Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Komiteen har behandlet representantforslag om tiltak for å styrke rekruttering til og finansiering av fastlegeordningen i tråd med samhandlingsreformen. Komiteens tilråding til I fremmes av en samlet komité, mens II–VII fremmes av et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti. Ansiktet til fastlegen er som oftest folks første møte med helsetjenesten, i hvert fall det de husker. De ivaretar 90 pst. av befolkningen til bare litt under 4 pst. av helsebudsjettet. De sitter med et enormt ansvar for min og din helse. Mange fastleger i dag opplever å ha lange arbeidsdager, jobber i en til dels krevende økonomisk situasjon, og oppgavene deres har blitt flere og flere. Nyutdannete leger sier rett ut at de er motvillig til å gå inn i en slik jobbhverdag. Når vi i tillegg vet at en tredjedel av dagens fastleger er over 55 år, ser vi konturene av noe som kan bli et virkelig stort problem om få år. Legeforeningen mener at denne demningen vil briste innen tre til fem år. Det slås derfor alarm over hele landet. Vi har i lang tid sett oppslag fra både byer og distrikt der det ropes varsko om en ordning som vakler. Allmennlegeforeningen rennes ned av bekymringsmeldinger, og Nasjonalt senter for distriktsmedisin gjengir saker fra Bergen, Harstad, Skien, Stavanger, Trondheim og Sogn og Fjordane. VG skriver om fastlegen Heidar Olsson på Haugerud legesenter i Oslo, som sover på legekontoret enkelte netter. Rekrutteringssvikten til fastlegeyrket rammer mange hundre tusen innbyggere, og nå nylig er det avdekket at en av tre kommuner i løpet av de siste tre årene har leid inn allmennlege fra bemanningsbyrå. Alt peker på det samme: en fastlegeordning som er så presset at det er behov for politiske tiltak. Det er ikke noen tvil. Vi står overfor varslede utfordringer. Det haster med å øke rekrutteringstakten og sikre stabilitet i fastlegeordningen. En rekke kommuner har tatt grep med å opprette utdanningsstillinger eller gjennomføre forsøk med rekrutteringsmodeller. Levanger kommune i min hjemregion har igangsatt et prosjekt der medisinstudiet på NTNU og Levanger og Namsos sykehus samarbeider med Levanger kommune – en god modell der utdanningskapasiteten i distriktene økes, med mer praksis i studiet enn normalt, der medisinstudentene får erfaring som kan bidra til at flere ønsker å jobbe i kommunehelsetjenesten. ALIS-Vest i Bergen er et annet godt eksempel på en god modell for å gjennomføre spesialiseringsløpet for allmennlegespesialistene. Men kommunene trenger hjelp til å legge til rette for dette, og det må settes av midler til gjennomføringen. Vi er nødt til å se på helheten, og Arbeiderpartiet mener at en evaluering av fastlegeordningen må gjennomgå listelengde, finansieringsordningen og oppgavene som blir pålagt fastlegene. Kortere pasientlister vil gi en bedre kvalitet på fastlegetilbudet. Riksrevisjonen har avdekket en overtendens til henvisninger til spesialisthelsetjenesten, og det er klart at dette vil være kostnader som vi helt sikkert vil kunne ta igjen andre steder i helsetjenesten. Det er derfor rasjonelt å bruke mer av helsebudsjettet på fastlegene, som er det medisinske leddet før pasientene blir så syke at de trenger sykehusbehandling. Med tanke på utviklingen der vi lever lenger med sykdom og det blir flere kronikere – dette vet vi – må det skje en bedring av den nære helsetjenesten. Folk blir, som godt kjent er, ikke syke på et sykehus. De blir syke og trenger legetjenesten der de bor, i sitt lokalmiljø. Derfor handler det nå om å sikre grunnmuren i helsetjenesten, fastlegeordningen. Så vil jeg ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet er med på.