Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-02-14:
Norges forbud mot alkoholreklame ble innført i 1975. Det er en av de viktige bærebjelkene i vår nasjonale politikk for å dempe drikkepress og redusere omfanget av alkoholrelaterte sykdommer, ulykker og vold. Denne politikken bygger på forskning som grundig dokumenterer sammenhengen mellom alkoholbruk og folkehelse. Forbudet mot alkoholreklame har derfor gjennom mer enn tre tiår hatt bred og stabil politisk støtte. Jeg tar det for gitt at regjeringen vil gjøre alt som står i dens makt for å hindre alkoholreklame på norske tv-skjermer. Det er ikke etterspurt av det norske folk. Norges forbud mot alkoholreklame ble videreført da vi inngikk EØS-avtalen i 1994, ved at vi fikk unntak fra rådsdirektivet om fjernsynsreklame. Dette ble juridisk nedfelt gjennom et tillegg til artikkel 15 i direktivet. Unntaket har siden gitt Norge nødvendig hjemmel til å hindre alkoholreklame også i sendinger rettet mot det norske markedet, selv om de sendes fra tv-stasjoner som er lokalisert utenfor Norge. Ved å tette det smutthullet som såkalt rettede sendinger kunne utgjøre, har vi i praksis også fjernet grunnlaget for framstøt for å tillate alkoholreklame ut fra likebehandlingshensyn mellom tv-stasjoner. Det viser at saken har langt større og bredere betydning enn det den ved første øyekast kan se ut til. I EU har alkoholpolitikken tradisjonelt blitt betraktet mer som næringspolitikk enn som helse- og sosialpolitikk. Det har sammenheng med at mange EU-land er store produsenter av vin og andre alkoholprodukter. Dette har sine konsekvenser. Europa har verdens høyeste alkoholkonsum og høyest andel av sykdom og tidlig død som følge av alkohol. Hvert år dør 600 000 europeere av alkoholskader, ifølge Verdens helseorganisasjon. Blant fagfolk som jobber med folkehelse, vakte det derfor en viss optimisme da EU-kommisjonen i juni 2006 la fram den mest omfattende rapporten som er laget om alkoholforbruk og alkoholskader i Europa. Mer enn 7 pst. av alle sykdommer og for tidlig død i EU-landene kan relateres til alkohol, ifølge denne rapporten. Skadevirkningene rammer også andre enn dem som selv drikker. Eksempelvis dør 10 000 mennesker hvert år i trafikken på grunn av andres fyllekjøring. De som er hardest rammet, er likevel barna. Om lag 9 millioner barn lever i frykt og utrygghet fordi en av dem de er mest glad i, drikker. Forskningen har også påvist noen klare sammenhenger: Jo større totalkonsumet av alkohol er i befolkningen, jo flere høykonsumenter og risikofylte drikkesituasjoner er det, og jo større er omfanget av alkoholrelaterte sykdommer, skader og problemer. EU-kommisjonens rapport ga håp om økt forståelse for betydningen av tiltak som faktisk demper kjøpepresset, drikkepresset og forbruket av alkohol – kort sagt: en mer kunnskapsbasert alkoholpolitikk. Behandlingen av det nye mediedirektivet er blitt en prøvestein for EU i denne sammenheng. I løpet av fjoråret kom det ulike signaler om EUs holdning til en videreføring av det norske unntaket innen rammen av EUs nye mediedirektiv. Fra norsk side har det vært argumentert konsekvent og tydelig om betydningen av dette, og det er bra. Men i midten av august kom et svar fra EU-kommisjonen som var meget skuffende. EU-kommisjonen ville ikke gi Norge noe unntak fra det nye direktivet. Jeg merket meg at daværende statssekretær Lahnstein i Utenriksdepartementet kommenterte dette slik: «Dette er rene ord for pengene. EU sier det er hensynet til det indre markedet som veier tyngst, ikke norske folkehelseargumenter.» Igjen fikk vi en demonstrasjon av at markedshensyn går foran helsehensyn i EU-kommisjonens prioriteringer. Det er kjent at EU-kommisjonen i en brevveksling med norske myndigheter har anført at Norge – i stedet for å fastholde sitt unntak – kan gjøre som Sverige og inngå avtaler med andre europeiske land for å sikre at disse ikke tillater alkoholreklame i tv-sendinger rettet spesielt mot den norske befolkning. EUs ambassadør til Norge, János Herman, sa i fjor sommer at «hvis Norge implementerer direktivet om audiovisuelle tjenester, vil det ikke skape problemer for den nåværende ordningen med reklameforbud». Jeg merket meg at en slik vurdering den gang raskt ble avvist av Utenriksdepartementet politiske ledelse. Daværende statssekretær Lahnstein sa det slik: «EUs ambassadør forsøker å selge dette som at EU har gitt Norge viktige konsesjoner. Men det er ikke mulig for oss å se det.» Jeg deler den vurderingen. Så langt vi er kjent med situasjonen i Sverige, har den linjen EU-kommisjonen viser til, ikke ført fram til målet, dvs. hindret alkoholreklame i tv-sendinger rettet mot Sverige – snarere tvert imot. Nye tall fra vårt naboland viser kraftig økning i alkoholreklame via de seks tv-kanalene som sender fra Storbritannia. Alkoholprodusentene kjøpte tv-reklame for 366 mill. kr på svensk tv i 2010, noe som ifølge rusorganisasjonen IOGT-NTO er nesten en fordobling på to år. Dette skjer til tross for at Sverige – liksom Norge – har et generelt lovforbud mot å sende alkoholreklame på tv. Det er mot denne bakgrunn svært skuffende at EU-kommisjonen vil kjøre igjennom det nye tv-direktivet på en måte som åpner for mer alkoholreklame på fjernsynsskjermene i norske hjem. Det ville være like skuffende dersom regjeringen skulle gi etter for EU-kommisjonens syn og gi opp det norske regelverket, som Norge fikk aksept for å beholde ved inngåelsen av EØS-avtalen. Jeg vet det er unødvendig å minne om at videreføring av det alkoholpolitiske regimet var en viktig forutsetning for Kristelig Folkepartis avgjørende støtte til det grunnlovsmessige flertallet som skulle til for at EØS-avtalen kunne vedtas i denne sal. En slik oppgivelse ville – for igjen å sitere Utenriksdepartementets politiske ledelse – innebære at: «Vi går fra en situasjon der vi har et 100 prosent robust vern, til en situasjon der vi er usikre på hvor effektivt vi vil kunne verne oss mot alkoholreklame på TV.» Jeg er klar over at markedsføring av alkohol kan skje gjennom forskjellige medier, og at Internett byr på nye utfordringer, men det må ikke brukes som argument for å bagatellisere fjernsynets reklamekraft eller til å omgå det som er temaet i dagens debatt. Det er selvfølgelig en grunn til at alkoholindustrien bruker store ressurser på tv-reklame. Striden står nå om alkoholreklame i «de særskilt rettede tv-sendinger» mot Norge. Oppgir vi denne skansen, kan det bli første skritt i en negativ retning. En fersk rapport, som Vårt Land offentliggjorde i går, dokumenterer hvor stort presset allerede er mot det norske reklameforbudet i andre medier. Økt alkoholpress gjennom tv er det siste Norge trenger. Kristelig Folkeparti har konsekvent framholdt at Norge må fastholde det unntaket vi lenge har hatt. Det er mulig at det finnes alternative måter å gjøre dette på, men så langt vi kan se, er bruk av reservasjonsretten mot denne delen av direktivet nå den sikreste juridiske vei for å unngå alkoholreklame på norsk tv. Retten til å unnlate å implementere direktiver – eller, nærmere, avgrensede deler av dem – er en del av EØS-avtalen. Det unntaket vi har, kan selvsagt ikke fjernes uten samtykke fra Norge. Hvis det blir alkoholreklame på tv i Norge, skyldes det i så fall ikke EØS-avtalen som sådan, men eventuelt en manglende politisk vilje i regjeringen til å stå fast på dagens regelverk. Det er mot denne bakgrunnen jeg har reist denne interpellasjonen, og det er minst tre sentrale spørsmål som jeg håper utenriksministeren vil belyse i sitt svar. For det første: Vil regjeringen fastholde det unntak Norge har hatt siden EØS-avtalen ble inngått, og som gir Norge rett til å forby alkoholreklame i tv-sendinger rettet mot Norge fra utlandet? For det andre: Hva er regjeringens vurdering av den type avtaler som EU-kommisjonen henviser til som mulig erstatning for dagens unntak? Og rent konkret: Har regjeringen undersøkt nærmere hva Sverige har oppnådd av slike avtaler med andre land, og i hvilken grad dette har hindret alkoholreklame i sendinger rettet mot Sverige, fra f.eks. Storbritannia? Og for det tredje: Ser regjeringen andre, fullgode løsninger som kan gi et like sikkert og effektivt forbud mot alkoholreklame på norsk fjernsyn som dagens unntak i EØS-avtalen gir oss? Fra Kristelig Folkepartis side er det ikke noe mål i seg selv å bruke reservasjonsretten – men det er heller ikke noe mål å la det være. Hvis man skal foreta en politisk vurdering av hensiktsmessigheten av å bruke reservasjonsretten i en sak som denne, er det vår vurdering at denne saken er stor nok for Norge til å gjøre det, og at den er liten nok for EU til at det neppe vil ha noen negative konsekvenser av betydning for Norges forhold til EU gjennom EØS-avtalen om vi benytter oss av denne reservasjonsretten. Men som sagt: Det er ikke noe mål i seg selv. Hvis utenriksministeren kan komme opp med andre og bedre metoder som garanterer at vi unngår alkoholreklame på norske tv-skjermer – for det tror jeg et stort flertall, både i det norske folk og her i salen, ønsker å unngå – så vil vi gjerne lytte til slike overbevisende argumenter. Jeg tar det for gitt at det er et bredt ønske om å opprettholde våre nasjonale regler, og jeg håper vi fortsatt kan stå sammen om å si nei til å svekke det vern vi til nå har hatt mot alkoholreklame, også når det gjelder de spesielt rettede tv-sendinger mot Norge.