Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Alle som har vært på talerstolen i dag, har mer eller mindre uttrykt stor bekymring for at så mange unge er utenfor arbeidslivet og ikke klarer seg selv i livet. Og det er grunn til å være bekymret over økningen i antallet unge uføre. Mange unge føler seg gitt opp av systemet i dag. De får uførepensjon, og mange sier at de da ikke får noen ny sjanse. Det er trist, og det er en realitet, som flere har vært inne på. Antallet unge uføre har økt sterkt de siste to årene. Det går i feil retning. Det å være i arbeid og kunne forsørge seg selv har med livskvalitet å gjøre. Men det er ikke bare det. I tillegg er det samfunnsøkonomisk gunstig dersom vi klarer å øke sysselsettingen av f.eks. personer med nedsatt funksjonsevne og hindre at det går i feil retning. La meg bare vise til det som AFI, Arbeidsforskningsinstituttet, nylig har lagt frem i en rapport som er meget interessant. De sier bl.a. at hvis man øker sysselsettingen av personer med nedsatt funksjonsevne med f.eks. 5 pst., vil det gi en samfunnsøkonomisk gevinst på om lag 13 mrd. kr over en tiårsperiode. Hver enkelt ny arbeidstaker vil i tiårsperioden bidra med en samfunnsøkonomisk gevinst på nærmere 900 000 kr. Dersom arbeidsdeltakelsen øker med 10 pst. i stedet for 5 pst., vil gevinsten dobles. Dette er utrolig positive resultater. Vi trenger faktisk et krafttak på de fleste områder. La meg nevne ett område som flere har vært inne på: drop-out i skolen. At så mange ikke fullfører skolegangen, er svært alvorlig. Det vil også føre til at man heller ikke kommer seg ut i arbeid så lett. Det viser seg at de som ikke fullfører skolen, i større grad også er utenfor arbeidslivet – det er jo også selvsagt. Jeg tror vi burde få et tettere samarbeid f.eks. mellom skole og arbeid og mellom Arbeidsdepartementet og Kunnskapsdepartementet. Det kunne vært fristende å spørre statsråden om hva slags samarbeid som i dag foregår på departementsnivå – noe som jeg tror er en god forutsetning for samarbeid også på andre nivåer. Man må også vise at man sentralt, i departementene, kan samarbeide om tiltak, erfaringer, kunnskap osv. Til sist – et lite hjertesukk: Forslagene som fremmes i dag fra opposisjonspartiene, er gode. Jeg skulle ønske at regjeringspartiene hadde villet være med på disse forslagene, for det er ikke bare regjeringspartiene, regjeringen eller departementene som klarer å finne de gode og riktige tiltakene. Regjeringen har gjort mye, men er det nok? Nei, det er ikke det. Opposisjonspartiene har også god kontakt – vi får gode innspill fra dem det gjelder, fra de unge og fra hjelpeapparatet. Det at flere og flere unge funksjonshemmede står utenfor arbeidslivet, burde også tilsi at alle forslag burde mottas med takk. Saksordføreren, Thor Erik Forsberg, begrunnet det at man ikke ønsket å være med på forslagene med at de egentlig hører hjemme i en budsjettprosess. Da må jeg spørre: Betyr det at regjeringspartiene ville sagt ja dersom vi hadde fremmet forslagene i forbindelse med budsjettarbeidet, eller hatt dem som forslag i en budsjettdebatt? Åtte år i opposisjon under et flertallsregime har nok lært meg at gode forslag i all vesentlighet – ja, så å si alltid – blir avvist, uansett når vi måtte stå her og fremme dem. Jeg gleder meg til valget.