Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-04-30:
Jeg vil takke statsråden for redegjørelsen. Den er en nyttig oversikt over et samarbeid som har utviklet seg så å si under radaren, i den forstand at det har vært fraværende i mediebildet og den offentlige debatten. Det er egentlig et uttrykk for at det har vært en utvikling av et samarbeid som har vært uproblematisk, når det kan vokse fram på den pragmatiske måten det har gjort. Det er vel 24 år siden Berlinmuren revnet, og det sikkerhetspolitiske landskapet i Europa endret karakter. Det er 19 år siden våre nøytrale naboer, Sverige og Finland, ble med i EU, og dermed fikk sin sikkerhetspolitiske forankring vestover. Det er fire år siden Stoltenberg-rapporten ble lagt fram, med 13 forslag til tettere samarbeid i Norden om forsvars- og utenrikspolitikk – temaer som var tabu i det nordiske samarbeidet inntil Berlinmuren raste og jernteppet gjennom Europa ble revet til side. I dag er de fleste av Stoltenberg-rapportens forslag enten fulgt opp eller under oppfølging – også solidaritetserklæringen, som kanskje ble ansett som den mest krevende på grunn av tre lands NATO-medlemskap. «Et kvantesprang», karakteriserte utenriksminister Espen Barth Eide det som, det som har skjedd, under Nordisk råds minisesjon i Stockholm nylig. Mens vi lenge har hatt utenrikspolitisk samarbeid ute, i FN, NATO og EU, har det forsvarspolitiske samarbeidet her hjemme utviklet seg nedenifra og på en pragmatisk måte. Statsråden nevnte Luftforsvarets samtrening med svenskene – nå også med finnene – som ett eksempel. Så kreativt er det blitt lov å tenke rundt dette, at det er foreslått en ansvarsdeling mellom våre tre lands forsvarsstyrker: Finnene tar seg av Hæren, svenskene tar seg av Luftforsvaret og vi tar oss av Marinen. Vel, så langt kommer det neppe, i hvert fall ikke så lenge Sverige og Finland står utenfor NATO. Men det illustrerer hvordan de mentale sperrene er blitt borte. Norge har kommet lengst i omstillingen av sitt forsvar, men Sverige og Finland kommer etter. Vi har ikke bare en tett geografisk og kulturell nærhet og en omfattende felles historie – vi står også overfor felles utfordringer når det gjelder Forsvaret, nemlig kostnader. Nå pekte statsråden på at mange land i Europa nå må kutte i forsvarsbudsjettene på grunn av nød, finanskrise og gjeldskrise. Men de økonomiske utfordringene er der også for land som ikke er i den situasjonen som mange av våre naboland er i. Hver ny generasjon av våpensystemer koster ubehagelig mye mer enn de gamle. Selv for solide økonomier som de nordiske vil det kunne bli en økonomisk byrde som kan bli tung å bære inn i kommende generasjoner. Derfor bør vi se på et tettere samarbeid om utstyr og kapasiteter, der større skala kan gi fordeler. Vi bør gjøre mer for å utvikle et felles forsvarskonsept. Vi har store områder, få folk, god økonomi og er langt framme teknologisk sett. Industrielt samarbeid innen forsvarsindustrien, hvor særlig Norge og Sverige ligger langt framme allerede, kan gi storskalafordeler og store gevinster: lavere kostnader og høyere industrielle inntekter. Cyberangrep er et godt eksempel på samarbeidet. I cyberspace er vi under angrep hver dag, og det utgjør en stadig større trussel. Dette er en åpenbar kandidat for et tettere samarbeid. Etableringen av et nordisk gradert kommunikasjonsnettverk mellom de nordiske nasjonale myndighetsorganene, GovCERT, har gitt oss et viktig instrument for å kunne varsle, analysere og forberede nødvendige tiltak mot digitale angrep på en sikker og effektiv måte. Dette er et positivt første skritt i retning av å styrke nordisk samarbeid om digital sikkerhet. Det nordiske samarbeidet er tuftet på tillit landene imellom. Derfor kan vi overvinne de utfordringer som ligger i ulik alliansetilknytning. Vårt NATO-medlemskap er ikke til hinder for at vi kan samarbeide tett med Sverige og Finland. De på sin side ser ikke at deres manglende medlemskap er til hinder for et tett samarbeid med oss og alliansen. Deres forhold til NATO er som vårt forhold til EU: Vi vil ikke være medlem, men vi vil gjerne være med. For eksempel viser beslutningen om svensk og finsk deltakelse i NATOs luftovervåking av Island fra 2014 hvorledes man kan bli enige om et pragmatisk samarbeid på tvers av alliansegrenser. NATO-medlemskapet setter noen skranker ved artikkel 5-forpliktelsene. Likevel ser vi at det er mulig å lage en solidaritetserklæring oss imellom, fordi det i dag bør være utenkelig at vi skal sitte uvirksom om ett av våre nordiske naboland rammes av en krise. Heldigvis er den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa i dag slik at sannsynligheten er liten for at artikkel 5 i NATO skal representere et hinder for at vi kan stille opp.