Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-19:
For oss som har vært med på dette ganske mange ganger, er det veldig tydelig at det nå argumenteres i sirkel. I dag får vi høre at å diskutere premissene og hovedretningen for landbruksoppgjøret på forhånd svekker avtaleinstituttet og ødelegger det. Sjøl har jeg vært med på ganske mange debatter i ettertid – når forhandlingsresultatet foreligger, og Stortinget har fått seg det forelagt – som går ut på omtrent akkurat samme argumentasjon, at da er forhandlingene gjennomført, og da er det «take it or leave it». Alle som har meninger om innholdet i avtalen man ikke er fornøyd med, får beskjed om at da ødelegger man avtaleinstituttet. Hvis man skal følge statsrådens resonnement i dag, betyr det altså at man verken før eller etterpå kan mene noe om dette fra Stortingets side, og i hvert fall ikke slik at statsråden klart og tydelig kan si at han er forpliktet til det. De rammene som stortingsflertallet har satt, må være et minimum av det statsråden følger, for tallene viser at inntektene i jordbruket går ned. Jeg vil referere til lederen i Hedmark Bondelag, som sier at man konkurrerer og vokser seg blakk. Og det har jo vært regjeringens politikk, at man skal bli stor, under en eller annen slags forestilling om at da trenger man mindre statstilskudd. Men alle tall viser at det er motsatt. Dess større man blir, dess mer avhengig blir man av tilskudd, og det resulterer i en ukontrollert gjeldsvekst og i overproduksjon i enkelte av grenene. Det er ikke holdbart, det er ikke bærekraftig. Jeg lurer på om Stortinget før hvert jordbruksoppgjør må ha en debatt om dette – vi har et skiftende stortingsflertall, vi hadde et annet stortingsflertall i forrige periode, nå har vi et nytt stortingsflertall – slik at man kan få klarlagt dette på forhånd. For det er uhyre viktig med de premissene som Stortinget legger, og jeg går ut fra at statsråden mener det er legitimt at Stortinget legger noen hovedprinsipper og retningslinjer til grunn for hvordan målsettingen i landbruket skal være, og retningen på det, slik at vi får det avklart på forhånd. Vi vet jo nå – jeg leser avisa, og jeg følger med på hva statsråden sier – at han tar til orde for både det ene og det andre i utviklingen av landbrukspolitikken, han ønsker å bruke mindre penger f.eks., inn i et landbruk som han sjøl gjennom sin politikk har gjort mer avhengig av tilskudd. Så det er ikke noen tvil om at statsråden ønsker å bruke sitt eget handlingsrom til å drive politikk, men regjeringen har altså ikke flertall i Stortinget for det. Det er behov for en annen retning enn det vi har sett til nå. Stortinget har vært klare på noen av de målsettingene, og jeg forutsetter at statsråden legger de premissene til grunn. Det er mange elementer i et landbruksoppgjør, alle vet det, men en av de viktige hovedbjelkene er at inntektsgapet må minskes, ikke økes. Det er mange andre målsettinger også. Så vil jeg utfordre Stortinget til å diskutere hvordan vi skal forholde oss til dette når det er slik at det er et skiftende flertall her, og forutsetningene ikke anses helt avklart – at man da eventuelt får opp en sak og diskuterer det på forhånd. Vi kan ikke ha det sånn at regjeringen sier at Stortinget verken på forhånd eller i ettertid kan diskutere innholdet i det konkrete jordbruksoppgjøret. Vi som er opptatt av avtaleinstituttet, er nettopp opptatt av at regjeringen som skal forhandle på vegne av Stortinget, forhandle ut fra de klare målsettinger og forutsetninger som et stortingsflertall har lagt til grunn. Da vet man hva man har å forholde seg til, og det er slik det bør være. Så jeg oppfordrer til at vi må se på det systemet vi har nå, for at dette skal bli forutsigbart.