Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2015-12-10:
Jeg skal først ta opp forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, under rammeområde 8. Det er mange som har startet i dag med å berømme fredsprisen og hylle den tunisiske kvartetten for å ha bidratt til en demokratisk og moderne grunnlov i Tunisia og gjort Tunisia til en arabisk sommer, dessverre omgitt av mange vintre. Jeg var for fem uker siden i Tunisia som gjest fra Stortinget i det tunisiske parlamentet og var midt oppe i begeistringen over fredsprisen og fortsatt også jubel over grunnloven. La meg legge til at det sies mye pent om Tunisia nå, men Tunisia trenger faktisk handling fra oss. De trenger bistand, men de trenger først og fremst investeringer. Tunisia trenger arbeidsplasser, sysselsetting for alle de unge menneskene som søker etter noe å gjøre – og det haster. Hos enkelte ungdomsgrupper er arbeidsledigheten oppe i 40 pst., og vi vet også at rekrutteringen fra den gruppen i Tunisia til islamistiske terrorgrupper er foruroligende stor. Både Norge, EU og andre har et stort ansvar for å sikre stabilitet og demokrati i Tunisia. Jeg håper at de tilstedeværende medlemmer av regjeringen tar seg det ad notam. Denne høsten representerer en milepæl i FNs utviklingsarbeid. Den 25. september vedtok verdensorganisasjonen de nye bærekraftsmålene – «sustainable development goals» – en felles arbeidsplan for å utrydde fattigdom, bekjempe ulikhet og bremse farlige klimaendringer innen år 2030. Målene er universelle og forplikter alle land. De tar over etter tusenårsmålene, som faktisk ga resultater. Særlig gjelder det målet om halvering av verdens fattigdom innen 2015 – ga resultater, nådde fram. Norge hadde, som vi alle husker her, et særskilt ansvar for de gamle tusenårsmålene 4 og 5. Det dreier seg om kvinners seksuelle og reproduktive helse og bekjempelse av barnedødelighet. Det finnes fortsatt områder og land i verden der det farligste du gjør som kvinne, er å sette barn til verden. De to aller verste landene er Sør-Sudan – ikke overraskende – og Afghanistan. Hvis mor dør når hun føder, er det stor fare for at babyen ikke vokser opp, som vi vet. Vi må sikre at kampen mot mødre- og spedbarnsdødelighet fortsetter under de nye bærekraftsmålene. Det er fortsatt viktig å støtte vaksinealliansen GAVI og de vaksinasjonsprogrammene de har. Gjennom bærekraftsmålene har FN vist både styrke, relevans og evne til handlekraft når det gjelder. Men alle FNs særorganisasjoner er relevante ute i felten hver dag. Av og til husker jeg tilbake til våren 2001 – dette var før 11. september mens Taliban styrte Afghanistan. Vi fikk rapporter fra flyktningleirene i grenseområdene mellom Pakistan og Afghanistan. Det var én eneste organisasjon som var der oppe – der var det ingen CNN-effekt. Det var FNs høykommissær for flyktninger, men de hadde ikke nok penger. I dag mangler samme organisasjon penger i Libanon og Jordan. Jeg vil i likhet med representanten Gahr Støre også si meg glad for at når vi kommer til nysalderingen nå, kommer det til å gå noen penger til UNHCR i grenseområdene til Syria. Jeg har sett FNs utviklingsprogram og UNICEF i Mosambik, Vietnam og Laos og er imponert over hva de får til – igjen: når det ikke er tv-kanaler på, og når soldatene har reist. Arbeiderpartiet mener det er helt nødvendig at basisbevilgningene til FN-organisasjonene opprettholdes på et høyt nivå, og har derfor lagt inn igjen midler som regjeringen hadde kuttet. Jeg er også glad for at samarbeidspartiene har gjort det samme. Vi øker også regionbevilgningen til Latin-Amerika med 70 mill. kr. Husk at dette dreier seg bl.a. om gjenoppbygging av Haiti, støtte til urfolk, om menneskerettigheter og fredsarbeid, for ikke å snakke om vold mot kvinner i nære relasjoner. Vi øker også regionbevilgningen til Asia og vil minne om engasjementet i Afghanistan, Nepal, Vietnam og Myanmar. Til slutt: Jeg vil avslutte der jeg begynte. Jeg er veldig glad for at komiteen har viet så mye plass til kvinners rettigheter generelt og til seksuell og reproduktiv helse spesielt.