Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-12-13:
Det er morsomt å være FrP-er i dag og endelig og forhåpentligvis en gang for alle ta et oppgjør med alle dem som hevder at Fremskrittspartiet er kulturfiendtlig. Jo da, fremdeles ønsker vi å kutte i kulturbudsjettet, men samtidig ønsker vi å styrke det som handler om tradisjon og kulturarv. Fremdeles mener vi at store riksdekkende og meningsbærende aviser faktisk bør greie seg selv, og at de får skaffe seg inntekt på egenhånd og ikke finansiere sine meninger via staten. Fremdeles mener vi at filmproduksjon bør drives kommersielt, at det ikke er noe som staten bør legge fingrene sine borti. Vel er Norge et lite land, og det er begrenset hvor mange som er villig til å stille risikokapital til disposisjon, men film er og blir en form for uttrykk som skattebetalerne ikke bør dobbeltbelastes for å se – først over skatteseddelen for å finansiere produksjonen, og deretter når vi går på kino for å se filmen. Fremdeles er vi svært imot at kunstnere skal ha noen form for garantilønn og kunstnerlønn fra staten. Velger man å bli kunstner, må man ikke regne med å bli en Munch eller en Nerdrum med en gang. Man må faktisk ta den tiden som trengs, og kanskje leve i trange kår en tid, hvis man velger å være kunstner av yrke. Det er vårt frie valg som menneske, og våre valg må vi også ta konsekvensene av enten vi velger å være kunstnere eller politikere. Så vi står fast på den kulturpolitikk vi har, la det ikke være tvil om det. Det er derfor svært morsomt å vise til at regjeringspartiene gjennom budsjettavtalen med Fremskrittspartiet, først på det overordnede plan og deretter i fagkomiteen, faktisk har styrket kulturbudsjettet med over 43 mill. kr i forhold til framlagt forslag. Hadde vi en mening med disse kravene, vil sikkert noen spørre seg, og svaret er helt klart ja. Hvis man ser på hvilke områder vi har valgt å prioritere, blir det veldig tydelig at vi faktisk har en mening med det vi gjør. Svært viktige enkeltsaker som har stor betydning for vår kulturhistorie og ikke minst for etterslekten, er styrket. Og enda viktigere er det at de 43 mill. kr genererer både dugnadsinnsats og ytterligere penger fra både offentlig og privat hold. Svært gledelig er det for oss i Fremskrittspartiet at seilskutene nå er sikret videre seilføring. Det handler ikke bare om at disse skutene er flotte å se på når de seiler utover fjorden for fulle seil. Det handler også om å ta med seg historien inn i framtiden, la barna våre kjenne sin historie når de skaper sin egen. Norge har en lang handels- og sjøfartshistorie, og det hadde vært forferdelig trist om denne historien som disse skutene til fulle forteller, skulle ende i dokk eller på skraphaugen. Videre må vi heller ikke tillate oss å glemme krigshistorien. Gjennom å styrke Falstad og Fjell sikrer vi nettopp dette, og samtidig viser vi den respekt som alle de som falt under krigen, fortjener. Vi har ikke råd til å glemme, spesielt ikke etter 11. september og med de urolige tider vi opplever i dag. At vi tar vare på historien både gjennom arkitektur, som f.eks. Jugendstilsenteret, og andre saker som jeg har vært innom tidligere, betyr ikke at vi ikke skal se framover, og at vi ikke skal la barn og unge fatte interesse for både kultur og idrett. Vi fikk tilbakeført 3 mill. kr til Frifond. Vi skulle selvsagt ønske at vi hadde fått lagt tilbake hele potten, men det var dette vi greide i denne omgang. Etter at vi hadde avgitt innstillingen, ble vi gjort kjent med at regjeringspartiene har tatt disse midlene fra landsdekkende musikkorganisasjoner. Dette var ikke vår intensjon. Vi ønsker at frivillige lag og organisasjoner skal få de beste forhold å arbeide under. Vi ønsker at barn og unge skal kunne oppleve den teater- og musikkglede som organisasjonene bidrar til. Det arbeides for 40 milliarder kr i dugnad i året i dette landet. Og da må vi legge forholdene til rette for dette kanskje noe typisk norske. Vi som beslutningstakere må sørge for at dugnadsånden blir opprettholdt, for staten har i alle fall ikke penger til å kompensere for dette. Jeg er glad for at vi greide å styrke Dissimilis" økonomi, slik at disse også kan forsette å gjøre det fantastiske arbeidet som de gjør, til beste for dem med litt andre ressurser enn oss. Det engasjement og den glede vi ser hos disse barna og ungdommene, er av en slik karakter at vi andre nesten blir litt misunnelig. Det hadde vært en tragedie landet over hvis dette tiltaket hadde vært nødt til å avvikle deler av virksomheten fordi de ikke hadde penger. Til slutt må jeg også si noe om idretten. Gjennom forliket med regjeringspartiene har vi sikret Norge et nasjonalt friidrettsanlegg. Dette blir som kjent et spleiselag, hvor både private, kommunen og nå også staten bidrar med sin del. Det får betydning ikke bare for toppidrettsutøverne, men også for breddeidretten i Oslo og på landsbasis når de nå får en moderne arena å møtes på. Så jeg tror nok at dette skulle tydeliggjøre at vi har en gjennomtenkt kulturpolitikk, og at vi tør å si det mange tenker.