Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Når jeg har hørt innleggene så langt i interpellasjonen, spør jeg meg egentlig hvorfor vi trenger å ta opp temaet, for alle virker å være skjønt enige. Men det er åpenbart en grunn til at vi ikke har vært tilfreds med dette fra opposisjonens side: De festtalene en har hørt, opplever en ikke har blitt levert i Stortinget. Det er sjarmerende å høre når Arbeiderpartiet snakker om hvor flotte og flinke vi har vært i Norge, og at vi har fått til den suksessen vi har i norsk oljenæring. Dette har virkelig vært en suksesshistorie. Problemet er at den suksesshistorien politisk sluttet for fire og et halvt år siden. Regjeringen brukte 50 måneder før de i det hele tatt begynte arbeidet med en petroleumsmelding, slik at når det gjelder den brede politiske enigheten som representanten Sund viste til har vært grunnlaget for norsk suksess, har altså ikke denne regjeringen klart å levere. Jeg er veldig glad for at regjeringen har satt i gang arbeidet med en petroleumsmelding, og jeg er egentlig også veldig glad for de holdningene som både Arbeiderpartiet og Senterpartiet uttrykker. Så langt ser jeg fram til å høre hva SV har å si – om de gir inntrykk av en regjering som er enig med seg selv, eller om en her får årsaken til at handlingslammelse har vært regjeringens varemerke i petroleumspolitikken de siste 50 månedene. Det er en god holdning å ville utnytte investeringer som er gjort, og bruke den kapitalen som er lagt og den infrastrukturen som er bygd, på en best mulig måte. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti signaliserer det gjennom denne interpellasjonen. Norge er ledende på teknologi i oljevirksomheten og i leverandørindustrien. Norge har på mange måter fungert som et laboratorium, fordi vi har hatt rammebetingelser som har gjort det attraktivt, interessant, å teste ut ny teknologi. Vi begynte på bar bakke for over 40 år siden, men har gjennom en fornuftig tilnærming sørget for at den kunnskapen som bransjen da hadde, også kom inn i Norge, og vi har vært med og vært en pioner i å videreutvikle den. Det er bra, og slik bør det også være framover. Det håper jeg petroleumsmeldingen til regjeringen legger grunnlag for, for det stimulerer norsk teknologiutvikling generelt og offshoremiljøene spesielt. Det kommer hele nasjonen til gode, både fordi verdiskapingen fra olje- og gassnæringen er viktig i dag, og fordi de næringene som vi skal bygge videre på i framtiden, vil være avhengige av å ha gode ingeniører som kan konkurrere, og som gjør det attraktivt å etablere ny virksomhet i Norge. Når dette er en relevant debatt – selv om alle så langt har vært enige – er det jo fordi en har brukt 50 måneder før en begynte å arbeide med en petroleumsmelding – og dermed har brutt all tradisjon de siste 30–35 årene – men det er også fordi denne regjeringen kuttet i petroleumsrelatert forskning i 2008-budsjettet og kjørte et hvileskjær i 2009. Jeg er veldig glad for den krisepakken som kom til verftene, med en økning på Demo 2000-bevilgningene på 50 mill. kr. Det er framlagt i dag. Det vitner om at regjeringen erkjenner at det kuttet de gjorde, var feil. Men det har sendt uheldige signaler. Hvis det er noe vi må satse på for å få økt olje- og gassutvinningsgrad, er det nettopp teknologi, og da må petroleumsforskning ligge i bunnen. Det har vært andre uheldige signaler – som f.eks. når regjeringspartiet som styrer Kunnskapsdepartementet og Forskningsdepartementet, sier at de ønsker å styre ungdom bort fra petroleumsrelatert utdanning. Det er ikke med på å gi det signalet som norsk petroleumsnæring trenger for å ville investere i Norge, utvikle en teknologi i Norge, og dermed øke utvinningsgraden i Norge. Vi bør også vurdere i petroleumsmeldingen hvordan vi skal stille krav i lisensene – enten til å stimulere, eller til eventuelt å kreve uttesting av teknologi, utviklet i Norge, når det er formålstjenlig for det vi tror vi kan få av utvinningsgrad. Selv om det gjerne betyr at det blir en liten reduksjon i avkastningen for selskapene, kan det være en stor gevinst for nasjonen. Det bør være noe vi absolutt vurderer. Og så handler det om den langsiktige politikken som føres. Det er veldig få oljeselskaper – og veldig få industriselskaper generelt – som vil investere i et kapitalkrevende marked med svært langsiktig nedskrivningstid, hvis de har en følelse av at den politiske holdningen er at dette er noe vi egentlig ønsker å bli kvitt. Da har vi også en retur til et av regjeringspartiene, som har kjørt knallhardt i media de siste to månedene at de ønsker å fase ut olje- og gassnæringen fortest mulig – at selv de olje- og gassressursene som finnes på kloden, kan vi ikke utvinne, og da er det i hvert fall ingen grunn til at vi skal lete etter mer. En næring som føler at regjeringen er i en solnedgangsmodus vil ikke bruke mye tid på å investere i nye prosjekter og teknologiutvikling i Norge. Da vil de sannsynligvis heller ta kapitalen sin andre steder. Jeg tror ikke de andre stedene vil være fornybar energi-prosjekter i Norge, det vil være olje- og gassprosjekter i utlandet. Da vil Norge gå glipp av viktig kompetanse, vi vil gå glipp av viktige inntekter, og vi vil heller ikke klare å realisere de målene som alle er enige om her, nemlig å øke utvinningsgraden på norsk sokkel. Jeg ser fram til å få regjeringens petroleumsmelding til behandling. Jeg håper den er så offensiv som det er grunn til å tro ut fra enkelte sitater, og ikke at det bare har vært ytterligere et års treneringsarbeid som dekker over uenigheten i regjeringen.