Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-19:
Jeg vil slutte meg til innlegget både fra saksordfører og fra Lise Christoffersen, som gikk gjennom saken veldig godt og grundig, så det er ikke noe behov for meg å gjøre det. Det er helt riktig at det er store forskjeller på dette området i landet. Jeg tror også at vi må innse at samferdselsområdet kanskje er et av de områdene som det står mest igjen på når det gjelder å være likestilt i forhold til det å kunne ta seg fram i samfunnet, for dem som ikke kan bruke enten bil, kollektivtrafikk eller andre framkomstmidler, slik flertallet kan. Det er jo mange ordninger på dette området som skal kompensere for dette. Lise Christoffersen gikk veldig nøye gjennom alt det arbeidet som er på gang på dette området. Én av de ordningene som jeg er veldig glad for er der, er arbeids- og utdanningsreiser. Jeg tror kanskje Fremskrittspartiet forsnakket seg litt i sted, for jeg er ganske sikker på at undertegnede tok initiativet til den ordningen og fikk den vedtatt i Stortinget, men det er ikke noe stort poeng i seg sjøl. Poenget her er at det trengs mange ulike ordninger, slik at man skal kunne være likestilt med andre i samfunnet. Derfor tror jeg det nå er viktig å se på alle de ulike ordningene sammen, og se på både loven mot diskriminering og tilgjengelighet for funksjonshemmede, og den handlingsplanen som følger den - altså alle virkemidlene sammen. Da er i hvert fall min spådom at vi vil se en annen type TT-tjeneste framover enn den vi ser i dag. TT-ordningens kobling til kollektivtrafikken i de ulike fylkene mener jeg er et problem, fordi kollektivtrafikken er så forskjellig. Når TT-ordningen som prinsipp skal erstatte kollektivtrafikken, betyr jo det i utgangspunktet kjempeforskjeller. I f.eks. Oslo er kollektivtrafikken god. I Hedmark strever vi med å få opp et tilbud. Det bor lite folk mange steder, og derfor må tilbudet nødvendigvis være dårlig. Det gjør ikke at transportbehovet for den som har forflytningshemninger, er mindre der enn ellers. Men prinspippet om kobling til kollektivtrafikken har samtidig vært et viktig prinsipp for de funksjonshemmedes organisasjoner. For når jeg har snakket med dem om dette, har de sagt at vi ber ikke om særordninger, vi ber om ordninger som kompenserer for at vi ikke kan ta den bussen som går, eller ta det toget som går. Det betyr at vi av og til snakker om litt forskjellige ting, nemlig om det skal være en ordning som er slik, for da vil det faktisk bli veldig store forskjeller fordi kollektivtilbudet i landet vil være veldig forskjellig, uansett hva vi gjør, så vil det jo det. Eller om man skal bryte et prinsipp og si at det er ikke det det går ut på, det går ut på å dekke et transportbehov for den som har en forflytningshemning. Jeg vet ikke helt hvor jeg skal lande i den saken, men det er i hvert fall viktige prinsipielle avklaringer som vi må komme til i framtida. Så er jeg helt overbevist om at i den grad vi greier å utvikle gode bestillingsruter, særlig kanskje på bygdene, men sikkert også i tettbygde strøk, vil en god del av dem som i dag må få dekket sitt behov gjennom TT-transporten, kunne få det dekket der. Og så vil man sitte igjen med et behov for en TT-transport som vil være mer en dør-til-dør-transport, som er en spesialtransport. Det er også slik at det utover i landet er i ferd med å bli et lite, teknisk problem knyttet til dette, nemlig at det blir veldig få drosjer som er store nok og som er i stand til å ta disse transportene. Det er en litt annen sak, men det er en viktig bit i denne ordningen. Så til slutt: Ja, dette er en sak som mange av oss har brent for veldig lenge og gjør det fremdeles. Men hvis vi skal få dette inn på budsjettene framover, må vi være i stand til å prioritere det opp mot mange andre tiltak på samferdselssektoren som mange partier er opptatt av. Og da får vi se, når det bærer i hælinga, om vi er i stand til å sette dette så høyt som debatten i dag kan tyde på.