Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
La meg begynne med å henvise til debatten under Odelstingets behandling av selve loven, da dette forslaget ble tatt opp. Der omtalte jeg også dette forslaget. Dette er et forslag som er kjent, det er ikke første gangen Fremskrittspartiet fremmer et slikt forslag i Stortinget. Høykommissæren for flyktninger foretok i forbindelse med 50-årsjubileet for Flyktningkonvensjonen en gjennomgang og en evaluering av hvorvidt konvensjonen i seg selv fortsatt var en brukbar konvensjon i forhold til det nye flyktningbildet. Det de selv kom til da, og som fikk tilslutning fra undertegnerne av konvensjonen på et møte som jeg deltok på i Genève før jul i fjor, var at konvensjonen var anvendelig, den var brukbar. Vi tok opp ulike problemer knyttet til asyltilstrømningen, men man mente at regelverket som ligger i konvensjonen, var godt nok til å løse problemene, og man ønsket derfor ikke å sette i gang i en ny, stor gjennomgang. Jeg vil derfor synes at det er litt rart å komme tilbake igjen med norske synspunkter nå på hvordan dette skal være. Det vi sa da, var i tråd med det Stortinget tidligere har sagt. Jeg mener faktisk at vi innenfor konvensjonen nok kan løse noen av asylankomstproblemene våre bedre enn det vi har gjort så langt. Jeg kan da også glede representanten Hagen med at vi ikke lenger antar at det er 18 000 asylsøkere som kommer i år. Tallet går ned for tiden. Et sted mellom 15 000 og 16 000 ser det ut til å bli etter de siste asylankomstanslagene. Så noen av de innstramningstiltak som har vært gjort, har kanskje virket. Eller så har det skjedd andre ting. Jeg vil aldri ta rosen for at vi har fått til dette på egen kjøl gjennom de tiltakene som vi har foretatt, men for øyeblikket er det noe mindre ankomst. Vi står imidlertid foran en sommer, som gjør at vi ikke kan garantere at det fortsatt blir sånn. I fjor sommer hadde vi jo en eksplosjon, ikke minst fra Bulgaria. Så til spørsmålet knyttet til om jeg har tillit til UDI-direktørens vurderinger. Jeg har sagt at jeg mener at man ikke har utnyttet det handlingsrommet som kunne ha vært i denne saken ved at man hadde hatt en politisk behandling. Man kunne ha trukket inn Utenriksdepartementet for å finne andre avtaler og få garantier fra de landene vi eventuelt ville sende tilbake igjen til, ikke minst i forhold til at vi hadde en avtale med Russland. Likevel mener jeg at det – så langt vi har gått igjennom saken nå – ikke er gjort noen lovbrudd, det er ikke gjort noen regelverksbrudd, det er ikke gjort noen ting som kan tilsi at det ikke er et korrekt vedtak ut fra det regelverket som UDI har å gjøre med. Men vi mener altså at det er et annet handlingsrom som burde vært utnyttet, og som vi i fremtiden må skjerpe inn at skal utnyttes. Derfor må vi ha noe bedre mulighet til kommunikasjon. Vi ser nå på om vi i fremtiden bør ha endringer i kommunikasjonen og muligheten til å være i forkant av sånne vedtak, som gjør at en statsråd eventuelt kan skrive ut en forskrift, som loven i dag sier at er den måten man kan instruere på, og om det kan gjøres innenfor det lovverket som finnes i dag, eller om vi må ha en ytterligere endring av lov- og regelverk. Jeg lover å komme tilbake igjen til Stortinget med en gjennomgang av dette – jeg kan ikke love at det blir ved første møte til høsten! Dette henger også sammen med den evalueringen vi har av Utlendingsnemnda, for å se hvordan systemet egentlig fungerer. Men jeg tror nok at vi har behov for et hastearbeid for å se på om det er et større handlingsrom innenfor loven, eller om vi må gjøre lovendringer sånn som det er. Så vi lover å komme tilbake igjen med en gjennomgang av dette i løpet av høsten og av det løpet som eventuelt blir hvis vi også kommer med ytterligere lovendringer. Men jeg tror vi må bruke noe mer tid enn en eller to dager på å bestemme oss for akkurat hvor vi skal plassere oss, og hvor stort rom det eventuelt finnes i loven. Så til spørsmålet om at man ikke kan sende tilbake igjen. Det brevet vi har sendt til representanten Carl I. Hagen, er nok riktig i den forstand at Flyktningkonvensjonen i seg selv har noen unntak for å kunne returnere også til land med dødsstraff. Men det er sånn at vi også har Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, og den har så langt blitt praktisert slik i Norge og av Menneskerettighetsdomstolen selv at man ikke sender noen tilbake til et land hvor det er fare for dødsstraff. Jeg er enig i at vi ikke kan påberope oss dette i en hvilken som helst sak, det må sannsynliggjøres at man vil kunne risikere dødsstraff. Og vi har altså muligheten for politisk å inngå avtaler, som vi gjorde med Russland. I forbindelse med utsendingen av flykaprerne til sikting og domsbehandling i 1994, hadde man en avtale om at russerne ikke skulle bruke dødsstraff. Det er fullt mulig med noen politiske handlingsparametre som gjør at man ikke nødvendigvis skal konkludere med at selv om det finnes dødsstraff i et land, kan man ikke sende hjem. For det er mulig å få garantier.