Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-02:
Arroganse var et tema, sa statsråden. Ja, det er helt riktig. Statsråden sa også helt korrekt at Stortinget var blitt jevnlig orientert om prosjektet med Nasjonalmuseet – Nasjonalgalleriet – gjennom mange, mange år. Så sant, så sant. Men så en morgen våknet vi opp, og min opplevelse var at jeg kom til salen – det ringte inn kl. 10 – og der står Geir Helljesen ute i vandrehallen og setter en mikrofon opp i fjeset på meg og sier: Kan jeg få din kommentar til at Trond Giske og Erling Lae nå har blitt enige om at Nasjonalmuseet skal flyttes til Vestbanen? Da ble jeg skikkelig svar skyldig, for jeg hadde aldri hørt om at Nasjonalmuseet skulle flyttes til Vestbanen, og min ergrelse var, tror jeg, følbar. Og deri ligger arrogansen. Med ett pennestrøk flytter altså den handlekraftige hr. Giske hele prosjektet, som har gått seg til, hvor man altså har vært gjennom runder i forhold til forskjellige utkast, hvor man har vært gjennom runder i forhold til gammel bygningsmasse, hvor man har vært gjennom en hel lang serie med alle de problemstillinger som et så stort prosjekt som dette innebærer. Og vips, så var det hele plutselig kastet om, og der satt vi med et kulturbygg til i Oslo – det kommer jeg tilbake til, det er et poeng – og et ganske dyrt sådant. Vi satt plutselig uten svar i forhold til gammel bygningsmasse, som, hvordan vi enn snur og vender på det, kommer til å forbli statens ansvar og havne på statens regning. For det er ikke slik som representanten Thomsen sier, at det bare er å kalke litt på utsiden og hive på noen plenfrø, så er vi ferdig med dette. Regningen ligger der, og den er saftig. Den må vi forholde oss til, og den kommer inn på et område som fra før er anstrengt, nemlig kulturbygg. Så er det igjen noen debatter man ikke får tatt, fordi ting har foregått i en rasende fart på bakrommet. Jeg tror jo at smilene var brede i byrådet da Oslo kommune virkelig hadde greid å bli kvitt Vestbanetomten. For Vestbanetomten er ikke spesielt egnet. Der ligger en gammel jernbanestasjon i hvis bakgård dette bygget skal settes opp. Den er det umulig å gjøre noe med, påstås det. Jeg har tidligere foreslått at vi burde avfrede bygningen og klarere tomten for et bygg, og gi de arkitektoniske premisser som jeg synes dette prosjektet fortjener. Vi har også UD-blokken, som i hvert fall på det tidspunktet var et tema. Kort sagt, der lå det jernbanespor og litt av hvert som var så kompliserende at Deichmanske bibliotek, som Erling Lae den gangen hadde slitt for å få på plass, nesten var umulig å realisere. Vi snakker altså om det bygg som skal ivareta nasjonens visuelle historie. Det huset skal nå få et liv i en bakgård på en gammel jernbanestasjon, og hvordan man enn snur og vender på det, er det slik det kommer til å fremstå. Og jeg synes de rundene vi har vært gjennom med arkitektkonkurranser, bare forsterker denne problemstillingen. Ålreit, men vi er nødt til å være litt pragmatiske noen hver. Når vi har en regjering som står fast på dette, og som kanskje har så meget som tre år til foran seg, må vi være litt pragmatiske. Og jeg velger ikke å gråte over spilt melk. Jeg tar inn over meg at det blir et nytt nasjonalmuseum på Vestbanen og håper det beste for det. Jeg er sikker på at det interiørmessige, det tekniske og det faglige blir meget godt ivaretatt – kanskje bedre ivaretatt enn det gamle prosjektet. Det som jeg synes må være et felles anliggende nå, er problemstillingen knyttet til den gamle bygningsmassen. Jeg håper at vi kan enes om, på tvers av frontene i dette, nå å få i gang et arbeid knyttet til Nasjonalgalleriets gamle bygning, som gjør at den bygningen får en fremtid. Høyre har foreslått at det vil være naturlig å gjøre det innenfor rammen av Nasjonalmuseet. Vi legger oss ikke opp i det faglige spørsmålet om hva som skal være inne i bygningen, men vi ser at bygningen må gjøres i stand, og at man må komme i gang med det arbeidet nå. Et tomt spøkelseshus i Oslo sentrum til nedfalls er ingen tjent med. Så vil jeg avslutningsvis peke på de store utfordringene vi har i forhold til kulturbygg, som er en meget anstrengt post på kulturbudsjettet. Oslo har mange store utfordringer knyttet til dette prosjektet, men også til universitetenes prosjekter, med gamle og nye bygg. Her er det vitalt å komme i gang med et arbeid rett og slett for å håndtere den pengemengden som må til i fremtiden. Og det er et alvorlig problem ikke bare for Oslo, men for hele landet.