen om. Jeg tror det er riktig å ha de prinsippene, og at det er sånn eierskapspolitikken skal være, nettopp for å gjøre det attraktivt å være investor i selskaper som også staten eier.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg mener at så lenge eierskapspolitikken er sånn den er, skal alle føle seg trygge på at det er sånn prinsippene fungerer, og at det er sånn vi driver eierstyring. Det betyr jo ikke at vi ikke kan ha en offentlig debatt om viktige spørsmål – og det skal vi ha. Men hvis man skal stå i en debatt og tegne et bilde av at man trenger en annen type styring, en slags sterkere hånd på rattet, uten å presisere det litt mer nøyaktig, tror jeg at det kan bli utfordrende fremover. Men jeg er som sagt opptatt av å hegne om de prinsippene vi har. Jeg mener det har tjent oss svært godt.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Det er litt vanskelig for meg å kommentere de påstandene som vises i Brennpunkts dokumentar – jeg har ikke selv sett den dokumentaren – om landvirksomheten i USA. Det er nytt for meg, så jeg må henvise til selskapet for ytterligere kommentarer om det. Men jeg forventer selvsagt at Equinor er ledende i sin virksomhet når det gjelder å ta hensyn til helse, miljø og sikkerhet.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg mener at jeg svarte på spørsmålet, for før jeg eventuelt kan ta stilling til noe sånt, må jeg vite hva påstandene er om den virksomheten, og på hvilken måte den eventuelt påvirker helse og miljø. Det har jeg ikke informasjon om her jeg står i dag, så jeg kan ikke ta stilling til et slikt spørsmål. Så på det nåværende tidspunkt: Nei, jeg vil ikke ta et slikt initiativ. Men igjen: Jeg har ikke sett dokumentaren, jeg kjenner ikke til disse påstandene. Dette er spørsmål som må rettes til selskapet.
Tina Bru (Høyre), 2020-12-10:
Jeg beklager å trekke ut debatten, men jeg føler allikevel et behov for igjen å si en ting som jeg har sagt flere ganger i dag, også fordi representanten Barth Eide tok det opp igjen i et forsøk på å svare på noen av mine utfordringer, det setter jeg pris på, på spørsmål om hva som burde blitt gjort annerledes. Det var altså ikke slik at Olje- og energidepartementet var orientert om at man gradvis så at det utviklet seg mangler ved internkontrollen og svikt i økonomistyringen. Det ble, som jeg også har beskrevet i min redegjørelse, departementet kjent med gjennom de oppslagene som var i media. Vi skulle heller ikke hatt informasjon om dette som gikk på internkontroll, for det er intern informasjon, og det ligger da til styret å komme til oss med den informasjonen hvis de mener at det er riktig. Da burde i så fall representanten rette den kritikken mot selskapet, slik jeg selv også har gjort. Jeg har sagt at når det var av et slikt omfang som det ble, burde de vist den åpenheten i eierdialogen med oss. Men det er noe annet enn å kritisere departementet for ikke å ha tatt det på alvor. Det var altså ikke informasjon som vi hadde. Igjen: Man må skille mellom det som handler om internkontrollen, og det som handler om de store tapene. Dem har vi vært klar over helt siden de skjedde. Derfor har vi også fulgt opp det aktivt. I tillegg er det også greit å minne om at dette med internkontroll er den ene tingen i denne saken som har skjedd under min vakt. Det er den eneste informasjonen vi har fått under min vakt, som jeg også har fulgt opp og rettet kritikk mot selskapet for. Det er der jeg mener den kritikken også hører hjemme, så jeg forstår fortsatt ikke helt den koblingen som representanten trekker til at dette viser at departementet har vært for passiv, at man ikke har tatt tak i det, for dette var igjen informasjon som vi ikke hadde. Jeg følte at dette var nødvendig å oppklare.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Når jeg tar ordet nå, er det med bakgrunn i den kunnskapen jeg har om forholdet mellom eierskapsstyringen og Equinor gjennom mange år som medlem av kontrollkomiteen, og også som leder av den i fire år. Jeg vil først si, når det gjelder de utfordringene vi snakker om her, spesielt eierskapsstyringen, men også USA-styringen, at USA-hendelsene handler om mange år og forskjellige, skiftende regjeringer. Og jeg skal si noe som kanskje overrasker Stortinget. Når jeg tar ordet, er det også fordi jeg gjennom det jeg nå skal si, vil – iallfall – forsøke å bygge opp statsrådens autoritet i forhold til den voldsomme makten som denne delen av norsk industri representerer. Med det mener jeg å si at det er nødvendig at Stortinget er veldig oppmerksom på at det her er spørsmål om mentalitet og kultur som i gitte tilfeller utfordrer staten som eier i Norges viktigste industrielle selskap. Mentalitet og kultur – hva mener jeg med slike ord? Jo, vi hører nå statsråden si at hun skulle ønske at Equinor hadde fortalt departementet om de store tapene som kom, i størrelsesordenen 200 mrd. norske kroner, på et tidligere tidspunkt, at det hadde vært bra om de gjorde det. Slik hører jeg henne i hvert fall. Men det er uomtvistelig slik at det var gjennom mediene vi fikk vite summen. Stortinget hørte ikke noe om det store tapet på et tidligere tidspunkt. Dette forteller om mentaliteten og kulturen i denne kommunikasjonen, som ikke er slik som den burde være. Men Arbeiderpartiet støtter jo prinsippet om eierskapsstyringen, det bør ikke være tvil om det. Det er ingen som behøver å stille seg tvilende til det, men den balansen må være slik at staten som eier får de opplysningene som den fortjener, og som den har krav på. Det er uomtvistelig slik at det er først etter at mediene går inn i saken, dette blir en stor politisk sak, fordi opplysningene kommer gjennom mediene, ikke gjennom de kanalene de skal komme gjennom. Jeg har et annet eksempel, som jeg skal bruke de siste sekundene til å fortelle om, og som bare er et eksempel av en annen karakter, nemlig Angola. Jeg tror det var seks eller syv brev jeg skrev til Equinor om det i forrige stortingsperiode, og da lovet de bot og bedring, det skulle gå i orden i Angola. Nå sier de akkurat det samme til den nåværende statsråden, og saken er fortsatt ikke i orden. Hundrevis av millioner er det umulig å redegjøre for.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-12-10:
Jeg sier det slik: Hvorfor denne voldsomme aggresjonen? Hvorfor denne voldsomme aggresjonen? Det som er mitt hovedstandpunkt, er at hele det politiske Norge er tjent med at vi har gode prinsipper i eierskapsstyringen, men også at vi har styring. Det er ingen motsetning mellom å si og fastslå to sentrale ting: Alle sammen er veldig fornøyd med og glad i Equinor, Statoil, slik det har vært, og vi støtter eierskapsprinsippene. Det er ingen motsetning mellom det og å si det som våre merknader i innstillingen tar til orde for, nemlig at vi må sørge for at staten som hovedeier har en kontroll med hva som foregår i selskapene. Det som er et faktum her, er at vi ikke skal legge oss ut med de kommersielle beslutningene i styret – det har vi aldri sagt, og jeg sier det ikke. Men jeg konstaterer, som flere talere sier, og det bør alle ta innover seg, at vi har tapt 200 mrd. kr, og det gikk mange år før man oppdaget hva som var under utvikling. Da går det ikke an å si her i Stortinget at det er det prinsippet vi skal forholde oss til, at det på en måte er greit. For det er ikke greit for noen, uavhengig av partifarge. Jeg har ikke noe behov for noen disputt med statsråden om dette, men jeg vil bare si: Jeg merker meg at det i alle fall har vært vanskelig å få tak i utviklingen og opplysningene gjennom de ordinære kanalene. Det er et faktum. Det er en stor betenkning for Stortinget at dette er et faktum, at ikke Equinor på en tydelig og klar måte kommuniserer til det politiske miljøet på en slik måte at man oppdager hva som er under utvikling før katastrofen er et faktum. Det bør alle ta innover seg. Hvis vi skal ha et eierskapsprinsipp som gjør dette vanskelig og på en måte akseptabelt, er det jammen grunn til å diskutere det. Da er det virkelig grunn til å diskutere det – på vegne av det norske folk, rett og slett. Jeg sier det én gang til: Jeg tror at dette har noe med mentalitet å gjøre. Det har ikke minst noe med mentaliteten sett i forhold til hele oljeindustrien å gjøre, som er så økonomisk kraftig at de noen ganger tror – nå får jeg formulere meg forsiktig, president – at de kan heve seg over politisk styring. Det bør de få beskjed om at ikke er tilfellet, fra denne debatten. Og i den grad noen bryr seg om hva jeg sier, sier jeg i alle fall dette: Det kan ikke Equinor for framtiden tenke seg at de kan slippe unna med.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-12-10:
Vanligvis når vi behandler saker i komiteen, og uansett hvilken komité vi er i, er det slik at den som blir valgt av de andre komitémedlemmene til å være saksordfører, selvfølgelig har et ansvar for sakens framdrift, men også et ansvar for å ha dialog, diskutere med de andre partiene og prøve å finne løsninger og formuleringer man kan stå sammen om. Det er en styrke ved måten vi jobber på i det norske storting, den konsensustradisjonen vi har i Norge. Saksordføreren i denne saken, representanten Espen Barth Eide, har valgt en annen strategi. Konklusjonen visste han på forhånd hva skulle være. Han visste også at han skulle få saken til å handle om mange andre ting enn det Stortinget skulle behandle, nemlig statsrådens grundige og gode redegjørelse. Kommunikasjonen mellom saksordføreren og de ulike partiene gikk gjennom media – så takk for samarbeidet, vil jeg si. Så vil jeg henlede oppmerksomheten til side 2 i innstillingen: «Komiteen vil understreke at det er bred enighet om prinsippene for profesjonell eierstyring.» Espen Barth Eide var litt inne på det i sitt innlegg. Vi i regjeringspartiene var litt usikre, for vi er enige om prinsippene for eierskapsstyring. Nå skal vi stå i den merknaden, for vi kan ikke begripe at Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal det – med de merknadene de har i tillegg til den merknaden. Det er totalt utydelige merknader, og når de kommer på talerstolen for å forklare dem, går det faktisk ikke an å forstå hva det betyr. Representanten Barth Eide snakket om at et eller annet sted lå hunden begravet. Men man må først begrave en hund for å finne den begravde hunden. Det er helt umulig å forstå. Hvis vi ser på side 3 i innstillingen: «Flertallet mener også at oppfølgingen fra departementets side kunne vært tettere.» Ja vel? Jeg vil at representanten Barth Eide og representanten Myhrvold går opp og forklarer nøyaktig hva de ville gjort hvis de var olje- og energiminister. På hvilken måte ville de håndtert det annerledes? Det er bare å tegne seg, for vi har ikke hørt noe i noen av innleggene som kommer fra opposisjonen, om hvordan de ville håndtert situasjonen annerledes. Derfor er merknadene også så utydelige. Sånn sett er dette dessverre også blitt et politisk spill.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-12-10:
Jeg vil begynne med representanten Åsmund Aukrust, som later som om han ikke har hørt debatten. Han vet like godt som alle andre som sitter i denne salen, at Høyres representant Lene Westgaard-Halle holdt et godt innlegg om hva denne saken faktisk handler om. Så har debatten gått både hit og dit, for som representanten Westgaard-Halle nevnte, ønsker Arbeiderpartiet å diskutere noe annet enn det vi behandler, nemlig redegjørelsen til Tina Bru. Det er ingen som mener at saken – grunnen til at vi står her – ikke er alvorlig, og det kommer klart fram i de merknadene vi har i saken, og i denne debatten. Så hørte vi fra Dag Terje Andersen, som nå sitter i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Han er sikkert glad for å sitte der, for i kontroll- og konstitusjonskomiteen får han sitte ved den andre siden av bordet istedenfor den han måtte sitte lenge ved da han styrte Nav. Fra Dag Terje Andersen kom det heller ingenting konkret – absolutt ingenting – om hva som er annerledes. Da kommer vi til innlegget som representanten Pollestad hadde. Jeg opplever egentlig at det innlegget representanten Pollestad hadde, var om at Senterpartiet angrer litt på at de står i disse merknadene sammen med Arbeiderpartiet. Representanten Myhrvold fra Senterpartiet sitter, sett fra stortingstalerstolen, bak en stolpe, men vi kan se at han er der. Selv om han har fått konkrete spørsmål, har han valgt ikke å tegne seg videre, og da skjønner vi jo det. Geir Pollestad synes det er rart at vi spør hva man burde gjort annerledes, men grunnen til at vi stiller det spørsmålet, er at regjeringen blir kritisert for å være passiv. Men så kom med noen konkrete ting, da, annet enn ting vi allerede er enige om! Hva er passivt med det man har gjort, og hva ville eventuelt vært aktivt? Kom med noe konkret – ikke bare luft og venteboller. Man må forvente mer fra Stortingets talerstol av godt voksne menn som har holdt på med dette hele sitt liv. Hva betyr det med en tydeligere hånd på denne eierstyringen? Hva betyr det konkret? Når representanten Barth Eide snakker om ideologisk uenighet, hva betyr det i praksis i eierstyringen som er annerledes enn det som er blitt gjort? Det er det som ikke har kommet fram i denne debatten, og det er det som er så trist, for da blir det et politisk og retorisk spill, istedenfor at vi diskuterer det det handler om, som er redegjørelsen. Men spørsmålet gjenstår: Hva betyr merknadene til Arbeiderpartiet og Senterpartiet? Det er fortsatt ikke mulig å forstå.