Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
En solid integreringspolitikk innebærer en balanse mellom plikter og rettigheter. Enkeltindividet skal møtes med krav om å bidra og delta. Det å stille krav er god integreringspolitikk. En forutsetning for en god integreringspolitikk er en bærekraftig innvandringspolitikk. Det at innvandrings- og integreringsfeltet nå er i ett departement, gjør det enklere å se disse politikkområdene i sammenheng. Et overordnet mål er at alle innbyggere i Norge skal ha muligheter til å leve gode liv også i framtiden. En viktig del av dette er at nye innbyggere får mulighet til å bidra, kommer i arbeid og blir skattebetalere. Slik opprettholder vi også et samfunn med høy tillit mellom folk og mellom folk og myndigheter. Dette vil ikke være noen «quick fix» å få til. Flere enn tidligere skal nå integreres i et arbeidsmarked som mange steder i landet er vanskelig. Vi har nettopp gått inn i et nytt år. Med oss har vi det som preget siste halvdel av fjoråret, i Norge og i resten av Europa – den største flyktningkrisen vi har sett etter andre verdenskrig. Ingen kan unngå å bli berørt av de bildene og historiene vi ser og leser om i mediene, om familier og enslige barn og unge som flykter fra krig og konfliktområder. Det store antallet flyktninger som kom til Europa, og til Norge, gjør at vi nå er i en annen situasjon enn for kort tid siden. Flyktninger som kommer til Norge, må tilpasse seg en helt ny situasjon – nytt språk, nye væremåter, nytt samfunn. Det er vår jobb å tilrettelegge for at nyankomne flyktninger kan ta i bruk sine ressurser – både for seg selv og for samfunnet – men det krever en stor egeninnsats å bli integrert. Integreringspolitikken må videreutvikles og effektiviseres. Regjeringen vil legge fram en melding til Stortinget om integreringspolitikken våren 2016 sammen med revidert nasjonalbudsjett. I denne meldingen spiller forslagene fra representantene Nesvik, Gahr Støre, Arnstad, Helleland, Hareide og Skei Grande en viktig rolle. Det er positivt at det er stor enighet om at vi må satse på integrering framover, og at det må legges vekt på god bosetting i kommuner, rask og målrettet kvalifisering til arbeidslivet, utnyttelse av medbrakt kompetanse, viktigheten av å lære norsk og betydningen av næringslivet og frivilligheten i dette arbeidet. Kommunene har gjort en historisk god innsats de siste par årene, men økningen i antall flyktninger som skal bosettes i år og til neste år, krever et nytt gir i bosettingsarbeidet. Jeg ønsker å fortsette det gode samarbeidet regjeringen har med kommunesektoren. Neste uke skal jeg ha møte med KS, og et av temaene på møtet er å videreutvikle bosettingsavtalen med KS. Bosetting av enslige mindreårige flyktninger er vår første prioritet. Enslige mindreårige flyktninger som får opphold, skal bosettes så raskt som mulig etter at de har fått tillatelse. Det er en investering i framtiden at disse unge får trygghet og omsorg og blir en del av et lokalmiljø, slik at de kommer i jobb og blir aktive samfunnsdeltakere, men det er ikke til å stikke under stol at dette er en av de mest krevende utfordringene det norske samfunnet står overfor. Også politiet peker på hvor viktig det er at vi lykkes med dette. Uten god integrering kan vi få grupper av unge som opplever liten tilhørighet til Norge og blir frustrerte når livet her ikke blir som de hadde tenkt seg. Introduksjonsloven gir gode rammer for at flyktninger skal kvalifiseres til arbeid eller utdanning. De siste årene har om lag 70 pst. av menn som har deltatt i programmet, gått over til arbeid og utdanning innen ett år etter avsluttet program. Samtidig er det stor variasjon mellom kommunene når det gjelder resultater for deltakerne. Kvinner som gruppe har for dårlige resultater; det er for mange som ikke kommer ut i arbeid og utdanning etter endt introduksjonsprogram. Med mange flere personer som skal gjennom introduksjonsprogrammet, må vi effektivisere og målrette programmet i større grad. Dette er det anledning til i loven. Mange kommuner har gode resultat, men flere kan bli bedre. Selv om det er et mål at mottaksoppholdet ikke skal være langvarig, og at flyktninger raskt skal ut i en kommune og i jobb, er realiteten slik at det vil bli lengre mottaksopphold enn ønskelig for mange i tiden framover. I det norske samfunnet står frivilligheten sterkt, og frivillige organisasjoner kan spille – og spiller – en viktig rolle i å skape kontakt mellom lokalsamfunn og nye innbyggere. Jeg vil mane til at man er realistisk i diskusjonen om integrering. Vi har aldri noensinne stått oppe i en slik situasjon som nå. Vi må lykkes, men ingen kan ta lett på denne oppgaven. Å sysselsette mange personer med begrenset med utdannelse og bakgrunn fra andre kulturer, samtidig som arbeidsledigheten stiger og Norge må omstille økonomien, tilsier at dette vil kreve mye av oss.