Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-06-16:
Det mest gledelige i den innstillingen vi i dag behandler, er at det er et bredt flertall i denne salen som slutter seg til en argumentasjon som Høyre lenge har brukt, nemlig at en stram finanspolitikk er et vel så viktig bidrag overfor kommunene som raushet med løfter om økte overføringer fra Stortinget. Det er all grunn til å sette to streker under flertallsmerknadene i årets innstilling om betydning av at «statsbudsjettet blir utformet slik at det gir rom for lave renter og lav prisstigning». Vi vet fra ulike statistikker at kommunene samlet sett har gjeld som langt overstiger fordringer, på en slik måte at 1 prosentpoeng rentenedgang utgjør 400-450 mill. kr i økt «tilskudd» til kommuneøkonomien. Reduseres prisstigningen med anslagsvis 0,5 pst., slik vi trolig oppnådde ved høstens budsjettforlik, blir kommunesektorens budsjetter verdt rundt 900 mill. kr mer. Med den forståelsen fra stortingsflertallet er det heldigvis heller ikke de store overbudene i denne innstillingen, om en ser bort fra SVs antydede ramme på 9 milliarder kr ekstra. La meg derfor bare kort igjen vende tilbake til disputten med Arbeiderpartiet om hva deres opplegg innebærer. De hevder altså at statsbudsjettet ville styrket kommuneøkonomien med om lag 1 milliard kr. Men for det første, leser en deres egen tabelloppstilling i tilknytning til merknadene i kap. 2.2, vil en se at differansen i samlet inntekt i beste fall er på 840 millioner kr. I dette tallet inngår det angivelig en vesentlig styrket satsing på eldre, utdanning og barnehager, og noe ekstra frie midler til kommunene. Men det understreker poeng nr. to: I de 840 mill. kr ligger det altså 250 mill. kr i merbevilgning til barnehagene, men som det har fremgått tidligere i debatten, er det et stort spørsmål om disse ville bli brukt med den manglende etterspørselen etter plasser som vi nå ser ute i kommunene. Så foreslo Arbeiderpartiet videre 153 mill. kr ekstra til handlingsplan for eldre, men her gikk uenigheten ikke på måltall for reformen, men på om kommunene ville etterspørre disse pengene på årets budsjett. Endelig foreslo Arbeiderpartiet 132 mill. kr ekstra til skolefritidsordningen i forhold til vedtatte budsjett, men dette er midler som en forventer ikke vil gi større økonomisk handlingsrom til kommunene, men som Arbeiderpartiet trolig ønsker skal videreformidles direkte til foreldrene i form av redusert egenbetaling i ordningen. Allerede med disse tre presiseringene kan Arbeiderpartiets totale, reelle mersatsing til kommunene reduseres fra 840 mill. kr til noe over 300 mill. kr. Det er langt fra en milliard. Så til en replikkveksling som jeg hadde med Sylvia Brustad. Det var ikke mye usannhet i de tallene jeg presenterte for frie midler til kommunene. Tallene for bevilgninger bl.a. til Engerdal med 152 000 kr ekstra og Bergen med 3,7 mill. kr ekstra netto refererer seg til de tallene som kom frem i brevveksling mellom departementet og Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Fra kommuneøkonomiproposisjonen vil jeg videre trekke frem at det er skuffende at et flertall i salen tydeligvis betrakter kommuneøkonomi som et forhold mellom stat og kommune, mens innbyggerne er glemt eller betraktes som en post i regnskapet. I fjorårets debatt trakk representanten Leif Lund frem at «Arbeiderpartiet mener at flere kommuner ikke utnytter den store inntektsmuligheten de har ved å ta i bruk eiendomsskatt». Eiendomsskatt berører ikke bare kraftselskap, næringsliv og kakser. Det er også eldre med lave inntekter som har bolig, og beboere i borettslagsleiligheter av beskjeden standard som betaler eiendomsskatt. Når det gjelder gebyrer, vil jeg vise til det departementet skriver, med advarsel om å heve gebyrene i år, ikke ut fra at det vil tynge innbyggerne, men fordi det vil «bidra til å tømme ut potensialet for en ytterligere inntektsvekst». Flertallet har ikke tatt til seg at man bør fokusere på at kommunene skal være et verktøy for å sette innbyggerne i sentrum. Når det gjelder tapskompensasjon, vil jeg på bakgrunn av replikkrunden etter statsrådens innlegg understreke at det ikke fra noen partier er fremkommet bedre objektive kriterier for fordeling kommunene imellom enn det som ligger i oppfølgingen av Rattsø-innstillingen og inntektssystemet der. Den tapskompensasjonsordningen som vil være fullt utbygd om to år, innebærer 350 kr pr. innbygger i trekk i innbyggertilskuddet, som kan ganges opp med antall innbyggere i hver kommune. Her gjenstår det et svar fra departementet om hvordan dette skal ordnes. Endelig er vi glad for at et flertall i innstillingen om revidert nasjonalbudsjett retter opp skjevhetene i trekket i hovedstadstilskuddet overfor Oslo. Budsjettforslaget viser at Høyres advarsler mot å fjerne selskapsskatten til kommunene var riktig. Når vi nå ikke tar opp forslag om å reversere dette, er det fordi vi ikke vil ta opp tapte slag, men det er tydelig at kompensasjonen til de kommuner som tapte på omleggingen av selskapsskatten, kan bli kortvarig.