trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Det var som et gufs fra fortiden da jeg leste VG mandag 7. april. Fremskrittspartiet viste igjen sitt sanne ansikt i innvandringspolitikken med å foreslå å stramme inn så kraftig at det ikke er noen som vil slippe innenfor grensene til Norge. Det i det hele tatt å sette tak på 100 personer som får komme til Norge, virker mer som tenk på et tall. De nyanserte det kanskje litt i dag, med å vurdere 101. Det går da virkelig ikke an å legge opp til en politikk som bryter med menneskerettighetene og omtrent alle internasjonale asyl- og flyktningavtaler Norge har skrevet under på. Det finnes sjølsagt unntak, og det er personer fra EØS-land og mennesker fra land som USA, Canada, Japan og Australia. Folk fra andre land enn disse er ikke velkomne til Norge, ifølge Fremskrittspartiet. Ifølge samme artikkel går det fram at man ikke er villig til å ta imot mennesker som er ressurssvake. Her er det snakk om mennesker som ikke kan lese eller skrive, såkalte analfabeter. Dette er et menneskesyn som er under enhver kritikk. Jeg er glad Fremskrittspartiet er det eneste partiet på Stortinget som målbærer dette synet. Norge har som plikt, sammen med andre nasjoner, å ta imot mennesker som er i nød, selv om personene ikke kan lese eller skrive. Jeg er av den oppfatning at Fremskrittspartiet i sitt lovutkast er meget generelle og stort sett skjærer alle over én kam. Man kan rett og slett ikke hevde at noen grupper er kriminelle, selv om et fåtall i gruppene er kriminelle. Det er jo ikke slik at om en nordmann begår en kriminell handling i f.eks. Russland, så sier russiske myndigheter at nå får ingen nordmenn komme til Russland, for alle er kriminelle. Fremskrittspartiet driver her fram en politikk der en fisker i grumsete vann. Jeg skjønner ikke helt hva partiet vil oppnå med en slik politikk, men det er helt klart at Fremskrittspartiet igjen viser sitt sanne ansikt. Det er på en måte godt å vite hvor de står med tanke på menneskesyn. Vi visste vel egentlig fra før at de var der, men de fjerner i hvert fall all tvil nå. Det er godt å se at Høyre tar til motmæle i denne saken. Mer underlig blir det at Høyre overhodet ikke ser noen problemer med å samarbeide med partiet i en eventuell regjering i framtiden.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Tenk om Norges raskest voksende religion hadde hatt et verdisyn som står i sterk kontrast til våre egne etablerte verdier. Tenk om landene hvor denne religionen er ledende, hadde praktisert et styresett basert på gudgitte dogmer, absolutter og hellige lover. Tenk om de hadde sverget til et syn hvor kvinnene bør dekke seg til for ikke å friste mannen. Tenk om man i denne religionen bare unntaksvis kunne gifte seg av kjærlighet, og at tvangsgiftemål var utbredt. Tenk om den religiøse praksisen i disse landene hadde betydd at kvinnene ikke kunne skilles uten samtykke fra en religiøst lærd mann, mens mannen kunne skilles fra sin kone kun ved å ytre ønske om skilsmisse tre ganger. Tenk om styresettet i disse landene hadde betydd at kvinnens vitnemål i retten kun var verdt halvparten av mannens, og at kvinnen kun arvet en fjerdedel i forhold til mannen. Tenk om det i landene denne religionen er ledende, ble benektet at det fantes homofile, og at dersom de likevel skulle dukke opp, så kvalifiserer en slik legning til dødsstraff. Tenk om det i denne religionen var slik at man risikerte dødsstraff for å konvertere til en annen religion. Tenk om verdigrunnlaget i denne religionen var slik at ytrings- og trykkefrihet kun skulle finne sted dersom det ikke fornærmet en antatt profet. Tenk om det i de landene denne religionen råder, fantes egne religiøse domstoler, og at det ble utmålt straffer som innebar steining, henging og avkapping av hender og føtter. Tenk om denne religionen hadde en hellig by hvor alle som tilhører en annen tro, ble nektet adgang. Tenk om innbyggerne i disse landene ble indoktrinert i religionens tekster fra de var fire-fem år, og at mange ønsket å bedrive hellig krig mot dem som ikke tror, eller dem som tilhører en annen religion. Tenk om de religiøse lederne i disse landene hadde ment at USAs kamp mot terrorisme egentlig er et korstog mot deres religion. Tenk om ledende tilhengere av denne religionen hadde ment at Israel burde fjernes fra kartet, og at jødene er nært beslektet med aper og griser. Tenk om millioner av tilhengere av denne religionen hadde ment at det er riktig å utøve hellig krig mot alle andre som ikke tror på akkurat deres gud. Tenk om millioner av utøvere av en slik religion hadde ment at Vestens liberale og humanistiske verdisyn fører til forfall og uanstendig livsførsel. Tenk om landene som slutter seg til denne religionen, ikke ville anerkjenne FNs menneskerettigheter, og at ingen av landene ville ratifisere nevnte konvensjon. Tenk om det politiske flertall i denne salen hadde ment at fremveksten av en religion med slike holdninger og verdier skaper mangfold og grunnlag for integrering og dialog. Og tenk om stortingsflertallet i dag vedtar en lov som legger grunnlaget for at en større andel av Norges befolkning tilhører en slik religion. Nei, så barmhjertig, inkluderende og samtidig kulturelt selvutslettende er vi vel ikke. Og dersom det skulle vise seg at vi allikevel er det, så er det i hvert fall ikke av mangel på advarsler.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Etter det siste innlegget ligger det nær å sitere en lett omskrevet Sigbjørn Obstfelder i diktet «Jeg ser »: Jeg ser, jeg ser - jeg tror jeg har havnet på feil klode. År om annet innvilges det 100 000 søknader om visum til Norge. De aller fleste av dem, 98 pst., utstedes av våre utenriksstasjoner. 90 pst. av visumsøknadene blir innvilget. Likevel kan det være grunn til å vie dem som ikke passerer nåløyet, en viss oppmerksomhet - ikke fordi jeg tror det er noe galt med selve lovverket, men fordi jeg selv har erfart at dagens visumpraksis kan være både langmodig og besværlig. Lang behandlingstid kan i realiteten virke som et avslag på i utgangspunktet kurante søknader. Jeg har selv opplevd dette i nær familie, fordi min svigerdatter er fra Colombia, og fordi hennes far måtte ha søkt turistvisum før min svigerdatter visste at hun var gravid, dersom han skulle ha vært i Norge i tida før hans datter fødte hans første barnebarn. Det er bra at departementet har tatt tak i dette, slik at behandlingstida nå kan reduseres, og slik at visuminstituttet kan forvaltes etter hensikten. Jeg har for øvrig aldri skjønt hva UDI i Oslo kan undersøke herfra som vår ambassade i Bogota ikke kan skaffe bedre rede på. Vel vitende om at visuminstituttet er et virkemiddel for regulert innvandring og kontroll med hvem som får adgang til riket, må vi ikke stelle oss slik at ordningen blir et hinder for folk som har helt legitime grunner for å besøke landet. Eller sagt på en annen måte: Nordmenn reiser mer enn noen gang og blir mer og mer internasjonale i sine valg av livsledsagere. Jeg er helt på det rene med at vi skal bekjempe tvangsekteskap og proformaekteskap, og er derfor enig i at visumsøkere som har til hensikt å inngå ekteskap og bosette seg i Norge, skal søke om oppholdstillatelse før det gis rett til innreise, og at det skal stilles vilkår for dette. Imidlertid er det grunn til å stille spørsmål ved enkelte av de kravene som stilles, f.eks. de økonomiske garantiene. Jeg er derfor glad for at departementet nå har signalisert at det vil se nærmere på disse kravene ved utarbeidelsen av en ny utlendingsforskrift. Jeg viser også til at ordningen med såkalt forlovelsesvisum, som gir opphold i inntil seks måneder, nå videreføres og tas inn i loven. Dette er en god ordning som gir borgere fra visumpliktige land anledning til å prøve seg her i landet, før de eventuelt søker opphold på mer permanent basis. Slik rett til opphold gir også rett til å ta arbeid.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
Jeg er spesielt glad for at den nye utlendingsloven, som vi nå behandler, i så stor grad har fokus på barn og barns rettigheter, og ikke minst henviser til at vi har inkorporert Barnekonvensjonen i norsk lov. Jeg vil som representant for familie- og kulturkomiteen, og også som saksordfører for Ot.prp. nr. 28, som omhandler enslige mindreårige asylsøkere, sette fokus på dem. Enslige mindreårige asylsøkere er barn og unge som er kommet til landet uten foreldre eller andre med foreldreansvar. De er en gruppe barn med ulik bakgrunn og livserfaring. Mange har opplevd fattigdom, nød, overgrep, krig og forfølgelse. Mange av dem har levd i en uholdbar omsorgssituasjon i flere år. Noen kommer imidlertid fra ressurssterke familier og har levd under en mer tilfredsstillende omsorgssituasjon. Men uavhengig av sin bakgrunn er de i en sårbar situasjon der de opplever sorg og savn som følge av at de har forlatt sin familie. De har behov for en ekstra beskyttelse, omsorg, trygghet og tett oppfølging i påvente av behandling av asylsaken og etterfølgende bosetting eller retur til hjemlandet. I forrige periode fremmet jeg på vegne av SV forslag om at enslige mindreårige asylsøkere skulle inn under omsorg av barnevernet fra de kom til Norge. Det ble slik at det ble flertall for det på slutten av perioden, og i Soria Moria-erklæringen, den politiske plattformen for Regjeringa, av 13. oktober 2005 heter det bl.a. at Regjeringa ønsker å «forbedre vilkårene for enslige mindreårige asylsøkere som kommer til Norge og overføre omsorgsansvaret for disse til barnevernet ». Jeg er glad for at Regjeringa i tilknytning til budsjettbehandlingen i 2006 ble enig med regjeringspartiene på Stortinget om at barnevernet fra høsten 2007 tok over omsorgsansvaret for enslige mindreårige asylsøkere under 15 år i fasen fram til bosetting i kommunen eller retur. Det er også nå slått fast at ansvaret for gruppen enslige mindreårige asylsøkere over 15 år skal overføres barnevernet fra utlendingsmyndighetene, og at det i budsjettet for 2008 blir satt av 5 mill. kr for å starte dette viktige arbeidet. Det ble da forutsatt at ansvaret for gruppen enslige mindreårige asylsøkere over 15 år blir overført til barnevernet så snart det er praktisk mulig i 2009. Det er SV kjempefornøyd med, og dette blir en stor forbedring for disse sårbare barna.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Jeg skulle egentlig holdt et innlegg her om arbeidsinnvandring, men jeg tror jeg bare skal nøye meg med å si at jeg er veldig godt fornøyd med den brede enigheten det er om prinsippene som ligger til grunn for arbeidsinnvandring, og at bestemmelsene i den foreslåtte § 23, hvor det stilles krav til lønns- og arbeidsvilkår, har fått så bred tilslutning. Det er jeg veldig glad for. Videre vil jeg også notere meg at opposisjonspartiene er langt mer tilbakeholdne med støtten når det foreslås konkrete tiltak for å håndheve bestemmelsene vi har i norsk lovverk for å stanse sosial dumping. Det har vi senest sett i debatten om endringer i allmenngjøringsloven, arbeidsmiljøloven og lov om offentlige anskaffelser. Men det som jeg gjerne vil bruke innlegget på, er den linjen som Fremskrittspartiet legger opp til, og som kommer til syne i denne debatten, når representanten Per-Willy Amundsen i pressen og i debatten her i salen i dag har gjort det klart at det for Fremskrittspartiet er Norges behov for beskyttelse som skal være førende for hvorvidt vi er villige til å gi de forfulgte i verden beskyttelse. Vi har rundt 38 millioner flyktninger i verden i dag, de aller fleste i Afrika og Asia. Vi har en moralsk forpliktelse til å stille opp for disse og for de land som huser alle disse menneskene. Det gjør vi gjennom bistandspolitikken, det gjør vi gjennom å ta imot asylsøkere og overføringsflyktninger. Fremskrittspartiets kutt i bistandsbudsjettene er en sikker gjenganger, og det tror jeg nok vi skal få se også i neste budsjett. Men i debatten om utlendingslov ser vi at partiet kommer trekkende med et nytt begrep som skal veie tungt i vurderingen av om vi skal ta imot flyktninger, noe som Fremskrittspartiet i utgangspunktet åpenbart mener vi ikke skal gjøre. Dette nye begrepet kalles «integreringspolitiske hensyn », og representanten Amundsen er så ærlig at han utdyper dette i gårsdagens VG, hvor han sier: «Vi ønsker å unngå analfabeter og andre ressurssvake grupper som vi ser ikke greier å tilpasse seg i Norge. » Islamister - hva nå det måtte være - står heller ikke høyt i kurs. Dem må vi også unngå. Det blir ikke sagt, men det er åpenbart slik at Fremskrittspartiet mener at dette er flyktninger som andre bør ta seg av. Fremskrittspartiet vil ikke gi beskyttelse til analfabeter og ressurssvake når FN ber oss om det. Vi skal plukke blant dem som vi fort kan tjene penger på. For meg ser det ut som at representanten Amundsens perfekte overføringsflyktning er en veltilpasset, kristen, høyt utdannet svenske. FNs flyktningkommissær har ikke så mange slike å by på. Det er neppe et problem for Fremskrittspartiet. De vil jo redusere antallet flyktninger som får beskyttelse i Norge. De står heldigvis alene her i dag, men det store spørsmålet er hvem som vinner fram med sin flyktningpolitikk i en borgerlig regjering.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Flyktningnettverket er et tverrkirkelig nettverk som består av 20 kirkesamfunn og kirkelige organisasjoner, deriblant Den norske kirke, Frelsesarmeen og Bymisjonen. Disse organisasjonene har på lik linje med Kristelig Folkeparti et stort engasjement for rettigheter til de papirløse innvandrerne. Flyktningnettverket er bekymret for situasjonen til papirløse innvandrere i Norge i dag og ber Stortinget bedre rettighetene til papirløse innvandrere i den nye utlendingsloven. Dessverre har det manglet vilje fra Regjeringen. Den nye ulendingsloven løser ikke utfordringene som er knyttet til det voksende antall papirløse innvandrere i Norge. Dette dreier seg både om humanitære utfordringer og om bedre og mer rettferdige legaliseringsordninger for papirløse innvandrere som har oppholdt seg lenge i Norge, spesielt barn. Mange papirløse lever under uverdige forhold og utnyttes grovt bl.a. på arbeidsmarkedet og i boligmarkedet. Mange sliter i tillegg med sykdom, psykiske problemer, ensomhet og angst. Å leve i skjul uten rettigheter er en uverdig situasjon for de menneskene det gjelder, og for det norske samfunnet som helhet. I dag har personer uten papirer ikke rett til helsetjenester utover akutt behandling. I praksis betyr det f.eks. at gravide ikke har rett til undersøkelser, og at barn ikke har rett til å oppsøke helsesøster. Flyktningnettverket bad Stortinget gi papirløse innvandrere i Norge rett til grunnleggende helsetjeneste utover akutt behandling. Kristelig Folkeparti foreslår dette i forslag nr. 18 i innstillingen. Dessverre er det kun Venstre som støtter oss her. Flertallet understreker, heldigvis, at det ikke er ulovlig å yte humanitær bistand til papirløse. Kristelig Folkeparti har arbeidet for å få til en løsning der papirløse som har oppholdt seg i landet i mange år, kunne få rett til ny vurdering av sakene sine der faktisk botid tillegges vekt. Heller ikke her fantes det noen vilje hos regjeringspartiene - dessverre. Men de kirkelige organisasjonene kan i alle fall regne med Kristelig Folkeparti i fortsettelsen av kampen for de papirløse innvandrernes rettigheter i landet vårt.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
For et par år siden besøkte utenrikskomiteen FNs kontor mot narkotika og kriminalitet, UNODC, i Wien. Organisasjonen jobber nå mest med en økende og ukontrollert menneskehandel i Europa. UNODC er kanskje mest kjent for sine reklamefilmer - korte innslag med sterke scener, om tvangsprostitusjon og slavearbeid. Ofrene er truet eller lokket til det helvetet de havner i, eller rett og slett kidnappet. En del av disse ofrene befinner seg i Norge. Ja, rett rundt hjørnet for stortingsbygningen jobber jenter fra postsovjetiske områder og Afrika hver kveld, hver natt. Jeg har sittet sammen med advokater som har noen av disse jentene som har hoppet av, som klienter. Det er rystende beretninger. Jeg har også snakket med Krisesentersekretariatet, som forteller om alle traumene som kommer når bulgarske eller ukrainske prostituerte endelig føler seg trygge for bakmenn og halliker. Det er viktig at vi viderefører dagens bestemmelse om mulighet for oppholdstillatelse dersom det foreligger sterke menneskelige hensyn. Personer utsatt for menneskehandel kommer inn under denne bestemmelsen. Jeg er glad for at deres rettigheter er styrket i den nye loven, og at de skal anerkjennes som en spesiell sosial gruppe. Det betyr at de får rett til status som flyktninger. Det er også nødvendig med en såkalt refleksjonsperiode for offer for menneskehandel og midlertidig opphold for å kunne vitne mot f.eks. halliker. En slik refleksjonsperiode bør kanskje nedfelles i loven? Så er jeg så glad for at flertallet så klart slår fast at kjønnsrelatert forfølgelse nå skal gi grunnlag for anerkjennelse som flyktning etter Flyktningkonvensjonen. Jeg har gjennom mange år fulgt kvinnenes situasjon i Iran og mener at jeg kan ganske mye om det landet. Kvinner og småjenter som er sendt ut i tvangsprostitusjon, har vært utsatt for voldtekt eller er lesbiske, risikerer hundre piskeslag. Vi har også eksempler på at de er dømt til døden ved steining. Noen har vi greid å forhindre i siste øyeblikk. Å sende kvinnelige asylsøkere tilbake til Iran må bare skje helt unntaksvis. Og jeg må si at jeg ble kraftig provosert av uttalelser fra Utlendingsnemnda i Dagbladets Magasinet som kom ut påskeaften, uttalelser som: «Iran er medlem av et internasjonalt samfunn og har i enkeltsaker vist at de er opptatt av hvordan omverdenen oppfatter dem når det gjelder rettspleie. » Dette som grunnlag for asylavslag skal vi ikke finne oss i som politikere. Derfor er det så viktig med også en utlendingsattaché ved ambassaden vår i Teheran.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Da Stortinget vedtok å inkorporere FNs barnekonvensjon i 2003, forpliktet vi oss samtidig til å styrke barns rettigheter på utlendingsfeltet. FNs barnekomite anbefalte allerede i sine merknader til Norge i 1994 at Norge foretar «en samlet gjennomgang av sin politikk i forbindelse med barn som søker asyl i lys av konvensjonens prinsipper og bestemmelser ». Dette ble gjentatt i komiteens anbefaling til Norge i 2005, ved at komiteen bad Norge sikre at den nasjonale lovgivningen er og blir i fullt samsvar med konvensjonen. Det kom også i 2005 kritikk når det gjaldt forholdene for barn i asylmottak, utvisning av barn, og at barneperspektivet ikke hadde en sjølstendig stemme. I Soria Moria-erklæringen har dagens regjeringspartier sagt at vi vil arbeide for at det skal være bedre samsvar mellom FNs barnekonvensjon og utlendingsforvaltningen. Jeg synes det er godt å kunne konstatere i dag at nå følger vi opp det vi har forpliktet oss til internasjonalt, også gjennom vedtak fra regjeringspartiene tidligere, ved å styrke barns rettigheter i utlendingsloven. Det tas nå inn i loven at det skal gjøres en barnesensitiv anvendelse av flyktningbestemmelsen i arbeidet med søknaden. Det vil si at barns egen fare ved retur til hjemlandet - faren for å ende som barnesoldat, faren for å bli tvunget ut i barneprostitusjon, trafficking m.m. skal særlig vurderes og hensyntas. Dette er veldig viktige endringer av dagens regelverk som ikke var tydeliggjort tidligere. Det blir i den nye loven stilt krav om at alle sider av barnets situasjon skal tas med i arbeidet med søknaden, og at vurderingen av barnets situasjons skal framkomme tydeligere av vedtakene. Det er i tillegg gitt en uttrykkelig henvisning til barns beste som et grunnleggende hensyn i vurderingen av saken, og det er fastsatt at det gjelder en lavere terskel for å innvilge tillatelse til barn enn til voksne. Barn er generelt mer sårbare enn voksne, og opparbeider tilknytning på en annen måte. I FNs barnekomites rapport fra 2005 fikk Norge kritikk spesielt for behandling av enslige mindreårige asylsøkere i asylmottak. Som første land i Europa har Norge nå besluttet å overføre ansvaret for disse barna til barnevernet. De under 15 år har barnevernet allerede tatt ansvaret for, mens for dem over 15 år vil det skje i løpet av 2009. De yngste barna gis nå et bo- og omsorgstilbud i form av opphold på et omsorgssenter for mindreårige. Gjennom endringer i utlendingsloven og barnevernets overtakelse av enslige mindreårige asylsøkere vil Norge nå få et lovverk og en forvaltning som følger opp barns rettigheter på utlendingsfeltet på en tilfredsstillende måte i forhold til FNs barnekonvensjon.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Når det dreier seg om barns livssituasjon, må vi voksne gjøre alt som står i vår makt for å trygge barnas hverdag. Jeg er derfor svært fornøyd med at barns rettigheter styrkes i den nye utlendingsloven, bl.a. gjennom at barns særskilte behov for beskyttelse lovfestes. I loven understrekes det at terskelen for oppholdstillatelse på humanitært grunnlag skal være lavere for barn enn for voksne. Barnekonvensjonen omfatter alle barn som oppholder seg i Norge. Konvensjonen bygger på prinsippet «barnets beste » og er utledet av tanken om at barn er mer sårbare enn voksne, og at barn derfor trenger særskilt vern og omsorg. I tillegg slås det fast at barn har selvstendige rettigheter. Jeg er glad for at omsorgsansvaret for enslige mindreårige asylsøkere under 15 år ble overført til barnevernet høsten 2007. Jeg håper at omsorgsansvaret for enslige mindreårige asylsøkere mellom 15 og 18 år kan overføres til barnevernet så snart som mulig. Forutsetningen for at barnevernet skal være i stand til å overta dette ansvaret, er at barnevernet får tilført ressurser og kompetanse. Jeg vil gi honnør til komiteen for å ha satt mindreårige asylsøkere på den politiske dagsordenen. Barn har liten innflytelse på sin livssituasjon og er prisgitt at voksne gir dem en trygg livssituasjon. Barnevernsloven kan komme til anvendelse både overfor barn som f.eks. søker asyl, og overfor barn som har fått avslag på en søknad, og som skal forlate landet. Nå har vi fått en utlendingslov som løfter de svakeste gruppene, og setter barn og kvinner i fokus. Denne regjeringen leverer! I Soria Moria-erklæringen står det at det skal være samsvar mellom FNs barnekonvensjon og utlendingsforvaltningen. Det står også at det skal være et særlig fokus på barns rettigheter og livssituasjon, og videre at Regjeringen skal forbedre vilkårene for enslige asylsøkerbarn og overføre ansvaret til barnevernet. Jeg er glad for at et så stort flertall i komiteen har sluttet seg til denne satsingen, som står så sentralt for Regjeringen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Bjørg Tørresdal fra Kristelig Folkeparti har hatt et rørende engasjement for illegale immigranter i dagens debatt. Hun mener at dagens ordninger ikke er gode nok, og ønsker at søkeren skal få anledning til et nytt intervju hvor man får mulighet til å fortelle om saken sin på nytt. Den ordningen eksisterer allerede i dag. Utlendinger med avslag kan når som helst sende omgjøringsbegjæring basert på nye opplysninger. Da Kristelig Folkeparti satt i regjering, sendte de folk på gata etter avslag på asylsøknaden. Det ble et folkekrav om en mer human måte å behandle mennesker på. Bjørg Tørresdal har i dag raljert over hvor forferdelig underholdskravet er, men faktum er at det ble innført under Erna Solberg, mens Kristelig Folkeparti satt i regjering. Betyr dette at Bjørg Tørresdal skammer seg aldri så lite over Kristelig Folkepartis siste regjeringsdeltakelse? Ser hun for seg, tatt i betraktning det vi tross alt kan kalle skryt av hovedtrekkene i den rød-grønne utlendingsloven, at det blir lettest å samarbeide med en rød-grønn regjering, eller en eventuell borgerlig regjering dominert av Fremskrittspartiet i framtiden? Per-Willy Amundsen viste i sitt første innlegg i dag til Finland, og bruker lave tall derfra som et eksempel på Fremskrittspartiets politikk. Men tallene stemmer ikke. I Finland har de tre kategorier. De har oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, de har oppholdstillatelse av beskyttelsesgrunner, og de har asyl. Antall personer som fikk asyl pluss beskyttelse, var i 2005 153. Tar vi i tillegg med antall personer som fikk opphold på humanitært grunnlag, blir summen 597. I 2006 fikk 123 opphold av enten asyl- eller beskyttelsesgrunner - i sum 618. I 2007 fikk 564 beskyttelse eller asyl, mens summen iberegnet dem som fikk opphold på humanitært grunnlag, er 792. Jeg skjønner at Fremskrittspartiet har vært nødt til å lete med lys og lykte for å finne land på samme nivå som det de selv opererer med. Det faktum at de må trikse med tall, viser at de står sørgelig alene om en slik politikk.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Har presidenten hørt lyden under denne debatten, lyden av spiker som slås inn i treverk? For hvert innlegg de borgerlige partiene har holdt i denne debatten, er det gradvis blitt slått flere og flere spiker i kisten til den samarbeidsdrømmen som jeg ser for meg er i ferd med å måtte begraves på borgerlig side. Fremskrittspartiet har levert sitt alternative forslag, som mottar totalslakt - en spiker. Så har de vært ute i media og sunket enda lavere og fått enda mer totalslakt - en spiker. Høyre har sagt at de skal være en garantist mot slike tiltak - en spiker. Kristelig Folkeparti og Venstre ville helst at loven skulle vært mer liberal - en spiker. Med så stort engasjement som partiene viser, må man anta at de mener alvor. Så alvorlig som dette spørsmålet er, må man regne med at utlendingsfeltet er en av de første sakene man sørger for å rydde på plass i forhandlingene. Taper Fremskrittspartiet forhandlingene? Selger Kristelig Folkeparti sjelen sin? Mener Venstre alvor når de sier at det er uaktuelt med samarbeid så lenge Fremskrittspartiet skal være med på å dominere? Er Høyre den garantisten de sier de skal være? Alle her i salen har nok hørt snakk om snekker Andersen. I denne saken ser vi at snekker Amundsen er den som slår inn flest spiker i kisten. Og kanskje gjør han en så god jobb at det ikke vil være mulig å få opp lokket igjen på svært lang tid. For sikkerhets skyld har Tybring-Gjedde med sine uttalelser satt seg på lokket.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
Jeg vil slutte meg til det som representanten Høie sa. Jeg vil også si meg enig i det som representanten Skei Grande sa om at de som sier at disse sakene er enkle, tar feil. Det er noe av det mest sanne som har vært sagt i dag. Saken handler om alle de positive sidene som følger av at folk i dag har lettere for å flytte på seg over landegrensene, og alle fordelene med det. Men så handler det også om alle de negative og katastrofale følgene av krig, konflikter og forfølgelse, som dessverre skjer mange steder i verden. Og det handler om at vi skal ta et medansvar for konsekvensene som det påfører enkelte mennesker. Det er nasjonale interesser som står på spill, men det er også internasjonale forpliktelser. Og det er klart at det er i en nasjons interesse - i hvert fall mener SV det - at vi har et positivt syn på innvandring. Det er en fordel for landet. At vi som borgere av dette landet ønsker å flytte på oss, jobbe hvor vi vil, reise hvor vi vil, tar vi som en selvfølge. Vi tar det til og med som en selvfølge at vi skal være velkommen over alt. Vi synes det er vår menneskerett. Og det må jo også reflektere vårt eget syn på innvandring - at vi sjøl ser at dette er et gode for oss. Da kan vi ikke ha et syn som er slik at når andre ønsker seg dette godet, så er det i utgangspunktet nærmest en kriminell handling, slik Fremskrittspartiet ser ut til å mene. Det jeg tror er viktig for at integreringen skal fungere optimalt, er at vi har et positivt utgangspunkt - vi sier: Velkommen hit! Da er det også enklere i ettertid å være klar og tydelig på de krav og de plikter som følger av å bo i det norske samfunnet. Der, tror jeg, har vi vært litt utydelige på en del ting. Det er vel heller ikke alle - for å si det slik - i den norske befolkningen som er helt stø på hva som er lov og rett i dette landet. Så har det vært en diskusjon om hva som er det norske, og jeg tenker at jo, en del av det som jeg oppfatter er det norske, er nettopp det at vi har vært sterke på å følge internasjonale forpliktelser, nettopp fordi vi ser at vi er en del av en verden der krig og forfølgelse faktisk foregår. Det kan ramme oss, det rammer andre. Det har vi en forpliktelse i forhold til. Jeg føler at det er en del av det virkelig norske som jeg er stolt av, og som jeg mener vi skal videreføre. Så hadde representanten Tybring-Gjedde en beskrivelse av land som var ganske skrekkelig. Noe av beskrivelsen har sannhet i seg. Men da blir det jo enda merkeligere at Fremskrittspartiet mener at de som flykter fra disse forferdelige forholdene, skal begrenses i muligheten til faktisk å få opphold. Når de i tillegg vil fjerne det som heter «sterke menneskelige hensyn », sier jeg at dette må være et parti som er uten menneskelige hensyn også i flyktning- og asylpolitikken, som faktisk handler om folk som flykter fra den ytterste nød, med fare for sitt eget liv.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Jeg skal heller ikke bidra til å gjøre denne kvelden så mye lengre. Det er selvsagt flere gode grunner til at attester, legeerklæringer o.l. som er utstedt av helsepersonell, bør holde høy kvalitet. Konkret ble likevel debatten om falske attester aktuell på grunn av påstander om at helsepersonell hadde utstedt falske erklæringer til domfelte. Regjeringens forslag til lov om endringer i helsepersonelloven og helseregisterloven, som vi behandler i dag, er en direkte oppfølging av Graver-gruppens rapport, der det ble fremmet flere forslag til lovendringer for å sikre at f.eks. attester skal holde høy kvalitet. Det er bra at Regjeringen har fulgt opp rapporten fra Graver-utvalget. Lovendringene som vedtas i dag, vil kunne bidra til å sikre kvaliteten på helsepersonells attester og erklæringer, og jeg er enig med Regjeringen i at reaksjonssystemet overfor helsepersonell blir forbedret. I lovforslaget ligger det også inne en endring i helsepersonelloven som eksplisitt forbyr helsepersonell urettmessig å tilegne seg taushetsbelagte pasientopplysninger uten at det har grunnlag i tjenstlige behov. Som komiteens leder gjorde rede for, samler forslagene bredt flertall i komiteen. Det kommer til uttrykk gjennom at komiteens tilråding fremmes av en samlet komite, med unntak av forslaget til endring av helsepersonelloven § 56 og ny § 59 a, som fremmes av alle partiene utenom Fremskrittspartiet. Det foreligger to mindretallsforslag, og jeg vil kort kommentere disse. Fremskrittspartiet og Høyre fremmer et forslag om endring i forvaltningsloven § 17. Dette er et forslag fra Graver-utvalget som departementet har vurdert det som riktig ikke å ta med i selve lovforslaget, og komiteens flertall støtter den vurderingen. Forvaltningsloven er en alminnelig lov som gjelder for alle forvaltningsområder, og det kan være uheldig å foreta en slik lovendring løsrevet fra en vurdering av forvaltningslovens øvrige bestemmelser. Før et eventuelt vedtak om endringer i forvaltningsloven blir fattet, bør det ha vært foretatt grundige utredninger av konsekvenser for forvaltningen, ikke minst når det er snakk om så sentrale bestemmelser som forvaltningens plikt til utredning og informasjon. Komiteens flertall støtter også Regjeringens forslag til endringer i § 56 og ny § 59, mens mindretallet i stedet har foreslått en ny § 62 a. Det er et forslag som Fremskrittspartiet står alene om. Dette forslaget synes jeg er litt underlig, fordi jeg oppfatter det slik at innholdet i forslaget om en eventuell ny § 62 a, som er et forslag om en veldig konkret sanksjon mot helsepersonell gjennom tilbakekall av retten til å utferdige attester, erklæringer o.l., blir fanget opp i Regjeringens forslag, og at Regjeringens forslag i tillegg gir et videre spekter av sanksjonsmuligheter. Flertallet legger derfor til grunn at det er mindre behov for en spesialbestemmelse i form av en ny § 62 a, siden de situasjoner et slikt forslag er ment å ramme, blir omfattet av den foreslåtte § 59 i proposisjonen, i tillegg til at det da også vil være adgang til å fastsette andre begrensninger enn tap av attestasjonsretten.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-04-08:
Venstre er einig i dei endringane som er foreslåtte i både helsepersonelloven og helseregisterloven. Det blir no innført tydelege lovforbod mot å tileigne seg teiepliktige pasientopplysningar og andre helseopplysningar, utan at dei er grunngjevne i helsehjelp til pasienten. Litt populært sagt er det jo snoking i pasientjournalar ein vil til livs. Venstre er også einig i endringane i helsepersonelloven § 15 om krav til attestar og legeerklæringar. På godt norsk: Vi vil til livs dei som skriv falsk, dei som svindlar. På mange måtar er det litt synd at vi ikkje kan stole på personellet innanfor helsevesenet, som normalt har ei så høg stjerne i befolkninga, og at ein må bruke ressursar for å unngå det eg vil kalle snoking og svindel. Det er skuffande at dei gode ryggmargsrefleksane ikkje er sterkare hos alle. Samtidig må vi sjølvsagt ikkje stemple heile yrkesgruppa når vi snakkar om snoking og falskneri. Dei fleste er naturlegvis heiderlege menneske. Men som vi veit: Det er ugras i alle enger. Mykje av det som vi eigenleg snakkar om, er jo etikk og etiske standardar og høgare fokus på etikk i undervisinga av helsepersonell og på arbeidsplassane. Det ville nok ha vore positivt å høgje den etiske standarden blant dei tilsette. Heilt til slutt vil eg seie at det er viktig at både undervisingsinstitusjonane, arbeidsgjevarane og arbeidstakarorganisasjonane tek dette innover seg og samarbeider om forbetringar av det etiske nivået innanfor helsevesenet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
De endringer som nå sannsynligvis vil bli vedtatt, innebærer at det stilles strengere krav til helsepersonells attester og erklæringerat reaksjonssystemet overfor helsepersonell forbedres og nyanseres at det innføres - som flere har vært inne på - et klart forbud mot såkalt snoking i pasientjournaler Det at helsepersonell kan utstede attester og erklæringer, betyr at de direkte eller indirekte er gitt i oppgave å ivareta eller sikre viktige samfunnsinteresser. Som utsteder av attester og erklæringer har helsepersonellet to viktige roller: å sørge for at den enkelte pasient skal få de rettigheter han eller hun har krav på, og å sørge for at den som mottar attesten, skal få et best mulig grunnlag for å fatte riktige beslutninger. For å opprettholde tilliten til helsepersonell og helsetjeneste er det derfor grunnleggende at en kan stole på at attester og erklæringer er faglig korrekte, og at relevante opplysninger ikke holdes tilbake. De foreslåtte endringer skal bidra til å sikre god kvalitet og høy legitimitet på helsepersonells attester og erklæringer. Når det så foreslås endringer i reaksjonssystemet i lov om helsepersonell, er det endringer som vil gi tilsynsmyndighetene flere og bedre muligheter til å gripe inn overfor helsepersonell som opptrer på en uheldig måte. I dag er denne terskelen svært høy. Det er, som kjent, også foreslått en ny paragraf om adgang til å begrense helsepersonells autorisasjon, sjøl om vilkårene for fullt tilbakekall av autorisasjonen ikke er til stede. Etter min mening er det uheldig at tilsynsmyndighetene ikke kan gripe inn med konkrete begrensninger før forholdene er blitt så alvorlige at vilkårene for å tilbakekalle autorisasjonen er oppfylt. Den foreslåtte bestemmelsen vil åpne - på bestemte, strenge vilkår - for endringer i forhold til dette. Når det gjelder spørsmålet og forslaget om forbud mot å tilegne seg taushetsbelagte pasientopplysninger uten at det er nødvendig for å gi helsehjelp til pasienter, eller administrere slik hjelp, er mitt inntrykk at helsepersonell flest har en yrkesetisk forståelse av at de ikke skal tilegne seg opplysninger de ikke har behov for i tjenesten. Likevel mener jeg - i likhet med et klart flertall i komiteen, skjønner jeg - at det bør framgå at dette helt klart er forbudt, både i helsepersonelloven og i helseregisterloven. Dette forbudet vil sjølsagt omfatte pasientjournaler både i lokale, regionale og sentrale helseregistre, og det vil være med på å gi pasienter økt trygghet for at opplysninger behandles fortrolig. Dessuten vil forbudet bidra til bedre informasjonssikkerhet. De foreslåtte endringer i helsepersonelloven og helseregisterloven vil - slik vi ser det - bidra til økt tillit til helsepersonell og helsetjeneste, og de vil også være med på å bedre informasjonssikkerheten.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Reglene om godkjenning av yrkeskvalifikasjoner som er oppnådd i et annet EØS-land, gjør det enklere for helsepersonell å ta arbeid i Norge. Den som er faglig kvalifisert, skal også kunne praktisere sitt yrke i Norge på samme vilkår som helsepersonell med utdanning fra Norge. Tilsvarende skal sjølsagt norsk helsepersonell kunne ta arbeid i andre EØS-land. Dette sikrer at helsepersonell fra andre EØS-land underlegges de samme kravene til faglig forsvarlighet som norsk helsepersonell. Dersom de gjør feil, vil tilsynsmyndighetene kunne ilegge sanksjoner på lik linje med det som gjelder for annet helsepersonell. Så skiller direktivet som kjent mellom det å tilby tjenester over en kortere periode og det å etablere seg som yrkesutøver i Norge. De som vil etablere seg i Norge, må ha autorisasjon, lisens eller spesialistgodkjenning. Slik godkjenning er ikke nødvendig dersom helsepersonellet kun skal yte tjenester midlertidig, men da må norske myndigheter ha forhåndsmelding om oppholdet. På den måten kan en registrere helsepersonellet, og også undersøke kvalifikasjonene nærmere hvis det er grunn til det. I dag er det som kjent bare sektoryrkene, det vil si doktor, sjukepleier, tannlege, jordmor og farmasøyt som er utdannet ved universitetet, som kan drive midlertidig tjenesteyting i Norge uten autorisasjon, lisens eller spesialistgodkjenning. Med de nye reglene vil helsepersonell fra alle de 27 lovregulerte yrkene kunne gjøre det samme. Det følger av rettspraksis fra EF-domstolen og EFTA-domstolen at hvert enkelt tilfelle må vurderes ut fra ytelsens varighet, hyppighet og kontinuitet. Jeg tar imidlertid sikte på å lage retningslinjer - i den grad det er mulig innenfor direktivets rammer. Direktivet tillater ikke at myndighetene stiller krav om standardiserte språktester som vilkår for å innvilge sjølve autorisasjonen, lisensen eller spesialistgodkjenninga. Dette er begrunnet med at behovet for norskkunnskaper vil variere mellom ulike stillinger og ulike oppgaver. Derfor må hver enkelt søker vurderes individuelt. På denne bakgrunn må det stilles språkkrav ved ansettelsen og ved sjølve utøvelsen av yrket. Kravet om at helsepersonell må kunne kommunisere tilfredsstillende med pasientene, er sjølsagt svært viktig, og det følger allerede av helsepersonelloven § 4 om forsvarlig yrkesutøvelse. Den enkelte arbeidsgiver må påse at helsepersonell som ansettes, har nødvendige kvalifikasjoner, herunder sjølsagt også at norsken er god. Helsepersonellet har sjøl ansvar for kun å påta seg oppgaver som de er kvalifiserte for. I årets foretaksmøter ble det presisert at helseforetakene må sørge for å ha gode rutiner for hvordan de skal vurdere språkkrav. Jeg mener at arbeidsgivernes og helsepersonellets forpliktelser er klare, men departementet vil også understreke disse forpliktelsene i det reviderte forskriftsverket. De foreslåtte lovendringene innebærer ikke store endringer i dagens praksis. Likevel trur jeg at de kan være med på å gjøre det enklere å rekruttere helsepersonell til Norge. Og det å kunne erstatte 15 direktiver med ett, er heller ikke å forakte.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-05-08:
Det er en samlet komite som ber Regjeringen legge til rette for at unge med tilbud innenfor barne- og ungdomspsykiatrien kan beholde sin behandler også etter fylte 18 år i de tilfeller der det er etablert et tillitsforhold, og der de unge selv ønsker det. Dette tilbudet bør kunne gis inntil fylte 23 år. Dette har sin bakgrunn i at overgangen fra barne- og ungdomspsykiatrien til voksenpsykiatrien for mange oppleves som problematisk. Det er behov for en mykere overgang. Alder bør ikke isolert sett være eneste grunn til å bytte behandlingsinstans. Ifølge Mental Helse Ungdom praktiseres 18-årsgrensen strengt flere steder i landet. I verste fall kan ungdommer falle ut av systemet og komme tilbake først når de er blitt både eldre og sykere. Mange føler seg glemt og forstår ikke hvorfor de skal miste et tilbud som fungerte bra, og som kunne gitt dem et bedre liv. Det er svært dårlig samfunnsøkonomi å starte opp med ny terapeut i de tilfellene der det allerede er etablert et godt behandlingsforhold. Det kan i noen tilfeller forekomme ansvarsfraskrivelser når en ungdom nærmer seg 18 år, siden det da vil være kort tid før det er voksenpsykiatrien som skal være ansvarlig for behandlingen. Tilsvarende vil ikke voksenpsykiatrien ta ansvar før fylte 18 år. For noen oppstår det dermed et vakuum, og det vil ta tid før det gis hjelp. Dette er uheldig. Å fylle 18 år er for mange i dagens samfunn ikke ensbetydende med å ha blitt helt voksen. Det vil være større kompetanse på mange ungdomsrelaterte problemstillinger i barne- og ungdomspsykiatrien enn i voksenpsykiatrien. Mange vil dermed ikke bli møtt med den kompetanse som det er behov for, fordi de er for gamle. Ungdom er i en spesielt sårbar fase i 19-20-årsalderen fordi det da ofte handler om å flytte hjemmefra og bryte opp fra miljøer som er kjente. For enkelte kan det være bra å ha stabilitet i kontakten med sin behandler. Mange steder er det utviklet et godt samarbeid mellom helsestasjoner og barne- og ungdomspsykiatrien. Slik komiteen ser det, må dette komme alle ungdommer til gode, ikke bare de under 18 år. Å la pasienter ha muligheten til å beholde behandler i barne- og ungdomspsykiatrien fram til fylte 23 år vil innebære en harmonisering av regelverket. Innenfor barnevernet er det lagt føringer for at visse rettigheter beholdes inntil fylte 23 år. Det samme gjelder ventetidsgaranti for barn og unge opp til 23 år, som nylig ble behandlet i Odelstinget. Helt til sist: Jeg er svært glad for at det står en samlet komite bak Venstres representantforslag om å kunne beholde sin behandler i barne- og ungdomspsykiatrien etter fylte 18 år.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2008-05-08:
Jeg har først lyst til å takke saksordføreren for en veldig grei gjennomgang av representantforslaget som tar opp et tema som det viser seg å være svært stor enighet om, nemlig å få god behandling for dem som trenger det, i overgangen fra ungdomspsykiatri til voksenpsykiatri - altså barn og unge mellom 18 og 23 år som har psykiske problemer, og som mottar behandlingstilbud. Som en ser, er regjeringspartiene med på forslaget fra Venstre-representantene fordi vi mener dette er et godt forslag. Det er veldig bra å få dette på plass for dem det gjelder. Overgangen fra barnepsykiatrien til voksenpsykiatrien er definert med en grense ved 18 år. Det er ikke vanskelig å være enig i at dette er en sårbar alder for mange, og at det er viktig å holde kontinuitet i behandlingen. Et brudd eller en endring i behandlingen kan fort rive ned det som er bygd opp, for det er nettopp i denne behandlingen det er viktig med tillit, stabile forhold og faste rammer. Slik representanten Dåvøy var inne på, gjelder det ikke minst at det ikke blir opphold i tilbudet for dem som trenger behandling videre inn i voksenlivet. En frivillig fortsettelse av tilbudet er derfor bra. Det kan også være tilfeller der en overgang vil være naturlig og lurt, der en vil avslutte forholdet og gå inn i voksenpsykiatrien. Men her gjør forslaget dette til en mulighet og ikke til en regel. Barne- og ungdomspsykiatrien har god kompetanse, de tar for seg ungdomsutfordringer som ikke alltid er like tydelige i voksenpsykiatrien. Det er, som representanten Dåvøy sa, veldig mye som skjer i en ungdoms liv rundt 18 år - skolegang, det å bli voksen og møte nye krav. Endringer når det gjelder behandling, kan da oppleves spesielt ille for disse. Den rød-grønne regjeringen har allerede tatt noen grep for å bedre situasjonen for gruppen, da vi vedtok en lovendring som dreier seg om ventetidsgarantien for barn og unge under 23 år med psykiske lidelser og/eller rusmiddelavhengighet. Det vil, når den trer ordentlig i kraft, gjøre at ventetiden kortes ned, og at ungdom får behandling raskere. Det er veldig bra. Så må det være en kontinuitet i behandlingen. Det er rett også i den sammenheng å presisere at forslaget gjelder for dem som allerede er i behandling, slik at vi ikke også åpner for at de som er 20 år, eller 22 år, går inn. Forslaget gjelder dem som er i behandling, og ikke nye tilfeller. Det blir registrert at det ikke er lagt inn noe økonomi i forslaget, men vi regner med at dette ikke vil medføre de store kostnadene. Det er mye som kan gjøres ved å tenke helhet i behandlingen, øke samhandlingen mellom barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien, og også bygge videre på samarbeidsprosjektene mellom helsestasjonen og psykiatrien og det som skjer rundt om i landet. Dette er et godt forslag som vil bedre situasjonen for dem som trenger det, og Venstre skal igjen ha ros for at de har satt dette på kartet.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-05-08:
Dette er et forslag som alle har vært enige om kan være en viktig forbedring for dem som er innen barne- og ungdomspsykiatrisk behandling. Det er viktig med individuell behandling, det er viktig med brukermedvirkning, og det er viktig med informasjon. Det er jo en fare hvis det blir slik at man skifter behandler når det passer for behandleren, og ikke når det passer for pasienten. Undersøkelser viser at poliklinikker har størst forbedringspotensial innenfor informasjon og medbestemmelse. Kunnskapssenteret har på oppdrag fra Helsedirektoratet nå gjennomført en spørreundersøkelse blant foresatte, barn og unge som får behandling ved barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikker. I alt svarte 62 pst. at de kun i noen, liten eller ingen grad ble informert om behandlingsmuligheter. Kun halvparten av de foresatte mente at de hadde innflytelse på valg av behandling, og at de fikk riktig informasjon om barnets tilstand. Så brukermedvirkning og individuell vurdering av behandlingstilbud må alltid prioriteres. Vi blir ofte kontaktet av pasienter og pårørende som føler at de ikke får den hjelpen de mener at de har behov for, og at de får altfor dårlig informasjon. Mange er også frustrert over at de må skifte behandlere ofte, noe som er krevende, og som i mange tilfeller er direkte ødeleggende for behandlingen. Fremskrittspartiet ser at brudd i behandlingen og skifte av behandler i mange tilfeller er uheldig, og vi støtter derfor det forslaget som er lagt fram. Men vi ser at det fortsatt vil kunne være et problem selv om det blir en fleksibel ordning for dem mellom 18 og 23 år. Vi mener derfor at det bør vurderes en ordning hvor aldersgrense for å skifte behandler fjernes, og at behandleren kan følge pasienten fra barne- og ungdomspsykiatrisk behandling og over i voksenpsykiatrien i de tilfellene det er mulig og pasienten selv ønsker det. Det tar lang tid å bygge opp et tillitsforhold, og forutsetningen for at en behandling fungerer, er ikke alltid kun faglig betinget. Det kan være en belastning for en pasient som har et velfungerende behandlingsopplegg å endre dette på grunn av alder, også når de er 23 år. Fremskrittspartiet mener derfor at det må foretas en gjennomgang og vurdering av de positive og negative følgene av en eventuell fjerning av selve aldersgrensen, slik at endringer i behandlingsopplegg og skifte av behandler til enhver tid tilpasses pasientens behov. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken.