trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Interpellanten og jeg deler i hvert fall en optimisme om at vi kan få det til. Det viser jo tallene også – de siste sju–åtte årene har vi lyktes. Vi har økt våre markedsandeler. Nå er det ingen tvil om at det finnes mange land som man kan reise til som tilbyr lavere arbeidskraftpris enn det vi har. Vi kan aldri konkurrere med fattige land med lave lønnskostnader, rett og slett fordi lønnsnivået i Norge er det som viser levestandarden vår. Vi ønsker å opprettholde en høy levestandard. Desto viktigere er det at vi er ekstra smarte når det gjelder å utvikle spesielle produkter og eksklusive, annerledes opplevelser som en ikke kan finne noe annet sted enn her, og ikke minst at vi er smarte når det gjelder organisering og produktivitet, slik vi er på andre områder. Det er jo nettopp det som gjør at vi kan beholde den høye levestandarden vår. Fremskrittspartiet og Regjeringen har kanskje litt forskjellig syn på snøscooterkjøring generelt og reguleringen av det, men mange steder har man jo lokalt funnet veldig gode kombinasjoner når det gjelder å drive næringsutvikling, utnytte naturen og samtidig ta vare på naturen. Det er jo nettopp det at vi tar vare på naturen, at norsk natur er uberørt, at vi har det villmarkslivet som vi har, som kan gjøre Norge til et helt spesielt reisemål. Hvis vi ikke hadde hatt nasjonalparkene, hvis vi ikke hadde hatt de uberørte fjordene, hvis vi ikke hadde hatt fjell og vidder som folk kan oppleve, hadde Norge også som turistnasjon vært et fattigere land. Jeg tror nettopp at den uberørte naturen og opplevelsen av å være ute i villmarken er noe som flere og flere i en moderne sivilisasjon vil etterspørre, og som kan legge grunnlaget for gode reisemål. Det betyr ikke at man ikke skal drive aktivitet her. Det betyr tvert imot at man skal drive en bærekraftig og miljøvennlig aktivitet, med jakt, med fiske, med opplevelser osv., og så får vi finne den balansen mellom motoriserte kjøretøyer – om det er helikopter, snøscooter eller bilkjøring – og det å ta vare på den uberørte naturen. Men her tror jeg det er mange lokale ildsjeler og forretningsdrivende og bedrifter som gjør en kjempejobb, i samarbeid med både lokale myndigheter og statens representanter i de ulike fylkene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Når Senterpartiet og SV i sine innlegg ikke ga en varm takk til interpellanten, skyldes det naturligvis at de stiller seg, som i andre saker, bak statsråden, slik at vi er samlet i takken til interpellanten for å ta opp en viktig sak. Det er jo et godt poeng det som er kommet opp i debatten, at reiselivsmulighetene i Norge avhenger av hva slags land vi kan presentere, og i mine fire år som kulturminister opplevde jeg vel ikke varm støtte til den sterke satsingen på kulturaktiviteter som den rød-grønne regjeringen har stått for, fra Fremskrittspartiet. Koblingen mellom et aktivt, levende kulturliv/kulturtilbud og reiseliv blir sterkere og sterkere. Det å reise og oppleve ting, mer enn å se på natur, delta i ting, om det er spel, forestillinger eller festivaler eller hva det nå er, skaper masse ringvirkninger, og de hundretusenene som vi kan støtte en Moldejazz eller en Hovefestival eller et teater eller andre ting med, gir mange ganger igjen i skatteinntekter i form av arbeidsplasser, overnattinger, restaurantbesøk, butikkbesøk osv. Så her er det en sterk kobling, som jeg skulle ønske at Fremskrittspartiet i sterkere grad støttet opp om. Det samme gjelder landbruket. Jeg tror det ville vært trist å reise oppover i både Gudbrandsdalen og Østerdalen hvis dyrket mark var vokst igjen, og landskapet så annerledes ut. Dette er en vesentlig del av den reiselivsstrategien vi har, at det er et levende Distrikts-Norge. Så er det sikkert mange ting vi kan være enige om, nemlig at vi må satse på markedsføring av Norge, og vi må satse på å bygge nettverk mellom aktører. Vi er i Norge preget av at vi har mange små bedrifter i reiselivsnæringen – noen steder kan det være fornuftig med en konsolidering, andre steder kan det være nettverksbygging som gir resultater. Det ser vi, de destinasjonene som virkelig klarer å jobbe sammen – profilere seg med en enhetlig profil, lage et produkt hvor turistene opplever en sømløs overgang mellom de ulike elementer som skal til for et vellykket opphold, om det er transporten eller overnattingen eller maten eller aktiviteten – lykkes også aller best. Så må vi utvikle spesielle produkter som er tilpasset et land som er et høykostland, som skal være et høykostland, fordi vi ønsker å ha et høyt lønnsnivå, men som samtidig på en mest mulig effektiv, produktiv måte blir konkurransedyktig med gode reiselivsprodukter. Høyres representant viste til Børge Brende, som erklærte seg som reiselivsminister. Det skal jeg også være, reiselivsminister – jeg skal løfte reiselivet og ikke minst være den katalysatoren som får folk til å jobbe sammen, til å møtes, til å trekke sammen, til å se mulighetene vi kan få til sammen, også her i salen, med opposisjonen og gode forslag fra partiene som ikke sitter i regjering, til hvordan vi kan utvikle norsk reiseliv. Så jeg ser fram til et godt samarbeid rundt det.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Jeg er glad for at interpellanten gir oss muligheter til å snakke om reiselivspolitikk, for det er et tema som Arbeiderpartiet og Regjeringen er veldig opptatt av. Reiselivssatsingen har vært som en rød tråd gjennom samtlige statsbudsjett som denne regjeringen har lagt fram, som ett av fem områder det satses helt spesielt på. Og som statsråden sa: Over årets budsjett er det bevilget mer enn noen gang – hele 250 mill. kr til Innovasjon Norges reiselivsarbeid. Det er faktisk en økning på 150 pst. fra budsjettet til Bondevik-regjeringen i 2005. Reiseliv er blant de raskest voksende næringene i verden, og målet er at vi fra norsk side skal ta vår del i denne veksten. Interpellanten får det til å høres ut som om norsk reiseliv har det ganske traurig og tungt, med en rekke særnorske konkurranseulemper. Det er ingen tvil om at den internasjonale kampen om turistene er både tøff og krevende, og at også denne bransjen merker den internasjonale finanskrisen. Finanskrisen har dessverre ført til en nedgang i antall utenlandsreisende over hele verden, og det ser vi alvorlig på. Men i tillegg til å ha en regjering som er villig til å satse på nettopp denne næringen, har landet vårt også en rekke naturgitte forutsetninger for virkelig å lykkes. Norge kan tilby en storslått natur og svært varierende opplevelser. Derfor er det viktig at vi satser på markedsføring av dette ute i den store verden. Næringskomiteen var jo på Senja i forrige uke. Når man snakker om reiseliv og muligheter for å skape et større marked enn det man har, og gjerne stjele litt fra naboen i øst, er i hvert fall reiselivsnæringen selv på hugget for å hente inn mer av det markedet som ligger der. Det er viktig. Reiselivsnæringen er spesielt viktig for distriktene og for mange lokalsamfunn rundt om i landet. Dette er faktisk den viktigste næringen, som gir positive ringvirkninger også til andre næringer. Vi kan nødvendigvis ikke konkurrere på pris, men vi kan vinne på kvalitet – vi kan sørge for at produktene er bra og av god kvalitet. Derfor pekes det også på kvalitet i reiselivsstrategien som ble lagt fram i 2007, og som ble utarbeidet i nær dialog med næringen. Kursen som stakes ut i denne strategien, er viktig. Og statusrapporten som ble lagt fram i fjor, viser at aktørene rundt omkring er godt i gang med å følge opp de gode tiltakene som ligger til grunn. Jeg merket meg at statsråden sa at han har tatt initiativ til en rekke møter med sentrale næringsaktører både i departementet og rundt omkring i landet for å sikre god kontakt med næringen. Det er betryggende med tanke på en fortsatt offensiv reiselivsstrategi fra Regjeringens side.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-01-18:
Da beklager jeg!
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-18:
Reiseliv er ei svært viktig næring, ikkje minst for område som har svak sysselsetjing og ofte er trua av fråflytting. Reiselivsnæringa er samtidig ei av dei næringane som er viktig for heile landet, frå nord til sør. Næringskomiteen har nettopp vore i Troms og sett kor viktig reiselivsnæringa er for det fylket. Reiselivsnæringa dekkjer heile spekteret, frå dei spesialiserte tiltaka som kan vere god attåtnæring til dei store industrielle satsingane med store ambisjonar for sysselsetjing. Heilt i sør i mitt fylke har vi mykje av den same situasjonen. Reiselivet er ein sentral del av næringsstrukturen i Agder. I dei midtre og indre bygdene i Agder er reiselivet heilt avgjerande for busetnad. Det spesielle ved reiselivsnæringa er at ho svært ofte eksisterer i samhandling med andre næringar og offentlege tiltak. Ein stor del av turistnæringa er avhengig av levande bygder og eit levande kulturlandskap. Derfor er landbrukspolitikken viktig også for turisme og reiseliv. Dei partia som vil rive ned det økonomiske fundamentet for landbruket, vil også svekkje grunnlaget for reiselivsnæringa. Reiselivsnæringa blir stadig meir avhengig av å kunne tilby noko i tillegg til reise og overnatting. Kulturhistorie, historiske minnesmerke, spesiell natur og aktivitetar som er knytte til det lokale, inngår som ein sentral del av produktet – dersom ein skal nå det betalingsdyktige publikumet og dei betalingsdyktige kundane. Enkelte kommunar har teke konsekvensen av det og plassert reiseliv i same etat som kultur. Kultur, arkitektur og planlegging av uterom er også eit sentralt element i turismen. Vi ser stadig oftere at overnattingskapasitet blir plassert nær inntil sterke kulturinstitusjonar. Både enkeltpersonar, reiseselskap og bedrifter vil gjerne ha noko meir enn overnatting og mat og drikke. Eit kulturtilbod er det som ofte utgjer forskjellen mellom å velje ein by i Noreg og ein by ein annan plass. Kulturbaserte næringar er i ferd med å bli ein vesentleg del av sysselsetjinga også her i landet. Det er eit stort potensial for samhandling mellom reiselivsnæringa og dei kulturbaserte næringane, også dei som lever i det digitale rommet. Festivalane er berre eitt eksempel. Profilering gjennom digitale media dreg også turistar til lokale tilbod. Som ein kuriositet kan eg nemne at det var studentar frå Italia som kom til Universitetet i Agder for å lære norsk fordi Noreg var landet for heavy metal. Skal vi få eit robust og lønsamt reiseliv, er det viktig å ha eit breitt perspektiv på dei utfordringane vi står overfor. Reiselivspolitikken må sjåast i samanheng med annan næringspolitikk, men må også sjåast i samanheng med kulturpolitikk og arealplanlegging. Så dei partia som ikkje tek kultur og landbruk på alvor, tek heller ikkje reiselivet på alvor.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-01-18:
Jeg vil takke statsråden for et utfyllende svar. Fiskerikomiteen i Europaparlamentet arrangerte den 1. desember 2009 en åpen høring hvor de diskuterte grønnboken og den nye, felles fiskeripolitikken. Her var det bred enighet om at det var behov for å se på fiskeriforvaltningen, sosiale forhold for fiskerne, økt lønnsomhet og økte investeringer i kunnskap. Uenigheten der besto altså ikke i hva slags mål man hadde, men hvordan man skulle nå målene – ikke ukjent den politiske debatten vi av og til har i Norge. Med våre erfaringer med å være utenforlandet i selsaken friskt i minne er det merkelig å registrere at ingen representanter for Norge fant det betimelig å ta ordet i denne høringen. Det var altså en åpen høring der det var mulighet også for Norge til å delta, men man benyttet seg ikke av den muligheten. Selsaken viste oss jo at den norske regjeringen ikke alltid henger med når EU behandler saker. Etter 1. desember har Europaparlamentet fått større innflytelse. Det vil da være enda viktigere at Norge kommer tidlig på banen i saker av så stor viktighet som fiskerinæringen f.eks. Høyre har lang erfaring med å ha politiske samarbeidspartnere som kniper igjen øynene og helst innbiller seg at EU ikke er til stede. Tillat meg derfor å stille spørsmål til statsråden om hvilke endringer hun mener er nødvendig for å sikre oss at vi ikke kommer på hælene i forhold til EUs endring av fiskeripolitikken.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-01-18:
Jeg takker for innleggene. Jeg sa i mitt innlegg at Høyre har lang erfaring med å ha politiske samarbeidspartnere som kniper igjen øynene og innbiller seg at EU ikke finnes. Fraværet av SV og Senterpartiet i denne debatten kan faktisk tyde på at statsråden har lignende kamerater. Det er betenkelig at et så viktig spørsmål overhodet ikke interesserer de to mest profilerte nei-partiene i Stortinget. Grønnboken til EU om fiskeripolitikken kan være tilforlatelig lesning. Men vi skal også ha i minne at sett fra EU framstilles ofte Norge som en gjeng med stappmette originaler. Det er uten tvil slik at i EU er man enige om målene, men overhodet ikke enige om midlene. Derfor er det så viktig at vi følger prosessen tett. Derfor er det så viktig at vi fotfølger EU og hele tiden prøver å påvirke slik at vi får dreid prosessen i vår retning. For veldig fort kan det dukke opp ting som vi ikke vil være tjent med i framtiden. Det viser eksemplet med selsaken oss på en god måte. Derfor er det på et vis betryggende at statsråden har klargjort at man jobber tett med det. Men det vil også være viktig å poengtere at for Norge som fiskerinasjon er det essensielt at vi deltar på dette, og det er viktig å merke seg at to av de tre regjeringspartiene snur ryggen til en slik debatt som dette. Det må følges fra Stortinget.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Jeg vil først være veldig ærlig og innrømme at jeg jo er av dem som mener at vi absolutt burde hatt et tettere forhold til EU, og har jobbet sterkt for det. Det har det ikke vært gehør for blant norske velgere, og da får norske velgere ta konsekvensene av at vi ikke er representert rundt de bordene der disse beslutningene fattes. Når det gjelder EU-parlamentet og eventuelt manglende interesse for å delta i åpne høringer der, tør ikke jeg å kommentere akkurat det, men det jeg kan si, er at jeg faktisk tidligere hadde avtalt et møte med EU-parlamentet, der jeg var gitt adgang til å komme og legge fram de norske synspunktene igjen. Kall det gjerne en repetisjon av det som har vært tatt opp tidligere, men for meg som ny statsråd var det et ønske om å få til det. Dessverre ble jeg rammet av det som mange andre ble rammet av før jul, nemlig det som heter influensalignende symptomer, og fulgte da de norske anbefalingene om å holde meg hjemme åtte dager. Det inntraff dessverre akkurat på det tidspunktet jeg skulle ha vært i Brussel og tatt opp dette. Men, som sagt, jeg vil benytte enhver anledning til både å få til et møte i parlamentet og med kommisjonæren. Jeg tror på at gode argumenter igjen og igjen fra norsk side er det som går inn. Fornuftig argumentasjon opplever jeg faktisk blir lyttet til, og Norge har i så måte en veldig god historie å vise til. Vi har hatt de samme diskusjonene i Norge, om ikke av like stor alvorlighetsgrad, for vi har vel heldigvis ikke latt ting gå så langt som det man ser at de har gjort i EU. Men det er jo bare å gjenta og gjenta og bruke alle muligheter vi har. Jeg kan for øvrig nevne at vi i Regjeringen har hatt et EØS-seminar om akkurat det for at vi som statsråder og forvaltning skal kunne reise til EU og argumentere for våre saker. Da vil Brussel, parlamentet og kommisjonen være viktig, men også medlemslandene, og der vil vi fortsette det nitide arbeidet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Jeg vil igjen få takke interpellanten for å ta opp en viktig debatt med mange viktig fasetter. Vi har vært innom noen av dem, ikke alle. Men det at det norske parlamentet engasjerer seg, er i seg selv viktig, og det setter jeg stor pris på. Så kan det oppfattes som at vi i fiskeripolitikken og i samarbeidet mellom Norge og EU blir sett på som bitte små – og ja, vi er små. Norge er et lite land i Europa, og vi er et lite land i verden. Men når det gjelder fiskeripolitikk, er vi en stormakt. Det må vi ikke underkommunisere. Vi bør heller snakke mer om hvilken stormakt vi er. For når det kommer til forhandlinger, forhandler vi som likeverdige partnere. Vi har en god historie å ha med oss, og vi har gode resultater å vise til. Det betyr at vi faktisk påvirker også gjennom det samarbeidet som disse forhandlingene gir oss. Men så er det nå engang slik at vi ikke er med under avstemningene. Der står vi utenfor. Vi kan selvfølgelig bruke de mulighetene vi har gjennom gode venner som er innenfor – de blir brukt hele tiden. Men det er faktisk EU selv som må bestemme hvilke tiltak de selv vil sette i verk. Vi forvalter store ressurser, og det er vår hovedoppgave. Vi har kommet langt, men det er også et langsiktig arbeid. Vi bruker alle påvirkningsmuligheter, også innenfor EU-parlamentet. Men jeg må legge til at jeg synes det er interessant at det tenkes nye måter å diskutere og påvirke parlamentet på. Så to ord om selsaken. Vi kan diskutere att og fram om det er en vanlig sak eller ikke. Jeg mener at det er en sak som er full av følelser og mindre politikk, så i så måte er den forskjellig. Men i alle fall: Vi forbereder alle sider ved saken. Og Regjeringen vil ta sin beslutning i god tid for å kunne kjøre en eventuell WTO-sak på best mulig måte. Det er selvsagt nært knyttet til de juridiske sidene ved saken. Jeg er veldig glad for at vi har WTO. Vi har visst som et lite land hvor viktig det er for oss, og vi har også visst at det er mulig å nå fram. Helt til slutt: Representanten Nesvik var innom den pågående konflikten i forhold til EU, og at vi muligens kan få konflikter på andre områder. Jeg kan forsikre Stortinget om at vi vil sette alle kluter til for å komme fram til en enighet. Jeg har hatt møter med fiskerne, senest i forrige uke, og for meg er det avgjørende at vi er omforent. Det er vi. Og jeg har oppfattet at det er tverrpolitisk enighet om viktigheten av den saken.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Når EU utformer ny fiskeripolitikk, er det viktig at vi følger med. Det er derfor en svært viktig sak interpellanten tar opp her i dag. Som en betydelig fiskerinasjon har vi fra norsk side både ansvar for og interesser i hvordan det internasjonale samfunnets forhold til vern og bruk av havet utvikler seg. Et viktig stikkord i denne forbindelse er selvfølgelig at vi sikrer en mest mulig bærekraftig forvaltning. Norge deler viktige fiskeriressurser med EU, og i mange år har det vært en stor utfordring i forvaltningssamarbeidet mellom Norge og EU at vi forvalter disse fiskebestandene i Nordsjøen så forskjellig. EU har en flåte som er altfor stor i forhold til de tilgjengelige ressursene, og her har nok EU mye å lære av den aktive og bevisste strukturpolitikken vi har ført fra norsk side. Ulovlig, urapportert og uregulert fiske – såkalt UUU-fiske – er en betydelig utfordring for å få en bærekraftig forvaltning av fiskeressursene. Norge er en aktiv pådriver i kampen mot UUU-fiske, og jeg er stolt av den store innsatsen Regjeringen har gjort i dette viktige arbeidet. På dette området er EU blant våre nærmeste allierte, og vi har et nært samarbeid på kontrollsiden. Som fiskeriministeren var inne på, er imidlertid et område der vi har store utfordringer i vår felles fiskeriforvaltning, utkast. Mens EU som sagt har et utkastpåbud og pålegger sine fiskere å kaste ut fisk de ikke har kvote på, eller som er under minstemålet, gjør vi det motsatte, nemlig å forby utkast av fisk. Også på dette området har EU uten tvil mye å lære av Norge. Det norske utkastforbudet er kjerneelementet i vår fiskeriforvaltning, og vi har over flere år bygd opp viktige tiltak rundt dette forbudet for å gjøre det effektivt. Jeg har registrert at vi har levert et omfattende innspill til grønnboken fra norsk side, der vi bl.a. vektlegger problemene med utkast av fisk. Jeg er glad for signalene om at EU nå ser ut til å ta dette på alvor. Jeg er optimist med hensyn til det arbeidet som nå er i gang med å reformere EUs fiskeripolitikk. Det er svært viktig at vi har nær og god dialog mot disse landene og prioriterer fiskerisamarbeidet med EU i tiden som kommer. Sammen med interpellanten skal jeg selv delta på et møte om arbeidet med EUs nye fiskeripolitikk i forbindelse med Nordisk Råds møte i København i slutten av denne måneden.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-01-18:
All honnør til interpellanten, som i interpellasjonen tar opp mange ting. Men det som er felles, og det han egentlig tar opp, er norske myndigheters arbeidsform i forhold til myndighetene i EU. Det er det dette gjelder. Så registrerer jeg med glede at både interpellanten og stasråden er enige om at hvis vi hadde vært medlem av EU, som vi sier i Høyre, eller hatt en bedre tilnærming til EU, som man sier i de EU-vennlige kretser i Regjeringen – hvis jeg tolker statsråden riktig, hadde dette vært enklere. Det er helt riktig, for man er jo enig om mye og om hva man skal vektlegge i forhold til EU, ikke minst når det gjelder fiskeriene: det er to ting, nemlig at det er lønnsomhet i det som foregår, og at det er bærekraft i den fiskeripolitikken vi skal ha. Så har vi mye felles med EU, og man burde kunne komme frem til gode resultater. Men det viser seg ofte, og det har jo gjort det i det siste, bl.a. i makrellstriden, at tyngden i EU ofte slår ut i vår disfavør. Så sier statsråden i sitt innlegg at selsaken er noe helt annet, for interpellanten har jo tatt utgangspunkt i den. Det er jeg uenig i fordi jeg synes at selsaken illustrerer på en veldig god måte arbeidsformen i EU, og at vi blir for små, og at vi ikke rekker frem. Så kan man gjerne si at selfangst kanskje er marginalt, men jeg tror det viser noe av arbeidsformen. For et par ukers tid siden besvarte utenriksministeren et spørsmål fra representanten Ivar Kristiansen fra Høyre, da man diskuterte dette. Utenriksministeren svarer at nå har man hatt disse tvisteløsningskonsultasjonene i WTO, osv., at man vil gå videre med dette, og at selforordningen har trådt i kraft, men at selve unntaket trer i kraft 20. august. Så sier utenriksministeren, og det sier for så vidt også statsråden i dag, at disse konsultasjonene bare er det første trinnet, og at man senere får en diskusjon om dette i et tvisteløsningspanel. Der mener jeg at det ligger noe. Hvis man går videre med en panelsak – slik vi gjorde i laksesaken, som statsråden er inne på – mener Regjeringen at man kan nå frem. Men så sier man at dette vil man komme tilbake til «etter evalueringen». Det er da jeg undrer meg, for jeg mener at dette haster. Jeg mener at 20. august er deadline for dette. Utenriksministeren sa riktignok at man ville jobbe parallelt med å påvirke EU. Men først og fremst må man jo få til denne jobben i panelet – man må kjøre på, slik at man ikke skyver ut det hele, og så kommer fristen den 20. august. Og når det ligger på bordet, er det i hvert fall min oppfatning – uten å være ekspert – at da er tingene atskillig vanskeligere å få til. Selfangsten er liten, men derfor viktig i denne sammenhengen. Jeg tror det er riktig, som representanten Nesvik sa før meg, at det er en følelse av at man er kommet for sent ut av startblokkene i denne prosessen. Det er det veldig viktig å peke på. Det tror jeg det er veldig viktig for statsråden å ta med seg videre i arbeidet.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Jeg vil fremme et representantforslag fra representantene Harald T. Nesvik, Per Roar Bredvold, Jørund Rytman og undertegnede om å fjerne tollsats på import av kjøtt i perioden 6. desember til 31. desember. Så vil jeg be om at man bruker forretningsordenens § 28 c for å hurtigbehandle saken.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Harald T. Nesvik og meg selv vil jeg gjerne sette frem et representantforslag om å styrke sjøtransportens konkurranseevne i Norge.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-12-09:
Jeg har gleden av å sette frem et representantforslag fra Geir Jørgen Bekkevold, Rigmor Andersen Eide, Dagfinn Høybråten, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv om å legge ned de regionale helseforetakene og omgående fryse alle omstillingsprosesser i lokalsykehusene.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg synes det er kjempebra at Fremskrittspartiet tar opp dette med gutter og problemer når det gjelder lesing. For det er et problem i Norge, som i veldig mange andre land som har vært med i PISA-undersøkelsen, at gutter leser mye mindre, de leser dårligere, og de har dårligere leseforståelse enn jenter. Samtidig vil jeg peke på at det er færre totalt sett – mange færre elever, faktisk – som leser dårligere i denne undersøkelsen enn i 2006. Det gjelder også gutter. Like fullt er det bekymringsfullt, og vi er nødt til å ha ekstra satsing på denne gruppen. Når det gjelder dyslektikere, er det ikke sånn at de har fått mindre støtte. Kommunene har like stor plikt til å gi hjelpemidler og sikre dyslektikere god undervisning, som før. Men det er gjort en endring på Navs budsjett når det gjelder dette, slik at det nå er kommunene som skal finansiere ekstra støtte til datamaskiner, mens det før var Nav som gjorde det.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Overhodet ikke! Og jeg tillater meg å ta en setning på engelsk i denne salen, for jeg mener at det slagordet vi bør bruke for norsk skole nå, er: Keep up the good work! Jeg mener vi gjør veldig mye bra. Vi gjør mer riktig nå i norsk skole enn vi gjorde i 2006. Den forrige borgerlige regjeringen la opp til stor uro i den norske skolen med trusler om mye privatisering, stor konflikt med lærerne om gjennomføring av nasjonale prøver, mer fokusering på inndeling av nivå og mer resultatpress på lærerne. Den veien vil ikke Arbeiderpartiet gå. Jeg mener at fellesskolen er det vi skal satse på. Jeg vil at vi skal snakke skolen opp, vi skal ikke snakke den ned. Men vi har en lang vei å gå fortsatt, med de høye ambisjonene som Arbeiderpartiet, og jeg vil tro også Høyre, har for norsk skole. Vi skal gjøre alle bedre. Vi skal ikke minst løfte dem som sliter med lesing, som Fremskrittspartiet tok opp i den forrige replikken, men vi skal også løfte de flinkeste. Hele norsk skole skal fortsatt løftes, og det skal vi bruke PISA-undersøkelsen til.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Arbeiderpartiet er for en helhetlig skoledag – det er helt riktig, og det står jeg for. Men vi har ikke noen planer som jeg kan annonsere fra denne talerstolen, utover det som ligger i neste års budsjett, som vi i dag skal vedta. Jeg har lyst til å si at økt timetall i de viktigste fagene som norsk, matematikk og engelsk, supplert med felles skolemåltid, fysisk aktivitet og leksehjelp, er gjennomført på en del forsøksskoler. SINTEF evaluerte det prosjektet, og forsker Brita Bungum konstaterte at elever, lærere og foreldre er fornøyd. Dette er en fortelling om suksess. Et tilsvarende forsøk er gjort i Oslo, og de hadde bedre resultater enn referanseskolene. Jeg mener at helhetlig skoledag gir et løft for norsk skole, og jeg mener også at representanten Dagrun Eriksen har et problem i forholdet til sin samarbeidspartner Høyre, som ligger nærmere oss i antall timetall enn Kristelig Folkeparti.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg har tidligere uttalt meg positivt om kommunesammenslåinger, men det står ikke at vi vil bruke tvang når det gjelder kommunesammenslåinger, verken i Arbeiderpartiets program eller Soria Moria-erklæringen. Så det er ikke aktuelt i inneværende stortingsperiode. Jeg er sterk tilhenger av at vi skal styrke kompetansen i kommunene. Jeg mener det er altfor få kommuner som samarbeider – det er bare 4 pst. som samarbeider når det gjelder skole. Jeg er sterk tilhenger av at man når det gjelder skole slår sammen kommuneadministrasjonen i små kommuner som trenger faglig kompetanse. Og jeg er sterk tilhenger av at de kommunene som ønsker det, slår seg sammen for å få et bedre tilbud til elevene. Så i forhold til målet, nemlig å få mer robuste kommuner, er jeg villig til å mene ganske sterkt at mange kommuner burde se mye grundigere på dette, nettopp for å bedre tilbudet til sine egne innbyggere. Men jeg er ikke villig til å bruke tvang i denne stortingsperioden.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Som partier er vi jo i konkurransesituasjon oss imellom. Vi slåss om velgernes gunst og vil gjerne ta æren når det går godt, og så vil vi legge skylden på andre når det går dårlig. Det kan jo ofte være fristende for alle partier, la meg understreke det, men jeg opplever ofte at det sjelden tekker velgere. Det sjarmerer sjelden velgere. Jeg opplever at det velgerne er mest opptatt av, er framtiden. Det jeg konstaterer nå, er at Fremskrittspartiet og Høyre gjør det bra på meningsmålingene. Det jeg da lurer på, er hva slags skole vi da får. Det jeg ikke er redd for, er at vi skal få mindre fokus på lesing. Jeg er heller ikke redd for at vi skal få mindre fokus på tidlig innsats eller en del av de tingene som det heldigvis, vil jeg si, er bred politisk enighet om. Men jeg er redd for hva Høyre og Fremskrittspartiet vil gjøre i forhold til private skoler. Jeg er redd for hva Høyre og Fremskrittspartiet vil gjøre i forhold til inndeling i grupper etter prestasjoner. Der har jeg lyst til å peke på en rapport fra Sverige, der sies det rett ut at inndeling etter prestasjonsnivå fører til lavere nivå. Går dere inn for det, i Høyre?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg har lyst til å ta fatt i det jeg tok opp i min forrige replikk da jeg snakket om prestasjoner i Sverige. Jeg vil gjerne spørre representanten Aspaker om hvordan hun ser på privatisering, om hun ønsker at man skal gå tilbake til den gamle privatskoleloven, og hvordan Høyre stiller seg til det etter det vi nå ser med hensyn til erfaringene fra Sverige.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Det er mange små og store debatter man kan være fristet til å delta i som jeg lar ligge. Men det jeg har lyst til å påpeke, er at dette er et budsjett som omfatter svært mange temaer. Ikke minst vises det ved at det er svært mange statsråder som er berørt av det vi jobber med i vårt budsjett. Det er en av de lengste debattene som går i disse desemberukene, hvilket betyr at det nesten er umulig for oss, selv innenfor den lange taletiden vi har, å være innom absolutt alt. Det betyr at det med skole og hjem selvfølgelig er viktig for mange av oss selv om vi ikke har nevnt det. Det samme gjelder mobbing. Noe som ingen har vært innom, er temaet andre trossamfunn enn statskirken, men det betyr ikke at det ikke er viktig i vårt samfunn. Derfor vil jeg påpeke at det ikke er mulig å komme innom alle temaer, selv under en så lang debatt som vi har. Så er dette med målrettede bevilgninger fra Fremskrittspartiets og Høyres side allerede kommentert av andre av Arbeiderpartiets representanter. Det handler om at vi fra posisjonens side kanskje savner mer engasjement i form av tekst i innstillinger om hvordan partiene ser for seg hva slags framtidig struktur, samarbeid, arbeidsdeling og målretting det bør være i høyskole- og universitetssektoren. Der finner vi få koblinger opp mot pengebruk, pengene bare deles ut uten mer spesifisering enn som så. Når vi har økt budsjettene, har vi koblet det tettere på arbeidsdeling, målretting og samarbeid. Så til den ideologiske debatten som kobles til den siste PISA-undersøkelsen: Jeg tror det går an å si at vi absolutt er enige om ganske mange ting her, f.eks. kvalitetsutvikling, tidlig innsats og svært mange andre temaer som det hadde gått an å komme inn på, f.eks. foreldre–skole-samarbeid. Men det er jo også ulike syn på noen områder, og det gjelder privatskoler. Og da gjelder det ikke de privatskolene som vi har, som enkelte har nevnt i løpet av debatten. Det er ikke det det er strid om – vi har et forlik rundt de privatskolene vi har nå – men det gjelder de privatskolene som Høyre vil åpne for, som har en mer kommersiell karakter. Det er det som har skjedd i Sverige. Dessuten har vi ulikt syn på inndeling av grupper. Da vil jeg vise til Høyres program – som jeg lurer på om noen kunne kommentere fra Høyres side – hvor det står at vi skal «la dette være grunnlag for undervisning som er tilpasset elevenes ferdighetsnivå fra første trinn», og det skal undervisningen basere seg på. Man skal altså dele inn i grupper på første trinn, tilpasset elevenes ferdighetsnivå, og det er akkurat det OECD advarer mot. Arbeiderpartiet og den rød-grønne regjeringen er ikke imot at man driver tilpasset opplæring i grupper i klasserommet, men at man skal ha en undervisning rettet inn mot ferdighetsnivå.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Vi debatterer nå alle de fire salderingsproposisjonene under ett, dvs. Prop. 28 S, Prop. 31 S, Prop. 34 S og Prop. 38 S. Jeg har behov for å kommentere Prop. 38 S fra Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet. Saken gjelder det økonomiske tapet Opplysningsvesenets fond, OVF, er påført som et resultat av tomtefesteinstruksen, som Høyesterett 12. mai 2010 kjente ugyldig for OVF. Dette dreier seg om tap ved innløsing av festetomter, tap på grunn av nedregulerte festeavgifter, tap på grunn av for lite oppjusterte festeavgifter, tap på grunn av utsatt oppregulering av festeavgifter i 2009 og 2010, samt framtidige tap på festeavgifter. I proposisjonen foreslås det bevilget 320 mill. kr i kompensasjon til OVF. Her har det dessverre sneket seg inn en teknisk feil i tilrådingen. Bevilgningen under nytt kap. 1504 står oppført i hele tusen, altså 320 000 kr. Dette er feil. Beløpet skal, som sagt, være 320 mill. kr. Det er bra at denne saken får en løsning, og at komitévedtaket er enstemmig. For å unngå eventuelle misforståelser eller usikkerhet om hva komiteen mener, har jeg likevel behov for å presisere hvordan flertallet for sin del, dvs. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, forutsetter at komitémerknaden skal forstås. Vi har merket oss den gode dialogen som er mellom staten og OVF om de enkelte tapene samt renteberegning av beløpet, og legger til grunn at partene kommer til en minnelig ordning innenfor rimelig tid. Det er ikke naturlig at Stortinget på nåværende tidspunkt legger andre føringer på dette arbeidet. Vi registrerer dessuten at regjeringen har varslet at spørsmålet om størrelsen på OVFs framtidige tap som følge av avgiftsjustering og kompensasjon for OVFs samlede tap vil bli vurdert, og at en kommer tilbake til dette på et senere tidspunkt.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Representanten Marianne Aasen fremhevet i sitt innlegg viktigheten av målrettede tiltak og fokuserte på grunnleggende ferdigheter i skolen. Representanten viste også til resultatene fra PISA. De viser at 21 pst. av guttene i skolen ikke kan lese og skrive godt nok. Mitt spørsmål til representanten Aasen er derfor: Hvordan kan regjeringens fjerning av støtte til dyslektikere henge sammen med strategien for økning av basisferdigheter og kompetanse i skolen?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Jeg er enig med statsråden i at det er en veldig positiv utvikling, og jeg er glad for at vi har snudd trenden. Men jeg synes også det er litt beklagelig at statsråden finner det nødvendig å forsøke å true politiske motstandere til taushet, når det kommer til å forsøke å belyse de utfordringene vi fortsatt har. Jeg synes vi skal skille mellom det å svartmale og det å tørre å se at vi fortsatt har utfordringer. Om svartmalingen har vært så totalt ødeleggende og grusom de siste ti årene som statsråden faktisk sa, er det merkelig at man de siste årene, til tross for dette, har hatt en så positiv endring. Men igjen, som det også har vært nevnt i tidligere replikkordvekslinger: 21 pst. av guttene kan ikke lese og skrive skikkelig. Støtten til dyslektikere er blitt kuttet. Vi ser at kompetansen når det kommer til lese- og skrivevansker ikke er implementert i lærerutdanningen som nå igangsettes. Hvordan passer dette inn i strategien for å få enda bedre resultater videre framover?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
I et tidligere innlegg mente representanten Wickholm at vi i Fremskrittspartiet pratet flinke elever ned – og det etter at jeg hadde brukt 5-6 minutter av mitt innlegg på å snakke om viktigheten av nettopp å få talentene i skolene opp, og hvor viktig det er å få disse fram. At han så klarer å trekke den konklusjonen at vi i Fremskrittspartiet snakker ned de smarte hodene, det må jeg si er litt imponerende! Flere representanter fra Arbeiderpartiet har gjentatt messinga som tydeligvis er indoktrinert gjennom de siste årene, nemlig at Fremskrittspartiet vil privatisere, privatisere, privatisere skolesektoren. Det er ikke det det er snakk om. Representanter fra Arbeiderpartiet vet like godt som oss i Fremskrittspartiet og Høyre at i forhold til finansiering av private skoler, som i dag ikke er likestilt, tvinger man de private skolene til faktisk å ta skolepenger, slik at vi får den privatiseringen som vi ser i dag, der lommeboka faktisk avgjør – i motsetning til et system slik Fremskrittspartiet ønsker, med likestilt finansiering. For øvrig syns jeg det er et veldig positivt tegn at de Ruiter – når han skal prøve å underbygge sin påstand om at Fremskrittspartiet alltid snakker negativt om skolen – må gå nesten tre år tilbake i tid for å finne en uttalelse fra en enkelt representant. Det finner jeg positivt. Jeg må også få lov til å påpeke at representanten de Ruiter også sa at vi måtte bort fra all testinga og prøvinga og det testregimet som var i skolen, hvor grusomt dette var og at det måtte vekk – samtidig som jeg registrerer at hans egen regjering bruker resultatene fra disse testene for alt de er verdt som politisk skyts og ammunisjon i skolekampen nå som resultatene fra PISA-undersøkelsen hadde gått opp. Samtidig pekte representanten Wickholm i sitt innlegg på at Fremskrittspartiet ønsker en annen type finansiering når det gjelder støtte til opplæring for samiske og finske elever. Ja, vi legger opp til at dette skal være kommunens ansvar – nøyaktig det samme som dere har gjort i forhold til finansieringsansvaret når det gjelder de elevene som har dysleksi og ekstra lese- og skrivevansker. Det er det helt greit for regjeringspartiene å gjøre i budsjettet, nemlig å overføre finansieringsansvaret for dem med dysleksi til kommunene. Men samtidig står dere og kritiserer Fremskrittspartiet for å ha den samme typen finansieringsstruktur for finsk og samisk opplæring.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
På bloggen sin forleden skrev Marianne Aasen bl.a. følgende: «Jeg er stolt av at elevene i den siste PISA-undersøkelsen har hatt Ap-regjering i seks av sine ti skoleår. Forhåpentligvis har dagens nyheter satt en endelig stopper for høyresidas svartmaling av fellesskolen.» Da er mitt spørsmål til representanten Aasen: Skal det forstås sånn at representanten Aasen og Arbeiderpartiet nå vil tie i hjel de norske elevresultatene i PISA 2009, som fortsatt viser urovekkende mange svake lesere, færre flinke lesere, og urovekkende få elever på de høyeste nivåene i matematikk og naturfag, som er helt kritisk kompetanse for Norge i fremtiden?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Jeg er veldig glad for at jeg fikk det spørsmålet fra representanten Marianne Aasen. Høyre går altså ikke inn for den nivådelingen, sånn som Marianne Aasen beskriver den, at man skal sette elevene i permanente båser. Vi har sagt at de rådene som kom fra Matematikkutvalget, faktisk er noe som alle politikere bør lytte til. Det er et fag som sliter kolossalt, og man har foreslått at man skal nærme seg elevene med større grad av differensiering i klassesituasjonen. Det mener jeg er å etterleve opplæringslovens bestemmelse om tilpasset opplæring. Det er å ta den bestemmelsen på ramme alvor og legge til rette for en undervisning som faktisk alle elvene kan ha utbytte av, og som setter dem i stand til å klatre og å oppleve mer mestring, faglig.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Den klare sammenheng er at de kuttene som gjøres i fylkeskommunens ramme, er knyttet til regional utvikling, hvor Høyre faktisk foreslår omdisponeringer og kommunale næringsfond som en erstatning for det. Høyre har klare, tydelige prioriteringer i sitt utdanningsbudsjett og innenfor kommunerammen, som sier at skole er blant de aller viktigste oppgavene som skal prioriteres, enten man befinner seg i et fylke, eller man befinner seg i en kommune. Så jeg kan berolige representanten Johannes Rindal og Senterpartiet med at det ikke er noen fare for at kvaliteten skal forringes i videregående opplæring om Høyre skulle komme til makten.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Hvis det er en kommune som virkelig tåler å bli tatt fram som en foregangskommune når det gjelder å satse på skolen, er det nettopp Oslo kommune. Der har man over år hatt systematiske, gode opplegg for å følge opp skolelederne og lærerne sine, og ingen kommune har mer inngående enn Oslo overvåket elevprestasjoner og satt inn tiltak der man ser at det er nødvendig. Jeg føler meg veldig rolig på at de prioriteringer Oslo gjør, fortsatt har det ene fokuset at de skal skape en skole som gjør at alle elevene i Oslo faktisk skal få mulighet til å strekke seg og nå nye faglige mål.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Jeg synes vi skal lytte til hva den svenske utdanningsministeren nå har sagt i sine kommentarer til PISA, at de er i gang med å gjøre endringer i svensk skole. Som flere har vært inne på, vet vi at reformer tar tid. Jeg er helt sikker på at den svenske utdanningsministeren nå kommer til å se til Norge for å se på hva det er vi gjør, som gjør at vi har kommet på rett spor. Men det er helt opplagt at den friskoleloven som den forrige regjeringen initierte, er en friskolelov som Høyre mener vi kan tillate oss å ha i Norge. Om det går 4–5 pst. norske elever i friskoler, er det ingen trussel mot den offentlige skolen. Tvert imot mener vi at det er riktig at elevene og foreldrene skal kunne ha mulighet til å gjøre et slikt valg.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Det var nesten så man kvakk til da statsråden startet innlegget sitt, for hun fyrte av en salve ved å si at i ti år har folk «lettvint» snakket norsk skole ned. Lettvint? Jeg trodde faktisk det var en nokså bred politisk enighet om at vi hadde avdekket en del feil, mangler og utfordringer i norsk skole som vi var nødt til å jobbe oss ut av. Det er det vi har gjort, og forhåpentligvis gjør vi mye klokt og rett nå som gjør at det kan se ut som om vi er på en annen vei og en ny kurs, og at vi er på rett vei. Men er det ikke da like lettvint av statsråden nå nærmest å gå til den andre ytterlighet og geniforklare skolen på bakgrunn av ett PISA-resultat? Til alt overmål brukte statsråden deler av sitt innlegg til å utdype det resultatet dit hen at vi har store utfordringer knyttet til lesing – mange gutter spesielt er i den nedre kategorien og leser fortsatt så dårlig at de ikke vil greie å ta videregående utdanning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Statsråden understreket på nytt i sitt innlegg at gode lærere er suksessfaktor nr. 1. I debatter med Høyre der vi har foreslått å omdisponere penger fra frukt og grønt og leksehjelp til mer etter- og videreutdanning av lærere, har statsråden harselert og sagt at det var småpenger, man fikk ikke mange lærere for de kronene. Men det er altså snakk om 241 mill. kr til frukt og grønt. Det er 462 mill. kr til leksehjelp, altså ca. 700 mill. kr. Er det bare småpenger? I så fall: Hvordan vil da statsråden karakterisere 400 mill. kr, som er regjeringens satsing på etter- og videreutdanning? Er det bare lommerusk, eller hva er det for slags satsing på etter- og videreutdanning?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
I skoledebatten har det avtegnet seg en merkelig form for logikk. Når opposisjonen snakker om utfordringer knyttet til manglende leseferdigheter, realfagsutfordringer osv., er det svartmaling og elendighetsbeskrivelse, men når posisjonen inkludert statsråden selv, står på denne talerstolen og snakker om de samme tingene, er det ikke svartmaling. Da snakker man liksom om det som er viktig i skolen. Dette er debatteknikk på sitt aller verste. Jeg skulle ønske vi kunne legge det bak oss og være enige om at norsk skole faktisk er tjent med at også Stortinget adresserer de utfordringene som faktisk er i skolen. Så tror jeg at jeg skal si til statsråd Kristin Halvorsen at uansett hvor mye hun brisker seg på denne talerstolen, lar ikke Høyre seg skremme til taushet i forhold til å kjempe videre kampen for kvalitet i skolen og for å sikre oss at vi har en skole som møter alle elever, enten de har problemer eller de er i enersjiktet. For alle elever har krav på å bli møtt og få utfordringer som gjør at de strekker seg til sitt aller ytterste. Det trenger de av hensyn til seg selv, men det trenger også samfunnet. Da jeg besøkte det nye Hamsunsenteret i sommer, merket jeg meg et sitat av Hamsun: «Jeg har maattet opdrage mig selv Skridt for Skridt opefter Tilværelsen; jeg har klatret Livet op, ikke gaaet det.» Sånn opplever kanskje mange skolen og utdanningen i dag. Men det er ingen vei utenom, for skal vi bli noe, og skal vi få den jobben vi drømmer om, må vi legge inn en porsjon innsats, og alt fortoner seg kanskje ikke like enkelt hele tiden. Så til etter- og videreutdanning av lærere. Jeg tror det er svært viktig at vi nå handler mens det ennå er tid til å kunne handle og for å unngå en krise, slik som Statistisk sentralbyrå faktisk sier vi kan styre inn i. Da undrer jeg meg over at det ikke er mulig å legge om systemet for etter- og videreutdanning av lærere raskere. Vi hadde god suksess med den måten det ble gjort på da Kunnskapsløftet ble innført. Da satt kommunene i førersetet. Kommunene samarbeidet. De inngikk avtaler med universiteter og høyskoler, fikk mange lærere med samtidig, og det var en stor suksess. Nå står altså 1 000 plasser ledig. Samtidig vet vi at svært mange lærere opplever at de trenger faglig påfyll. Det er altså ingen god beskjed til norske lærere å presentere det sånn at det kanskje tar 20–30 år før de får det tilbudet om den etter- og videreutdanning som de opplever at de trenger i dag. Det er heller ingen god beskjed til norske elever at de må klare seg med lærere som kanskje ikke er så motiverte som de kunne ha vært om de hadde fått en bedre oppfølging knyttet til etter- og videreutdanning. Jeg utfordrer igjen statsråden på om det ikke er mulig å ta større sats på dette området.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Jeg tror ingen i denne salen er i tvil om at skolen er i særstilling viktig i Høyres politikk. Vi har skrudd sammen vår skolepolitikk med lærer og elev i sentrum og med foreldrene som en viktig og sentral tredjepart. Det er også de ideene Kunnskapsløftet er tuftet på, og ikke noen svenske ideer, som rød-grønne politikere her prøver å fremstille det som. For øvrig har jeg merket meg at den svenske utdanningsministeren både signaliserer at de er i gang med reformer i svensk skole, og at de har til hensikt å gjøre større endringer i svensk skole for å snu den negative trenden de er inne i. Representanten Wickholm var opptatt av sammenhengen mellom ernæring og læring. Høyre er opptatt av sammenhengen mellom lærer og læring. Det er tungt forskningsmessig dokumentert at det er det som virkelig virker, og da er det der vi må fokusere, og der vi må prioritere pengene våre i fremtiden.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Det gjelder også Høyre.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-09:
Jeg tror nok det sitter en del lærere og kjenner det litt rart at Arbeiderpartiet og regjeringen prøver å ta æren for disse resultatene. For etter Kristelig Folkepartis mening er PISA-resultatene et resultat av knallhard jobbing fra mange lærere i skolen for å få dette til. En av de tingene som representanten Aasen har vært opptatt av som et av de store virkemidlene i norsk skole, har vært timetallsøkningen. Hun har forsvart det varmt og vært tydelig på at de timene som er kommet, bare er på veien til det hun kaller en helhetlig skoledag, men som i realiteten er en heldagsskole. Mange ganger handler det da om å ha et konkret mål. Mitt spørsmål til representanten Aasen er: Hvor mange timer inneholder en slik helhetlig heldagsskole som representanten Aasen ønsker? Og hvor mange økte timer kommer det til å komme fra denne regjeringen?