Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-28:
Å privatisere for å privatisere har veldig lite med praktisk politikk å gjøre, men er basert på en politisk idé. Nå skal man ikke kimse av politiske ideer, for uten dem har vi ingen samfunnsdebatt. De er grunnlaget for både debatten og utviklingen. Høyresiden i norsk politikk ønsker å overlate mest mulig av offentlige tjenester til private. Det er høyresidens prosjekt. Dette er ikke noe de har kommet snikende med etter valget. Dette har de flagget. Dette er deres politikk. Vi på venstresiden har den politiske idé at vi mener at det er hensiktsmessig og fornuftig at det offentlige, og der det passer, i samarbeid med ideelle organisasjoner, selv står for utviklingen og driften av disse samfunnstjenestene. Her står vi da overfor et veldig klart politisk skille. Det er klare skillelinjer mellom høyre- og venstresiden i norsk politikk på dette området. Så når Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å overlate til private å drive skoler, helseinstitusjoner og stå for omsorgstilbudene, er ikke det noe som bør forbause oss. Historisk sett kan vi være litt undrende til at Kristelig Folkeparti er med på en slik utvikling, men i dag er det situasjonen. Så kan man spørre: Er det da noen grunn til å forbauses over at man nå åpner for privatisering av den kommunale revisjon? Ja, det er det, fordi dette dreier seg om offentlig kontrollvirksomhet. Tidligere har jeg for min del forstått det slik at her gikk grensen for privatisering, også for Fremskrittspartiet og for Høyre. Det er derfor forbausende at man passerer denne grensen. Kommunal revisjon er naturligvis noe langt mer enn å revidere privat virksomhet. Vurderingen av resultatene, kostnadseffektiv drift, måloppnåelse, etterlevelse av fattede vedtak og etterleving av lovpålagte oppgaver osv. er deler av disse virksomhetene i forvaltningen. Det krever en særlig kompetanse, en kompetanse som vi i de langt fleste kommuner og fylker nå har på plass, og som videreutvikles. I dag finner det sted et samarbeid mellom kommunal revisjon og andre offentlige tilsyns- og kontrollinstanser, f.eks. ligningskontoret. Korrupsjonsavsløringene i Oslo på slutten av 1980-tallet er et veldig godt eksempel på hvordan dette fungerte og fungerer. Det er veldig vanskelig å se hvordan kommunikasjon og samarbeid kunne ha foregått dersom det hadde vært en privat aktør som her hadde stått for revisjonen. De store revisjonsbedriftene står i kø for å kjøpe opp denne kompetansen. Det er jeg temmelig sikker på. Fundamentet, kulturen og tenkningen osv. vil bli forandret i dette arbeidet. Jeg synes det er litt leit at vi nå antakelig vil endre et system som fungerer godt, foreta en endring som med all sannsynlighet ikke vil føre til noen kostnadsbesparelse, snarere tvert imot. Og det vil også øke byråkratiet. Det er forbausende at i særlig grad Fremskrittspartiet ikke ser denne utviklingen. Etter mitt beste skjønn får vi nå en ordning som ikke bare blir dårligere, men som også blir dyrere. Sekretariatsspørsmålet er ikke avklart, bare antydet, men det er ganske sikkert at det vil koste. Denne revisjonen er et offentlig ansvar, og ingen, heller ikke flertallet i denne sal, mener at vi kan kjøpe oss vekk fra et slikt ansvar. Jeg antar derfor at fagstatsråden, som jeg forstår skal ha ordet etter meg, bl.a. kan bekrefte at bestemmelser om at saksbehandlingsregler i henhold til forvaltningsloven og offentlighetsloven skal legges inn i forskriften, uavhengig av hvilken modell som velges. Jeg tror at det man vedtar i dag, ikke vil være en styrking av denne kontrollordningen.