Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Bare for å prøve å rette opp noe av det som statsråden svarte på i min replikk, når det gjaldt den aksjonen som ønsker folkeavstemning i Finnmark: I VG i dag står det klart og tydelig hvilke krav, hvilke forutsetninger og målsettinger denne aksjonen hadde. I de fem fremste argumentene mot lovforslaget pekes det på: «1: Loven legger til rette for en omfattende privatisering av land og vann i Finnmark.» Det var riktig det statsråden var inne på. Men i punkt to sa initiativtakeren til aksjonen: «2: Den etniske idé settes over den demokratiske idé. 3: De som står i samemanntallet, blir mer verdt enn dem som står utenfor. 4: Finnmark vil bli styrt av to sentralmakter; en i Oslo(Stortinget) og en i Karasjok(Sametinget) (Stortinget) (Sametinget) Så denne aksjonen var mer omfattende enn det statsråden prøvde å gi antydninger om. I Fremskrittspartiet deler vi disse bekymringene, og vi deler dem i særdeleshet når Ragnhild Nystad uttaler i samme avis – i punkt 5 i hennes fremste argumenter for forslaget: «Lovprosessen fører også til at statlige institusjoner i større grad må konsultere Sametinget om saker som angår Finnmark.» Da er vi inne på det grunnleggende for at Fremskrittspartiet er kritisk til loven. Jeg har hørt at mange har snakket om at dette er historisk. Ja, det er historisk i den forstand at vi aldri har tatt så store grep i forhold til å gi rettigheter, selv om statsråd Solberg faktisk påpekte at her er det ikke snakk om å gi noen nye rettigheter. Det er ikke snakk om at det gis noen nye rettigheter, det er et spørsmål om en prosess for å identifisere rettigheter som eksisterer, sier statsråd Solberg. Da er spørsmålet mitt: Hvorfor skal vi ha en så omfattende prosess for å finne hvem som har rettigheter i Finnmark? Jo, det er med bakgrunn i at det har vært usikkerhet og konflikter i Finnmark i lang tid. Jeg tror ikke at de konfliktene vil bli mindre av at vi oppretter flere institusjoner for å lete etter konfliktene. Dessuten er det slik at vi har alminnelige domstolsprosesser, hvor man med letthet kunne ha funnet fram til de enkeltes rettigheter i Finnmark. Jeg vil gjenta: Jeg tror – og det er ingen som har tilbakevist det heller – at det at finnmarksloven ligger på bordet her i dag, har bakgrunn i én eneste ting, og det er å finne rettigheter for et mindretall i Finnmark, altså samene. At vi bruker så store prosesser og så mange grep for å lete fram rettigheter til vann og land osv. i Finnmark for en gruppe på etnisk grunnlag, synes Fremskrittspartiet i seg selv er meget bekymringsfullt. Selv om flertallet gang på gang skjuler seg bak folkeretten og bak ILO-konvensjonen, er det jo ikke slik at det bør være det eneste riktige. Jeg registrerer i VG – også i dag – at representanten Storberget faktisk peker på det: «For Ap er det viktig å styrke urfolks rettigheter. Vi vil at Norge skal være et foregangsland i arbeidet med urfolks rettigheter.» Men det er ikke noe som sier at Norge blir mer foregangsland for urfolk etter vedtaket av denne loven. Kommunalkomiteen hadde for ikke så lenge siden et lengre opphold i Canada. De har ikke ratifisert ILO-konvensjonen. Jeg regner med at Canada ivaretar folkeretten på akkurat samme måte som Norge, men det er ikke noen som har kritisert Canada for det. I Canada hadde urfolkene samme muligheter som folk flest i landet. Den eneste forskjellen og det eneste de gjorde i Canada når det gjaldt urfolks rettigheter, var at de lot urfolk være med der prosessene ble gjennomført. Det ble nærmest avvist av urfolk selv i Canada, de ville ikke ha prosesser for egne rettigheter, egne domstoler og egne styreforhold. De ville ha demokratiske prosesser for å finne fram til samme rettigheter som folk flest. Det er det som er grunnlaget for Fremskrittspartiets kritiske syn på den loven som ligger til behandling. Jeg tror at konfliktene ikke vil bli mindre i framtiden med denne loven, men kanskje de blir løftet opp, slik at vi får synliggjort dem.