Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-06-05:
Det er en ambisiøs melding vi behandler her i dag. Den skal trekke opp rammene rundt samtlige eksisterende helse- og sosialfaglige utdanninger, slik at samfunnet er i stand til å møte framtidens behov med rett kompetanse innenfor disse viktige velferdsområdene. Meldingen skal sikre samspillet mellom utdanningsinstitusjoner, forskning og arbeidsliv, den skal sørge for at vi møter utfordringene fra Nav-reformen og Samhandlingsreformen med rett kompetanse på rett sted, den skal bidra til å fylle fraser som «livslang læring» med innhold, og den skal bidra til å utjevne sosiale helseforskjeller. Den skal sørge for at alle pasienter og brukere av helse- og sosialtjenesten møtes av rett kompetanse på best effektive omsorgsnivå. Den skal sørge for at vi gjennom kunnskap i større grad vil bli i stand til å forebygge framfor å reparere helseskader. Den skal sørge for at vi får helhetlige behandlingskjeder av personell med rett kompetanse. Klarer så meldingen å svare på disse utfordringene? Regjeringspartiene mener tydeligvis det, for de skriver i sin merknad at de er fornøyd med at meldingen svarer på disse utfordringene. Forstå det, den som kan. Feilgrep denne regjeringen har gjort, blir ikke reversert. La meg nevne f.eks. fagskolene. I 2003 var det nærmest tverrpolitisk enighet om at det var en glede at en endelig hadde klart å løfte fagskolene vekk fra videregående fagutdanning. Fagskolene skulle likestilles med annen høyere utdanning, som staten skulle ha ansvaret for. Fagskolene skulle få egen statlig finansiering, ble det sagt, og det ble hevdet at det ble jobbet i departementet med slik finansiering. Men så kom den famøse regionsreformen og reverserte det hele. Fagskoleutdanningen var tilbake mellom barken og veden, og finansieringen er minst like uklar som før. Det eneste som kan redde og videreutvikle fagskoleutdanningene, slik at de kan være en vesentlig del av framtidig helse- og sosialutdanningsløp og et viktig bidrag til å redusere antall ufaglærte i sektoren, er at vi får et regjeringsskifte i 2013. Det er også skremmende at regjeringen ikke ser ut til å ta inn over seg det endrede behovet for kompetansesammensetting som vil måtte melde seg, bl.a. som følge av Samhandlingsreformen. «Forebygging» og «hverdagsrehabilitering» er stikkord i denne sammenheng. Institusjonsomsorgen må også bygges ut og styrkes for de sykeste eldre. I dag ser vi omfattende medisinering uten diagnostisering. Denne uverdigheten vil bare fortsette, så lenge det ikke legges opp til en endret kompetansesammensetning, hvor personer med fagkunnskap gis mulighet til å utøve sitt fag på en forsvarlig måte. De framskrivningsmodellene som regjeringen har benyttet i denne meldingen, tar ikke høyde for disse forholdene. Det er skremmende. Behovet for etter- og videreutdanning og spesialisering i primærhelsetjenesten, som følge av endrede og mer spesialiserte oppgaver, er det heller ikke tatt tilstrekkelig høyde for. Det er heller ikke skissert de nødvendige virkemidlene for å møte dette behovet. Selv om det er mye fornuft i meldingen, vil jeg framholde at den har områder det må arbeides mye bedre med, hvis vi på en god måte skal møte de utfordringene vi står overfor i helse- og sosialsektoren.