trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Iselin Nybø (Venstre), 2015-01-06:
Jeg vil også takke interpellanten for å ta opp et veldig viktig tema. Dette er ikke noe vi bare skal diskutere i dag. Vi har en sak i komiteen, et forslag statsråden har lagt fram om å gi mulighet for å flytte mobberen, å be mobberen om å bytte skole i stedet for at den som blir mobbet, skal føle at det er den eneste utveien. Så har vi Djupedal-utvalget som vil legge fram sin utredning, og jeg regner med at vi får anledning til å debattere dette ganske grundig denne våren. Jeg har vært på besøk i Kristiansand og sett på barnehagene der. De har et veldig spennende prosjekt gående, men det som overrasket meg, var at de der kunne si at mobbing ikke bare er et problem i skolen. Det skjer også mobbing i barnehagen. De sa at ungene vet veldig godt hva mobbing er. Hvis man spør en barnehageunge om hva mobbing er, sier de at mobbing er erting – bare enda styggere. Det sier noe om hvor store og omfattende mobbeutfordringene våre er, og hvor bredt vi må tenke når vi skal ta tak i disse utfordringene. Jeg tror det viktigste vi kan gjøre for å bekjempe mobbing, er to ting: Det ene er at vi må ha trygge voksenpersoner rundt barn og unge, og vi må fokusere på mobbeproblematikk. Mange skoler benytter seg i dag av ulike programmer, som f.eks. Zero, og har stor glede og nytte av det. Det er helt sikkert viktig for dem, men jeg tror at hvis en ikke hele veien fokuserer på mobbing som lærer, som skoleleder, som skoleeier, klarer en ikke å håndtere de situasjonene som oppstår underveis. Det er også det statsråden sier når han sier at i likhet med brannøvelser må man ha en rutine for hva man skal gjøre når disse problemene oppstår. Vi må hele veien fokusere på dette for at vi skal ha det under kontroll. Så er det én ting til jeg har lyst til å nevne: Jeg synes det har vært sagt mye fra tidligere talere om at dette ikke er en problemstilling der vi kan se klare politiske skillelinjer. Dette er noe vi alle sammen er enige om at vi må gjøre noe med, og vi er alle sammen på leit etter de gode virkemidlene, som gjør at vi får mobbestatistikken ned og aller helst i null. En rapport som handler om rapporterings- og dokumentasjonskrav i skolen, ble lagt fram helt på tampen av fjoråret. Jeg tror dette er et viktig arbeid som også vil ha betydning for mobbing. Jeg tror man må fokusere på å få ned alt byråkratiet i skolen for å gi lærere mer tid til å følge opp den enkelte eleven, til å se det som skjer i klasserommet og til å høre på historiene fra det som skjer utenfor klasserommet. Man må fokusere på å få andre yrkesgrupper inn i skolen som miljøarbeidere og helsesøstre – her har også vaktmester og renholdspersonalet blitt nevnt. Jeg tror vi er nødt til å se vidt på dette, fokusere på mobbing og sørge for at de voksenpersonene som omgås våre barn og unge i dag, har tid, mulighet og kompetanse til å se den enkelte ungdom og til å følge opp de utfordringene som ligger der.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-01-06:
Jeg vil begynne med å takke statsråden for hans svar og ikke minst for det engasjementet han har vist for denne type saker siden han ble kunnskapsminister. La meg benytte anledningen til å takke Hans Majestet Kongen og statsministeren for deres bidrag i denne debatten i løpet av den siste tiden. At de to brukte store deler av sine nyttårstaler til å adressere denne problemstillingen, tror jeg verdsettes av veldig mange. Jeg har også lyst til å gjenta noe av det kongen sa i sin nyttårstale, nemlig at de som mobber, har noe annet i seg. De er så mye mer annet som menneske enn en mobber. Det tror jeg også må fram i denne debatten. Så har jeg lyst til å si noe om digital mobbing, som statsråden var inne på. Veldig mye har endret seg de siste årene, enda mer de siste tiårene også på denne fronten. I den digitale verdenen som barn og unge lever i i dag, foregår det mobbing på andre arenaer enn på skolen og også på andre arenaer enn på veien til og fra skolen. Nettmobbing kan i likhet med annen mobbing være både passiv og aktiv. Mange barn kan f.eks. føle seg utestengt når ingen liker bildene deres eller statusen deres på Facebook, f.eks. En gjennomgående trend, ifølge undersøkelser på dette området, er at jenter er mer utsatt for nettmobbing enn gutter. Det henger likevel ofte sammen med skolemobbingen. Medietilsynets siste undersøkelse om barnas mediebruk og medieerfaringer, Barn og medier-undersøkelsene for 2014, viser at 13 pst. av barna mellom 9 og 16 år har opplevd at andre har mobbet dem via mobil eller på Internett det siste året. I 2012 oppga 15 pst. at de hadde opplevd digital mobbing. Resultatene tyder på at det er en svakt nedadgående trend, men at det fortsatt er veldig mange unge som opplever mobbing gjennom sosiale medier. Statsråden var inne på dette med definisjoner og at man ikke blir trodd eller ikke blir hørt – ikke blir oppdaget. Mobbing kommer i veldig mange ulike varianter. Det kan være vanskelig å definere hva som er mobbing, og hva som ikke er det. Det er uansett bare den som blir mobbet, eller føler at en blir mobbet, som har den definisjonsmakten. Jeg tror ikke vi kan tillate oss noe annet enn å ha en nullvisjon, selv om det er vanskelig – kanskje også umulig. Statsråden var også inne på dette med kommunene. Mange kommuner gjør et godt arbeid på dette feltet. Mange jobber målrettet og gjennomgående med mobbing som tema. Problemet er at veldig mange enkeltskoler skiller seg negativt ut år etter år. Røe Isaksen var inne på at det gode arbeidet må forplante seg nedover i systemet. Hvordan skal vi få til det? Vil statsråden ta på seg en koordinerende rolle for å få til det?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-01-06:
Takk for en god debatt. Jeg skal nøye meg med å knytte noen kommentarer til noe av det som har blitt sagt. Statsråden har sagt at han jobber ut fra tre linjer, og det tror jeg er fornuftig: det juridiske og rettighetene som den første linjen, det konkrete arbeidet på skolene som den andre linjen, og ansvarsmobiliseringen som den tredje linjen. Så tror jeg vi må være så ærlige å si at det aller viktigste er linje to, det konkrete arbeidet på skolene. Som også representanten Fylkesnes er inne på, tror jeg alle er enige om at det er det preventive, forebyggende, som er det aller viktigste, og da er arbeidet rundt omkring i kommuner og på den enkelte skole svært viktig. Hvis ikke kommer det juridiske og rettighetene, og også ansvarsmobiliseringen, i etterkant, etter at skaden har skjedd. Så er jeg også veldig glad for at statsråden tar opp dette med andre voksenpersoner på skolene. Det er kjempeviktig. På min barneskole var vaktmesteren den viktigste miljøarbeideren. Når han var ute i skolegården og så antydning til mobbing, grep han inn og tok med offeret inn på sløydsalen et kvarter for å hamre litt løs og få ut frustrasjonen, og han snakket også med den eleven som var ansvarlig. Det er veldig viktig. Og det er det samme om det er vaktmestere, renholdsarbeidere eller andre. Representanten Tynning Bjørnø var inne på at dagens regel- og lovverk ikke holder, og at konsekvensen må bli større for de ansvarlige. Det er jeg helt enig i. Hadde dette vært en hvilken som helst annen sak knyttet til en annen lov, tror jeg reaksjonene hadde vært sterkere – om omfanget og systematikken rundt lovbruddene hadde vært i samme skala som for dette tilfellet i opplæringsloven. Representanten Tyvand er inne på at det kanskje er for tidlig med de konkrete tankene, og at man må vente på Djupedal-utvalget. Flere har nevnt Djupedal-utvalget, og jeg ser også fram til deres rapport. Jeg er delvis enig i at det er for tidlig å begynne med de aller mest konkrete tankene, men det går an å gjøre seg noen refleksjoner fram mot at dette utvalget legger fram sin rapport, bl.a. at det nok må være et ris bak speilet for dem som systematisk, bevisst eller ubevisst, tillater at mobbing skjer. Vi skal heller ikke glemme at det daglig gjøres en stor innsats på dette feltet, for alt er ikke så bekmørkt som man av og til kan få inntrykk av. Foreldre, lærere, renholdere, vaktmestere, rektorer og ikke minst frivillige organisasjoner, som f.eks. MOT, gjør et kjempearbeid på dette området. Igjen, takk for en god debatt, og jeg ser fram mot den mer konkrete fortsettelsen.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-12:
På vegner av representantane Audun Lysbakken, Snorre Serigstad Valen, Torgeir Knag Fylkesnes og meg sjølv har eg gleda av å setja fram eit representantforslag om retten til trygg og giftfri luft.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-02-12:
Saken gjelder en tilleggsbevilgning, en endring i statsbudsjettet, som regjeringen ber om Stortingets godkjennelse på. Det er et tvisteoppgjør, der Gulating lagmannsrett har idømt staten erstatningsansvar. Det gjelder byggingen ved Statens hus i Stavanger. Beløpet er på 43 mill. kr, inklusiv saksomkostninger blir beløpet 45,6 mill. kr. Komiteen foreslår at rammen økes med 40,6 mill. kr, og at resten blir en reduksjon i budsjettrammen til Fylkesmannen i Rogaland. Dermed er saken oppe og ute av verden. Komiteen har ingen andre merknader, viser til proposisjonen og rår Stortinget til å gjøre vedtak i tråd med det.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-02-12:
Arbeiderpartiet ønsket å få lagt fram forslag om dette, god handelsskikk med tilsynskapasitet, som omfatter distribusjon av matvarer. Det er fordi vi er opptatt av at forbrukerne skal sikres god, trygg og rimelig mat. Økt matproduksjon hjemme i Norge er en viktig målsetting for oss, noe som er avhengig av at man kan distribuere og selge maten i markedet. Det er i dag få aktører som utgjør dagligvarebransjen i Norge, og konkurransen er hard. For å nå fram i butikkhyllene er det avgjørende med forhandlinger som ivaretar hensyn til god handelsskikk. Vi mener at en lov om god handelsskikk vil kunne være ett av mange virkemidler som sikrer mer åpenhet og muligheter for reell påvirkning og markedsmessig styring av prissetting av dagligvarer slik at de blir så rimelige som mulig. Stoltenberg-regjeringen nedsatte to utvalg, Matkjedeutvalget og Dagligvarelovutvalget, som skulle komme med forslag og innrettinger for å bedre konkurransesituasjonen i matvarebransjen. Dette resulterte i forslag om god handelsskikk. Det var tydeliggjort at lovforslaget må omfatte distribusjon av dagligvarer og sikre god kontroll og sanksjonsmuligheter ved eventuelle brudd på loven. Det finnes i dag vesentlige utfordringer i det norske matmarkedet, og det har vært en utvikling i verdikjeden som har negative konsekvenser for forbrukerne, for utviklingen i dagligvarehandelen og for matproduksjon i hele landet. Spesielt krevende er maktforholdet mellom kjedene og leverandørene, som er varig endret. Dagligvarelovutvalget konkluderte med at forhandlingsløp og kontraktsforhold mellom leverandører og dagligvarekjedene er av en slik art at Norge trenger en ny lov om god handelsskikk. Dette er viktig for å sikre forbruker- og samfunnsinteresser knyttet til produksjon og omsetning av mat. Utvalget anbefalte også at det ble etablert et handelstilsyn for å håndheve loven. Når det gjelder det som saksordføreren sa i stad, ønsker jeg å si at da er det i hvert fall jobbet veldig mye med dette forslaget allerede når det har vært to utvalg som har konkludert med det samme, så det er i hvert fall modent for handling hvis man ønsker å gjøre det. Hvis man er tydelig fra regjeringens side på at dette er noe man ikke vil, så har jeg på en måte forståelse for det, det kan vi være uenige om, men det begynner i hvert fall å være rimelig gyteklart hvis man ønsker å gjøre det. Hvis man skal se det i en helhetlig sammenheng er det iallfall et av de punktene som absolutt er anbefalt å ta tak i, så utfordringen til regjeringen er: Når kommer det eventuelt hvis man ønsker å gjøre det, og kan man i dag være tydelig på at dette vil man ikke gjøre, hvis det er det man ønsker? Til slutt tar jeg opp forslagene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, selv om de var lagt fram delvis her fra saksordføreren.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-02-12:
Jeg synes det er bra at statsråden er opptatt av hele verdikjeden, samtidig som hun har masse møter og har satt i gang et arbeid for å løse de utfordringene som ligger der. Men da er det også viktig å vite hvilke typer kjøreregler statsråden egentlig ønsker å ha. Det er noe med det politiske bildet i det – hva er det hun legger i bestillingen for å finne et svar? Og hvem er det som skal ha forkjørsrett, hvem er det som skal ha vikeplikt, osv.? De kjørereglene vil det jo også være viktig i denne sammenhengen å få klarhet i. Vi mener jo at vi har hatt et veldig grunnleggende arbeid i forkant, før det ble regjeringsskifte – med de to utvalgene – og sagt at lov om god handelsskikk er gryteklart, at det bare er å innføre. Hvilke løsninger er det man ikke fanger opp i dette, og hva er det man da vil gjøre med de utfordringene som dette ikke svarer på?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-02-12:
Jeg vil heller gå litt dypere inn i hva som er bestillingen, hva det er man skal løse. For når statsråden sier at man vil komme tilbake «på egnet måte», så tenker jeg at det er jo fint, men hva er det man vil løse, og hva er det man da fokuserer på? For hvis man skal komme med ulike tiltak som skal treffe bedre, er det jo viktig å ha en diskusjon om hva slags type tiltak man jobber med. Det må jo være noe som er viktig å dele med Stortinget også.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-02-12:
Jeg takker saksordføreren for en grei gjennomgang. Det er et veldig sterkt fokus på dette. Det er ut fra at det er et sterkt ønske om at vi skal ha god tilgang til og sikre at det kommer nye produkter inn i markedet, og at nye produsenter kommer inn. Vi registrerer at markedskonsentrasjonen er veldig sterk i alle ledd, egentlig, i de norske matvarekjedene. Det har noe å gjøre med at vi også har et ganske lukket marked, så det er store utfordringer vi snakker om. Men det skal være hevet over enhver tvil at det er et veldig sterkt fokus i regjeringen og hos oss regjeringspartier på at her må det gjøres noen grep. Men hva slags type grep som er de riktige å ta, er ganske komplisert. Med hensyn til at vi ikke skal gjøre det altfor komplisert, er det et spørsmål om man skal utvide de lover vi allerede har, eller om vi skal lage en egen handelslov. Hva er best for å få det til? Det er også et spørsmål om hvem som skal ha myndighet til å følge det opp. Skal det legges inn under Konkurransetilsynet, eller skal det tas andre grep og f.eks. skapes nye tilsyn? Her er det ganske mange spørsmål som bør utredes på en skikkelig måte før man går inn for en løsning. Jeg tror, ut fra de signalene man får, at det ikke er noen tvil om at det trengs noen kjøreregler for forhandlinger sånn at det blir fair behandling, særlig der de virkelig sterke aktørene møter de små og kanskje nye aktørene i markedet, sånn at markedsmakt ikke blir misbrukt. Der ligger fokuset. Det skal til syvende og sist gagne forbrukerne og ikke bli altfor mye advokatmat – jeg tror vi heller kan si det sånn. Det skal være forholdsvis enkelt å administrere samtidig som vi oppnår resultatene. Så en liten kommentar til Miljøpartiet De Grønnes forslag, for det forslaget åpner jo opp for en helt annen diskusjon. Det åpner opp for diskusjon om hva slags virkemidler vi faktisk ønsker å bruke i konkurranse i Norge, og det bryter jo med Grunnlovens prinsipp om at det ikke skal være tilbakevirkende kraft. Det er det ene. Men det går langt i å begynne å diskutere antitrustlovgivning i Norge, hvor vi bryter opp allerede eksisterende strukturer, og det er en stor diskusjon som vi ikke tar på sparket etter et forslag som kom i går. Med det slutter jeg meg til saksordførerens innlegg.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Jeg vil også slutte meg til det som saksordføreren, Pål Farstad, sa innledningsvis i debatten, og ikke minst til det som Høyres Gunnar Gundersen sa i sitt innlegg. Man kan vel egentlig kort oppsummere med at det er tverrpolitisk enighet om at det er mange utfordringer rundt konkurransesituasjonen i matvarebransjen i Norge. Utfordringene knyttet til konkurranseforhold, effektivitet og struktur i verdikjeden for mat har vært på dagsordenen i lengre tid, og komiteen har i sine merknader slått fast at det er sunt med konkurranse, og at det sikrer forbrukerne trygg, god og rimelig mat. Det synes jeg er kjempefint og en bra start. I den offentlige debatt har flere pekt på distribusjon og den tette integrasjonen mellom distribusjon, grossist og dagligvarehandel, og at dette er en viktig etableringshindring i dagligvaremarkedet som man bør se nærmere på. Distribusjonsmarkedet kan være krevende, og dette er absolutt noe som må ses nærmere på når man skal vurdere mulige tiltak for å fremme konkurransen i matvaremarkedet. Dette er det viktig at regjeringen tar med seg i det videre arbeidet. Jeg er glad for at regjeringen ved mat- og landbruksministeren i sitt brev til næringskomiteen bekrefter at hun allerede er i prosess med å vurdere en rekke tiltak som skal bedre konkurransesituasjonen, og derav en del av forslagene som Matkjedeutvalget og Dagligvareutvalget har nevnt i sine rapporter, og også har satt i gang et større arbeid og vurdert en del andre innspill. Ikke nok med det: Som vi vet, har man også vært utenlands for å se på andre lands konkurransesituasjon i matvarebransjen – og dens verdikjede. Konkurransepolitiske tiltak er også noe næringsministeren ser på, og jeg har forståelse for at dette er et omfattende arbeid. Dette er utfordringer som går på tvers av politikkområder og til tider veldig komplekse problemstillinger. I en sak som dette er det viktig å få belyst alle sider. Det er viktig at man ikke fatter vedtak som kan få utilsiktede, negative konsekvenser, men at tiltakene er veldig treffsikre. Jeg er derfor glad for at et flertall stiller seg bak innstillingens forslag om at «Stortinget ber regjeringen fremme forslag til virkemidler for å bedre konkurransen og effektiviteten i dagligvaremarkedet.» Jeg ser selvfølgelig fram til å debattere disse tiltakene når regjeringen kommer med sine anbefalinger for å bedre akkurat dette – herav også spørsmålet om lov og tilsyn, som jeg oppfatter at statsråden ikke har konkludert helt i, men fortsatt vurderer sterkt.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
I denne saken om endringer i stiftelsesloven foreslås det å opprette en stiftelsesklagenemnd som skal behandle klager over enkeltvedtak gjort av Stiftelsestilsynet. Saken har sin bakgrunn fra Stiftelseslovutvalgets innstilling fra helt tilbake til 1998, der dette ble foreslått. Ved Stortingets behandling et par år senere konkluderte man med at klagene som en foreløpig ordning skulle behandles av Justis- og beredskapsdepartementet. Fagansvaret for stiftelsesområdet, med unntak av lovansvaret, ble 1. januar 2013 overført fra Justis- og beredskapsdepartementet til Kulturdepartementet, dvs. overføring av forskriftskompetanse og ansvar for forvalting, tilsyn og kontroll av stiftelser i Norge, herunder Stiftelsestilsynet. Som kjent ble forvaltningsansvaret for stiftelsesloven fra og med 1. januar 2014 overført fra Justis- og beredskapsdepartementet til Nærings- og fiskeridepartementet. Ansvaret for behandling av klager over Stiftelsestilsynets enkeltvedtak etter stiftelsesloven ligger derfor nå hos Nærings- og fiskeridepartementet. Etter at Stiftelsestilsynet ble etablert i 2005, har antall stiftelser økt kraftig, og den samlede egenkapitalen i stiftelsene har økt fra 43 mrd. kr i 2005 til 125 mrd. kr i 2013. En stor økning har man også hatt i antall klagesaker, og de har vist seg å være mer kompliserte og tidkrevende enn forutsatt i lovens forarbeider. Næringskomiteen slutter seg derfor til vurderingene til departementet, som mener at sakene egner seg bedre for et ekspertorgan i form av en egen klagenemnd enn for departementsbehandling. Jeg vil avslutningsvis understreke behovet for og kravet til uavhengighet og faglig ekspertise, og at det er viktig at Stiftelsesklagenemnda har et eget sekretariat. Det er viktig for å ivareta uavhengighet, og det ivaretas ikke hvis dette samlokaliseres i Lotteri- og stiftelsestilsynets lokaler. Dette støttes og påpekes også av flere av høringsinstansene. Ettersom det er tverrpolitisk enighet i denne saken og om forslaget fra regjeringen, så stopper jeg her.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-02-12:
Saken vi nå debatterer, er matpolitikk, det er konkurransepolitikk, og det er forbrukerpolitikk. Det er et komplekst område – og så mener representanter for Arbeiderpartiet at svaret er lov om god handelsskikk. Som jeg sa i mitt innlegg, er Kristelig Folkeparti veldig tilfreds med at regjeringen nå vurderer ulike tiltak for å bedre konkurransesituasjonen i verdikjeden, og at de vil komme tilbake til Stortinget. Men jeg er nok litt utålmodig, fordi dette er jo en sak som har ligget på bordet lenge. Vi har hatt to utredninger, og statsråden sier at det vil ta tid å undersøke, men at det vil komme. Kan statsråden allikevel antyde noe om når regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med en slik sak?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-02-12:
Mat er viktig, og vi har et ansvar for å sikre at forbrukerne får trygg, sunn og god mat. Matvarekjeden fra jord til bord er svært viktig for alle i Norge, og det er en verdikjede som er en viktig del av norsk verdiskaping og norsk næringsliv. Da må vi sørge for at denne verdikjeden fungerer, og at den er preget av sunn konkurranse. For å sikre norsk matproduksjon er det avgjørende at produsentene når fram med sine varer til forbrukerne. Det kan hindres av en sterk maktkonsentrasjon på leverandør-, distribusjons- og dagligvareleddet. Dette er slått fast av to offentlige utvalg og har også støtte fra komiteen i merknadene. Uenigheten kommer fram når en skal ta stilling til om en skal handle nå, eller om en skal utrede, vurdere og analysere videre. Det er et spørsmål om en skal prioritere handlekraft eller snakkekraft. Handlekraft oppfatter jeg som å legge fram forslag og vedta regler og retningslinjer – som er grundig utredet. Snakkekraft oppfatter jeg det som når en ser en regjering som innkaller, enten det er dagligvarebransje, eller det er bensinstasjonseiere, for å skjenne litt på dem og lage et medieshow. Det er snakkekraft. Vi trenger nå handlekraft. Senterpartiet mener tiden er overmoden for å få en lov om god handelsskikk til Stortinget. Flertallet i komiteen er ikke enig i dette og ber regjeringen fremme forslag til virkemidler for å bedre konkurransen og effektiviteten i dagligvaremarkedet. Senterpartiet registrerer at det ikke er sagt noe om når dette skal skje, det er et helt åpent spørsmål om og når noe vil skje, og statsrådens svar til komiteen er svært knapt når det gjelder å gi noen signaler eller tegn om hva regjeringen tenker seg av ytterligere tiltak. Men denne saken vi behandler i dag, håper jeg legger et press på regjeringen, at den oppfatter en utålmodighet med å komme videre. Lov om god handelsskikk er ett av flere virkemidler. Når det gjelder Miljøpartiet De Grønnes forslag, er det et forslag som vi har behov for å vurdere nærmere. Jeg hører gjerne hvis enten næringsministeren eller landbruksministeren har synspunkter på det forslaget som er lagt fram, men vi er i utgangspunktet ikke innstilt på å stemme for det i dag. Mangfold og trygghet er viktig når det gjelder mat. Også pris er sentralt, men det skal ikke være kun pris som er gjeldende. Men så er det slik at det skjer noe med denne melken – og prisen på melken – fra graset og til den står i butikken og på bordet til forbrukeren. Prisen stiger ganske betydelig. Kunnskap om hva som gjør dette, er viktig, og for Senterpartiet er det viktig hele tiden å sørge for at verdikjeden også gjør at produsenten får sin rettmessige andel av den verdien som er der. I et tidligere innlegg er nevnt det knappe og dårlige mangfoldet i norske butikker, og det er vist til rapporten som skriver om dette. Det er mitt klare inntrykk at det ikke er norske matprodusenter det står på, det er en voldsom vilje til å utvikle nye produkter. Det vi trenger nå, er en verdikjede som fanger dette opp, slik at disse produktene har en mulighet til å nå fram til butikkhyllene.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-02-12:
Her er det utarbeidet et lovforslag som ligger på regjeringens bord. Vi får beskjed om at her er det behov for å jobbe videre. Jeg synes ikke det er godt nok bare å snakke – om og om igjen – om at det utredes ulike tiltak. Når en sier til Stortinget at det her er prosesser på gang, så mener jeg at statsråden også bør si noe mer om hva slags spor en jobber etter, hva som menes med «ulike tiltak». Jeg mener ikke at en skal røpe den endelige løsningen, men en kan si noe om hva slags spor en jobber med, hvilke tiltak en vurderer i denne prosessen. Det er veldig vanskelig å forholde seg til at vi ikke kan få en lov nå fordi det utredes ulike tiltak, når en ikke evner å si noen ting om hva de ulike tiltakene er. Så mitt spørsmål er: Hva er de ulike tiltakene? Kan en si noe mer konkret om det?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-02-12:
Det ville jo ikke vært noe spesielt om man kunne ha en diskusjon nå på bakgrunn av tiltak som ble nevnt. Vi har hatt en diskusjon om dyrepoliti – som er presentert med store bokstaver, uten at noe var klart. Vi har fått en diskusjon, og jeg mener det må være grunnlag for å gjøre det samme her, å si noe om hva man har tenkt. Men da vil jeg spørre litt mer om prosessen. Er det sånn at det tenkes at det skal bli en ny offentlig utredning som skal gå inn på spesielle ting? Dette er jo veldig kompliserte saker. Hvis man skal gå inn på veldig nye områder, så vil det jo være behov for å ha et faglig grunnlag i bunnen. Er det aktuelt at det kan komme en ny NOU? Et ekspertutvalg? Kan statsråden si noe mer om hva som er tenkt rundt den videre prosessen?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-12:
Det er vanligvis ikke bra når noen få har veldig stor makt, og det må være utgangspunktet for debatten her – og for andre debatter. Det snakkes mye om den valgfriheten som følger av et uregulert marked, men det som ofte skjer, er at det er noen få aktører som bygger seg veldig store, får veldig mye makt og dermed standardiserer store deler av vårt liv, jamfør det representanten Pollestad sa om vareutvalg. I jakten på fortjeneste tror jeg det ofte er fristende for mange å strømlinjeforme i så stor grad at valgfriheten, den reelle valgfriheten, blir skadelidende. Tradisjonelt har norsk matproduksjon, distribusjon og salg vært et felt med grei maktspredning og med en helt naturlig fordeling av overskudd, der de som produserer maten vår i Norge, har fått ordentlig betaling, og der en betydelig andel av overskuddet i selve dagligvarehandelen har blitt fordelt tilbake til forbrukerne gjennom samvirker. Jeg må innrømme at jeg er bekymret for strukturen i norsk matproduksjon på sikt etter hvert som de store kjedene som vi diskuterer i dag, også går mer direkte inn i landbruket. Det er på siden av denne saken, men det har sitt opphav i samme problem, nemlig at konkurransesituasjonen i matvarebransjen er svak. Det virker det som om landbruksministeren – og næringsministeren for den saks skyld – er enig i. Landbruksministeren har også uttalt seg i den retningen gjentatte ganger, men jeg synes det skorter veldig på viljen til å gjennomføre tiltak – ganske ukontroversielle tiltak, tiltak som det egentlig burde være lett å få flertall for i Stortinget. Her synes jeg at flertallet i innstillingen er altfor tilbakeholdne. Vi i SV støtter forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det er ganske enkelt fordi vi vet at maktkonsentrasjonen i dagligvarebransjen er stor, den er for stor. Vi vet at vareutvalget kunne vært mye bedre og bredere, og at det er vilje til det mange andre steder enn i selve utsalgsleddet. Vi vet at nordmenn ønsker et økt mangfold, mens de store kjedene står i veien for det, direkte og indirekte. Vi vet at innsynet er for dårlig, at det er for mye hemmelighold, og vi har fått klare anbefalinger på enkle tiltak som forslagsstillerne peker på. En lov om god handelsskikk vil være et godt skritt på veien. Jeg synes regjeringspartiene skyver den gjennomføringskraften de reklamerte mye med for et par år siden, foran seg – av årsaker jeg ikke helt forstår. Det skal bli spennende å høre landbruksministeren forklare det. Vi synes også at forslaget fra Miljøpartiet De Grønne er godt og interessant, og at erfaringene Miljøpartiet De Grønne peker på, f.eks. fra Finland og Storbritannia, er noe vi må lære av og se nærmere på. Det er et godt initiativ fra Miljøpartiet De Grønne, så vi støtter deres forslag om å be regjeringen vurdere en slik endring. Jeg har også fått noe etterretning på at forslagsstiller vurderer å gjøre forslaget til et oversendelsesforslag, sånn at det får en ordentlig behandling. Det hadde flere av partiene på Stortinget hatt godt av, så hvis forslagsstiller gjør det, vil SV i så fall også støtte det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Lov om god handelsskikk er ett av de tiltakene vi ser på. Men den loven vil ikke løse konkurransesituasjonen i dagligvaremarkedet. Dagligvarelovutvalget mener at det har utviklet seg en usunn forretningskultur i bransjen, som forhindrer at aktørene kommer fram til de mest samfunnsøkonomisk effektive resultatene, og at dette kan få negativ effekt for forbrukerne. Det er det den loven kan bidra til å gjøre noe med. Den konkurransesituasjonen og den mangelen på konkurranse som vi har innenfor denne sektoren, vil ikke denne loven løse. Det er derfor det er viktig for regjeringen at vi får jobbe med å se på andre tiltak, om vi kan finne andre grep som kan bidra til å øke konkurransen og gi mulighet for flere til å komme inn på dette markedet. Derfor tar det noe tid, men jeg lover representanten at jeg jobber, sammen med næringsministeren, så fort jeg kan.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Som jeg var inne på i mitt tidligere svar, vil ikke lov om god handelsskikk løse utfordringene med konkurransesituasjonen i dagligvaremarkedet, men den kan bidra til å øke effektiviteten i forhandlingene og sånn sett, gjennom det, sikre forbrukerne rimeligere varer – kanskje – til syvende og sist. Det er jo det dette utvalget peker på, at det forsvinner en del på veien på grunn av disse strukturene. Når det gjelder andre tiltak, er det nettopp det vi nå jobber med å se på, og det er ikke riktig av meg her og nå å presentere hvilke tiltak vi vurderer, for vi ønsker å gjøre en grundig jobb og så komme tilbake til Stortinget på egnet måte. Men jeg mener det også i seg selv er bra at vi har fokus på denne saken, at vi har blikket rettet mot matvareprisene, fordi det er noe som er viktig for alle som bor i Norge.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Det som er viktig for oss, er å se på de etableringshindringene som ligger der i dag, som gjør at det er nesten umulig for noen som ønsker å starte en dagligvarebutikk, å faktisk gjøre det. Vi ønsker å se på om det finnes noen grep vi kan gjøre for å tilrettelegge for at det skal bli enklere, fordi vi mener at det vil komme norske forbrukere til gode. Jeg mener også at det er viktig å følge nøye med framover. Nå er vi i en situasjon der kronekursen har gått ned. Det betyr at det allerede er varslet at det som importeres til landet, kan få høyere priser, og da mener jeg vi må passe på at ikke noen velger å mele sin egen kake og kanskje sette opp prisene ekstra for forbrukerne, slik at en tar inn mer enn det som strengt tatt er nødvendig ut fra den kostnadsøkningen som industrien har hatt.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Det kan jeg gjøre. Jeg kan i hvert fall love at jeg og næringsministeren jobber veldig aktivt med disse spørsmålene, og at vi vil bruke mye ressurser framover på både å diskutere hva som er fornuftig å gjøre, og å gjøre de utredningene som er nødvendige, knyttet til de tiltakene som vi mener vi bør se nærmere på. Så er det vanskelig å forlove seg på tidspunkt, men dette er en sak som har meget høy prioritet i begge disse departementene, og der vi selvfølgelig også vil ha kontakt med Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, som representanten var inne på tidligere.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Jeg skjønner veldig godt at representanten Pollestad gjerne skulle hatt meg til å fortelle litt mer om disse forslagene, slik at vi kunne startet en stor debatt før en i det hele tatt er kommet til ende med vurderingene og for så vidt også konklusjonene. Men jeg mener det er mest ryddig at vi nå bruker tid på å gjennomgå hva som er mulig å gjøre, og hva vi til syvende og sist ønsker å gjøre med tanke på å få til økt konkurranse. Den loven vi diskuterer her, vil, som vi har vært inne på mange ganger, ikke løse noe med hensyn til konkurransesituasjonen. Vi skal komme tilbake, og jeg kan love representanten Pollestad at vi skal ha mange gode og sikkert også friske debatter når den tid kommer, men regjeringen trenger nå tid til å jobbe med disse spørsmålene i ro og mak. Så skal vi komme tilbake på et egnet tidspunkt.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-02-12:
Etter min oppfatning har man brukt nok ressurser på offentlige utvalg i denne saken. Dette er en sak som er grundig belyst når det gjelder utfordringene, men også noen løsninger. Derfor mener jeg at det viktigste nå er at vi får jobbe med disse spørsmålene internt i regjeringen, og dette er jo et samarbeid mellom Landbruks- og matdepartementet og Næringsdepartementet, som da vil ta prosessen videre. Jeg var inne på at Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet også vil bli involvert. Så vi føler at vi har de utredningene vi trenger når det gjelder utfordringene og noen av svarene, og så er det andre ting som ikke er kommet så tydelig fram med hensyn til hva man kan gjøre, og det er de grepene vi nå ser nærmere på.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-02-12:
Som vi har hørt, så har allerede to utvalg, Matkjedeutvalget og Dagligvarelovutvalget, konkludert med at det er behov for klarere kjøreregler for dagligvarekjedene og en lov om god handelsskikk. Vi har også merket oss – og det er bra – at statsråden ved flere anledninger, også i et intervju i Kveldsnytt i november, har sagt at hun ville regulere og presse fram mer konkurranse i dagligvarebransjen. Hun viste til Storbritannia, hun hadde fått informasjon om lovgivningen der – en lovgivning, som, slik jeg ser det, er nært beslektet med det som her er foreslått. Regjeringens mantra har jo vært handlekraft. Hvorfor viser ikke statsråden nå handlekraft og legger fram et lovforslag, som allerede er godt utarbeidet etter en grundig behandling, fram for Stortinget uten ytterligere forsinkelser?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-02-12:
Som forslagsstiller og ikke medlem i komiteen vil jeg takke komiteen for god behandling av saken. Som flere talere har sagt, og som også komiteens behandling reflekterer, kjennetegnes jo den norske verdikjeden for mat av en sterk markedskonsentrasjon, og dette gir en utfordrende konkurransesituasjon. Vi i Arbeiderpartiet mener at sunn konkurranse er veldig viktig for å sikre forbrukerne trygg, god og rimelig mat og for å sikre at ulike produsenter av mat får en mulighet til å nå fram til butikkhyllene, og det avgjørende her er ryddige forhandlinger som ivaretar hensynet til god handelsskikk. Skal vi sikre økt matproduksjon på norske ressurser, mener vi det er avgjørende å sikre mulighetene til å kunne distribuere og selge i markedet. Det er ingen tvil om at det trengs noen kjøreregler for forhandlingene, sa Gunnar Gundersen fra Høyre. Tverrpolitisk enighet, sa Rytman fra Fremskrittspartiet. Det er jo bra. Alt skal ses nærmere på – det er jo også bra – og statsråden sa at en lov om god handelsskikk ikke vil løse alt, men at det er brukt nok offentlige ressurser på å utrede dette her. Likevel er svaret mer utredning. To utvalg har konkludert med at det er behov for klarere kjøreregler for forhandlingene i dagligvarekjedene. Statsråden har besøkt London og fått informasjon om tilsvarende lovgivning i Storbritannia og uttalt at hun vil bruke press for å få fram mer konkurranse i norsk dagligvarehandel. Vi etterlyser handlekraft fra regjeringen i denne saken, og vi ber om at lovforslaget som er utarbeidet, nå legges fram for Stortinget uten at vi forsinker dette ytterligere. Som statsråden sa: Det er brukt nok offentlige ressurser på utredninger. Vi mener også at det må sikres god kontroll og sanksjonsmulighet ved brudd på denne lovgivningen. Flertallet ønsker mer utredning og presiserer at dette er sammensatte problemstillinger. Ja, det er det for så vidt, men det er jo ikke noe godt argument for ikke å ta stilling til godt utprøvde og effektive virkemidler som bøter på deler av utfordringen. Den rød-grønne regjeringen satte ned utvalgene for å finne løsninger som kan skape tillit blant forbrukerne, og vi vil følge opp dette med politisk handling for å nå de målene. Arbeiderpartiet mener at dette ikke er noe å vente på. Vi ønsker handlekraft for å sikre forbrukerne trygg, god og rimelig mat, og at mangfold og kvalitet når butikkhyllene våre.
Monica Mæland (Høyre), 2015-02-12:
Det er slik at landbruksministeren i og for seg har redegjort for regjeringens arbeid i denne saken, og jeg kan bare bekrefte at vi også fra Næringsdepartementets side prioriterer denne saken og er opptatt av å komme med løsninger som løser det som er det egentlige problemet. Når jeg tar ordet, er det fordi næringskomiteens leder ønsket et synspunkt knyttet til forslaget fra Miljøpartiet De Grønne. Jeg har tre vurderinger i den sammenheng: For det første vil det ikke reparere det som er utfordringen i dag, fordi lover, i henhold til Grunnloven, jo ikke har tilbakevirkende kraft. Det er det første, at det må tas utgangspunkt i dagens situasjon. Det andre er at det er ingen absolutt 40 pst.-grense i konkurranselovens regler i dag. Dette skal vurderes i hvert enkelt tilfelle, og det er det Konkurransetilsynet gjør. For det tredje har det vært – og er – viktig for oss at vårt regelverk er harmonisert med EUs regelverk, og det er det, slik det er i dag. Derfor er det litt pussig at Finland har truffet en annen beslutning, og vi kjenner ikke erfaringene fra Finland. Det er det jeg kan si om forslaget. Vi har jo ikke gått grundigere gjennom det. Det kan vi selvsagt vurdere å gjøre hvis vi skulle finne ut at dette er relevant i det arbeidet som vi nå gjør.
Monica Mæland (Høyre), 2015-02-12:
Jeg er veldig fornøyd med at en samlet næringskomité tilrår at Stortinget vedtar forslagene til endringer i stiftelsesloven om å opprette en stiftelsesklagenemnd. Forslaget innebærer at behandling av klager over Stiftelsestilsynets enkeltvedtak overføres fra departementsbehandling til et ekspertorgan, en klagenemnd. Det vil bidra til at behandlingen blir uavhengig av politiske hensyn eller annen departemental styring. På denne måten kan vi også sikre størst mulig grad av likebehandling for klagerne. Departementet skal ikke kunne instruere nemnda i enkeltsaker eller omgjøre nemndas enkeltvedtak i medhold av forvaltningsloven § 35. Nærings- og fiskeridepartementet vil imidlertid kunne avgi generelle tolkningsuttalelser om stiftelsesloven, siden lovansvaret ligger i departementet. Siden endringene i stiftelsesloven i 2005 har det skjedd nesten en dobling av antallet klager som blir sendt til departementet. Sakene har vist seg å være mer kompliserte og tidkrevende enn det man antok, og de reiser vanskelige og sammensatte skjønnsmessige vurderinger. Ut fra hensyn til både tidsbruk og faglig ekspertise er også dette argumenter for at klagene bør flyttes fra departementsbehandling til en uavhengig klagenemnd. Stiftelsesklagenemnda skal bestå av tre medlemmer. De oppnevnes for en periode på fire år, med mulighet for gjenoppnevning. Stiftelsesklagenemnda skal også ha et sekretariat. Det er Kulturdepartementet som har ansvaret for opprettelsen av klagenemnda, og Stiftelsesklagenemnda vil bli underlagt Kulturdepartementet i administrative spørsmål. De årlige kostnadene ved en stiftelsesklagenemnd er anslått til 1,8 mill. kr. Nemnda foreslås finansiert gjennom en økning av den årlige avgiften for stiftelser. Den største kostnadsøkningen legges til stiftelser med høyest egenkapital, slik at avgiften øker med størrelsen på egenkapitalen. Det er rimelig å anta at en stiftelse med stor egenkapital har større evne til å betale for klagebehandlingen enn en stiftelse med liten egenkapital. I tillegg krever de større stiftelsene ofte mer ressurser til klagebehandlingen, og dårlig drift av en stor stiftelse vil ha større konsekvenser enn for en liten stiftelse. Det årlige tillegget til årsavgiften som stiftelsene må betale for drift av nemnda, beløper seg fra 6 kr til 4 100 kr, avhengig av størrelsen på stiftelsens egenkapital. Generelt dreier det seg om svært små beløp for nesten enhver stiftelse. Forslaget innebærer for øvrig at alle utgifter og inntekter som følger av forslaget, dekkes innenfor Kulturdepartementets gjeldende budsjettramme.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-01:
Som det står i kirkeforliket, som ble inngått 10. april 2008, gikk forliket ut på at det skulle igangsettes en prosess hvor partenes felles mål var at utnevning av biskoper og proster skulle overføres fra kirkelig statsråd til et kirkelig organ som kirkemøte eller bispedømmeråd. I samarbeid med Den norske kirke skulle det gjennomføres en demokratireform, slik at kirkens organer får en sterkere demokratisk legitimitet og forankring hos kirkemedlemmene. Kirkeforliket la opp til at vesentlige elementer i statskirkeordningen skulle videreføres ved at Den norske kirke fremdeles skal ha en særskilt forankring i Grunnloven § 16, at Den norske kirke fortsatt skal reguleres ved en egen kirkelov og være et eget rettssubjekt. Staten skal fortsatt sørge for at kommunene har lovbestemt plikt til å finansiere den lokale kirkes virksomhet, og staten skal fortsatt lønne og ivareta arbeidsgiveransvaret for biskoper, proster, prester og andre kirkelig ansatte som ikke lønnes av kommunene. Selv om forliket ble gjort, er det ikke til hinder for at partene fremmer sine egne primære grunnlovsforslag, noe som også blir gjort her – som det forslaget som behandles i dag. Forslaget som behandles i dag, innebærer et fullstendig skille mellom stat og kirke. En moderne stat bør etter forslagsstillernes syn ha en konstitusjon som sikrer lik og rettferdig behandling av alle sine innbyggere, uavhengig av tro eller livssyn. De gjenværende bestemmelser i Grunnloven om forholdet mellom staten og Den norske kirke er etter forslagsstillernes syn ikke forenlig med en stat som skal være nøytral med hensyn til tro og livssyn. Å velge tro og livssyn er personlige valg, og staten bør derfor ikke knyttes til en bestemt religion. Flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, anbefaler at forslaget ikke bifalles. Kulturarven har preget landet i mer enn tusen år og bør etter disse partienes syn fremdeles være verdigrunnlaget for nasjonen, og flertallet mener at Den norske kirke fremdeles skal ha en særskilt forankring i Grunnloven. Dette står etter flertallets syn ikke i motstrid til at alle innbyggere i landet sikres lik og rettferdig behandling uavhengig av tro og livssyn. Derfor anbefaler Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet at forslaget ikke bifalles.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Jeg viser til det som saksordføreren, representanten Svendsen, akkurat har sagt, og i sitt innhold er det dekkende for hva som også er Arbeiderpartiets prinsipielle syn i denne saken. Likevel vil jeg si at forholdet mellom Kirken og staten er et så sentralt spørsmål for det norske samfunnet, at jeg også vil gi uttrykk for noen meninger utover det som saksordføreren har gitt uttrykk for. Den norske kirke, slik som vi kjenner den, har vært en viktig del av vår samfunnsutvikling på mange måter. I det lange perspektiv har det vært i veldig positiv forstand, men det er også slik at den ikke alltid har vært pådriver for likeverd og sosial trygghet og heller ikke alltid på de svakes side. Likevel må vi i dag kunne slå fast at Den norske kirke gjennom sitt virke har stor betydning for den norske befolkning. Det kan derfor slås fast at Kirken er en folkekirke med svært dype røtter i Norge. De forslagene som vi behandler i dag, innebærer – som saksordføreren har redegjort for − et fullstendig skille mellom Kirken og staten, slik som forslagene ligger. Kirkens plass og autoritet er etter min og Arbeiderpartiets oppfatning avhengig av en tilknytning til staten. En full løsrivelse vil svekke posisjonen og legitimiteten. Kirkeforliket balanserer på en god måte Kirkens behov for selvstendighet og for en fornuftig og framtidsrettet kirke med bred oppslutning i befolkninga. Det er det kristne og humanistiske som har preget vår kulturarv og den kulturelle utviklinga i hele Norges historie. Dette må fortsatt være grunnlaget for samfunnets utvikling og grunnlaget for rettferdighet og for demokrati. Grunnloven har hele tida vært grunnleggende – så langt – for utviklinga av de samme verdiene. Arbeiderbevegelsen har i sin historie tatt mange samfunnskamper for rettferdighet og likeverd i det norske samfunnet. I nyere tid har Kirken vært en medspiller i denne utviklinga. Grunnloven har vært en plattform og en forutsetning for utviklinga, ved siden av det forliket som foreligger her i Stortinget, som gjør det naturlig med fortsatt grunnlovsfesting av Kirkens plass i Norge. Det er et vesentlig spørsmål om dette er til hinder for andre trosretninger. Vi har en motsatt oppfatning. Det norske samfunnet er preget av religiøst mangfold, mer enn noen gang. Det viser at forliket som er inngått, tar de nødvendige hensyn. At kongen som Norges statsoverhode skal ha en bekjennelsesplikt, følger som en naturlig konsekvens av den plassen og ordninga til Den norske kirke som Grunnloven i dag bestemmer. Arbeiderpartiet vil på dette grunnlaget stemme imot de forslagene som vi behandler på dette punktet på dagsordenen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Nå sa statsråden helt på tampen av sitt innlegg at hun respekterte og forsto hva som var sagt. Jeg vil allikevel begynne med det, for vi har ikke fremmet noe forslag til vedtak, og vi mente at det heller ikke var grunnlag for det, så jeg vil ikke stresse det poenget på noe vis. Men jeg vil understreke at når et flertall i Stortinget har en så grunnleggende kritikk, som vi har framført både i merknader og i denne sal, og som statsråden nå selv har overhørt, så må vi bare stille det helt konkrete spørsmålet: Betyr det at statsråden nå vil rette seg etter denne flertallskritikken og i framtida passe på at eierskapsavdelinga og departementets praksis vil være i henhold til denne kritikken?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Jeg respekterer fullt ut at statsråden har all mulighet til å være uenig – det er ikke det jeg sier, i og for seg – men poenget er at det ikke er noen motsetning mellom eierskapsmeldinga og flertallsmerknaden. Det er, tvert imot, flertallsmerknaden som er i samsvar med denne regjeringas og tidligere regjeringers eierskapsmeldinger. Derfor spør jeg en gang til, for jeg er litt usikker på om svaret er ja eller nei, om det er et ja med forbehold eller et ja: Vil statsråden og eierskapsavdelinga i departementet nå sørge for at vi ikke får flere saker av denne karakter, og – hvis det oppstår – at de selv kommer til Stortinget med saken, og at vi ikke må lese om den i mediene?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-01:
Da tror jeg ikke vi kommer videre på det punktet nå, jeg skal komme tilbake til det i et senere innlegg i debatten. Den 29. april, i Aftenposten, hadde daværende konsernsjef Baksaas – ja han er fortsatt konsernsjef i Telenor, tror jeg – et innlegg, der han plutselig tar voldsom selvkritikk. Han gjorde ikke det i høringa, og han gjorde det heller ikke i sin korrespondanse med departementet, som var grunnlaget for statsrådens brev til oss, men han gjør det der, og der sier han f.eks.: «Med lærdom fra VimpelCom-saken tar vi nå ytterligere grep for å styrke eierstyringen i slike selskaper.» Og: «Som eier vil Telenor alltid forvente at administrasjonen i de selskapene vi er deleier i, etterlever det regelverk og verdier som styret i selskapet fastsetter.» Dette sier han nå. Og da er spørsmålet til statsråden – hun skal få sjansen til å kommentere og utdype dette i Stortinget: Er dette useriøst?