trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-02-14:
Statsråden har i innlegget sitt i dag gjort greie for kor viktig ein god konkurransepolitikk er for næringslivet. Og det er det vel ingen i denne sal som er ueinig i. Det er viktig at me fører ein aktiv konkurransepolitikk som medverkar til auka og betre konkurranseevne for næringslivet. Det er òg viktig at den politikken me fører, kan medverke til at me får ein meir effektiv bruk av samfunnets samla ressursar og kan sikre gode og rimelege varer og tenester til forbrukarar over heile landet. Konkurranse er eit viktig verkemiddel, men ikkje på alle område. Det er forskjell på å drive butikk og å drive omsorg f.eks. Det er også ei kjensgjerning at konkurranse heller ikkje tek vare på ein del andre omsyn som er viktige for Arbeidarpartiet og for Regjeringa. Spørsmålet om rettferdig fordeling kan f.eks. ikkje løysast gjennom konkurranse, og heller ikkje spørsmål om like moglegheiter for alle til f.eks. utdaning og til eit godt helsevesen. Det var på denne bakgrunnen at eit fleirtal i næringskomiteen under haustens budsjettbehandling sa at me ikkje ønskte bruk av konkurranse og marknadsløysingar for offentlege tenester innanfor viktige velferdsområde som utdaning, helse og omsorg. Her er det stor forskjell på dei raud-grøne og interpellanten og dei borgarlege partia sin politikk. Konkurranse er sunt på mange felt. Eg er einig med interpellanten i det. Men éin ting er heilt klart: Arbeidarpartiet og Regjeringa seier nei til generell konkurranse og privatisering av våre basale velferdstenester, som skule, helse og eldreomsorg. Me er einige i at det offentlege tilbodet skal vere godt, og at det skal gjerast enklare å nå for innbyggjarane, men da skal ein samtidig vere klar over at det motsette faktisk kan skje med omfattande privatisering og konkurranseutsetjing. Bruk av konkurranse og anbodsutsetjingar kan føre til auka byråkrati, høgare kostnader og mindre langsiktigheit. Dette er faktorar som må inngå i ei reell vurdering av den økonomiske nytten av slike verkemiddel. I tillegg er regelverket for offentlege innkjøp komplisert, og til dels firkanta, og det er ofte prega av ulik praksis mellom forskjellige einingar. Eg er derfor glad for at statsråden har signalisert at ho no vil foreta ein ny og faktabasert gjennomgang av innretninga på konkurransepolitikken. Eit godt og fleksibelt verkemiddelapparat er viktig for at me skal kunne føre ein aktiv næringspolitikk. Eg er særs tilfreds med dei signala som kjem frå statsråden om at Regjeringa innafor dei rammene regelverket om offentleg støtte set, vil bruke dei verkemidla dei rår over, for å minske etableringshindringar og styrkje næringslivet i distrikta. Det at Regjeringa aukar støtta til næringsutvikling gjennom SIVA, gjennom Innovasjon Norge og dei regionale utviklingsmidlane, er svært viktig for næringsutvikling og nyskaping i heile landet. Dette stadfester ein næringspolitikk som er langt meir aktiv enn det me har sett dei siste åra.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2006-02-14:
I svarinnlegget frå statsråden kom ho inn på avgjerdene som er tekne i departementet omkring klagesaker om fusjonsreglane i konkurranselova. Regjeringa si haldning til konkurranse i landbruks- og samvirkesektoren og den såkalla Prior-saka har fått stor merksemd i media. Det at Regjeringa på fredag bestemte at Prior Norge får kjøpa konkurrenten Norgården, meiner eg faktisk er eit døme på at omsynet til forbrukaren vert vektlagt i saker som dette. Grunnen til at Prior kjøper seg opp i Norgården, er at ein ønskjer å skapa ei sterk og innovativ norsk næringsmiddelbedrift. Dette meiner eg er nødvendig for å sikra eit sterkt nasjonalt eigarskap, som svar på auka internasjonal konkurranse. Eg er òg einig i at det er viktig å halda oppe både ein norsk produksjon av egg og inntektene til eggprodusentane når importkonkurransen etter kvart er venta å auka, som følgje av WTO-forhandlingane. Som den førre talaren sa: Me er jo ein del av verda. For å avgrensa dei konkurranseskadelege verknadene la Regjeringa vekt på at Prior måtte sørgja for at Norgården sine aksjar i selskapet Eggprodukter vart selde, og likeins at Prior måtte lova å forsyna denne verksemda med råstoff. På denne måten har omsynet til konkurranse vorte balansert mot omsynet til fellesskapet, omsynet til landbruket og omsynet til den enkelte forbrukaren. Det er viktig at Noreg også i framtida skal ha ein stor norskått landbruksbasert næringsmiddelindustri, basert på norske råvarer. Dette meiner eg vil vera til det beste både for forbrukaren, for industrien og for arbeidsplassane, og det vil òg bidra til eit livskraftig landbruk i heile landet. Me som er tilhengjarar av Soria Moria, er jo for, som det er sagt, eit livskraftig landbruk i heile landet. For oss i Arbeidarpartiet er òg omsynet til samvirket viktig, spesielt for gjennomføringa av norsk landbrukspolitikk gjennom landbruksavtalen. Samvirket er ått og styrt av medlemene. Det er eit sentralt kjenneteikn for samvirket at det er ein aktiv økonomisk samhandel mellom medlemene og samvirkeforetaket. Konkurranselova opnar for at departementet i saker av prinsipiell eller stor samfunnsmessig betydning kan overprøva Konkurransetilsynet, og fleirtalet i næringskomiteen har vore opptekne av at det er viktig at departementet fortløpande og aktivt vurderer denne moglegheita. Eg er faktisk veldig glad for at me har fått ein statsråd som tør nytta moglegheita til å ta samfunnsmessige omsyn som òg kjem forbrukarane til gode.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-02-14:
Interpellanten er forståelig nok opptatt av konkurransens velsignelser. Men må jeg da, i likhet med Sponheim, også få minne om at konkurransens endelige mål jo er monopolet, og at vi derfor er avhengige av et regelverk som kontrollerer, og som setter rammer for konkurransen, bl.a. for å hindre altfor sterke eierkonsentrasjoner i næringslivet. Det er helt riktig, som interpellanten antyder, og som statsråden bekreftet, at Regjeringen vil endre konkurransepolitikken for å ivareta viktige samfunnshensyn. Vi ønsker ikke å konkurranseutsette omsorgen for de eldste i samfunnet, eller for de yngste, for den saks skyld. Vi ønsker ikke anbudssystemer som kan komme til å true flysikkerheten. Jeg skulle for øvrig ønske at statsråden, sammen med sin kollega i Samferdselsdepartementet, sørget for en skikkelig gjennomgang av de erfaringene man nå har høstet i samferdselssektoren, altså den sektoren som har vært sterkest rammet av den forrige regjeringens konkurransepolitikk. Jeg er ganske sikker på at en slik gjennomgang vil gi et annet bilde av denne politikken enn det de borgerlige partiene gjerne refererer til. Var jeg f.eks. representanten Helleland, ville jeg være forsiktig med å bruke de såkalte effektiviseringsgevinstene som uttrykk for en vellykket konkurranseutsetting i veisektoren. Det finnes nemlig en annen side av konkurranseutsettingen, i form av lavere standard på drift og vedlikehold og en kraftig økning av kostnadene til forvaltning og tilsyn. Det bør kunne være et tankekors for dem som dyrker konkurransens velsignelser, at det tilsynelatende ikke har kommet mer penger ut på veien, slik hensikten var med konkurranseutsettingen. La meg også bruke busstrafikken som et eksempel på en uhemmet konkurranse som har ført til sterke eierkonsentrasjoner, og som har gjort de ansattes lønns- og arbeidsvilkår til et konkurranseelement – ja faktisk det viktigste konkurranseelementet. Her har man å gjøre med en gruppe ansatte som faktisk risikerer å måtte skifte arbeidsgiver hvert fjerde eller femte år. Jeg nøler ikke med å kalle det som skjer i bussnæringen, for ren sosial dumping. Jeg håper derfor at mer oppmerksomhet rettes mot konkurransens utvekster, altså den formen for uhemmet konkurranse som stenger vareleverandører ute fra dagligvarehandelen, og som fører til kamp om plassen i varehyllene. Derfor er det viktig at vi har et konkurransetilsyn som viser større interesse for misbruk av markedsmakt. Vi har nok sett eksempler på at konkurransen faktisk hemmer konkurransen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Vi mottar i disse dager svært alvorlige bekymringsmeldinger fra helseforetakene ute i landet. Jeg ønsker å stille helse- og omsorgsministeren spørsmål knyttet til sykehusøkonomien, ikke minst til alle kuttforslagene som nå kommer, og som helt åpenbart er i ferd med å gå ut over pasientbehandlingen. Vi ser rapporter fra Helse Nord-Trøndelag, som vil ha vikarkutt og færre leger, St. Olavs Hospital vil fjerne en rekke årsverk, Rikshospitalet-Radiumhospitalet HF mener at utviklingen hemmes, Sykehuset Buskerud har problemer, Helse Midt-Norge har store problemer. I tillegg har vi nå sett at bl.a. Helse Sunnmøre vurderer å legge ned både rehabiliteringsavdelingen på sykehuset i Ålesund og Mork Rehabiliteringssenter. En vurderer nå også å legge ned sengeposten på kreftavdelingen. Dette må helt åpenbart være i strid med det som står i budsjettproposisjonen, at man tar sikte på å videreføre pasientbehandlingen til neste år på samme nivå som en hadde ved utgangen av første tertial 2006. Videre er det grunn til å minne om det brevet som også helseministeren har fått fra Legeforeningen i Nord-Norge, der man skriver at man nå frykter lengre ventetid for pasientene, økte og kostnadsdrivende lekkasjer av pasienter ut av landsdelen, markert dårligere undervisningstilbud for studenter og dårligere arbeidsmiljø for de ansatte. Spørsmålet mitt er: Ser ikke statsråden nå de store problemene for pasientene i Norge som følge av den pressede økonomien, at dette vil kunne medføre lengre køer og ventelister og dermed også økt sykefravær og økte utgifter til den posten? Hva vil statsråden gjøre her til beste for norske pasienter?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Så vidt undertegnede vet, er ikke budsjettet for 2006 Bondevik-regjeringens budsjett. Det var faktisk Stoltenberg-regjeringen som fremmet det i Stortinget, og det ble vedtatt under den regjeringen, selv om det i utgangspunktet var laget av Bondevik-regjeringen. Så det er også Stoltenbergs budsjett som fungerer i inneværende år. I forbindelse med at vi nettopp har de problemene vi nå har i helseforetakene, og samtidig sier at man skal ha samme pasientbehandling neste år, vil jeg spørre om alle bekymringsmeldingene som kommer fra de regionale helseforetakene, da ikke er reelle. Er det ikke slik at man nå vurderer å redusere pasientbehandlingen bl.a. i Helse Vest, i Helse Nord og i Helse Midt-Norge, som det er blitt varslet? Eller er det slik som vi kan få inntrykk av i media, at de som styrer disse helseforetakene, ikke er etterrettelige – hvis det er riktig det som statsråden sier? Men apropos det med å gå i balanse. Statsråden har tidligere påpekt at helseforetakene skal gå i balanse i inneværende år. Spørsmålet mitt til statsråden er da: Hvordan er stoda? Er de i balanse ved nyttår, eller er det manglende styring?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Statsråden unnlot å svare på representanten Lønnings første spørsmål: Er rehabilitering omfattet av retten til helsehjelp og dermed også omfattet av pasientrettighetsloven? Jeg synes det er viktig at vi får en avklaring på dette. Det vil også selvfølgelig gi et klart styringssignal til helseforetakene når det gjelder rehabiliteringsområdet. Vi ser at bl.a. LHLs institusjon på Røros kjører med 60 pst. kapasitet fordi de ikke får avtale med helseforetaket om noe mer. Det er også en institusjon som har satset på kvalitet, men som ikke får betalt for kvalitet. La oss ta Helse Sunnmøre. Der vurderer man nå å legge ned rehabiliteringsavdelingen på sykehuset i Ålesund, samtidig som man vurderer nedleggelse av Mork Rehabiliteringssenter. Statsråden bør svare på om rehabilitering er omfattet av retten til helsehjelp og dermed også omfattet av pasientrettighetsloven.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Vi kan selvfølgelig ha ulike tilnærmingsmåter når det gjelder den gen- og bioteknologiloven som er varslet. Fra min side ser jeg faktisk fram til at dette kommer, så vi kan møte framtiden på en helt annen måte. Vi kan åpne for forskning som kan bekjempe de store folkesykdommene, selv om det riktignok vil ta litt tid. Så må vi heller ikke skape forventning om at bl.a. stamcelleforskning skal gi øyeblikkelige løsninger, for ting vil ta tid. Men spørsmålet mitt til statsråden dreier seg mer om å få til en bred og folkelig debatt om temaet, for dette er et vanskelig område. Det er et innviklet område, og det brukes veldig mye fagterminologi. Derfor er det viktig at det blir utarbeidet informasjonsmateriell slik at det norske folk kan være med og delta i debatten, og slik at vi får en reell debatt istedenfor en skyttergravspolitikk, som man har sett tendens til tidligere. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden ta initiativ til at vi kan få til en bred, folkelig debatt og et enkelt og informativt materiell ut til folket?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Det er for det første viktig for meg å si at alle pasienter i hele landet skal sikres god og likeverdig behandling. Så er det jo slik som representanten Nesvik sier, at det nå er budsjettrunder i alle regionale helseforetak og ved alle landets sjukehus. Det betyr også at en god del av de forslagene som nå er på bordet, sannsynligvis ikke kommer til å bli vedtatt, så jeg vil i hvert fall vente til jeg ser vedtakene rundt omkring i styrene før jeg konkluderer endelig. Det er ingen tvil om at det er en del utfordringer knyttet til våre sjukehus når det gjelder økonomi. Det er ikke noe nytt. Slik har det vært i mange år – og i mange år før vi tok over. Men det er også viktig for meg å si at vi aldri noensinne har behandlet så mange pasienter i dette landet som vi gjør nå. Vi har aldri noensinne brukt så mye penger på norsk helsevesen som vi gjør nå. 75 milliarder kr hvert år er svimlende mye penger. Og vi skal bruke mer, for det er nødvendig at vi i et av verdens rikeste land kan tilby pasienter over hele landet god behandling, ta i bruk teknologi og bruke medisiner som er viktige. Så er det slik at det budsjettet som denne regjeringa nå har lagt på bordet, og som Stortinget nå behandler, betyr at vi neste år – hvis det blir vedtatt – kan behandle 35 000 flere pasienter enn det det lå an til i budsjettforslaget fra Bondevik-regjeringa. Jeg følger veldig nøye med på situasjonen. Jeg har innkalt lederne i alle de regionale helseforetakene til et møte i desember. Da vet vi mer om hvilke vedtak som faktisk er gjort, og så får vi ta det derfra.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Det er slik at det første denne regjeringa gjorde da vi tok over, var å legge inn mer penger til sjukehusene for inneværende år. Det medførte at vi kunne behandle flere pasienter enn det lå an til i budsjettforslaget fra regjeringa Bondevik. Så har vi behandlet enda flere pasienter i inneværende år, og denne høye aktiviteten viderefører vi for neste år. Jeg mener at gjennom det historisk høye budsjettforslaget denne regjeringa har lagt på bordet for neste år, har vi full mulighet til å greie det. I helsevesenet vårt jobber det usedvanlig mange flinke folk som gjør en flott innsats. Men det er også slik at ikke alle landets sjukehus er like godt styrt. Da er det særdeles viktig, også for å kunne prioritere dem som trenger mest hjelp først, at det er god økonomisk kontroll. Det er det dessverre ikke i alle helseforetak. Det jobber jeg med å prøve å få kontroll på. Jeg håper at det er i alles interesse at når vi bruker så mye penger som vi gjør på dette viktige området, er det også viktig at disse pengene først og fremst går til dem som trenger det aller mest. Det er en riktig prioritering av midlene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første vil jeg ta avstand fra den påstand at denne regjeringa gjør minst for dem som trenger det mest – snarere tvert imot. Det kan vi vise til enten vi snakker om psykiatri eller om rus, for det er ikke slik at man bare kan se på de midlene som dreier seg om de ekstra 50 mill. kr på toppen. Man må også sammenholde det med de pengene man gir til spesialisthelsetjenesten, altså til sjukehusene, hvor en del mennesker med rusproblemer også får behandling, og ikke minst med den historisk høye satsingen på kommuneøkonomien. Denne regjeringa har – i motsetning til den regjeringa som Sonja Irene Sjølis parti tilhørte – satset betydelig mer penger både på kommuneøkonomien og på spesialisthelsetjenesten, og på toppen av det har vi en satsing i forhold til rus som skal gå til særskilte tiltak, f.eks. LAR. Jeg mener at denne regjeringa ikke har noe å skamme seg over, men vi understreker: Dette er en start, for vi skal ha en forpliktende opptrappingsplan for hvordan vi på en enda bedre måte skal greie å hjelpe dem som trenger det mest. Innenfor rusområdet er det åpenbart at det må gjøres mer.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Ja, jeg er helt enig med representanten Dåvøy i at de eksemplene vi har på at mennesker står og venter i måneder for å få behandling, ikke er noen god situasjon. Nå har vi for første gang fått avdekket ventetida også for denne gruppen pasienter, og det gjør at vi ser at det er variasjoner regionene imellom. Så er det viktig for meg å si at også denne pasientgruppen er omfattet av pasientrettighetsloven. Det betyr at hvis de ikke får behandling innenfor en gitt frist, har de krav på å få behandling et annet sted i Norge. Selvfølgelig er det slik at både private institusjoner og institusjoner drevet av ideelle organisasjoner i dag brukes også av denne gruppen. Jeg har ikke noe imot at vi også gjør det i framtida, fordi det viktigste er at vi greier å sikre pasientgruppen behandling, slik at de ikke venter for lenge. Derfor har vi heller ikke lagt ned noe forbud mot at regionene kan samarbeide med private og ideelle institusjoner når det er riktig og nødvendig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Det er klart at den gjelder for hele året. Nå er det ikke noe nytt at en del fødeavdelinger er stengt rundt juletider og på sommerstid. Det har skjedd tidligere – før denne regjeringa overtok. Det vi helt klart har sagt i Soria Moria-erklæringa, er: Ingen lokalsjukehus skal legges ned, og det skal være nærhet til akuttfunksjon og fødetilbud. Det betyr at de sjukehus og helseforetak som nå tenker på, eller har besluttet, å stenge ved juletider, må informere de fødende om hvilke tilbud de har. De må sikres forsvarlige alternative tilbud. Hvis så ikke skjer, kan en ikke stenge fødeavdelinger rundt juletider. Jeg ser at det er en spesiell debatt knyttet til fødetilbudet og akuttfunksjonen rundt våre lokalsjukehus. Det er bakgrunnen for at jeg nå har nedsatt et bredt sammensatt utvalg som skal avgi innstilling om hvordan lokalsjukehusene skal være, hva innholdet skal være, og det kommer med en innstilling til meg rundt mars måned. Jeg vil selvfølgelig også orientere Stortinget på en egnet måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første har denne regjeringa både i inneværende år og i forslaget til statsbudsjett for neste år bevilget betydelig mer penger til kommunene. Det er en viktig forutsetning for å kunne gi en god omsorg til eldre og andre som trenger det i kommunene. Så har vi fra 2008 foreslått et nytt investeringstilskudd. Det skal gå til å bygge nye sjukehjem, nye omsorgsboliger der det skal settes krav om heldøgns pleie og omsorg – det være seg for eldre og yngre brukere, også under 67 år – og det skal brukes til å bygge korttidsplasser på sjukehjem. Det er der vi har en spesiell utfordring. Når særlig eldre mennesker har vært på sjukehus og skal tilbake til kommunen, er det ofte ikke god nok samhandling mellom sjukehus og kommunene. De eldre har ofte ikke et ordentlig sted de kan være imens. Dette tilskuddet mener vi skal kunne være med og bøte på det sammen med bedre kommuneøkonomi. Vi er også innstilt på å finne en overgangsordning for neste år, slik at vi skal prøve å gjøre det vi kan for å bidra til at problemene for dem vi her snakker om, skal bli minst mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jeg er helt enig med representanten Lønning i at vi har utfordringer når det gjelder rehabilitering. Vi greier ikke å løse alt på ett år. Men vi er i gang, og det er faktisk slik at det ligger mer inne også til rehabilitering for neste år. Denne regjeringa mener at vi skal sikre det for alle. Vi mener det er avgjørende viktig at mennesker skal kunne gjenvinne eller bevare sin funksjon. Vi jobber nå med en egen strategi for rehabilitering, som vi skal presentere rett over jul. Vi har en god dialog med brukerorganisasjonene i dette arbeidet. Jeg er av den oppfatning at vi trenger flere rehabiliteringsinstitusjoner i Norge og ikke færre. Det er også min ambisjon for arbeidet på dette viktige området, samtidig som jeg mener at det er behov for å gå igjennom en del av de ordninger som dreier seg f.eks. om aldersgrenser knyttet til hvilket utstyr en bør ha tilgang til, hvor lang tid det tar å få bil, hvis det er nødvendig. Det er en hel rekke slike ordninger som denne regjeringa nå går igjennom, og hvor det heller ikke er tilfredsstillende løsninger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jeg er av den oppfatning at det er feil når representanten Lønning sier at vi har en motstand mot alt som smaker av private løsninger. Det er feil. Vi har sagt at vi skal begrense det. Det betyr ikke at det er et forbud. Vi har også en nær dialog med organisasjonene på dette området, for jeg mener at det private på mange områder – det gjelder også rehabilitering – har en viktig rolle å spille og er et godt supplement til det offentlige. Men vi må sørge for at vi har det i en slik form at det ikke blir klassedeling, og det er det vi faktisk jobber med. Så er jeg opptatt av at også på dette området må vi ha kvalitet. Det håper jeg også at Høyre og representanten Lønning er opptatt av. Vi kan ikke bevare rehabiliteringsinstitusjoner som ikke har god kvalitet. Vi har sett noen eksempler der folk har vært på institusjon i mange uker, men der det har vært lite trening. Det går ikke! Da må en gå gjennom kvaliteten. Vi har både for inneværende år og for neste år foreslått et tilskudd for nettopp å kunne se på hvilke rehabiliteringsinstitusjoner som er av god kvalitet, men vi har ikke satt noe forbud mot private og heller ikke mot private ideelle organisasjoner.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Svaret på det er ja. Det er det, selvfølgelig. De mennesker som trenger rehabilitering, har like store rettigheter innenfor pasientrettighetsloven som andre pasienter. Slik skal det være, og slik bør det være. Jeg er enig med representanten Nesvik i at det ikke er noen god situasjon at f.eks. institusjoner som LHLs på Røros, som jeg er helt enig i er av god kvalitet, ikke blir utnyttet godt nok. Dette har jeg en dialog med helseforetakene om. Men som jeg også kjenner til, er det en krevende situasjon, av forskjellige årsaker, i Helse Midt-Norge spesielt. Jeg er ærlig og oppriktig opptatt av at vi må greie å gi alle som trenger det, rehabilitering av god kvalitet, slik at de kan gjenvinne eller bevare funksjoner.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jeg tror det er flere svar på det spørsmålet. Representanten reiser en viktig problematikk rundt det som dreier seg om sjukefravær. Der har vi ett svar gjennom det arbeidet som nå pågår med partene i forbindelse med sjukelønnsarbeidet. Mye av det vil selvfølgelig også angå helsevesenet i vid forstand. Jeg har for min del innkalt alle ledere i helseforetakene til et møte i desember der nettopp sjukefraværet står på agendaen. Her ser jeg at det faktisk finnes en del gode eksempler. Jeg var senest i forrige uke og besøkte Sykehuset Telemark, for øvrig et sjukehus som går med overskudd, der de ansatte ikke løper beina av seg, men jobber hardt, og jobber mye. De greier å behandle flere pasienter, og sjukefraværet går ned. Det er veldig positivt. Her finnes det gode modeller, og det er klart at det går an å lære noe av hverandre. Til spørsmålet om det skulle være nødvendig å lovbestemme retten til rehabilitering: Jeg mener at det egentlig er overflødig, for disse pasientene er allerede i dag omfattet av pasientrettighetsloven. Jeg kan ikke helt se hvilke nyanser det er mellom de to tingene. Men selvfølgelig er det slik at vi må ha mer rehabilitering, ikke mindre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Vi har nok foreslått litt høyere tall enn det Ludvigsen nå antydet for neste år, men det er ikke hovedpoenget. Hovedpoenget er at jeg er fullstendig klar over at det på dette området er en skjevfordeling mellom regionene. Det er bakgrunnen for at vi nå setter ned et eget utvalg som skal gå gjennom dette i forbindelse med rehabilitering. Vi setter også ned et nytt utvalg når det gjelder sjukehustjenester generelt, som også skal se på om fordelinga mellom de ulike regionene er god. Dette er ikke noe vi skal bruke kjempelang tid på. Jeg kan ikke i dag si en eksakt dato, men vi går i gang med det arbeidet veldig snart. Så får vi se hvor raskt vi greier å komme fram til gode resultater. Jeg tror ikke det er noe poeng f.eks. å ta fra Helse Øst og gi til Helse Vest, for vi trenger mer rehabilitering i hele landet, ikke mindre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
I redelighetens navn – jeg hadde satt pris på om Høyre var litt mer redelig i denne saken. Det var faktisk den regjeringa som representanten Solberg selv var en del av, som foreslo – før vi kom inn i stolen – at rehabilitering skulle overføres til helseforetakene, og også den summen som lå på bordet. Denne regjeringa har faktisk bevilget mer penger til sjukehus, og derved også til rehabilitering, enn den regjeringa som Erna Solberg var en del av. Men hvis vi tar bort ordene, som representanten Solberg er opptatt av, kan vi kanskje se framover. Det er riktig at vi har sagt til de regionale helseforetakene at de skal begrense bruken av private kommersielle, men ikke ideelle, organisasjoner. Men det betyr ikke at det er noe forbud, og det betyr slett ikke at vi ikke skal samarbeide med private. Jeg vil gjenta at vi har et nært samarbeid med deres organisasjoner og ikke minst med brukerorganisasjonene, f.eks. LHL, som jeg mener gjør en usedvanlig god jobb på dette området. Målet er at vi skal få mer og ikke mindre rehabilitering.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første er det viktig for meg å si at alle mennesker, og selvfølgelig alle barn, er like mye verdt uansett funksjonshemning eller sjukdom eller hva det måtte være. Jeg er opptatt av at får man barn som man trenger hjelp til, må man få den hjelpen. Der er det ulike situasjoner rundt om i kommunene, det er det ingen tvil om, så der er det fortsatt en jobb å gjøre. Derfor er også mer penger til kommunene viktig. Når det gjelder den aktuelle saken om bioteknologiloven, har jeg ikke lyst til å gå inn i detaljene på det nå, for som representanten kjenner godt til, kommer Regjeringen med sitt forslag i løpet av veldig kort tid, og da får vi rikelig anledning til å diskutere alle detaljer i den saken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jeg har ikke så mye å legge til mitt første svar, bortsett fra at det ligger ikke noe i det som Regjeringa nå vurderer, som skulle tilsi at vi ikke er opptatt av at alle har en egenverdi, og at alle er like mye verdt. Som sagt, konkrete forslag kommer vi tilbake til Stortinget med i løpet av veldig kort tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første er jeg enig med representanten Nesvik i at dette ikke er et enkelt spørsmål. Det er vanskelig, men også svært viktig. Jeg vil selvfølgelig gjerne bidra til at flest mulig får anledning til å delta i den debatten, med mange etisk vanskelige avveininger. Så jeg kan svare ja på det. Vi kan gjerne bidra til å prøve å utforme informasjonsmateriell som kan nå lenger ut enn til bare oss som driver med dette. Så får vi komme tilbake til akkurat hvordan vi skal gjøre det. Men jeg er enig i at flest mulig må få delta i denne debatten.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jeg er enig med Lønning i at det reiser de spørsmål det reiser, men jeg må som ved forrige spørsmål svare at Regjeringa ikke er ferdig med den saken. Vi kommer til Stortinget med den i løpet av kort tid. Derfor ønsker jeg nå ikke å gå inn på detaljer.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Jan Bøhler er selvfølgelig en viktig mann også i denne saken, det er det ingen tvil om, men jeg må be om forståelse for at jeg ikke kan gå inn i detaljene så lenge Regjeringa ikke er ferdig med saken og vi heller ikke har presentert den. Men jeg regner med at vi får rikelig anledning til å diskutere alle detaljer, og det ser jeg fram til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første er det veldig viktig for meg å si at ingen skal bo på alders- og sjukehjem mot sin vilje, særlig gjelder dette den aldersgruppen vi her snakker om. Det talet som NRK presenterte, 3 000, er feil. Det er helt ukjent at det bor så mange i den aldersgruppen permanent på alders- og sjukehjem. Per nå er det 129 personer under 50 år. Av dem er det, etter den informasjonen jeg har fått, tolv som ønsker å flytte ut. Av de tolv er situasjonen avklart for åtte, og for de fire som gjenstår, jobbes det nå i disse dager med en avklaring slik at de kommer ut av alders- og sjukehjem. Jeg får ny rapport 8. desember om hvordan situasjonen er. Jeg håper at vi skal nærme oss en løsning slik at det ikke lenger bor mennesker mot sin vilje på sjukehjem eller aldershjem, for det er overhodet ingen god løsning. Hver enkelt person vi her snakker om, blir fulgt opp av fylkesmannen i de enkelte fylker og i kommunene, og det er helt nødvendig. Jeg vil også si at vi har ikke fra denne regjeringas side svekket noen økonomiske incentiver i forhold til dette. Det var faktisk en nedgang i tallet på dem som bodde på alders- og sjukehjem i 2005 i forhold til tidligere år, og sannsynligvis blir det en ytterligere nedgang, slik bildet nå ser ut.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første til den saken som NRK kjørte: Der vil jeg understreke at min statssekretær var klipt og limt. Så det er ikke dekkende for det som var saken. – Altså, statssekretæren er ikke klipt og limt, men det statssekretæren sa, var klipt og limt. Det beklager jeg. Her er det viktig å være nøyaktig. Tallet 3 000 skjønner vi ikke noe av, for det er ikke realiteten i forhold til hvor mange under 50 år som bor i sjukehjem – og jeg vil si heldigvis. Jeg er helt enig med representanten Ludvigsen i at ingen bør bo der mot sin vilje, og derfor håper jeg også at vi i løpet av veldig kort tid skal greie å løse situasjonen for de fire som vi pr. nå har oversikt over, som ikke har fått flyttet ut, men som ønsker å bo ute. Hva som er et bra tilbud, er vanskelig for meg å ha noe fasitsvar på, for her er det ulike behov og ulike ønsker. Men jeg mener veldig sterkt at en så langt som mulig bør lytte til dem det gjelder, for å finne et tilbud som passer det hver enkelt har behov for, og det hver enkelt ønsker.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
For det første er det slik at vi skal prøve å få alle dem som vil ut av alders- og sjukehjem – nå er det noen få som gjenstår – over i andre typer tilbud. Det skal være bra tilbud. Det opplever jeg at det er ganske bred enighet om. Når det gjelder ordninga for særlig ressurskrevende brukere, er det en ordning som representanten kjenner til. Den eksisterer i dag, den blir flittig brukt, og vi har ikke foreslått noen endringer i den pr. nå. Så vi skal også videreføre den, men det kan hende at det i framtida bør gjøres noen justeringer, for det er ikke alltid en når godt nok ut til alle målgrupper. Det har vi en åpen holdning til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Denne regjeringa har bare ett syn, også i denne saken, og det er at vi ønsker en forbedring av denne ordninga. Når det gjelder i hvilket departement ordninga skal ligge, skal vi nok bli enige om det. Jeg tror ikke det er det største problemet. Men jeg oppfatter det slik at det som er viktig her, er at det er en god ordning, og at det hjelper dem som trenger hjelp. Jeg er enig med representanten Høie i at det ikke er noe mål i det hele tatt at unge skal inn på alders- og sjukehjem. Snarere tvert imot – vi må gjøre det vi kan for å sikre at de får en mye bedre ordning et annet sted. Det har vi tenkt å ivareta, både gjennom denne særskilte ordninga og gjennom kommuneøkonomien spesielt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-29:
Svaret på det er ja. Det vi legger opp til, er at det nye investeringstilskuddet skal kunne brukes til å bygge flere sjukehjem, men også omsorgsboliger eller andre typer boliger – kall det hva man vil – hvor det skal tilbys heldøgns pleie og omsorg. Det er også en endring i forhold til det som har vært gjeldende fram til nå, nemlig at vi skal innrette det også mot brukere under 67 år, noe vi er veldig opptatt av. Det er nettopp den målgruppa som representanten Tørresdal er opptatt av. Det kan være mennesker med psykiske problemer, rusproblemer, funksjonshemninger eller andre ting. Så de er også i den målgruppa i forhold til det tilskuddet vi nå foreslår.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-11-29:
Mer til dem som trenger det mest, sa helseministeren. Men deler av helsebudsjettet bærer jo preg av at det er mindre til dem som har minst fra før, og dem som trenger det mest. Da tenker jeg spesielt på de rusavhengige som trenger behandling. Fattige 50 mill. kr er foreslått til økning i rusbehandling for 2007. Det er ifølge Fagrådet for Rusfeltet det dårligste budsjettet for rusavhengige på åtte år. Mens regjeringen Bondevik doblet kapasiteten innenfor legemiddelassistert rehabilitering, foreslår Brustad å opprette bare 100 nye plasser. Med så lave ambisjoner vil det ta 50 år å avvikle køene, slik at de rusavhengige kan få behandling. Nå dør folk mens de venter i kø. Jeg lurer på hva som er begrunnelsen for at den rød-grønne regjeringen har gjort minst for dem som er dårligst stilt i samfunnet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Det er slik at helseforetakene i dag ikke klarer å gi pasienter med rusmiddelavhengighet et godt nok tilbud. Til tross for at denne pasientgruppen skal defineres som rettighetspasienter, blir mange stående månedsvis i kø for behandling. Etter så lang tid er både motivasjonen og håpet om hjelp sluknet. Hvorfor kan ikke helseforetakene pålegges å benytte private eller ideelle rusinstitusjoner med ledig kapasitet til rettighetspasienter i påvente av plass i sykehus, slik Kristelig Folkeparti vil foreslå i budsjettinnstillingen? Dette er mitt spørsmål. Det må jo være langt bedre enn at pasienter blir sykere og kanskje gir opp i mellomtiden.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Mitt spørsmål går også til helse- og omsorgsministeren. Det er med stigende uro jeg venter på Regjeringens forslag til endring av bioteknologiloven. Med loven i hånd vil man sannsynligvis kunne velge bort spirende liv som samfunnet mener ikke bør ha livets rett. For retten til liv er ikke nedfelt i norsk lov, men retten til å ta bort et leveverdig liv lovfestes. Jeg frykter en utvikling i landet vårt, som i Danmark, der så å si alle med Downs syndrom i dag velges bort. Det er nærmest slik at dersom et foreldrepar får et barn med Downs syndrom, blir de spurt om de ikke fikk vite om tilstanden på forhånd, slik at de kunne tatt abort. Jeg vet selvfølgelig at Downs syndrom ikke omfattes av Regjeringens høringsforslag, fordi det ikke er en arvelig sykdom, men vi ser likevel mange paralleller. Jeg er bekymret for en framtid der foreldre føler at presset blir størst når de velger å beholde et barn, med f.eks. en sykdom eller en funksjonshemning. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva kan og vil statsråden gjøre for å hjelpe og legge vårt samfunn til rette for de familier som i framtiden vil velge å føde barn med ulike funksjonshemninger og med ulike sykdommer?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Det er klart at vi er enige om at alle mennesker er like mye verdt, og vi ønsker et samfunn for alle, slik Kristelig Folkeparti ser på det. Vi vet også at mange mennesker lever helt fullverdige liv med ulike funksjonshemninger og med alvorlige sykdommer. Jeg er bekymret for en fremtid der mennesker med funksjonshemninger og alvorlige sykdommer ikke føler at de er velkommen. De sliter i dag. Mange foreldre må selv koordinere innsatsen overfor hjelpeapparatet. Oppfølgingsspørsmålet mitt til statsråden er om hun har tenkt på hvilke signaler som gis til funksjonshemmede, til syke og til deres foreldre når forslaget til lovendring kommer – for vi vet iallfall ganske sikkert hva deler av det vil bli – og ikke minst når gjennomføringen av forslaget settes i gang.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-29:
I Soria Moria-erklæringa lova den raud-grøne regjeringa at ingen lokalsjukehus skal leggjast ned, og at eit desentralisert sjukehustilbod skal haldast oppe, bl.a. skal nærleik til akuttfunksjon og fødetilbod sikrast. Så ser vi i Nationen sist veke – måndag – at fleire fødeavdelingar ved lokalsjukehus skal haldast stengde i jule- og nyttårshelga. Det same kan sikkert skje under andre høgtider og kanskje også i sommarmånadene. Argumentet for stenging er at ein skal spare pengar. Mitt enkle spørsmål til statsråden er følgjande: For kor stor del av kalenderåret gjeld Soria Moria-erklæringa?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-29:
I statsbudsjettet for 2007 er det totalt løyvt 1 046 000 000 kr til rehabilitering. Men løyvinga er svært ulikt fordelt mellom helseforetaka – f.eks. får Helse Vest berre 68 mill. kr, eller 6,5 pst. av totalbeløpet, mens over 20 pst. av Noregs befolkning bur i Helse Vests område. I praksis er dette ei kraftig skeivfordeling. Ei fordeling etter folketalet ville ha gitt f.eks. Helse Vest nesten 130 mill. kr meir. I erkjenning av at rehabilitering skjer best i nærmiljøet, er spørsmålet mitt: Har statsråden ein tidsplan for når den urimelege skeivfordelinga kan ta slutt?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-29:
I Soria Moria-erklæringa står det noko om bioteknologi. Blant anna står det at Regjeringa «vil revidere bioteknologiloven slik at det på bestemte vilkår åpnes for forskning på overtallige befruktede egg, herunder stamcelleforskning, og begrenset bruk av preimplantasjonsdiagnostikk». Eg oppfattar dette som for så vidt ganske restriktivt, men eg har merka meg at statsrådens partifelle Jan Bøhler har vore sterkt engasjert i dette, og mitt inntrykk er at Jan Bøhler, som også er medlem i helse- og omsorgskomiteen, er mindre restriktiv enn Soria Moria-erklæringa. Blant anna uttaler han 22. mai i år til Dagbladet at Regjeringa må seie ja til eggdonasjon, og han bekreftar det i Dagens Medisin no i denne månaden. Mitt spørsmål til statsråden er: Representerer Jan Bøhler den raud-grøne regjeringa sitt syn i dei mest vesentlege spørsmåla knytte til endring av bioteknologiloven?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-29:
Spørsmålet mitt går til statsråd Brustad. Venstre stilte i førre månad eit spørsmål til statsråden om kor mange unge som bur på alders- og sjukeheimar. Statsråden svarte den gongen at i enkelte tilfelle måtte vi akseptere at unge personar for ein kort periode bur i alders- eller sjukeheim. Vårt utgangspunkt for spørsmålet var Stortinget sin intensjon om å flytte alle unge ut av institusjon, og kva statsråden ville gjere for å følgje opp Stortinget sitt vedtak og Regjeringa si eiga målsetjing for å unngå desse uverdige situasjonane. Sist måndag avdekte NRK at over 3 000 unge er på aldersinstitusjon, og generalsekretæren i Norges Parkinsonforbund uttalte i den samanhengen at å hamne på sjukeheim som ung blir opplevt som ei krise i livet. Dette er sterke ord og viser alvoret i situasjonen. Det er kommunane som har ansvaret for det vi snakkar om. Men statlege myndigheiter har bidrege med økonomiske verkemiddel for at den statlege politikken skal følgjast, og desse verkemidla er grovt sett to: Vi har innslagspunkt for refusjon for ressurskrevjande brukarar og eit nivå for når toppfinansieringa inntrer. Her er det ein klar samanheng. Men den raud-grøne regjeringa har svekt dei økonomiske incentiva og dermed kommunane sin motivasjon for å satse på individuelle løysingar for ressurskrevjande brukarar. I praksis betyr det at det er blitt billigare å tilby sjukeheimsplassar enn å ha tilrettelagde tilbod for ressurskrevjande brukarar. Kommunane sin motivasjon er altså blitt dårlegare. Spørsmålet mitt til statsråden er følgjande: Vil ikkje dette bety at kommunane vil få endå fleire unge som bur på alders- og sjukeheimar?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-11-29:
Eg takkar for svaret, og eg noterer meg at statsråden i realiteten seier at vi burde ha nulltoleranse for at unge skulle bu på institusjonar. Eg noterer meg også at ho meiner at det størrelsesnivået som er avdekt i NRK, er feil, men i same sending var statssekretær Aasrud ute og erkjente at her er det eit problem, og ho lovde at det skulle løyvast 3 mill. kr ekstra til forsking på unge i aldersinstitusjon. Så eg trur vi kan vere einige om at her har vi eit problem – det reknar eg med at statsråden også er einig i – og at vi eigentleg skal nærme oss nulltoleranse på dette så langt som mogleg. Det vi er ute etter, er jo å få eit godt fagleg tilbod. Kva meiner statsråden er eit godt fagleg tilbod til unge ressurskrevjande brukarar?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2006-11-29:
Jeg vil stille statsråden et oppfølgingsspørsmål. God styring, som statsråden nevnte – jeg regner med at hun sikter til Helse Øst – medfører også smertelige kutt. I Helse Øst er det korridorpasienter, i Østfold er det varslet, eller foretatt, store vikarkutt, og 20 pst. av rehabiliteringstilbudet i Helse Øst er kuttet det siste året. Dette er alvorlig, og spesielt alvorlig når man går mot en julehøytid og man vet at 1 500 eldre i dette landet ligger på sykehus i påvente av sykehjemsplass. Norge mangler 12 000 sykehjemsplasser – hvis vi skulle vært på samme nivå som Sverige. Dettte er årsaken til at mange eldre ikke får komme hjem til en sykehjemsplass i hjemkommunen sin, hvor de burde fått et godt pleietilbud når de kom ut av sykehuset. Det eneste Regjeringen nå har varslet, er et tilskudd til kommunene i 2008. Det medfører ikke flere sykehjemsplasser i de nærmeste to–tre årene. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at eldre som ligger på sykehus, får en sykehjemsplass når de kommer hjem, og for at eldre som ligger hjemme i påvente av sykehjemsplass, får det raskt?
Inge Lønning (Høyre), 2006-11-29:
Mitt spørsmål går også til helse- og omsorgsministeren. Det mest fundamentale prinsipp i norsk helselovgivning er retten til nødvendig helsehjelp. Det omfatter retten til å ha en allmennlege man kan oppsøke ved behov. Det omfatter retten til nødvendig behandling i spesialisthelsetjenesten ved behov. Jeg antar at statsråden vil være enig med meg i at det også omfatter nødvendig rehabilitering og opptrening, slik at man blir i stand til å mestre det daglige hverdagsliv, enten man er ung eller gammel. Til alt overmål har Regjeringen i Soria Moria-erklæringen sagt at den vil «sikre rehabilitering og opptrening til alle som trenger det». Nå vet vi alle sammen at vi er svært langt unna den situasjonen i dagens Norge. Det er ikke bare mange som ikke får et tilbud om rehabilitering og opptrening, men tallet på dem som ikke får et tilbud, øker. Data fra Statistisk sentralbyrå viser at fra i fjor til i år har det vært en nedgang på 16 pst. når det gjelder tilbud om opphold i opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner. Det ble i forrige hovedspørsmål vist til et oppslag i Sunnmørsposten i går som viser at en rehabiliteringsinstitusjon i Møre og Romsdal er i ferd med å bli nedlagt fordi helseforetaket ikke har økonomi til å videreføre den. Hva vil statsråden gjøre? Jeg konstaterer at i det budsjettforslaget hun har lagt frem, er det ingen antydning til økt satsing på rehabilitering overhodet, med ett eneste unntak, nemlig det tiltaket som kom frem som et resultat av forhandlingene med partene i arbeidslivet om sykelønnsordningen. Men det tiltaket omfatter bare arbeidstakere. Det omfatter verken de som er for unge, eller de som er for gamle, til å være arbeidstakere.
Inge Lønning (Høyre), 2006-11-29:
Takk for svaret. Jeg går ut fra at når statsråden sier at vi trenger flere og ikke færre institusjoner, vil det være lurt å begynne med å berge de institusjonene vi har, fra å bli nedlagt. Jeg går ut fra at statsråden da vil sørge for at det skjer. Situasjonen i dag er at en rekke privat drevne institusjoner for opptrening og rehabilitering hele tiden er nedleggingstruet på grunn av den nye regjeringens ideologisk motiverte politikk, at man ikke skal bruke penger på å kjøpe plasser i private institusjoner. Det har medført at man bl.a. ved Godthaab, i Akershus, som er en av de mest veldrevne institusjoner i sitt slag i dag, ser at det blir flere og flere eldre mennesker som betaler oppholdet selv fordi man ikke ønsker å inngå avtale med disse institusjonene. Da er vi i ferd med å få et klassedelt tilbud også for rehabilitering. Jeg går ut fra at statsråden ikke ønsker seg det. Men hvis vi kan bli enige om at det er lurt å begynne med å sikre de institusjonene vi har, har vi i hvert fall kommet et stykke på vei.
Inge Lønning (Høyre), 2006-11-29:
Regjeringen har brukt lang tid på denne saken. Det velger jeg å tolke positivt. Det er en vanskelig sak, og det er all grunn til å tenke seg om både en, to og tre ganger. Jeg har forstått det slik av høringsutkastet statsråden har sendt ut, at det ikke er aktuelt å foreslå endring av formålsparagrafen i bioteknologiloven. Formålsparagrafen slår som kjent fast alle menneskers likeverd og at vi skal ha et samfunn med plass til alle på like fot. Flere av høringsinstansene, bl.a. statsrådens egen faginstans, Helsetilsynet, har pekt på at hvis man vil ta opp forslag om at det både skal åpnes adgang for å velge bort på grunnlag av negative arveanlegg og velge bort på grunnlag av fravær av positive arveanlegg – altså for å finne donorsøsken – så vil det kreve en endring av formålsparagrafen, fordi det å åpne for dette helt åpenbart vil stå i strid med formålsparagrafen. Er statsråden enig i dette?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-11-29:
Tall fra NAV viser at det tar mer enn to år fra en arbeidstaker blir sykmeldt til attføringstiltak blir iverksatt. Mye av ventetiden skyldes at man kommer sent i gang med rehabilitering. Denne gruppen har sjelden økonomi til å kjøpe egen rehabiliteringsplass. Vi vet at jo lenger den enkelte er borte fra jobben, jo vanskeligere er det å komme tilbake i arbeid. Derfor er det uholdbart at så mange må vente så lenge på rehabilitering og attføring. Kristelig Folkeparti ønsker å lovfeste retten til nødvendig rehabilitering, for vi ser at mange pasienter med store behov ikke får et slikt tilbud. Hvilke grep mener statsråden er nødvendige for å gjøre helsetjenesten til en effektiv partner i kampen mot utstøting fra arbeidslivet og et høyt sykefravær?
Erna Solberg (Høyre), 2006-11-29:
Etter å ha lyttet til alle ordene fra helseministeren må jeg stille noen helt konkrete spørsmål som jeg synes det hadde vært fint å få noen konkrete svar på. Det er altså slik at mens hun har vært helseminister, har bruken av rehabiliteringsinstitusjoner gått ned med 16 pst. Det er altså mange som ikke får hjelp til å kunne klare hverdagen sin på en verdig måte, men som derimot ender opp med å sitte relativt bevegelseshemmet i sine egne hjem fordi de ikke har fått opptrening etterpå. Det har vært 21 pst. nedgang i de private rehabiliteringsinstitusjonene. Skjønner statsråden at når hun har instruert helseforetakene om å begrense bruken av private tilbud, og når rehabiliteringsområdet er mest dominert av private, går denne instruksen først og fremst ut over rehabiliteringen i Norge? Det er derfor Høyre har foreslått 500 mill. kr mer, med hovedtyngde på rehabilitering.