Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
I Ot.prp. nr. 13 er det foreslått en rekke innstramninger i regelverket som gjelder dem som trenger yrkesrettet attføring. Det er et flertall i komiteen, bestående av regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, som støtter forslagene. SV og Senterpartiet går imot endringene, og Fremskrittspartiet har verken i denne innstillingen eller i innstillingen til finanskomiteen, som de viser til, tilkjennegitt noe synspunkt. Jeg regner derfor med at de vil tilkjennegi sine synspunkter i debatten. Flertallet vil – regner jeg med – argumentere for sine synspunkter. Jeg skal nøye meg med å ta opp ett av dem, som behandles i en annen odelstingsproposisjon, nr. 10, men er nevnt her, og som dreier seg om samling av vedtaksmyndighet i saker om yrkesrettet attføring i Aetat. Komiteen er enig i at dette kan være hensiktsmessig, og slutter seg til det. Stortinget sluttet seg også til det under behandlingen av Ot.prp. nr. 10, men komiteen ber om at man får tilbake en oversikt over de ressurser som er nødvendig, både i trygdeetaten og i Aetat, for å ivareta det som er hensikten med en slik endring, nemlig at man skal sikre en raskere behandling av sakene. Det kan jo tenkes at en flytting utgjør en forskjell, men det må være ressurser og personale på plass, slik at dette faktisk slår ut i praksis. Så til endringene: Det er 20 000 færre funksjonshemmede som deltar i arbeidslivet i år enn i fjor. Det blir altså færre av dem med problemer, som makter å stå i arbeid. Utstøtingen fra arbeidslivet øker, uføretrygdingen øker. Vi har inngått en avtale om inkluderende arbeidsliv. På tross av dette blir det flere og flere som ryker ut av arbeidslivet av helsemessige årsaker. Da sier Regjeringen at den ønsker å skreddersy og individrette tiltakene, men i praksis gjør den altså det stikk motsatte. Den lager flere regler, som gjør det vanskeligere for dem som er utenfor arbeidslivet, å gjøre seg nytte av de tiltakene som Aetat kan tilby. Dette gjelder flere områder. For eksempel foreslår Regjeringen i denne proposisjonen en varighetsbegrensning på skolegang som attføringstiltak. Alle undersøkelser viser at hvis en har en funksjonshemming eller yrkeshemming, er det som hjelper en, at en har en utdanning som er over gjennomsnittet. For man konkurrerer i hovedsak ikke med de ufaglærte, man konkurrerer i et arbeidsmarked med høyt kvalifiserte. Veldig mange av dem som er yrkeshemmede, trenger lengre skolegang for å komme seg i arbeid. Noen må jo også begynne ganske langt nede på utdanningsstigen sin. En slik begrensning som man legger nå, vil være en summarisk ordning som blir hemmende for mange av dem som trenger lengre skolegang. Det vil være hensiktsmessig hvis vi ønsker å få flere i arbeid, at vurderingen av om man trenger tre måneder eller fire år, bør ligge i Aetat og i det vedtaket som dreier seg om om man skal få attføring eller ikke. Like ens fremmer Regjeringen forslag om heving av aldersgrensen for skolegang som attføring fra 22 til 26 år, med argumentasjonen om at alle som er under 26 år, bør gjøre slik andre gjør, og ta utgiftene sjøl. Ja, det er veldig mange som f.eks. ikke har fått grunnleggende, ordentlig, lese- og skriveopplæring i grunnskolen og videregående skole, fordi de har lese- og skrivevansker. Veldig mange av dem er på Aetat. Mange av dem er ungdommer. Dessverre sitter en del av dem også i fengsel. Det er vanskelig å motivere disse ungdommene til å gå inn i et vanlig utdanningsløp. Men de kan kanskje greie det hvis de får det som yrkesrettet attføring. SV mener at det er veldig kortsiktig innsparing å lage slike regler som nå bare skal gjøre unntak for de aller, aller mest funksjonshemmede. Vi mener at den vurderingen bør ligge i Aetat. Vi mener at Aetat skal få lov til å individrette og skreddersy tilbudene sine innenfor et vidt regelverk. Vi er overbevist om at det er det som vil bidra til at flere kommer i arbeid.