trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Nå er jo Stortinget orientert om at målet om 3 TWh ikke lar seg gjennomføre. Så at dette skulle være noe som Stortinget ikke har noen mulighet til å mene noe om eller involvere seg i, er jeg ikke enig i. I tillegg er det målet – som Stortinget også er kjent med, og som Stortinget vil bli nærmere orientert om gjennom egnede dokumenter, når rammeverket er på plass – et mål om en lik byrdefordeling mellom Norge og Sverige når det gjelder grønne sertifikater fra 2012. Der vil det ikke bli et eksplisitt mål for vindkraft fordi det er et teknologinøytralt system, som gjør at støttekronene vil gå til de vel ti rimeligste prosjektene. Det blir åpenbart et annet system. Det er en annen form for målsetting som kan legges til grunn for det systemet. Det vil ikke være mulig innenfor grønne sertifikater å sette et konkret mål for vind, men det blir et mål om fornybar energi, og det blir veldig effektivt fulgt opp gjennom et markedsbasert system.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Jeg kunne nesten være fristet til å holde innlegget mitt én gang til. Jeg mener at jeg der på en god og konkret måte gikk gjennom det arbeidet som regjeringa, gjennom NVE, nå gjør i forhold til nettopp effektivisering, konkretisering, det å se nett og vindkraftprosjekter i sammenheng, og da også se på hvilke prosjekter som er de mest fornuftige å ta først. Jeg brukte Fosen som et godt eksempel i så måte, og det er et resultat av en konkret og villet politikk, både fra meg og fra NVE. Jeg mener vi er kommet et godt skritt videre nå, nettopp når det gjelder dette med en samordning. Når det gjelder nett for øvrig, regner jeg med at representanten er kjent med at Statnett har laget og lagt fram en ambisiøs nettutviklingsplan for Norge framover. Det er også en del av denne store sammenhengen som representanten etterlyser.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Stortinget har i Verneplan for vassdrag gjennom seks vedtak vernet viktige nasjonale naturkvaliteter og et representativt utvalg av norsk vassdragsnatur. Stortinget vedtok i 2005 at det kan åpnes for konsesjonsbehandling av kraftverk med installert effekt opp til 1 MW i vernede vassdrag. I Bjerkreimsvassdraget ble grensa satt til 3 MW. Forutsetningene var at slike utbygginger ikke skulle svekke verneverdiene i vassdragene. Ved den avsluttende suppleringen i 2009 forutsatte Stortinget at det skal etableres et prøveprosjekt med helhetlig forvaltning i Vefsnavassdraget, der det kan legges til rette for mindre, skånsom kraftproduksjon fristilt fra maksgrensen på 1 MW. Jeg vil i den sammenheng bare kort bemerke at det ikke er riktig som det er framholdt av komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkepartiet, at grensen er hevet til 3 MW for Vefsna. Denne grensen gjelder bare for Bjerkreimvassdraget. For Vefsna er det hensynet til verneverdiene alene som teller, uten at det er knyttet til en fastsatt grense. Muligheten vil bli avklart gjennom prøveprosjektet med helhetlig forvaltning. Jeg er enig med flertallet i komiteen fra Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti, som peker på trusselen om alvorlige menneskeskapte klimautfordringer, og at dette gjør det nødvendig med en overgang fra fossil til fornybar energi. Dette samsvarer godt med regjeringas politikk, som både av hensyn til kraftforsyningssikkerheten og av hensyn til klimatrusselen går inn for å øke den fornybare energiproduksjonen betydelig. Det vil også innebære økt satsing på vannkraft. Jeg slutter meg også til flertallet fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV, som viser til at dagens kraftutbygging kan gjennomføres mer skånsomt enn tidligere. Når det gjelder planprosjektet i Vefsna, er det riktig som dette flertallet påpeker, at Stortinget har forutsatt at et samtykke til utbygging ikke må være i strid med verneverdiene. Sjøl om det finnes utbyggingsprosjekter over 1 MW som kan gjennomføres uten å svekke verneverdiene, er det likevel min vurdering at vannkraftutbyggingen først og fremst vil skje gjennom utnyttelse av vannkraftpotensial i vassdrag som ikke er vernet. Hovedvekten av realiserbare prosjekter vil derfor ligge der. Som påpekt av flertallet i komiteen vil det også være fornuftig å se på hva som kan læres av planprosjektet i Vefsna. Her har Stortinget ikke satt noen øvrig installasjonsgrense, men forutsatt tilrettelegging for mindre skånsom kraftutbygging som ikke er i strid med verneinteressene. Det skal bli spennende å se hva som kommer ut av denne planprosessen, om det er mulig å finne akseptable utbyggingsprosjekter, og hvilke egenskaper disse har. Når vi har vunnet erfaring fra Vefsna, kan det være verdt å vurdere om en slik tilnærming eller en heving av konsesjonsgrensen som foreslått her kan være forsvarlig også i andre vernede vassdrag.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Sjøl om vi har en svært stor utfordring knyttet til klima og klimaendringer, er det ikke sånn at vi verken kan tapetsere den norske kysten med vindmøller eller bygge ut ethvert mulig vannkraftprosjekt i Norge. Vi er nødt til også her å ha en overordnet vurdering med hensyn til at det også er andre verdier som ønskes ivaretatt. Denne saken handler om det. Den handler om en avveining, en avveining mellom ønsket om å realisere fornybar energiproduksjon og ønsket om også å ta vare på viktige verdier gjennom vern. Og så sa jeg sjøl i mitt innlegg at jeg er åpen for å vurdere om grensen på 1 MW kan heves når vi har mer erfaring med hva det vil si å kombinere ønsket om vern, som vi gjør f.eks. i Vefsnavassdraget, med ønsket om å produsere fornybar energi.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Jeg mener svaret på spørsmålet ikke er mer komplisert enn at dette er en avveining. Jeg tror egentlig heller ikke representanten Meling er uenig i at i hensynet mellom ønsket om å bygge ut mer fornybar kraft og ønsket om å verne og ta vare på viktige naturverdier, går det noen grenser. Det er noen avveininger, det er ikke et enten–eller. Gjennom de åpningene som er gitt, også for å bygge ut kraftproduksjonen i vernede vassdrag, forsøker vi å finne et slikt balansepunkt. Jeg har ikke sagt i dag at det balansepunktet – den grensen – som er i dag, er hogget i stein. Jeg har sagt at vi er åpne for å vurdere den grensen når vi har noe mer erfaring på det enn det vi har i dag. Det mener jeg er en åpen holdning. Det er et ønske om å være pragmatisk når det gjelder å se hvor balansepunktet mellom muligheten for energiproduksjon og det å ta vare på viktige naturverdier ligger. Det har jeg tenkt å følge opp i praktisk politikk.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Vi har jo litt erfaring på dette området. Vi har klart å utvikle en eksportindustri innenfor olje og gass over 40 år, som har blitt en formidabel suksess. Vi er i verdenstoppen når det gjelder leverandørindustri. Vi har produkter som er på et nivå teknologisk som er formidabelt, og vi har klart i et samspill mellom energiproduksjon i Norge og oppbygging av leverandørindustri også å bli best i verden. Jeg tror det er det samspillet som må til også når det gjelder offshore vind. Vi er nødt til å ha en utvikling på norsk sokkel parallelt med at vi har en leverandørindustri som utvikler seg til også å jobbe internasjonalt. Det betyr at den tenkningen som vi nå har lagt opp til fra regjeringa, som dels går på at vi utvikler og legger rammer for et hjemmemarked når vi har teknologiene mer anvendelige enn i dag, vil gi et marked for teknologiutvikling, samtidig som vi gjennom etablering av INTPOW ved bruk av offentlige midler også skal være støttespillere når disse bedriftene ønsker å gå internasjonalt. Jeg ser svært mange synergier mellom det vi gjør i dag gjennom industrien ut mot andre markeder, og det vi kan gjøre gjennom havvindsatsing.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Jeg kan forsikre Stortinget og representanten Solvik-Olsen om at det jeg sa i mars, gjelder fremdeles. Jeg mener jeg informerte Stortinget svært korrekt i mars 2010. Så min holdning er at vi har en lang tidshorisont på dette i forhold til å utvikle norsk sokkel med tanke på havbasert energiproduksjon. Det er ikke fordi det mangler vilje – tvert imot har Stortinget vedtatt rammeverket for det, og vi bruker penger på dette – men rett og slett fordi det er et stykke vei å gå fra Hywind-mølla utenfor Haugesund i dag og til kommersielt drivbare prosjekter og vindmøller som takler både værutfordringer og økonomiske utfordringer knyttet til det å skulle produsere energi såpass langt fra land.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-06-11:
Elva Vermåa har vært regulert siden 1923. En flytting av dagens inntaksdam til Storhaugen vil føre til en produksjonsøkning fra dagens 70 GWh til 140 GWh uten nye reguleringer i vassdraget. Behovet for økt energitilgang er svært stort i området, og det gamle inntaket er i en svært dårlig forfatning. Det haster derfor med å komme i gang med en utbedring. Da Rauma kommune og Rauma Energi fikk avslag på sin første søknad, som gikk på flytting av inntaket til Storhaugen, avsto de fra å anke, ettersom statsråden i sin begrunnelse ved flere anledninger viste til Verneplan for vassdrag, som er et vedtak i Stortinget, og som dermed vil være den rette instansen for å åpne for eventuelle justeringer i verneplanen. Rauma Energi og Rauma kommune så for seg en justering i verneplanen som svært krevende og valgte derfor å søke om å få utbedre eksisterende inntak, som vil gi 20–30 TWh mindre. Uvitende om at det forelå en søknad om eksisterende inntak, lovet samtlige representanter på Mørebenken – og jeg sier samtlige representanter – støtte for Storhaugen-alternativet, som ble oss presentert i valgkampen og under benkebesøk i fylket. Saken viste seg dessverre å være mer komplisert og kontroversiell i Rauma kommune enn det som nådde fram av informasjon til Mørebenken. Høyre, som ikke har for vane å overkjøre lokaldemokratiet, valgte derfor etter et møte med Høyres representanter og ordføreren i Rauma å støtte lokaldemokratiet og følge det som der og da var flertallet i kommunen. Det som så skjedde i etterkant av møtet med Høyres representanter og ordføreren, fra Senterpartiet, var at generalforsamlingen i Rauma Energi, som også er kommunestyret, gjorde et nytt flertallsvedtak, anført av Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og faktisk også SV, om å jobbe videre for å realisere Storhaugen-alternativet. Når Høyre i denne omgang vil avvente og se om søknaden om oppgradering av eksisterende inntak får et positivt svar fra statsråden, er det ikke fordi vi er uenig i Storhaugen-alternativet – nei, tvert imot. Høyre ønsker modernisering av eksisterende vannkraft, der en på en skånsom måte kan ta i bruk ny teknologi og få mer fornybar energi ut av de enkelte vassdrag. Vi aksepterer at vassdrag regulert innenfor vernet område kan moderniseres for å gi økt TWh dersom det er miljømessig forsvarlig. Det var på dette grunnlaget Høyre fremmet sitt forslag om å flytte eksisterende inntak for Verma kraftverk til Storhaugen, i tråd med det som kommunestyret i Rauma primært ønsket, og fikk avslag på. Skulle Rauma Energi nok en gang få avslag på sin søknad, vil jeg og Høyre på ny fremme forslag om Storhaugen, dersom Rauma Energi og Rauma kommune kan vise til et vedtak med bred lokal forankring. Jeg vil på det sterkeste anmode både statsråden og Arbeiderpartiet og SV om å stemme for Høyres forslag om å vedlegge forslaget protokollen. Da kommer de i hvert fall sine egne i Rauma kommune langt på vei i møte.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Uttrykket «mange bekker små gjør en stor å» passer godt i denne saken. Den store velferdsutviklingen vi har opplevd her til lands, startet jo nettopp med alle de bekker små som blir til en stor å – og som gjennom oppdemming og vannkraftutbygging har gitt oss kraft til industriutvikling, som igjen har gitt mange arbeidsplasser og stor verdiskaping. Etter hvert som det ble mange og til dels store og grove vannkraftanlegg rundt omkring i det ganske land, tok flere og flere til orde for at vi måtte sette bremsene på for å unngå at viktige naturområder ble ødelagt for all framtid. Derfor har vi vernet mange viktige naturområder her i Norge. Det er bra. Det er mange små og store vannkraftutbygginger som ligger i randsonen av eller i vernede områder. Dette gjør det krevende å renovere og modernisere anleggene. Det har vært en stor teknologisk utvikling innenfor dette feltet. Gjennom ny teknologi kan vi nå få mye mer kraft ut av anleggene enn vi kunne tidligere. Ny teknologi gjør også at mye mer kan bygges under jorden og inne i fjellet, slik at anleggene nærmest er usynlige. Flere anlegg vil altså med en renovering eller modernisering framstå som mer miljøvennlig enn de gjør i dag. Jeg mener – dette står for min regning – at vi burde ha sett med nye øyne på om verneplanene kunne åpne for renovering og opprusting av aktuelle vannkraftverk der den samlede miljøgevinsten vil være positiv for det aktuelle området. I vinter har vi igjen fått oppleve hvor krevende energisituasjonen er i deler av landet vårt, spesielt i Midt-Norge. Regjeringen har satt i gang mange tiltak som har bedret på situasjonen, men vi er ikke i mål. Uttrykket «alle monner drar» passer også godt i denne saken. Det er viktig at vi finner løsninger for renovering av alle de vannkraftanleggene som ligger i tilknytning til verneområdene. Verma kraftverk er et slikt anlegg. Rauma Energis planer for renovering og opprusting kan gi nærmere en fordobling av kraftproduksjonen i et underskuddsområde. NVE skal i august på befaring i området for å vurdere Verma kraftverks planer. NVE vil da vurdere alternativene og hensynene opp mot hverandre, med tanke på både behovet for ny kraft og de løsninger som vil gi den beste miljøgevinsten. Jeg mener at NVE må foreta disse vurderingene før det foretas en politisk beslutning, og at debatten i dag kommer på feil tidspunkt. Viser det seg at miljøfordelene med utbygging er større enn miljøulempene, bør regjering og storting etter mitt syn være åpne for å gi en dispensasjon fra verneplanene.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Jeg skal ikke bruke lang tid på dette innlegget. Jeg viser til saksordførerens grundige redegjørelse. Jeg vil bare knytte noen få kommentarer til saken. Det blir satset på vindkraft i Norge. Satsingen har sine begrensninger. Så lenge prisnivået på vindkraften er som den er i forhold til vannkraft, ligger det begrensninger i det. Vi har store støtteordninger når det gjelder utvikling av teknologi, utvikling av nye metoder, noe som viser seg ved at vi har den store vindmøllen til selskapet Sway, som skal bygges i Øygarden med stor offentlig støtte. Vi har Hywind på plass, og andre prosjekter skal bygges. Men saksordføreren var inne på at det er andre flaskehalser også. Saksbehandlingskapasiteten i NVE har vi styrket. Men vi har også, som vel er det avgjørende i mange tilfeller, lokal motstand mot vindmøller. Den motstanden kan man ikke organisere seg bort fra i saksbehandlingen. Den motstanden må man ta på de enkelte punktene og gå inn i skikkelige debatter. Det er ingen tvil om at vindmøller medfører store inngrep. Noen steder vil det være helt greit å gjøre disse inngrepene, alt tatt i betraktning, andre steder vil det være mer problematisk, og noen steder vil det være veldig uønsket å gjøre det. Det er først og fremst gjennom enkeltsaker at dette vil dukke opp og de store diskusjonene komme. Selv om jeg karakteriserer meg selv om sosialist, som ikke ønsker en fri kapitalisme og har stor sans for planer, vil jeg si at jeg tror ikke en sånn nasjonal plan for vindkraftsatsingen vil gjøre mye for å fjerne de flaskehalsene og de problemene som faktisk er der, som må håndteres i forbindelse med vindkraftutbygging.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Stortinget har i Verneplan for vassdrag gjennom seks vedtak vernet viktige nasjonale naturkvaliteter og et representativt utvalg av norsk vassdragsnatur. Vernet gjelder først og fremst mot kraftutbygging, selv om det også skal tas hensyn ved andre inngrep. Stortinget vedtok i 2005 at det kan åpnes for konsesjonsbehandling av kraftverk med installert effekt opptil 1 MW i vernede vassdrag. I Bjerkreimsvassdraget ble grensen satt til 3 MW. Forutsetningen var at slike utbygginger ikke skulle svekke verneverdiene i vassdragene. Vår regjering går inn for å øke den fornybare energiproduksjonen betydelig. Dette vil også innebære en økt satsing på vannkraft, og det blir viktig å finne fram til de gode prosjektene. Vårt land er fullt av vassdrag som ikke er vernet. Jeg mener derfor at fokuset må være på å utvikle disse på en fornuftig og hensiktsmessig måte framfor primært å rette øynene mot de av våre vassdrag som er vernet. Det er også slik at da Stortinget behandlet suppleringen av Verneplan for vassdrag i 2009, forutsatte Stortinget at det skulle etableres et prøveprosjekt med helhetlig forvaltning i Vefsnavassdraget, der det kan legges til rette for mindre og skånsom vannkraftproduksjon fristilt fra maksgrensen på 1 MW. Dette prøveprosjektet vil bli interessant å følge med tanke på det forslaget som vi nå diskuterer. Jeg konstaterer også at det prosjektet er satt i gang, og det jobbes videre med det. Jeg er enig med forslagsstillerne i at ny teknologi kan gi muligheter som ikke var forutsatt da vernevedtakene i sin tid ble gjort. Det er et spor som vi vil se hvordan utvikler seg i forbindelse med Vefsnavassdraget, men det er også klart at det kommer andre innspill og situasjoner opp rundt omkring som det er all right å se litt på, når det gjelder hvordan vi kan få gjort disse tingene på en god måte. Et poeng i dette, som jeg synes er litt vesentlig å ha med seg, er at med den utviklingen som vi ser framover med ekstremvær, kan det kanskje i noen områder rett og slett være ønskelig å ha den muligheten til flomregulering som kraftutbyggingen gir. Jeg vil på ingen måte avvise at dette er en god idé. Vi ønsker å innhente mer erfaring før vi går videre på dette sporet. Men, som sagt, vi setter ikke foten bastant ned, og vi anbefaler derfor at forslaget vedlegges protokollen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Det er åpenbart at det forestående fotball-VM er viktigere for mange enn en debatt om vindkraft i dag; det skal vi riktignok la ligge. Målsettingen om 3 TWh vindkraft har Stortinget vedtatt og understreket flere ganger, og den skulle altså vært i mål i inneværende år. Mye tyder på at vi kommer ca. en tredjedel på vei. Er dette en målsetting som fortsatt står fast for 2010 – eventuelt når tror statsråden at en vil nå et mål om 3 TWh, om målet i det hele tatt fortsatt eksisterer?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Det svaret som statsråden nå gir, har jeg hørt før, men det jeg prøver å få litt klarhet i, er: Eksisterer det fortsatt et mål om 3 TWh vindkraft i Norge, og i så fall – hvilke datoer og årstall har han satt på det? Eller har regjeringen helt gått vekk fra å ha årstall på sine løfter? Burde ikke regjeringen i så fall i hvert fall ha forelagt en sak for Stortinget om at de målsettingene som Stortinget har gitt sin støtte til i over ti år, faktisk endres, slik at Stortinget også kan si at det er ok – ikke bare bli orientert uten noen mulighet til å gi et innspill tilbake.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Debatten i dag har mest vært preget av ulikt syn på hvilke virkemidler en trenger for å kunne hjelpe leverandørindustrien ut i verden. En del representanter, spesielt fra de rød-grønne partiene, har hatt et inntrykk av at en vil kunne kommersialisere mye og konkurrere i utlandet fordi Statkraft og Statoil er med og har kontrakter, uten at en ser det samme sterke behovet for å få på plass test- og pilotanlegg. Da er spørsmålet: I hvilken grad tror statsråden at det faktisk vil bli et hjemmemarked for havbaserte kommersielle vindmøller de neste 10–15 årene? Jeg minner statsråden om at han forrige gang vi diskuterte dette, i mars, sa at han ikke trodde det ble noe. Så egentlig er spørsmålet: Står statsråden fast på dette standpunktet, eller har ting endret seg?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Fremskrittspartiet mener at en helhetlig vindkraftplan vil gi den beste løsningen. Planen må inneholde løsninger for bl.a. nettproblemer og avtak av kraft. Nettet må styrkes. Og hva med et kraftoverskudd? Mitt spørsmål til statsråden er egentlig dette: Mener ikke statsråden at å framskaffe en helhetlig vindkraftplan må være mye bedre enn fylkesplaner for vindkraft, som bare tar hensyn til eget fylke? Regjeringen har jo ansvar for hele landet, og skal fylkene hver for seg utvikle disse planene, blir det neppe mye samkjøring mellom de forskjellige fylkene.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Regjeringspartiene skriver i sine merknader til saken at «klimautfordringen må være et overordnet hensyn i alle politiske spørsmål, og at hensynet til klima må legge føringer på politiske beslutninger på en rekke områder». Det virker på dette grunnlag underlig at de samme partiene stemmer mot når det gjelder å øke effekten på anlegg fra 1 til 3 MW i vernede vassdrag. Spørsmålet til statsråden blir da: Mener statsråden at en effektøkning fra 1 til 3 MW i vernede vassdrag veier så tungt i avgjørelsen at i dette tilfellet må hensynet til klimautfordringen vike?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-11:
Når jeg leser statsrådens brev til komiteen, handler dette stort sett om vindkraftutbygging i Norge og noen få linjer om det som er internasjonalt. Dette forslaget fra opposisjonen er jo ikke ruget ut i et vakuum. Det kommer fordi næringen, verkstedindustrien og veldig mange andre etterspør støtte og muligheter til den internasjonaliseringen som man nå ser komme, og som man ikke er sterk nok til å gå inn på selv. Jeg vil gjerne spørre statsråden om følgende: Mener han at regjeringens strategier for norsk eksport av utstyr til denne næringen er tilstrekkelige?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-11:
Komiteens leder har gitt kraftig beskjed om at egentlig er komiteen enig om det meste, slik at det skulle være unødvendig for opposisjonen å løpe opp her å holde innlegg, kanskje også å fremme forslag. Han sier at vi er enige om det meste. Ja, det er riktig. Det sa jeg også i mitt første innlegg. Men vi konkluderer forskjellig, og posisjonen stemmer ikke for et ellers godt forslag. Så vi er ikke enige, vi blir enige når posisjonen kommer etter. Men egentlig tok jeg ordet for en liten gjenvisitt til representanten Serigstad Valen, som avla mitt innlegg et besøk. Representanten Serigstad Valen snakker, sin unge alder tatt i betraktning, veldig mye om perioden 2001–2005 i dette landet, mens vi nå er i 2010, og han burde egentlig vært mer opptatt av det som foregår nå. Han snakker om at Høyre har forlatt kapitalismen når vi har denne typen forslag. Nei, vi har alltid vært for en blandingsøkonomi. Men det som er underlig i denne saken her, er at når vi foreslår at man skal ha et demonstrasjonsprogram som betinger noe støtte fra staten, avviser bl.a. Serigstad Valens parti det i komiteen. Og hva støtter man seg på i merknadene? Jo, på det amerikanske selskapet General Electric. Det er det som skal berge det hele, i tillegg til norske bedrifters egen innsats. Når vi hører statsråden gjenta det som han har sagt tidligere i denne salen, om en veldig lang tidshorisont for vindkraft i Norge og i norske havområder, må jeg bare gjenta det jeg sa i mitt hovedinnlegg, at jeg tror det faktisk haster med denne saken, og det bærer jo også representanten Serigstad Valens innlegg preg av. Bortsett fra hans spark til Høyre om kapitalisme hyller han jo egentlig vårt forslag. Og det jeg oppfatter, er at han er svært lei seg for at han verken fikk anledning til å stemme for det i komiteen eller når det kommer opp i salen her om noen minutter.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-11:
Jeg kan ikke la være å bemerke følgende: Jeg forstår at også representanten Aasland egentlig helst hadde ønsket å kunne gjøre noe annet i denne saken. Det er helt riktig, rent teknisk i forhold til hvordan Stortinget behandler sine saker, at saken ikke avvises. Det som har vært essensen i innleggene fra opposisjonen, er hvorfor ikke posisjonen stemmer for forslaget. Det gjør de ikke. Dette tror jeg litt ut fra retorikken til Aasland at han vil være enig med meg i, for det står i hvert fall i det dokumentet som ligger oppe på min pult.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-06-11:
Bare en kort stemmeforklaring fra Venstre, for mye klokt er sagt av forslagsstillerne. Venstre er medforslagsstiller til dette representantforslaget og støtter følgelig forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i innstillingen. Venstre overleverte allerede i 2007 et representantforslag om satsing på vindproduksjon, basert på havmøller. Dette ble nedstemt av regjeringspartiene. På bakgrunn av nevnte representantforslag var det viktig for opposisjonen å få satsing på energiproduksjon til havs med i klimaforliket, og dette vil jeg tro er bakgrunnen for odelstingsproposisjonen fra regjeringen, som er nevnt flere ganger her i dag. Som Venstre skrev i representantforslaget fra 2007: «Som et ledd i en slik offensiv satsing bør det vurderes å etablere et senter for forskningsdrevet innovasjon innenfor vindkraft basert på havmøller, samt å opprette en ordning for investeringsstøtte til demonstrasjonsanlegg basert på havmøller. Det bør også vurderes å pålegge alle offshorelisenser å utrede løsninger for fornybar kraftproduksjon til havs som klimatiltak.» Det er skuffende at regjeringspartiene stemmer ned dette forslaget fra opposisjonen – et forslag som kunne generere spennende industri og forskningsmiljøer i Norge.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Framtidens energibehov må, slik Fremskrittspartiet ser det, i mye større grad dekkes av produksjon av fornybare energikilder. De fornybare energikilder vi har mer enn nok av i Norge, er bl.a. vind og vann. I det representantforslaget som debatteres i dag, er det satt fokus på de muligheter som ligger i forskning og utnyttelse av havvind. Norge er et land med en langstrakt og mangfoldig kystlinje, som er gunstig for etablering og utvikling av havteknologi. Dessverre har vi ikke hatt noen langsiktig strategi for å utnytte dette til nå. Fremskrittspartiet ser satsingen på vindkraft som en unik mulighet for oss til å kunne gjøre oss mer selvforsynt av energi, til å dekke behovet for energi, ikke minst for industrien. Det vises i denne sammenheng til energikrisen som oppsto julen/vinteren 2009–2010, grunnet manglende dekning av energibehovet for den kraftkrevende industrien i Midt-Norge. I tillegg vil dette kunne sette oss i stand til å bli uavhengig av import av energi fra utlandet som er framprodusert av fossile energikilder som kull. Over tid ser Fremskrittspartiet også at det vil kunne gi oss muligheter til å eksportere kraft, slik at våre naboland kan kutte ned på sin egen forurensende energiproduksjon og dermed være med å hjelpe disse landene til langt på vei å kunne nå sine klimamål. Det er positivt å registrere at norske selskaper som Statkraft og Statoil er sentrale ved utviklingen og etableringen av havvindparker i utlandet. Selskaper som jobber innen samme bransje, men som hver for seg har spesialutdannelse innen teknologiutvikling for utvinning og produksjon av forholdsvis fornybare og ikke-fornybare energikilder, kan i sammenheng gi store synergieffekter for utvikling av teknologi og produksjon av klimavennlig energi for framtidens behov. Et slikt samarbeid kan få store positive ringvirkninger også for kompetanse- og læreinstitusjoner innen feltet i Norge. I tillegg registreres det med tilfredshet at utenlandske selskaper viser interesse for å satse på havvind i Norge, gjennom etablering av forsknings- og teknologisenter i Oslo. Det er positivt å registrere at norsk kompetanse innen offshore og fornybar energi er etterspurt i internasjonal sammenheng. Imidlertid registrerer vi med bekymring at Statkraft enda ikke har fått en avklaring på sine henvendelser til sin eier Nærings- og handelsdepartementet om å sikre tilgang på kapital for å kunne utvikle sin spesialkompetanse innen forskning og produksjon av fornybar energi samt å ekspandere i det internasjonale markedet. I stedet velger den rød-grønne regjeringen å redusere selskapets egenkapital.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Egentlig synes jeg denne saken er veldig grei, og i utgangspunktet er vi helt enige på alle områder. Det er kanskje bare et par refleksjoner som det er greit å ta. For det første: Hvor hadde diskusjonen om mulighetene for norsk kompetanse til å vinne et internasjonalt marked på havvind vært hen i dag, hvis ikke det hadde vært for de initiativene som er tatt fra 2005 og fram til i dag? Ja, da hadde vi vært langt fra det steget og den posisjonen vi i utgangspunktet har nå. Jeg tror det er en erkjennelse man skal ta, for det er faktisk gjennom de siste fem årene mulighetene har kommet, og det er gjennom de siste fem årene man virkelig har fokusert på det potensialet som ligger der. For det andre synes jeg det er viktig at man ikke overspiller i retorikkens iver, som jeg synes enkelte kan gjøre i denne saken akkurat i dag. Nå skal jeg ikke referere til spesielle innlegg, men jeg synes det er viktig å fokusere på at man i denne saken egentlig er veldig samlet. Jeg skal si meg hundre prosent enig med Ketil Solvik-Olsen når han sier at vi må legge oss på en kommersiell linje. Det er helt nødvendig og helt riktig i et framtidig perspektiv, i hvert fall ut fra det ståstedet vi nå har. Jeg er helt enig i at de mulighetene som ligger i de store investeringene ute de nærmeste årene, må vi forsøke å posisjonere norsk industri og norsk kunnskap til å ta del i. Det er helt avgjørende viktig i et framtidig verdiskapingsscenario. Det er faktisk sånn at alle de områdene er komiteen enig om. Det er ingen uenighet. Det er også sånn at mulighetene for å teste ut og utvikle teknologi er særdeles gode. Vi har et høyst oppegående virkemiddelapparat i Norge, nå rettet mer og mer inn mot det området som vi nå diskuterer, inn mot miljøteknologi, inn mot nye, utfordrende, spennende næringsgrener som det er viktig at vi tar del i. Da synes jeg det blir meget kunstig at man prøver å framstille denne saken som det store gapet mellom enkelte partier og regjeringspartiene. Vi er enige. Vi har felles bedt om særdeles oppmerksomhet på området. Vi er sammen enige om at man ønsker å legge til rette for at gode resultater kan oppnås på området. Det blir feil å si at det er avstand mellom posisjon og opposisjon her. Det som er realiteten, er at takket være de initiativene denne regjeringen og det rød-grønne flertallet har tatt de siste årene, så er vi i en posisjon hvor faktisk norsk kunnskap og norsk industri kan gå ut og vinne kontrakter ute, basert på teknologi som per ennå er noe usikkerhetsbetont.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Jeg synes det er greit å få klarhet i noen punkter. For det første, fra regjeringspartienes side avviser vi altså ikke forslaget. Vi ber om at forslaget blir vedlagt protokollen. Vi er i en felles komitémerknad helt tydelige på at vi er opptatt av at regjeringen faktisk legger til rette for resultater for denne teknologien i et internasjonalt perspektiv. Likeledes mener jeg at det virkemiddelapparatet vi har etablert, som har fått en vesentlig forsterkning rettet mot eksport, rettet mot miljøteknologiutvikling, bør testes ut før man fra Stortinget instruerer ulike pilot- og demoanlegg. Jeg synes det er helt nødvendig at man bruker de mulighetene som er skapt gjennom den siste tidens – skal vi si – omdisponeringer, klargjøringer og presisjoner i virkemiddelapparatet. Mulighetene er mange, og jeg tror at vi fullt ut har mulighet til å bringe denne teknologien ut i konkurranse med andre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
På vegne av representantene Oskar Jarle Grimstad, Harald T. Nesvik, Kjell Ivar Larsen og meg selv vil jeg fremme forslag om å endre konsesjonskravene for Statnetts mobile gasskraftverk. Jeg anmoder om at saken behandles etter § 28 tredje ledd punkt c i Stortingets forretningsorden.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
Jeg vil takke statsråden for at hun så åpent og ærlig erkjenner de utfordringene som Nav har stått overfor. Jeg synes det er betryggende at statsråden også i stortingssalen bekrefter at hun håper Riksrevisjonen kan være i stand til å bekrefte regnskapene til Nav for 2009, selv om det fortsatt kan komme kritikk. Men en av de andre utfordringene, som også har vært del av komiteens behandling gjennom høring, har vært at det fortsatt er et todelt eierskap i Nav, hvor kommunene har ansvaret for sosialdelen, mens staten har ansvaret for resten. Under høringen var statsråden svært klar og tydelig på noe Fremskrittspartiet var veldig glad for. Det hun sa, var at «dette vil jeg absolutt se nærmere på og vurdere», og det er vi veldig glad for. Kan statsråden også si noe om når hun vil se nærmere på dette og vurdere å samle eierskapet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-03-02:
Jeg stilte statsråden fire spørsmål i mitt innlegg. Jeg fikk delvis svar på to av dem. Jeg oppfattet det slik at denne såkalte todelte leveransen fra ekspertgruppen skulle bestå i at Stortinget i revidert fikk seg forelagt deres konklusjoner, og da også statsrådens anbefaling når det gjelder dette med grensesnittet – forholdet mellom forvaltningskontor og førstelinjetjenesten. Jeg ber statsråden bekrefte det. Jeg oppfattet at hun sa at målstyringen nå er bedre, og at etatsstyringsbrevet følger opp den kritikk som Riksrevisjonen har rettet. Det er jeg fornøyd med. Men det gjenstår to spørsmål. 1) Er statsråden sikker på at internkontrollen i Nav nå er blitt bedre? 2) På hvilken måte har hun tatt initiativ til, slik hun sa i høringen, å drøfte disse spørsmålene med Stortinget?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-03-02:
Jeg skjønner nå at statsråden har blitt varm i trøya, som det heter, idet hun nå uttaler seg med atskillig mindre velvillighet når det gjelder å drøfte ting med Stortinget, enn hun gjorde i sin første opptreden under høringen i januar. Jeg får altså ikke svar på spørsmålet hvordan dette skal drøftes med Stortinget. Så konstaterer jeg nå at Stortinget i vår ikke vil få seg forelagt noen anbefaling fra statsråden om omlegging av arbeidsrutinene i Nav, for det vi vil få oss forelagt i revidert, er en beskrivelse av situasjonen. Og jeg må innrømme at jeg synes vi har fått mer enn nok av beskrivelser av situasjonen, ikke minst i møte med de ansattes organisasjoner, som jo til fulle dokumenterte at problemene mellom førstelinjetjeneste og forvaltningsenheter har de ansatte beskrevet som et problem i møte med borgerne, brukerne, ganske lenge. Så jeg skjønner rett og slett ikke at statsråden må bruke bortimot ett år på å komme til Stortinget med en anbefaling, i strid med det hun sa i høringen. Det kommer ingen anbefaling i vårsesjonen, men kun i høstsesjonen. Jeg ber statsråden bekrefte det.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Da forstår jeg det dit hen at Stortinget ikke vil få seg forelagt noen konklusjon med hensyn til endringer i arbeidsoppgavene internt i Nav når det gjelder grensesnittspørsmålene, før i ordinært budsjett. Det kan det være greit å få avklart, i tilfelle. Mitt spørsmål går også på forholdet mellom IKT-delen og bemanningssituasjonen i Nav. Vi har nå forstått det dit hen at det som i politiet skulle være en styrking av politiet, i realiteten blir en reduksjon, fordi de pengene som skulle gå til flere polititjenestemenn og -kvinner, går til opprustning av IKT. Så mitt spørsmål er: Hvordan vil styrkingen av IKT-arbeidet i Nav bli? Skal dette f.eks. i revidert gis en tilleggsbevilgning, eller skal det nå tas fra det samlede driftsbudsjett, med den mulighet det er for at antallet ansatte som møter brukerne, må reduseres?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-02:
Erfaringen opposisjonen har gjort i løpet av disse fem årene, er at jo varmere man blir i trøya, jo mindre blir man opptatt av Stortinget – det er livserfaringen herfra. Men det var egentlig ikke det jeg skulle spørre om. Det jeg skulle spørre om, handler om personvern. Mye av den informasjonen som Nav sitter på om oss som personer, er blant de mer ømtålige tingene. Det handler om sykdommene våre, om utfordringene vi har på alle mulige vis. Nå har vi sett gang på gang episoder hvor informasjon har kommet på avveier. Vi har sett at man ikke har en bevisst nok holdning til informasjonen man sitter med. Man opplever at masse informasjon sendes ut ukryptert på e-post – personnummer o.l. – som jo nærmest er som å stå på gata og rope det ut. Mitt spørsmål er om statsråden også kommer til å ha fokus på den enstemmige komitémerknaden om dette, når hun nå skal gå gjennom Nav og se på hvilke endringer som må gjøres, om personvernet kommer til å løftes i det arbeidet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg har lyst til å understreke, som jeg også gjorde i høringen, at nettopp dette todelte eierskapet er en stor utfordring. Jeg har inntrykk av at dette har fungert langt bedre enn man kunne ha trodd, ut fra de problemene som kunne oppstå. Men det er også klart at jeg vil gå nærmere inn og se på dette. Jeg tror det har vært lurt ikke å gå for raskt fram her, for dette er, som jeg sa, en av de tingene som fungerer, og vi må på en måte få på plass en del andre ting. Men jeg har nå allerede vært i kontakt både med ledelsen for direktoratet, med brukerne og med de ansatte for å få et godt beslutningsgrunnlag for i første omgang å forstå hvordan dette fungerer. Jeg vil være tilbakeholden med å tidfeste akkurat når jeg skal konkludere her, for vi må gjøre dette på en grundig og ordentlig måte. Det ligger også en historie bak denne delingen, slik at dette er ikke noe som man fra min side bare ensidig kan treffe en beslutning om.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Til det som jeg sa om denne første runden i forbindelse med revidert – for dette må gjøres ordentlig: Det som er tanken, er at denne ekspertgruppen jobber på to plan. Den må først kartlegge hvordan situasjonen faktisk er i dag. Vi hører allerede her at det er veldig klare tanker om hvordan situasjonen faktisk er, men vi må ha det bekreftet også gjennom ekspertgruppen. Den første delrapporten, som vil komme i forbindelse med revidert, vil være deres vurdering av den faktiske situasjonen. Så vil de fram til juni gå videre og se på hvilke anbefalinger de eventuelt vil gi. Den anbefalingen vil jeg sende ut på høring, og så vil jeg komme tilbake til dette spørsmålet i forbindelse med budsjettbehandlingen til høsten. Det andre spørsmålet gjaldt dette med om jeg er sikker på at internkontrollen i Nav er bedre, ut fra det jeg har fått vite fra Nav. Det kan jeg ikke si helt sikkert. Nå må jeg se hvordan dette fungerer, men alt tyder på at det er i ferd med å bli bedre.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Som jeg understreket i innlegget mitt, er det helt klart behov for å gjøre noe med IKT-biten i Nav. Jeg vil ikke nå forespeile akkurat hva som kommer i budsjettet, verken i revidert eller i budsjettet for 2011, men det er helt klart at det vil være behov for også nye midler for å styrke IKT-systemet i Nav.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg håper ikke at det at jeg etter sigende er blitt varm i trøya, vil gjøre at jeg vil være opptatt av mindre kontakt med Stortinget om dette, for jeg er opptatt av å ha god kontakt. Derfor er jeg også opptatt av at det vi nå skal gjøre, hvis vi skal gjøre noe med dette grensesnittet, må være riktig og godt. Derfor skal denne ekspertgruppen, som har kompetanse på dette området, først danne seg et godt bilde av hva som er den faktiske situasjonen, for ellers kan man gjøre ting som ikke blir riktig her. Jeg må ha det grunnlaget før jeg kan komme med noen anbefalinger. De klarer ikke å få gjort det ordentlig før jeg skal legge dette fram i forbindelse med revidert budsjett, men da vil Stortinget få anledning til å få det faktagrunnlaget. I juni vil vi så sende dette på høring, og så kommer vi med våre anbefalinger i forbindelse med budsjettet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg er opptatt av personvern og særlig for en gruppe som, som nettopp representanten selv også påpekte, ikke velger frivillig å ha den kontakten med direktoratet. Jeg har lyst til særlig å ta ett punkt som har vært mye oppe, dette med ukryptert post. Det dreier seg om at Nav sender en såkalt lønnsslipp hvor det fremgår hva slags ytelser man mottar. Det fremgår ikke personnummer. Dette er en tjeneste som er frivillig. Man må aktivt si at man vil ha den på e-post for at man skal få den på e-post. Hvis ikke får man den på papir. Slik jeg ser det, og har fått opplyst i saken, virker det som en tilfredsstillende ordning. Utover det er det klart at vi må fokusere veldig på at ikke papirer med personsensitiv informasjon kommer på avveier.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg vil med en gang understreke, som svar på spørsmål fra representanten, at denne regjeringen er svært opptatt av arbeidsrettet rehabilitering og tror på det som et viktig virkemiddel. Samtidig vil jeg også understreke at det ikke er slik – og det er vi jo enige om – at det i 2010 er en nedgang når det gjelder det tiltaket, men det er altså en nedgang i forhold til et ekstraordinært høyt volum i 2009. Det er ikke slik at man prioriterer dette mindre i 2010 enn man reelt sett gjorde i 2009. Men jeg ser klart at det er et viktig behov her. For Regjeringen er det særlig viktig, nettopp som også representanten viste til, det arbeidet man nå har gjort med IA-avtalen, hvor det å kunne få folk raskt over på rehabilitering for å hindre langtidssykefraværet og utstøting mot uførhet er et viktig virkemiddel. Vi vil derfor komme tilbake til dette i den videre budsjettbehandlingen.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg vil også få lov til å avslutte med å takke for debatten. Jeg er glad for at det er en så bred politisk enighet om at nettopp denne type tiltak er veldig viktig for å få folk tilbake til arbeid, forutsatt, som flere har vært inne på, at de virker etter sin hensikt. Jeg kan da, som jeg også understreket i innlegget mitt, vise til at vi har i gang en evaluering nettopp for å se på om Raskere tilbake virker etter sin hensikt. Jeg er også enig i det som er blitt sagt, at det er typisk at det er den tidlige innsatsen som er helt avgjørende. Det viser alle undersøkelser, og det er nettopp derfor tidlig innsats er hele pilaren i den nye IA-avtalen. Jeg skal ikke bruke så mye av den tiden jeg har, til å snakke om IA-avtalen, men jeg har lyst til å understreke at jeg, i likhet med partene i arbeidslivet, har tro på at den nye IA-avtalen faktisk har viktige elementer i seg til å kunne virke inn på sykefraværet, og at det man gjør, som andre har vært inne på, nettopp er at man tar tak i de tingene man vet virker. Jeg har lyst til å si at sykefraværet er en så stor utfordring for oss alle og for samfunnet, at å tro at det er ett eller to virkemidler som man raskt kunne grepet til, det er ikke riktig. Det vi har gjort, er at vi i all hovedsak har fulgt alle anbefalingene fra det ekspertutvalget som ble satt ned, og som er de som presumptivt kan dette best. Så har vi sagt at når det gjelder arbeidsgivers motivasjon for å gjøre noe med langtidsfraværet, altså finansieringsordningen, skal vi i fellesskap vurdere dette og konkludere i slutten av året. Det er, som jeg sa innledningsvis, selvfølgelig uheldig at man gjennom den måten man har budsjettert dette på, har fått et unødvendig høyt forventningsnivå både hos brukerne og, ikke minst – som også representanten har tatt opp – hos disse tjenestetilbyderne. Jeg har inntrykk av – jeg har boret litt i det – at det er litt ulikt, for mange har andre tjenester som de tilbyr. Det er ikke nødvendigvis slik at de må stenge virksomheten sin, de har også snudd virksomheten til annen type aktivitet. Så vil jeg understreke at det betyr ikke at vi betaler for noe vi ikke får. Jeg har inntrykk av at noen hadde en slik forståelse. Dette er en rammeavtale som man trekker på. Helt avslutningsvis vil jeg bare si at som Stortinget var oppmerksom på, og ble gjort oppmerksom på av min forgjenger, var det altså ved en feil en underbudsjettering på 320 mill. kr til disse tiltakene for 2010. Det er hovedforklaringen på det spørsmålet som ble stilt meg direkte fra Røe Isaksen. Jeg vil understreke at det har vi sagt at vi kommer tilbake til i forbindelse med revidert budsjett.
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Jeg synes det er all grunn til å berømme representanten Kjønaas Kjos for å ha brakt temaet opp. Det er et viktig tema. Jeg er glad for at komiteen sier at dette skal vurderes på en skikkelig og god måte. Så leser jeg litt i innstillingen om kost og nytte. Det er klart at i den tiden vi går inn i nå, hvor vi skal prøve å redusere pengebruken for å klare å bevare industriarbeidsplassene våre, må vi alle stille spørsmål om de pengene vi bruker, blir brukt på en best mulig måte. Det temaet som dreier seg om mennesker som sliter med rusproblemer, er dessverre fortsatt veldig preget av at det er et moralsk standpunkt man tar. Uten å legge opp til noen stor debatt – jeg regner med at jeg er en ganske enslig svale her i salen når det gjelder måten jeg tenker på, så langt i hvert fall – så vil jeg oppfordre representantene til å våge å tenke nytt rundt hele temaet. Det er ikke noe problem å se alle de feil og mangler som rusomsorgen preges av, men det er ikke sikkert at vi bruker lite ressurser samlet sett for å møte disse sosiale problemene. Da blir spørsmålet for meg: Møter vi disse menneskene og de sosiale problemene som mange lever med, på den riktige måten – også sett i forhold til ressursbruk? Jeg har tidligere tatt til orde for avkriminalisering av bruk og besittelse av narkotiske stoffer. Det har ikke for min del vært et klarsignal til at flest mulig ungdommer skal eksperimentere med illegale rusmidler, men det handler først og fremst om hvordan vi møter mennesker i samfunnet vårt. Jeg tror at vi bør komme til et punkt hvor vi kan erkjenne at med alle de overdosedødsfallene vi har, med den narkotikabruken som er i samfunnet vårt, er det da slik at vi har valgt en riktig strategi for å invitere disse menneskene inn i fellesskapet vårt? Da har jeg tillatt meg å tenke høyt, for jeg tror at vi da har en utstøtelsespolitikk som er en høyst velment moralisme. Men spørsmålet er: Hjelper det de menneskene og de familiene som lever med dette hver eneste dag? Vi bruker i dag enorme politiressurser på å møte noen av de svakeste menneskene i samfunnet vårt, eller som vi selv velger å si er svake, men som har betydelige menneskelige ressurser i seg. Jeg tror at vi skal våge å tenke nytt om disse vanskelige spørsmålene, for det er altfor mange mennesker som venter på en hånd fra resten av samfunnet for å bli invitert inn. Jeg tror at vi skal våge å se litt på erfaringene fra andre land, for vi bør kunne enes om den målsettingen at alle skal kunne leve et godt liv med det utgangspunktet at man møter mennesker der hvor man er i livet. Så jeg vil oppfordre salen og representantene: Kan vi tillate oss selv å legge gamle dogmer til side, våge å tenke nytt og se at det her dreier seg om mennesker og ikke om prinsipper?