Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Regjeringen la 19. desember i fjor frem proposisjonen om nye kampfly til Forsvaret. Dette var helt i henhold til den tidsplanen som vi hadde åpent kommunisert i flere år. I proposisjonen foreslås at det innledes en forhandlingsprosess for anskaffelse av F-35 Joint Strike Fighter. Det er det vi diskuterer i dag. Jeg vil sterkt understreke viktigheten av at valget av kandidat finner sted nå. Det er faktisk ingen oppside, eller noe å tjene på å vente med denne beslutningen. Nedvalget bør finne sted, slik at vi kan fortsette vår deltagelse i F-35-samarbeidet med fornyet intensitet. Et nedvalg nå gjør det mulig å være et aktivt og troverdig partnerland. Norge er det første landet utenfor USA som faktisk velger F-35. Når det samtidig er flere år til vi endelig forplikter oss til å kjøpe flyet, kommer Norge i en gunstig posisjon hva angår å fremme norskutviklede løsninger. Dette er gunstig både for norsk industrideltagelse og de særlige operative behovene som Norge har for tilpasninger på selve flyet. En utsettelse av nedvalget ville sette norske industripolitiske muligheter langt tilbake. Jeg er derfor glad for at et flertall i forsvarskomiteen går inn for at det innledes en forhandlingsprosess for anskaffelse av nye kampfly av typen F-35. I en så stor sak, og i en sak som vil gå over så lang tid, er jeg også helt enig med saksordføreren i at det er av stor viktighet at det står et bredt flertall bak dette. Derfor er jeg også glad for at både Kristelig Folkeparti og Venstre har signalisert at de støtter flertallet i saken. Det er for øvrig med en viss undring jeg registrerer at Fremskrittspartiet går imot valget av F-35, og samtidig klart uttaler at man er opptatt av at Forsvaret får det kampflyet som er best egnet til å utføre oppgavene. I tillegg uttrykkes det at de militære behovene er essensielle når det gjelder valg av kampfly. Men det er jo nettopp dette som er hovedbegrunnelsen for Regjeringens valg av F-35. Jeg registrerer også at partiet benytter konkrete tekster fra Regjeringens sentrale underlagsdokumenter i kampflysaken som «bevis» for at vi tar feil. Regjeringen bes om «å presentere et langt bedre, grundigere gjennomarbeidet og mer forsvarlig beslutningsgrunnlag for Stortinget, hvor de to alternativene er vurdert mot hverandre kostnadsmessig og militært». Igjen, det er jo nettopp det Regjeringen har gjort. Jeg vil understreke at siden denne regjeringen tok over høsten 2005, har vi hatt stort fokus på å etablere en reell og troverdig konkurranse mellom kandidatene, med det mål å finne det beste kampflyet for Norge. Jeg stiller meg derfor uforstående til Fremskrittspartiets mange bekymringer i kampflysaken. Kandidatene har gjennom hele prosessen vært behandlet likt. De ulike milepælene og beslutningstidspunktene har vært åpent kommunisert, og konkurranseløpet er gjennomført helt i tråd med dette. Forsvarsdepartementet har også vært klar på hvilke kriterier som ligger til grunn for valget av kampfly, og disse kravene er formidlet i detalj til begge kandidatene. Det er vel leverandørene selv som må svare på om de kan tilfredsstille disse kravene. Helt frem til beslutningen om å velge F-35 ble lagt frem, gav begge de gjenværende kandidatene uttrykk for at de opplevde at konkurransen var reell, og at prosessen var ryddig. For å kunne vurdere kampflykandidatene på en grundig, sammenlignbar, rettferdig og etterprøvbar måte sendte Forsvarsdepartementet i januar 2008 ut en forespørsel om bindende informasjon til de tre respektive myndighetsorganisasjonene. Både svenske og amerikanske myndigheter besvarte forespørselen innen tidsfristen 28. april 2008, mens tyske myndigheter valgte å ikke besvare forespørselen. Dette var deres eget valg. Forespørselen inneholdt alle detaljerte krav og spørsmål som anses relevante i forhold til å tilfredsstille norske ambisjoner til et fremtidig kampflyvåpen. Sentralt var behovet for opplysninger om kandidatenes operative egenskaper, muligheten for flernasjonalt samarbeid i hele flyets levetid, anskaffelsespris, levetidskostnader og industrielle muligheter. Forespørselen inneholdt også konkrete beskrivelser av de ulike trusler kampflykandidatene ville bli målt opp mot. Det var altså fullstendig klart for kandidatene hvilken «eksamensoppgave» de skulle løse. Det var også et grunnleggende premiss for prosessen at kampflyene skulle ha en evne til å operere autonomt i møte med en potent fiendtlig trussel – eller selvstendig, som saksordføreren så presist uttalte det. I en forsvarsmodell som den norske er dette særlig viktig. Vi kan ikke alltid trekke på den sammen bredden av alternative kapasiteter som et større lands mer differensierte forsvar vil kunne gjøre. Desto viktigere blir det at den enkelte plattform innehar betydelig selvstendig evne innen alle luftmaktens hovedkategorier. I tillegg må kampflyene kunne inngå som bidragsytere, sammen med andre ressurser, i løsningen av ulike oppdrag. Denne vekten på den enkelte plattforms autonome evne er et bærende poeng i dagens nettverksbaserte forsvar. Det er for meg forunderlig at Fremskrittspartiet i sine merknader velger å angripe denne svært sentrale forutsetningen. Scenarioene som har vært benyttet i forbindelse med evalueringen, er de samme som lå til grunn for Forsvarsstudie 07 og Regjeringens arbeid med langtidsproposisjonen for Forsvaret. Alle prosjektets ulike analyser og vurderinger er basert på tilbydernes respektive besvarelser. Der det var uklarheter i besvarelsen, ble det sendt oppklarende spørsmål til tilbyderne. Før tilbyderne gav sine besvarelser, hadde de også muligheter til å stille spørsmål til kampflyprosjektet. Begge tilbyderne benyttet seg av denne muligheten, både skriftlig og gjennom møtevirksomhet. Kampflyprosjektet evaluerte deretter besvarelsene fra tilbyderne langs tre hovedakser: måloppnåelse i forhold til de tekniske og operative kravene – den såkalte militærfaglige vurderingen – kostnader og industrimuligheter. Innenfor det militærfaglige området er det igjen utført tre ulike former for vurderinger: vurdering av de enkelte krav – og her var det ca. tusen krav – operativ effektivitetsanalyse i datamodeller og vurdering av kandidatenes operative effekt knyttet til ulike oppdrag. Alle de tre uavhengige vurderingene innenfor det militærfaglige området viser at F-35 er den eneste kandidaten som fullt ut tilfredsstiller de norske tekniske og operative kravene som er satt til fremtidens kampfly. I tillegg hadde F-35 lavere anskaffelses- og levetidskostnader enn JAS Gripen. I lys av Fremskrittspartiets merknader finner jeg også grunn til å nevne at det er gjennomført en rekke møter med svenske myndigheter etter at Regjeringens beslutning ble offentliggjort 20. november i fjor. Blant annet har det vært møter med den svenske forsvarsministeren, den svenske forsvarssjefen, flygvapenchefen og Försvarets Materielverk. Gjennom disse møtene fikk de svenske delegasjonene dyp innsikt i våre analysemetoder og resultater, helt opp til hemmelig nivå. Det har også vært avholdt møter med den svenske leverandøren Saab. Slik det etablerte regelverket for store statlige investeringer tilsier, et regelverk som har hatt ulike regjeringers tilslutning de siste ti årene, har eksterne kvalitetssikrere gjennomgått hele prosessen. Selvsagt har det vært i forståelse med Finansdepartementet. Jeg er svært glad for at disse sier seg enig i de faglige anbefalingene, og at de har konkludert med at prosessen er gjennomført på en faglig og etisk forsvarlig måte. Jeg føler meg således helt trygg på det faglige arbeidet som har blitt lagt til grunn for Regjeringens beslutning før jul i fjor. Kampflyprosessen har vært strengt regulert og formell – dette for nettopp å ivareta konkurranseaspektet i tråd med «best practice» innenfor anskaffelsesområdet. Bare en kommentar når det gjelder dette med valuta: Det er ikke slik at vi har lagt til grunn en dollarkurs på én gitt dato. Den dollarkursen som er brukt i proposisjonen, er kr. 6,64. Det er en gjennomsnittlig beregnet dollarkurs, et gjennomsnitt beregnet på forhånd, for de årene vi skal anskaffe disse flyene. Det er altså ikke kursen en tilfeldig dato, da tilbudet ble lagt frem. Så har jeg lyst til å si et par ord om saksfremlegget, fordi vi er blitt kritisert for at proposisjonen er for tynn. Vi har i hvert fall ment at vi har grunngitt og redegjort for valget og bedt om forhandlingsfullmakt videre. Det er viktig å presisere at dette ikke dreier seg om en forhandlingsfullmakt når det gjelder økonomi. Den vil vi komme tilbake til i 2011. Veldig mye av grunnlagsdokumentasjonen ble offentliggjort, lagt på nettet, i det øyeblikket proposisjonen ble sendt til Stortinget. I tillegg har vi her lagt frem mye av grunnlagsdokumentasjonen. Jeg synes det er veldig positivt at komiteen har brukt mye tid på å sette seg inn i dette store sakskomplekset.