trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Jeg går ut fra at representanten Woldseths spørsmål har bakgrunn i en konkret sak som har blitt omtalt i media i den senere tiden. Denne saken dreier seg om uenighet mellom barnevernstjenesten og biologisk familie om valg av fosterhjem for et søskenpar. Barnevernstjenesten fulgte ikke opp familiens ønske om å benytte nær familie som fosterforeldre. Det er i dag fylkesnemnda som fatter vedtak om omsorgsovertakelse. Hvis det er uenighet mellom barnevernstjenesten og biologiske foreldre om valg av fosterhjem, kan fylkesnemnda også ta stilling til dette spørsmålet. I mange tilfeller overlater imidlertid fylkesnemnda til barnevernstjenesten i kommunen å avgjøre valg av fosterhjem. Dette er fordi det er barnevernstjenesten i kommunene som har kontakt med de aktuelle fosterforeldrene, og som foretar de nødvendige undersøkelser av dere egnethet. På samme måte vil det også for domstolene være vanskelig å ta stilling til så detaljerte spørsmål som valg av fosterhjem for et barn. Domstolene tar derfor stilling til spørsmålet om det skal treffes vedtak om omsorgsovertakelse for et barn, mens det skjønnsmessige spørsmålet om valg av konkret fosterhjem eller institusjon overlates til barnevernstjenesten i kommunen. Etter barnevernsloven skal valg av fosterhjem vurderes konkret i hvert enkelt tilfelle ut fra hensynet til det enkelte barns situasjon og behov. Det er selvsagt ingenting i veien for å benytte biologisk familie som fosterforeldre. I mange tilfeller vil dette tvert imot kunne være den beste løsningen for barn som av ulike grunner ikke kan bo sammen med foreldrene sine. I noen tilfeller kan det imidlertid være forhold som taler mot en slik løsning, som f.eks. at det ikke finnes personer i familien som oppfyller de minstekrav som bør stilles til fosterforeldre, eller fare for at disse vil komme i en dobbeltrolle eller i en lojalitetskonflikt som kan gå ut over barnet. Det er mulig at barnevernstjenesten i større grad enn det som er tilfellet i dag, bør vurdere biologisk slekt når barn skal plasseres i fosterhjem. Barne- og familiedepartementet vil derfor sørge for at dette presiseres i reviderte retningslinjer om fosterhjem. Flertallet i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen sluttet seg til å omtale dette i retningslinjer i forbindelse med behandlingen av St. meld. nr. 40 for 2001-2002 i februar i år. Generelt sett mener jeg det er viktig at de biologiske foreldrene blir hørt forut for valg av fosterhjem. De fleste barn som plasseres i fosterhjem, skal ha samvær og annen kontakt med foreldrene sine. Det er derfor viktig at forholdene legges til rette for et best mulig samarbeid mellom de biologiske foreldrene og fosterforeldrene. Valg av fosterforeldre som de biologiske foreldrene klart motsetter seg, bør derfor unngås dersom dette er mulig. Jeg vil i forbindelse med den kommende revisjonen av fosterhjemsrundskrivet presisere dette ytterligere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Først har jeg lyst til å si at regelverket slik det er i dag, ikke skiller mellom kortvarig og langvarig plassering i fosterhjem. Det er i utgangspunktet samme krav til fosterforeldrene uavhengig av varigheten av plassering, fordi det ikke alltid er mulig å forutse hvor lang fosterhjemsplasseringen vil være. I rundskrivet fremgår det at i de tilfeller der adopsjon er aktuelt på sikt og man vet om dette, bør ikke homofile og lesbiske familier benyttes som fosterhjem. Dette skyldes at homofile og lesbiske pr. i dag ikke har anledning til å adoptere. Så til det andre spørsmålet. Forskriften ble faktisk endret av den forrige regjering i 2000, og setningen om at dersom man ville plassere barn i familier med homofile eller lesbiske, skulle biologiske foreldres holdning tillegges vekt ved en eventuell slik plassering, ble tatt ut. I forbindelse med retningslinjene som jeg nå skal lage, vil jeg vurdere å ta dette inn igjen. Generelt mener jeg at foreldre skal ha en viss innflytelse når det gjelder valg av fosterhjem, fordi man ikke i alle tilfeller har mistet foreldreansvaret.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Jeg kan heller ikke gå inn på enkeltsaker, og jeg har heller ikke fra denne talerstol et ønske om å kommentere verken det barnevernet, advokater, mor eller andre har sagt i denne saken. Det vil ikke være riktig av meg. Det er alvorlig ment når jeg sier at jeg ønsker å endre retningslinjene som gjelder dette med at man skal se etter fosterhjem i nærmeste familie. Men det betyr ikke at barnet i enhver sammenheng kommer til å bli plassert der. Det kan være situasjoner der nærmeste familie kanskje ikke vil egne seg, eller det kan være ulike årsaker til dette. Nærmere enn det kan jeg dessverre ikke komme å gi et svar i dag. Når det gjelder siste del av spørsmålet, vil jeg selvfølgelig sørge for at når vi har endret retningslinjene, vil disse bli gjort kjent for barnevernet – også gjennom opplæring, hvis det skulle være nødvendig.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg vil følge opp noe av det representanten Djupedal sa, om at vi føler at det som Stortinget har sagt, ikke blir fulgt opp fra Regjeringens side. Vi hører stadig vekk fra foreldre til barn i barnehage at foreldrebetalingen fortsatt går opp, spesielt i de private barnehagene. Det var ikke Stortingets hensikt at kommunene skulle redusere sine utgifter til barnehagene når tilskuddet fra staten ble økt. Det skulle jo heller stimulere til mer utbygging og mindre foreldrebetaling. Hvordan følger statsråden opp kommunene for å forsikre seg om at de ikke reduserer tilskuddene til barnehagene? Og hvilket press legger statsråden på kommunene for at de skal følge opp målsettingen som er lagt fram til 2005?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg vil stille spørsmål til barne- og familieministeren. Opposisjonen på Stortinget har samlet seg om barnehageforliket, der det heter at barnehageplass skal være tilgjengelig for alle som ønsker det, i løpet av 2005, og at hver barnehageplass skal ha en makspris på 1 500 kr fra 1. januar 2005. Det kan vel ikke være slik at statsråder i den sittende regjering på noen måte vil trenere de pålegg Stortinget gir. Jeg har derfor med undring notert meg at statssekretær Odd Anders With i Politisk kvarter den 17. mars uttalte at han er mer optimistisk nå i forhold til at vi kan få en finansieringsordning for barnehagene som gjør at det kan bli større fart og forutsigbarhet på utbyggingen, slik at alle kan få plass, og at det ikke bare blir billig barnehage for dem som allerede har plass. Derfor vil jeg spørre: Er det slik at den politiske ledelsen i Barne- og familiedepartementet ikke har til hensikt å etterleve den utbyggingsplanen og den reduksjonen i foreldrebetalingen som Stortinget har vedtatt?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg har merket meg statsrådens svar og burde kanskje føle meg betrygget, men jeg er ikke det. For oss som driver aktivt i politiske partier, er det et mål å få satt den politikken vi tror på, ut i livet. Jeg gjør oppmerksom på at sentralstyret i Kristelig Folkeparti så sent som 6. august 2001 uttalte følgende: «En barnehageplass bør koste under 1 500 kr måneden. KrFs mål er at det innen 2003 skal være barnehageplass til alle som ønsker det.» Innholdet i denne pressemeldingen er forbløffende likt innholdet i barnehageforliket vedtatt av Stortinget. Derfor vil det være interessant å høre statsråd Laila Dåvøy forklare hvordan hun som statsråd fortest mulig skal få gjennomført den politikk som sentralstyret i Kristelig Folkeparti står bak.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Statsråden og Regjeringen er hovedansvarlige for usikkerheten om barnehageforliket rundt omkring i kommunene. Kommunene vegrer seg for å gjennomføre barnehageavtalen fordi de mener at departementet og statsråden er uklare på hvordan dette skal gjennomføres. Rundt omkring i Kommune-Norge skjer det nedskjæringer i barnehagesektoren, og man vegrer seg for nyetableringer og opprettelse av plasser på tross av stimuleringstilskuddet og på tross av økte bevilgninger over statsbudsjettet. Dette rammer barna. Hva vil statsråden konkret gjøre for å rette opp denne usikkerheten som har blitt skapt av henne og departementet? Så har statsråden i sine svar hittil i dag snakket om sin gode modell. Hva er da statsrådens gode modell for å få til dette barnehageforliket?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Det er helt riktig som statsråden sier, at vi har kommunalt selvstyre, men vi har også noen nasjonale rettigheter til velferdstjenester. Vi har f.eks. en lovfestet rett til grunnskole her i landet, og vi har en makspris i den grunnskolen, nemlig 0 kr. På samme måte har Stortinget nå vedtatt at vi skal ha en makspris i barnehage, og vi skal ha en lovfestet rett til barnehageplass. Da er det Regjeringens oppgave å gjennomføre den politikken og eventuelt komme til Stortinget med de tiltak som er nødvendige for å få det gjennom. Nå ser vi at barnehageutbyggingen går for sakte, og vi ser at mange kommuner legger på prisen istedenfor å redusere den. Da forutsetter Stortinget at statsråden kommer til Stortinget med de tiltak som skal til. Men vi ser stadig at regjeringsrepresentanter sier at det er barnehageforliket som er skyld i at vi har press i økonomien, og som gjør at det blir umulig å få et ansvarlig budsjett. Mitt spørsmål er: Kunne Regjeringen tenkt seg å gi avkall på sine hjertesaker, f.eks. mer skattelette eller dåpsopplæring til en halv milliard kr, for å få plass til barnehageforliket?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Det er avdekket at en del private barnehager ikke har ordnede arbeidsforhold for de ansatte. Vil statsråden nå når den offentlige støtten skal utvides, sørge for at alle som får støtte, har ordnede lønns- og arbeidsforhold?»
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden har jo selv bakgrunn fra arbeid i arbeidstakerorganisasjon og har arbeidet for rettigheter både når det gjelder tariffavtaler, lønn og pensjoner. Nå får vi en situasjon hvor de private barnehagene får den samme økonomiske støtten som de offentlige, og da burde det også være rimelig å stille de samme kravene til lønns-, arbeids- og pensjonsvilkår i disse barnehagene. Vi ser at enkelte kommuner nå krever tariffavtaler i de barnehagene de gir støtte. Mitt spørsmål er om statsråden vil være så konkret å si at hun også vil være med på å kreve tariffavtale i de barnehagene som skal ha støtte fra staten. Jeg er også interessert i å høre om hun vil godta at manglende pensjoner og andre dårligere faglige rettigheter brukes som et konkurransefortrinn for de private barnehagene i forhold til de offentlige, eller om hun vil bruke det viktige midlet som statsstøtten er, til å få skikkelige forhold for de ansatte også i de private barnehagene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg kan levende se for meg at det kan være ulike synspunkter innad i den regjeringen vi i dag har, i forhold til faglige rettigheter, men jeg føler meg ganske trygg på at statsråden med sin bakgrunn skjønner hvilken situasjon Utdanningsforbundet er i, når man ikke får til en tariffavtale hos private barnehager. Vi har sett f.eks. at de ansatte i Portveien Barnehage i Grimstad har streiket fordi man der rett og slett ikke får til en tariffavtale, og da er spørsmålet om statsråden og staten vil være en alliert med de ansatte i å få til en tariffavtale, slik at man kan få ordnede lønns- og arbeidsvilkår. Det er et effektivt virkemiddel dersom vi sier at statsstøtten forsvinner om man ikke sørger for å inngå de tariffavtalene som de ansatte faktisk har krav på. Og jeg vil oppfordre statsråden så sterkt jeg kan, til å kjempe den kampen innad i Regjeringen. Hun skal i hvert fall få full støtte fra Arbeiderpartiet, selvsagt, for en slik politikk, og jeg skulle ønske at hun også kunne være litt mer konkret her og si at det vil hun arbeide for.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-19:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. Eierne har blitt enige om å slå sammen DnB og Gjensidige NOR. Forbrukerrådet er meget skeptisk til konkurransesituasjonen etter en slik fusjon, sies det derfra. De tror tjenestene blir dyrere og dårligere og viser til erfaringer. Senterpartiet er helt enig. Konkurransetilsynet la i februar fram en rapport med en kritisk vurdering av konkurransesituasjonen innen bank etter en eventuell fusjon, den som nå foreligger. Fusjonspartnerne har kjent til denne skepsisen, men de har samtidig sett at alle fusjoner og oppkjøp som eierne har blitt enige om, har blitt godkjent – med ett unntak, og det er BNbank i Trondheim, som lever selvstendig fortsatt, fordi Gudmund Restad som finansminister satte foten ned. Eierinteresser har gått foran forbrukerhensyn i alle de andre tilfellene. Mener finansministeren at den vanlige forbrukers interesser har blitt godt nok ivaretatt i slike prosesser?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-03-19:
Mitt spørsmål var av generell karakter, men knyttet opp mot dette. Jeg mener at det må gå an å se på erfaringene fra det som har skjedd. Konkurransetilsynet har bl.a. studert hva som har skjedd etter at Postbanken ble en del av DnB. Samtlige priser og gebyrer har blitt dyrere. Tilbudet har blitt dårligere. Dagbladet har i dag en oversikt over prisene og en sammenligning av de store og de små. Det er de små bankene som gir de billigste tilbudene, og det er veldig stor forskjell. Statsråd Norman har bedt Konkurransetilsynet vurdere å nedlegge et midlertidig forbud mot fusjon for å hindre at gjennomføring av det som nå er planlagt, skjer før søknaden eventuelt kommer til Per-Kristian Foss. Statsråd Gabrielsen har som aksjeeier ment at fusjon er industrielt riktig. De andre statsrådene gir signaler om at dette ser Regjeringen positivt på. Da synes jeg det er rart om ikke også(presidenten klubber) finansministeren vil uttale seg. (presidenten klubber)
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. 4. februar 2000 inngikk daværende samferdselsminister Fjærvoll en avtale med sin svenske kollega, Bjørn Rosengren. I den avtalen skisserte de at de skulle gå hjem og jobbe for toget, og målsettingen var at det å kjøre til Gøteborg skulle ta 3 timer og 20 minutter innen utgangen av 2001. Resultatet, hvis vi ser på den strekningen i dag, er at det tar over 4 timer, og at toget på svensk side har en gjennomsnittshastighet på 100 km/t, mens toget på norsk side har en gjennomsnittsfart på 80 km/t. Da lurer jeg på: Hva har statsråden tenkt å gjøre for å oppfylle denne avtalen fra februar 2000 om bedre togforbindelse mellom Norge og Sverige?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Det forundrer meg at statsråden er fornøyd med at vi på Østfoldbanen har tog som ikke klarer en høyere gjennomsnittshastighet enn 80 km/t. Men la det ligge. I Sverige investerer man nå for hver krone man investerer på vei, 2 kr på jernbanen. I Norge investerer vi for hver krone vi investerer på jernbanen, 7 kr på vei. NSB har tapt passasjerer siste år, og det er kanskje ikke så rart når vi ser den investeringsprofilen. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Vil hun ta initiativ til at vi får vridd investeringene i Norge også i retning av en større satsing på jernbanen? Og er det virkelig slik at vi er fornøyd når vi ikke klarer å kjøre fortere enn gjennomsnittlig 80 km/t på vår viktigste jernbane ned mot Europa?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Kravene til permanente lager for farlig avfall i Norge er strenge. Nordbruddet på Langøya ble valgt til et slikt lager etter en lang prosess, hvor det bl.a. ble vektlagt at bruddet er tett. Norsk Avfallshåndtering, NOAH, har nå søkt om å få bruke sørbruddet på Langøya til lagring av farlig avfall. Sørbruddet er ikke tett, og det er fremdeles god kapasitet til lagring av farlig avfall i nordbruddet. Mener statsråden det nå er behov for å utvide kapasiteten for lagring og behandling av farlig avfall i Norge?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Jeg takker for svaret og for gjenomgangen. Men jeg synes statsråden hopper bukk over hovedspørsmålet: Har vi behov for økning i denne kapasiteten nå? Det er også slik at det diskuteres om man eventuelt skal selge selskapet NOAH. Og er det ikke da slik at når man skal sette verdien til et selskap hvis formål bl.a. er å lagre farlig avfall, så vil den gjenværende kapasiteten lagerplass til farlig avfall være en vesentlig del av verdisettingen til det selskapet? Er det hensynet til verdien til NOAH, eller er det hensynet til at vi trenger mer lagerplass for farlig avfall som er beveggrunnen for at man ønsker å bruke det mindre egnede sørbruddet også til lagring av det farligste avfallet?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Til det siste: Jeg er helt enig. Det er også en av beveggrunnene til mitt spørsmål. Sørbruddet på Langøya har kun vært en mulig deponeringsplass for forurensede sedimenter som ikke krever like strenge restriksjoner som det aller farligste avfallet. Det må vi støpe i gips før vi deponerer det. Det selskapet nå søker om for Langøya, er å få deponere det aller farligste avfallet. Og da vil det være bedre økonomi for dette selskapet å konsentrere seg i første omgang om farlig avfall. Jeg synes det er grunn til å spørre statsråden om det ikke kunne være riktig at vi heller satser på forurensende masse der, enn at vi satser på det farligste avfallet. Så vil jeg få stille et tilleggsspørsmål. I avisene i Vestfold har det den siste uken vært skrevet at Statoil har ønske om å deponere lavradioaktivt avfall i Nordbruddet på Langøya. Det ville være et tilbakeskritt hvis så skulle skje, for da hadde man fått en blanding av kjemisk avfall og radioaktivt avfall. Det er en måte å lagre på som nesten ingen andre land gjør. Kan statsråden forsikre om at så ikke vil skje?
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Da er det en glede for meg å si at vi mener vi har oppfylt denne avtalen mellom Norge og Sverige. Det har vært behov for en del tiltak når det gjelder infrastrukturen på norsk side, for å legge til rette for bruk av bl.a. krengetog. Disse tiltakene har blitt gjennomført – det har vært gjennomført tiltak i størrelsesordenen 300 mill. kr nettopp for å imøtekomme dette behovet. Så vil det selvfølgelig uansett være slik at det går an å gjøre enda mer, og at vi kan få enda større fart på denne togtrafikken. Men etter departementets mening har vi innfridd vår del av avtalen. Vi kommer fortsatt til å satse på jernbane her i landet, og jeg vil minne om at vi har en rekordhøy satsing på jernbanen i inneværende år.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Jeg er opptatt av at vi skal legge til rette for god jernbanetransport her i landet. Også på vegsiden ligger vi faktisk lavere fartsmessig enn 80 km/t i gjennomsnitt til tider og på enkelte strekninger, så dette er ikke noe unikt slik sett. Vi har en utfordring i vårt land. Kartet ser ikke slik ut i Norge som det gjør i Sverige, bosettingen er helt annerledes i Norge enn i Sverige. Vi må satse på en samferdselspolitikk som imøtekommer de behovene vi har – på jernbanesiden og også på andre transportformer. Dette er viktig for meg, og derfor har vi nettopp valgt å prioritere jernbanen så høyt som vi har gjort i inneværende år. Jeg vil minne om at vi har store utfordringer også på andre områder. Det som har vært viktigst for oss når det gjelder jernbanen, er vedlikehold og drift, fordi det handler om sikkerhet. Og så har vi Fastlands-Norges største anlegg nettopp på jernbanen, Skøyen–Asker.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Jeg er faktisk litt overrasket over spørsmålet, for det er ikke så mange måneder siden jeg stod i denne sal og ble møtt med motsatt problemstilling, at konkurransen var for liten, at prisene var for høye og tilbudet for dårlig rundt om i landet. Da ble det etterspurt en politikk fra Regjeringen som skulle bidra til å få prisene ned, og som skulle gjøre det mulig for folk å velge mellom flere tilbud og få lavere priser. Der har vi ført en aktiv politikk. Vi har fjernet flypassasjeravgiften, noe som har bidratt til å redusere flyprisene. Vi har fått flere aktører innen markedet, noe som også har bidratt til å redusere prisene. Dette er et gode for markedet. I forhold til at SAS har problemer, vil jeg minne om at jeg ikke står som eier fra den norske stats side – det er Næringsdepartementet, næringsministeren, som har den rollen. Men som ansvarlig samferdselsminister er jeg opptatt av at vi skal ha et godt tilbud her i landet. Da er jeg opptatt av at ja, vi skal ha plass for SAS her, og vi skal ha plass for andre selskaper, slik at vi har et bredt og godt tilbud og lave priser.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Det er vel kanskje andre nasjonale selskaper som er i enda større problemer enn SAS er. Så er det slik at det blir ikke flere arbeidsplasser av at vi ikke legger til rette for at folk skal kunne reise rundt om i landet, med et godt tilbud og til rimelige priser. Skal vi legge til rette for arbeidsplasser rundt om i hele landet, må vi ha et godt transporttilbud. Ja, vi trenger SAS, men vi trenger også andre som kan delta i dette markedet. Det er først da vi kan sikre at folk får et godt tilbud, at vi bevarer arbeidsplassene, og at det blir mulig å arbeide rundt om i hele landet og ikke bare i Oslo.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Planer for bygging av ny forbindelse over Sarpsfossen har først og fremst vært begrunnet ut fra kapasitetsmessige begrensninger, og ikke ut fra tilstanden på eksisterende bruer. Det er imidlertid et faktum at bruene er gamle, og at forbindelsen over tid også trenger fornyelse av den grunn. De senere årene har bruene vært gjenstand for jevnlig ettersyn fra Statens vegvesens side, og i løpet av sommeren vil det bli satt opp rekkverk mellom kjørebane og fortau. I tillegg er det planlagt å gjennomføre forsterkningsarbeider i løpet av 2004. Når disse arbeidene er gjennomført, mener Statens vegvesen at det ikke er grunn til noen umiddelbar bekymring for sikkerheten. Ny Sarpsbru er ikke prioritert innenfor tildelte planrammer til Østfold for perioden 2002–2011. Rammene for neste planperiode må Regjeringen komme tilbake til i forbindelse med Nasjonal transportplan for perioden 2006–2015, som etter planen legges fram for Stortinget tidlig i 2004. Jeg vil i den forbindelse vise til at Stortinget ved behandlingen av St.meld. nr. 31 for 2000-2001 om oppgavefordelingen mellom stat, fylkeskommune og kommune, sluttet seg til at fylkeskommunen skal ha avgjørende innflytelse på prioriteringene innenfor fylkesfordelt ramme til riksveginvesteringer innenfor føringer fastlagt av Stortinget og Samferdselsdepartementet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Det er vel rimelig kjent at jeg er opptatt av sikkerheten, også på bruene. Det er derfor vi foretar jevnlige analyser av tilstanden til f.eks. disse bruene det er snakk om her. Det har Statens vegvesen gjort, og de tiltak som man nå har bestemt seg for å gjennomføre, bygger nettopp på de analysene som Statens vegvesen har gjort. Som jeg sa i mitt svar, har man kommet til at det er noen tiltak som kan gjennomføres, og etter at de er gjennomført, er det ingen grunn til umiddelbart å mene at sikkerheten er i fare. Det er helt vesentlig i alt vårt arbeid at sikkerheten ivaretas på en forsvarlig måte – så også på denne brua.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Jeg har nettopp snakket om de forsterkningene som man har tenkt å gjøre på brua. Forsterkningene har man tenkt å gjøre nettopp fordi man skal gjøre den sikrere. Det er tiltak som vi gjennomfører fordi sikkerheten skal opp, og jeg har tillit til at de analysene Vegvesenet gjør, er riktige. Jeg vil også understreke at jeg ikke har tatt initiativ til noen bompengefinansieringsløsning av noen enkeltprosjekter i dette land. Det har jeg ikke gjort hittil, og det har jeg ikke tenkt å gjøre framover heller. Om slike initiativ kommer lokalt, får vi se på det, men jeg har ikke tenkt å foreslå det.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
For meg er det en målsetting å få mer godstransport over på jernbane. Derfor har jeg fokusert på rammevilkårene for denne transportgrenen. Rammevilkårene for jernbanen vil være et viktig tema i den kommende Nasjonal transportplan for 2006–2015, som legges fram i vårsesjonen 2004. Som en del av dette arbeidet ser Samferdselsdepartementet nå nærmere på sammenhengen mellom eksterne kostnader og avgifter for de ulike transportgrenene. Videre kan det nevnes at CargoNet AS kontinuerlig jobber med å effektivisere driften for å kunne være konkurransedyktig i forhold til biltransport når det gjelder frakt av gods. Selv om konkurransekraften til CargoNet er størst innen containerfrakt og kombinerte transporter av store volum over lengre avstander, har selskapet etablert Systemtog, som inkluderer frakt av tømmer som et eget satsingsområde. Rørosbanen er av stor betydning for frakt av tømmer og flis. CargoNet frakter om lag 700 000 –800 000 kubikk tømmer og 150 000–200 000 kubikk flis pr. år. Store deler av denne transporten går på Rørosbanen, siden de som selger tømmer og flis, holder til langs denne banestrekningen. CargoNet har til bestilling nye vogner for tømmer- og flistransport, og selskapet er i forhandlinger med kundene angående kontraktsmessige forhold før endelig bestilling besluttes. Jeg kan for øvrig nevne at det norske jernbanenettet fra og med 15. mars i år er åpnet for jernbaneforetak med norsk tillatelse som ønsker å drive innenlandsk godstransport. Dette går lenger enn det EU krever, da det kun åpner for konkurranse på internasjonal godstransport på det såkalte TERFN-nettet, Trans European Rail Freight Network. Økt konkurranse om godstransport på jernbanenettet i Norge er et viktig virkemiddel både for å styrke jernbane som transportmiddel gjennom økt effektivitet og for en bedre utnyttelse av ledig kapasitet på dagens jernbanenett.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Det er helt riktig at det er viktig når vi har infrastrukturen liggende der, at vi evner å bruke den effektivt, ikke minst på godstransportsiden. Dette har flere årsaker, ikke minst hensynet til miljøet og hensynet til sikkerheten på de vegene som vil være alternativet. Rammebetingelsene vi legger på området, er viktige. Jeg kan nevne ett eksempel. For en tid siden var spørsmålet oppe om vi skulle gjøre det lovlig å kjøre med 25 m lange vogntog på norske veger. Det bestemte vi oss for ikke å gjøre. Det motsatte ville ha vært en avgjørelse som ville kunne hatt betydning for tømmertransporten og ville vært til nytte for dem som ønsket å ha tømmertransport på veg framfor på jernbane. Det at vi gikk inn og besluttet det, skulle gjøre det mer gunstig å kjøre tømmer på tog framfor på veg. Og som jeg nevnte i svaret mitt: CargoNet jobber med dette området, for også de ser at her ligger det et potensial.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Vi har allerede, som jeg nevnte, tatt grep i forhold til dette. Vi har åpnet for konkurranse på området godstransport, som gjør det mulig for andre enn CargoNet å utføre transporter på denne jernbaneinfrastrukturen som vi har. Det er noe vi allerede har åpnet for. Jeg nevnte dette med lange vogntog som vi allerede har tatt en beslutning om, og ikke minst at CargoNet er opptatt av å prøve å finne ytterligere løsninger her. Det betyr at det skjer mye på dette området, som jeg selvfølgelig ønsker å stimulere til i den grad jeg kan. Nå kan jeg selvfølgelig ikke diktere alle som jobber i bransjen, om at de skal velge å kjøre tog framfor å kjøre biler på veg, men jeg skal gjøre det som er mulig for meg, for at vi skal legge til rette for det. Jeg mener vi er på veg dit nå.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Aller, aller først har jeg veldig lyst til å gi en stor honnør til det engasjementet man har i Sogn og Fjordane for trafikksikkerhet. Det bør være et godt eksempel for mange andre fylker. «Trygt heim for ein 50-lapp» i Sogn og Fjordane er et trafikksikkerhetstiltak som skjer i regi av og finansieres av fylkeskommunen. Tiltaket er et prosjekt rettet mot ungdom i fylket og har som målsetting å gi ungdom på veg hjem fra tettstedene et trygt kollektivt transportalternativ. Statens vegvesen har vært med på å initiere og planlegge tiltaket. Jeg er positiv til det initiativet som fylkeskommunen i Sogn og Fjordane har tatt. I tillegg til at tiltaket vil kunne ha en sikkerhetsgevinst, har jeg tro på at det kan være med og gi ungdommen gode vaner i forhold til bruk av kollektive reisemiddel. Sogn og Fjordane fylkeskommune presenterte dette og andre lokale initiativ på trafikksikkerhetsområdet for Samferdselsdepartementet og Vegdirektoratet på et eget møte 7. mai 2002. Det ble da enighet om at Vegdirektoratet skal påta seg ansvar og kostnader ved å evaluere tiltaket. Ut fra resultatene av denne evalueringen vil jeg i samråd med Vegdirektoratet vurdere hvordan vi kan bidra til oppfølging av tiltaket i større målestokk. Dersom andre fylker eller kommuner på eget initiativ vil innføre tilbudet før denne evalueringen er gjennomført, er det selvsagt ingenting i vegen for det. Og jeg ser meget positivt på det. Med fjorårets tragiske russebilulykker i minne har jeg sett det som svært viktig å styrke tiltak som kan forhindre at slike hendelser gjentar seg. Når det gjelder tiltak mot russebilulykker, vil det i år bli satt i verk en rekke nye tiltak for å hindre alvorlige ulykker, bl.a.: gratis kontroll av russebiler ved alle trafikkstasjonene til Statens vegvesenkveldsåpne trafikkstasjoner for kontroll av russebilerfrivillig oblatordning for sikkerhetsgodkjenning av russebilerbedre informasjon om hva som bør gjøres, og hva som er tillatt når det gjelder ombygging og innredning i kjøretøyenehyppige kontroller på vegene i russetidenhøringsforslag om krav til bilbelter i alle seter i biler som ombygges til russebiler For at tiltakene skal være effektive, kreves det samarbeid mellom skolene og berørte etater som politiet og Statens vegvesen. I et slikt samarbeid må selvsagt russens tillitsvalgte og den enkelte russ trekkes inn. Jeg vil ta initiativ til et nært samarbeid med skolemyndighetene om dette i tiden framover.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Det er ikke tvil om at informasjon betyr mye. Ungdommen blir stadig ny. Altså: De som er russ i år, er ikke de som er russ neste år. Slik vil det være hele tiden. Så det er fryktelig viktig at vi er aktive på informasjonssiden. Derfor legger vi opp til at Statens vegvesen, når vi nå først innfører en konkret aktivitet i forhold til både russebiler og russ og ungdom som er berørt her, kommer til å fortsette med det. Vi ser også at noen skoler griper begjærlig fatt i dette. Noen ser poenget med at en på videregående skoler har en unik sjanse til å nå 16–19-åringene. Engasjementet på de ulike skolene varierer en del. Det jeg ønsker, er at det skal skapes et stort engasjement overalt. Det finnes eksempler på videregående skoler som har gjort en fenomenal innsats, bl.a. Valdres vidaregåande skule, hvor man har fått et engasjement blant ungdommen. Det er det vi trenger, like mye som vi trenger påbud og regler.
Torild Skogsholm (Venstre), 2003-03-19:
Jeg tror det er rimelig stor enighet mellom oss om at engasjement i forhold til trafikksikkerhet er viktig, også blant ungdom, både fordi ungdom er en utsatt gruppe i forhold til ulykkesstatistikken og fordi det vil være med på å skape holdninger for resten av et langt liv. Derfor er dette viktig. Det er nå mulig for meg å legge føringer på hvilken måte f.eks. Statens vegvesen skal håndtere denne type problematikk. De føringene legger vi nå, og det har vi tenkt å videreføre. Så ønsker vi selvfølgelig et stort engasjement både fra skolesiden og den fylkeskommunale siden. Der gir jeg gjerne – og det har jeg gjort i mange omganger – sterke signaler om hva jeg ønsker. Så er det opp til fylkeskommunen hvordan man velger å prioritere både midler og innsats ellers. Avslutningsvis vil jeg igjen gi stor honnør til Sogn og Fjordane for den innsatsen de har gjort.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. Konsernet SAS er i krise, og dets største flyselskap, Scandinavian Airlines, er i ferd med å bli slaktet både på det nasjonale og det internasjonale markedet. Dette er ingen tilfeldighet, dette er et resultat av noe, et resultat av at denne regjering bevisst har besluttet ikke å gjennomføre en satsing for å sikre SAS som et norsk nasjonalt selskap, spesielt da naturligvis på innenlandsmarkedet. Denne regjeringen har siden den tiltrådte, gjort det den kan for å svekke SAS" rolle på markedet. Den har heller inngått avtaler med Air France, KLM, BA og Finnair på internasjonale ruter framfor å gjøre det med SAS. Dette får nå alvorlige konsekvenser for tusenvis av arbeidsplasser innenfor SAS-konsernet, og det vil kunne få konsekvenser for tusenvis av arbeidsplasser i distriktene som følge av svekket transporttilbud. Hva vil statsråden gjøre med det?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg synes nok også en samferdselsstatsråd skal være opptatt av arbeidsplasser, i en tid da arbeidsløsheten øker så pass mye som det nå skjer i Norge. La meg minne om at dette ikke er et argument mot konkurranse, men et argument for å beholde et nasjonalt basert selskap. Det er ingen tilfeldighet at Air France dominerer det franske markedet. Det er ingen tilfeldighet at det samme skjer for Alitalia i Italia eller Lufthansa i Tyskland. Det er avhengig av en nasjonal politikk hvor man legger forholdene til rette, hvor konkurranse kan fungere, men hvor man også beholder et nasjonalt selskap. Er dette en uinteressant problemstilling for statsråden?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren. På lørdag kunne vi lese i avisene om at man i en moské i Oslo foretar sørgeritualer som består av selvpåført smerte gjennom pisking. VG kunne faktisk også gjennom billeddokumentasjon vise at barn helt ned til ti år var til stede og sågar deltok i disse ritualene. En talsmann for den shiamuslimske moskeen kunne fortelle at politiet i flere år har kjent til disse ritualene, og at barn både har deltatt og vært til stede. Jeg vil derfor spørre statsråden helt konkret om hun har vært kjent med at slike selvpiningsritualer forekommer i Norge, og om hun har vært kjent med at barn har vært til stede under utførelsen av pisking.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var veldig betryggende. Når vi vet at politiet har kjent til at barn har deltatt i slike ritualer, men ikke har grepet inn, var det veldig betryggende å høre det statsråden sier nå. Vi forsøker å beskytte barna våre i Norge. Vi, som stortingsrepresentanter, lager lover og regler for at barn skal slippe å være utsatt for traumatiske opplevelser. Helt konkret: Når vi vet at dette foregår – dette vet vi, det er dokumentert nå – vil jeg spørre statsråden: Hva har statsråden tenkt å gjøre for å få slutt på det som åpenbart kan karakteriseres som barnemishandling i de shiamuslimske miljøene?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Jeg vil på bakgrunn av en rekke saker som jeg har blitt gjort kjent med, spørre om rettssikkerheten og klageadgang i saker behandlet i fylkesnemndene for sosiale saker. Når fylkesnemndene unngår å gjøre realitetsvedtak om at man skal vurdere omsorgsevne, blir saken avvist i rettsapparatet med begrunnelse i at saken er av skjønnsmessig karakter. Hvordan tenker statsråden seg at man kan trygge rettssikkerheten slik at man ved anke av fylkesnemndenes vedtak får reell klageadgang?»
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vet ikke om jeg ble veldig beroliget i forhold til rettssikkerheten, som jeg gjerne skulle sett var noe sterkere. Som statsråden sikkert er kjent med, har jeg anmeldt Asker kommune for tjenesteforsømmelse og uforstand i tjenesten på bakgrunn av at det i den konkrete saken som statsråden henviste til, var et familiegodkjent fosterhjem. Asker kommune valgte imidlertid å plassere barna hos et homofilt par. I forskriftene som gjelder fosterhjemsplassering, står det at homofile fosterhjem ikke skal brukes der det er sannsynlig at det vil skje en adopsjon. Tidligere stod det i den samme forskriften at barn ikke skulle plasseres i homofile fosterhjem med mindre foreldrene samtykket. Mitt spørsmål til statsråden blir: Hvordan skal man unngå at barn blir plassert langsiktig hos homofile fosterforeldre som en omgåelse av adopsjonsparagrafen? Og: Kan statsråden tenke seg å gjeninnføre forskriften om at foreldre bør samtykke i at barn plasseres hos homofile par?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil nevne en annen sak som også har versert i mediene nå i det siste, og som sikkert statsråden er kjent med, Kvænangen-saken. Der fikk barnevernet medhold i retten om omsorgsovertakelse. Jeg skal ikke gå inn i den konkrete saken, men uttalelsen fra barnevernet etter at saken var blitt avgjort i domstolene, er ganske oppsiktsvekkende. Som statsråden allerede har nevnt i flere sammenhenger her, vedtok Stortinget i februar at biologisk familie skal vurderes som egnet fosterhjem. Til tross for det sa kommunen i denne saken at de ikke engang ville vurdere besteforeldrene som fosterforeldre i denne konkrete saken. Argumentasjonen er at det er nærhet til biologiske foreldre, eller at biologisk familie kan være litt uenig med barnevernet, og at det derfor vil bli samarbeidsproblemer. Er det da slik at man tenker seg at det blir barnevernet som til syvende og sist bestemmer et barns skjebne hele tiden? Og jeg vil spørre: Hva vil statsråden gjøre for å forsikre seg om at barnevernet følger de vedtak som Stortinget har gjort?
Jan Petersen (Høyre), 2003-03-19:
Tjenesteavtalen i WTO, GATS, ble opprettet for å gi en multilateral ramme av prinsipper og regler for handelen med tjenester. Målsettingen er å utvide handelen med tjenester under forhold med åpenhet, likebehandling og gradvis liberalisering, som et middel til å fremme økonomisk vekst for samtlige handelspartnere og utviklingen av utviklingsland. De pågående tjenesteforhandlingene startet 1. januar 2000, på basis av et mandat fastsatt i tjenesteavtalen med målsetting om å videreføre den liberaliseringsprosess som ble påbegynt under Uruguay-runden. Forhandlingene er nå inne i en fase der landene fremmer anmodninger til hverandre. Norge har mottatt anmodning fra 23 land og har sendt anmodning til 51 land. Landene skal på grunnlag av anmodningene og de bilaterale drøftelsene av disse fremlegge åpningstilbud innen 31. mars i år. Norge har sendt anmodninger til 17 land, herunder åtte utviklingsland, om å påta seg forpliktelser for høyere utdanning og voksenopplæring. Handel med høyere utdanningstjenester er en voksende sektor internasjonalt. Norge er i dag en forholdsvis beskjeden eksportør av utviklingstjenester, men potensialet for norsk eksport innen enkelte områder, bl.a. for fjernundervisning, vurderes som betydelig også i land under utvikling. I samtlige anmodninger til utviklingsland viser vi til de målsettinger for forhandlingene som ble gitt i mandatet fra WTOs ministerkonferanse i Doha 2001, og til tjenesteavtalens egne bestemmelser om hvordan utviklingslandenes interesser skal ivaretas. Vi viser bl.a. til GATS’ artikkel IV, der det heter at «utviklingsmedlemslandenes økende deltakelse i verdenshandelens skal lettes» bl.a. ved «styrking av kapasiteten i deres innenlandske tjenestesektor og dens effektivitet og konkurranseevne». Dette er en integrert del av Norges anmodning til utviklingsland, som derfor inneholder et viktig samarbeidselement. Vi legger altså til grunn en annen tilnærming enn overfor industrilandene. Norges anmodning til Sør-Afrika dekker åtte sektorer. Vi er inne i en prosess med bilaterale drøftelser for å klargjøre hvilke områder partene kan ha interesse av å gå videre med. Dersom Sør-Afrika i denne prosessen signaliserer at de ikke vil inkludere høyere utdanning i forhandlingene, vil Norge ikke forfølge anmodningen ytterligere. Det er i denne sammenheng viktig å understreke at det er helt opp til utviklingslandene selv hvorvidt de vil påta seg forpliktelser i tjenesteforhandlingene eller ikke.
Jan Petersen (Høyre), 2003-03-19:
Bare for at det ikke skal være noen misforståelser rundt selve saken, må jeg få lov til å understreke at de offentlige utdanningsinstitusjonene ikke berøres av anmodningene, fordi GATS-forhandlingene ikke angår offentlig tjenesteyting – bare så det er helt klart. Vi snakker her altså om dem som tilbyr tjenester. Det er klart at ethvert land – og jeg ser ikke noe galt i at Norge på dette området nettopp har tatt opp en slik problemstilling – vil ha godt av så gode tilbud som mulig når det gjelder utdanning. Og fjernundervisning er en viktig ting, som sikkert Lysbakken og jeg er enige om, hvor det kan ytes betydelige bidrag. Når det så gjelder hans spørsmål, er svaret på det nei. Men det er også på siden av problemstillingen Norge må ta hensyn til. Når vi skal forhandle med andre land, er det slik at det er en ta-og-gi-situasjon. Det er ikke slik at Norge er det landet som først og fremst kan gi. Det er mange andre land som også krever ting. Hvis Norge alene går ut i front, må Norge ta hele byrden av den forhandlingen. Det vil avlaste andre i-land, og det går jeg ut fra at Lysbakken og jeg ikke er spesielt opptatt av, noen av oss.
Jan Petersen (Høyre), 2003-03-19:
Jeg må innrømme at jeg ikke er helt sikker på om jeg helt fikk tak i Lysbakkens resonnement akkurat nå. Poenget er altså at i enhver forhandling er det spørsmål om å ta og gi. Når bestevilkårsklausulen gjelder her, betyr det at hvis alle andre land som har krav å fremme mot et annet land, regner med at det er Norge som først og fremst går i front, og som følgelig også må gi noe for å oppnå noe, vil det bare være Norge som må gi noe, og da vil andre i og for seg være gratispassasjerer i den prosessen. Og det har jo ikke noe med forholdet til Sør-Afrika å gjøre. Så det er ikke noen motsetning her. Men for ikke å gjøre dette mer dramatisk enn høyst nødvendig vil jeg også minne om hva jeg sa i mitt svar, nemlig at hvis Sør-Afrika i denne prosessen signaliserer at de ikke vil inkludere høyere utdannelse i forhandlingene, vil jo ikke vi forfølge den anmodningen ytterligere. Så jeg må innrømme at jeg er ikke helt sikker på om jeg helt har fått tak i poenget med Lysbakkens spørsmålsrekke i dag.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
«Mellom 5 000 og 10 000 døve bruker tegnspråk daglig. Norge har forpliktet seg til å anerkjenne at enhver person som tilhører en språklig minoritet, har rett til fritt og uhindret å bruke sitt minoritetsspråk. Tegnspråk er et slikt minoritetsspråk, men de tegnspråklige har ingen slike rettigheter. Vil statsråden bidra til at Norge får sin egen tegnspråklov, og derigjennom gi døve rett til tegnspråk gjennom hele livsløpet?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er i likhet med statsråden opptatt av at døve skal kunne få delta på linje med andre. Men nå er det jo slik at ikke alle døve får det. Vi opplever spesielt at mange døve eldre er fortvilet over sitt møte med hjemmetjenesten og sykehjemstjenesten, der de ofte blir misforstått. De er isolerte og deprimerte fordi ingen kan kommunisere med dem. Vil ministeren inntil vi får en egen tegnspråklov, i hvert fall bidra til at ansatte i omsorgssektoren har den tilstrekkelige språkkompetansen, og at dette skjer raskt? Det er mange som opplever at de er i en fortvilet situasjon.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Det er riktig at spørsmålet, og det jeg også skal stille nå, kanskje er litt på siden, men det handler om språk. Jeg føler at vi i mangel av en egen språklov for tegnspråk og i mangel av egne rettigheter på dette området møter en rekke situasjoner hvor nettopp språk blir en hindring, og mangel på språk blir en vanskelighet for døve. Jeg har hatt flere saker i forbindelse med kommuner som ikke vil kjøpe plasser for sine døve eldre på institusjoner som er egne institusjoner for døve, eller i sykehjem der hvor man har egne avdelinger for døve. Blant annet er det knyttet en sak opp til Conrad Svendsens institusjon. Jeg vet det faller utenfor saksområdet, men allikevel, det handler om språk, og i så måte vil jeg spørre om det er noe ministeren kan bidra med i forhold til å finne løsninger på dette.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Norges Døveforbund har dei siste åra fleire gonger vore i kontakt med Kultur- og kyrkjedepartementet om spørsmålet om å lovfesta norsk teiknspråk som offisielt språk i Noreg. Ei lovfesting vil, slik dei ser det, sikra betre tilgang til informasjon og dermed full deltaking og likestilling for døve i samfunnet. Eg er oppteken av at døve skal kunna motta informasjon og delta i samfunnsdebatten på lik linje med høyrande. Det er likevel noko uklart om lovfesting av teiknspråket som offisielt språk er beste måten å oppnå dette på, og det vil vera nødvendig med ei nærmare vurdering av dette spørsmålet. Departementet vil greia ut dette og andre spørsmål på området – som eiga lov om teiknspråk, kartlegging av behovet for fulle språklege rettar, sikring av slike rettar i eksisterande lovverk og andre problemområde i samband med dette. Departementet har bedt Statens senter for arkiv, bibliotek og museum å stå for utgreiinga. Utgreiinga vil bli gjennomført i nært samarbeid med døves organisasjonar. Eg vonar at utgreiinga vil liggja føre dette året. Eg er òg kjend med at det ligg føre eit forslag i Nordisk Råd om å gjennomføra ei kartlegging av kva som skal til for å kunna innlemma teiknspråk i den nordiske språkkonvensjonen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Når det gjeld utdanning av dei tilsette, ligg det ansvaret på ein annan statsråd enn meg, og eg er vel ikkje fullt oppdatert heller på korleis situasjonen er. Men eg er heilt einig i grunnlaget for spørsmålet. Eg har òg lyst til å minna om at det var ein debatt om dette i Stortinget i 1991, der m.a. Grete Knutsen, Jon Lilletun og Hallgrim Berg engasjerte seg, og det vart òg sagt at det skulle gjerast utgreiingar då. Det har vore mange statsrådar sidan den gongen. No er iallfall utgreiingar sette i gang. Vi ventar å få ein rapport i løpet av året, og den vil vi følgja opp. Målet er vi altså einige om. Men kva verkemiddel er best for å oppnå målsetjinga? Vi vil gjera kva vi kan for å klara å oppnå målet, slik at dei som høyrer dårleg, eller ikkje høyrer, kan bli fullt integrerte i samfunnet og få same informasjon som dei høyrande. Eg vil òg gjera merksam på at vi har eit arbeid på gang med ei stortingsmelding om politikk for personar med nedsett funksjonsevne, og der har vi ei oppsummering av resultat og erfaringar med m.a. handlingsplanen for funksjonshemma. Her vil Utdanningsdepartementet gi innspel til omtale av dei mange tiltaka som er sette i verk knytt til anerkjenning av teiknspråket som eige språk og oppfølging av den lovfesta retten til opplæring på teiknspråk.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Eg er litt forbausa over oppfølgingsspørsmålet, for eg har ikkje kunna førebu meg på å svara på det spørjaren stiller spørsmål om. Det er òg område som eg ikkje har ansvar for. Men for å seia det sånn: Eg takkar for engasjementet i saka. Hernes vart oppfordra til å gjera noko i 1991. Det vart ikkje gjort særleg mykje. No har vi iallfall sett i gang eit arbeid. Eg er òg glad for det engasjementet som spørjaren har i Nordisk Råd, for å kartleggja det same. Så får vi då etter kvart som eg får informasjon, og vi får ein gjennomgang av saka, sjå kva vi kan gjera frå vårt departement. Men eg er òg overtydd om at det med engasjementet i både Kommunaldepartementet, Sosialdepartementet, Utdanningsdepartementet – eg trur det var fleire departement som var involverte i spørsmålsstillinga – ligg til rette for at vi skal løfta fram denne gruppa og visa tydeleg dei rettane dei skal ha. Og som sagt, det vil òg bli gitt innspel i forhold til grunnskule og vidaregåande skule når det gjeld opplæring i teiknspråk, i den stortingsmeldinga som kjem snart.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Eg har lyst til å minna presidenten om at han kan òg avvisa spørsmål.