trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Representantene for de tidligere regjeringspartiene ynder å framstille det som at den nye regjeringen kommer til dekket bord. Det de unnlater å fortelle, er at det sitter flere titusen arbeidsledige rundt det bordet som også skal tas vare på i tiden som kommer. Representanten Engesets partifelle og tidligere arbeids- og administrasjonsminister Victor D. Norman tar i et tankevekkende innlegg i Dagens Næringsliv den 17. september i år til orde for at kompensasjonsgraden til arbeidsledige bør økes. Overskriften er «Blodig utrettferdig!». I et prisverdig selvkritisk innlegg fastslår Norman altså at kompensasjonsgraden til de ledige burde vært økt. Er Engeset enig med sin partifelle i dette? Og ville det ikke i så tilfelle vært en god start å starte med å støtte innføringen av ferietillegget, som ifølge Normans egne tall ville øke kompensasjonsgraden til langtidsledige fra 62 pst. til 68 pst.?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Den beste sosialpolitikken som kan føres, er at det er orden i økonomien, sier Engeset. Han sier også at selvforsørgelse gjennom arbeid og egen inntekt må være hovedmålet. Ja, det er utsagn som man på mange måter kan være enig i. Det er jo også slik at denne regjeringen har lagt fram et budsjett som er i den samme økonomiske balanse som den foregående regjerings forslag til budsjett. Det vil vel være enestående i forhold til de siste års situasjon her i Stortinget at Stortinget vedtar et budsjett som ikke får en svekket budsjettbalanse gjennom stortingsbehandlingen. Slik sett ser jeg også at de som vurderer vår økonomi eksternt, gir ros til Regjeringen og konstaterer at det nå føres en fast økonomisk politikk i Norge som gir godt håp om vekst. Spørsmålet blir da, med utgangspunkt i det utsagn representanten Engeset hadde om de 3–4 milliardene som blir pøst inn i offentlig sektor, og de 4 000 arbeidsplassene dette gir: Er det mindreverdige arbeidsplasser man skaper ved å få flere hender i omsorg i kommunesektoren?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Partene i arbeidslivet er nå i forhandlinger – dialog, kanskje – med arbeidsministeren om avtalen om inkluderende arbeidsliv. Det er en viktig avtale. Vi vet at sykefraværet har gått ned som en følge av denne avtalen. Men vi vet også at de andre delmålene, altså ambisjonene om å få flere funksjonshemmede i arbeid og flere seniorer til å være i arbeid, har man på langt nær lyktes godt med. Alle i komiteen er enig om å styrke kriteriene for dette. Kristelig Folkeparti legger i tillegg stor vekt på å få et tredje hovedmål inn i avtalen, nemlig inkludering av innvandrere. Partene i arbeidslivet, spesielt arbeidsgiversiden, har advart oss sterkt mot det i bl.a. de høringsrundene vi har hatt. Mener Kristelig Folkeparti at det er viktig at dette hovedmålet skal inn, uansett hva partene i arbeidslivet mener om den saken?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Som representanten Eriksson sikkert vet, var Senterpartiet en forkjemper for det, og vi var et lykkelig parti den dagen vi fikk halvert matmomsen. Da er det klart at vi ikke er lykkelige for at den nå skal økes igjen, vi er ikke det. Men bevares – hvor mye bedre det er at vi har måttet akseptere Bondevik IIs forslag til matmoms, men samtidig har fått et budsjett som på en så formidabel måte har bidratt til å gjøre hverdagen enklere for dem som f.eks. skal ha et skoletilbud, for dem som er avhengig av kommunens omsorgstilbud når det gjelder eldreomsorg, og for dem som vi innenfor dette budsjettområdet har gjort livet enklere for. Det er nok ikke slik at matmomsen er velferdstema nr. 1 når vi skal vurdere det totale bildet.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Sosialhjelpen er en ordning som har lokal forankring, og som skal ytes etter behov. Men samtidig ser vi alle at det kan være dilemmaer når vi innfører nye statlige ordninger, f.eks. barnetilleggene. Vi har sett tilfeller av at mange kommuner har brukt det til å redusere sosialytelsene. Det er et dilemma hvis Stortinget går inn og bedrer ordninger for de vanskeligst stilte, for å gjøre noe for dem, og så ser man at det ligger en mulighet for å redusere dette i den andre enden. Dette er et dilemma som vi lever med, og som jeg håper vi kan få tatt fatt når vi får en ny arbeids- og velferdsforvaltning, får et nytt velferdskontor i hver kommune, og får en bedre dialog mellom de ulike etatene, om de er statlige eller kommunale. Men sett fra mitt ståsted skal sosialytelsene fortsatt være en individuelt vurdert ytelse fra kommunen. Det står ingenting i Soria Moria-erklæringen som forhindrer at vi kan videreføre det, selv om vi har SIFOs normer, som vi har hatt hele tiden.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Denne regjering vil nok ganske sikkert gå inn i historien som en regjering som styrker velferdsordningene. Det er jeg sikker på, og det er jeg sikker på at statsråden vil bidra til. Jeg opplever det slik at den statsråd vi har plassert i Arbeids- og inkluderingsdepartementet, har en plikt til å gå gjennom enhver ordning for å se om de er funksjonsdyktige i forhold til de utfordringer vi står overfor. De utfordringene er spesielt store nå når vi skal arbeide fram en ny arbeids- og velferdsforvaltning. Jeg er overhodet ikke bekymret over at statsråden engasjerer seg i det arbeidet. Jeg ville være meget bekymret hvis han forsøkte seg på å – la meg si det slik – trasse gjennom ordninger, uten at vi i Stortinget klart er med på laget. Men det har jeg ingen grunn til å tro vil bli forsøkt – og da skal vi nok vise oss.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Jeg forstår representanten Skjelstad slik at han mener våre partier bør stå sammen – og jeg deler hans oppfatning om det – i å fokusere på barna ved de tiltak som vi skal sette inn mot fattigdom. Det gir meg da grunn til å spørre om det ikke hadde vært naturlig å støtte Regjeringens forslag om å øke også barnetilleggene i attføringsordningen og for dem som er under medisinsk rehabilitering. Det vil gi nødvendig støtte til personer som er i en vanskelig økonomisk situasjon. Ser ikke Skjelstad at også når det gjelder feriepengetillegget for dem som har dagpenger, er det nettopp barna det vil komme til gode, selv om foreldrene er i jobb det året pengene kommer til utbetaling? Ellers blir det jo ikke noen særlig anledning til ferie det året.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2005-12-08:
Nå har jeg fulgt debatten, og det er interessant å registrere at de tidligere regjeringspartiene er vesentlig mer opptatt av den nye regjeringens indre liv enn av å videreføre sitt eget liv som samarbeidspartnere. Det er interessant å høre at replikk på replikk dreier seg om forholdet mellom personer i det rød-grønne flertallet, i storting og regjering, og i så liten grad om det politiske alternativ man skulle utfordre dette flertallet med. Det lover for så vidt ikke godt for Stortinget som interessant objekt når det gjelder å observere den politiske utvikling, men det lover godt for oss som skal sitte i regjering i fire år og som skal danne baktroppen her fra Stortinget slik at Regjeringen fortsatt skal kunne sitte. Det er også slik at jeg er meget tilfreds med at vi i dag skal vedta et budsjett som representerer vesentlige forbedringer i forhold til det budsjett som ble framlagt av Bondevik II. Det er nok riktig, som Kristelig Folkepartis representant sier, at vi viderefører ordninger Bondevik II la fram, men det viktige er at vi går videre, og at vi peker ut en kurs som i langt sterkere grad representerer vilje til fattigdomssatsing. 500 mill. kr er mye det – det er mer enn det hele pakken til Bondevik II representerte, og som han la så stor vekt på i sin framstilling av budsjettet. Det er også viktig at vi går inn på å forbedre ordninger på andre områder, som kommer alle til gode, og kanskje spesielt synes jeg den dynamikk som nå ligger i de reformer vi skal gå i gang med, er viktig. Da tenker jeg på NAV-reformen, da tenker jeg på pensjonsreformen, og på det engasjement statsråden har lagt i at dette skal bli hovedsatsingen framover. Vi skal med andre ord klare å sørge for at det skal være en aktivt politisk dialog mellom storting og regjering, selv om opposisjonen melder seg ut av den målrettede debatt i så måte.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Representanten Sundsbø var i sitt innlegg inne på at man måtte gjøre hverdagen enklere for dem som har det vanskeligst. Jeg registrerer at regjeringspartiene nå har vært med på å øke matmomsen. Dessverre er det slik at det bare er Fremskrittspartiet som er igjen, det eneste partiet som ikke ønsker økt matmoms. Mener Senterpartiet at dette er en fornuftig måte å innrette avgiftssystemet på? Mener Senterpartiet og representanten som representerer regjeringen, at dette er fornuftig og gjør at de som har minst, de som er de fattigste, øker sin kjøpekraft?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Den 23. november stod det i Aftenposten at Riksrevisjonen kom med sterk kritikk av trygdeetaten, da det viste seg at det var en rekke etterlatte som ikke hadde fått utbetalt den pensjonen de lovmessig hadde krav på. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Vil statsråden sørge for at Rikstrygdeverket foretar en gjennomgang av ytelsene til etterlattepensjonister som kan ha mottatt uriktige ytelser i forhold til lovfestede rettigheter, og sørge for at alle disse får etterbetalt krone for krone det de eventuelt ikke har fått utbetalt?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Statsråd Hanssen var oppe og påstod at det bare er 5 000 kr som skiller mellom det at man har det dårlig, og det at man har det bra og akseptabelt som minstepensjonist, men det er jo ikke akkurat det som er utgangspunktet. Vi har sagt at 5 000 kr kommer i tillegg til oppjusteringene i trygdeoppgjøret. Tar man to pensjonister som er samboende eller ektefeller, og som er minstepensjonister, vil Fremskrittspartiets politikk føre til at den familien på to vil få i overkant av 21 000 kr mer. Det er nesten 2 000 kr i måneden. Det er noe helt annet enn det statsråden redegjorde for. Så til Myrli: Jeg vil understreke at Fremskrittspartiet går inn for en folkepensjon. Det er tydelig at representanten Myrli leser Fremskrittspartiets innstilling med ett øye og holder hånden for det andre øyet, og leser annenhver linje, slik at han ikke får med seg sammenhengen. For det han illustrerer, er jo faktisk det som har vært effekten av hans egen politikk for minstepensjonistene og pensjonene. Så synes jeg også at statsråden har vært lite offensiv når han sier at det er 4 000 av minstepensjonistene – han skal ikke ha noen formening om det er mange eller få – som må gå på sosialhjelp. Han sier at målet må være at de i minst mulig grad må være avhengig av slike løsninger. Man skulle kunne forvente en offensiv statsråd som hadde sagt at det ikke skal være behov for slike løsninger i det hele tatt, men at vi skal sikre minstepensjonistene en god og verdig inntekt som gjør at de slipper å ha noen form for sosialhjelp. Men det sier ikke statsråden. Så til det Sundsbø sa om Senterpartiets lykkelige dager, da man fikk halvert matmomsen, og at man ikke var fullt så lykkelig nå. Det er vel engang slik at mange har erfart at man kunne være lykkelig som singel, men ikke ble fullt så lykkelig som gift hvis man giftet seg med feil person.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Det nye flertallet gjeninnfører ferietillegget under dagpengeperioden ved arbeidsløshet. Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet argumenterer sterkt mot dette. Ferietillegget kommer til utbetaling året etter opptjening. Siden de fleste arbeidsløse går arbeidsløse mindre enn ett år – heldigvis – trengs ikke ferietillegget, sier opposisjonen. Det er bare 11 pst. av de ledige som er ledige ett år eller mer, hevder de. Det er ingen grunn til å tvile på det tallet. Men jeg reagerer på den brutale måten å argumentere på. 89 pst. har det bra. Bare 11 pst. trenger ordningen, dermed skal vi kutte i ordningen. Mine spørsmål til Skjelstad er: Er han stolt av denne måten å argumentere på? Rimer det med det han nettopp sa om at det trengs mer til dem som har minst? Og er det i tråd med Venstres lange sosiale engasjement?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Kenneth Svendsen sa at jeg var opptatt av «Fremskrittspartiets minstepensjonister». Nei, jeg er nok ikke noe mer opptatt av Fremskrittspartiets minstepensjonister enn av andre minstepensjonister, men jeg er opptatt av alle minstepensjonister. Og det beste vi da kan gjøre, er å få på plass et trygt og bærekraftig pensjonssystem for framtida, slik at folk har trygghet for framtidige pensjonsutbetalinger. Jeg vil også benytte anledningen til å takke Svendsen for bekreftelsen på at det jeg sa om at Fremskrittspartiet mener at alle skal ha en helt lik flat minstepensjon utbetalt fra staten når en blir pensjonister, var riktig. Så kan vi sikkert diskutere nivået på den pensjonen. Men hvis både Kenneth Svendsen, Robert Eriksson og Kari Kjønaas Kjos skal bli enige om at alle utfordringene de snakket om i sine innlegg, skal dekkes innunder en minstepensjon, blir det i alle fall ikke besparelser i statens utgifter til folketrygden i åra som kommer. Problemet med Fremskrittspartiets system ville ha blitt at de som har slitt og jobbet i mange år, ikke hadde fått noen verdens ting igjen for det. Hjelpepleieren som har jobbet i 40 år på sjukehjemmet, hadde ikke fått igjen ei krone i pensjon. Industriarbeideren som har stått 45 år ved en fresemaskin, hadde ikke fått igjen ei krone i pensjon. Jeg syns det ville blitt et blodig urettferdig system, og jeg er glad for at det er lite som peker i retning av at Stortinget kommer til å gå inn for noe som er i nærheten av et slikt flatt, urettferdig pensjonssystem. Men det er klart lov å være uenig. Det er til og med av og til ganske logisk å være det. Til slutt: I motsetning til Åse Gunhild Woie Duesund kan jeg nok ikke skilte med bakgrunn fra helsevesenet. Jeg har riktignok flere år i saniteten i Heimevernet, men kompetansen der begrenser seg stort sett til å spjelke bein. Men hvis den kompetansen etterspørres, er jeg beredt til å bidra raskt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Vi har alle en fortid. Jeg husker at da jeg startet i sosialkomiteen i forrige periode, var dette blant de temaene jeg jobbet med. Problemet er at jeg ikke helt greier å huske hva konklusjonen ble. Men jeg husker veldig godt at temaet også da var at man ikke utelukkende kunne se på bilens alder. Ikke minst for dem som daglig var avhengige av bilen for å komme seg til og fra jobb, og som kunne ha en ganske lang arbeidsvei, ble det et formidabelt antall kilometer hvis man hadde en og samme bil i elleve år. Jeg mener at vi den gangen jobbet med spørsmålet om å innføre et tilleggskriterium, der man også vurderte antall kilometer. Som jeg sa, husker jeg ikke helt konklusjonen på arbeidet den gangen. Det betyr at jeg har anledning til å etterspørre dette nå. Det skal jeg gjøre, og så skal jeg komme tilbake til representanten Svendsen med et svar på dette.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Mye av årsaken til denne skinndebatten mener jeg er at mange definerer begrepet «å kutte i mulige velferdsordninger» som en uttalelse som handler om at denne regjeringen i sum planlegger å bruke mindre på svake grupper enn det vi gjør i dag. Det har vi absolutt ingen ambisjoner om. Vi skal øke bruken av ressurser overfor denne gruppen. Parallelt i dette arbeidet skal vi også se på om det er noen av de ordningene vi har i dag, som enten ikke skal videreføres i den form de har i dag, eller som ikke skal videreføres i det hele tatt. Summen av en vekst i innsatsen pluss en omfordeling av innsatsen kan gjøre innsatsen bedre i forhold til de ambisiøse målene vi har. Dette er et arbeid som også Stortinget kommer til å bli involvert i, fordi det vil være en vesentlig del av gjennomgangen knyttet til stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering. Den vil bli lagt fram høsten 2006 – parallelt med forslaget til statsbudsjett for 2007.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Den beskrivelsen av hvordan stønaden utregnes når det gjelder TUS, tidsbegrenset uførestønad, som representanten Woie Duesund nå gav, er etter min mening – med forbehold, siden det gikk fort – en rett beskrivelse. En tar altså utgangspunkt i 66 pst. av tidligere lønn. Det som har vært debatten siden vi innførte den tidsbegrensede uførestønaden – som jeg og representanten Woie Duesund har hatt mange anledninger til å drøfte tidligere – er det faktum at ikke alle, men mange som går på tidsbegrenset uførestønad, kommer dårligere ut enn de som går på uførestønad. Poenget med denne debatten har vært å si at når inngangskriteriet til uførestønad er det samme som inngangskriteriet til tidsbegrenset uførestønad, vil det være feil at de to ordningene, som altså har samme inngangskriterium, har ulike måter å beregne stønad på. Nå er det slik. Som Woie Duesund har sagt, har vi ikke fremmet forslag om endring av dette i budsjettforslaget for neste år.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Det som er hovedpoenget fra min og Regjeringens side, er i og for seg ikke målrettingen i det Bondevik-regjeringen innførte som en ny praksis i norsk velferdspolitikk, men behovsprøvingen. Det var målingen av verdigheten for å få inngang til ordningen. Ett klassisk eksempel i så måte er gravferdsstøtten, der det tidligere var slik at alle hadde tilgang til gravferdshjelp. Så fikk man den situasjonen at det var bare de aller fattigste, dødsboene uten formue, som skulle defineres som verdige nok til å få hjelp. Og det er jo denne mentaliteten, denne lua i hånda-mentaliteten, som behovsprøvingen på mange måter representerer, som er problemet. Så er problemet selvfølgelig også at når slike endringer skjer som den som skjedde i Bondevik II-regjeringen, skaper det en situasjon der det er veldig vanskelig å greie å gjeninnføre ordningene igjen, fordi det koster så mye penger. Men dette er blant de tingene vi nå ser på i den meldingen jeg nettopp omtalte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Når et departement eller en regjering får en rapport fra Riksrevisjonen, er det ikke slik at vi setter oss ned og vurderer hvorvidt vi skal følge opp rapporten. Da er systemet slik at vi følger opp rapporten. Det behøver man som statsråd ikke engang å gi sitt embetsverk beskjed om. Det er en helt naturlig konsekvens når man får en rapport fra Rikstrygdeverket. Så langt har jeg bare gitt støtte til at vi nå gjennomgår Riksrevisjonens rapport om Rikstrygdeverket, og at vi skal følge opp de påleggene vi har fått der. Hva det betyr av konsekvenser i forhold til etterbetaling, utbetaling osv., får vi komme tilbake til når vi har gjennomført de påleggene vi har fått av Riksrevisjonen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg følte bare behov for å knytte noen få kommentarer til dette med minstepensjonister, som jo har vært et viktig tema i debatten. Jeg bare registrerer at det synes som om forskjellen mellom en minstepensjon som er til å leve av, og en minstepensjon som er til å sulte i hjel av, er 5 000 kr i året. Da har vi i hvert fall anslaget på utfordringen, ut fra den virkelighetsbeskrivelsen som representanten Svendsen har gitt. Men det som dog er viktigere å få sagt, er jo at man, slik ikke minst representantene fra Fremskrittspartiet har framstilt situasjonen i dag, sitter igjen med det inntrykket at stort sett alle minstepensjonister må ha sosialhjelp for å få døgnet til å gå rundt. Jeg synes ikke det er et inntrykk som skal få henge igjen fra denne debatten. I 2004 var det 216 000 minstepensjonister i Norge, og av dem var det til sammen 4 000 som en eller annen gang i løpet av året fikk sosialhjelp. Det var altså 212 000 som ikke fikk sosialhjelp i det hele tatt. Det er viktig å understreke at av disse 4 000 var det ikke bare pensjonister som måtte ha sosialhjelp månedlig for å få økonomien til å gå i hop, men det var mange som måtte ha det en–to ganger i forbindelse med en kneik, og litt av formålet med sosialhjelpen er jo også å kunne håndtere den type situasjon. Jeg skal ikke polemisere her, om 4 000 er mye eller lite. Ambisjonen må jo være at folk som har minstepensjon, i minst mulig grad skal ha behov for å supplere den med sosialhjelp. Men det å prøve å skape et inntrykk av at hverdagen til minstepensjonister i Norge er slik at stort sett alle må gå og få sosialhjelp, er altså en veldig feil beskrivelse. Av 216 000 var det i 2004 bare 4 000 som i en eller annen form måtte ha den type hjelp.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg synes det er like interessant å stille spørsmålet tilbake. Partiet for lov og rett mener altså f.eks. at det å fengsle folk i fem, seks, sju år fordi man nekter å søke om pass, er i tråd med det som bør være en god rettstradisjon i Norge? Jeg er ikke ukjent med at det finnes land der man har den type lovbetraktning, men jeg mener vel at vi tradisjonelt sett ikke liker å sammenlikne oss med dem. Så hører jeg at representanten sier at det er ingen internasjonale avtaler som skaper problemer for oss i så måte – jeg tillater meg å betvile det – og at det er en tilsvarende ordning i Danmark. Det jeg har svart, er at jeg skal være åpen for å lese det som finnes om dette. Så får vi diskutere det nærmere da.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg hadde håpet at representanten Høie hadde glemt at jeg ikke hadde svart på det spørsmålet, men det hadde han ikke, så da må jeg vel svare på det. Utgangspunktet for navnet er at jeg tror at det fullt ut er mulig å finne en begrunnelse for begge navnene. Jeg føler meg komfortabel med begrepet «ventemottak»; man venter på å måtte reise ut. Det er noe annet enn et ordinært asylmottak. Man kan si at det kan kalles ventemottak, og at det kan kalles utreisesenter. Jeg registrerer at det i hvert fall i merknads form er et flertall i denne sal som ønsker at det skal hete ventemottak. Jeg deler den vurderingen. Jeg mener at det er et godt navn på barnet. Så har også jeg forstått at det er en forskjell på merknad og innstilling. Det er klart at jeg som statsråd vil måtte forholde meg til Stortingets vedtak når det er fattet. Vi får så se hva slags vedtak som blir fattet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg må si jeg har vært bekymret for hvorledes arbeidslivet skal utvikle seg. Ut fra det Bondevik-regjeringen la opp til, med en arbeidspolitikk med fleksibilitet til fordel for arbeidsgiverne på bekostning av arbeidstakernes rettigheter, var det grunn til bekymring. Arbeiderpartiet ønsker et trygt arbeidsliv som inkluderer alle. For å lykkes med det må vi kunne ha minst to tanker i hodet samtidig, nemlig å sikre et godt arbeidsliv og å sørge for aktive myndigheter som jobber for å få folk ut i arbeid. Arbeidsrettighetene vi har i dag, har vært kjempet fram av arbeiderne over lang tid. Som et eksempel kan nevnes kampen tidlig på 1990-tallet for å få åtte timers arbeidsdag. I 2006 skulle det etter Bondevik II-regjeringens forslag, med støtte fra Fremskrittspartiet, åpnes for 13 timers arbeidsdag uten overtidsbetaling, etter avtale mellom arbeidstaker og arbeidsgiver. Dette ville etter mitt syn resultert i flere uføre, flere arbeidsledige og flere sykmeldte, noe som igjen ville ført til press i dette budsjettet. Det er derfor viktig å se at alt henger sammen med alt. Heldigvis har regjeringen Stoltenberg helt klart sagt at dette skal reverseres, med det resultat at arbeidsfolk unngår at dette blir deres virkelighet fra 1. januar. Et arbeidsliv med vekt på trygge, faste arbeidsplasser og gode rettigheter vil øke trivsel og arbeidsinnsats, som igjen legger et godt grunnlag for at folk vil stå i arbeid helt fram til pensjonsalderen. Gjennom etablering av den nye arbeids- og velferdsetaten kan det nå oppnås et helhetlig og samordnet tilbud til dem som ikke har funnet seg en plass på arbeidsmarkedet. Her er Regjeringens iverksetting av målrettede tiltak overfor ungdom, langtidsledige, eldre og yrkeshemmede en viktig og bra satsing. Målet om hjelp til selvhjelp, sosial trygghet og inkludering av personer som har problemer med å komme seg inn på arbeidsmarkedet, må realiseres. Regjeringens forslag om å styrke arbeidsmarkedstiltakene med 217 mill. kr viser en riktig satsing. Regjeringens jobb er å bygge et godt samfunn for alle her i landet. Da må alle bli likestilt, både i og utenfor arbeidslivet. Vi må skape et trygt arbeidsliv som gir mening, trivsel og arbeidslyst. Da kan folk selv tjene til livets opphold og greie å stå lenger i arbeidslivet. Da vil jeg si at Regjeringen faktisk har lyktes med sin politikk.
Helge Solum-Larsen (Venstre), 2005-12-08:
Ethvert velferdssamfunn har en grunntrygghet i bunnen. For Venstre er det viktig at denne grunntryggheten representerer forutsigbarhet og verdighet. Venstres mål er å innføre en borgerlønn. Å innføre en universell ordning i velferdsstaten i form av en borgerlønn som en garantert minsteinntekt, er det liberale svaret på spørsmålet om videreutvikling av velferdsstaten. Forslaget om å innføre borgerlønn eller andre former for garantert minsteinntekt er ikke av ny dato. Omsorgslønn som mødrelønn ble foreslått av Katti Anker Møller allerede i 1919. Et prinsipp om borgerlønn er den naturlige konsekvens av ideen om universalitet, trygghet for den enkelte, økt rettferdighet, tilpassing til individuelle behov, forutsigbarhet og enkelhet. Borgerlønn vil også kunne oppfylle et annet mål: fleksibilitet og valgfrihet for den enkelte. Samtidig er det klart at en borgerlønn må innføres uten å bryte med prinsippene om velferdsstatens ytelser, tilpasset samfunnets økonomiske yteevne. Det skal lønne seg å gjøre en innsats. Prinsippet må være at alle borgere skal være garantert en minimumsinntekt. Borgerlønn må samordnes med studielån og stipend, eller ytelser, som støtte til arbeidsledige som ellers ikke ville ha rett til dagpenger fordi de ikke har hatt jobb, eller fordi de er langtidsledige. En rekke av dagens trygdeordninger og overføringer fra det offentlige må vurderes trukket inn i en finansiering av en borgerlønn. Også mennesker som frivillig står utenfor arbeidsmarkedet og f.eks. tar utdanning, eller av andre grunner står utenfor, skal også ha rett til en borgerlønn. Mange faller utenfor, eller velger å stå utenfor den alminnelige økonomi, men bidrar likevel til fellesskapet gjennom sosialt engasjement, kulturaktiviteter, dugnadsarbeid eller annet. Venstre har store forhåpninger til NAV–reformen. For oss representerer den et første skritt i retning av en borgerlønn. At norsk økonomi er god for øyeblikket, er en situasjon som bør styrke mulighetene for en god og prinsipiell debatt om velferdsordningene. Den sterke økonomien gir oss en historisk mulighet til å gjennomføre reformer. Venstre vil aldri tilnærme seg noen av disse store spørsmålene på bakgrunn av holdninger som at noen er unnasluntrere og slabbedasker. Dessverre preges både systemene og debatten ofte av stigmatisering. Dette er i seg selv et stort problem. Vi som er sosialliberalere, mener at mennesket er kreativt, fantastisk, og at menneskets positive egenskaper utløses bl.a. med å tillate frihet. Dette er svært mye mer framtidsrettet enn populistiske utsagn om at sosialklienter må stå opp «om morran».
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2005-12-08:
Det blir spennende å se om jeg får noen kommentarer om mitt personlige liv på slutten av innlegget. Men det er ikke det jeg skal snakke om. I Norge liker vi å kalle oss en humanitær stormakt. Vi liker å si at vi er et land som viser medmenneskelighet og nestekjærlighet både i ord og handling. Men når man ser på den daglige praksis, blir kanskje selvoppfattelsen noen ganger utfordret. Asyl- og flyktningpolitikken er et av de politikkområdene der vi står ovenfor mange politiske og moralske dilemmaer. I januar 2004 innførte norske myndigheter en ny praksis i forhold til asylsøkere med endelig avslag. Den nye praksisen hadde som konsekvens at asylsøkere med endelig avslag kunne kastes ut av mottak og fratas all økonomisk støtte. Denne praksisen har dessverre medført at folk har havnet på gaten. Spørsmålet mange har stilt seg, er om det i vårt samfunn er verdig å behandle mennesker slik. Saken vi nå skal behandle, handler om hvordan vi skal behandle medmennesker, medmennesker som ikke har fått oppholdstillatelse i Norge, medmennesker som oppholder seg ulovlig her, og som derfor skal forlate landet. Det sakens prinsipielle side handler om, er om vi som samfunn har noe ansvar for disse menneskene, om vi har et ansvar for å gi dem et tilbud, eller ikke. Det har vært en lang debatt om hvilke virkemidler som trengs for å møte denne særegne gruppen. Debatten om dette har ført til at det har blitt et bredt flertall i komiteen som nå går inn for å opprette et ventemottak. Det er stor tverrpolitisk enighet om behovet for å få på plass et ventemottak snarest mulig. Derfor har det i denne saken vært bred enighet om å gi de nødvendige fullmakter fra Stortinget slik at tempoet i arbeidet kan holdes oppe. Flertallet i komiteen er godt fornøyd med at sentrum-venstre-regjeringen følger opp den forrige regjeringens arbeid i denne saken, et arbeid som kom i gang etter et Dokument nr. 8-forslag fra SV i november 2004. Dokument nr. 8-forslaget kom etter en opphetet debatt om konsekvensene av den nye praksisen i forhold til asylsøkere med endelig avslag, en praksis der det var opp til den enkelte kommune å sikre et minimumstilbud. Opprettelsen av et ventemottak frigjør ikke kommunens plikt til å hjelpe mennesker i nød, men med et ventemottak får kommunene mulighet til å henvise personer uten lovlig opphold til et sted der det er tilbud om kost og losji. Det er én forskjell mellom regjeringen Stoltenbergs og regjeringen Bondeviks forslag, og det er navnet på tilbudet. Regjeringen Bondevik ville kalle tilbudet et utreisesenter, mens regjeringen Stoltenberg har gått tilbake til det opprinelige navneforslaget, som var å kalle det et ventemottak. Regjeringen Stoltenberg har i tillegg endret dagens praksis i forhold til asylsøkere som ikke får opphold. Ingen blir kastet ut av det opprinelige mottaket før ventemottaket er på plass. Flertallet i komiteen er fornøyd med dette. Ved hjelp av ventemottaket vil statlige myndigheter ha et sammenhengende botilbud til alle personer, fra de søker asyl til de forlater landet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2005-12-08:
Det kan være lærerikt å følge debatter. Det har tydeligvis skjedd noen glipp i komiteens arbeid, både her og der. Representanten Høie rettet opp én glipp i én merknad han er med på. Jeg retter da opp en glipp i II. Det er at flertallet ønsker at det skal stå «ventemottak». Jeg fremmer derfor forslag om det istedenfor «utreisesenter». Det var intensjonen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Det var interessant å høre at statsråden ikke lukker døren fullstendig – hvis jeg forstår ham riktig – i forhold til lukkede mottak. Dette er faktisk noe som praktiseres i Danmark. Som jeg hevdet i mitt innlegg, er det ingenting i internasjonale konvensjoner som står i veien for at vi kan gjøre det samme i Norge. Selvfølgelig må det en lovendring til. Det er jo noe som er diktert av Grunnloven. Man er nødt til å ha en lovhjemmel dersom man skal plassere folk i forvaring. Det er kun å foreta en lovendring i forhold til utlendingsloven. Mitt spørsmål til statsråden: Er man nå villig til å se nærmere på dette – vurdere lukkede mottak – for å forhindre illegal innvandring til dette landet og at illegale innvandrere går under jorda? I den grad man mener at dette faktisk er helt uaktuelt, hvordan kan man da akseptere at noe slikt skjer i Danmark, hvis det ikke er rom for å gjøre det i Norge?
Bent Høie (Høyre), 2005-12-08:
Jeg vil vise til saksordførers innlegg. Det er vesentlig, som også representanten fra Fremskrittspartiet var inne på, at en av de store forskjellene i denne saken mellom regjeringen Bondevik, som fremmet dette forslaget, og Regjeringen Stoltenberg II, som nå viderefører dette, er valg av navn på tilbudet. Som representanten fra Fremskrittspartiet var inne på, er ikke det vesentlig. Navnet «utreisesenter» hadde sin opprinnelse i et Dokument nr. 8-forslag fremmet av SV, som også inneholdt nye, vesentlige rettigheter for dem som oppholder seg ulovlig i Norge. Vi må konstatere at i forhandlingene mellom regjeringspartiene har Arbeiderpartiet fått gjennomslag for innholdet i tilbudet, mens SV har fått gjennomslag for navnet. Det er synd, fordi navnet gir et signal om noe annet enn det tilbudet er. De som er her, venter ikke på noe annet enn sin egen beslutning om å gjøre det de er pålagt å gjøre, nemlig å reise ut av Norge. De venter ikke på noen myndighetsbeslutninger. Dette er mennesker som har fått behandlet sin asylsøknad, fått avslag, utnyttet sine ankemuligheter, og som ikke – og det er viktig å understreke – er villig til å samarbeide med myndighetene om utreise. Dette omfatter altså ikke personer som ufrivillig oppholder seg i Norge, men personer som med vilje lar være å samarbeide for å bli returnert til det landet de kommer fra, som de er forpliktet til. Vi er derfor opptatt av at en beholder navnet «utreisesenter», fordi det gir et klart signal om hva dette oppholdet skal dreie seg om, nemlig en forsterket innsats for at disse personene skal reise raskere ut av landet. Jeg håper at statsråden i sitt innlegg kan bekrefte at det blir et forsterket tilbud overfor disse personene som skal reise ut av landet. Det bør være hensikten. Jeg er også litt overrasket over den vinklingen som saksordfører valgte å bruke og beskrivelsen av bakgrunnen for dette tilbudet. Skal man ha en asylpolitikk i dette landet som ivaretar dem som virkelig har behov for asyl, må vi også ha en streng politikk overfor de personene som ikke har behov. Hvis ikke, vil vi ikke ha muligheten til å hjelpe alle dem som virkelig trenger vår hjelp. Jeg vil rette opp en åpenbar inkurie i innstillingen. I merknaden på side 2 fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, står det at «personer som oppholder seg ulovlig i Norge ikke skal få rettigheter». Der har ordet «nye» falt ut før «rettigheter». Så er det et spørsmål til statsråden, nemlig hva slags navn statsråden vil bruke på dette senteret. I innstillingens merknader står det at regjeringspartiene ønsker at Regjeringen skal bruke begrepet «ventemottak», men i romertallsvedtak II, som Stortinget i dag vedtar, bruker en begrepet «utreisesenter». Jeg regner med at statsråden vil bruke det begrepet som Stortinget i dag vedtar.
Bent Høie (Høyre), 2005-12-08:
I debatten om lukket eller åpent senter er det grunn til å understreke det samme som statsråden sa i sitt innlegg, at selv om det er mulig å endre lover i denne sal, er det jo slik at den straffen man får, må stå i forhold til den situasjonen man er i, og den ulovligheten man eventuelt har begått. Det er ganske oppsiktsvekkende hvis Fremskrittspartiet mener noe annet. Det tilbudet man refererer til fra Danmark, er jo et gradert tilbud ut fra brudd på en rekke bestemmelser underveis. Så graderes frihetsberøvelsen deretter. Men det var ikke det som var spørsmålet. Spørsmålet er det som jeg hadde i mitt innlegg, nemlig om navnet. «Ventemottak» er et misvisende navn. De som er her, venter ikke på noen avgjørelse. De er ikke i en mottakssituasjon, men i en utreisesituasjon. Så begge deler av navnet er feil i forhold til tilbudet. Mitt spørsmål er: Vil statsråden forholde seg til innstillingens vedtak II, eller til regjeringspartienes ønske om å bruke et annet navn?
Bent Høie (Høyre), 2005-12-08:
Jeg tror ikke den rettelsen er mulig. For det første er alle de tre forrige regjeringspartiene også med på innstillingen – det er et romertall som en samlet komite utenom Fremskrittspartiet står bak. Den rettelsen jeg gjorde, var i en egen merknad i innstillingen. Men vi har ikke fått noen henvendelse fra regjeringspartiene om ønske om å endre II, som er en del av innstillingen. Så det tror jeg ikke er mulig.
Bent Høie (Høyre), 2005-12-08:
Da må jeg be om at II, som er innstillingen fra komiteen, blir fremmet som et alternativ til den rettede innstillingen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-19:
Det europeiske samarbeidsforumet Joint Aviation Authorities har hittil vært det sentrale forum for regelverksutvikling på flysikkerhetsområdet for europeiske luftfartsmyndigheter. Forumet er tilknyttet den europeiske luftfartsorganisasjon, som i sin tid ble opprettet på initiativ av Europarådet. EU har etter hvert funnet denne ordningen uhensiktsmessig og har derfor i samarbeid med de andre deltakerlandene opprettet et særlig EU-byrå for flysikkerhet. Dette byrået skal raskere og mer effektivt fastsette og iverksette harmoniserte regler på området. EU-byrået har allerede overtatt oppgaver fra samarbeidsforumet vedrørende sertifisering og vedlikehold av luftfartøy. Samarbeidsforumet skal etter planen nedlegges når EU-byrået for flysikkerhet har overtatt alle dets fagområder. Problemet med denne omorganiseringen er etter Kystpartiets mening at EU i praksis overtar kontrollen over utviklingen av flysikkerheten i det meste av Europa, og at land utenfor EU blir en slags annenrangs deltakere i dette systemet. Overordnet flysikkerhetsregelverk skal vedtas av EU-parlamentet og EU-rådet, mens vedtakelsen av mer detaljert teknisk gjennomføringsregelverk er delegert til EU-kommisjonen. EU-byrået for flysikkerhet vil utarbeide forslag til regelverk. EØS/EFTA-statene får delta i EU-byråets styre og i EU-komiteen som skal støtte byrået, men de har ikke stemmerett i noen av disse organene. Deltakelsen i EU-byrået for flysikkerhet innebærer ikke overføring av lovgivningsmyndighet eller forhandlingsmyndighet i internasjonale sammenhenger. Men den innebærer en viss overføring av doms- og forvaltningsmyndighet. EU-byrået og EU-domstolen får myndighet til å fatte vedtak om typesertifiseringer og luftdyktighetspåbud som vil få direkte virkning for private rettssubjekter. I dag ligger denne myndigheten hos Luftfartstilsynet og norske domstoler. EU-byrået skal samarbeide med EFTAs overvåkningsorgan ESA om gjennomføring av regelverk. Det er stor grad av enighet om betydningen av sikkerheten i sivil luftfart i Europa. Det foreliggende avtaleverk er utarbeidet i samarbeid med alle deltakerlandene i samarbeidsforumet. Kystpartiet vil derfor ikke stemme imot den foreslåtte forordningen i Stortinget. Men vi vil påpeke det uheldige i at felles og alleuropeiske samarbeidsordninger blir erstattet av ordninger som gir EU full kontroll. Skulle det vise seg at forordningen skaper problemer i forhold til flysikkerheten, eller at den ikke virker mer effektivt enn under et alleuropeisk regime, vil Kystpartiet være rask til å ta systemet opp til ny vurdering i Stortinget. Norske myndigheter burde for øvrig være mer på vakt når det skjer endringer som fratar Norge stemmerett i internasjonale samarbeidsfora.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-19:
Representanten Trine Skei Grande sa at Fremskrittspartiet blir stående alene. Det blir de ikke. Vi stemmer for forslag nr. 6. Kystpartiet ønsker å sikre at lovlig fattede vedtak, gjort av norske myndigheter, blir respektert. Når en asylsøker har fått endelig avslag på sin søknad om asyl i Norge, er det derfor naturlig at vedkommende returnerer til sitt hjemland frivillig eller sendes tilbake med tvang. Hvis disse vedtakene ikke gjennomføres i praksis, vil det undergrave hele asylordningen. I de tilfeller der hjemlandet nekter å ta imot egne borgere som tvangsreturneres, må norske myndigheter intensivere arbeidet med å etablere tilbaketakelsesavtale. I land som ikke har en operativ sentralmyndighet, bør det vurderes å returnere en person til et trygt område i landet, eventuelt i samarbeid med lokale myndigheter. Det bør også undersøkes om et land i samme region er villig til å ta imot personen. Alle mennesker har jo et hjem. Det vil være forunderlig om de ikke reiser hjem. Det må jo være noe som holder dem tilbake. En asylsøker med avslag på asylsøknad i Norge har som regel anledning til å returnere til hjemlandet frivillig. I den grad vedkommende likevel ikke returnerer, er det nødvendig å sette i verk tiltak som viser at det norske samfunn ikke belønner slike lovbrudd. Kystpartiet tar derfor sterk avstand fra forslagene om å gi slike personer lovlig opphold i Norge etter en viss tid. I et forsøk på å tvinge asylsøkere med avslag ut av landet har Regjeringen satt dem i en nødssituasjon ved å nekte dem opphold i asylmottak. Men dette har ført til uholdbare belastninger både for de tidligere asylsøkerne og for de lokalsamfunn de oppholdt seg i. Kystpartiet er derfor glad for at ordningen med å sende slike asylsøkere på gaten avvikles. Den foreslåtte ordningen med ventemottak er et skritt i riktig retning. Men Kystpartiet mener at den ikke er streng nok til å motivere tidligere asylsøkere til retur. Vi vil derfor støtte Fremskrittspartiets forslag om lukkede mottak for personer som ikke samarbeider med norske myndigheter om retur. Problemene med de såkalte ikke-returnerbare asylsøkere vil antakelig øke så lenge det i asylpolitikken finnes få andre muligheter for å sende asylsøkere ut med tvang. De aller fleste asylsøkere kommer til Norge gjennom Schengen-området. Dette har sammenheng med at det ikke er grensekontroll mellom deltakerlandene. Mange av asylsøkerne ødelegger sine identitetspapirer etter at de er kommet til Norge, og nekter å samarbeide med norske myndigheter om kartleggingen av egen identitet og reiserute. Hvis de ikke har søkt asyl i et annet Schengen-land, kan de ikke sendes tilbake til det siste trygge landet de har oppholdt seg i før de kom til Norge. De åpne grensene mot Schengen fører også til andre former for illegal innvandring. Kystpartiet ønsker derfor en norsk utmelding av Schengen, og vi ønsker innføring av grensekontroll mot EU. Vi beklager sterkt at de fleste andre partiene på Stortinget støtter denne avtalen. Spesielt interessant er det at Fremskrittspartiet sier ja til en avtale som bidrar til ukontrollert innvandring til Norge.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-04-19:
Takk, president! Jeg rakk det akkurat tidsnok. Jeg var ikke klar over at det var min tur allerede. Innføringen av de nasjonale prøvene har ført til at mange stiller seg spørsmål om hva det er som foregår. Hvorfor må lærerne i klassene føye sitt personnummer til prøven? – Dette er visstnok trukket tilbake. Hvorfor må elevene føre på sitt personnummer på prøvene? Hva er dette? De mest skeptiske mener at dette er et slags overvåkingsprogram. Prøvene blir lagret sentralt. Det er ikke avtalt at prøvene skal slettes etter karaktergivning. Med hvilken rett skal det innføres et overvåkingssystem som følger skoleeleven resten av livet? Det er ikke engang tillatt for politiet å ha et sentralt register for å overvåke personer som er tatt i forseelser i mange år. Hvorfor skal det være tillatt for skoleverket å ha et sentralt register over hva elevene har fått i karakter på en nasjonal prøve i ungdomsalderen – et register som skal ligge der i årevis, og som i verste fall kan følge eleven resten av livet? Her er det grobunn for sortering – ja, sterk sortering! Hvorfor er det tillatt å overvåke læreren i årevis ved at hans personnummer skal følge prøvene til elevene, og som gjør at han hvert år blir registrert i et sentralt register? Dette er spørsmål jeg har fått av foreldre og elever. Jeg tar ikke stilling til om foreldrene er orientert eller ikke i denne saken. Jeg anser elevene som selvstendige mennesker. Jeg kan ikke tillate at mange av dem skal brennmerkes for alltid ut fra de resultatene de fikk på nasjonale prøver for mange år siden. De nasjonale prøvene er et merkelig eksperiment. Mange kaller dem for et overgrep. Ungdommen reagerer slik ungdommer flest bør reagere. Prøvene blir offentliggjort, og det er ulovlig. Men det spørs om ikke utdanningsministeren også foretar seg ting i denne saken som bør vurderes juridisk. Ingen er tjent med det nye overvåkingssamfunnet denne regjeringen vil innføre. Denne framgangsmåten er noe som minner om en situasjon vi opplevde i årene 1940 til 1945. Mange tusen nordmenn mistet livet i kampen for bl.a. å gjøre Norge til et trygt og hjertevarmt samfunn. Det oser kulde av denne regjeringen. Dette er et godt eksempel på det. Denne saken føyer seg inn i rekken av saker der nordmenn nærmest blir kolonisert. Banker og forsikringsselskaper blir solgt til utlandet. Hæren skal bli mer profesjonell, uten folkelig tilknytning. Naturressursene skal selges ut av landet. Skolene, kommunene og sykehusene skal drives så dårlig at det norske velferdssamfunnet blir satt 20–30 år tilbake i tid. Dette er ikke lenger høyrepolitikk. Det er ikke lenger en politikk for å styrke Norge. Dette er en politikk som tar sikte på å undergrave det norske samfunnet. Og jeg stiller spørsmålet: Hva er det som skjer? Vi må våkne, før Norge er kolonisert av utenlandske makter og kapitalkrefter. Takk!
Petter Løvik (Høyre), 2005-04-19:
Det er heilt korrekt som representanten Bastesen seier, at vi allereie i dag har eit godt samarbeid internasjonalt gjennom samarbeidsorganet JAA. Det ein vil prøve å få til med denne nyskapninga som allereie er etablert, altså EASA, er eit endå meir formalisert samarbeid. Eg er overbevist om at dette vil føre til at ein får både eit klarare regelverk og eit betre regelverk for flysikkerheit. Det er også rett at ein del mindre funksjonar, ein del mindre ansvarsområde, blir overførte frå det norske Luftfartstilsynet til EASA, men framleis er det – og det er heilt klart – det norske Luftfartstilsynet som har det fulle og heile ansvaret innanfor Noregs grenser for sikkerheita. Eg trur at dette vil gagne flysikkerheita både i Noreg og i resten av Europa. Trass i dei innvendingane som Bastesen kjem med, er eg overbevist om at dette vil vere eit gode også for norsk luftfart.
Petter Løvik (Høyre), 2005-04-19:
Eg er økonom av utdanning, og av såkalla vittige tunger blir det av og til sagt om oss økonomar at vi er den einaste gruppa i verda som klarar å sjå ein ting fungere i praksis og likevel vere bekymra for at det ikkje skal fungere i teorien. No har vi fått godt selskap av Arbeidarpartiet. Dei aller fleste ser at dei tunge omstillingsprosessane vi har køyrt, har fungert og gitt resultat. Arbeidarpartiet har vore imot og prøver heile tida å fortelje: Høyr her, folkens, dette funkar ikkje! Arbeidarpartiet var imot det vi gjorde på luftfartssektoren. Vi fekk ned passasjeravgifta, vi fekk auka konkurranse, og det gav folk flest høve til å benytte fly både i arbeid og i fritid. Arbeidarpartiet var imot omstillingane i Avinor. No ser vi resultata av det som vi likevel klarte å gjennomføre, vi får ei skikkelig utbygging på mange av flyplassane våre, vi får lågare avgifter, vi får avgifter som gjer at SAS kanskje vil begynne å fly meir over Noreg, og ikkje fly så mykje over Sverige, som dei delvis har gjort fordi avgiftene har vore for høge. Arbeidarpartiet har vore imot utskiljinga av Mesta, Arbeiderpartiet var imot konkurranseutsetjinga på Vegvesenet. Her ser vi altså no klare resultat. Likevel påstår Arbeidarpartiet at dette ikkje fungerer. Forstå det den som kan! Det er ingen grunn til å seie at alt er såre vel, det skal vi vere så ærlege at vi seier. Det vil ta ei tid før dette begynner å gi 100 pst. utslag. Blant anna har det blitt veldig dyrt – ja. Det er fordi dei som blei overtalige, skal ha eit skikkelig oppgjer for å kunne søkje seg andre stadar. Det har også vore ein del her som ikkje har vore heilt bra med vedlikehaldet. Det har det alltid vore. Men no, når vi har skilt ansvar og utføring, har vi langt større moglegheit til gjennom belønningssystem og gjennom straffesystem å forlange at slike ting blir retta opp. Og, som statsråden var inne på: Dette vil fungere. Det har også vore reist kritikk frå interpellanten om at det er masse pengar som ikkje blir brukte opp. Det er også noko vi ser frå år til år. Det er pengar som går ut i januar og februar neste år. Sjølvsagt kunne dei ha vore brukte raskare, men dei blir brukte. Det kan vere at omstillinga er ein del av forklaringa på at om lag 700–750 mill. kr stod ubrukte ved årsskiftet. Men det er også ei anna forklaring. Vi skal hugse at etter ti år med nedgang i vegløyvingane under Arbeidarpartiet og tidlegare regjeringar har vi no klart å snu den trenden. Vi har fått ein kraftig auke: 2,5 mill. kr på årsbasis til riksvegar. Sannsynlegvis er denne kraftige auken også ein grunn til at vi no aukar løyvingane så raskt at vi ikkje klarar å bruke dei opp. Men det skal vi sørgje for at vi klarar i framtida.