Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-02-22:
Fra denne talerstolen har jeg mang en gang stått og snakket om innvandringssaker. Det er ikke så ofte vi har stått her og snakket om et flerkulturelt samfunn, om inkludering og mangfold. Jeg synes det er kjempebra at representanten Saera Khan har reist denne debatten, og den fortjener oppmerksomhet. Det er ikke tilfeldig at interpellanten har valgt skolen som utgangspunkt, for det er riktig, som interpellanten sier, at skolen er den arena i samfunnet hvor muligheten for inkludering er størst. Til skolen kommer barna når de er små. Noen kommer også senere, når vi snakker om minoritetsgrupper. Men uansett er det der de tilbringer dagen sin, det er der de skal hente kunnskapene, det er der de skal få kunnskapene, og det er der de skal kunne klare å ta imot kunnskapene. Det er de kunnskapene som skal være grunnlaget for at vi lykkes i forhold til integrering. Det er mange grunner til å bekymre seg, og til å si at vi så langt ikke kommer veldig heldig ut av alt det vi har gjort fram til nå når det gjelder dette feltet. PISA-undersøkelsen fra 2000 viste at minoritetsbarn gjorde det vesentlig dårligere enn majoritetselevene. Nylig kom jeg over en OECD-artikkel som også sa at minoritetsungdom i mye større grad enn etnisk norske faller ut av skolen. Altså: Det er stor grunn til bekymring. Jeg hørte statsrådens svar og de forslagene han hadde til tiltak. Når det gjelder det å være i en utdanningssituasjon, kan mye gjøres bedre. NAV ble nevnt, fortsatt rekruttering, målrettet infoarbeid, og det ble snakket mye om høyskolen og plan for likeverdig opplæring. Rådgivningstjenesten og studievalg er også kjempeviktig. Det er et tankekors at det er veldig mange som ikke kommer så langt, og som faller ut lenge før. Vi har forskjellige innvandrergrupper, og de skal ha forskjellige tilbud. Noen kommer fra kulturer hvor ambisjonene er store, hvor forutsetningene er gode, og hvor det er helt naturlig å komme ut i høyere utdanning og lykkes med det. Så har vi også innvandrergrupper som kommer fra land hvor det er stor grad av analfabetisme, hvor forutsetningene er mye mindre, og – det er riktig som representanten Saera Khan beskriver i sin interpellasjon – hvor barna hjemme ikke får den støtte og oppfølging de skulle hatt. Her må vi jobbe på forskjellige felt. Høyere utdanning og rekruttering, ja, og ikke minst etterutdanning blant de lærerne som allerede er i skolen, er et kjempeviktig område. Men jeg tror det er viktig at vi framover prøver å oppnå at flere blir rollemodeller, og at flere går ut i viktige yrker hvor de i dag er underrepresenterte, og da vil vi lykkes bedre i den norske skolen med minoritetsbarna. Vi vet alle, og vi har sagt det mang en gang, at det viktigste grunnlaget for god integrering er norskopplæring. Det er å gi barna et tilbud etter evner og forutsetninger. Her tror jeg faktisk at den enkelte skole og den enkelte lærer fortsatt har utfordringer. Jeg kommer fra Skien kommune, og man har der tatt imot innvandrere i veldig mange år. En av skolene, Stigeråsen skole, har innpå 30 pst. innvandrere, så det er ikke bare i Oslo at dette er nokså dominerende. De har jobbet kjempebra på mange områder, men andre skoler, hvor det kanskje er færre innvandrerbarn, har ikke de ressursene å sette inn og har heller ikke den store faglige kompetansen som store skoler i store miljøer har. Her må det jobbes på veldig mange plan. Godt skole–hjem-samarbeid er jo utrolig viktig. Da er vi også inne på tolketjenesten, og noe så enkelt som at tolketjenesten må styrkes fordi kommunikasjonen mellom skole og hjem skal bli bedre. I en god skole skal vi kreve noe av elevene, og vi skal kunne stimulere elevene. Kunnskapsløftet gir forutsetninger for det. Jeg tror fokuseringen på barneskolen må være veldig sterk i forhold til hvordan vi skal klare å få minoritetsbarna til å bli like gode som de etnisk norske barna, og til ikke å droppe ut oftere fra videregående skole eller fra ungdomsskolen enn de etnisk norske barna. Klarer vi å løfte fram barna og få alle opp på et jevnere nivå, tror jeg faktisk vi løser en del i forhold til rollemodeller, og det vil bli mer naturlig å få større representasjon i de forskjellige yrkene.