Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-12-14:
En debatt om kulturbudsjettet blir ofte en debatt om tall og enkeltprosjekter. Helst skulle det vært en av Stortingets viktigste debatter. Kulturpolitikk dreier seg nemlig ikke om en sektor, men bør gjennomsyre alt vi gjør på alle områder. Og aldri før har vi hatt så store muligheter til å gi profesjonelle kunstnere arbeidsmuligheter, men også til å skape et aktivt, frivillig kulturliv hvor hele befolkningen kan delta. Det er enkeltmennesker og grupper som selv må skape god kunst og kulturliv. Vi som politikere har som hovedansvar å lage de rammevilkårene som gjør det mulig. Jens Stoltenberg har sagt det godt. Han har sagt at vi skal ikke danse folks liv, vi skal bygge det dansegulvet som de kan bruke som plattform for sine egne former. Det er et godt kulturbudsjett som ble lagt fram av daværende statsråd Ellen Horn. Det er et budsjett som gir et kraftig løft for kunst og kultur i 2002, og økningen var ment som et ledd i en opptrappet satsing på kultur fram til 100-årsjubileet som selvstendig nasjon i 2005. Budsjettforslaget innebar en økning på 4,1 milliarder kr og var en av de største økningene i kulturbudsjettet noen gang. Det viste vilje fra den forrige regjeringen til å prioritere kultursektoren, til å gi kulturen et skikkelig løft, og til å bidra til de rammevilkårene som kan gi kreativitet, nyskaping, livskvalitet og ny vekst. Det er en satsing som vi håper at den nye regjeringen vil videreføre i årene framover. På dette området kan forholdsvis små midler bety enorme resultater på veldig mange områder. Museumssektoren er godt ivaretatt i budsjettet med en kraftig økning. Det er lagt fram en investeringsplan for nasjonale kulturbygg som innebærer at det i årene 2002–2005 skal brukes en halv milliard kroner, som er nær en tredobling av det som ble bevilget de siste fire årene. Dans er et satsingsområde – nær 5 mill. kr mer. I tillegg har stortingsflertallet sørget for en direktebevilgning til Oslo Danseensemble på 1 mill. kr. Jazz er et annet område som styrkes, også med nær 5 mill. kr – noe som kommer veldig godt med, særlig i satsingen på de regionale jazzsentrene. Operaen er en tredje sektor som har fått en solid økning. Igjen er det region- og distriktssatsingen som økes, noe som er rett og rimelig i en tid da vi skal bruke store midler på å bygge ut en ny opera i Oslo. Frivillige organisasjoner og barn og unge er også viktige deler av budsjettet. Jeg er særlig glad for at Ellen Horn la fram et budsjett med 18 mill. kr i videreføring av den kulturelle skolesekken. Film er et område som har fått en kraftig vekst de to siste årene. I 2002 øker filmfondet med 32 mill. kr – opp til 217 mill. kr. Det betyr at vi får enda større muligheter til å lage god, norsk film. Det siste året har vist med all tydelighet at vi har gode produksjonsmiljøer, vi har gode filmkunstnere i Norge som kan lage god film som også publikum vil se. Jeg tror at den omorganiseringen vi har av filmsektoren vil bidra ytterligere til det. Og med pengene som bevilges, vil det også være mulig å realisere alle disse filmene. Det er ikke bestandig mulig å vite på forhånd hva som vil bli en kommersiell suksess. Få Hollywood-produsenter ville sannsynligvis satset på en film som «Heftig og begeistret», men vi ser at den gjør stor suksess også internasjonalt, ikke bare i Norge. Det er et helt konkret eksempel på at en offentlig kulturpolitikk og en offentlig filmpolitikk må til hvis også det som i ettertid viser seg å være kommersielle suksesser, skal bli realisert. Jeg er også svært glad for at stortingsflertallet har klart å bli enige om et etableringsstipend for kunststudenter. Dette er et forslag som ble behandlet i Stortinget i vår i forbindelse med meldingen om høyere utdanning. Da var det uenighet i Stortinget. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet stod bak forslaget om et etableringsstipend, mens regjeringspartiene, sammen med SV, ville ha andre løsninger. Nå har vi klart å bli enige om et etableringsstipend som gir kunstfagstudentene like gode økonomiske vilkår som det tradisjonelle kunstfagstipendet ville gitt, og i tillegg gir de nyutdannede kunstfagstudentene en mulighet til å bruke pengene til etablering. Det betyr faktisk – og det er rart at det ikke har fått større oppmerksomhet – at en nyutdannet kunstfagstudent, på de områdene som nå får stipend, vil få ca. 20 000 kr pr. år studiet er normert til, som et etableringsstipend. Det betyr at en som har studert i fire år, vil få et stipend på 80 000 kr, og det er et betydelig beløp, også sammenlignet med andre typer kunstnerstipend. Pengene kan enten brukes til å nedskrive studiegjelden, eller det kan også brukes til å satse på en karriere eller yrkesmuligheter innenfor det området man har utdannet seg til. For en nyutdannet keramiker kan det ofte ikke være så lett å få kommersielle banker eller andre til å gå inn i en investering. Det fins kanskje mer lønnsomme og gullkantede investeringsobjekter enn det. Da kan det være veldig godt å ha med et slikt stipend for å realisere muligheten for et verksted eller andre ting som skal til for å skape sitt eget virke. Bare for å korrigere, jeg tror komitelederen hadde en liten forsnakkelse: Det er selvsagt fra våren 2002 at dette stipendet skal innføres. Dessverre klarte ikke den nye regjeringen å følge opp kulturbudsjettet fra Ellen Horn fullt ut. Mest alvorlig er kuttet i pressestøtten. Ellen Horn hadde foreslått en kraftig økning i produksjonsstøtten. Det ble nullet ut med den nye regjeringen. Det eneste som gjenstod var kompensasjonen for bortfallet av annonseordningen. Det er beklagelig. Det hadde vært viktig å styrke produksjonsstøtten. Vi ser i disse dager at atter en nr. 2-avis er i ferd med å forsvinne, nå i Bodø. Det mangfoldet vi har innenfor avisverdenen og pressen, er avhengig av gode offentlige ordninger. Det er ikke leserne som svikter nr. 2-avisene. Det er ikke derfor de har problemer med å klare seg. Det er fordi annonsemarkedet svikter nr. 2-avisene, fordi man konsentrerer seg om de største. Ønsker vi å ha den meningsbrytningen, ønsker vi å ha det mangfoldet som mange aviser innebærer, også de små lokalavisene, må vi ha en offensiv offentlig politikk på dette området. Derfor er det trist at Bondevik-regjeringens første tiltak på dette området var å skjære ned med 33 mill. kr. Nedskjæringen i den kulturelle skolesekken var også beklagelig. Jeg håper det ikke innebærer at Regjeringen vil legge mindre vekt på å bygge ut den kulturelle skolesekken, slik at alle barn og unge på alle trinn kan få delta i og få opplevelse av ulike kunstformer og kulturelle aktiviteter. Jeg tror det er et av de største og viktigste løftene vi kan gjøre i årene framover for å øke kulturbevisstheten og -oppmerksomheten og engasjementet i kulturlivet hos en helt ny generasjon. Det er også synd at det ble nødvendig med kutt i bredbåndsatsingen for folkebibliotekene. Skal vi bevare den kunnskapsallmenningen som bibliotekene innebærer, må de ha mulighet for å fornye seg og gå inn i den digitale tidsalder, og da er bredbåndsatsing viktig. Det betyr at veldig mange kan få tilgang på den digitale verden gjennom folkebibliotekene, slik at hele befolkningen dras med. NRKs situasjon har fått mye oppmerksomhet i det siste. Og det er riktig som komitelederen sier, at NRK har en spesiell selskapsmodell som gjør at styret har sine ansvarsområder. Men det fritar ikke oss, som eier av NRK, å ha en klar politikk for hva vi ønsker med en allmennkringkaster. Vi har en lisensfinansiert virksomhet på over 3 milliarder kr. Det er vi som sørger for den inntekten gjennom våre vedtak, derfor har vi både en rett og en plikt til å ha klare mål for NRK som allmennkringkaster. Vi skal ha en ikke-kommersiell TV- og radioprodusent som produserer med kvalitet, som er en kunnskaps- og kulturformidler, og som har en god dekning over hele landet. NRK har både en kulturell og en mediepolitisk oppgave. Jeg er glad for at statsråden har varslet at vi skal få en redegjørelse om NRKs situasjon på nyåret, og ser fram til den diskusjonen. Arbeiderpartiet er villig til også å se på de økonomiske ordningene rundt NRK som kan sikre NRK like konkurransevilkår.