Erna Solberg (Høyre), 1999-11-16:
Denne reformen vi i dag behandler en bit av, har vært en mye omdiskutert reform i flere år, og har vært behandlet i Stortinget med ulike innfalls vinkler flere ganger. Jeg har lyst til å slå fast at for Høyre er etter- og videreutdanning et viktig element i det kunnskapssamfunnet vi ønsker å bygge for fremtiden i Norge. Det er kanskje et paradoks at jo dårligere vi gjør grunn- og videreutdanningen i Norge – eller flertallet har klart å gjøre den – desto mer trenger man etter- og videreutdanning. Men jeg tror uansett at endringstempoet i vårt samfunn er så høyt nå at det innenfor nesten alle områder av vårt samfunn er behov for kontinuerlig oppdatering og videreutvikling av kunnskapen. Det er viktig for et godt fungerende arbeidsmarked at flest mulig får oppdatert sin kompetanse og får videreutviklet sin kunnskap, slik at vi kan møte nye behov. Spørsmålene er selvfølgelig: Hvor stort skal det offentliges engasjement være? Og: Hvilke roller skal det offentlige ha i denne sammenhengen? Etter vår mening er vi på vei inn i en situasjon hvor arbeidskraft i mange år fremover kommer til å være meget ettertraktet. Vi vil få en situasjon hvor arbeidsgiverne i større grad kommer til å måtte konkurrere om arbeidskraft, bl.a. på hvilke vilkår, hvilke tilbud, man har i bedriftene. Samtidig vet man i de bedriftene som overlever, at man i fremtiden også vil måtte øke kompetansen i sine bedrifter. Det er derfor god grunn til at det i større og større grad gjennomføres etter- og videreutdanning i bedriftene uten at det er pålagt eller organisert gjennom en spesiell utdanningsreform. Den som har sakket akterut, er i stor grad offentlig sektor – bl.a. er lærersektoren ett område hvor Høyre har fremmet en rekke forslag, og vi har ekstrabevilget penger til etterutdanning. Der har det vært et stort behov. Man kunne derfor ha stilt seg spørsmålet: Er det egentlig behov for å lovfeste retten til permisjon? Er det et behov for – og dette spørsmålet har vi tenkt grundig gjennom – å sørge for at man får denne typen rettighet? Sannsynligvis vil en slik lovfesting bidra til å øke aktiviteten på dette området i forhold til det som frivillig skjer, og den vil kunne dra med seg deler og sektorer som henger etter i utviklingen. Derfor har Høyre også gått inn for en reform hvor man lovfester retten til etterutdanning i arbeidsmiljøloven. Men vi synes det har vært vanskelig å forholde seg til det rent tekniske i denne sammenhengen og å lovfeste uten at man i det hele tatt er ferdig med diskusjonen knyttet til finansieringen av disse spørsmålene. Dette henger ganske nøye sammen, og egentlig burde finansieringen vært på bordet omtrent samtidig med diskusjonen om hvordan man skal lovfeste denne reformen. Jeg vil få lov å legge til grunn en ting fra Høyres side: Vi mener i denne sammenhengen at når det gjelder finansiering, er dette en reform som først og fremst arbeidslivets parter må ta ansvar for, at det offentliges rolle her er å sørge for at det finnes tilbud om etter- og videreutdanning, og at det offentlige må ta ansvar for sin egen arbeidsgiverpolitikk. Man må ikke beregne å komme med en stor regning for denne reformen til Stortinget og forvente at man her skal ta kostnadene knyttet til dette. Dette er egentlig kostnader som både arbeidsgiver og arbeidstaker selv bør kunne ta en større del av, fordi det vil være direkte til nytte for dem. Når det gjelder selve lovverket som er foreslått, er det sagt fra flere talere her at komiteen stort er sett enig. Jeg er ikke så helt sikker på det. Jeg vil iallfall fremheve at vi er uenige på en rekke punkter. Vi ville ønsket oss en annen struktur på denne rettigheten enn det som flertallet har kommet frem til, og vi er bekymret for at flertallet har kommet frem til en lovfesting som ikke nødvendigvis tar hensyn til at den skal tilpasses mange ulike arbeidsplasser. Det å bygge et Fremtids-Norge er å sikre at underskogen av norske bedrifter også overlever, og at rettighetene ikke utvikles så sterkt i Norge at de undergraver den økonomiske muligheten for bl.a. småbedrifter i Distrikts-Norge til å overleve. Vi har sammen med Fremskrittspartiet ønsket å få til en presisering av de begreper som brukes i loven, nemlig nøkkelstillinger og driftsproblemer, og at det i forskriftene skal gjøres helt klart at i mindre bedrifter vil alle ansatte i gitte situasjoner kunne ha en nøkkelposisjon, slik at om noen av dem går ut i permisjon, så vil det kunne medføre store driftsproblemer som gjør at man bør kunne suspendere retten i disse situasjonene. Vi har et ønske om at det skal komme til uttrykk gjennom forskriftene til regelverket. Hvis vi hadde fått til det, ville det gjort det lettere for oss også å leve med de andre delene av flertallets innstilling. Så til de spørsmålene som vi har avvik på for øvrig. Saksordfører har gått gjennom dem. Fremskrittspartiet og Høyre står sammen om disse spørsmålene. Først til spørsmålet om midlertidig ansatte. Det er slik i Norge at flertallet har vedtatt veldig strenge regler for hvem som er midlertidig ansatt, og for de aller fleste midlertidig ansatte vil ikke denne loven gjelde uansett, for de fyller ikke kravene til ansettelsestid. Hadde de fylt kravene til ansettelsestid, hadde det vært ulovlig ifølge det flertallet har vedtatt i Stortinget. Det som står igjen som restbit, er stort sett de som er prosjektansatte rundt omkring, og de som er på åremålsstillinger som er midlertidige. Og for den gruppen synes vi det ville være unaturlig at de skulle få rett til permisjon i løpet av den perioden, nettopp fordi man i den typen nøkkelstillinger nesten automatisk vil være inne i et prosjekt som skal avsluttes. Det er nemlig litt inkonsekvent det flertallet her sier knyttet til midlertidig ansatte, hvis man da på en måte ikke forutsetter at svært mange ikke følger det lovverket som de selv har vedtatt for midlertidig ansatte. Og sammenligningen med EU holder ikke, siden regel verket for midlertidig ansatte der er helt annerledes. I en rekke land i EU finnes ikke den typen begrensninger for midlertidige ansettelseskontrakter som den vi har i Norge. Når det gjelder spørsmålet om kompetansekrav, har vi ønsket å bruke begrepet «dokumentert kompetanse ». Vi synes faktisk at det er eksakt. På de områdene det ikke er eksakt, har man allerede i Buer-utvalget ment at man skulle jobbe mer med instrumenter for å kunne finne frem til dokumentert kompetanse. Vi har ikke et ønske om å opprette en tvistenemnd nå. Vi mener at man først får prøve hvordan dette fungerer gjennom samarbeid på bedriftene. Vi føler at å gjennomføre denne reformen og ha en tvistenemnd som skal tre beslutninger ned over bedriftene på innføringstidspunktet, vil kunne bære ganske galt av sted i forhold til oppslutningen om denne reformen, spesielt i de mindre bedriftene. Vi tror at forhandlingsapparatet er bra rundt omkring på bedriftene, og at det er i arbeidsgivernes interesse at de ansatte tar etter- og videreutdanning. Vi synes derfor det må være unødvendig å etablere denne tvistenemnden med en gang. Vi er åpne for at skulle det bli et stort problem, får man komme tilbake til det, men vi synes at en myk innfasing av denne reformen vil være å gjøre det uten noen tvistenemnd. Jeg har nevnt hensynet til mindre bedrifter. Det som gjør det viktig for oss, er at vi også har vært med på en del liberaliseringer som innebærer sterkere rettigheter i dette forslaget enn det Regjeringen la opp til. Det gjelder bl.a. retten til deltidspermisjon. Det gjelder også det spørsmålet som Odd Eriksen nevnte, nemlig praktiseringen av karensregelen på et år. På begge disse områdene er vi enig i at det vil være bedre og mer tilpasset arbeidslivet, som er så forferdelig mangslungent når det gjelder hvordan dette passer, at man ikke legger en fast norm for at man skal være i heltidspermisjon, som en lov lett gjør, men at man gjør det klart at man har rett til å kunne ta ut permisjonen på ulike måter. Vi tror det er positivt hvis man kan kombinere etterutdanning med samtidig å være yrkesaktiv. Men jeg har lyst til å understreke at vi er enig i det Odd Eriksen sa om at når det gjelder å suspendere fra karensregelen på et år, må man følge praktisering av denne paragrafen som Stortinget har innført, og justere den hvis erfaringene skulle vise at den ikke fungerer bra, eller at den skaper unødvendige konflikter. Hensikten har vært å få med seg bredden i de muligheter som eksisterer, og at man ikke skal presse folk til å låse seg til å ta større permisjoner av gangen fordi det er vanskeligere å få mindre permisjoner.