trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-06-14:
Styresmaktene har ei viktig oppgåve i å sikre forbrukarane tilstrekkeleg informasjon om dei produkta dei kjøper, og i dette tilfellet snakkar vi om matvarer. Det er ikkje urimelege krav forslagsstillarane kjem med i framlegget vi handsamar her i dag. Ei god og tilstrekkeleg merking av matvarer er òg noko vi frå Senterpartiet og fleirtalet si side er opptekne av. Vi er samde i at det er viktig å sikre tilliten til norsk matproduksjon. Men samtidig er det slik at dei same partia som i dag fremjar forslag om ei betre merking av matvarer, har sikra fleirtal for eit forpliktande samarbeid med den europeiske unionen gjennom EØS-avtala. EØS-avtala avgrensar handlefridomen vår på ei rekkje område, også på dette området. Merking og forbrukarinteresser må altså vike for målet om like konkurransevilkår og for prioriteringar gjorde av eit fleirtal i denne salen på eit tidlegare tidspunkt. Det må vere eit paradoks for forslagsstillarar med gode intensjonar for norske forbrukarar. Vi må vel kunne seie at forslagsstillarane, EØS-tilhengarane, denne gongen bokstaveleg talt møter seg sjølve i kjøleskapsdøra. Men gjort er gjort. Vi er derfor i den situasjonen av vi må prøve å påverke gjennom innspel til EU-kommisjonen, og det ynskjer Regjeringa å prøve på i samband med revidering av det felleseuropeiske merkeregelverket. Innspela som Regjeringa sender, tek opp dei problemstillingane som vi diskuterer her i dag. Samtidig har norske styremakter høve til å delta i utforminga av frivillige ordningar for merking av mat, dersom desse merkeordningane ikkje søkjer å vere konkurransevridande til fordel for norske varer kontra utanlandske varer. Her viser komiteen til det arbeidet som går føre seg i regi av m.a. Landbruks- og matdepartementet, som saksordføraren gjorde greie for i sitt innlegg. Det er vidare gledeleg at heile komiteen stør opp om det arbeidet som Regjeringa gjer på dette området. På bakgrunn av dei forholda eg kort har gjort greie for når det gjeld den avgrensa handlefridomen vi fekk òg på dette området då fleirtalet vedtok norsk tilslutning til EØS-avtala, og med dei tiltaka som Regjeringa er i gang med, tilrår fleirtalet at framlegget blir lagt ved protokollen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-06-14:
Forslagene i det dokumentet vi behandler i dag, syns jeg er gode. Det er derfor jeg i mitt brev til familie- og kulturkomiteen av 15. mai gav uttrykk for at jeg i utgangspunktet støtter forslagene. Samtidig skrev jeg at norske myndigheter har begrenset handlefrihet når det gjelder merking av mat, fordi – som også flere talere har vært inne på – regelverket for matmerking i svært stor grad er harmonisert på EØS-nivå. Det betyr at egne norske systemer eller regler for merking av mat må holde seg innenfor rammene som er fastsatt i det EØS-baserte regelverket. Problemet med mindretallets forslag til innstilling er at forslaget trolig vil være vanskelig å forene med Norges EØS-rettslige forpliktelser. Mindretallet foreslår riktignok at Regjeringa skal se på ordninger innafor EØS-regelverket. Etter min mening, ut fra det vi vet i dag, vil det likevel være vanskelig å få til den type ordninger som mindretallet foreslår, uten at ordninga kommer i konflikt med EØS-regelverket. Men som jeg skrev til familie- og kulturkomiteen, vil dette regelverket trolig bare tillate at norske myndigheter bidrar til utvikling av frivillige merkeordninger. Det gjelder bare dersom ordninga ikke har som formål å fremme produksjon eller omsetting av norske varer på bekostning av varer med opprinnelse fra andre EØS-land. Det vil derimot være enklere for norske myndigheter å bidra dersom ordninga utvikles av andre grunner. En slik grunn kan f.eks. være at en vil informere forbrukerne om en matvares kvalitet for å sikre forbrukeren mot villedning. Norske myndigheters muligheter til å delta i utforminga av frivillige ordninger for merking av mat avhenger også trolig av om ordninga utvikles på grunnlag av forbrukerinteresser eller på grunnlag av næringsinteresser. I mindretallsforslaget kan det se ut som om disse hensynene blandes noe sammen, for mindretallet ber Regjeringa se på ordninger som ivaretar intensjonen i Dokument nr. 8-forslaget, hvor det står: «(…) i forbindelse med utviklingen av en ny merkeprofil for norsk matproduksjon.» (…) Dette kan være problematisk i forhold til EØS-regelverket. For øvrig vil jeg nevne at jeg i løpet av juni kommer til å oversende et norsk høringssvar til EU-kommisjonen. I dette svaret har jeg innspill til kommisjonens arbeid med å revidere det felleseuropeiske merkeregelverket. Det norske innspillet er utviklet i samarbeid med de øvrige matministrene og med Mattilsynet. Her peker vi på at Norge mener at det bør bli obligatorisk å merke matvarer med pakkedato og innfrysingsdato. Vi vil også anbefale at EØS-regelverket for opprinnelsesmerking utvides til å omfatte flere produkter enn det som er tilfellet i dag. Vi foreslår dessuten at opprinnelsesmerking bør gjøres obligatorisk, eller at det bør utarbeides felleseuropeiske retningslinjer for frivillig opprinnelsesmerking. Norske myndigheter arbeider altså allerede i dag med å forsøke å få innlemmet regler om merking med pakke- og nedfrysingsdato og opprinnelsesmerking i regelverket.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-06-14:
Regjeringa er veldig interessert i å samarbeide med Stortinget også om matsikkerhet. Når vi ennå ikke har svart helt konkret på om det blir i form av en melding eller på annen egnet måte, er det på grunn av at vi nå vil se hva det eksterne utvalget som er satt ned, bl.a. for å gå gjennom hele E. coli-saken osv., kommer fram til av anbefalinger. Men jeg vil ikke utelukke at en melding til Stortinget vil være den måten det kan og bør gjøres på. Regjeringen har altså ikke konkludert om det skal gjøres i en melding eller på annen måte, men jeg oppfatter at det er bred enighet, også mellom våre partier, om at matvaresikkerhet er veldig viktig, og at det er viktig at forbrukerne vet hva de spiser, hvor det kommer fra, og at de kan være sikre på at norsk mat er så trygg som overhodet mulig. Dessverre har vi sett den senere tida at det kan vi ikke alltid ha garanti for, og da må vi gjøre alt vi kan for å skjerpe oss på det området.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
På vegne av May-Helen Molvær Grimstad og meg selv har jeg gleden av å framsette et privat forslag om styrket erstatningsrettslig vern mot helseplager og helseskader som er forårsaket av forbruksvarer.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Jeg skal først få lov til å si at jeg opplever ikke at dette handler om ikke å tillate ny aktivitet i fjordene som blir vernet. Det handler faktisk i mye større grad om at vern fører til at næringen dør ut i de fjordene det er snakk om. Hvor mange oppdrettsanlegg ser i dag ut som de gjorde for 15 år siden? Det er bare et spørsmål om tid før næringen dør ut i de fjordene som blir vernet. Men så sier statsråden at de nordatlantiske villaksbestandene er redusert. Ja, det stemmer, både i Nord-Amerika, i Skottland – De britiske øyer – har bestanden gått tilbake. Men statsråden sier også at bestandene og stammene av villaks har gått kraftig tilbake i Norge. Dette er tall jeg ikke har sett, og jeg kunne ønske at statsråden kvantifiserer antallet stammer som har gått tilbake, og ikke minst oppgir kilden, slik at saksordføreren også får satt seg inn i disse tallene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Det eneste jeg er helt sikker på, er at skulle vi ha gjort noe konkret med energisituasjonen i Norge, skulle vi ha slått av lysene i denne salen og gått ut og drukket kaffe i stedet. For dette blir det ikke mer energi av. Vi hører at representanter fra regjeringspartiene skylder på den forrige regjeringen – uten å komme med noen særlig klare signaler om hvor de ønsker at vi skal gå. Så er det fortsatt slik at det er bare Regjeringen som hevder at mesteparten av utbyggingen kommer i Sverige. Det er bare Regjeringen som hevder at prisen blir 15 øre dyrere pr. kWh med grønne sertifikatordninger. Alle andre, alle opposisjonspartiene, alle miljøvernorganisasjonene og alle finansanalytikerne som har uttalt seg om denne saken, er uenig med Regjeringen i dette. Vi har heller ikke fått se noen skikkelige analyser fra Regjeringen som viser at Regjeringen har rett og alle andre tar feil. Jeg er redd for at årsaken til at Regjeringen er imot grønne sertifikater, er at de ikke ønsker at markedet skal sørge for at det er de billigste og beste prosjektene som blir realisert først. Jeg er redd for at Regjeringen og regjeringspartiene mener at de er best tjent med at det er Regjeringen selv som skal bestemme hvilke kilder til energi som skal få støtte, og at debatten om fornybar energi i framtiden kommer til å handle om hvorvidt det er bioenergi, solenergi, minikraftverk, småkraftverk eller vindkraftverk som skal få støtte, og at tiden fortsatt kommer til å gå uten at det blir produsert mer strøm verken i Midt-Norge eller i andre deler av landet – mens lysene i Midt-Norge slukkes og industrien flytter til Dubai. Vi kan ikke være tjent med at det blir resultatet av den kraftdebatten vi har hatt i den senere tid. Så vil jeg bare avslutte med en oppfordring: Vi må snakke mer om framtiden og mindre om fortiden – og så kan statsråd Enoksen og Børge Brende når de skriver sine memoarer, krangle om hvilken regjering som har skylden for kraftkrisen. Jeg foreslår at vi jobber mer med å løse den og mindre med å definere hvem som har skylden.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-05-22:
Statsråden lar det skinne gjennom at man er motivert for videre vern av vassdrag og fjorder ut fra det forhold at 75 pst. av den nordatlantiske laksestammen er blitt borte i løpet av noen år. Hvilke forskere og hvilke forskningsinstitusjoner er det som gir statsråden ryggdekning for mer enn å antyde at det er en nær sammenheng mellom oppdrett av norsk laks i norske fjorder og det forhold at den nordatlantiske villaksstammen er redusert så kraftig som statsråden viser til?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-05-22:
Statsråden har jo uttalt seg relativt friskt i forbindelse med Planlovutvalgets arbeid. Et av signalene som har kommet, er at statsråden åpner for et totalforbud mot bygging i strandsonen. Står hun fast ved en slik holdning? Står hun fast ved at hun også vil vurdere å fremme forslag om å frata kommunene adgang til å gi dispensasjon fra loven?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-05-22:
De har i hvert fall rett de som sier at det er blitt en ganske merkelig debatt ut av dette. Den er tidvis nokså skarp, og det er høyt volum på en del innlegg. Jeg tror faktisk debatten ville stått seg på at noen hadde tatt seg bryderiet med å lese sine egne merknader som hører hjemme ca. ett år tilbake i tid, om hva slags krav som ble stilt, og hva slags forventninger som ble skapt ute i landet. Det var så store forventninger, så store krav og så mange løfter at man faktisk på mange måter i svært mange samfunn lyktes med å vinne valget. Men hva har skjedd i ettertid? Det var ikke den forrige regjeringen som skapte det forventningspresset som daværende opposisjon presterte å presentere. Vi har sett at de som var ute og lovte gasskraftverk, nå har måttet innta tilskuerens rolle. Man får sannsynligvis gasskraftverk i Norge, men når er det ingen som kan gi noe svar på. Det er lansert politisk så uklart at vi vet i hvert fall at dette blir ulønnsomt. Man har nå faset ut den grønne sertifikatordningen. Man tok Vefsna inn i verneplanen igjen. På område etter område forhindrer man at der private krefter ønsket å bygge ut ny fornybar energi, så får de ikke gjort det. Jeg synes det var greit det statsråden sa om at han beklaget at dette tar lengre tid enn det han selv hadde vært med på å estimere når det gjaldt tidsbruken for det som skal komme som alternativ for grønn sertifikatordning. Dette står i grell kontrast til hva representanten Klungland var ute og vant stemmer på, nemlig på å love gassrør til Grenland. Han var ute og skaffet titusener av stemmer rundt om i industristrøk i Norge ved å si: Bare slipp oss til, så skal vi skaffe et eget industrikraftregime til Norge! Han presterte sammen med flere andre partier å si at det bare var mangel på vilje hos den forrige regjeringen som gjorde at vi ikke hadde dette på plass, og at ved å slippe til en ny regjering, ville viljen komme. Det ville være så enkelt å få til et nasjonalt industrikraftregime som skulle gi industrien billigere energi, billigere strøm, at dette ville være gjort i løpet av noen ettermiddagstimer. Jeg tror det er viktig med en viss edruelighet her og få denne debatten ned på jorden. Dette handler ikke om hvem som er i stand til å skrike høyest. Jeg tror det er viktig nå at man ser litt fremover og prøver å komme frem til en løsning, for faktum er at dette blir mer og mer vanskelig for hver dag som går. Det er som et timeglass som er snudd opp ned, hvor forventningene ikke er i nærheten av å bli realisert.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Lokaldemokrati er viktig. Lokalt ansvar og lokalt selvstyre er viktig for Kristelig Folkeparti, og jeg tror det er en tverrpolitisk enighet om det. Det er tidligere i denne debatten stilt spørsmål om sunn fornuft er jevnt fordelt utover. Jeg tror vi kan fastslå at det er det. Vettet er jevnt fordelt rundt i hele landet vårt. Likevel legger man ulikt skjønn til grunn, både innenfor pressområder og ikke-pressområder. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Når vi har nasjonale retningslinjer, hva kan statsråden gjøre for at man innenfor samme type område, enten det er pressområde eller ikke-pressområde, kan legge til grunn noenlunde det samme skjønn?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Ja, det er et bredt engasjement om denne saken, både i politisk sammenheng og også i bransjen. Kristelig Folkeparti mener at vi må likebehandle ny fornybar varme og kraft. Grønn varme omfatter alle varmeleveranser basert på fornybare energikilder som ikke gir netto utslipp av CO2. Varmeleveranse kan enten være basert på biomasse i form av brensel, ved, pellets, flis og organisk avfall, eller på ikke-brenselbasert teknologi som jordvarme, solfanger eller spillvarme. Kristelig Folkeparti mener vi må sikre mest mulig like vilkår for all ny fornybar energi. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Kan statsråden nå forsikre at grønn varme ikke taper for grønn elektrisitet i Regjeringens alternative satsing, som vi venter i spenning på?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-22:
Venstre slutter seg til flertallet i denne sak og den begrunnelse flertallet har gitt i innstillingen. Jeg vil likevel komme med noen korte merknader på vegne av Venstre. Bondevik II-regjeringen la fram forslag for Stortinget og fikk vedtatt et opplegg for 37 nasjonale laksevassdrag og 21 laksefjorder. Det ble fra forrige regjerings side lagt til grunn at en skulle følge dette opp med ytterligere forslag, slik at en fikk 50 nasjonale laksevassdrag med tilhørende laksefjorder. Venstre er tilfreds med at den nye regjeringen følger dette opp og bebuder forslag i henhold til dette til høsten. Det er rett at det er kommet noe ny kunnskap, og det er rett at det er de som hevder at effekten av de nasjonale laksevassdragene og laksefjordene har uteblitt. De er det verdt å lytte til, og det er viktig å evaluere effekten. Men en slik evaluering må bygge på kunnskap og overvåkning over tid. Venstre mener det ikke er grunnlag for å si stopp nå og gå inn på en annen politisk kurs enn forrige regjering hadde, og som dagens regjering sier en vil følge opp. Venstre vil gjennomgå etablert vern, slik at det oppdateres mot ny kunnskap. Vi vil ha en evaluering i denne stortingsperioden, og mener det er et for langsiktig perspektiv som trekkes opp fra Regjeringen når en viser til at det er satt i gang overvåkningsprogram med sikte på å få erfaringer i et tiårsperspektiv. Vi ønsker når denne saken kommer til Stortinget igjen, å få lagt inn en plan for evaluering som en del av vedtak om flere laksevassdrag og laksefjorder. Venstre er også opptatt av at det blir forsket så mye på dette området at de vedtakene vi gjør, baserer seg på best mulig kunnskap. Og vi mener at en referansefjord kan være et godt redskap for å få ny kunnskap. I vårt valgprogram har vi gått inn for at Førdefjorden i Sogn og Fjordane skal bli en nasjonal referansefjord, og vi kommer til å fremme forslag i samsvar med dette når Regjeringen kommer med sitt opplegg. Jeg ønsker allerede nå å utfordre Regjeringen til å fremme forslag om en referansefjord som kan bidra til å dempe de konfliktene det er rundt dette, som sikrer vern, samtidig som en baserer den på den best mulige kunnskap.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-22:
Jeg viser til saksordførerens innlegg, som på en god måte reflekterer flertallets syn i denne saken. Kystområdene våre er av stor verdi for friluftslivet, derfor er det et mål at strandsonen skal være tilgjengelig for allmennheten. For å nå dette målet må 100-metersregelen håndheves. Det er bekymringsfullt at utbyggingen i strandsonen fortsetter. Det viser at det er behov for å holde oppe og intensivere innsatsen, ikke slippe opp. Antallet dispensasjoner gir grunn til bekymring, ikke minst i pressområdene. Imidlertid er ikke alle dispensasjoner et problem, slik det på en god måte er belyst i dag, for det er ofte snakk om mindre saker hvor det er fornuftig å gi dispensasjon. Den forrige regjeringen la opp til et bredt spekter av tiltak for å sikre strandsonen for allmennheten i St.meld. nr. 21 for 2004-2005 om rikets miljøtilstand. Flere av de bebudede tiltakene i meldingen er igangsatt, og det er nå viktig at de gjenstående følges opp. Den politikken man har på dette området, må bygge på erkjennelsen av at lokalt ansvar og selvstyre er viktig. Miljøpolitikken mister sin legitimitet og tyngde dersom den dikteres ovenfra. Det skal derfor være mulig å gi dispensasjon, men i substansielt viktige saker skal dispensasjon være unntaket, ikke regelen. Det er viktig at man former en politikk som tar utgangspunkt i at det i store deler av landet er mindre press og derfor et grunnlag for å gi flere dispensasjoner enn i pressområdene. Der strandsonen ikke er et knapphetsgode, er det større rom for å gi dispensasjoner og ha en fleksibel praksis enn det er i våre pressområder. Venstre går imot forslaget om å innskrenke fylkeskommunens og Fylkesmannens innsigelsesrett i kommunale plan- og arealvedtak, slik det er fremmet forslag om i denne saken. Jeg vil understreke at de fleste saker løses lokalt ved at kommune og innsigelsesmyndighet blir enige. Det er hovedbildet, og det må være målsettingen at det også er slik i framtiden. Det er imidlertid viktig å sikre at regionale og nasjonale interesser ivaretas i dette samspillet, slik denne regjeringen og foregående regjeringer har vektlagt. Jeg ønsker ikke, slik enkelte har tatt til orde for, at kommunene skal fratas sin mulighet til å gi dispensasjon, og jeg håper at statsråden vil benytte denne debatten til å bekrefte at et slikt forslag heller ikke vil bli fremmet av Regjeringen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-22:
Jeg hørte godt etter under statsrådens innlegg. I den situasjonen vi nå er i, med behov for ny kraftproduksjon og stillstand og usikkerhet hos mange av dem som jobber med fornybar energi, var det viktig å høre hvilke signaler han kom med. Jeg synes det var oppsiktsvekkende at bebudingen var mer uklar når det gjelder tid, enn på tolv uker. Nå understreket han at det tar tid å jobbe med dette. Tidligere har han sagt at det skulle komme før påske, om kort tid, om en uke, osv. Jeg finner derfor grunn til å spørre statsråden: Vil det alternative opplegget fra Regjeringen bli lagt fram for Stortinget før sommeren? Og kan statsråden bekrefte at det første ambisjonsnivået han hadde, at dette skulle være et bedre opplegg enn grønne sertifikater, står ved lag, eller er det den justerte posisjonen med «like godt» som gjelder, eller har han nå kommet til en ny posisjon som går ut på «tilnærmet like godt»? Så litt til Rolf Terje Klungland, for å supplere hans selektive hukommelse: Det er rett at planene om å gjennomføre et felles marked med Sverige ble utsatt. Det skyldtes svenskene. De trengte mer tid for å få et opplegg opp å gå. Derfor konsulterte statsråden Stortinget og orienterte om dette. Nå er det det motsatte som skjer! Svenskene er klare, men Norge vil ikke og evner ikke å bli enig internt i Regjeringen om et opplegg som er ambisiøst nok til at det kan kobles opp mot det svenske. Jeg registrerer at statsråden toner ned forventningene til sitt eget opplegg og trapper opp kritikken av foregående regjering. Det er til liten trøst for dem som nå trenger forutsigbarhet for å komme opp og gå med ny energiproduksjon. I tillegg er en del av det han sier når det gjelder den forrige regjeringen, misvisende. For det er slik at det nå foreligger konsesjoner for vindkraft tilsvarende 3 TWh, den nasjonale målsettingen. Men det er rett at mange av disse prosjektene ikke kommer til å bli gjennomført, med mindre Regjeringen kommer opp med noe som er tilfredsstillende når det gjelder støtteordninger, slik grønne sertifikater var. Han unnlot også å si at den forrige regjeringen tok grep som førte til at det i løpet av forrige stortingsperiode ble åpnet for ukontroversiell vannkraftproduksjon i et omfang som var like stort som alle regjeringer på 1990-tallet leverte, også den Enoksen selv var med i.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke har med meg de kildene hit, men dette lover jeg at representanten skal få tilsendt så fort som mulig. Det er viktig for oss å se at anliggendet om nasjonale laksefjorder og laksevassdrag er en internasjonal forpliktelse, slik at vi også må se den norske stammen i sammenheng med den internasjonale stammen. Det er det som er viktig, synes jeg, at vi ser det i sammenheng.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Vi har i dag nok kunnskap til å si at graden av oppdrettsaktivitet har betydning for mengden rømt oppdrettslaks i elvene og også for forekomsten av f.eks. lakselus. Derfor er det altså en sammenheng mellom oppdrettsnæringen og villaksen. Vi har sagt at vi skal komme tilbake til Stortinget med en stortingsproposisjon, og den konkrete dokumentasjonen vil også komme fram der.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Etter Regjeringens mening bør adgangen til å reise innsigelse ikke innskrenkes. Regjeringen ser ordningen som nødvendig for å sikre viktige overordnede interesser, f.eks. vern av strandsonen. Kommunene har ansvaret for at kommunale planvedtak er i tråd med overordnede retningslinjer. Fylkeskommunen og Fylkesmannen skal medvirke i planarbeidet og kan om nødvendig fremme innsigelser for å sikre at planene er i samsvar med nasjonale og viktige regionale interesser. Miljøverndepartementet behandler bare 30–40 av de 2 000–3 000 reguleringsplaner og kommuneplaner som vedtas årlig. Det betyr at 1–2 pst. av antall plansaker kommer til Miljøverndepartementet. For meg viser det at det lokale selvstyret fungerer i praksis, og at vi ikke må falle for fristelsen til å overdramatisere og si at 1–2 pst. av antall saker betyr at det lokale selvstyret står i fare. Slik er det ikke. Men det er viktig at vi har et system som også sørger for å sikre at planene er i samsvar med nasjonale og ofte viktige regionale interesser. Nasjonale hensyn formidles bl.a. fra Stortinget gjennom behandling av stortingsmeldingene. Det skjedde f.eks. i fjor vår da Stortinget behandlet St.meld. nr. 21 for 2004-2005 om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. I denne meldingen omtales bl.a. behovet for en offensiv strandsonepolitikk. Regjeringen har i Soria Moria-erklæringen gitt klare signal om å stanse nedbyggingen av strandsonen. Planlovutvalget har fremmet forslag til ny plandel i plan- og bygningsloven, og Miljøverndepartementet tar, som tidligere opplyst til Stortinget, sikte på å fremme et lovforslag i løpet av året. Planlovutvalget foreslår at adgangen til innsigelser beholdes, men presiseres i loven. Dessuten foreslår utvalget at byggeforbudet i 100-metersbeltet langs sjøen strammes noe inn, og at vilkårene for dispensasjon blir tydeligere. Nye regler om strandsonen vil altså bli prioritert i departementets arbeid med lovendringene. Så ønsker jeg ganske kort å komme med en liten oppklaring. Når det gjelder søknader om bygging i strandsonen, vet vi at i de siste par årene er 75 pst. av dem innvilget. Jeg har også lyst til å presisere at fra og med 2003 omfatter denne rapporteringen bare nybygg. Så når det i debatten av og til kommer fram at det dreier seg om skifte av et vindu eller noe slikt, så skjedde det altså en endring i 2003: Rapporteringen omfatter nybygg.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Først har jeg lyst til å si at jeg synes det er bra at representanten ikke var overrasket over mitt svar. Det viser at det er hold i Soria Moria-erklæringen, og at det vi lover, holder vi. I tillegg må jeg si at jeg mener altså at dagens ordning, der Fylkesmannen spiller en rolle i klagesaker, er en viktig og god ordning, nettopp fordi vi skal ivareta både regionale og nasjonale hensyn. Det er et system som etter min vurdering faktisk fungerer godt slik det er i dag. Erfaringer viser at kommunene av og til trenger en instans som ivaretar det nasjonale hensynet.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Det Regjeringen har vært opptatt av, er å sørge for at vi har en mer offensiv strandsonepolitikk. Vi skal gjøre alt vi kan for at strandsonen ikke bygges ned. Det er en politikk som en har ønsket skulle bli ført fra dette hus i mange år. Regjeringen går gjennom forslaget til ny plandel gjennom muligheten for å legge begrensninger på dispensasjonsretten, og vi har sagt at hvis det viser seg at kommunene ikke klarer å sørge for vedtak som er i overensstemmelse med de nasjonale føringene, skal vi vurdere eventuelt å hindre at kommunene har denne dispensasjonsmuligheten.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-22:
Skjønn er jo alltid vanskelig å definere veldig tydelig. Jeg er opptatt av at skjønn alltid vil være en del av vedtak som skal fattes. Det som er viktig for oss, er å presisere så tydelig som mulig hvilke vilkår som må ligge til grunn når ulike beslutninger skal fattes. Det er den presiseringen som vi vil være tydeligere på i det lovutkastet som vil komme i løpet av året, og som Stortinget vil få seg forelagt.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Norge har 5 700 mil med kyst. Da sier det seg selv at bruken av havet og havets ressurser er en vesentlig del av næringsutviklingen langs kysten. Norge har en unik forekomst av villaks, og den skal vi ta vare på, selv om flere faktorer truer enkelte av villaksstammene. Det har vært fokusert på oppdrettsnæringen som en av trusselfaktorene. Men denne næringen er like avhengig av et rent hav og godt miljø som villaksen er det. Som en lakseoppdretter sa: «God miljøpolitikk dreier seg om å sikre at verdiskapingen er biologisk bærende.» Det ansvaret hviler på næringen, og jeg har inntrykk av at de tar ansvar. 150 oppdrettsanlegg blir berørt etter siste forslag fra Direktoratet for naturforvaltning. Da må næringen bli tatt med på råd i den sluttfasen vi nå skal inn i. Distrikts-Norge trenger denne næringen. Den skaper arbeidsplasser og bosetting langs hele kysten. Jeg er glad for at fiskeri- og kystministeren nå har besluttet å etablere en kommisjon for bl.a. å redusere rømming av oppdrettslaks, for rømmingstallene er for store. Det er ikke alle oppdrettsanlegg som har like store problemer med rømming og lakselus. Skjerstadfjorden i Nordland har ikke disse problemene, men allikevel er den foreslått vernet nå i siste runde. I 25 år har det vært drevet oppdrett i denne fjorden uten problemer med lus, sykdom eller rømming. Det er heller ikke påvist negative effekter for villaksen. Grunnen er at Skjerstadfjorden har en formidabel vannutskifting gjennom verdens sterkeste malstrøm, Saltstraumen. I tillegg har fjorden store mengder brakkvann i vår- og sommerhalvåret, noe lakselusa ikke liker. Denne fjorden trenger en fornuftig vurdering. Jeg ser ingen grunn til, gjennom et Dokument nr. 8-forslag, å fjerne det som ennå er sikringssonene fra 1989. Statsråden har varslet en sak til Stortinget i løpet av året om ferdigstillelsen av laksevassdrag og -fjorder, og da skal alle forhold behandles. Næringen har ventet lenge på ferdigstillelsen som skulle komme i 2004–2005. Det greide ikke Bondevik-regjeringen å få til, og da kan vi ikke la næringen vente enda lenger på en evaluering. Næringen vil ha forutsigbarhet snarest mulig. Bondevik-regjeringen ønsket i likhet med Stortinget å bruke inntil ti år på en evaluering. Den jobben har sittende regjering satt i gang. Høyre kunne ha gjort denne saken ferdig, hvis de mente det hastet slik, mens de satt i regjering. Derfor ser jeg ingen grunn til å forsere denne saken nå gjennom et privat forslag i Stortinget fra Høyre.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Det var interessant å lytte til statsrådens innlegg, men det var vel ikke noe overraskende ved innlegget. Jeg vil henvise til at sentralstyret i Kommunenes Sentralforbund fattet et vedtak i 2004, var det vel, om at fylkesmannsembetet må fratas anledningen til å overprøve lokalpolitisk skjønnsutøvelse. Det forutsetter jeg at statsråden er kjent med. Videre het det at kommunene må tillegges mer beslutningsmyndighet på bekostning av Fylkesmannen. Det er signaler fra KS som går helt på tvers av den utviklingen som statsråden nå varsler. Jeg vil la dette munne ut i et spørsmål: Hvorfor anser statsråden kommunene så uegnede til å få økt selvråderett i saker om dispensasjon når det gjelder tiltak i strandsonen? For det er egentlig det statsrådens innlegg handler om – mistillit til lokal skjønnsutøvelse. Jeg forventer et meget godt svar på det.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-05-22:
Ivar Kristiansen fra Høyre avsluttet sitt innlegg med å levere noen forholdsvis kraftige spark til Senterpartiet og spå mørke tider for både lokalt selvstyre og utviklingen langs kysten med den nye regjeringen. Jeg må få replisere at jeg har vanskelig for å se noen stor forandring på den kursen som denne regjeringen har på disse to politikkområdene, i forhold til den som den forrige regjeringen hadde på akkurat de samme områdene, også den gang Høyre satt med statsråden. Soria Moria-erklæringen slår fast at det skal være geografisk differensiert forvaltning av strandsonen. Den slår også fast at det skal være en strengere praksis i de områdene som har størst press på utbygging. Det tror jeg er fornuftig, for vi vet at i deler av landet er det et problem at store deler av strandsonen er nedbygd. Ikke minst i Oslo-området og deler av Sørlandet er strandsonen nedbygd i en sånn grad at det utgjør et problem for allmennhetens tilgang til denne viktige ressursen. Det må Stortinget selvsagt ta innover seg og prøve å gjøre noe fornuftig med i samarbeid med Regjeringen. Men det er også sånn at forholdene i dette landet er svært forskjellige. Andre steder er det både riktig og fornuftig å bygge ut i strandsonen, og det skal man fortsette med. Noen steder kan det å bygge ut i strandsonen være helt nødvendig, som f.eks. i deler av Vestlandet der det er hundre meter mellom strandsonen og fjellet. Der er det ingen andre steder å bygge. Andre steder kan det være nettopp utbygging i strandsonen som sikrer at man får ny aktivitet, verdiskaping og arbeidsplasser på plass. I store deler av dette landet er fritidsaktiviteter en svært viktig næring, og man skal selvfølgelig fortsette å ha rammevilkår som tillater det. Hovedutfordringen framover blir å balansere dette på en fornuftig måte. Nå tar forslagsstillerne opp forslag om å redusere Fylkesmannens mulighet til å komme med innsigelser. For min egen del og for Senterpartiets del må jeg si at jeg ikke opplever dagens praksis og dagens regelverk som et stort problem. Jeg er heller ikke av dem som oppfatter praksisen med å imøtekomme dispensasjoner som veldig problematisk. I deler av landet er det faktisk fornuftig, selv om det ikke trenger å være det i alle deler av landet. Jeg ser fram til at statsråden og Regjeringen på et senere tidspunkt legger fram for Stortinget et godt opplegg for hvordan man skal balansere og ivareta disse to hensynene. Og jeg føler meg trygg på at det som er nedfelt i Soria Moria-erklæringen, nemlig at det skal være geografisk differensiering, at det skal være strengere i de områdene hvor man opplever press, kommer til å ligge til grunn for dette forslaget. Så vil det selvsagt også være sånn at bærebjelken vil måtte være det lokale selvstyret for arealforvaltning i strandsonen også i framtiden.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Statsråden sier at vi ikke må dramatisere i denne saken. Altså: Dramatikken oppleves lokalt. Utviklingen av lokalsamfunn langs kysten vår får ikke stor drahjelp fra sentrale myndigheter. Som det er blitt sagt flere ganger i dag inneholder Soria Moria-erklæringen store ord om lokalt selvstyre – og skulle være selve navnet på forutsigbarhet. Men i lokalsamfunnene våre opplever man det stikk motsatt – uforutsigbarhet og en overkjøring. Kysten vår har store verdier og skal ivaretas for allmennheten. Jeg har et eksempel fra Tjøme kommune, som ønsker å videreutvikle kommunen med nye og flere arbeidsplasser innen den største næringen på øya – turisme. De ønsker å unngå utflytting fra kommunen. De ønsker flere arbeidsplasser, og de ønsker å bli kvitt en økende arbeidsløshet. Dette er viktige lokale spørsmål som lokalpolitikerne jobber med, og som har stor støtte hos lokalbefolkningen. Hva skal de ellers leve av – tre gårdsbruk, fire fiskere? Det holder ikke til å holde liv i en kommune. Kommunen må utvikle seg i takt med samfunnet. Det er store hytteeiere fra Oslo sammen med SV og statsråden som klarer å stoppe utviklingen på Tjøme og i Distrikts-Norge, slik jeg opplever det. Det er en klar overkjøring av lokaldemokratiet. Men det må ikke være tvil om hva Fremskrittspartiet ønsker. Det er en styrking av kommunenes selvstyre ved å delegere makt og avgjørelsesmyndighet lokalt. Ekstra betenkelig blir det når skjønnsutøvelse fra Fylkesmannen – altså byråkratiet – kan overprøve en skjønnsutøvelse fra lokalpolitikerne, de folkevalgte, i den enkelte kommune. Jeg vil også understreke at Fremskrittspartiet er stor tilhenger av allemannsretten. Det er viktig å sikre areal langs strandsonen og fri ferdsel. Fremskrittspartiet har full tillit til at kommunene selv kan forvalte sin egen kystlinje til det beste for kommunen, allmennheten, turismen, grunneierne og samfunnet i sin helhet – og i et fremtidsperspektiv.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Lokalpolitikerne har de siste 25–30 årene fått stadig mindre selvråderett når det gjelder kommunens arealer. Det gjelder strandområder så vel som andre områder. Interessen for å delta i lokalpolitikken er dessverre dalende. En årsak er trolig at lokalpolitikerne får mindre og mindre å si i forvaltningen av kommunale arealer. Det blir utvannet. I kystkommunene har Fylkesmannens miljøvernavdeling blitt oppfattet som den myndighet som stadig legger kjepper i hjulene for kommunale vedtak. Vi som har drevet med lokalpolitikk, kjenner alle til begrunnelsene for avslag: Tiltaket ligger i strandsonen. Tiltaket skaper presedens. Det kan ses fra fylkesvegen. Tiltaket punkterer landskapet. Og så videre. Oppfinnsomheten fra Fylkesmannens miljøvernavdeling for avslag øker stadig og hindrer fornuftig bruk av kommunenes arealer. Etter at fylkeskommunen ble fratatt sykehusoppgavene, har byråkratene tydeligvis funnet ut at arealplanlegging i kommunen skal være satsingsområde. I lokalsaker som tidligere ikke hadde regional eller nasjonal interesse, lot fylkeskommunen stort sett lokalpolitikerne få det endelige ordet. Nå er situasjonen en helt annen. Byråkratene hever svepen og truer med innsigelse til tiltakene, selv om disse ikke har interesse utover det området tiltaket berører. Fremskrittspartiet er sterkt imot at den lokale råderetten nesten er blitt utradert. Påklagede lokale vedtak ender som oftest med at Fylkesmannen omgjør disse. Blant lokalpolitikerne fra de fleste partier er det en meget stor irritasjon over mangelen på selvråderett over kommunens arealer. Som tidligere nevnt i denne debatten, vedtok sentralstyret i KS i april 2004 at fylkesmannsembetet må fratas anledning til å overprøve lokalpolitisk skjønnsutøvelse, og at kommunen må tillegges mer beslutningsmyndighet på bekostning av Fylkesmannen. Når man tenker på at KS består av politikere fra alle partier, burde det jo være enighet om dette forslaget – noe det sannsynligvis ikke er. Fremskrittspartiet fremmet også et privat lovforslag i 2004 om samme sak, et forslag som fikk bare egne stemmer. Miljøvernminister Helen Bjørnøy har nå bedt miljøvernmyndighetene om å stramme ytterligere til ved å nekte enhver form for bygging i strandsonen. Kysten fra svenskegrensen til Lillesand er flere steder sterkt belagt med hytter. I resten av landet, og sikkert også i nevnte kystsone, er det uendelig med områder som ville egne seg til hytter og fritidsboliger uten at det ville skade allmennheten. I mange tilfeller blir allmennheten brukt som et alibi for å nekte tiltak i strandsonen. Fremskrittspartiet vil arbeide hardt for å forsvare kommunenes selvråderett i arealsaker.
Børge Brende (Høyre), 2006-05-22:
Jeg tror det er rimelig bred enighet i denne salen om at miljøhensyn skal tillegges vekt også i strandsonen. Da man vedtok loven i 1965, var man dog enige om at det skulle gis en dispensasjonsrett lokalt, slik at kommunene kunne vurdere hver enkelt sak individuelt opp mot det som var lovens hovedformål. Denne dispensasjonsadgangen gjør det f.eks. mulig for en kommune hvor det er et gammelt industriområde som ligger i strandsonen, å si at for å få en transformasjon av dette gamle industriområdet og få ryddet opp vil det miljømessig være fornuftig å gjøre det om det til et hytteområde, f.eks., eller også til et boligområde. Derfor har man gitt en dispensasjonsadgang. Man har også gitt dispensasjonsadgang fordi det i store deler av landet vårt er fjorder – og ikke minst miljøvernministeren burde være klar over det – der det kan være et veldig kort område fra strandkanten og til det blir ganske ubebyggelig. Derfor har man også sagt at i de kommunene kan man ha noe større frihet til å drive arealdisponering. Så kan det være en øy hvor det faktisk ikke er bebyggelig annet enn i strandsonen. Derfor synes jeg det er fornuftig at man viderefører lovens hovedformål. Selvsagt skal det tas miljøhensyn i strandsonen, men det bør også hele tiden være klart at det skal være en dispensasjonsadgang, som kommunene har, fordi de har hovedansvaret for arealforvaltningen i Norge. Det er der de folkevalgte er. Miljøvernavdelingen hos Fylkesmannen er sikkert strålende – det virker iallfall som om miljøvernministeren er veldig begeistret for den – men den er ikke valgt av folket. Folkevalgt kontroll også med arealdisponeringen er vesentlig. Jeg ble faktisk ganske lettet da jeg leste Aftenposten 31. januar i år, hvor Ola Borten Moe, Senterpartiets miljøpolitiske talsperson, sa: «Det er helt uaktuelt å ta fra kommunene arealforvaltning i strandsonen.» Klokt, veldig klokt. Det er helt i tråd med det jeg mener. Hovedregelen ligger der, men kommunene i de delene av landet hvor presset er mindre, må selvsagt ha mulighet til å disponere dette selv. Miljøvernministeren slapp katta ut av sekken i sitt svar til representanten Kristiansen, hvor hun nå ikke utelukker at kommunene kan fratas denne dispensasjonsadgangen fremover – hvis de ikke oppfører seg ordentlig. Og da blir det hengende i løse lufta også etter denne debatten: Hva vil de rød-grønne? Er det, som Borten Moe sier, uaktuelt å innskjerpe det, eller vil man vurdere det? Hvis noen helt på tampen kan oppklare for oss hva som ligger der, vil det vært meget interessant. Hvis det ikke skjer, er jo det også talende.
Børge Brende (Høyre), 2006-05-22:
Vi har en økende strømpris, og det skyldes ikke minst at det produseres for lite energi i Norge. Det er mye som nå er gryteklart, og som blir forsinket fordi olje- og energiministeren og Regjeringen har forsinket dette gjennom å «skrape» de grønne sertifikatene. Det var en sak jeg glemte i min opplisting over hva olje- og energiministeren har gjort eller ikke gjort på energiområdet. Han har «skrapet» de grønne sertifikatene, og i tillegg stilt særnorske krav til gasskraftverk slik at de blir forsinket og mye dyrere. Det er også en tredje ting som preger energipolitikken, og det er at statsråden stort sett ved alle anledninger skylder på tidligere regjeringer. Men poenget er at når det gjelder fornybar energi og alt det som nå venter, er det opp til Regjeringen. At det også er skapt en diskusjon om man er forsinket, kan energiministeren selv for. Han sa selv at dette skulle komme før påske, og så var det etter påske. Når vil det komme et opplegg for å løse ut dette med fornybar energi, og når vil Stortinget få seg det forelagt?
Børge Brende (Høyre), 2006-05-22:
Når Arbeiderpartiets representanter nå i salen tar på seg storstemmen, er det åpenbart at det oser av dårlig samvittighet. Vi ble lovet mye, bl.a. en mer aktiv næringspolitikk, fra de samme herrer som nå har tatt på seg storstemmen. De var faktisk i fremste rekke i så måte. De lovet en mer offensiv energipolitikk. Den mer aktive næringspolitikken har kokt ned til en dørfabrikk i Årdal, som kommer i konkurranse med andre norske dørfabrikker. Den mer aktive energipolitikken, som ikke minst representanten Klungland snakket om i fire år, er forstummet og blitt til en «skraping» av grønne sertifikater og et manglende svar til Stortinget i dag på hva vi får i stedet. Og det er det som er det interessante, å se fremover. Statsråden har i dag ikke greid å svare på når systemet kommer, og hvilket ambisjonsnivå systemet skal ha. Hvorfor er det viktig å få dette avklart? Jo, fordi det er så mange «gryteklare» fornybare prosjekter rundt omkring i landet som kan medvirke til å avdempe mangelen på kraft og høye strømpriser. Jeg håper Regjeringen er klar over at det begynner å haste hvis Stortinget i det hele tatt skal ha mulighet til å få behandlet denne saken i løpet av vårsesjonen. Jeg håper at statsråden i løpet av debatten kan avklare at vi får saken fremlagt, slik at komiteen kan behandle den. For det ville være veldig synd hvis saken først kommer til høsten, for da vil fornybare energiprosjekter som består av mange, mange TWh, bli ytterligere forsinket. Når det gjelder den fristen som er satt for at Stortinget skal få seg forelagt saken, forstår jeg at det støttesystemet som Regjeringen nå går for, er meget komplisert. Derfor har vi anbefalt de grønne sertifikatene, som også opposisjonen var tilhenger av i forrige periode. Det ble utsatt på grunn av at Sverige ikke var klar til å gjennomføre det. Det hadde ingenting med tidligere statsråd å gjøre, så der synes jeg vi faktisk skal være litt redelige. Men vi er avhengige av å få det til behandling i Stortinget nå. Vi kan selvsagt snakke mye om hva som ble gjort og ikke ble gjort i forrige periode. Det er et faktum, som også representanten Kvassheim var inne på, at det ble bygd ut mer vannkraft i de fire siste årene enn det som ble gjort på hele 1990-tallet. Men vi trenger enda mer energiproduksjon i Norge i årene fremover, og vi har egentlig invitert til et samarbeid her. Vi er villige til å sette kjepphester på stallen for at Norge skal få mer energiproduksjon. Vi kan rive kjeft om hvem som burde ha bygd ut mer, men poenget er at vi har ingen strømkrise i Norge i dag. Vi har en beslutningskrise. Skal vi unngå strømkriser, må vi ha mer energi, og vi skal også ha mer fornybar energi. Regjeringen har nå en strålende mulighet til å fremlegge en sak for Stortinget, slik at vi kan samarbeide om å finne frem til gode løsninger for fremtiden.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Saksordføreren sa i sitt innledende innlegg at Norge betaler regningen, mens utbyggingen skjer i Sverige, med et grønt sertifikatmarked slik som det kunne blitt framforhandlet. Det er en ganske frisk påstand, som jeg antar også Regjeringen står bak. Men problemet er at alle som har regnet på dette og våget å komme ut i media med tall, har jo sagt det motsatte, nemlig at Norge har så mange gode prosjekter, som ikke er brukt ennå, både når det gjelder småkraft, vind og bio, at vi ville ha utkonkurrert de fleste svenske prosjektene. Ergo: Vi ville fått investeringene i Norge. Energiministeren har ikke klart eller ønsket å kvantifisere sine begrunnelser om hvorfor dette ville bli for dyrt for Norge, selv om Ola Borten Moe fra Senterpartiet påstår det motsatte. Da spør jeg nok en gang, som vi har gjort i komiteen, som vi har gjort i media, i spørretimer og i skriftlige spørsmål: Hvor mye av utbyggingen ville funnet sted i Norge, hvor mye ville funnet sted i Sverige, og hvor mye ville dette kostet norske forbrukere i forhold til svenske forbrukere? Det er et viktig premiss i hele debatten.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Det var representanten fra Telemark som tok opp partiprogrammet til Fremskrittspartiet og sa at det var ikke alt som stod i partiprogrammet, som stemte overens med at Fremskrittspartiet ville ha grønne sertifikat, og det stemmer. Fremskrittspartiet er ikke begeistret for å subsidiere alle mulige teknologier. Samtidig har vi også en del programformuleringer om at vi f.eks. ønsker gode rammevilkår for norsk næringsliv. Vi ønsker tilgang til energi til forbruker som ikke er veldig dyr. Da må en sette dette opp mot hverandre. Det viser at Fremskrittspartiet har vært villig til å gå vekk fra noen prinsipper for å få til en bred avtale, få til en bred investeringsvilje på Stortinget for fornybar energi. Der har ikke Regjeringen vært villig til å komme oss i møte. Regjeringen har ikke i denne debatten klart å sannsynliggjøre hvorfor det skal være så mye dyrere å ha grønne sertifikater i avtale med Sverige enn å gjøre de tilsvarende investeringene kun i Norge. Så ble det nevnt ny energi. Småkraft er ikke ny energi. Den er veldig velprøvd, og det er det som er Fremskrittspartiets hovedanliggende her.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-05-22:
Som jeg har opplyst tidligere, er det for det første vanskelig å kvantifisere nøyaktig hvor stor del av utbyggingen som ville kommet på svensk side, og hvor mye som ville kommet på norsk side. I et slikt felles sertifikatmarked, hvor prosjektene skal gå dit det er rimeligst, forutsetter man at prosjektene skal komme der først. Jeg har tidligere opplyst at svenskenes krav var at Norge skulle forplikte seg til det samme ambisjonsnivået som Sverige forpliktet seg til: 12 TWh. Det ville føre til en dobbelt så høy kostnad pr. norsk forbruker som for en svensk forbruker. Regjeringen fant ikke å kunne akseptere en slik kostnadsforskjell for norske og svenske forbrukere. Når det så gjelder hvor stor andel av produksjonen som ville komme i de ulike land, er det, som jeg sier, vanskelig å svare nøyaktig på det. Men det er grunn til å tro at en betydelig del av det ambisjonsnivået som vi måtte ha forpliktet oss til, ville ha kommet på svensk side. Det skyldes flere ting, bl.a. mangel på nett i de områdene hvor vi har det største vindkraftpotensialet. Det vil ta betydelig tid å bygge ut og få på plass infrastruktur for å kunne gjøre de investeringene i disse områdene.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-05-22:
Det er riktig at vi har økende strømpriser. Det skyldes flere ting. Det skyldes de høye CO2-kvoteprisene vi har hatt i EU inneværende vinter, som vi for øvrig nå ser er redusert ganske betydelig. Det skyldes også at vi importerer en betydelig del energi. Det grønne sertifikatmarkedet ville etter all sannsynlighet ha ført til at norske forbrukere ville vært med og betalt for at en del av produksjonen ville blitt bygd ut i Sverige. Dermed ville vi fortsette å importere energi, og dermed også fortsette å importere energipriser. Vi ville ikke med et slikt opplegg som det vi la bort, ha gått i retning av selvforsyning av energi, etter vår oppfatning. Det er faktisk god grunn til å skylde på tidligere regjeringer i forhold til den situasjonen vi er kommet opp i. Det vil jeg fortsette å gjøre, bl.a. når det gjelder situasjonen i Midt-Norge, som den forrige regjering burde ha tatt tak i for lengst. Når det så gjelder det alternative opplegget, har vi, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, brukt tolv uker på å utrede et ambisiøst opplegg med et alternativ til de grønne sertifikatene, som innebærer at det er nødvendig å gå noen runder i forhold til EØS-legitimitet og også andre forhold som må ivaretas på en skikkelig måte slik at dette skal bli et langsiktig og godt opplegg.