Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
«Barn og unge er samfunnets framtid, og framtidens samfunn». Det er en flott setning som jeg er veldig fornøyd med, og det er det som er den første setningen i Meld. St. 20, På rett vei. Den setningen symboliserer hvor viktig denne dagen er, for de beslutningene som Stortinget skal ta i dag, vil ha stor betydning for den enkelte elev og for Norge som kunnskapsnasjon. Akkurat nå er 815 000 elever i aktivitet ved ca. 3 600 grunnskoler og videregående skoler. Den kompetansen som disse elevene tar med seg ut i arbeidslivet, representerer brorparten av Norges nasjonalformue. Den norske fellesskolen er ikke et resultat av en naturgitt utvikling, men av små og store politiske valg. Stortingsmeldingen viser at de valgene vi har tatt de siste årene, har vært riktige. Norsk skole er på rett vei. Mange flere ønsker å jobbe i skolen i dag enn tidligere, ungdomsforskning viser at det de siste årene har blitt viktigere for ungdom å lykkes i skolen, og vi har åpenbart veldig mange dyktige lærere og skoleledere, for norsk skole har hatt framgang på alle internasjonale undersøkelser de siste årene. Det gjelder uansett om vi snakker om demokratiferdigheter eller regneferdigheter. La meg ta noen eksempler: Resultatene fra den internasjonale demokratiundersøkelsen ICCS viser at norske elevers kunnskaper om og holdninger til demokrati og medborgerskap er i verdenstoppen. Vi lykkes godt med å ruste elevene til å delta i demokratiet og være aktive samfunnsdeltakere. Så mange som én av fire norske elever har vært kandidater til elevrådet de siste tolv månedene. En viktig forklaring er kanskje at de fleste elever opplever at de har rettferdige, interesserte og lyttende lærere, og at de opplever et åpent klasseromsklima med gode relasjoner mellom lærer og elev. Det er en fantastisk god tilbakemelding norske lærere får fra elevene sine. Ingen andre land kan vise til så sterk framgang i matematikk som norske fjerdeklassinger. Økningen er på hele 44 poeng fra 2003 til 2011. Det tilsvarer den gjennomsnittlige framgangen i prestasjoner som elever har i løpet av ett skoleår. Vi har altså en framgang tilsvarende et helt skoleår. Samtidig er norske femteklassinger best i matematikk i Norden når vi sammenligner med jevnaldrende. Fra 2006 til 2009 har de 10 pst. svakeste tiendeklassingene hevet sitt kompetansenivå med en effekt som tilsvarer nesten ett års skolegang i lesing. PISA-forskerne omtaler dette som en stor og betydelig endring. Et slikt trendskifte kan få andre land vise til. Jeg er samtidig opptatt av at gode resultater på PISA og nasjonale prøver ikke er et mål i seg selv. Det er det ikke for oss, og det skal det heller ikke være. Vi måler bare enkeltdeler av et bredt og omfattende samfunnsmandat som norsk skole har. Den 17. juni 2004 vedtok Stortinget Kunnskapsløftet. I dag, 14. juni 2013, kan vi slå fast at den innsatsen som norske lærere, elever og foreldre har gjort, har gitt resultater. Jeg er glad for at vi har oppslutning i utdanningspolitikken om det viktigste, og at det gir resultater. La meg ta tre forklaringsgrunner: For det første har det vært en stor og omfattende holdningsendring i norsk skole de siste årene, fra å vente og se til tidlig innsats. Lærere, rektorer og alle andre er opptatt av å fange opp og følge opp elever som trenger hjelp og støtte, når de ser at de har noen problemer, som i starten kan være små, men som, hvis de ikke adresseres, kan bli store. Det er også en del av samme tankegangen at vi har hatt en så omfattende innsats når det gjelder barnehagesatsing og rett til barnehageplass. For det andre har vi ikke innført nye, store, omfattende læreplanreformer i denne perioden. Vi har fokusert på det mest grunnleggende: å gi læreren gode forutsetninger for å lykkes med å innføre hovedinnholdet i Kunnskapsløftet. Det har vi hele veien også fornyet og forbedret og justert i forhold til det som var opprinnelig planlagt. Og vi går videre hele veien: Til høsten skal vi starte den store innføringen av ungdomstrinnsendringen, et kompetanseutviklingsprogram i klasseledelse, regning, lesing og skriving, og 250 skoler er med det første året. Etter fire år skal vi ha nådd alle. For det tredje har vi slått ring om fellesskolen og spilt på lag med skolen. Vi stoppet 420 private skoler som var godkjent av Bondevik II-regjeringen. Vi har innfridd elevenes krav om gratis skolebøker, læremidler og utstyrsstipend. Vi har økt kommunenes inntekter med om lag 60 mrd. kr siden 2005, og fra høsten vil regjeringen bruke halvannen milliard kroner over en fireårsperiode på å prøve ut økt lærertetthet på ungdomstrinnet. En viktig grunn til at vi har økt søkningen til lærerutdanningen med nesten 60 pst. fra 2008, er nettopp at veldig mange unge ser at det skjer så mye i skolen, og at man har blitt stadig mer oppmerksom på hvor avgjørende lærerens betydning for det er. Dette er en stortingsmelding som foreslår de mest omfattende endringene innenfor yrkesopplæringen som er foreslått på 20 år. Jeg er veldig glad for at det er så bred enighet om de forslagene som regjeringen fremmer. Stortingsmeldingen representerer et kvalitetsløft for fag- og yrkesopplæring. Vi har en samfunnskontrakt på plass med partene, som skal øke antall lærlingplasser med 20 pst. innen 2015. Vi åpner for bruk av vekslingsmodeller. Det har vært etterspurt i næringene bedre muligheter til å kombinere praksis og arbeidsplassen som læringsarena og teori og skolen som læringsarena for elevene innenfor yrkesfag. Det gir dem bedre mulighet for å se sammenhengen mellom fellesfag og yrkesfag. For dem som ikke velger en vekslingsmodell, åpner vi for at elevene tidligere skal få fordype seg innen et yrke. De store programfagene kan splittes opp i mindre deler. Vi gir fylkeskommunene større fleksibilitet. Vi erstatter reguleringen av årstimer på trinn i videregående opplæring med minstetimetall i hvert fag. Fagene og timetallene beholdes, men fylkeskommunen får anledning til å plassere fag på årstrinn basert på egne vurderinger. Det betyr f.eks. at ordninger som tekniske allmennfag, TAF, og det samme på helsefag, HAF, blir mulig og en del av strukturen, og det er ikke nødvendig å søke forsøk. Vi innfører også det som mange elever har etterspurt, en generell rett til påbygging etter gjennomført fagbrev eller svennebrev. Jeg tror det er veldig viktig for å oppmuntre flere elever til å fullføre og avlegge fagprøve eller svenneprøve, for nettopp å sikre at flere fullfører videregående opplæring, men at det også finnes muligheter videre til høyere utdanning hvis man ønsker det. Det er også veldig viktig å sikre at fagbrev har verdi på arbeidsmarkedet. Det er for mange av dem som i dag tar fagbrev, som opplever at de verken har mer spennende arbeidsoppgaver eller bedre lønn eller andre arbeidsbetingelser enn ufaglærte. Vi ønsker å gjennomgå hele denne strukturen, fordi det må være en verdi i et utdanningsløp som ender i et fagbrev – noe som vi i dag ikke kan garantere at alle elever får. Ungdoms utdanningsambisjoner øker. Det er ikke rart. Vi ser det som en trend i mange samfunn, at man ønsker å tangere eller overgå foreldrenes utdanning. Det er mange andre trender i samfunnet som også tilsier det. Det som er utrolig viktig – for den enkelte og for samfunnet – er at vi sikrer oss nok mennesker med fag- og svennebrev. Det trenger samfunnet. Og vi trenger mange flere av dem som starter på det løpet, som lykkes med det. Denne stortingsmeldingen, all forskningen vi har på dette området, har avdekket en vesentlig systemfeil, nemlig at mange unge har prøvd å finne seg en vei gjennom videregående utdanning, med en bedre kombinasjon av teori og praksis, gjennom å starte på yrkesfag og så ende på påbygging, som er det tøffeste teoretiske året som finnes på videregående opplæring. Mange har ikke lyktes med det, og det er stor strykprosent. Nå har vi lagt fram en struktur og en endring innenfor yrkesfagene som gir mange flere muligheten til å kombinere teori og praksis, noe som øker respekten for praktisk læring.