Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-10-14:
Først vil jeg også få lov til å takke og berømme interpellanten for å ta opp et viktig tema. Spesielt gledelig er det at politikere som engasjerer seg for forskning, eller som sitter i denne komiteen, engasjerer seg også på andre felt. Det setter vi pris på. Jeg vil også takke statsråden for et godt svar. Som flere har understreket, er det jo mye godt arbeid som allerede er i gang. Jeg vil trekke fram litt det samme som foregående talere. For Politianalysen understreker behovet for mer forskning, og det samme gjør – kanskje ikke minst – også en del av høringssvarene, og det trykket må fortsette. Men det vi også må være opptatt av, er at en lærer av hverandre, lærer av feil, lærer av forskningen som har kommet, og bidrar til kunnskapsheving. Jeg ser at i statsbudsjettet for 2015, som jeg forsiktig har begynt å lese på, kommer det f.eks. fram at den høyere påtalemyndigheten er bekymret for kvaliteten på etterforskninga i politiet – uten at det er noen konkret plan, eller mål, for hvordan etterforskningskvaliteten skal økes, slik det f.eks. er i kriminalomsorgen og på samfunnssikkerhets- og beredskapsområdet. Et annet eksempel: Politijuristene sier i sitt høringssvar til Politianalysen at de oppfatter at det er lite rom for å videreutvikle seg som påtalejurist. Det synes jeg er et interessant tema, også sett i lys av foregående taler, for vi er alle enige om at vi må øke kompetansen, og vi må bidra til at en kan få f.eks. videreutdanning. Politijuristene foreslo i sin høringsuttalelse at dette skulle gjøres obligatorisk. Hvis en ser på Politihøgskolen, er det få søkere på tilbudene til påtalejurister, og som Politijuristene også påpeker, er det nok fordi presset er for stort, at en ikke får tid til det, at arbeidsgiver ikke gir støtte til det, eller at en ikke får godkjenning fra ledere. Her er et sitat fra høringsuttalelsen: «Både utdanning i funksjonsrettet etterforskningsledelse og videreutdanningen for påtalejurister må gjøres obligatorisk for påtalejurister, eksempelvis ved overgangen fra å være politifullmektig til å bli politiadvokat.» Dette er et eksempel som jeg tenker det er viktig å få med. Det å øke den kompetansen som trengs, må gjøres på basis av forskning. Så vil jeg ta med et annet eksempel: I handlingsplanen mot vold i nære relasjoner kommer det fram at det med finansiering fra Nordisk Ministerråd er etablert et prosjektsamarbeid mellom de ulike nordiske landene for å utveksle erfaringer med sikkerhetsplanlegging og risikovurderingsverktøy i saker vedrørende vold i nære relasjoner. Det er veldig bra, og på bakgrunn av dette har bl.a. Sverige og Norge tatt i bruk risikovurderingsverktøyet SARA som et tiltak for å målrette arbeidet mot vold i nære relasjoner på en bedre måte enn tidligere. Dette skulle vært implementert i alle politidistrikt i løpet av 2013. Så kom JURK med en rapport i høst som avdekket at det kun var ett av 27 politidistrikt som hadde startet implementeringen av SARA i første halvdel av 2014. Da tenker jeg at når vi ikke klarer å implementere sånne typer verktøy, som en er enige om at en trenger, så står det igjen en stor jobb å gjøre også på den biten. Kriminalitet blir mer komplisert, den blir mer avansert, og derfor er det behov for forskning. Men på mange felt har vi en lang vei å gå for å hente inn den erfaringen, den kunnskapen, den lærdommen som allerede finnes, og få den ut, så vi lykkes enda bedre i arbeidet.