trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Vi er veldig opptatt av barnevernet. Det er bakgrunnen for at det var det eneste området som ble nevnt knyttet til prioriteringer fra regjeringens side da vi bevilget penger til kommunesektoren nå sist, da vi sa at vi mente at dette ville gi rom for 400 nye barnevernsplasser. Vi er ikke fornøyd med måten oppgavene fordeles på mellom det statlige barnevernet og det kommunale barnevernet, og derfor har jo statsråd Audun Lysbakken satt i gang en gjennomgang av hele området for å se på hvordan vi kan få disse tingene til å fungere på en bedre måte. Det er helt kritisk at kommunene makter å prioritere og sørger for å ta hånd om barna og gi dem en oppfølging når de har behov for det, helt fra starten av. Ellers er det, for det første, mange liv som risikerer å gå til spille – ikke i den forstand at en dør, men at en får dårlige liv. For det andre er det for samfunnet bortkastede penger og bortkastede menneskeliv. Så jeg er veldig opptatt av at vi får sikret et godt barnevern rundt omkring i kommunene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Jeg reiser en god del rundt i Kommune-Norge. Det er en ting som jeg stusser litt over ved forslaget fra Kristelig Folkeparti, om å si nei til innlemming av barnehagetilskuddet nå. Dette var jo en av de tingene som Kristelig Folkeparti, da vi inngikk barnehageforliket i sin tid, var klokkeklar på. Kristelig Folkeparti sier at man ikke er prinsipiell motstander av det, men man mener at dette ikke er bra nok. Nå har det gått litt tid siden kommuneproposisjonen ble lagt fram. Har Kristelig Folkeparti noen bedre forslag enn det som ligger der, konkret sett, til hvordan innlemming bør skje, og når det bør skje? Nå er det jo full barnehagedekning etter de kriteriene som vi er forente om. Det er det ene. Det andre er: Kristelig Folkeparti støtter, sammen med resten av opposisjonen, et forslag om å se på en sidestilling av tilskuddet til Nord-Troms og finnmarkstilskuddet, men man sier ingenting om hvorvidt dette skal skje gjennom nye penger eller ved å ta fra det øvrige Nord-Norge-tilskuddet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Jeg merker meg at Venstre slutter seg til de to forslagene som handler om skatt, som handler om å øke skattens betydning for kommunenes finansiering. Det vil øke forskjellene mellom hvor mye penger kommunene har i forhold til hvilke behov de har. Særlig synes jeg det er viktig å merke seg at – på en måte – ideologien som ligger bak fra Venstre, er et eller annet prinsipp om at det er viktig at kommunene skal skattefinansiere inntektene sine selv og det hellige prinsippet om at halvparten er et veldig riktig og godt prinsipielt standpunkt. Det finnes som kjent ingen dokumentasjon som viser at dette vil føre til mer næringsutvikling eller den type ting, på tross av at veldig mange har argumentert for dette i en årrekke. Det som derimot er konsekvensen, er at de rikeste kommunene i landet, de med de høyeste inntektene – Asker, Bærum, Austevoll, Hole kommune, der Olav Thon bor – på grunn av formuesskatt vil bli veldig mye rikere per innbygger, og det vil ta fra alle de andre. Er dét rettferdighet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Det er vel få representanter her i salen som har meninger som ligger tettere opp til det sitatet fra Margaret Thatcher om at «There is no such thing as society» enn Michael Tetzschner. Det er ikke så langt fra Margaret Thatcher til Michael Tetzschner, og det er nok antakeligvis riktig. Hvis man ser på hvordan representanten Tetzschner tenker når det gjelder verdiskaping, så er det helt fjernt fra slik ethvert menneske ville oppfatte det. Han sa at han ikke ville gå så langt som til å si at det ikke skjer verdiskaping i offentlig sektor, og selv om han korrigerte seg, så er det det som ligger under her når han sier at det er det private næringslivet som finansierer offentlig velferd. Det er jo ikke riktig. Det ville vært fullt mulig å sørge for at 100 pst. statlig drift i Norge var en selvfinansierende affære. Men vi gjør ikke det. Vi velger en blandingsmodell. Ta den tankegangen at sykepleiere slutter på offentlige sykehus og begynner å jobbe privat, altså går fra ikke å drive med verdiskaping til å drive med verdiskaping – alle skjønner jo hvor urimelig det er. Det offentlige og finansieringen gjennom velferdsstaten er noe vi driver med fordi vi finner ut at det er en god, effektiv, demokratisk måte å finansiere velferdstjenester på som vi alle har interesse av. Men jeg tok ordet for å svare Erna Solberg på hennes resonnement og hennes tolkning av sitt eget intervju. Det er ingen tvil om at hvis man legger opp til å holde igjen på ansettelser av folk i offentlig sektor, i kommunesektoren, noe hun beviste da hun selv var kommunalminister, og istedenfor bruker pengene til skattelette og reduserer det offentliges inntekter, så er det en måte å drive politikk på som er negativ når det gjelder å møte de utfordringene som vi har i helsevesenet, i eldreomsorgen. Vi ønsker å ha en sterk offentlig sektor, og vi ser at hvis man får ubalanse mellom hvilke behov folk føler må dekkes, og de ressursene som stilles til rådighet for det offentlige, så vil det svekke tilliten til velferdsstaten. Det vil altså skje, ikke gjennom at folk lar være å etterspørre de tjenestene som det finnes behov for, men sånn som det vi bl.a. ser innenfor helsevesenet nå, at de som har råd, velger å kjøpe seg tjenester utenfor. Så sier Erna Solberg: Er det sånn at man ikke skjønner at dette vil bety en svekkelse av konkurranseutsatt næringsliv? Da vil jeg bare si: Det handler ikke om det i det hele tatt. Vi er enige, både regjeringspartiene og Høyre, om at vi skal følge handlingsregelen. Den setter grenser for hva slags rammebetingelser konkurranseutsatt næringsliv har. Om vi velger å ha private tjenesteytere eller en god offentlig velferd, se det er …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Jeg føler behov for å slå fast to ting i forhold til historieskrivningen her. Det ene er spørsmålet om handlingsregelen. Det var sånn at SV var tilhenger av handlingsregelen. Vi har fått gjennomslag for vår fortolkning av handlingsregelen. Vi var skeptiske til to ting ved handlingsregelen sånn som den lå. Det ene var at pengene skulle brukes til skattelette, og det andre var frykten for at det skulle være en mekanisk fortolkning som ikke ville gjøre det mulig for oss å drive motkonjunkturpolitikk. Allerede den regjeringen Erna Solberg var en del av, drev med motkonjunkturpolitikk og drev for 23 mrd. kr over handlingsregelen i sitt siste år, nettopp ved en sånn fortolkning som vi ønsket. Men Høyre brukte det på skattelette. Vi ønsker i stedet å bruke pengene på investeringer og offentlig velferd. For å si en ting til slutt: Det å mene at investering i barnehager ikke er en investering i framtiden, vitner om et mangelfullt kunnskapssyn.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Jeg skal ikke si mye om lønnsoppgjøret i staten. Det er jo mer en rituell øvelse for Stortinget å gå gjennom det. Men jeg vil gjerne benytte anledningen til å rose både ministeren og partene i lønnsoppgjøret, fordi dette lønnsoppgjøret var de første offentlige forhandlingene på veldig lang tid der man klarte å få gjort noen viktige grep i retning av likelønn. To ting vil jeg gjerne henvise til når det gjelder de sentrale forhandlingene og de lokale forhandlingene. Det ble stilt klare krav i de sentrale forhandlingene om at potten skulle gis en føring, slik at kvinner får minst 60 pst. Det ble avsatt 300 mill. kr til særskilt likelønnspolitikk. Det andre er at man i de lokale forhandlingene ble enig om at kvinnene skal få en større andel enn fordelingen av antall årsverk mellom kvinner og menn tilsier. Jeg synes at dette er oppsiktsvekkende bra. Det er verdt å merke seg at både statsråden så på dette som et godt grep for likelønn, og at organisasjonene så på det som et godt grep for likelønn. Forhandlingene med Fellesforbundet, og de første forhandlingene i privat sektor og de første forhandlingene i statlig – offentlig – sektor lovte veldig godt. Etter min oppfatning er dette noe som kan legge en mal for hvordan vi kan jobbe videre med å få til likelønn. For selv om det er slik at vi nå har tatt ett skritt på veien i retning av mer likelønn mellom kvinner og menn, er det fortsatt slik at selv etter disse grepene er lønnsforskjellene store. Vi startet tross alt med et utgangspunkt der kvinner tjener 85 pst. av timelønnen til menn. Det er varslet at barne- og likestillingsminister Audun Lysbakken til høsten skal legge fram en stortingsmelding om likelønn, og dette var etter min oppfatning et godt startskudd på det arbeidet, som vår regjering driver på med kontinuerlig for å få til mer rettferdighet. For alle er enige om at arbeid av lik verdi skal verdsettes likt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Representanten Helleland mener at regjeringens kommuneopplegg er lite dynamisk. Nå skal ikke jeg spørre hva Helleland mener om ordføreren i Sandefjord, men på Dagsrevyen i går kunne vi høre nettopp han etterlyse en politikk for enda sterkere inntektsutjevning mellom kommunene. Sandefjord har skatteinntekter under landsgjennomsnittet. Høyres opplegg for kommuneøkonomien vil flytte store summer fra skattesvake til skattesterke kommuner. Det slår negativt ut for flere enn Sandefjord, bl.a. hos mange kommuner i representanten Hellelands og mitt eget hjemfylke, Buskerud. Mitt spørsmål til Helleland er: Hvorfor ønsker Høyre og Helleland en slags omvendt Robin Hood-politikk – ta penger fra skattesvake kommuner som f.eks. Sandefjord eller Øvre og Nedre Eiker for å gi dem til rike kommuner som f.eks. Asker og Bærum?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Det er nesten synd at denne debatten er i ferd med å gå mot slutten, for nå begynner det virkelig å dra seg til her! Vi rød-grønne har lenge lurt på når Høyre og Fremskrittspartiet skulle realisere Siv Jensens store drøm om et felles regjeringsprosjekt. I så måte er dagens debatt særdeles interessant. Jeg sa i mitt første innlegg at Fremskrittspartiet har valgt å distansere seg fra alle oss andre – alle oss andre – når det gjelder Kvalitetskommuneprosjektet. Det er jo ikke så rart, for Fremskrittspartiet vil jo krympe det lokale selvstyret og innføre en overstyring ved hjelp av stadig mer rettighetsfesting. Interessant nok gikk Michael Tetzschner i sitt første innlegg nærmest til frontalangrep på Fremskrittspartiets hovedfilosofi når det gjelder utviklingen av politikken i kommunene. Den skal krympes til fordel for statlig overstyring. Det Michael Tetzschner sa, var at lover som gir rettslige krav til tjenester, støter sammen med det kommunale selvstyret. Så det skal bli interessant å se hvordan denne prinsipielle debatten kommer til å utvikle seg videre i tiden som kommer. Så synes jeg også at innlegget til Høyres Erna Solberg var interessant. Hun sa at vi må holde litt igjen i dag, ikke bruke penger raskere enn det som er bærekraftig for framtidige generasjoner, og ikke tappe oljeformuen i dag. Så lurte hun på hva Arbeiderpartiet mente om det. Uten at vi har gruppebehandlet akkurat den setningen, tror jeg at jeg på vegne av Arbeiderpartiet kan si at vi ikke er uenig i det i utgangspunktet, men vi er kanskje ikke helt på bølgelengde når det gjelder innholdet og akkurat hvor nivået ligger. Men det er likevel ikke avstanden mellom Høyre og Arbeiderpartiet som er stor her. Det er jo avstanden mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Hvis dere har sett på Fremskrittspartiets forslag i innstillingen fra komiteen – nå har jeg merket meg gjennom mine fem år på Stortinget at det er veldig sjelden at stortingsrepresentantene leser de forslagene de stemmer over, men kost på dere å lese det som står i innstillingen i dag, for der vil dere se at Fremskrittspartiet står helt alene om å skulle plusse på 2,5–3 mrd. kr til kommunene, som altså kommunene ikke skal få styre selv, men som staten skal bestemme over – er det pluss til ressurskrevende tjenester. Det er mer lovfesting. Det er pluss til sykehjem. Det er behovsstyrt statlig finansiering – og her kommer altså hele registeret av kommunale velferdstjenester – helse og omsorg, grunnskole, videregående skole, sosiale tjenester, barnehager og i tillegg et forslag som heller ikke Høyre er med på, om å ribbe de skattesvake kommunene ytterligere for penger. Som jeg sa innledningsvis, skal det bli meget spennende å følge denne debatten videre. Her er det tydelig at det er store ideologiske forskjeller, ikke mellom de rød-grønne og en samlet opposisjon, men mellom Fremskrittspartiet på den ene siden og alle de andre partiene på den andre siden.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
I statsbudsjettet for 2009 forbetra regjeringa overføringsordninga for ressurskrevjande tenester. I slutten av 2009 reverserte regjeringa ordninga, med tilbakeverkande kraft. Då komiteen reiste rundt i førre periode, var ordninga med nøkkelen for overføring til kommunar av ressurskrevjande tenester noko av det som vi – komiteen og regjeringa – fekk mest kritikk for. Dette resulterte i at regjeringa i statsbudsjettet for 2009 forbetra ordninga, slik at ho nesten var i tråd med det som var Framstegspartiet sitt ønske. SV er eit parti som snakkar varmt for dei svakaste i samfunnet. Kvifor vil ikkje SV syte for at vi får tilbake den ordninga som regjeringa budsjetterte med i 2009?
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-16:
Representanten Holmås er jo en entusiastisk person, men han kommer stadig i skade for å snakke om «våre» penger, og at de rød-grønne partiene bevilger penger til velferd og gode formål. Jeg har bare lyst til å spørre representanten, som jo også er økonom, om han er klar over hvor pengene kommer fra. Kommer de fra partiene, eller kommer de fra skattebetalerne? Det var det ene spørsmålet. Det andre er at representanten Holmås tidligere i et innlegg berømmet kommunalministeren som vår samordningsminister for kommunesektoren. Da kunne jeg tenke meg å høre om Holmås er fornøyd med effekten av denne samordningen, og om han kan gi noe eksempel på at samordningsministeren for kommunesektoren – for å sitere Holmås – virkelig har medvirket til at man har samordnet noen statlige interesser til gunst for det lokale selvstyret.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-16:
Jeg vil komme litt tilbake til kommunenes dobbeltrolle både som iverksettere av statlige velferdsambisjoner og ved at de må ha frihet til, ut fra lokale forhold, å treffe beslutninger. Mitt spørsmål til representanten Borten Moe, som var inne på at andelen øremerkede tilskudd hadde gått ned og gledet seg over det, er: Er ikke de samlede pålegg og den sentralstyrte statsforvaltningen som uten budsjettansvar pålegger kommunene å gjennomføre, en langt større trussel enn akkurat overføringsmekanismen? Da munner spørsmålet ut i følgende: Er representanten Borten Moe fornøyd med utviklingen i kommunesektoren, som har svekket det kommunale selvstyret og styrket de sentralistiske kreftene?
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-16:
På slutten av debatten får vi jo konstatere at grunntonen fra regjeringspartiene vel kan oppsummeres slik at alt det gode i samfunnet kan utledes av regjeringens fremsynte politikk, som om regjeringen hadde egne penger som ikke var skaffet til veie gjennom å beskatte – altså å overføre valgfrihet og velferd fra private hjem. Man sier også i en flertallsmerknad fra de samme partiene at man er tilfreds med at man nå har nådd full barnehagedekning – som for øvrig er nådd takket være at dette er en sektor som ikke er fullstendig kommunalisert, hvor man faktisk har vært mindre ideologisk og har vært villig til å ta med private i velferdstilbudet. Og etter Høyres oppfatning er en vei å gå, hvis vi skal produsere velferdstjenester, også å kalle på den initiativrikdom som er i privat sektor, hvis man skal nå frem med gode velferdstilbud for hele befolkningen. Så til denne uttalelsen som ble kritisert, som partilederen i Høyre svarte utmerket på, men som igjen stiller i relieff det de rød-grønne partiene stadig hevder, nemlig at verdiene skapes idet de bevilges. Men verdiene kommer altså fra den sektoren som finansierer enhver offentlig stilling, og det er de sysselsatte i privat sektor – det er de som finansierer alle offentlige tiltak og alle offentlig ansatte, selv om også de offentlig ansatte driver med velferdsproduksjon og er en del av verdiskapingen. Jeg går ikke så langt som den avgåtte helseminister, Bjarne Håkon Hanssen, som, da han gikk over i en stilling i privat sektor, sa at det var så deilig å være over i verdiskapingen. Jeg sier at de offentlig ansatte også driver verdiskaping, men det er privat sektor, det er skattebetalerne, som finansierer en så stor offentlig sektor. Derfor er det også viktig at kommunene får et press på seg til å tenke igjennom: Har vi gode rammebetingelser for selskapene i vår kommune? Er det noe vi kan gjøre for å tiltrekke oss noen som vil investere og bygge arbeidsplasser i vår bygd? Og derfor er det så upedagogisk at man trekker ut de incitamentene av tilskuddsordningene som nettopp kunne ha gjort et kommunestyre mer delaktig i selve verdiskapingen – for det er ofte der, i beslutningene og i møtet med de lokale næringsdrivende, at det faktisk avgjøres om det er investeringsklima, og om det kan bli etablert nye arbeidsplasser i en kommune. Og det er skadelig når incitamentstrukturen endres dit at et alminnelig kommunestyre ikke blir så interessert i næringsutvikling.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-06-16:
Til statsrådens bemerkning om at kommunene er samfunnets viktigste velferdsprodusent: Det er ikke riktig. Samfunnets største velferdsprodusent er familiene. Det er typisk for den rød-grønne retorikken at familien og det private fellesskap finnes omtrent ikke. Vi har tidligere i dag vært inne på at de borgerlige partiene har etterlyst litt respekt for hvem som finansierer offentlig sektor. Det er familiene. Den rød-grønne regjeringen har ikke en krone til overs hvis den ikke først er tatt ut av familiene. Det vi også må være klar over, er at enhver krone har en alternativ kjøpekraft, den har en alternativ bruk. Det å ha en for høy skattlegging er å redusere familienes egne velferdsmenyer og deres egne oppskrifter på hvordan de setter et godt liv sammen. Så igjen dette: Familiene er samfunnets største velferdsprodusent.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Rød-grønne representanter har i løpet av denne debatten forsøkt å plassere politisk farge på det som er blitt kalt for den omvendte Robin Hood, som tar fra de fattige og gir til de rike. Men det er mye som kan tyde på at denne omvendte Robin Hood faktisk har en rød-grønn partifarge, i hvert fall hvis vi skal tro NRK. Et oppslag på NRKs nettsider i går sier det ganske klart og tydelig: «Rike kraftkommuner blir vinnerne i det nye inntektssystemet. Innbyggerne i landets kraftkommuner vil tjene i gjennomsnitt 761 kroner mer med de nye reglene.» Av de 24 fattigste kommunene i dette landet vil nesten halvparten få reduserte inntekter. Mitt spørsmål er, siden det er de små kommunene som er vinnerne: Er dette en hilsen fra Senterpartiet hjem til sine egne kommuner og en straff mot kommuner hvor Senterpartiet har dårlig oppslutning?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Jeg må uttrykke veldig stor glede over at representanten Myrli kunne dele sin dype innsikt i dagens eksisterende inntektssystem med Stortinget. Det er vel noen andre av oss som også har jobbet litt med det – og har litt innsikt i det. Men det er åpenbart sånn at representanten Myrli mener det ikke finnes noen effekt av inntektssystemet som er uoversiktlig, og som gir virkninger som man overhodet ikke hadde sett konsekvensene av på det tidspunktet man foretok endring, osv. Da antar jeg at det, fra representanten Myrlis utgangspunkt, var planlagt at f.eks. kraftkommunene skulle bli den store vinneren i inntektssystemet med de endringene som er gjort. Det er vel åpenbart også sånn at representanten Myrli, Arbeiderpartiet og alle de rød-grønne virkelig ønsker at ⅔ av kommunene som har størst andel av eldre i sine kommuner, får reduksjon i inntektene som følge av endringer i systemet. Så det er bra at man har oversikt over situasjonen og virkelig har tenkt igjennom dette. Det får en del effekter som man etter hvert ser konsekvensene av, og som gjør at hele dette systemet må ses på med nye øyne, revurderes og faktisk forenkles, sånn at det er behovet som utløser pengene – som Fremskrittspartiet ønsker – og ikke statistiske modeller i Kommunaldepartementet. Så synes jeg også det er litt interessant at representanten Ingalill Olsen fra Arbeiderpartiet proklamerer at Fremskrittspartiet savner Sovjet. For det jeg vitterlig kunne høre under dagens debatt, var at hennes medrepresentant Holmås var den som åpenbart savnet Sovjet mest, når han sa at det helt uproblematisk kunne gjøres slik at staten tok 100 pst. eierskap i næringslivet, og at det kunne gå veldig flott. Det ligner litt mer på det Sovjet jeg kjenner, enn det Fremskrittspartiet ber om, nemlig at man ser kostnadsvirkningen i de kommunale regnskapene av nedslitt bygningsmasse, av skoler som forfaller, og sykehjem som trenger renovering. Realiteten i dag er at dette er en kostnad som er skjult, og som gjør at forfallet skjer fra dag til dag, øker på, uten at man har muligheten til å hente det inn. Men jeg konstaterer at man er mer opptatt av å forsvare et arkaisk system enn av å tenke nytt når man skal finansiere kommunene i dette landet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Dersom representanten Myrli virkelig mener at man går i riktig retning, skritt for skritt, er det svært vanskelig å forklare hvorfor skjevhetene nå øker med de endringene som foretas i inntektssystemet. Det er jo det ultimate bevis på at man faktisk går i feil retning. Så er det altså ikke slik, selv om man gjentar det på både inn- og utpust, at vårt system er mer byråkratisk. Tvert imot er det enkelt, oversiktlig og forutsigbart, noe som er det komplett motsatte av hvordan dagens inntektssystem til kommunene fungerer. Så synes jeg det er veldig interessant at vi har en kommunalminister som står på Stortingets talerstol og siterer Karl Marx. Det sier kanskje litt om de utfordringene vi står overfor når det gjelder den rød-grønne regjeringen. Det er kanskje på mange måter et varsel om at det er på veldig høy tid å få disse partiene ut av regjeringskontorene og erstatte dem med noe mer fremsynt.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Representanten Bekkevold har nettopp pekt på en rekke behov i kommunesektoren. Kristelig Folkeparti fremmer i dag en rekke forslag alene eller sammen med andre partier. Blant annet ønsker man å innfase en likebehandling av private og offentlige barnehager, man ønsker en opptrapping av kapasiteten i visse kommunale tjenester og bedre fordeling mellom stat og kommune når det gjelder ressurskrevende tjenester. Arbeiderpartiet er ikke uenig i at Kristelig Folkeparti peker på viktige områder, men dette er forslag som koster penger, til dels mye penger. Jeg vil derfor be representanten Bekkevold redegjøre for hvordan Kristelig Folkeparti sørger for inndekning for sine forslag. Hvor skal det kuttes? Hva vil Kristelig Folkeparti nedprioritere i forhold til det som er regjeringens forslag?
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Mye kunne vært sagt om presisjonsnivået i denne debatten. Fremskrittspartiets Hagesæter påsto freidig at støvsugerroboter ville kunne erstatte 5 000 ansatte i kommunal sektor, og Høyres Erna Solberg bruker Dagsavisens Arne Strand som sannhetsvitne og trekker paralleller til Spania og 1992. Verken Solbergs fortidsvisjoner eller Hagesæters støvsugervisjoner er særlig relevante for det som står på dagsordenen, som er kommuneproposisjonen. Det var imidlertid representanten Trond Hellelands innlegg som fikk meg til å tegne meg på nytt. Det er ikke dekning for det dystre bildet han tegner av konsekvensene for storbyene. I den nye kostnadsnøkkelen er det lagt sterkere vekt på variabler som beskriver levekår og sosiale forhold, og Oslo skiller seg særlig ut og blir bedre ivaretatt. Dermed er det rom for å redusere hovedstadstilskuddet. Istedenfor å fjerne det deles det altså mellom de fire største byene. Om Helleland mener at storbyene utenom Oslo burde fått mer, må det tas fra noen andre, dvs. fra kommuner som etter en objektiv målestokk har større utfordringer. Jeg vil gjerne utfordre Helleland til å svare på hvem dette skal tas fra.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Jeg stilte representanten Helleland et enkelt spørsmål, men fikk ikke noe svar på det annet enn en henvisning til en uttalelse fra KS. Ja vel, KS peker på utfordringer, men ikke på noen løsninger. Det er et enkelt faktum at skal noen kommuner få mer, må noen få mindre. Helleland sier noe om hvem som skal få mer, men ingenting om hvem som skal få mindre, og det får vi altså ta med oss videre.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Til grunn for delkostnadsnøklane for barnehagane ligg dei statistiske modellane som best forklarar variasjonar i utgifter mellom kommunane i dag. Variasjonar i barnehageutgifter mellom kommunane, mellom reelle rekneskapsresultat, vert best forklarte i ein modell der utdanningsnivå inngår. Analysane viser at utdanningsnivå har ein svært robust effekt på etterspørselen etter barnehagetenester. Det er faglege argument som bør liggje til grunn for kostnadsnøkkelen, ikkje fordelingspolitiske argument. Derfor er dette momentet inne og er eit robust kriterium i kostnadsnøkkelen for kommunesektoren.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Det er ingen tvil om at innlemming av barnehagane i ramma gir eit meir rettferdig system enn det ein har hatt med øyremerkte midlar. Dei kommunane som var seint ute med utbygging, har fått veldig godt betalt for det, og dei som var tidleg ute, har fått lite av dei øyremerkte midlane. Når dei no skal drive barnehagane – når me har full dekning, som me har i dag – er det klart me må inn med andre kriterium enn som så. Det vert feil å seie at ungane til ein advokat er meir verd enn ungane til ein fiskar. Det handlar rett og slett om det generelle utdanningsnivået. Der det er høgt, er etterspørselen etter barnehagar større. Så skal me gå igjennom kostnadsnøklane kvart fjerde år og ikkje kvart femtande år, som har vore vanleg. Då får ein sjå om ein skal dempe eller styrkje desse kriteria. Men så lenge det er klar samanheng mellom dette, og det er eit kriterium som kommunen sjølv ikkje kan påverke gjennom vedtak, er det eit objektivt kriterium som må inngå. Eg støttar meg til dei faglege tilrådingane og vil at dette skal ha objektivitet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Eg tenkjer at representanten frå Høgre burde utstyre seg med ei slags stoppeklokke og sjå på kor lang tid ein bruker på kva. Eg hadde éi setning – kanskje det var to – der eg viste til den førre regjeringa. Alt anna handla om eit nytt system, me har hatt både mot og vilje til å gå igjennom eit forelda system og å leggje det fram. Og det er ikkje direkte enkelt, det er komplekst. Eg er veldig glad for at me har fått lagt det fram, og for den mottakinga systemet har fått ute i kommunane. Ikkje minst er eg glad for at me har fått ein mykje større del frie midlar, som i seg sjølv er eitt eksempel på auka lokal handlefridom, både det at ein får ein større del av ramma, og at me aukar ramma år for år, i takt med demografi og moglegheita for kommunane til å styrkje sine tenester. Dét har denne regjeringa gjort kvart einaste år.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Eg har frå talarstolen vist til ein rapport frå Difi som tek opp akkurat den problemstillinga. Det er ikkje tilfeldig at han er bestilt. Det er ikkje tilfeldig at ein har gått gjennom talet på føringar til stat og kommune – i Høgres regjeringstid og i denne regjeringas regjeringstid. Me må dessverre melde at uavhengig av farge på regjeringa aukar talet på statlege føringar, spesielt frå direktorat og andre underliggjande etatar. Derfor har eg varsla ei stortingsmelding neste år der me skal gå gjennom dette. Det gjer eg ikkje for å leike politikk, eg gjer det fordi eg meiner det er eit viktig område å gå laus på, for å sikre det lokale sjølvstyret reelt. Eg håpar på eit godt samarbeid, med innspel frå Høgre både lokalt og sentralt, eit godt samarbeid med KS, som kommunanes representant, og ein open debatt om korleis forholdet mellom stat og kommune skal vere i åra som kjem.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Nei, det er statsråden ikkje. Statsråden og regjeringa har sagt at innanfor den totale ramma, som vil vere på mellom 4 og 5 mrd. kr, vil det vere rom for vekst i tenestetilbodet. Den totale ramma vil verte nærare definert i budsjettet til hausten. Innanfor dei frie midlane kan ein – det har eg vore veldig tydeleg på overfor kommunesektoren – vidareføre eit høgt aktivitetsnivå. Det har vore ein svær vekst i dei økonomiske rammene når det gjeld frie midlar – 20 mrd. kr i frie midlar, 41 mrd. kr totalt. Det har vorte over 60 000 fleire tilsette. Det har vore ein svær vekst i kommunesektoren, han skal me leggje til rette for å vidareføre. Men me har sagt at veksten vert mindre, det vert strammare økonomiske rammer. Men sjølv innanfor dei strammare økonomiske rammene prioriterer denne regjeringa lokal velferd.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Det har vore interessant å sitje og lytte til debatten, som rett nok på nokre område har vore noko springande, men som viser eit bilete av at det i opposisjonen er stor sprik mellom parti. Etter å ha lytta på denne debatten kan ikkje det norske folk ha den minste aning om kva politikk ei regjering utgått frå høgrepartia, som frå tid til anna meiner dei skal inngå samarbeid, ville føre overfor den viktigaste velferdsprodusenten i landet vårt. Det nye inntektssystemet skal betre fange opp dei faktiske kostnadene ved å tilby velferdstenester til innbyggjarane i ein kommune. Me tilpassar kartet til eit endra terreng. Det betyr at kommunar der ein stor del av befolkninga er arbeidsfør og ikkje etterspør mykje kommunale tenester, får ein mindre del av kaka. Dei kommunane er altså billigare å drive enn andre kommunar. Tilsvarande får kommunar der ein stor del av befolkninga treng kommunale tenester, som f.eks. mange eldre, ein større del av kaka. Og dei får ein større del av inntektene enn det dei har hatt tidlegare, fordi dei er dyrare å drive. For dei fleste vil det framstå som rettferdig. Sidan det er lagt inn ein reell vekst i rammetilskotet for neste år, er det ingen kommunar som vil få ein reell nedgang i sine inntekter, sjølv om dei isolert sett taper på systemomlegginga. Ein del har vore innom kraftverkskattlegginga. Det har vore brei einigheit i Stortinget om at kraftkommunane skal få behalde sine inntekter, og heller ikkje KS har føreslått endringar på det. Det har ikkje vore vurdert endringar i samband med inntektssystemet. Kraftkommunane får ein stor del av sine inntekter frå konsesjonskraftinntekter og eigedomsskatt. Altså: Det er ikkje ein del av inntektssystemet. Naturressursskatten inngår i grunnlaget for inntektsutjamning, og der har kraftkommunane fått redusert sine inntekter i og med at inntektsutjamninga er auka frå 55 pst. til 60 pst. frå 2009 til 2011, noko som fører med seg betydelige tap for dei kommunane. Det er òg viktig å gjere merksam på at av veksten til neste år, dersom vi legg 2,5 mrd. kr til grunn, er 42 mill. kr til kraftkommunane. Når me òg ser dagsrevyoppslag og innlegg frå denne talarstolen, skulle ein tru at det var dei 42 mill. kr som utgjorde eit betydeleg problem for resten av Kommune-Noreg. Slik er det nok ikkje. Eg kan òg stilla spørsmålet, sjølvsagt: Er det slik at Framstegspartiet, som har vore oppteke av dette i dag, vil endre naturressursskatten og ta han bort frå kraftkommunane?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Ein må vel nesten vere Høgre-mann for å kunne karakterisere familien som velferdsprodusent. For meg står familien som ein nær fellesskap av folk som vel å leve livet sitt i lag. Eg har ikkje same forholdet til kommunen. Eg bur i kommunen, eg set veldig pris på kommunen, men heldigvis er det mannen min og barna mine som er familien min, og eg har eit heilt anna forhold til dei. Kommunane – ja, dei er dei største ytarane av velferdstenester. 70 pst av velferdstenestene vert ytte i kommunen. Eg veit svært godt kven som finansierer dei tenestene. Det er me og alle andre innbyggjarar som gjer det over skattesetelen. Vi gjer det fordi me ynskjer å yte til ein fellesskap. I motsetnad til Høgre ynskjer eg å styrkje den fellesskapen – ikkje gjennom å auke skattane, det er bra dersom me kan ha eit skattenivå som ikkje er for høgt. Men det skal vere høgt nok til at me kan ha ein sterk og god fellesskap med fellesskapstenester der me yter etter evne og får etter behov, der dei svakaste blant oss kan få det dei treng, og der dei meir ressurssterke òg kan få det dei treng. Eg er betenkt over eit system som går i ei retning der dei mest ressurssterke kan kjøpe seg fleire og fleire tenester. På sikt kan det vere ei utfordring for fellesskapen og fellesskapssystemet – den nordiske modellen og det norske systemet, som me skal vere stolte av at me har greidd å byggje opp. Det er eit system som òg produserer verdiskaping. Det er ikkje slik at dei nordiske landa har ei lågare verdiskaping enn andre land, sjølv om me har eit sikkerheitsnett og eit velferdssystem som me absolutt skal vere stolte av at me evnar å få til, og som me bør ta vare på inn i framtida. Fellesskap og fordeling står sterkt for meg og for denne regjeringa. Det skal me jobbe for å vidareføre. Me skal òg jobbe for å vidareføre verdiskaping, og det greier ein innafor eit slikt system.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-16:
Eg har berre ein svært kort kommentar til Framstegspartiet. I den grad eg har sitert Karl Marx, er det i så fall heilt utilsikta. For eg må nok seie at der har eg kanskje mine begrensingar. Men sitat utanboks av Karl Marx er det fint at Framstegspartiet eventuelt kan og kan kjenne att. Det kan dessverre ikkje kommunal- og regionalministeren.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-16:
Først må jeg bare klargjøre litt i forbindelse med det statsråden sa i sitt forrige innlegg. Da jeg refererte til det rause og fleksible private barnevernet, var det på grunn av de meldingene som disse barnevernsbarna har gitt meg, og som jeg også har fått høre at statsråden er blitt fortalt. Jeg har besøkt veldig mange offentlige barnevernsinstitusjoner, og det gjøres et fantastisk arbeid. Det tror jeg ingen her i salen er uenige i. Alle verdsetter den jobben som gjøres der. Men når det er sagt: Det skal jo gjøres en evaluering, og vi venter en rapport som kommer i 2012. Betyr det at alle gode initiativ, tiltak og forslag som kommer før den tid, blir avvist av regjeringen? Og kan også statsråden svare på det som alle i barnevernet lurer på: Hva vil skje fra regjeringens side de neste to årene når det gjelder barnevernet?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-16:
Nå har ikke jeg tenkt å hale ut debatten her, men jeg må kommentere innleggene fra statsråden og fra representanten Gunn Olsen fra Arbeiderpartiet. Man kan vel trygt si at regjeringen er ganske så bakpå i barnevernsdebatten. De er veldig bakpå, for det kommer ikke noe initiativ. De ser at opposisjonen kommer med ulike forslag til tiltak for å gjøre barnevernet bedre. Det gjør også at de hugger til hvis det er noe å ta tak i av det som opposisjonen har kommet med. Jeg må da klargjøre en gang for alle at det jeg refererte til i sted, var barn innenfor barnevernet, som var godt kjent i barnevernet, som har gått ut og inn av ulike institusjoner, som omtalte det private barnevernet på den måten som de gjorde. Så håper jeg det er klart. Det er ikke noe rart at opposisjonen reagerer på den måten den gjør når vi diskuterer barnevernet i salen her. Det er jo fordi regjeringen nå har sittet med ansvaret i fem år, og krisen forsterkes for hver dag som går. Statsråd etter statsråd går ut og bekrefter at vi har et barnevern i krise, og så skjer det ingenting. Det eneste vi får høre fra denne regjeringen, er at de evaluerer, det skal forskes, de skal se på forholdene og situasjonen, men når det fremmes gode forslag til tiltak i denne salen, så stemmer de imot, og argumentasjonen begynner å bli ganske tynn etter hvert. Den ansvarlige statsråd har nå sittet i ett år, og det er jo ikke veldig mange initiativ som er kommet i løpet av dette året. Dette året har vært preget av massive avis- og medieoppslag om den kritiske situasjonen i barnevernet, om lovbrudd, om barn som blir utsatt for alvorlig omsorgssvikt, og der man svikter de barna som staten har ansvaret for. Det må være ganske pinlig å komme hit uke etter uke og diskutere barnevernet i Stortinget, og avvise hvert eneste forslag. Vi i Høyre prøver å være konstruktive. Derfor fremmer vi forslag til tiltak, vi er ute og besøker det statlige barnevernet, vi snakker med fagfolk, vi snakker med barn, og vi er ute og besøker det private barnevernet og tar med oss innspill inn hit. Vi prøver å gjøre forholdene bedre, vi prøver å gjøre noe med krisen i barnevernet, men vi blir møtt med avvisning fra regjeringen. Det er ganske så fortvilt, og det rammer, som vi alle vet, nettopp de barna som trenger et godt barnevern aller mest.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2010-06-16:
Jeg er veldig glad for den støtten som statsråden gir Høyre og forslaget vårt her. Jeg er veldig glad for at også de andre partiene i Stortinget mener dette er et viktig initiativ fra Høyre. Men jeg er selvfølgelig skuffet over at vi ikke får flertall for denne saken i dag. Det er ikke bare jeg som er skuffet. Det er veldig mange som er skuffet i barnevernet, for det er bygd opp store forventninger, også fra enkelte andre partier, om at nå skulle ting skje. Jeg fikk en telefon i dag, der en mann uttrykte at det var en umulig tanke at regjeringen skulle gå imot et sånt forslag. Det er jeg faktisk enig i. Det er mange som er skuffet. Forstår statsråden hvor alvorlig situasjonen med tilsynsordningen er, og forstår han at det haster?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Ja, president, vi begynner å bli beleste mennesker! Det var Høyres parlamentariske leder som inspirerte meg til å ta ordet på nytt. Jeg vil understreke veldig sterkt at Arbeiderpartiet selvfølgelig står bak handlingsregelen, og vi vil ikke bruke mer oljepenger enn det våre eksportnæringer tåler. Der er vi enige med Høyre, og jeg vil replisere at vi har orden i økonomien og lavere ledighet nå, med finanskrise, enn det vi hadde under Bondevik II-regjeringen, uten finanskrise. Det Arbeiderpartiet og Høyre er uenige om, er hvordan vi bruker fellesskapets ressurser. Skal vi bruke dem på skattekutt til dem som har mest fra før, eller skal vi bruke dem på å forsterke, fornye og forbedre velferdstilbudene og fellesskapsløsningene i dette landet? Arbeiderpartiet, sammen med sine regjeringspartnere, går for det siste. Bondevik II-regjeringen, med Erna Solberg som kommunalminister, prioriterte skattekutt, og det husker ordførerne fortsatt. I Sverige sitter Høyres søsterparti i regjering. Jeg mistenker at Høyre ser til og lærer av dem, og da er det verdt å merke seg den debatten som nå foregår i forkant av riksdagsvalget i Sverige. Der kan vi se med all mulig tydelighet at det er lang avstand mellom den utviklingen de borgerlige forespeilte svenskene før valget, og resultatene av den svenske borgerlige politikken. De lovte å redusere forskjellene i samfunnet. De snakket om utenforskap. Resultatet i dag er at sosialbidragene øker i 90 pst. av kommunene. De lovte å øke investeringene i velferden, og de sier opp offentlig ansatte i stor skala. De lovte også en ansvarlig økonomisk politikk, og hva gjorde de? Jo, regjeringen har til og med valgt å låne penger til sine skattekutt – 80 mrd. kr på tre år. Den rikeste prosenten av den svenske befolkningen har fått 25 pst. av skattelettene. Det er bare fantasien som setter grenser, sier regjeringen, og de foreslår skattefradrag til og med når noen går ut og lufter hunden din. Så til Fremskrittspartiet. Den markedsorienterte tenkningen som Fremskrittspartiet legger til grunn for sin politikk, passer best der det er et godt markedsgrunnlag. Det er i de store byene, ikke i Distrikts-Norge.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
I Norge har vi lyktes med å holde lav ledighet etter at finanskrisen slo til. Ledigheten ligger på rundt 3 pst. I Sverige er ledigheten nå 9,8 pst. Jeg synes det er flott at representanten Solberg har tro på Sverige og har tro på sitt svenske søsterparti, men ledighetstallene kan jo gi en indikasjon på at Moderaternas politikk ikke har slått helt til når det gjelder å bekjempe arbeidsledighet. I Danmark har de borgerlige partiene avlyst sine varslede skattekutt fordi virkeligheten har gått opp for dem. Jeg legger også merke til at representanten Solberg mener at regjeringen har brukt pengene feil, innforstått at vi har brukt for mye penger på offentlig velferd. Da vil jeg gjerne utfordre Høyres parlamentariske leder på hvor hun mener vi har brukt for mye penger.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
«Kommune» er egentlig et ganske bastant ord. «Fellesskap» er bedre, synes jeg, for det er jo det det betyr. Energien i debatten om kommuneøkonomien viser at kommunene betyr mye for folk, og at det er engasjerte politikere som styrer ute i kommunene. Det er viktig for hver enkelt av oss hvordan vi innretter vår kommuneøkonomi. Jeg er derfor glad for at denne og forrige regjering har gitt kommunene betydelige økonomiske løft. I valgkampen var Høyre i Vest-Agder raus med løfter til nye veier. Men når det var snakk om kommuneøkonomi, var dette et av de områdene som Høyre sa de ikke kunne love økning på. Fremskrittspartiets «repeat»-knapp er at de vil ha statlige ordninger på det meste av de politikkområdene som medfører utgifter, som oppfølging av rusavhengige, omsorg for de gamle og sosialhjelp. På den andre siden er det ikke noen som får mer kritikk av Fremskrittspartiet enn statlige organer. De fungerer ikke godt nok, de er for byråkratiske – og de synes å være en av Fremskrittspartiets hovedfiender. I sine årlige budsjetter kutter partiet stort i bevilgninger til statlige organer. Så: med mindre penger skal flere oppgaver løses i staten. For Arbeiderpartiet er lokalt ansvar og lokalt demokrati viktig. Det skal være balanse mellom ansvar og myndighet, og økonomi til å forvalte de oppgavene kommunene har ansvaret for. Jeg er derfor tilfreds med hovedtrekkene i proposisjonen. Vest-Agder har store levekårsutfordringer. En tidligere statsråd forteller i Aftenposten at han var ukjent med dette som statsråd. Men det kan ikke sies høyt nok – det er store utfordringer i Agder. Disse utfordringene krever politisk handling, sentralt og lokalt, for vi kan ikke ha det slik, kort og godt! Derfor vil jeg si at jeg har store forventninger til at Kristiansand i framtiden omfattes av storbytillegget. Det er ikke forståelig at ikke de utfordringer som finnes i regionen, skal avstedkomme økte ressurser til regionshovedstaden i Agder, som er en drivkraft i mye av det arbeidet som pågår med hensyn til levekårsarbeid i regionen. Dette må være den siste proposisjonen der Kristiansand ikke får storbymidler. Men proposisjonen tar for seg levekårsutfordringer, og spesielt viktig er barnehager, som flere har vært inne på fra denne talerstolen i dag. Barnehager er viktig for å bryte det som kalles for negativ sosial arv. Jeg er derfor veldig tilfreds med at flertallet vil følge utviklingen på barnehagesektoren nøye. Kommunene får mer penger, også i Agder. Det betyr ikke at kommunene er fornøyd. De må fortsette å prioritere og utvikle tjenester innenfor en romsligere ramme. Det er debatt om fordeling og samtidig prioritering, og måtte denne debatten aldri stanse! I et velfungerende demokrati skal slike debatter være levende, og meninger skal brytes – lokalt og sentralt.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
Barnevernet er en av de viktigste tjenestene som kommunene yter til sine innbyggere. Barnevernet er også en av de mest sårbare tjenestene som kommunene yter til sine innbyggere. Vi skal alle bli eldre en gang, eller vi har folk i nær familie som har blitt det, og som trenger kommunens tjenester innenfor eldreomsorg. Mange av oss har barn i barnehage eller skole, eller vi har det i vår egen nære familie. Barnevernet har ikke den samme allmenne interessen, det har ikke de samme pressgruppene bak seg, verken på kommunalt eller statlig nivå. Nettopp derfor er barnevernet en av de mest sårbare tjenestene, som dermed også krever spesiell politisk oppmerksomhet. Vi har hørt mange innlegg i dag fra rød-grønne politikere om betydningen av satsing på barnehager og om betydningen av full barnehagedekning. Vi har hørt innlegg om betydningen av satsing på eldreomsorg og om betydningen av full sykehjemsdekning. Vi hører færre innlegg om betydningen av satsing på barnevernet og behovet for full barnevernsdekning. Hva er så situasjonen i det kommunale barnevernet? Barneminister Audun Lysbakken uttalte til Stavanger Aftenblad 3. mai: «Vi har en kritisk situasjon i det kommunale barnevernet.» På lederkonferansen til Barne-, ungdoms- og familieetaten 15. april, ifølge manus på departementets hjemmeside, sier han følgende: «Tilstanden er så alvorlig i mange kommuner at det er fare for at barns helse og rettssikkerhet ikke ivaretas.» Hva er så regjeringens svar på denne skremmende diagnosen? Har regjeringen noe svar på denne diagnosen? Hvor har det blitt av de 400 stillingene man til stadighet har snakket om gjennom høsten og vinteren, etter at man la fram statsbudsjettet? Dagens Næringslivs kommentator Kjetil Alstadheim oppsummerte dette i en kommentar 4. juni: «Barnevernet er i krise. Barneminister Audun Lysbakken peker på kommunene, KS på statskassen og kommunalminister Liv Signe Navarsete på Lysbakken.» Overskriften på artikkelen var «Pekeleken». «Pekeleken» er et uverdig svar på de utfordringene som barnevernet står overfor. Det er ikke en hvilken som helst tjeneste, men det er den mest sårbare tjenesten vi har, og dette er noen av de tjenestemottakerne som trenger vår oppmerksomhet aller mest.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
Norske Kvinners Sanitetsforening, Frelsesarmeen, Kirkens Sosialtjeneste og andre ideelle organisasjoner representerer på mange måter starten på mye av det norske velferdssamfunnet, og de representerer fortsatt en viktig verdi gjennom idealisme og frivillighet. Det første spørsmålet til statsråden blir: Er statsråden enig i at de miljøene og de aktørene representerer en kvalitet ved det norske samfunnet som faktisk har en egenverdi som vi må ta vare på? Det andre spørsmålet blir da: Hvordan ser statsråden på at så godt som samtlige av disse organisasjonene og aktørene sier at hvis dagens politikk fortsetter, knyttet til både anbud og prioritering av det offentlige, blir disse aktørene borte i løpet av fem–ti år, og mange institusjoner vil bli lagt ned i årene framover?