Sveinung Stensland (Høyre), 2020-05-12:
Når vi eller dem vi er glad i, blir syke, forventer vi at hjelpen er nær, og det er den som oftest også. De aller fleste av oss bryr seg ikke om hvorvidt regningen i ettertid blir sendt til staten eller til kommunen, eller hvem som i det hele tatt gir nødvendig helsehjelp. Vi har alle lest om noen – eller kanskje vi kjenner noen – som har opplevd å bli sendt frem og tilbake mellom sykehjem og sykehus. Vi kaller dem gjerne svingdørspasienter. Helsetjenesten har noen kunstige skiller, og noen opplever å være kasteballer i systemet. De er syke, de er kanskje gamle, og de har ofte flere sykdommer på en gang. Det de har til felles, er at helsetjenesten ikke er tilpasset den enkelte. De opplever gjerne at systemet står i veien for en smidig behandling. 1 pst. av pasientene står for 22 pst. av ressursbruken i norske sykehus. Det kan vi gjøre noe med gjennom bedre behandling der pasientene bor. Samarbeidet mellom kommunene og sykehusene må bli bedre. Det tar vi tak i i denne planen gjennom etablering av helsefellesskap for kommunene og sykehusene, en felles plattform for å planlegge og utvikle samarbeidet. Helsefellesskapene vil hjelpe svingdørspasientene og bidra til at alle valg som gjøres, er til beste for pasienten. Andre pasienter opplever kanskje at ordene som brukes, eller beskjedene som gis, ikke er forståelige. Det er umulig å si hva som er viktig for en hvis en ikke forstår hva de rundt en snakker om. Klart og forståelig språk er avgjørende for at alle skal kunne bli hørt og møtt på en bedre måte. For sårbare pasienter med sammensatte behov er problemet gjerne at helsetjenestene de får, er oppstykket. For dem vil det gjerne være bedre å bli møtt av et ambulant tverrfaglig team. Andre igjen kommer seg kanskje ikke til sykehuset eller ville fått bedre tjenester om sykehuset kom hjem til dem. En viktig del av denne planen er derfor at helsetjenesten i større grad møter pasientene hjemme, der de bor. Helsetjenester som før krevde fysisk oppmøte, kan i flere tilfeller utføres der pasienten bor, ved hjelp av teknologi. Sammen vil alle disse tiltakene bidra til at vi kommer nærmere pasientens helsetjeneste, der pasienten alltid settes først. Denne våren har vi virkelig fått se hvor god helsetjenesten vår er. Jeg er, i likhet med de fleste, svært imponert over og takknemlig for den innsatsen alle deler av helsetjenesten har gjort og fortsatt gjør, nå som vi står i en vanskelig situasjon. Noe av det jeg vil berømme, er hvordan kommunene har snudd seg rundt og sørget for god behandling, effektiv legevakt og ikke minst skjerming av de eldre, selv om det har gitt noen leie utslag av ensomhet og isolasjon. Pandemien har også ført til at debatten om Nasjonal helse- og sykehusplan har vært preget av beredskap: akuttberedskap, fødetilbud, forsyningsberedskap og ikke minst pandemiberedskap. Det er forståelig nok; det handler om folks trygghetsfølelse og vår evne til å håndtere det uventede. Pasientens helsetjeneste betyr også en god akuttberedskap, og det handler mest av alt om å bli behandlet av erfarent og kompetent helsepersonell når en først trenger det. Vi må ikke glemme at mesteparten av aktiviteten i spesialisthelsetjenesten ikke foregår innen akuttmedisin. Mye av det som foregår, er planlagte inngrep og behandling av kronisk sykdom. Innenfor de fleste sykdomsgrupper er medisinen i rivende utvikling, spesialiseringen fortsetter i tråd med det. Dette er kanskje mest fremtredende innen kreftbehandling, men det foregår en hurtig utvikling innenfor mange deler av helsetjenesten. Når en blir alvorlig syk, leter en ikke alltid etter det nærmeste sykehuset – en vil til det beste. En vil ha rutine, erfaring og ekspertise. Dette betyr ikke at en skal legge ned flere sykehus, men det betyr at en skal spesialisere flere avdelinger. Alle kan ikke bli best i alt, men alle kan bli best i noe. Jeg mener god oppgavefordeling og mer spesialisering er viktig for å skape gode sykehustjenester i hele landet. Når vi diskuterer fremtidens sykehus i Norge, skal pasienten være hovedpersonen. Som flere har vært inne på, markeres i dag den internasjonale sykepleierdagen, og sykepleierne skal ha honnør for den jobben de gjør. Det er en forutsetning for gode helsetjenester på alle nivåer. Og som en kollega skrev til meg i dag: Hva skulle vi gjort uten sykepleiere? Ikke alle kan presidere stortingsmøter, president! Men jeg vil også slå et slag for helsefagarbeiderne, og det gleder meg at denne gruppen gis mye oppmerksomhet i planen. Regjeringen tar i planen til orde for å opprette opplæringskontor i alle helseforetak for å få på plass flere lærlinger, og det er virkelig noe å satse på. Det er fint at alle partier stiller seg bak Nasjonal helse- og sykehusplan. Gjennom denne planen får vi et godt grunnlag for bedre samarbeid og nye måter å jobbe på – til beste for norske pasienter.