trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Regjeringa sitt mål er at alle skal bu trygt og godt. Det gjeld uavhengig av om ein eig eller leiger. Husleigelova skal regulera avtalar om rett til å leiga husrom mot vederlag. Det er likevel slik at den avtalen som blir inngått mellom den enkelte som leiger ut, og leigetakaren, er avgjerande viktig. Regjeringa varsla i Soria Moria-erklæringa ein gjennomgang av husleigelova. Dagens sak er ei utkvittering av det punktet. Eg registrerer brei støtte frå komiteen til de endringane som no blir føreslege, f.eks. opplysingsplikt ved tidsbestemte avtalar og moglegheit for utleigar til å ta særskild betaling for forbruksbaserte utgifter. Det siste trur eg er bra både for klima og miljø og forbruk totalt sett. Det vil òg vera ein fordel for mange einpersonshushald. Så blir det samtidig frå fleirtalet si side gjeve nokre klare oppdrag for vidare arbeid. Forslaget til endringar i denne lova vart lagt fram i juni. I løpet av hausten har boligpolitikken, naturleg nok òg situasjonen på leigemarknaden, fått auka merksemd. Så eg har faktisk stor forståing for at det her blir stilt ein del spørsmål ved forskjellige sider ved dagens lov. Lat meg då kort kommentera følgjande tema: For det fyrste innstramming i forhold til tidsbestemte avtalar. Til det er det å seia at ifølgje SSB er fleirtalet av dei avtalane som blir inngåtte, tidsubestemte. Eg forstår jo intensjonen med innstramming, men der er det nok slik at fakta i saka må på bordet fyrst. Eitt av spørsmåla i leigemarknadsundersøkinga til SSB skal frå neste år vera om det blir inngått tidsbestemte eller tidsubestemte leigeavtalar. Det vil gje betre data. Så kjem eg til å engasjera eit forskingsinstitutt for å gjera ein konsekvensanalyse av ei eventuell innstramming i bruken av tidsbestemte kontraktar, og i ettertid eventuelt vurdera om det er behov for ytterlegare innstrammingar. Når det gjeld spørsmålet om prisstatistikk, er det nok slik at han ikkje er så god i delar av landet. Det er samtidig ei ganske omfattande sak å få til god statistikk. Her er det husleigenemnder i mange kommunar som kan bidra til å fortelja meir om kva som er gjengs leige. I Oslo og Akershus kan Husleigetvistutvalet fastsetja kva det skal vera, altså både kva vi kan gjera for å få fram betre statistikk, og om det i forlenginga av det kan vera aktuelt å følgja opp nærare. Spørsmålet om gjengs leige er òg noko som eg må koma tilbake til. Så er det òg reist eit spørsmål om prisregulering. Det er slik at prisen for å kjøpa bustader ikkje er regulert. Det kan då synest litt spesielt å innføra regulering for den som leiger. Eit viktig motargument er iallfall at det er fare for at det kan bli fleire og ikkje færre utleigebustader på marknaden, og slik må vi ikkje stella oss. Men det er òg noko som eg skal sjå på på kva måte eg kan følgja opp, likeins det som er sagt om depositum. Så må eg til slutt seia at Husleigetvistutvalet gjer ein formidabel jobb med dei fagfolka som dei har, så eg er faktisk overraska over at det er nokon som helst i komiteen som ynskjer å avvikla akkurat det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Eg vil gjerne svara meir utfyllande på det spørsmålet. Det er slik at Arbeidarpartiet i Oslo og SV har teke opp denne saka. Dei er opptekne av at det skal vera mogleg for fleire innanfor rimelege grenser få leiga ein bustad. Dei er opptekne av utviklinga i leigesektoren slik som han no er. Mitt svar vil vera at det ikkje er sikkert at ei regulering vil bety fleire utleigebustader. Det kan bety færre. Det er faktisk òg slik at marknaden snur fort. Ei regulering kan innebera at leigene vil vera høgare enn elles. Difor er mitt svar at det er mange sider ved denne saka som må greiast ut nærare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Eg oppfattar desse merknadene som eit ynske om å sjå nærare på leigemarknaden, bidra til at ein kan få fram fleire opplysningar omkring kva som er den vanlege leiga – og det faktisk til gagn både for den som leiger ut, og for den som er leigetakar. I den grad dette av nokon kan bli oppfatta som ei direkte bestilling med tanke på å innføra prisregulering, vil eg nok eg seia at frå desse merknadene og til ei eventuell slik innføring, er det ein lang veg å gå. Som eg sa i mitt førre replikksvar, her er det nok mykje som då eventuelt må greiast ut nærare. Eg synest det viktige no er å nytta dei instansane som leigetakarane og dei som leiger ut, faktisk har i dag – t.d. dei lokale husleigenemndene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Det står ikkje heilt klart for meg kva eksempel Tørresdal her kjem med. Eg ser at det er fleire frå komiteen som har sagt at i dei endringane som her ligg, er det ein god balanse mellom kva som skal regulerast – som gjeld utleigar på nokre punkt, og som òg gjeld leigetakar. Det som er min intensjon, er framleis å varetaka denne balansen. Det er gjeve nokre bestillingar som spesifikt går på leigetakar. Eg har orientert om korleis eg vil følgja dei opp. Men eg trur at heile lova, inklusiv dei endringane som blir gjorde i dag, er med og fortel at i eit leigeforhold er det to partar, der begge skal varetakast av lovverket.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Eg ser at Framstegspartiet i innstillinga held fram at dei er det lokale folkestyret sin representant i særklasse. Det undrar meg, når dei framleis sjølve vil avvikla veldig mykje av det som heiter det lokale innan skule og omsorg, og andre oppgåver som må finna si løysing lokalt. Då skal dei over på stykkprisfinansiering, med konsekvensar som vi berre kan ana. Så til markalova: Eg føreset at ein har kontakt med dei kommunane dette gjeld. Men slik som det opplegget no er, er det ei felles tilråding, det er eit felles lovforslag frå Regjeringa som òg kommunalministeren står bak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Det er nok slik at på fleire område i hovudstadsområdet er det krevjande prosessar. Det framgår jo òg av denne innstillinga når det gjeld det plansamarbeidet som burde vore mellom Oslo og kommunane rundt, og der Miljøverndepartementet no har eit eige ansvar for å følgja det opp slik at ein får gode og samordna planar på fleire område. Når det gjeld markalova, er den slik som den er no. Eg føreset at det framover er god kontakt med dei kommunane det gjeld. Men markalova, lat meg understreka det, er på same måten som mykje anna plan- og lovarbeid i Oslo og omegn ei spesiell sak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-12-15:
Når eg nemnde sjukehusa, var det fordi det er dei som meiner at det no er uaktuelt med fylkeskommuner lenger, på grunn av sjukehusa. Så trur eg nok òg representanten Tørresdal har registrert det arbeidet som Bjarne Håkon Hanssen no har sett i verk for å rydda opp, på ein langt betre måte enn i dag, i forholdet mellom stat og kommune på det feltet. Det går sjølvsagt også føre seg programprosessar i ulike parti. Så var det spørsmålet om sluttstrek. Det er jo slik at i dagens sak er det ein odelstingsproposisjon som set nokre sluttstrekar, så er det ein meldingsdel som fortel om viktig arbeid som framleis skal gjerast, inklusiv oppgåver som framleis skal vurderast både på landbruk, på miljø og på andre område, og det arbeidet følgjer vi opp.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Dette er kanskje en av de viktigste sakene som vi behandler. Det å bli et offer er noe du ikke velger selv. Likevel føler jeg at fordi om vi har debattert dette både i forbindelse med budsjettet og flere andre saker, er det så viktig at vi ikke kan debattere det ofte nok. Jeg har likevel lyst til å si at for ca. to uker siden var jeg og statsråd Knut Storberget i Tabloid i en debatt om voldsoffererstatning. Det var i grunnen rørende å høre på statsråden, for han var veldig enig i alt det som offeret der sa. Han viste stor bekymring for dem som var blitt voldsofre, og lovet at dette skulle han virkelig ta tak i og gjøre noe med. Det var ikke måte på hva slags lovnader han kom med i den debatten, også å sette ned et eget utvalg som skulle se mer på dette. Men i dag har altså Regjeringen, med Storberget i spissen, anledning til å vise at de virkelig bryr seg om dem som er blitt voldsofre, slik som han sa på tv, og å bevise at det ikke bare er ord. Det er helt klart, som saksordføreren sa, at det har blitt en økning i summen, og det er Fremskrittspartiet veldig glad for. Men likevel er jeg veldig skuffet over at Regjeringen venter et halvt år før de iverksetter dette. Hadde de virkelig stått for det de mener, hadde de innført økningen fra 1. januar 2009. For halvannen uke siden kunne vi lese en artikkel i Aftenposten der det stod om prisen på en mor. Det gjaldt den søskenflokken oppe i Tromsø som har mistet sin mor. Den lovendringen som vi i dag kommer med, vil ikke komme de søsknene i Tromsø til gode. Den gis ikke tilbakevirkende kraft. Deres erstatningskrav vil være foreldet med en drøy måneds margin. Hvis Regjeringen virkelig mener det som de i dag sier, og når saksordføreren sier at vi skal huske Regjeringens satsing på voldsofre, bør vi gjøre et helt annet vedtak i dag. Derfor håper jeg at de i dag kan gå inn for Fremskrittspartiets forslag om å innføre økningen fra januar av. Regjeringen skryter av at de nå øker dette beløpet. Det har jeg sagt er veldig flott. Men likevel er det urimelig at dette blir til én pott som flere søsken eller flere familiemedlemmer er nødt til å dele. Derfor setter Fremskrittspartiet fram et eget forslag om at begrensningen skal gjelde pr. offer og pårørende, og at de ikke skal dele det. Med det vil jeg ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet har i saken.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Vold er et alvorlig problem for de menneskene i vårt samfunn som blir utsatt for den. Og den er et problem for samfunnet, både fordi voldsutøvelse strider mot vårt menneskesyn, og fordi samfunnet taper på det. Det må ikke herske noen tvil om at samfunnet tar vold generelt og vold i nære relasjoner spesielt alvorlig. Jeg er glad for at denne regjeringen har satt vold og overgrep, og særlig vold i nære relasjoner, på dagsordenen. Når et menneske er utsatt for vold, kan samfunnet dessverre ikke fjerne smerten og lidelsene. Samfunnet kan heller ikke erstatte en omsorgsperson eller en man er glad i. Samfunnet kan imidlertid stille opp for ofrene og de etterlatte slik at de slipper å få økonomiske problemer i tillegg til volden og savnet. I fjor behandlet vi og vedtok endringer som utvidet ordningen med voldsoffererstatning. Det ble bl.a. vedtatt at barn som er vitne til vold, etterlatte og søsken til drapsofre og mennesker som får personskade på grunn av alvorlige trusler, skulle gis rett til voldsoffererstatning. Dette var en viktig endring. Trussel om vold kan etterlate alvorlige skader på barnets psykiske helse og mentale utvikling. For eksempel for et barn er en trussel om vold minst like reell som selve anvendelsen av vold. Det var en enstemmig komité som i innstillingen til endringene som ble behandlet i fjor, påpekte at voldsoffererstatningens øvre grense er 20 G. Komiteen merket seg at i de tilfeller der det var flere ofre for samme hendelse, var det slik at de skadelidte måtte dele erstatningen seg imellom. Komiteen var av den oppfatning at bestemmelsen kunne virke urimelig i enkelte tilfeller, f.eks. når det var flere mindreårige søsken som var etterlatte. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV og Høyre, sendte dette anmodningsvedtaket til Regjeringen: «Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med Revidert nasjonalbudsjett for 2008 om å komme tilbake med en nærmere gjennomgang av voldsoffererstatningsordningen.» Jeg er glad for at Regjeringen har tatt en grundig rundt på dette og har framlagt et forslag som går ut på at maksimumsbeløpet for utbetaling av voldsoffererstatning skal heves fra 20 G til 40 G. Igjen: Dette vil ikke fjerne smerten og lidelsene. Det vil heller ikke erstatte en omsorgsperson eller en man er glad i. Men dette vil gjøre at livet materielt sett ikke blir unødvendig vanskelig.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Dette er sannsynligvis ikke den mest kontroversielle saken justiskomiteen har behandlet i høst, dog er den selvfølgelig viktig. Den innehar i all hovedsak tre elementer. Det første går på en mulig endring i straffeprosessloven §§ 296 og 297, om mulighet for å kjøre sak uten at siktede er til stede. Her har Regjeringen lyttet til innspillene som har kommet, og man har valgt ikke å gå videre på det nåværende tidspunkt, noe komiteen slutter seg fullt ut til. Det andre temaet som er av viktighet, er endringene i forvaltnings- og offentlighetsloven som Regjeringen foreslår for å sikre at forskningsideer eller forskningsprosjekter ikke misbrukes. Også det slutter en enstemmig komité seg til. Den siste endringen gjelder straffeprosessloven, om enkelte foreleggssaker som ikke godtas. I dag behandles disse i førsteinstans i tingretten med fagdommer og to meddommere. Regjeringen foreslår her å gjøre endringer slik at retten kan settes med en enedommer, en fagdommer. Det har i lang tid vært en ambisjon for komiteen å få en raskere, men samtidig like forsvarlig og god saksbehandling i domstolene. Det mener flertallet i komiteen at man får selv om man tar bort lekmannsaspektet i denne saken. Det er forståelig, siden man mener det dokumenteres at man ikke rammer den siktede. Vi i Fremskrittspartiet har vært bekymret for tap av lekmannsaspektet også i denne type saker. Selv om det er saker med ikke altfor stor alvorlighetsgrad, vil det være viktig for den som skal stilles for retten, at han føler at han blir ivaretatt på en god og forsvarlig måte. I så måte er lekmannsaspektet en viktig faktor. Det har også en historisk foranking i Norge. Og når man går bort fra det, skal man i alle fall være sikker på at det man gjør, er minst hundre prosent korrekt. Så for Fremskrittspartiets del støtter vi intensjonen til Regjeringen, men vi ønsker en liten endring i loven, ved at vi forutsetter at siktede skal godta at retten settes med bare fagdommer. Utover det er det en samlet komité som står bak innstillingen. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Eg viser til saksordføraren si greie, korte og konsise orientering om endringane for å nå Regjeringas målsetjing om ei raskare sakshandsaming. Og komiteen er, som det vart sagt, samd på dei fleste felt. Arbeidarpartiet meiner det må vera eit rimeleg forhold mellom sakas alvor, omfang og kompleksitet på den eine sida og ressursbruken på den andre. Men eg vil sterkt poengtera at raskare og meir effektiv sakshandsaming under ingen omstende skal gå ut over rettstryggleiken. Lekmannselementet er eit berande prinsipp i strafferettspleia, men dette hindrar ikkje at det kan gjerast unntak på avgrensa område, slik som foreslege i denne lovendringa. Forenklinga kan berre skje der retten ikkje finn handsamingsmåten lite tilrådeleg, og der ein pådømmer at straffa ikkje vert anna enn bot eller fengsel inntil eit år, eller bot saman med fengsel inntil eit år. Vi meiner vidare at det ikkje skal vera opp til den enkelte sikta å bestemma om føreleggssaka skal gå med berre ein fagdommar, eller med fagdommar og to lekdommarar. Retten skal bestemma handsamingsmåten, det skal ikkje vera opp til den enkelte sikta. I sivilprosessen er partane i større grad direkte ansvarlege for saksomkostnadene, men bortsett frå ei mogleg forventing om kortare sakshandsamingstid, er det vanskeleg å sjå kva interesse den sikta skal ha av å gi slikt samtykke her. Det er riktig at framlegget inneber ein viss reduksjon av lekmannselementet i strafferettspleia, og ein er ved denne endringa attende til slik det var før 1981, då det også under visse føresetnader var høve til å pådømma føreleggssaker utan meddommarar. Som saksordføraren sa, støttar også vi framlegget til endringar av forvaltingslova og offentlegheitslova. Det er viktig å ha hensiktsmessige rammevilkår for forskingsprosjekt og forskingsidear, samtidig som vi har funne ein god balanse med openheit og innsyn. Heilt til slutt vil eg nok ein gong poengtera at der det vert fremja framlegg om raskare sakshandsaming, skal ikkje dette gå ut over rettstryggleiken til dei det gjeld, korkje dei sikta eller offera. Det meiner vi er godt vareteke her.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
President! Jeg stemte feil.
Aud Kvalbein (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
President! Det lyser ikke på pæren her, så jeg vet ikke om min stemmegivning har kommet med.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-06-04:
På vegne av representantene Ulf Erik Knudsen, Øyvind Korsberg og meg selv har jeg gleden av å fremme representantlovforslag om å avvikle åpningstidsbestemmelsene i lov om helligdager og helligdagsfred, herunder avskaffing av den såkalte Brustad-bua.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-04:
Jeg har den glede å foreslå Ågot Valle.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-04:
Høsten 2007 kom det fram at noen få norske kommuner hadde solgt framtidige kraftinntekter og investert pengene i risikofylte obligasjoner formidlet av selskaper i Terra-systemet. Kommunene tapte store summer på disse investeringene. På anmodning fra Kommunal- og regionaldepartementet foretok fylkesmennene i Sogn og Fjordane, Nordland, Vest-Agder og Rogaland lovlighetskontroll av finansforvaltningsreglementet i de berørte kommunene i sine fylker og vurderte om de finansielle avtalene som kommunene hadde inngått, var i tråd med reglementet. Lovlighetskontrollene avdekket at samtlige kommuner hadde brutt kommuneloven på flere punkter. Brudd på kommuneloven er etter mitt syn svært alvorlig. I tillegg er den økonomiske situasjonen disse kommuner nå har kommet opp i, svært alvorlig. Kommunene er selv ansvarlige for de investeringene de gjør. Det kan ikke være slik at kommunene skal kunne plassere penger i risikofylte investeringer for så selv å ta gevinsten dersom det går bra, mens derimot statlige myndigheter skal stille opp hvis investeringene medfører tap. Det ville vært galt om staten skulle grepet inn og dekket kommunenes tap ved slike investeringer. Dette må være vårt hovedsynspunkt. Samtidig er det viktig å huske at det er kommunene som leverer mange av de viktigste velferdstjenestene våre. Innbyggerne i de aktuelle kommunene må bli minst mulig skadelidende i denne situasjonen. De har som alle oss andre krav på grunnleggende velferdstjenester. Barna må få gå på skole og i barnehage. Eldre må få den trygghet og verdighet de har krav på, og innbyggerne må få den servicen de har krav på. Derfor fremmet Kommunal- og regionaldepartementet 25. april den proposisjonen som vi nå behandler. En enstemmig komite slutter seg til Regjeringens forslag om endringer i kommuneloven om forlengelse av inndekningsperioden for underskudd. Dette er et nødvendig grep, slik at de kommuner som har fått uforholdsmessige store utfordringer, har mulighet til å rydde opp i sine økonomiske forpliktelser uten at det skal gå altfor hardt ut over innbyggerne i de berørte kommuner. Det er tross alt det viktigste i denne saken.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-04-02:
På vegner av Hans Olav Syversen og meg sjølv har eg gleda og æra av å setja fram eit forslag om skjerpa strafferamme for grov konkurransekriminalitet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2008-04-02:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Arne Sortevik og meg selv fremmer jeg forslag om eventuell implementering av «datalagringsdirektivet» i norsk lov.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-04-02:
På vegne av representantene Gunnar Gundersen, Peter Skovholt Gitmark og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å utrede prinsippet om åpne tv-nett.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-04-02:
Mitt spørsmål går til kulturministeren. Igjen ser vi at tibetanernes kamp mot en brutal overmakt er i alle medier. Igjen ser vi at et undertrykkelsesapparat som noen av oss kanskje hadde skjøvet på avstand og kanskje hadde glemt fordi det har vært stille om det en stund, er mobilisert, og igjen ser vi at samtale og kommunikasjon er erstattet med vold og overgrep. Mediebildet handler om tibetanernes kamp, som vi har kjent i mange tiår, men de er egentlig bare et bilde på en større kamp som handler om menneskerettigheter, som handler om hvordan minoriteter blir behandlet i en av verdens store supermakter, nemlig Kina, en makt som har en økonomisk slagkraft, en politisk slagkraft og etter hvert også en militær slagkraft som gjør seg dramatisk gjeldende på den internasjonale arena. Tibetanernes åndelige leder Dalai Lama har bedt om dialog, har bedt om møte med kinesiske myndigheter og har blitt nokså bryskt avvist. Amnesty signaliserer at De olympiske leker snarere har bidratt til en innstramming av maktbruk enn den åpningen som IOC var lovet, og som antakelig er en del av IOCs kontrakt. Jeg har merket meg at IOC-medlem Gerhard Heiberg, som jo er IOCs fremste talsmann i Norge, sier at menneskerettighetssituasjonen i Kina er blitt bedret gjennom de siste årene. Jeg har også merket meg at han trekker litt på i hvilken grad og på hvilke måter han vil ta opp dette med kinesiske myndigheter. Er statsråden enig i Gerhard Heibergs vurdering, at menneskerettighetssituasjonen har blitt bedre i Kina?
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-04-02:
Jeg takker for svaret. Jeg er selvfølgelig helt enig i at vi må bruke anledningen. Spørsmålet er bare hvordan vi bruker den. Hvilke virkemidler har vi? På hvilken måte kan vi som myndighet i vårt land kommunisere en holdning i og for seg uavhengig av det idrettslige i dette? For det er et selvstendig poeng - det er jeg enig med statsråden i - at idretten her gir en mulighet. Vi ser nå i det internasjonale samfunnet at fremtredende politikere i mange land har tatt til orde for iallfall to spor når det gjelder denne kontakten. Det ene er systematisk å møte Dalai Lama og oppfordre kinesiske myndigheter til å gjøre det samme. Det andre som har kommet frem blant fremtredende politikere - iallfall i den vestlige verden - er å utebli fra åpningsseremonien, som myndighet. Jeg vil spørre om statsråden vil bidra til at Regjeringen tar initiativ også internasjonalt for å koordinere dette, slik at vi kan fremstå i en større sammenheng enn bare det Norge som ensom svale i dette - så å si - kan makte.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-04-02:
Jeg føler innledningsvis behov for å minne statsråden om at vi var igjennom ganske krevende juridiske runder i løpet av den tiden som den forrige regjeringen satt, og la de nødvendige forutsetninger for at statsråden kan gjennomføre sin politikk i dag. Vi var alle sammen om den linjen - også statsråden, den gang han var i opposisjon. I alle fall: Frivilligheten er hovedmålet for de inntektene vi snakker om. Frivilligheten er lokal. Jeg tror det er kjempeviktig at den lokale forankringen er sterk, og at kommunene engasjerer seg i frivilligheten. Derfor mener jeg at muligheten for kommunal reservasjon når det gjelder disse spillene, kunne være en god idé, og derfor har vi foreslått det tidligere. Dersom kommunene reserverer seg, ville de selvfølgelig også måtte komme opp med andre grep i forhold til sin frivillighet. Man ville altså få et styrket lokalt engasjement, man ville ivareta det lokale selvstyre, og man ville styrke selvråderetten i kommunene. Vil ikke statsråden vurdere dette nærmere og over lengre tid?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-04-02:
Jeg har et spørsmål til justisministeren. Den 14. januar i år kommer til å være en merkedag i lang tid, og den vil være merket med sorg, ikke minst ut fra at en norsk journalist ble drept i Kabul. VG har i går og i dag kjørt en artikkelserie hvor det er vist til hvor sentrale regjeringsmedlemmer oppholdt seg, hva de faktisk gjorde under dette angrepet, og jeg regner med at flere enn meg stiller spørsmål ved seriøsiteten i det som tilsynelatende har skjedd innenfor Regjeringen. Siden forsvarsministeren ikke er her, mens justisministeren er her, vil mitt spørsmål gå til justisministeren. Justisministeren har jo det operative ansvaret for livvaktene til utenriksminister Jonas Gahr Støre gjennom Politiets sikkerhetstjeneste. Det som VG hevder i dag, er at mens statsrådens eget mannskap fra PST kjempet med livet som innsats for å beskytte statsrådens regjeringskollega utenriksminister Jonas Gahr Støre, holdt statsråd Storberget på med noe som jeg ser som et klart privat anliggende, nemlig å ta en jegerprøve. Statsråden ser det muligens som fornuftig å foreta en slik type prioritering. For oss andre framstår dette som heller merkverdig. Mitt konkrete spørsmål til statsråden vil være som følger: Ser statsråden det som f.eks. moralsk fornuftig å foreta denne type prioritering, altså med andre ord å holde på med private anliggender mens hans eget mannskap faktisk kjempet med livet som innsats?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2008-04-02:
Jeg takker for det jeg vil kalle redegjørelsen fra statsråden. Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på det jeg faktisk spør om. Mitt spørsmål var ganske enkelt om statsråden ikke ser noen moralske betenkeligheter i sitt eget handlingsrepertoar. Mens hans egne mannskaper faktisk kjempet for å ivareta livet og sikkerheten til utenriksministeren, velger statsråden å prioritere klart private anliggender, det være seg i Giskehagen eller andre steder. Det er selvfølgelig en prioritering som statsråden står fritt til å gjøre, men jeg er jo litt overrasket over at statsråden ikke utviser større ydmykhet i forhold til hva slags signal han faktisk sender ut til andre - det være seg til sine egne medarbeidere i Justisdepartementet eller og kanskje ikke minst til sine egne velgere og resten av befolkningen, som faktisk forventer at når kriser oppstår, gjør enhver ansvarlig statsråd det som forventes. Jeg tror mange vil stille seg hoderystende til den type prioritering som her er foretatt. Da stiller jeg spørsmålet på nytt: Er det slik at statsråden ville gjort akkurat det samme på nytt hvis en tilsvarende situasjon skulle oppstå?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
La meg først bare redegjøre for litt av hva som skjedde den 14. januar når det gjelder min rolle i dette. Dette var jo noe som ble varslet oss tidlig fra Kabul, og PST fikk også tidlig varsel om det som skjedde der nede. På bakgrunn av de opplysninger som kom til Norge, ble det umiddelbart satt ned krisestab i Utenriksdepartementet, slik at det var Utenriksdepartementet som håndterte krisen rent faktisk. Det ble ikke lagt opp til at jeg som justisminister utover kvelden eller natta skulle være i departementet; det så vi ikke som nødvendig. Så med hensyn til representanten Ellingsens spørsmål er det ikke slik at vi la opp til at jeg ikke kunne ha private gjøremål i løpet av dette døgnet, til tross for det som skjedde i Kabul. Det gjelder bl.a. mine omsorgsforpliktelser, det gjelder bl.a. det forhold at jeg også skulle tilbringe kvelden hjemme. Så er det riktig at jeg i løpet av denne kvelden ble kjørt til Giskehagen i Oslo, jeg tror kl. 20.55 på kvelden, og avla teoretisk jegerprøve - ikke skytterprøve som noen vel har yndet å framstille det som - i tre kvarter. I løpet av disse tre kvarterene satt det altså krisestab i Utenriksdepartementet. De hadde fått løpende informasjon. De nødvendige avklaringer ble også tatt i forhold til mitt departement og mitt ansvarsområde. Det var faktisk ikke der og da så mye vi kunne gjøre for å gripe inn i situasjonen i Kabul, og jeg ble gitt løpende informasjon om dette. Jeg deltok også - for ordens skyld - i en debatt samme kveld i Redaksjon EN som hadde et annet tema enn det som pågikk nede i Kabul, uten at det har avstedkommet reaksjoner i ettertid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg ser ikke noe moralsk forkastelig i mine handlinger i løpet av dette døgnet. Jeg foretok jo også en rekke private gjøremål etter at denne jegerprøven ble avlagt. Jeg dro hjem og tok meg av mine nærmeste, men jeg ble fortsatt holdt løpende orientert om situasjonen, slik at de nødvendige grep som måtte tas i forhold til den krisesituasjonen som oppstod, ble tatt. Jeg mener også at de gjennomganger vi har hatt av denne situasjonen, ikke viser at det var noe i forhold til særlig Utenriksdepartementets håndtering der og da, utover det som har kommet fram i høring i kontroll- og konstitusjonskomiteen, som man kunne ha gjort annerledes. Det er jo maktpåliggende for oss som sitter i ledelsen i departementene, nettopp å få løpende informasjon og nettopp sørge for at de viktige avklaringer som skal foretas i slike krisesituasjoner, blir foretatt. Jeg kan ikke se at mine bevegelser denne kvelden rokket ved det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Hvis man tenker på den 14. januar, så var vi ikke på Statsministerens kontor, for det første. Som jeg redegjorde for i svaret til representanten Ellingsen, avla vi en teoretisk prøve knyttet til jegerkurset. For min del innebar det at jeg avbrøt denne kurskvelden for bl.a. å delta i NRK i en debatt som ikke handlet om Kabul, og dro da for å avlegge denne prøven kl. 20.55 i stedet for å dra hjem. Så brukte jeg tre kvarter på å avlegge denne prøven. Jeg tror jeg var hjemme ca. klokken 22. Jeg mener også å erindre at jeg hadde én kontakt med departementet etter det. Jeg står fast ved at det opplegget som ble lagt, særlig i forhold til det ansvarlige departement som skulle håndtere denne krisen, Utenriksdepartementet, var fullt ut forsvarlig. Og den informasjon og de bevegelser som vi foretok i Justisdepartementet, var fullt ut forsvarlige ut fra den situasjonen vi var i.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
La meg innledningsvis få si at jeg er veldig glad for å få dette spørsmålet, for det har vært et av Regjeringas hovedsatsingsområder å skape mer kapasitet for soning og varetekt, slik at køene foran norske fengsler blir borte, og sånn at vi kan konsentrere all innsats om køene ut av fengslene. Det er helt riktig, som spørreren nå tar opp, at det har vært tilfeller også i Hedmark og i Kongsvinger, men jeg vil si over det ganske land, i løpet av de siste åra hvor man har sett at man ikke har hatt nok varetektskapasitet. Det er bakgrunnen for at vi ønsker å få bort soningskøen. Jeg er glad for også på Hedmarks vegne å kunne opplyse at soningskøen nå er på under 800 dommer. Det er en betydelig reduksjon siden den forrige regjeringa satt og styrte, hvor det var oppunder 3 000 som ventet på plass, noe som skapte et veldig press inn i fengslene. Vi har som ambisjon å få bort køen i løpet av denne stortingsperioden. Jeg mener at de prognoser som nå foreligger, taler for at det vil vi klare. Det som da tenkes gjort, er at man - selvfølgelig - må etablere langt flere plasser for å få plass til folk i både varetekt og soning. Jeg må benytte anledningen til å gi nettopp Kongsvinger-regionen stor honnør for å ha vært med på den dugnaden som Regjeringa har jobbet igjennom, bl.a. ved etablering av Bruvoll fengsel med 70 plasser i Nord-Odal, men også ved utvidelse av Vardåsen og Ilseng fengsler, som har bidratt til at vi ser en så positiv utvikling for soningskøen i Norge som vi gjør. Derfor har vi bestemt at vi vil fortsette denne satsinga. Det innebærer at vi i løpet av dette året vil ha etablert 400 nye plasser, samtidig som spaden nå er stukket i jorda for et stort fengsel i Halden, som koster over 1 milliard kr, og som også vil bidra til å skape grunnlag for at folk blir plassert i varetekt. Jeg er glad for at vi nå også ser at det er færre og færre tilfeller hvor folk ikke får varetektsplass, nettopp fordi presset avtar mot fengslene og Regjeringas politikk i så måte lykkes. Derfor vil vi nå fra 1. april og 15. april komme til å iverksette to tiltak for at belegget i fengslene skal ned på sikt. For det første må folk sitte lenger når man er inne og soner, og ikke gå så tidlig som man tidligere har gjort - vi avvikler noe av den framskutte løslatelsen. Og så avvikler vi også dublering nå i april. Da vil vi til høsten få beleggsprosenten i norske fengsler ned. Jeg håper at vi i løpet av høsten kan komme ned på 93 pst. Det betyr at det blir 7 pst. ledig kapasitet, som kan håndtere bl.a. akutt varetektsbehov. Derfor mener jeg at vi nå kan se lyset i tunnelen i forhold til å få varetektsplasser, men ikke minst å få soningsplasser, som kan bidra til redusert kriminalitet i Norge.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Regjeringa fremmet sin handlingsplan for å avvikle soningskøene våren 2006, med masse tiltak, deriblant 400 nye plasser. Vi har gjennomført det - vi er i siste fase nå, og vi skal gjennomføre resten. Det er fantastisk å se at norsk kriminalomsorg nå har levert, bl.a. Bruvoll fengsel i Hedmark, slik at man er i en køsituasjon som har beveget seg fra 3 000 dommer og ned til 800, som jeg sa i stad. Og det går raskt nedover. Men det er noen dilemmaer med å avvikle køen, bl.a. at vi kjører på ganske høy kapasitet i fengslene, slik at varetektssituasjonen for så vidt blir anstrengt veldig lenge, fram til køen er avviklet. Jeg mener imidlertid at vi, både som statsråd og som stortingsrepresentanter, vel bør være opptatt av det nasjonale perspektivet og nettopp se på hvordan vi kan få bort den nasjonale utfordringa som soningskøen har vært. Da må det jo være bra at vi nå nærmer oss null, slik at vi kan få ned belegget og få inn folk som blir henvist til varetekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Der er jeg på Regjeringas linje. Vi er veldig opptatt av at politiet må samarbeide både med skatte- og tollmyndighetene i mye større grad enn man kanskje tradisjonelt har gjort, og jeg er glad for at vi ser et veldig tett samarbeid. Det er bare én ting som truer det, og det er et eventuelt gjennomslag for Fremskrittspartiets budsjettforslag, som innebærer et dramatisk kutt når det gjelder både toll- og skattemyndighetene. Vi får jo bare håpe at det fortsatt vil være et politisk flertall her i huset som kan bidra til å opprettholde tollaktiviteten også på grensen i Hedmark, slik at vi kan sikre et godt samarbeid, fordi det er veldig viktige premissleverandører innenfor politiet i Norge. Skulle man ha gått inn på Fremskrittspartiets budsjettforslag i forhold til toll, ville vi antakelig ikke hatt behov for sonings- eller varetektsplasser, for da ville vi ikke ha tatt noen, og det er en utvikling jeg ikke ønsker meg for Hedmarks del.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2008-04-02:
Da jeg leste VG i går, trodde jeg først det var en aprilspøk. Men når vi leser VG i dag, ser vi at det var det ikke. Når det gjelder situasjonen rundt den terrorhandlingen som var i Kabul, har vi sett i media i ettertid at den var veldig kaotisk og uoversiktlig. I slike situasjoner kreves det full oppmerksomhet fra den politiske ledelsen. Dette fordi slike situasjoner kan kreve umiddelbare tiltak for å beskytte liv og helse for norske borgere. Det å delta på et jaktkurs er meget spesielt å gjøre på Statsministerens kontor. Jeg vil gjenta representanten Ellingsens spørsmål, for jeg føler at statsråden i grunnen ikke har svart på det. Ser ikke statsråden galskapen i det å delta på et jegerkurs på Statsministerens kontor, når man har en slik situasjon som man hadde i landet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
La meg først si at jeg deler representanten Thommessens syn på at situasjonen i Tibet er alvorlig, at det er uakseptabelt at kinesiske myndigheter bruker vold overfor egen befolkning, at ytringsfrihet, religionsfrihet og minoritetsrettighetene må ivaretas, og at vi også har et ansvar for å bidra til dette. Dette er ikke indre anliggender i Kina, dette er noe som angår oss alle, og Utenriksdepartementet jobber gjennom sine kanaler, bl.a. ved møter med den kinesiske ambassadøren til Norge, for å gjøre det klart hva Norge mener om det. Så mener jeg at også sivilsamfunnet, det øvrige samfunnet utenfor myndighetene, kan bidra til en god utvikling i Kina. Et stort idrettsarrangement, kanskje verdens største, nemlig sommer-OL, som arrangeres i Kina, vil jo sette flomlys på Kina, ikke bare idrettslig, men også når det gjelder forholdene i landet. Jeg mener vi skal bruke den anledningen til å si hva vi forventer av grunnleggende menneskerettigheter i verdens mest folkerike land. Jeg mener IOC også må stille krav og gjøre dette klart overfor kinesiske myndigheter. Jeg kjenner jo ikke i detalj hvilken kommunikasjon som foregår mellom IOCs ledelse og kinesiske myndigheter, men jeg føler meg trygg på at Gerhard Heiberg også deler de oppfatningene vi har om situasjonen i Kina. Det går helt sikkert an å beskrive utviklingen der på forskjellige måter. Noe har blitt bedre: Mange mennesker er løftet ut av materiell fattigdom. Ny teknologi - Internett, mobiltelefoner osv. - gjør det vanskeligere for myndighetene å hindre informasjon utenfra. - På andre områder kan det ha blitt verre. Vi må bidra til at Kina tar ansvar for menneskerettighetene, og bruke den anledningen som et sommer-OL er, til å få det budskapet tydelig fram til kinesiske myndigheter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg tror i hvert fall at det er viktig å skille mellom hva vi som politikere og myndighet gjør, og hva vi skal pålegge idrettsutøvere å gjøre: Vi skal la idrettsutøvere være idrettsutøvere, og så skal vi være politikere. I forhold til hva slags situasjon det er i et regime, går det selv for idrettsarrangører selvsagt en grense for hvor man kan ha et idrettsarrangement, men det er idretten selv, ved Idrettstinget, som bestemmer om man skal delta i OL eller ikke. Det er det verken storting eller regjering som bestemmer. Jeg mener at spørsmålet om vi som politiske ledere f.eks. skal utebli fra åpningsseremonien, er veldig avhengig av hva slags utvikling vi ser i Kina og i Tibet spesielt i tiden fram til OL. Vi har f.eks. bedt om å få sende norske diplomater inn i Tibet for å få kartlagt hva som faktisk har foregått der. Hvordan kinesiske myndigheter reagerer på det presset som nå ligger på dem fra det internasjonale samfunnet, tror jeg også vil være avgjørende for hvordan politiske ledere forholder seg til OL. Så dette vil vi følge tett opp i tiden framover.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Vi har allerede hatt en dialog med Idrettsforbundet og også med Gerhard Heiberg. Dette at pressen som skal dit og dekke OL - mange tusen journalister, kanskje opp til 30 000 - også får skrive om andre samfunnsforhold, får reise i Kina og får snakke med mennesker, har vært et viktig krav fra IOC, et krav som vi forutsetter at man holder fast på. Det er helt riktig som representanten Solberg beskriver det, at det fra Kinas side er knyttet tung prestisje til dette OL. Det er på en måte Kinas endelige inngang som en superstat i verden - det snakkes om «The Perfect Games». Men vi må fortelle kinesiske myndigheter at det blir ingen perfekte leker uten at man samtidig blir en del av det internasjonale samfunnet også når det gjelder ytringsfrihet, menneskerettigheter og minoritetsrettigheter. Det er den virkelige inngangsportalen til aksept i det internasjonale samfunnet. Det tar tid å forandre et stort land som Kina, men vi bør så langt vi formår, bruke OL til å bidra til den utviklingen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg tror definitivt at det er andre tiltak, andre dialoger og annet arbeid enn gjennomføringen av et OL som til sjuende og sist vil bidra til at Kina utvikler seg i riktig retning. Men vi bør bruke også den anledningen som den utrolige oppmerksomheten et OL gir, til å få en ønsket utvikling. Norge har en menneskerettighetsdialog med Kina. Det jobbes på mange ulike områder, som f.eks. gjennom diskusjonen om å utvikle et mer uavhengig rettssystem i Kina, som etter vår oppfatning er et helt fundamentalt krav i en moderne, demokratisk rettsstat. Hvis man ser på Kina, tror jeg man helt klart vil se trekk i negativ retning. Men i løpet av de siste ti årene har vi også sett en veldig positiv utvikling, bl.a. i den materielle levestandarden til millioner av mennesker og innen teknologi som gir muligheter for mer informasjon, og dermed kanskje også krav om og utbygging av et sivilt samfunn, noe som kan bidra til en demokratisk utvikling i Kina. OL er bare et lite steg i den retningen. Vi skal bruke den anledningen, men det er selvsagt helt andre prosesser som til sjuende og sist vil nå fram.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Både Regjeringen og andre organisasjoner kan bidra til at idretten får et realistisk bilde både av hva som skjer i Kina, og av hvordan idretten selv kan bidra i sine møter med kinesiske samarbeidspartnere. Jeg vet at det fins organisasjoner som jobber med menneskerettigheter, som faktisk har tilbudt seg å orientere Norges Idrettsforbund, både ledere og deltakere, i den grad man ønsker, om hva slags menneskerettighetsproblemer man står overfor. Nå skal ikke vi pålegge idrettsutøvere å bli politikere. De skal få lov til å være så aktive som de selv føler seg kompetente og engasjerte til, men vi skal legge til rette for den informasjonen. Så må vi som myndigheter selvsagt fortsette vår menneskerettighetsdialog i alle de politiske fora og kontaktmøter vi har med kinesiske myndigheter. Det arbeidet er vi nødt til å fortsette med lenge etter at OL i Kina i august 2008 er avholdt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg tror referatet vil vise at jeg ikke ensidig sa at utviklingen i Kina er god. Det jeg sa, er at det på enkelte områder er en negativ utvikling, og på andre områder, bl.a. ved at millioner av mennesker er løftet ut av fattigdom, er det en positiv utvikling. Men det kommer til å ta tid, og vi skal jobbe alt vi kan for å bidra til en god utvikling i Kina når det gjelder menneskerettigheter, ytringsfrihet, religiøs frihet og minoritetsrettigheter. Jeg mener at idretten også har et ansvar. De har et ansvar fordi de deltar i et OL. De har et ansvar fordi de er en samfunnsorganisasjon. Men vi skal skille mellom det ansvaret vi som politikere har, og det ansvaret vi pålegger idrettsutøvere. I mine møter med idrettsledere i Norge opplever jeg en genuin interesse for og et engasjement for menneskerettighetene i Kina, og at de ser at de har et ansvar for å formidle dette i de møtene de har med folk, organisasjoner og myndigheter fra Kina. Vi kommer selvsagt til å fortsette med å gi det rådet til idretten at de uttrykker dette der de kan.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Virkelighetsbeskrivelsen til representanten Molvær Grimstad er helt korrekt. Regjeringens opprydning i spilleautomatmarkedet har gjort livet lettere for tusenvis av mennesker og familier i Norge. Da vi innførte et totalforbud mot de gamle spilleautomatene, ble de fjernet fra butikker, kiosker og bensinstasjoner landet over. Endelig fikk vi bukt med de problemene som vi så i samfunnet. Etter mitt syn burde det vært gjort tiltak lenge før. For meg er det absolutt ubegripelig at den forrige regjeringen satt fra 2001 til 2005 uten å iverksette et eneste tiltak som kunne begrense den dramatiske utviklingen som har vært når det gjelder spilleavhengighet. Vi innførte nattestenging. Vi innførte forbud mot sedler på disse automatene, også før vi endelig vant fram i den rettssaken som gav oss mulighet til å fjerne alle spilleautomatene. Mange tusen menneskers skjebne kunne ha vært lettere dersom den forrige regjeringen hadde grepet inn tidligere. Nå har vi ryddet opp i dette. Så er det feil det som Dagbladet skrev om at vi skal sko oss på de spilleavhengige, for det skal ikke innføres et eneste spill i Norge, verken på de nye spillterminalene eller i andre sammenhenger, som skaper slike spilleavhengighetsproblemer som de gamle automatene gjorde. Framtidens spill, som vi skal ha - vi skal ha ansvarlige spill i Norge - skal være kontrollert av Lotteritilsynet, skal overvåkes av Lotteritilsynet og skal, i tillegg, overvåkes gjennom Hjelpelinjen for spilleavhengige, så vi hele tiden vet hvilke spill som eventuelt skaper problemer, slik at vi kan endre eller fjerne de spillene så raskt som mulig. Ved at vi har kontroll over dette gjennom Norsk Tipping, kan vi over natta fjerne spill som skaper avhengighet, dersom vi ser det. Men målet er at ingen spill skal skape den typen avhengighet i framtiden, og det skal vi sikre gjennom en god offentlig spillpolitikk.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg tror virkeligheten taler for seg. Da Bondevik II-regjeringen tiltrådte i 2001, spilte Norge for 8 milliarder kr på automater i Norge. Da den gikk av i september 2005, spilte Norge for 28 milliarder kr i året på automater - tre ganger så mye som hele Norsk Tippings omsetning til sammen. I dag spiller folk i Norge for null kroner på automater, så jeg tror virkeligheten beskriver hvordan og når det ble tatt tak i dette. I tillegg: I 2003 ble det under den forrige regjering vedtatt et nytt reglement for framtidens spilleautomater. Man skulle beholde de gamle enarmet banditt-spillene, men trekningen skulle økes fra hvert halvannet sekund til hvert tredje sekund. Det var oppryddingen man stod for den gangen. Nå har vi forbudt enarmet banditt-spillene. Det skal ikke være en eneste automat, en eneste spillterminal i Norge som har den type spill. Det kaller jeg en litt mer offensiv opprydding enn den man stod for i forrige regjering.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Jeg tror at det er besvart bedre med handling enn med ord. Fra i fjor forbød vi alle de gamle spilleautomatene i Norge. Vi sa også klart fra til Lotteritilsynet, som skal godkjenne framtidige spill i Norge, at vi ikke vil se igjen den type spill som skaper slike spilleavhengighetsproblemer, bl.a. vil vi forby for alltid enarmet banditt-spill med disse roterende hjulene, i motsetning til hva den forrige regjeringen hadde lagt opp til i regelverket. Men så vil jeg si at vi må ikke begynne å framstille alle som spiller på spill i Norge, som folk med spilleavhengighetsproblemer. Det som gir aller mest penger til frivilligheten i Norge - idretten, kulturen, idrettsanlegg rundt omkring - er Lotto. Og det er helt riktig at undersøkelser viser at lavinntektsgrupper spiller mer Lotto enn høyinntektsgrupper; lavt utdannede spiller mer enn høyt utdannede. Men å framstille dette som svake grupper som er utsatt for et sosialt problem, tror jeg blir en helt feil beskrivelse. Jeg tror mange har glede av det, og vi skal beholde den typen ansvarlige spill som gir folk mulighet til å spille, og som gir inntekter til frivilligheten.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Nei, jeg mener at vi trenger et strengt nasjonalt regelverk i forhold til spill. Jeg mener at ingen av Norges 430 kommuner skal ha anledning til å tillate spill som skaper nye, store spilleavhengighetsproblemer. Det skal være forbudt i alle landets kommuner. Og jeg bare viser til det representanten Thommessen selv snakker om - store, juridiske prosesser. Her er det konsern med milliardomsetning ute i verden som presser Norges regelverk i årelange rettssaker. Hvis istedenfor at Norge tar de rettssakene, 430 kommuner skal begynne å ta de rettssakene, tror jeg vi kommer til å få uoverkommelige problemer. Men så er jeg helt enig i at kommunene i Norge - og også staten - kan gjøre enda mer for frivilligheten. Gjennom frivillighetsmeldingen sørger vi nå for 1 milliard kr mer i året til norsk idrett og norsk kultur. Det vil gi mange, mange tusen ildsjeler i Norge en lettere hverdag, og det vil opprettholde den kjempedugnadsinnsatsen som er. Men å begynne å forby spill som er ansvarlige, og som samtidig gir penger til frivilligheten, vil gjøre hverdagen for disse mye, mye tyngre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-04-02:
Det er nettopp den frivillighetsmilliarden vi nå snakker om - 1 milliard kr ekstra til frivilligheten, bl.a. for å kompensere for det bortfallet av automatinntekter som mange lag lokalt opplever som tungt, som representanten Woldseth beskriver ganske riktig. Idretten, som hun tar som eksempel, vil få over 400 mill. kr mer i året når den reformen er gjennomført. Vi innfører også noe som vi kaller grasrotandelen, hvor hver enkelt som spiller med spillkort på Norsk Tipping, kan bestemme at 5 pst. av innsatsen kan gå til et lokallag, et idrettslag, et kor eller korps eller en annen organisasjon som de selv bestemmer. Det vil gi opptil 400 mill. kr direkte til grasrota i norsk frivillighet. Dessverre var en samlet opposisjon, også Fremskrittspartiet, mot den grasrotandelen. Men heldigvis fikk regjeringspartienes flertall vedtatt at den kommer på plass. Da vil millioner av kroner gå rett inn på konto til de ildsjelene - kassererne, lokallagslederne, trenerne, korpslederne, dirigentene - som driver Norges frivillige arbeid hver eneste dag.