Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Det er for så vidt ikke en ny sak vi diskuterer. Som komitélederen nevnte i sitt innlegg, har Stortinget debattert dette jevnlig mer eller mindre i 30 år. 30 år er lenge, så det er lang tid siden forbudet kom – og 30 år er jo spesielt lang tid innenfor idretten. Jeg tror man skal se litt på det som var utgangspunktet i 1981. I 1981 var det en ganske stor og bred debatt i hele idrettsbevegelsen om dette med kommersialisering og amerikanisering av idretter, med andre ord dette med å få profesjonelle idrettsutøvere, som skulle tjene penger på sin idrett. Det var en debatt som egentlig raste innenfor de fleste idretter når det gjaldt toppidrettsutøvere. Man skulle være amatør – det var på en måte det som var utgangspunktet. I dag er jo situasjonen en helt annen. Verden har gått videre, og i dag er det profesjonelle idrettsutøvere som er toppidrettsutøvere, og verden har gått videre på de fleste områder. Når det gjelder proffboksing, er Norge i selskap med Nord-Korea og Cuba, som er de to landene som har forbud mot proffboksing. Og det er vel neppe medisinsk begrunnet i Nord-Korea og på Cuba. Norge er vel det eneste landet som har en såkalt medisinsk begrunnelse for det. Proffboksing er en risikoidrett. Det er det mange andre idretter som også er, som har en langt høyere skadefrekvens enn proffboksing. Man har ridning, man har alt som har med luftsport å gjøre, man har alpint – eller de som kjører ned en bakke mer eller mindre på én ski eller på et brett – man har motoridrett, og man har en rekke andre idretter. Innenfor fotball forekommer det skader, for ikke å snakke om alle de skadene som skjer innenfor bredde- og masseidretten som ikke blir rapportert, altså det som gjelder de utøverne som er lenger ned i systemet. Bare denne helgen har man kunnet lese i avisen om flere idrettsutøvere som har pådratt seg alvorlige skader, og som ikke driver med proffboksing – Torstein Horgmo, snøbrettkjører, og Lars Løkken Østli, ishockeyspiller. Jeg vil også nevne Tor Trondsen, som er fotballspiller, og som er blitt fotballinvalid og har for så vidt store skader på grunn av fotballspilling. Så skader forekommer. Men det er altså ikke slik at proffboksing er den idretten der det framkommer flest skader eller dødsfall, så det finnes egentlig i realiteten ikke en medisinsk begrunnelse for å forby denne idretten. Skulle man bruke en slik type argumentasjon, er det mange andre idretter som burde være forbudt før proffboksing. Skulle man ende opp med risikofrie idretter, sitter man vel egentlig kun igjen med sjakk og snooker. Det er jo to interessante idretter – og VM i snooker foregår i disse dager i Sheffield, det kan man se på Eurosport, om man ønsker – der det ikke er mange skader. Jeg kan egentlig ikke helt skjønne den argumentasjonen man har imot profesjonell boksing, for den er med respekt å melde ikke faglig begrunnet når det gjelder dette med det medisinske. Jeg kan heller ikke skjønne hvorfor profesjonell boksing er den eneste idretten som skal få en egen medisinsk vurdering, som flertallet og statsråden, i sin melding, legger til grunn. Hvorfor gjør man ikke den type vurderinger når det gjelder andre idretter, som jeg har nevnt, og som har skader og en langt høyere skadefrekvens? Jeg tror ikke – helt avslutningsvis – at om man åpner opp for profesjonell boksing i Norge, kommer det til å bli en ny folkesport. Det er ingenting som tyder på det. Det tror jeg man kan se på de tallene som gjelder for de landene vi har rundt oss her oppe i nord. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet står bak i innstillingen.