Svein Harberg (Høyre), 2020-05-14:
Dokument 12:5 for 2015–2016, fremmet av representanter fra Sosialistisk Venstreparti, inneholder fem endringsforslag av Grunnlovens bestemmelser som omhandler forholdet mellom staten og Den norske kirke. I Dokument 12:32 for 2015-2016, fremmet av representanter fra Venstre, er det framsatt forslag om to endringer av Grunnlovens bestemmelser som omhandler det samme. De to forslagene i Dokument 12:32 er identiske med to av forslagene i Dokument 12:5 og gjelder fjerning av § 4, som omtaler kongens bekjennelse til den evangelisk-lutherske religion, samt endring av § 16, slik at Den norske kirke ikke lenger skal ha en særstilling som Norges folkekirke og ha lovfestet støtte fra staten. I Dokument 12:5 er det i tillegg forslag om å fjerne verdigrunnlaget fra Grunnloven § 2 samt ta vekk «så sant hjelpe meg Gud den allmektige og allvitende» i edsavleggelsen for konge, prinser og prinsesser, som er omtalt i §§ 9 og 44. Komiteen har i innstillingen behandlet alle forslagene under ett. De framsatte grunnlovsforslagene har som intensjon å tydeliggjøre et fullstendig skille mellom stat og religion. Etter forslagsstillernes syn er ikke de gjenværende bestemmelsene i Grunnloven forenlige med en stat som skal være nøytral med hensyn til tro og livssyn. Forslagsstillerne mener videre at staten ikke bør knyttes til én bestemt religion, siden det å velge tro og livssyn er personlige valg. Jeg regner med at de respektive forslagsstillerne eller deres partifeller redegjør nærmere for sitt syn og mindretallets forslag, og vil derfor videre begrunne konklusjonen til flertallet i komiteen, som fremmes av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og uavhengig representant Leirstein. Den norske kirke er en folkekirke med svært dype røtter her i landet. Kirken og den kristne og humanistiske kulturarven har preget Norge i mer enn 1 000 år og må kunne anses som sentral i forståelsen av verdigrunnlaget for nasjonen. Med dette som bakgrunn mener vi at Den norske kirke fremdeles skal ha en særskilt forankring i Grunnloven, og at dette ikke på noen måte er til hinder for at alle innbyggerne i landet sikres lik og rettferdig behandling, uavhengig av tro og livssyn. Lik og rettferdig behandling er også ivaretatt gjennom de støtteordninger som i dag gjelder for finansiering av tros- og livssynssamfunn. Gjennom mine år som folkevalgt kan jeg knapt huske en annen sak som har fått så grundig behandling gjentatte ganger, og som har endt med den samme konklusjonen med bred støtte i Stortinget, som forholdet mellom staten og Den norske kirke. Den har gått gjennom flere storting og har vært behandlet grundig. I tillegg var det i 2014 en grundig gjennomgang av Grunnloven, og det framforhandlede stat–kirke-forliket lå til grunn for gjennomgangen av de paragrafer som det nå er foreslått endringer i – altså så sent som i 2014. En ny samlet lov om tros- og livssynssamfunn ble også nylig vedtatt her i denne salen. Den nye loven er en fullføring av stat–kirke-forliket og bygger på forliket og på Grunnlovens formuleringer. Dette er gjort på bakgrunn av et klart flertall på Stortinget som har slått fast at Den norske kirke skulle ha en særskilt forankring i Grunnloven. Vi kan ikke se at det er noe som skulle tilsi en endring av dette nå. Flertallet innstiller derfor på at forslagene i Dokument 12:5 og 12:32 ikke bifalles.