Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-14:
Komiteen legger nå frem sin innstilling til lov om endring i lov om Statens pensjonsfond. Flertallet i komiteen tilslutter seg det forslaget som kommer fra Regjeringen om å endre definisjonen av de såkalte netto finanstransaksjoner i lovens § 3, slik at definisjonen utvides til også å omfatte kjøp av aksjer i det sammenslåtte selskapet StatoilHydro AS. Dette forslaget følger av sammenslåingen mellom selskapene Statoil og Norsk Hydro og av Regjeringens intensjon om å kjøpe seg opp i det fusjonerte selskapet. Som sagt, flertallet i komiteen tilslutter seg dette. Jeg regner med at de i den utstrekning de ikke synes at jeg argumenterer tilstrekkelig for deres syn, vil utfylle det. Jeg vil konsentrere meg om synspunktene til Høyre og mindretallet, som går imot. I 2001 behandlet Stortinget eierskapet i det som den gang het Statoil. I flertallsinnstillingen, Innst. S. nr. 198 for 2000-2001 heter det fra et stort flertall, hvori opptatt dagens regjeringsparti, Arbeiderpartiet, at man bl.a. mener at målet om å bygge opp petroleumskompetansen i Norge var nådd. Man mente videre at statlig eierskap ikke var nødvendig for å videreutvikle fagkompetansen, og at de økonomiske og styringsmessige begrunnelsene for helstatlig eierskap ikke lenger var relevante. Så kom selve gullkornene, og da siterer jeg: «Dels fordi et for omfattende statlig eierskap kan redusere incentivene til økt verdiskaping på sokkelen, og dels fordi styring av virksomheten bedre kan sikres gjennom andre virkemidler enn helstatlig eierskap i selskaper. Staten kan dessuten sikre sine inntekter på andre måter enn ved eierandeler i oljeselskaper. Med mindre omfang av direkte eierskap kan staten utføre sin oppgave som kontrollør og regulator på en mer effektiv måte.» Dette er utmerkede formuleringer, forutseende og kloke. Jeg mener at de grunnleggende forhold i norsk olje- og gasspolitikk er lite endret siden den gang. Argumentene i denne innstillingen er mer enn gyldige også i dag. Delprivatiseringen av Statoil har vært nyttig for landet. Senest under behandlingen av sammenslåingen av Statoil og Hydro gav næringsministeren i et brev til energi- og miljøkomiteen uttrykk for at delprivatiseringen har vært positiv for selskapet. Det å kjøpe seg ytterligere opp til 67 pst. i det fusjonerte selskapet virker derfor unødvendig, både av kommersielle, finanspolitiske og næringspolitiske hensyn. Ved å gå imot lovendringen, slik som mindretallet gjør, vil de midlene som nå må brukes til oppkjøp – betydelige midler – kunne vært tilført Statens pensjonsfond – Utland. Flertallet i saken gjentar i en merknad det som departementet skriver i proposisjonen, nemlig at motstykket til å investere i pensjonsfondet, er avkastning i form av utbyttebetalinger i fremtiden. Det er for så vidt en interessant merknad fra partier som man ikke vanligvis forbinder med å hylle utbyttebetalinger så veldig sterkt. Når et selskap som Statoil opererer på helt forretningsmessige vilkår, i et meget liberalt marked, i et knallhardt internasjonalt miljø, vil det selvsagt være usikkerhetsfaktorer i forhold til utbytte. Markedsverdier kan forandre seg. Det har vel ikke gått en uke ennå siden vi så Statoils verdier rase med flere titalls milliarder kr, basert på de fremtidige utsiktene. Det er enda kortere tid siden en betydelig oljelekkasje spredde usikkerhet rundt denne bransjen. Jeg tror at det neppe er grunnlag for å bruke ren matematikk på at pengene skal renne inn i statskassen senere. Jeg tror også at jeg nå har støtte for dette synet inn i noen av regjeringspartiene. Under en debatt i næringskomiteen for noen dager siden formulerte representanten Lundteigen fra Senterpartiet det slik i forbindelse med hva man skal satse på av næring i fremtiden: «Vår olje- og gassdrevne økonomi vil eksistere en kort periode i norsk historie. Allerede nå faller oljeproduksjonen mer enn budsjettert, til tross for stor leiteaktivitet. Det er et klart varsku.» Dette er neppe en uttalelse som vil gi analytikerne vann på mølla i forhold til altfor høye utbytter fremover. Jeg skal ikke være så pessimistisk som Senterpartiet. Det synes jeg ikke det er grunnlag for. Jeg tror ikke olje- og gassindustrien er noen solnedgangsindustri, men i hvert fall at vi har grunnlag for å gjøre som mindretallet gjør, nemlig å gå imot denne endringen i loven og på den måten kunne beholde pengene i Pensjonsfondet.