Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Jeg må få lov å takke interpellanten for å ha tatt opp en særdeles viktig og prinsipiell sak med statsråden. At vi holder et søkelys på dem som har såpass viktige verv som dommere, er helt klart avgjørende for å ivareta den totale rettssikkerheten. Jeg er også glad for at man har berørt de kanskje viktigste temaene, som gjelder økonomi – med andre ord motivasjonen for å ta voldgiftssaker – og at man fokuserer på sidegjøremål og saksbehandlingstid. Det kan ikke være slik at de private gjøremålene rammer den gjerningen man faktisk er satt til å gjøre. I så fall er det viktig at man følger dette med argusøyne, og at man sikrer den utviklingen man ønsker seg. Samtidig er det vel slik at vi alle er glade for at vi har gode og flinke jurister i dette landet som kan bistå med gode og fornuftige voldgiftsløsninger der det er naturlig, og der det ikke kommer i konflikt med de overordnede prinsipielle tingene. Det vil tjene dem som ber om hjelp, og det vil tjene det øvrige rettsapparatet. Men det er noen forutsetninger som må være på plass. Dommerne er lønnet med skattebetalernes penger, og de må være klar over hva som er prioritet nr. 1. Det kan ikke være slik at man lar seg motivere av andre forhold, som ekstrainntekter og annen økonomi, for å legge grunnlaget for egen velferd. Som dommer har man antageligvis en av de viktigste samfunnsoppgavene som er, nemlig å forvalte et lovmessig skjønn, og da påhviler det et særdeles viktig ansvar for å tenke ryddighet rundt egen person. Ryddighet og integritet er selvfølgelig det neste når man skal vurdere dette. Vi kan heller ikke komme i den situasjon at dommere som har tatt voldgiftsoppgaver, faktisk havner i konflikt med seg selv i en senere sak i dommergjerningen sin. For da vil vi få problemer, og det vil også ramme hele dommerstanden og derigjennom rettsstaten vår. I tillegg er det et annet moment som interpellanten ikke tok opp, men som jeg tror også statsråden må tenke på: Kan det være sånn at man faktisk utvikler en slags rettspraksis når man bistår i voldgift, som man tar med seg inn til domstolen etterpå? Vil man da kunne utvikle en slags privat domsforståelse av hvordan man skal forholde seg til en sak uten at det måtte ligge offentlighet på den? Det er også et apropos som jeg håper statsråden tar med seg og ser på, så vi ikke privatiserer en del av domstolsutviklingen, når vi påstår at dette i størst mulig grad er offentlig. Hvis ikke kan vi altså ende opp med at det kommer til å skje ting som en del av en voldgiftsbehandling, som skaper en praksis som ikke andre er kjent med. Jeg regner med at jeg har både statsråden og andre med på at sånn kan vi ikke ha det, og sånn skal vi ikke ha det. Min konklusjon er ganske klar: Statsråden må her være veldig tydelig på hva han aksepterer, og hva han ikke aksepterer, og samtidig holde fokus på at det er viktig at voldgiftsordningen opprettholdes, for den er et godt verktøy, men at vi gjør det i rett rekkefølge. Jeg forventer også at statsråden kommer til å ha et kritisk blikk på dagens praksis, der statsråden ser at den kan komme i konflikt med de rettssikkerhetsprinsippene som vi er stolte av, og som er så viktige for denne nasjonen.