Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-07:
For regjeringen er målet en FN-ledet verdensorden, fordi vi mener at alle andre alternativer er dårligere. Jeg vil gjerne si at fra vårt ståsted betyr det derfor at det å satse på sosiale og økonomiske områder er ekstremt viktig, fordi du klarer ikke å skape utvikling uten å skape fred, og du klarer ikke å skape fred hvis du ikke samtidig skaper utvikling i et område. Vi har sett så mange eksempler i historien – også i nyere historie – på at områder der en sakker akterut i utvikling, er de samme områdene der folket på et tidspunkt kanskje reiser seg i rimelig motstand, og det gir i hvert fall grobunn for konflikter. FN er det stedet vi kan finne felles løsninger på globale utfordringer som klima, miljø og helse, det er en arena for å skape enighet om hvordan utviklingen i den fattigere delen av verden bør finansieres og for å definere det enkelte lands ansvar for egen utvikling. Det er et ansvar som påhviler det enkelte land, men vi ser på det som vår oppgave å bidra til å «backe» land i et arbeid for en positiv utvikling. FN er en arena der man blir enige om internasjonale normer og standarder som bør legges til grunn for utvikling og oppfølging av den nasjonale politikken. På grunn av FNs legitimitet, på grunn av at de har et universelt mandat og en bedre tilstedeværelse i alle medlemslandene, har FN en helt unik oppgave som redskap for å bistå medlemslandene i å ta i bruk og følge opp de internasjonale normene og standardene. Det gjøres gjennom påvirkningsarbeid, bidrag til politikkutvikling, og det som på godt nynorsk heter kapasitetsutvikling: sørge for å få en administrasjon som funker, en stat som funker. Alle disse oppgavene er viktige for både å bidra til statsbygging og for å sikre individenes rettigheter. Jeg mener dette må være FNs hovedoppgave, gjøre jobben med å bidra til utvikling i verden. Jeg vil gjerne understreke én ting: Komiteen sier at bare 3 pst. av pengene som går gjennom FN-systemet, går til menneskerettighetsarbeid. Det er riktig hvis du snakker om de politiske og individuelle rettighetene, men jeg vil si at menneskerettighetene heldigvis er mye bredere enn det. Det er et mye bredere mandat, og det er derfor ekstremt viktig at den tredje pilaren i FNs arbeid, som handler om utvikling i land, er til stede. Det å få tilgang til mat, det å få tilgang til helsetjenester, og det å få tilgang til utdanning er også grunnleggende menneskerettigheter som ikke skal fratas folk. Derfor jobber vi for at menneskerettighetene legges til grunn i alt arbeid FN gjør, og vi gjør det også i vår egen utviklingspolitikk. Jeg er helt enig i det utenriksministeren var inne på i stad, nemlig at reformer i FN-systemet er viktig. Det er viktig i utviklingssystemet fordi det er mye penger der. Det handler om at organisasjonene ikke bare hver for seg, men også sammen kan levere bedre resultater. I fireårsplanen for FNs utviklingsaktiviteter, som ble ferdigforhandlet i desember i fjor, har vi nettopp jobbet for å øke presset på de klare forventninger om at FN skal fortsette reformen sin for mer effektivitet. Det handler om videreføring av ideen som utenriksministeren var inne på i stad, som bl.a. Jens Stoltenberg har vært med på å legge til grunn, nemlig ideen om ett FN som en permanent ordning: Å sørge for at når myndigheter i et land skal forholde seg til FN, skal de slippe å forholde seg til alle de forskjellige FN-organisasjonene, men kan forholde seg til et samordnet FN. Det er viktig for å sørge for en effektiv utviklingspolitikk, og det er viktig for å sørge for at FNs organisasjoner ikke leverer mye på de samme tingene, men gjør hverandre gode istedenfor. Ine Marie Eriksen Søreide var i en av sine replikker inne på betydningen av hva som skjer hvis FN-organisasjonene bare tyter ut og blir større og større. Det er ekstremt viktig, og vårt styrearbeid i FN-organisasjonene går ut på å si til FN-organisasjonene: Dere må ha et tøft, strategisk fokus på det dere er gode på, og så må dere heller samarbeide med andre organisasjoner. Sammen med andre land har vi gjort en jobb for å sørge for mer åpenhet om rapporter og interne evalueringsrapporter og jobbet for en samordning med ett FN i flere land. Det er en suksessfylt ordning. Det begynte med åtte land som skulle være med, nå er det flere land som har sluttet seg til: 32 land er nå med i «Ett FN»-ordningen. Det at vi har gjort det, og at vi samtidig har sagt at administrasjonskostnader skal være knyttet opp mot enkeltprosjekter og ikke bare kunne spises av det kjernebidraget vi og en del andre land har vært gode til å gi, har bidratt til at FN-organisasjonenes administrasjonskostnader har gått ned i løpet av de siste to årene. Jeg mener det er et viktig eksempel på at det å jobbe for et mer effektivt FN bidrar til et mer effektivt FN, og at Norge har en rolle å spille der. Vi gjør også en jobb på området som handler om menneskerettigheter. Som jeg sa, legger vi det til grunn for all FNs jobbing – utenriksministeren var også inne på det. Vi har jobbet for å få på plass et så sterkt og effektivt system som mulig gjennom konsekvent å støtte spesialrapportørenes uavhengighet. Vi bidrar ofte med økonomisk støtte til spesialrapportørene, og en av de tingene jeg mener funker, og som jeg synes det er viktig å ha en ordentlig diskusjon om, er disse universelle, periodiske landhøringene, UPR-ene, som ble innført i 2007. De bygger på at hvis vi bare alle sammen sørger for å utfordre andre, være tydelige overfor andre, på en måte tvinge andre, men som land også selv underlegge seg det kritiske blikket andre land vil gi, vil det kunne skape en positiv utvikling. Vi synes det er viktig å legge vekt på deltakelse i UPR. Vi kommer til å sørge for å støtte den type oppfølging av forpliktelsene som våre samarbeidsland har pådratt seg gjennom disse UPR-ene, fordi vi mener at det er et redskap for å bedre menneskerettighetssituasjonen i land. Å få det på bordet, få folk til å respondere, er i hvert fall en god begynnelse. Vi mener faktisk at denne type mekanisme er noe vi bør vurdere på flere områder, og jeg kommer tilbake til det litt senere i innlegget. En av de tingene som tas opp i komiteens innstilling, og som også Ine Marie Eriksen Søreide var inne på i sitt innlegg, er spørsmålet om hvordan vi sørger for å unngå at alle land stiller helt forskjellige kvalitetskrav. Det mener jeg vi gjør. Når vi tar våre gjennomganger – det kommer vi til å gjøre mer systematisk – av alle, både FN-organisasjonene og de andre multilaterale organisasjonene der vi er inne og er sterke bidragsytere, som Verdensbanken og andre, er det viktig at vi legger felles kriterier til grunn for kvaliteten. Vi kommer til å bruke MOPAN-kriteriene, som er den organisasjonen som nettopp har et særlig ansvar, og der vi er med på å spytte inn både penger og kompetanse for å få til en evaluering av de forskjellige organisasjonene. Vi bruker de kriteriene. Samtidig er det ett kriterium jeg mener det er viktig vi ikke stikker under stol, og det er at forskjellige land har forskjellige politiske prioriteringer. La oss si vi har menneskerettigheter som en politisk prioritering. Hvis det da er slik at FNs menneskerettighetsorganisasjon ikke fungerer godt, så forbedrer vi jo ikke menneskerettighetene ved å kutte i FNs menneskerettighetsorganisasjon og i stedet bruker pengene i Verdens helseorganisasjon. Det er derfor jeg sier: Politiske prioriteringer for et land vil også være et viktig virkemiddel og et viktig vurderingskriterium når vi ser på hva vi ønsker å oppnå. Det er noen FN-organisasjoner, noen internasjonale organisasjoner, som er de eneste som gjør en jobb på et område, og derfor er det ofte riktig i de tilfellene å gjøre en jobb i styrearbeidet i de organisasjonene i stedet. Hvis du ser på hvor Norge er representert i styrer i FN, er det nettopp i mange av de organisasjonene som har politiske prioriteringer som er viktige for oss. Jeg vil avslutte med å si to ting. Komiteen har vært opptatt av rettferdig fordeling på ett punkt: Man viser til at det i den norske samfunnsdebatten er mye fokus på lederlønninger, og komiteen mener at Norge bør ta et initiativ til diskusjon om det høye nivået på enkelte lederlønninger i FN. Det tar vi med oss, for jeg mener dette er et godt innspill fra komiteen. Det er en ting til jeg mener er viktig: Vi ser at for å rekruttere folk til FN, så er lønninger én side av saken, men det er også andre ting. Jeg har f.eks. arbeidet hardt for at folk som har barn i barnehagealder, skal ha tilgang på barnehage, for dette er faktisk en av de tingene som gjør at en del sier nei. Jeg vil avslutte med å si at diskusjonen om de nye tusenårsmålene er ekstremt viktig. Vi mener at de nye tusenårsmålene – akkurat som komiteen sier – må være enkle, og de må være målbare, men vi må også ha et perspektiv som i for liten grad har vært inne i de eksisterende, og det er å fokusere på urettferdighet og strukturelle skjevheter i verden. Dette må med.