Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-19:
Vi i SV er veldig glad for de lovendringene som Regjeringen har lagt fram om utvidelse av rettigheter for å kunne ta vare på familiemedlemmer i vanskelige og til dels svært kritiske livssituasjoner. Det er forslag som flere av oss har jobbet med i mange år, for å få styrket de rettighetene. Jeg er helt enig med dem som sier at familier i disse situasjonene ofte opplever veldig vanskelige valg. Mange vil ønske å kombinere det å drive privat omsorg med offentlig bistand. Mange vil foretrekke at det offentlige går inn og gjør de tyngste omsorgsoppgavene, men mange vil også gjerne bidra mer sjøl. De forslagene som er lagt fram nå, bidrar til å styrke det. Så kunne en sjølsagt ønsket seg mye mer på mange områder, men jeg har lyst til å problematisere litt i forhold til det å kunne ta ut ti dager uten lønn. Ja, det er jo en utvidelse, en ny rettighet som ikke har vært der før. Slik sett er jeg helt sikker på at det vil bli tatt godt imot. Jeg er like sikker på at det for veldig mange vil være mulig å bruke disse dagene, men for andre kan det være kritisk fordi man har lav lønn og store utgifter. Jeg tror ikke det egentlig er noen som hadde vært veldig imot å få på plass en slik ordning, men når vi ser kostnaden ved en slik ordning, som departementet har regnet ut skal være mellom 1 milliard kr og 3 milliarder kr, blir vi litt mer betenkt. Vi har før i dag diskutert behovet for å forsterke innsatsen mot fattigdom, og jeg skal helt ærlig innrømme – i hvert fall fra vår side – at hvis jeg hadde hatt de 3 milliardene, ville jeg lagt dem i fattigdomspotten og ikke her. Det er de avveiningene som vi faktisk er nødt til å gjøre når vi driver politikk på ordentlig. Så kan vi jobbe videre med å se på om vi kan få inn ulike typer kompensasjonsordninger, men foreløpig er dette et stort skritt i riktig retning. Flere har snakket om at det har vært noen som har hatt muligheter til å ta slik fri, og andre ikke. Det har utløst noen dilemmaer hos mange. De dilemmaene er i hvert fall ryddet av vegen. Så er det noen andre forslag, spesielt dette med rett til pleiepenger etter at et pleieforhold for et barn opphører fordi barnet dør. Det er en diskusjon om det skal være ett eller tre år. Jeg skjønner absolutt den gode intensjonen til dem som sier at de ønsker ett år, og jeg forstår det absolutt når man sier at dette handler om en krise som kanskje er det verste man kan oppleve som forelder, nemlig å miste et barn, og at det kan ta tid. Poenget her er vel at da har man mulighet til andre støtteordninger som finnes, fordi man ikke har vært borte fra arbeidslivet i så mange år, og det da finnes en type sikkerhetsnett som skal være der, og som man kan støtte seg til. I alle fall vil veldig mange trenge andre typer oppfølging, kanskje kompetanseheving, over lengre tid enn tre måneder. Hvis man har vært borte fra arbeidslivet i veldig mange år, vil jeg anta at det kan være rimelig. Det er jo en av de tankene man gjør seg. Når man ser på disse ordningene, tror jeg de fleste av oss skjønner at i en slik situasjon vil mange kanskje velge å være helt hjemme i veldig mange år og synes det er det beste. Samtidig ser vi at dette setter en del av disse familiene i en veldig kritisk situasjon når man skal tilbake igjen til arbeidslivet. Så en kombinasjon av det å kunne holde kontakten med arbeidslivet og samtidig kunne ta et større ansvar for pleie hjemme tror jeg er en løsning som veldig mange vil være veldig tjent med i lengden. Det gir den største tryggheten og også en type – hva skal jeg si – fokus for disse familiene, som kanskje kan være veldig godt. Sjøl har jeg jobbet i barnehage i mange år og kjent flere slike familier. For de fleste av dem er det en stor styrke at de har en tilknytning til arbeidslivet som gjør at hverdagen har flere fokus enn bare ett.