trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
I Dokument nr. 8:11 for 2000-2001 har stortingsrepresentantene Korsberg, Vaksdal og Eriksson fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringsforslag slik at trygghetsalarmer dekkes av folketrygden og tildeles gjennom hjelpemiddelsentralen.» Lignende forslag har blitt behandlet to ganger før i inneværende stortingsperiode. Etter anmodning fra Stortinget har Sosial- og helsedepartementet utredet kostnader og konsekvenser ved å overføre ansvaret for tildeling av trygghetsalarmer til hjelpemiddelsentralene der kostnadene dekkes av folketrygden. Av behandlingen av St.prp. nr. 1 for 1997-98 framgår det at de årlige kostnadene er anslått til å bli ca. 200 mill. kr, hvorav 11 mill. kr vil gå til nyinnkjøp av trygghetsalarmer. I etterkant ble det utarbeidet en rapport fra en arbeidsgruppe med medlemmer fra Sosial- og helsedepartementet og Rikstrygdeverket. Rapporten ble lagt fram for Stortinget i St.prp. nr. 1 for 1998-99. Utredningen viser at en rettighetsfesting av trygghetsalarmer i folketrygden ikke vil gi brukerne lik tilgang til trygghetsalarmer og trygghetsalarmtjenester. Mange av dagens brukere vil bli utelukket. De statlige utgiftene ved en overtakelse av trygghetsalarmer vil variere fra 40 til 130 mill. kr, viser utredningen. Stortinget sluttet seg til Regjeringens anbefaling om at ansvaret for trygghetsalarmer med tilhørende tjenester fortsatt skal ligge i kommunene. Forslagsstillerne fastslår at folketrygden etter dagens system dekker alarm for dem som fyller betingelsene for støtte til tekniske hjelpemidler. Dette er ikke korrekt. Et bredt flertall i Stortinget, alle unntatt Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, foreslår at forslaget avvises.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 2001-05-03:
Stortingsrepresentant Odd Einar Dørum har fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge fram et lovforslag som hjemler inndragelse av skjenkebevillingen til utesteder som diskriminerer minoriteter.» Det er en viktig sak stortingsrepresentant Dørum tar opp i Dokument nr. 8:50 for 2000-2001. Forslagsstilleren viser til at en rekke undersøkelser har dokumentert at det i relativt stort omfang foregår mer eller mindre systematisk diskriminering av minoriteter på utesteder. Forslagsstilleren uttaler videre at behovet for å styrke minoriteters vern mot daglig diskriminering i lengre tid har blitt framholdt fra en rekke hold. Jeg vil også få vise til at den problemstilling stortingsrepresentant Dørum tar opp i sitt Dokument nr. 8-forslag, har vært diskutert i møter mellom representanter fra Oslo kommune, Senter mot etnisk diskriminering og de berørte departement, bl.a. Sosial- og helsedepartementet. Komiteen har påpekt at diskriminering i næringsvirksomhet er forbudt i henhold til straffeloven § 349a. Kommunene kan allerede i dag legge inn kriterier om diskriminering i administrering av skjenkeløyvene i kommunen. Kommunene står svært fritt ved vurdering av søknader om skjenkebevilling. Adgangen til å avslå en søknad er videre enn adgangen til å inndra en bevilling. Komiteflertallet viser til at alkoholloven er et alkoholpolitisk virkemiddel, og at lovens mål i størst mulig utstrekning er å begrense de samfunnsmessige og individuelle skader som alkoholbruk kan innebære. Selv om det er i samsvar med serveringslovens formål å hindre etnisk diskriminering ved utesteder, vil det etter flertallets oppfatning være nødvendig med lovendring for å gi hjemmel til administrative reaksjoner i slike tilfeller. En samlet komite, med unntak av Fremskrittspartiets representanter, ber Regjeringen vurdere hvilke lovendringer som er nødvendige for å gi hjemmel til administrative reaksjoner overfor utesteder som diskriminerer minoriteter. Jeg håper Regjeringens vurdering vil foreligge i nær framtid.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-05-03:
Det er av grunnleggende betydning at mennesker føler seg trygge. For eldre som bor alene, er det helt nødvendig at de kan få kontakt og hjelp i en truende situasjon. Det kan dreie seg om alt fra redsel for tyver til at de ikke kan reise seg opp etter et fall på gulvet. Ved å trykke på en trygghetsalarm får de tilkalt hjelp. Ved hjelp av dette enkle hjelpemidlet blir flere eldre og funksjonshemmede i stand til å bo hjemme så lenge som mulig. Forslagsstillerne er opptatt av at alle skal ha like muligheter til å få dette tilbudet, og påpeker den store forskjell det er mellom kommunenes tilbud, og at egenbetalingen varierer tilsvarende. Kristelig Folkeparti har tidligere ønsket at trygghetsalarmer dekkes av folketrygden og tildeles gjennom hjelpemiddelsentralen. Etter at en arbeidsgruppe med medlemmer fra Sosial- og helsedepartementet og Rikstrygdeverket har presentert sin rapport «Mulige modeller for organisering og finansiering av trygghetsalarmer og trygghetsalarmtjenester», er vi ikke lenger så sikre på om dette er den beste løsningen. Utredningen viser at brukerne ikke vil få lik tilgang til trygghetsalarmer, slik både forslagsstillerne og Kristelig Folkeparti er opptatt av. Kriteriene for å få trygghetsalarm dekket av folketrygden vil føre til at flere av dagens brukere ikke ville få tildelt en trygghetsalarm. I dag får noen trygghetsalarm av kommunen, fordi de har en bestemt alder eller som et rent angstdempende hjelpemiddel. En trygghetsalarm til disse kan være et godt forebyggende tiltak og bør kunne videreføres. Kristelig Folkeparti synes det er positivt at det utarbeides en veileder rettet mot kommunesektoren, og håper at den snart er ferdig. Det må ikke være så høy egenandel at eldre ikke kan ta seg råd til å leie trygghetsalarm. Det bør heller ikke være urimelige tilknytningsavgifter. Kristelig Folkeparti finner det ikke riktig å gi kommunene pålegg om at trygghetsalarmer skal være en pliktmessig ytelse. Kommunene må selv og i samarbeid med brukerne bestemme hvilke tiltak og hjelpemidler som er best for den enkelte. Vi stemmer derfor for innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-05-03:
Jeg stemte feil.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
Jeg tillater meg å foreslå Øyvind Korsberg.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-03-20:
På vegne av meg selv, Inge Lønning, Ursula Evje, Marit Tingelstad og Odd Einar Dørum vil jeg fremme et forslag om godkjenning av Oasen barneskole ved en eventuell søknad etter privatskoleloven § 3 a.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
På vegne av meg selv vil jeg fremme forslag om endring i ny forskrift om engangsavgift på motorvogner.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-20:
Stortinget har i dag til behandling representanten Hagens forslag om å bevilge kompensasjon til Tore Sandberg på 900 000 kr for å dekke skattekrav som følge av gave Sandberg mottok fra Per Liland, og omkostninger for å bli fritatt for skattekravet. Saken er av svært prinsipiell karakter, men jeg velger først å knytte noen kommentarer til Sandbergs innsats i den såkalte Liland-saken. Liland-saken er et mørkt kapittel i norsk rettshistorie. Uskyldig dømt sonet Per Liland 14 år i fengsel og 10 års sikring før han ble frifunnet. Selv en rekordstor erstatningsutbetaling kan ikke bøte for et ødelagt liv. Det er grunn til å tro at uten Sandbergs innsats for å få renvasket Liland ville saken neppe blitt gjenopptatt og Liland frikjent. Det står derfor stor respekt av den innsatsen som Tore Sandberg gjorde. Når systemet selv ikke fanger opp slike feil som i Liland-saken, er slik frivillig innsats som den Sandberg la ned, avgjørende for at urett kan rettes opp. Etter min mening er det bare rimelig at en slik innsats påskjønnes fra samfunnets side. Etter Senterpartiets oppfatning er det imidlertid viktig å holde fast på den prinsipielle kompetanseforskjellen mellom på den ene side domstolene som dømmende myndighet og på den annen side Stortinget som lovgivende myndighet. Stortinget skal holde seg til å avgjøre hvilke rettsregler domstolene skal dømme etter, og domstolene skal dømme i den enkelte sak. På denne bakgrunn mener jeg at det ikke er riktig å gå inn i realitetene i domstolens avgjørelse, slik mindretallet gjør i komiteinnstillingen. Selv om en sak isolert sett framstår som svært omstridt, bør Stortinget vise stor tilbakeholdenhet med å overprøve domstolens avgjørelse. På denne bakgrunn avviser da også et flertall i komiteen dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg vil avslutningsvis igjen trekke fram den frivillige innsatsen som Sandberg la for dagen i Liland-saken. At Sandberg ble tilkjent 100 000 kr i billighetserstatning, skulle egentlig bare mangle. På vegne av Senterpartiets stortingsgruppe vil jeg derfor konkludere med at vi ikke vil gå inn i selve vurderingen, men at skattleggingen i denne konkrete saken framstår som uforholdsmessig trykkende, eller særlig ubillig.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-20:
Det jeg gav uttrykk for i mitt innlegg, var ikke på noen måte et forsøk på å bruke honnørord i en slik viktig sak. Hvis representanten Hernæs hadde hørt etter, ville han ha oppfattet understrekingen av alvoret i denne saken og også det oppriktige uttrykket for respekt og takk for det Tore Sandberg her har gjort, nemlig å få gjenopptatt Liland-saken. Så til realiteten: Som jeg gav uttrykk for i mitt innlegg, reiser denne saken en problemstilling som gjør at det er viktig å skille her. På den ene siden er Stortinget den lovgivende myndighet og avgjør dermed hvilke rettsregler som styrer skattesaken som her er omhandlet. Men jeg tror også representanten Hernæs er kjent med at det fra de miljøer som kanskje har stor sans for mindretallets forslag, gis uttrykk for at de har full forståelse for at Stortinget ikke vil gå inn for å instruere kommunale og fylkeskommunale myndigheters avgjørelser ut fra en prinsipiell betydning. Som jeg gav uttrykk for, ville vi ikke gå inn på mindretallets forslag, men jeg tror faktisk at det jeg la vekt på i slutten av mitt innlegg, og som jeg tror flertallet i komiteen også slutter seg til, vil være klare føringer for hvordan man ønsker at denne saken skal følges opp.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-20:
Jeg registrerer representanten Hernæs" vokabular når det gjelder å karakterisere flertallets syn i denne saken. Det kan jeg lite gjøre ved, men jeg ber faktisk om at han respekterer vår ærlige og oppriktige intensjon som er kommet til uttrykk i innleggene våre. Det som i grunnen forbauser meg betydelig, er at partiet Høyre, som i hvert fall i en del sammenhenger ønsker å stå opp og vektlegge akkurat betydningen av Stortingets rolle vis-à-vis domstolene, nå plutselig i forhold til en konkret sak forlater det prinsippet. Så vil jeg gjerne minne forsamlingen om at etter at Liland-saken og problemene med å få gjenopptatt den saken kom opp, fremmet undertegnede og representanten Jan Simonsen et forslag i Stortinget om å instruere Regjeringen om å opprette en egen klagedomstol som skulle ta stilling til gjenopptagelsesbegjæringer. Da sviktet partiet Høyre. Da skulle man plutselig be Regjeringen vurdere det. Har man hatt forståelse for de problemene som fulgte i kjølvannet av å gjenoppta Liland-saken, burde man gitt uttrykk for at dette ikke er akseptabelt, og støttet vårt forslag. Det gjorde de ikke, og derfor ønsker jeg å minne representanten Hernæs om det.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
Det er heldigvis ikke ofte vi opplever en så utpreget nidkjærhet på statens vegne som den representanten Nymo gav uttrykk for i dette innlegget. Etter en serie med honnørord om det meget alvorlige i saken, blir konklusjonen den stikk motsatte – mange vakre ord, men ingen handling. I det hele tatt er det en forunderlig argumentasjon, fordi hele argumentasjonen går på det opprinnelige forslaget. Det er ikke bare flertallet som har avvist det, det har jo i realiteten også mindretallet avvist i og med at vi har funnet en annen måte å løse dette problemet på. Det er altså ikke noe forsøk fra mindretallets side på å blande seg inn i noen form for domstolsbehandling. Men slik som representanten Nymo avsluttet innlegget sitt, vil jeg gjøre et forsøk på om mulig å få et klart svar. Ønsker representanten Nymo og Senterpartiets stortingsgruppe at skattekravet mot Tore Sandberg skal frafalles, eller ønsker han det ikke? Hvis han ønsker det, er det en meget elegant måte å gjøre det på, og det er å støtte forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
Også representanten Bjørnstad begynte med et uttrykk for anerkjennelse og til og med respekt for det arbeidet som Tore Sandberg har utført. Han gikk mer konkret til verks enn representanten Nymo, han fastsatte til og med – med tilsynelatende stor tilfredshet – verdien på den respekten til 100 000 kr, som Sandberg har fått i en tidligere billighetserstatning. Uttrykket «raust» vil man vel neppe bruke om den type holdning. Ellers var mesteparten av innlegget en prosedyre i forhold til § 438. Hvorfor representanter for flertallet finner grunn til å drive den prosederingen, er det ikke lett å forstå. Det er jo i realiteten akseptert av alle at den loven er slik som den er. Vi skal nok komme tilbake til om det bør være rimelig å forandre på den loven. Som Vidar Bjørnstad så riktig sier, tar vårt forslag utgangspunkt i skattebetalingsloven § 41, hvor det er hjemlet nettopp for denne type behandling, og hvor man har innført ordene «særlig ubillig». Jeg vil spørre representanten Bjørnstad: Hvis ordene «særlig ubillig» noensinne skal ha noe meningsfylt innhold, er det mulig å få utfordret Vidar Bjørnstad til å antyde i hvilken sak de i så fall skulle gjelde?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
Representanten Marthinsen åpner med å si at jeg er «i moralsk harnisk». Ja, det vedkjenner jeg meg. Jeg er oppriktig i – bruk gjerne ordet – harnisk i denne saken. For jeg synes den i hele sin karakter er helt enestående i sitt slag. Når Finn Kristian Marthinsen påstår at jeg sier at andre mangler moral, er ikke det min konklusjon, men jeg har forståelse for at representanten Marthinsen kan finne på å karakterisere det på den måten. Så kommer det konkrete spørsmål om vi oppfatter dette som en overprøving av domstolene. Jeg får bare sitere hva flertallet selv sier: «Flertallet viser til at det finnes regler om billighetsnedsettelse med hjemmel i skattebetalingsloven, men at avgjørelsen i slike saker hører under de aktuelle organer i skatteforvaltningen.» Det er noe ganske annet enn å overprøve domstolene. Og jeg mener å ha grunn til å tro at tidligere justisminister Odd Einar Dørum også vil ha en oppfatning om den siden av saken. Det som blir stående tilbake, er den voldsomme utfordringen fra Finn Kristian Marthinsen – at det må være en overprøving av domstolene for at man skal få dette til. Da gjenstår det ubesvarte spørsmål: Ønsker representantene fra Kristelig Folkeparti – gjerne også fra Senterpartiet – at skattekravet skal frafalles, og hvordan vil de i så fall initiere eller anbefale at det skjer, på annen måte enn en henstilling til Regjeringen om å få det til?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
Det er alltid hyggelig å få påminnelser. Men hvis jeg nå skulle forstå Nymo riktig, er han jo opptatt av at dette skattekravet skal frafalles. Det kan da ikke være noe mål å snakke om sneen som falt i fjor, når vi har muligheter til å gå inn i saken nå i dag. Nymo har helt rett, han kan lite gjøre med mitt vokabular. Det han kan gjøre noe med, vil han tilsynelatende ikke gjøre noe med. Han kan nemlig meget enkelt gjøre noe med å bidra til at skattekravet blir frafalt. Så uttrykker han forbauselse over Høyres påståtte sammenblanding av Stortingets og domstolenes rolle. Han sier «plutselig i forhold til en konkret sak». Dette er ingen plutselig konkret sak. Dette er en sak som i hele sitt vesen er enestående i norsk rettspraksis, og den er til liten ære for den samme rettspraksisen. Gjennom ett eller kanskje to-tre menneskers arbeid har man sørget for at mesteparten av uretten ble rettet opp igjen. Og så skal man som storting ikke kunne anmode den angjeldende statsråd om å bidra til at dette får en løsning, slik at det ikke blir begått ny urett oppå den andre! Hvis vi ikke har saker som er verre i forhold til den helt selvfølgelige prinsipielle holdning til lovgivers og domstolers rolle, ja, da vil vi ikke få det særlig vanskelig i Stortinget.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2001-03-20:
Den siste oppfordringen tar jeg med den største glede. Det denne saken dreier seg om, er om det skal frafalles et skattekrav på 1,1 mill. kr til Tore Sandberg i Liland-saken, og om Stortinget skal gi 200 000 kr i billighetserstatning i den samme saken. Det er det saken dreier seg om. Og hvis representanten Marthinsen oppfatter at luften er i ferd med å gå ut av ballongen i forhold til det hovedspørsmålet, får jeg inderlig håpe at det ikke er sin egen oppfatning han gir uttrykk for. Den luften i ballongen er vi nødt til å opprettholde. Så har han stilt meg et spørsmål. Jeg trodde faktisk det måtte være anledning til å besvare et spørsmål med å henvise til det flertallet som har gitt uttrykk for det som selvfølgelig også er mitt syn. Svaret er nei. Jeg mener at dette ikke er en overprøving, og det må vel være det flertallet også mener i sin merknad i innstillingen. Hvorfor i all verdens rike har de ellers ikke skrevet at det i forhold til skatteloven er en overprøving av domstolene, som de skriver i forbindelse med § 438 når det gjelder den aktuelle saken om skatt? I den isolerte, avgrensede saken er jeg enig med det nevnte flertallet, og det håper jeg er i orden. Jeg behøver ikke gjenta det sitatet og selvfølgelig ikke bruke ordet «harnisk», men jeg forstår at Finn Kristian Marthinsen føler det beklemmende at jeg er enig med ham i den formuleringen. Jeg er nå det allikevel.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-03-20:
Jeg har fortsatt ingen problemer med å gjenta en anerkjennelse i forhold til det i hovedsak frivillige arbeidet som er nedlagt fra Sandberg i Liland-saken, og uttrykke respekt for den innsatsen som er gjort. Men jeg vil òg legge vekt på at jeg tror slik frivillig innsats skjer mange steder i forhold til urett som er begått. Jeg vil i hvert fall være varsom med å kvantifisere, karakterisere og gradere urett. Det er veldig individuelt og kan oppleves like sterkt i en sak som ikke nødvendigvis har dette omfang, knyttet til det en kaller justismord i denne saken. Så er det påskjønnelsen. Ja, jeg brukte bare begrunnelsen fra Stortingets billighetserstatningsutvalg i forhold til beløpet på 100 00 kr. Jeg vil òg bemerke at det aldri er ment at billighetserstatning skal kompensere med full erstatning for tapt beløp, eller i dette tilfellet, som Høyre gjør, å bruke Billighetserstatningsutvalget som salderingspost nettopp for å tilkjenne et eksakt erstatningsbeløp. Representanten Hernæs sa at han er enig i at denne saken er avgjort av domstolene. Men konsekvensen av Hernæs" og Høyres forslag i dag er at de faktisk presser på en avgjørelse i en enkeltsak som vil undergrave tolkningen som domstolene har gjort av eksisterende lovverk. Vi ønsker ikke å foreta noen saksbehandling av en enkeltsøknad om skattebetaling eller ettergivelse av skatt her i denne salen. Jeg gjentar at vi ser at det kan anføres rimelighetsgrunner for en slik søknad, men avgjørelsen ligger i de aktuelle organer i skatteforvaltningen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-20:
Det er ett spørsmål som står i sentrum for denne saken, og det er spørsmålet: Skal Stortinget gjøre om resultatet av rettsavgjørelsen? Når representanten Hernæs sier at det som saksordfører Nymo og representanten Bjørnstad har fremført så langt i debatten i dag, dreier seg om en prosedyre, må det være ut fra den forståelse at vi finner grunn til – som det står i flertallsmerknaden – å skulle forsvare vårt standpunkt. Ja, hvem forsvarer ikke sitt standpunkt? En av hovedgrunnene til at man tar ordet i disse debattene, er jo å forklare for dem som ikke deler ens oppfatning, hvorfor man er kommet til det resultatet man er kommet fram til. For Kristelig Folkeparti dreier det seg faktisk om at Stortinget ikke skal gjøre om resultatet av rettsavgjørelsen. Det er ikke det samme som at man ikke har en forståelse for problematikken, at den er kompleks og sammensatt på en slik måte at ved å vektlegge ulike momenter kan man komme til ulike resultater. Vi har i fellesmerknaden som flertallet har i denne saken, ikke gitt uttrykk for honnørord, men gitt uttrykk for det vi faktisk mener er riktig. Det er en beskrivelse av en sak som i vårt system ikke har vært god, og vi skulle ønske at den ikke hadde hatt det resultat som den hadde. Og vi gir anerkjennelse til Tore Sandberg for det arbeidet han har utført. Men vi finner det samtidig problematisk som et lovgivende organ å skulle gå inn i det som det dømmende organ har ansvar for, og si at det resultatet gjør vi i stortingssalen om. Men samtidig som vi har sagt dette, peker vi på at det finnes regler om billighetsnedsettelse med hjemmel i skattebetalingsloven, men at avgjørelsen i slike saker hører inn under de aktuelle organer i skatteforvaltningen. Det er ikke for å finne en lettvint bakvei for å antyde noe om at vi skulle ønske at dette var gjort annerledes – selv om vi kanskje, når sant skal sies, skulle ønske at det hadde vært et annet resultat. Vi i Kristelig Folkeparti ser at en skattlegging framstår som ubillig i denne saken, men vi finner allikevel ikke grunn til å gå inn i det konkrete resultatet som foreligger. Domstolsavgjørelsen mener vi skal stå fast, samtidig som vi gir et signal om at den kan behandles og følges opp på en annen måte, og at selv om det kanskje er en helt spesiell sak som vi forhåpentligvis ikke får om igjen i vårt system, bør den ikke danne presedens – det skal ikke være slik man gjør dette siden. Det saksordføreren har sagt, og det representanten Bjørnstad har sagt, er framstillinger som Kristelig Folkeparti slutter seg til i denne saken.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-20:
Representanten Hernæs er i dag i moralsk harnisk og bruker hele sitt kroppsspråk for å gi uttrykk for hvordan de som er uenig med ham, er drevet av en iskald kynisme – de mangler faktisk moral, og de står for en grotesk sak. Jeg synes representanten kunne moderere seg noe i beskrivelsen av dem som er i flertall i denne salen. Jeg synes også det er frimodig at representanten Hernæs gjør seg til talsmann for den kunnskap som andre ikke har fått del i, og som fører til at han så å si krever noens hode på et fat. Jeg finner det noe vanskelig å forstå at det skal være nødvendig å bruke så kraftige uttrykk. Jeg synes derimot det kunne vært voldsomt interessant om representanten Hernæs kunne fortalt Stortinget om de forslag som han representerer, er en overprøving av domstolene, eller om de ikke er det. Det er interessant å få vite. Og hvis det ikke er en overprøving av domstolene, hva er det da? Jeg vil ikke være moralsk forarget i forhold til at representanten Hernæs har et annet ståsted enn undertegnede i denne saken, men det kunne vært greit å ha fått roet det ned og fått svar på de riktige spørsmålene.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-20:
Det er iallfall all right å registrere at lufta er ferd med å gå litt ut av ballongen, slik at representanten Hernæs etter hvert modererer sin språkbruk. Det er hele saken tjent med. Når Hernæs i sitt svar til meg sier at det var jeg som beskrev dette med manglende moral, må jeg gjøre oppmerksom på at Hernæs sannsynligvis ikke husker hva han selv sa, fordi han var i slik harnisk. Men jeg skrev faktisk ned det representanten uttalte om oss andre. Det heter jo at angrep er det beste forsvar, og det er det som skjer nå. Jeg spurte aldeles ikke om hva som står i flertallsinnstillingen – jeg tror faktisk jeg vet det bedre enn representanten Hernæs – men jeg spurte om representanten Hernæs mente at dette var en overprøving av domstolene eller ikke. Og jeg gjentar spørsmålet, for jeg syns det er all right å få et svar på det. Det kan han få lov til å gi fra denne talerstol. Ellers syns jeg også det er uviktig å gjøre dette spørsmålet til et spørsmål om moral, kynisme eller groteske grep fra meningsavvikere. Det er jo ikke det det handler om. Derfor vil jeg igjen gi representanten Hernæs mulighet til å konsentrere seg om det som saken faktisk gjelder.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
Under debatten har representanter for samtlige av de partiene som har hatt ordet, uttalt at det enten er rimelig grunn til at skattekravet mot Tore Sandberg bør frafalles, eller at det er særlig ubillig om han må betale skatt på gaven fra Liland. Det er rimelig klare signaler til skattemyndighetene. Selve forslaget har derimot bare fått støtte fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, og det vil gi mindre klare signaler dersom dette blir nedstemt, til tross for at begrunnelsen er rent formell. Jeg vil derfor be om at ordlyden i forslaget endres, slik at det blir omgjort til et oversendelsesforslag.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
Å sitte i justiskomiteen er meget interessant på flere måter. Det ene er at man har forskjellig type saker til behandling. Det er ikke bare å fastsette strafferammer, diskutere politi, diskutere fengsel eller domstoler. Denne saken gjelder lovmessige rettigheter for transseksuelle, og komiteen har vektlagt behandling av transseksuelle, dvs. kjønnsskifteoperasjon og ikke noe annet, selv om vi vet at det er mange andre spørsmål som melder seg i sakens anledning. Jeg vil gjerne henvise til hovedproblemstillinger knyttet til behandling av personer som ønsker å skifte kjønn, og at det først og fremst ligger under Sosial- og helsedepartementets område. Komiteen viser til at kjønnsskifteoperasjoner i dag kan skje med vedkommendes samtykke i henhold til medisinske indikasjoner. I den anledning vil jeg understreke at de generelle reglene om spesialisthelsetjenesten og pasientrettigheter ivaretar i dag de transseksuelles tilgang til behandling på linje med andre som har behov for helsehjelp. Det vises til lov av 2. juli 1999 nr. 63 om pasientrettigheter § 2-1 om rett til nødvendig helsehjelp. Denne bestemmelsen gir pasienter en rett til nødvendig helsehjelp dersom bestemte vilkår er oppfylt. Helseministeren antar i brev til komiteen at transseksuelle som ønsker å skifte kjønn, ofte vil kunne oppfylle vilkårene og falle inn under rett til nødvendig helsehjelp. Det vises videre til at Rikshospitalet i dag har et tilbud til denne pasientgruppen hvor det bl.a. er engasjert psykiater, hvor nye pasienter på venteliste evalueres, og hvor pasienter som venter på kirurgisk behandling, kan sendes til utlandet, eksempelvis Belgia, som har ekspertise på kjønnskonvertering. Videre har komiteen merket seg at til tross for at ulike forhold knyttet til transseksuelle synes å være dekket under generelle lovbestemmelser, vil departementet likevel vurdere behovet for en særlov på dette området for eventuelt å gi klare retningslinjer i forbindelse med transseksuelle og kjønnsskifteoperasjoner. Hvordan enkelte partier vil stille seg til en særlov, vil man ved en senere anledning komme tilbake til. Vi merker oss videre at det bl.a. skal undersøkes hvordan slike spørsmål er håndtert i andre land, og vi ber samtidig om at det gis en tilbakemelding om denne vurderingen ved en egnet anledning. På den bakgrunn og ut fra de signaler som er fremkommet i uttalelsen fra helseministeren, anbefaler vi at Dokument nr. 8:35 for 2000-2001 vedlegges protokollen. Til slutt vil jeg opplyse om at sosialkomiteen har en uttalelse hvor de i hovedsak slutter seg til justiskomiteens merknader.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-20:
Jeg takker justisministeren for svaret. Jeg oppfatter at det helt sentrale i statsrådens svar er at det vil bli foretatt en lovgjennomgang på dette området, og at man vil sikre transseksuelle deres lovmessige rettigheter, uansett om det da blir i en særlov eller på andre måter. Jeg har for min del lagt inn en merknad om at jeg forventer at det skjer i første halvdel av neste stortingsperiode. Med mindre statsråden har klare motforestillinger mot et slikt tidsperspektiv og ønsker å kommentere det, regner jeg med at det skulle være et realistisk tidsperspektiv.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-20:
Det viktige må jo være at vi har lovregler som sikrer denne gruppen rettigheter. Helseministeren har i et svar til komiteen gått gjennom en del av de reglene det dreier seg om. Avslutningsvis åpner også helseministeren i brevet for at man skal vurdere behovet for en særlov. Jeg er helt enig i at man bør vurdere behovet for en særlov. Men når man sier «vurdere», og ikke sier at ja, vi vil fremme forslag om en særlov, er poenget nettopp det at det ikke er sikkert at det er en særlov som er den beste måten å regulere dette på, men det viktige er at rettighetene ivaretas, og at man for så vidt sikrer en skikkelig gjennomgang av de forskjellige lovreglene som gjelder, for å bedre situasjonen for denne gruppen. Så kan det hende at særlov er den rette måten å gjøre det på. Den vurderingen har Regjeringen lovet å gi gjennom det brevet helseministeren har sendt til justiskomiteen.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-20:
Umiddelbart høres jo ikke et slikt tidsperspektiv helt umulig ut for noen. Men når jeg ikke ønsker å bekrefte det ved taushet, er det fordi det, som representanten Ballo er kjent med, dreier seg om lovregler og bestemmelser på veldig mange områder. Da er det vanskelig for meg med sikkerhet å kunne si at de forskjellige som må involveres i det, har mulighet til det. Men utover det er jeg enig i at det i løpet av første halvdel av neste stortingsperiode burde være mulig å gi en slags status for hvordan situasjonen er samlet sett når det gjelder regelverket.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
Jeg tror nok at man vil kunne risikere å få litt ulike svar alt etter hvem man spør. Spør man de som er inne i næringen i dag, som har fått sine konsesjoner, i hovedsak i utgangspunktet uten noen form for vederlag, og som også får glede av den årlige tildelte vektsten i fôrkvoten, vil nok de muligens synes at det er greit at de nye som skal inn, betaler en inngangsbillett for å komme inn i denne næringen. Men spør vi de mange, mange hundre som bor i lokalsamfunn langs kysten, og som har en forventning og en tro på at de kan bidra til å skape næringsvirksomhet langs kysten, som vi alle sammen vet det er et sterkt behov for, og som må kunne få lov til å utvikle seg, særlig i de områdene av landet som er mest velegnet til å drive oppdrettsvirksomhet – det er jo et paradoks at disse mer eller mindre er de områdene som har den største tilbakegang eller gal alderssammensetning i utgangspunktet – vil nok disse gi et annet svar, vil jeg tro, enn at det skal være nødvendig å betale 5 mill. kr for å komme inn og få tildelt konsesjon før man starter med de øvrige anleggsinvesteringer, som ganske sikkert vil kunne komme opp i flere titalls millioner. I hvert fall snakker vi om 15-20 mill. kr før man er i gang. Vi ønsker å slippe denne næringen fri. Vi har en stor tro på aktørene innenfor denne næringen. Vi har tro på at de i like stor grad er i stand til å forvalte vekst, utvikling og markedskunnskap som norske politikere er til å styre denne næringen og denne veksten. Vi ser også at sågar muligheten som vi i denne sal har til å øke antall konsesjoner, ønsker man heller ikke å bruke. Derfor er dette blitt en sak som preges mer av begrensninger enn av å se på muligheter.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
Jeg er redd for at Høyre ikke kan dele det utall av bekymringer som enkeltrepresentanter og partier er i stand til å fremføre i denne sak i denne sal. Det vil overhodet ikke være aktuelt for Høyre å skulle ha en slik utvikling langs kysten innenfor en næring som så til de grader har potensial og er skjeftet for en sunn og god vekst, at vi skal kjøre med handbremsen på, attpå til med så fullt kjør på bremsen og så mange bekymringer at man ser at norske aktører i dag, med den norske stat i spissen, finner større og bedre muligheter for vekst, utvikling og satsing utenfor landets grenser. Det blir ikke noe annet enn de reneste festtaler når man snakker om det store potensialet denne næringen har og skal ha, hvis man ikke er villig til å åpne for de muligheter som flere hundre, kanskje tusen dyktige folk langs norskekysten har forventninger til. Høyre mener at har man de miljømessige forholdene på plass, hvor kvalitet på lokalisering, kunnskap og veterinærmessige forhold er på plass, må folk få lov til å sette i gang. Det motsatte, som jeg ser mellompartiene gjør, er å binde seg fast til EU-masten. EU skal få lov til å bestemme veksten i fôrkvote. EU skal få lov til å bestemme antall nye konsesjoner. EU skal få lov til å bestemme minstepris. Jeg er redd for at da blir det med ambisjonene som med festtalene. De kan gjentas med suksess nokså mange ganger, men jeg er ikke sikker på at de som står i køen av søknader for å komme i gang, synes dette er noe særlig gøy å høre på i det uendelige.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
Noen ganger gjøres det gode forsøk på å rette baker for smed. Jeg føler meg ikke så veldig truffet i denne sammenheng i dag. Men jeg tror man bommer på skiva når man mener at Høyre må ta et slags ansvar for at vi i dag har et system hvor oppdrettskonsesjoner fremstår som de reneste gavebrev. Vi har vært mot konsesjonssystemet. Hadde Høyres politikk fått lov til å gjelde på dette området, hadde vi ikke hatt disse utvekslingene og salg av gavebrev eller oppdrettskonsesjoner, som har gjort det umulig for de små, lokale gründerne å komme inn i næringen. For en må ha sterk finansiell ryggrad for å være i stand til å komme inn i næringen, rent bortsett fra de tiårsperiodene som går mellom hver tildelingsrunde. Jeg har en mistanke om og tror egentlig at sentrumspartiene i utgangspunktet har hatt veldig god lyst til langt på vei å følge Høyre i dagens innstilling og dagens debatt. Men det vil sikkert bli nye spill og nye sjanser etter hvert som tiden går. Jeg har bare lyst til å replisere til representanten Lund at det vil være umulig i løpet av en kort replikk å svare på de tusen spørsmål og bekymringer som fremsettes. Jeg er ganske sikker på at de 6 000-8 000 arbeidsplassene hvor det bearbeides norsk fisk i EU-sonen, er arbeidsplasser som nokså mange kystsamfunn heller kunne tenkt seg å ha i sving i sine lokalsamfunn til glede og inntekt for dem som bestyrer de samme lokalsamfunn. Men vi får nok sjansen til nye omkamper og nye diskusjoner om disse spørsmålene. Jeg håper bare at man ser at veksten innenfor denne næringen nå er mye større utenfor landets grenser enn innenlands. Det bør bekymre flere enn Høyre.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
Arbeiderpartiets fiskeripolitiske talskvinne avsluttet i Østen – og det synes jeg var ganske interessant – med henvisning både til antall arter og muligheter innenfor havbeite og oppdrett. Kan det tyde på at noen av de signalene som hun har fått med seg fra Østen, kan overføres til Norge? Eksempelvis når det gjelder nye arter innen marin sektor – jeg tenker ikke på laks, men på hvitfisk/skalldyr – vil det kunne være aktuelt for Arbeiderpartiet å vurdere å fjerne dagens konsesjonsordning for disse typer oppdrettsarter og gjøre som Høyre foreslår og innføre en godkjenningsordning der de miljømessige forholdene er på plass? Jeg går ut fra at man er godt kjent med at det er mange som ønsker å komme i gang og som har ambisjoner og tiltakslyst også på dette området. Det andre jeg vil spørre om, går på representanten Tveitens forsøk på å berolige dagens oppdrettere med at man ikke behøver å frykte de avgiftene som denne næringen kommer til å bli pålagt. Én ting er at flertallet innfører et vederlag på 5 mill. kr for å få oppdrettskonsesjon, men man skal utrede spørsmålet om produksjonsavgift, om arealavgift og om omsetningsavgift, i tillegg til det finurlige – sannsynligvis ikke gjennomførbare – begrepet om ti års bindingstid. Er det slik at man ikke mener noe med å la departementet sette i gang utredningene av alskens nye avgifter, som oppdrettsnæringen etter min oppfatning har all grunn til å frykte?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
I virkeligheten hadde representanten Karlstrøm et sterkt engasjement i sitt innlegg mot innføring av vederlag, og jeg forstår godt argumentene bak hennes engasjement. Jeg tror at også representanten Karlstrøm må ha stilt seg selv spørsmålet: Hva vil Kristelig Folkeparti si til en gründer eksempelvis i en eller annen utkantkommune i Finnmark, eller en annen kommune, som kunne ha tenkt seg å søke konsesjon – i , som sagt, en typisk fraflyttingskommune, som dog er meget velegnet miljømessig til oppdrett – men som ikke har 5 mill. kr på innerlomma og heller ikke er i stand til å tilfredsstille de mange muligheter for å få rabatt, ut fra kjønnshensyn, etnisk hensyn, eller en som vil sette i gang med annen type oppdrettsvirksomhet, enn si starte videreforedling? Hva svarer representanten Karlstrøm en som kanskje istedenfor å ha 5 mill. kr på innerlomma sitter med et studielån? Dette er et system som avler det motsatte av det representanten Karlstrøm er inne på, å snakke om behov for lokalt eierskap. Dette er et system som dyrker finurlige bakspill på eierskap. Og hva er det som er magisk med tallet 35? Hvorfor kan man ikke legge seg på tallet 50, som Høyre har foreslått som et minimum? Det ville kunne åpne for litt større muligheter, bl.a. i hennes eget hjemfylke, hvor vi vet at det er mange med kunnskap og velegnede lokaliteter som kunne ha tenkt seg å sette i gang med oppdrett av laks.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-07:
Man kan kanskje ikke konkludere med at statsråden har lidd noe totalt nederlag på veien fra å være aktiv pådriver for å innføre et auksjonssystem i forbindelse med tildeling av oppdrettskonsesjoner – på den måten at den som betaler mest, får gevinsten – til på mange måter nærmest å bli reddet av gongongen ved at Opseth får dradd mellompartiene inn i folden ved å henvise til den ulykksalige budsjettavtalen som sier at man ender opp med et såkalt vederlag. Pikant blir det nesten når man nå i dag får redegjort for at ESA på nytt igjen henviser til artikkel 40, hvor de tildelingsprosedyrer som flertallspartiene har lagt opp til, nærmest blir visket ut med et pennestrøk hvis ESA får det som de vil. I utgangspunktet var det jo fra før av lagt opp til såpass mange kryssende hensyn som hadde som sluttsum at det ikke lot seg forene. Så på den måten kan man si at det ville ha vært umulig å nå målet. Jeg har to spørsmål til statsråden. Det første går på at flere talere fra sentrum og Arbeiderpartiet har henvist til at oppdrettsnæringen ikke skal skattes og avgiftsbelegges i hjel. Nå er det som kjent en grense et sted, fra at man er høyst oppegående til at man ikke er i stand til å trekke pusten mer. Men hvor setter statsråden grensen for hvor oppdrettsnæringen skal møte sitt pustebesværsproblem? Det var punkt 1. Punkt 2: Lakseavtalen med EU renner ut om ca. et års tid. Hva slags strategi har Regjeringen lagt opp til i møtene/forhandlingene med EU i forbindelse med lakseavtalen?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
Det er fint om me får litt temperatur i denne salen i dag, for i næringskomiteen er me i den heldige situasjonen at me er einige om det meste. Så ein slik debatt kan friska opp. I den samanheng vil eg ha ein liten replikk til den talaren som nettopp var på talarstolen. Ivar Kristiansen var inne på at moglegheitene i marknaden er avgrensa. Det har han heilt rett i. Det er slik at Noreg har valt å stå utanfor EU, som er hovudmarknaden vår. Difor har me måtta ta innover oss ein del reguleringar som det er vanskeleg for oss på eigen kjøl å komma forbi. Eg vil gjerne spørja representanten Kristiansen om korleis han vil få til full etableringsfridom og samtidig overhalda dei avtalane som me har med EU når det gjeld produksjon av laks. Representanten Kristiansen var òg inne på at det no vil verta ein høg pris på inngangsbilletten for å koma inn i oppdrettsnæringa, og at det er ti-tolv år sidan det sist vart tildelt nye konsesjonar. Meiner representanten Kristiansen at det er ein låg pris på inngangsbilletten for å koma inn i oppdrettsnæringa i dag? Det er slik at skal nokon nye koma inn, må dei kjøpa eit selskap som har ein konsesjon. Etter det eg kan lesa i fiskeripressa, kostar eit slikt løyve lett mellom 20 mill. kr og 30 mill. kr, kanskje opp i 40 mill. kr. Eg går ut frå at med det nivået som me no legg oss på, vil det vera moglegheiter for fleire. Det er viktig at Kristiansen svarer på desse spørsmåla. Kva vil konsekvensen vera av Høgre sin politikk med full etableringsfridom? Trur han at det er noko oppdrettsnæringa i Noreg ynskjer seg på det noverande tidspunktet?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
Eg vil begynna med å seia at Arbeidarpartiet meiner alvor når me seier at me vil ha ei oppdrettsnæring opp og stå, med moglegheiter til å utvikla seg og ta i bruk det potensialet som ligg langs kysten vår. Det har me vore ein pådrivar for, kanskje den viktigaste pådrivaren på myndigheitssida i det heile, me meiner noko med det, og det vil oppdrettsnæringa òg oppleva i framtida. Derfor vil eg roa oppdrettarane med at det ikkje med Arbeidarpartiet si hjelp kjem til å verta innført avgifter som gjer at oppdrettsnæringa skal måtta utvikla seg med store konkurranseulemper. Det er likevel sånn at me har fleire som ynskjer å bruka arealet langs kysten. Me har reaksjonar på at konsesjonar som har vorte tildelte gratis, kan seljast med stor forteneste for dei få som har vore så heldige å få denne konsesjonen i si tid. Så det har noko med at me skal forvalta dette på vegner av fellesskapet, og at fellesskapet skal ha sin del. Men eg vil halda på at dei som driv med norsk oppdrettsnæring, ikkje treng å liggja vakne om natta fordi dei er redde for at Arbeidarpartiet vil knusa dei med avgifter. Så til spørsmålet om me vil fjerna dagens konsesjonsordningar når det gjeld kvitfisk. Det er svært viktig for oss at me får ei balansert utvikling òg når det gjeld kvitfisk, og at aktørane er seriøse og kan vera med lenge og verkeleg skapa stabile arbeidsplassar. Derfor meiner me at det må vera konsesjonsordningar som f.eks sikrar at dei som søkjer, kan visa til at dei har yngel som dei kan ala opp. Det vil me halda på – det er ikkje for å leggja ein dempar, men for å ha ei berekraftig utvikling.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
Det stemmer at oppdrettsnæringa òg betalar skatt og avgifter. Det stemmer òg at det er særavgifter for Noreg i den forstand at me ligg utanfor EU. Norske styresmakter brukar mykje krefter og midlar på å skaffa oss betre marknadstilgang. Så veldig mykje av svaret til representanten Hedstrøm går på at dette er avhengig av kva slags vilkår me kan få i forhold til det som skal vera marknaden for fisken vår. Eg ser at det er land som har betre rammevilkår enn Noreg, bl.a. fordi dei er del av ein marknadsfellesskap som me står utanfor. Det er noko som Arbeidarpartiet har gjort ganske mykje for å retta på, nemleg å leggja til rette for aktive EU-søknader, som det dessverre ikkje har vorte eit ønskt resultat av. Når det gjeld spørsmålet om desse avgiftene skal gå opp og ned i forhold til kva situasjon oppdrettsnæringa er i til kvar tid, så er det fleirtalet sitt ynske at desse spørsmåla skal utgreiast akkurat med det for auge å få alle fakta på bordet. Eg trur det er ein generaltabbe berre å sjå på at oppdrettsnæring i løpet av dei siste åra har hatt god inntening. Me har hatt mange magre år. Eg gler meg stort over at oppdrettsnæringa tener gode pengar i dag, det har den bruk for for å kunna møta ei vanskeleg tid framover. Og det er ikkje slik at Arbeidarpartiet legg til rette for at tener dei ei krone, så skal halvparten inn til oss, f.eks. Men me ynskjer å få spørsmålet utgreidd, og eg føler meg trygg på at Fiskeridepartementet, som kjenner denne næringa særs godt, vil gjera det på ein skjønsam og grei måte.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
No har eg alltid syntest at det har vore nyttig å ha ei viss tyngd, og den ynskjer eg å leggja på òg i denne samanhengen. Når det gjeld spørsmålet om eventuelle avgifter kan gå til lokalsamfunnet, så vil eg seia at me har ordningar i Noreg der staten samordnar inntektsmoglegheitene for kommunane, slik at dersom ei slik avgift kjem kommunane direkte til gode, vil det få den konsekvensen at det blir samordna her i huset på eit seinare tidspunkt, og det veit eg at det er nokså brei semje om, og at ulike regjeringar gjer. Eg synest det er viktig akkurat ut frå dei spørsmåla som representanten Lilletun stiller, at me får ei total vurdering av kva som er fornuftig å gjera, kva konsekvensane av dei ulike grepa vil vera, slik at me ikkje rushar med å leggja avgifter på denne næringa som me alle vil skal veksa og blomstra og utvikla seg, at det vert gjort lausrive og kvar for seg. Eg synest det er heilt naturleg at me i ein slik samanheng må sjå alle dei avgiftene som vil bli utgreidde under eitt. Det må vera føremålet her. Derfor har eg lyst til å gjenta at oppdrettsnæringa treng ikkje å mista nattesøvnen av redsel for at Arbeidarpartiet, og eg vil òg drista meg til å seia dei som står bak fleirtalet her, vil knusa denne næringa med eit urimeleg nivå når det gjeld avgifter. Det er det ikkje grunn til.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-06-07:
No er det ein gong slik at me har ei konsesjonsordning i Noreg når det gjeld oppdrett av laks og aure. Representanten Hedstrøm viste til at det ikkje vil vera fleirtal i denne salen for å oppheva ordninga. Det har han rett i, den vil nok stå ved lag ganske lenge. Representanten Hedstrøm var òg inne på at marknadssituasjonen vil vera vanskeleg for oss i ganske lang tid framover. På bakgrunn av desse to erkjenningane kunne det vera interessant å høyra representanten Hedstrøm si vurdering av korleis ein skal kunna forsvara og forklara for dei som bur langs kysten, som aldri vil kunna få ein oppdrettskonsesjon, at den som er så heldig å få nærast ein lottokupong med garantert gevinst frå staten, ikkje skal måtta betala noko for den endå det faktisk er slik at dei kan selja den og kassera inn gevinsten. Er det etter representanten Hedstrøm si meining ei rettferdig ordning? Eg stiller ikkje dette spørsmålet ut frå eit bakteppe av misunning, men ut frå at det må vera nokolunde rettferd for dei som bur i dette landet, for eit konsesjonspapir er trass alt eit gode som nokre få får av oss alle for å drifta på eit område som i utgangspunktet er fellesskapet si eige.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-06-07:
Vi i denne salen har store forventninger til norsk havbruk. Vi har sågar ved veldig mange anledninger sagt at vi forventer at havbruksnæringa skal overta etter oljen. Da må også denne næringa være innstilt på at når den tid kommer, må den være med og gi et tilsvarende verdibidrag til samfunnet. Men det er ennå langt fram før denne næringa skal overta etter oljen. Vi er i starten av et eventyr. Det som denne saken gjelder, er: Hva vil vi med norsk havbruk? Hva vil vi med kystsonen? Hva gjør vi med alle interessekonfliktene, og hva gjør vi med de raske strukturendringene som skjer? Hva gjør vi for å sikre det lokale eierskapet? Markedssituasjonen er ikke så enkel. Vi har lakseavtalen som skal forhandles. Vi har begrensninger på fôr som vil inntre i ganske nær framtid. Da er det helt uforståelig for meg at Høyre vil oppheve oppdrettsloven og relevante lover og sikre full etableringsfrihet innenfor oppdrett av marine fiskeslag. Jeg kan ikke skjønne at den etablerte næringa er interessert i et slikt frislepp. Det kan trekke ut botnen i det som denne næringa, disse aktørene har vært med og bygd opp gjennom de siste 20-30 år. Mener Høyre virkelig at vi i dag kan oppheve oppdrettsloven, og at næringa kan leve med den markedssituasjonen vi da vil påføre dem?