trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Samarbeidsregjeringen vil, som en del av en politikk for bedre kollektivtransport, prioritere innsatsen på jernbane der hvor jernbanen har sine største fortrinn og bidrar mest til å bedre miljø og framkommelighet. Nå er jeg veldig klar over at befolkningstetthet og muligheter for lønnsom jernbanedrift i Frankrike, Tyskland og Spania er helt annerledes enn i Norge. Vi må ha et ambisjonsnivå som er tilpasset norske forhold. For persontrafikken er målet å øke tempoet i dobbeltsporutbyggingen i storbyene, særlig i Oslo-området og på intercitystrekningene. I tillegg vil det bli gitt høyere prioritet til utvikling og utbygging av stasjoner og knutepunkt for jernbanetrafikk og annen kollektivtrafikk. Dette vil gjøre jernbanen mer konkurransedyktig, gjennom kortere reisetid, høyere frekvens og bedre kvalitet for de reisende. For godstransporten vil utvikling av hensiktsmessig terminal- og krysningssporkapasitet samt profilutvidelser bli gitt særlig prioritet på de strekningene der det ligger best til rette for at jernbanen kan avlaste vegtransporten til beste for miljø og næringsliv. Hovedlinjene i jernbanepolitikken for den kommende tiårsperioden er trukket opp gjennom Stortingets behandling av Nasjonal transportplan 2002–2011. Innenfor rammen av de statlige midlene i Nasjonal transportplan er som kjent verken den såkalte Haukelibanen eller andre høyhastighetsprosjekter prioritert. Dagens kjøreveg i Norge er en første generasjons jernbane som med få unntak er bygd for 100–150 år siden. Kravene til trasé, hastighet, bæreevne og profil i tunneler var den gangen helt andre enn i dag. Dagens banenett er ca. 4 000 km, hvorav bare ca. 200 km dobbeltspor. Denne situasjonen innebærer store utfordringer i forhold til prioriteringen av ressursinnsatsen i årene framover. Etter min mening er det svært viktig å ikke skape urealistiske forventninger om hva det er mulig og riktig å satse på for jernbanen i Norge. Regjeringen har et klart mål om å bedre kvaliteten og kapasiteten på det samlede kollektivtilbudet, inkludert jernbanen. Et godt kollektivtilbud betyr mindre køer, bedre framkommelighet for nærings- og nyttetransporten og demper også behovet for nye vegprosjekter. Hvordan vi best kan innrette en helhetlig politikk for å få dette til, ønsker jeg å komme nærmere tilbake til i en varslet stortingsmelding om kollektivtransport, som Regjeringen tar sikte på å fremme våren 2002.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Vi vil løpende vurdere hvor det er mest gunstig å satse på infrastruktur i Norge. Om det vil være på jernbane eller på andre måter, må vi vurdere løpende. Jeg kan ikke her og nå love at vi jobber videre i forhold til flytogtrasé videre til Drammen, men vi tenker på hvordan vi kan løse jernbaneutfordringene mest mulig effektivt, bl.a. i Oslo-området. Dette ligger inne i satsingen i forhold til Oslo-pakke II. Den delen av jernbanesatsingen som ligger inne i Oslo-pakke II, er viktig for å løse flere jernbaneutfordringer i hovedstadsregionen. Derfor er den satsingen vi har her nå, veldig viktig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Som jeg nevnte, ble norsk jernbanepolitikk behørig drøftet da Nasjonal transportplan ble behandlet i Stortinget for ikke så lenge siden. Samarbeidsregjeringen vil som sagt legge fram en stortingsmelding om kollektivtransport i løpet av vårsesjonen, og der vil vi komme inn på hva som er viktig å satse på når vi tenker kollektivtransport framover.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Regjeringen anser et godt og tjenlig flytilbud som helt nødvendig i et land med så store avstander som i Norge. Derfor bruker staten betydelige ressurser for å bidra til et godt og hensiktsmessig tilbud av lufttransporttjenester også til befolkningen i Nord-Norge. Dette gjelder både omfattende kjøp av flyrutetjenester og betydelige økonomiske overføringer til driften av lufthavnene i Nord-Norge. Regjeringen har foreslått å fjerne passasjeravgiften på 256 kr for en tur-returreise fra og med 1. april 2002, hvilket vil bidra til at billettprisene kan reduseres tilsvarende på de viktige strekningene fra Bodø og Tromsø til Sør-Norge samt mellom Bodø og Tromsø, og for resten av landet som har denne avgiften i dag. Luftfarten er et marked med fri konkurranse, dvs. fri prising og fri kapasitetsfastsettelse. Det er fri adgang for EØS-baserte flyselskaper til å etablere seg på ruter også internt i Norge. Liberaliseringen av luftfarten, som var en konsekvens av EØS-avtalen, innebærer at den tidligere relativt detaljerte statlige styringen av pris og kapasitet i rutetilbudet har bortfalt. En har derfor ingen direkte virkemidler fra myndighetenes side til å påvirke flyselskapenes fastleggelse av tilbudt kapasitet og prisstruktur. For at fjerningen av flypassasjeravgiften skal virke positivt på konkurransen, er det nødvendig å redusere etableringshindre i det norske luftfartsmarkedet. Konkurransetilsynet, som har et generelt ansvar for å fremme konkurransen også i dette markedet, er derfor bedt om å gå gjennom alle avtaler og ordninger som kan være et hinder mot etablering og konkurranse. Konkurransemyndighetene kan i særlige tilfeller gripe inn med virkemidler hvis et flyselskap misbruker dominerende stilling. Det mest direkte virkemidlet staten har, er kjøp av flyrutetjenester, herunder fastsettelse av krav til tilbudt kapasitet og normalprisnivå på ruter i distriktene som ikke ville hatt en god nok transportstandard uten slikt offentlig kjøp. Departementet arbeider nå med utarbeidelse av kravspesifikasjoner i forhold til neste kontraktsperiode for slikt kjøp av flyrutetjenester fra og med 1. april 2003. Utlysningen av dette anbudet vil skje på nyåret, og nettopp priser er en sentral problemstilling i denne forbindelse.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Det som nå blir påpekt, er jo helt riktig. Vi lever i et land som har store utfordringer transportmessig. Det er nettopp derfor det er viktig at vi har mulighet til å bruke det virkemidlet som vi kan bruke, og som vi bruker gjennom anbudsprosessen på kortbanenettet. Her har vi muligheten til å presse prisen så langt ned som vi kan, og det er viktig. Det gjør man gjennom forhandlinger, og samtidig går staten inn og kjøper tjenester her. Det gjør vi fordi vi mener at reisene ellers ville blitt for dyre. Dette er fra min side et klart signal om at luftfart er viktig i Norge. Det vil vi prioritere i framtiden også, bl.a. gjennom måten vi nå jobber med en ny anbudsrunde på. Vi bruker anbud bevisst for at vi skal få så lave billettpriser for passasjerene som mulig. Vi går også inn fra statens side og kjøper tjenester.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
I utgangspunktet bør det være sånn at når vi har et luftfartsmarked som vi har som en del av EØS, så ønsker vi å bruke den muligheten at også andre flyselskap skal ha anledning til å etablere seg her i landet og på den måten drive konkurranse, slik at også de reisende kan få lavere priser. Derfor er det fortsatt slik at stamrutenettet vil være litt annerledes enn kortbanenettet. Vi vil selvfølgelig – og jeg vil – følge med på hvordan prisene utvikler seg framover. Det er helt klart at luftfart, som det blir sagt her, er meget viktig i vårt land, så jeg kommer til å følge med på hvordan prisene utvikler seg. Vi har de mulighetene som er nevnt nå for å påvirke prisene på kortbanenettet, gjennom kjøp av tjenester og gjennom anbudsrunde. Det er det vi kommer til å bruke i første omgang. Ellers kommer vi til å følge nøye med på hva som skjer med prisene på stamrutenettet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Etablering av fylkeskryssende bussruter krever behovsprøvd løyve. Søknad skal sendes til fylkeskommunene, som er saksforberedende organer, og som kommer med tilrådinger. Endelig vedtak fattes av Samferdselsdepartementet. I behovsprøvingen skal det legges vekt på forholdet til jernbanen, fylkesinterne ruter, som er fylkeskommunenes ansvar, samt andre ekspressbussruter. I praksis har forholdet til jernbanen stått sentralt. Gjennom Stortingets behandling av St.meld. nr. 46 for 1999–2000, Nasjonal transportplan 2002–2011, ble det åpnet for en oppmyking av løyvepolitikken i forhold til jernbanen i det sentrale østlandsområdet. I henhold til dette ble Busslink AS før sommeren tildelt seks løyver for seks høyfrekvente bussruter i dette området. Jeg ønsker en mer liberal løyvepolitikk. Selv om dette vil kunne konkurrere med jernbanen, er det viktigst for meg samlet sett å få etablert et bedre kollektivtilbud. Politikkomleggingen på dette området vil bli drøftet i meldingen om kollektivtrafikk, som jeg tar sikte på å legge fram i vårsesjonen. Etter det jeg kjenner til, har Østerdal Billag sammen med Gauldal Billag for tiden to søknader om nye ekspressbussløyver, nærmere bestemt mellom Trondheim og Oslo over Kvikne og Elverum, og mellom Folldal og Trondheim over Alvdal og Kvikne. Søknadene er for tiden til behandling i Hedmark fylkeskommune. Etter at sakene er ferdigbehandlet i fylkeskommunen, vil sakene på vanlig måte oversendes departementet for avgjørelse.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Når vi ønsker en mer liberal ekspressbusspolitikk, betyr ikke det at vi skal ramme gode jernbaneløsninger hardt. Vi har over tid brukt betydelige midler på jernbanen, så det er viktig at vi har gode jernbaneløsninger også. Men samtidig ser jeg at det ligger en fleksibilitet i slike ekspressbussruter, og så lenge det kan gi de reisende et godt tilbud, synes jeg det er all grunn til å se på slike løsninger også.
Torild Skogsholm (Venstre), 2001-11-14:
Jeg tror det er viktig å gjøre oppmerksom på at for meg som samferdselsminister vil det ikke alltid være slik at valget er enten – eller. Vi trenger en god jernbane i Norge. Derfor er det viktig å bruke penger på jernbanen. Det er også viktig å ha et godt veinett, som både er trafikksikkert, og som gir en bedre framkommelighet. Så når vi skal prioritere og må velge mellom jernbane og vei, vil det være snakk om hva som løser våre utfordringer best, både på kort og på lang sikt. Derfor er det viktig å satse både på jernbane og på vei.
Helga Eggebø (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren: «Satsing på høghastighetsjernbane, bl.a. i Frankrike, Tyskland og Spania, har vært en stor suksess. En tilsvarende satsing i Norge kunne f.eks. gi en reisetid Oslo–Skien på 1 time, Oslo–Bergen 2:25, Oslo–Haugesund 2:05. Med slike reisetider vil jernbanen kunne bli et reelt alternativ til bilen for reiser på kortere strekninger, og for fly på lengre avstander. Vil statsråden bidra til at det blir et mer positivt fokus på en mer miljøvennlig og framtidsretta jernbanepolitikk i Norge?»
Helga Eggebø (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg vil takke statsråden for svaret. I dag har vi høyhastighetsbane fra Gardermoen til Oslo S. Etter Oslo S må farten senkes drastisk, og dermed blir reisetiden forlenget. Vil det være interessant for statsråden å vurdere bygging av en flytogtrasé med høy fart fra Oslo S og videre til f.eks. Drammen?
Helga Eggebø (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg takker igjen for svaret. Statsråden tok opp problemene med høyhastighetsbane i Norge sammenlignet med Europa, og argumenterte med at befolkningstettheten i Norge er helt annerledes. Men undersøkelser viser at flytrafikken mellom Østlandet og Vestlandet i Norge faktisk har et passasjergrunnlag på mer en tre millioner mennesker i året, noe som er flere reisende enn det som blir beregnet som nødvendig for å kunne satse på høyhastighetbane i Europa. Jeg ser det som positivt at statsråden ønsker å satse mer på miljøvennlig kollektivtransport – og lurer derfor på: Når vil det eventuelt være aktuelt for Regjeringen å komme tilbake til Stortinget med et konkret forslag som bidrar til en slik framtidsrettet jernbanedebatt?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
«Vil statsråden sørge for at staten i sterkere grad bidrar til å få redusert flyprisene på kortbanenettet og stamrutenettet i Nord-Norge og mellom Nord-Norge og Sør-Norge, og hvilke virkemidler vil, etter statsrådens vurdering, være best for å nå en slik målsetting?»
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som er konkret foreslått i statsbudsjettet, er bortfall av passasjeravgiften, som vil få en konsekvens på 230 kr pr. billett generelt. Da vil jeg vise til at en fullprisbillett i dag mellom Finnmark/Troms og Oslo tur-retur koster over 6 000 kr, og på kortbanenettet i Nordland f.eks. mellom kortbaneflyplassene og Bodø koster fra 2 000 til 2 500 kr. Det har vært en betydelig økning av prisene de siste årene. Og man kan si at en konsekvens av det er at rammevilkårene både for befolkningen og næringslivet i landsdelen er blitt betydelig forverret, fordi det ikke finnes alternative reisemåter dersom man skal reise hurtig. Luftfarten er, når det gjelder transport, selvfinansierende. Det har vært overskudd på Luftfartsverkets budsjett. Det ser det vel ikke ut til at det vil bli i framtiden. Men mitt poeng er at det å reise med fly er en nødvendighet og i så måte en kollektivtransport, på linje med f.eks. jernbane her på Østlandet. Så mitt tilleggsspørsmål til samferdselsministeren blir om ministeren er enig i at flyreiser er kollektivtransport i f.eks. Nord-Norge, og at man i budsjettsammenheng, på samme måten som man gjør det med NSB, er villig til å vurdere tiltak for å få ned flyprisene i framtiden.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg merker meg at ministeren viser til kortbanenettet når det gjelder kjøp av tjenester. Det har jo vært diskutert i Stortinget tidligere å få utredet og sett på mulighetene for å gjøre det samme på stamrutenettet. Mitt spørsmål til ministeren blir om hun er villig til å se på om samme ordningen kan brukes på stamrutenettet mellom Nord-Norge og ut av landsdelen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-11-14:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Valgkampen i Hedmark, og sikkert også i andre fylker, var blant annet preget av temaet ekspressbusser og antall nye konsesjoner. Blant annet har Østerdal Billag AS søkt om fire nye ruter. Kan statsråden love et raskt og positivt svar, slik at tilbudet til de reisende blir så godt som mulig?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-11-14:
Jeg takker statsråden for svaret, som var en orientering om hvordan ting gjøres, og om hva som skal gjøres i framtiden. Jeg er svært glad for de synspunkter statsråden hadde, at hun ønsker en liberal løyvepolitikk slik at vi får en bedre kollektivtrafikk. Det som er viktigst for meg – og sikkert for mange andre – er at vi får gode tilbud til en så lav pris som mulig. Hamar Arbeiderblad har hatt en del artikler om bl.a. akkurat dette temaet. Der har man funnet ut at med den støtte som NSB Persontrafikk får, 59,8 mill. kr i året, kunne Østerdal Billag hatt tjue avganger hver dag og passasjerene kjørt gratis. Kan statsråden si noe om denne tanken?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-11-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi er enige om at ekspressbusser – ved at de kan stoppe hvor som helst – gir en fleksibilitet som tog vanskelig kan gi, og at man nå er blitt mer fleksibel på å gi hjelp. Når vi er inne på økonomi: Jernbanen her skal skifte sviller for 350 mill. kr – det er summen jeg har hørt – som er en ganske betydelig sum. Rv 3, som går langs jernbanen her, hadde sårt trengt de kronene. Kan statsråden være med på en tanke der man overfører midler fra jernbanen til – i dette tilfellet – Rv 3, for å gjøre den både mer trafikksikker og på andre måter mer trafikkvennlig for dem som bruker den?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren som rette vedkommende: «Regional transportstøtte ble innført som et viktig virkemiddel for å bedre næringslivets konkurransemuligheter. Etter at det ble slutt på øremerkingen av disse midlene, har fylkeskommunene kuttet betydelig i ordningen. Hva vil statsråden gjøre for å rette på dette forholdet?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg takker for svaret, men jeg må si jeg er skuffet over den defensive holdningen statsråden har til et så viktig spørsmål for næringslivet i denne landsdelen som ligger så langt unna markedet. Slik det fungerer i dag, er det faktisk slik at jo lenger fra markedet produsenten ligger, jo mindre transportstøtte får vedkommende. Mange bedrifter i distriktene konkurrerer med svenske bedrifter, som mottar en betydelig transportstøtte. Meg bekjent tildeler Sverige nærmere 400 millioner svenske kroner i slik støtte til næringslivet. Med de store avstandene vi har i vårt land og liten eller ingen transportstøtte, sier det seg selv at konkurransen med det svenske næringslivet blir ganske håpløs. Derfor hadde jeg håpet at statsråden kunne vurdere en ordning med transportstøtte på linje med den de har i Sverige, og som eventuelt kan underlegges SND-systemet, slik jeg forstår det fungerer i Sverige. Jeg spør igjen: Kan statsråden tenke seg å vurdere det svenske systemet?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg trodde faktisk at når det gjaldt den differensierte arbeidsgiveravgiften, hadde den andre elementer i seg enn å kompensere for transport. Og jeg tror faktisk fortsatt at det er slik. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Tror ikke statsråden at det blir enda viktigere med slike utjevnende tiltak som transportstøtte er, når man nå ser at SND skal bygges ned som virkemiddel for å fremme nyskaping og næringsliv i Distrikts-Norge? Tror ikke statsråden at slike utjevnende virkemidler er det som må til for å gi næringslivet i den nordlige landsdelen og andre distrikter muligheter til å konkurrere med det øvrige næringslivet i inn- og utland?
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Fra og med 1989 ble ansvaret for ordningen med transportstøtte flyttet fra Kommunal- og regionaldepartementet til den enkelte fylkeskommune, de første to årene via øremerkede rammer til transportstøtte. Men fra og med 1991 ble transportstøtten lagt inn i inntektssystemet. Det er i dag fire fylkeskommuner som praktiserer ordningen: Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag, Nordland og Troms. Med utgangspunkt i det tidligere nasjonale regelverket og EØS-reglementet har fylkeskommunene utformet egne regelverk tilpasset regionale forhold. Norske bedrifter kan også motta indirekte transportstøtte, gjennom at differensiert arbeidsgiveravgift er godkjent i henhold til EØS-avtalen som en indirekte transportstøtteordning. I distrikts- og regionalpolitikken har det de senere årene vært en bevisst strategi å satse på desentralisering og delegering av ansvar og myndighet. Det er en linje Samarbeidsregjeringen ønsker å følge opp. Fylkeskommunen har en viktig regional utviklingsrolle. Denne utviklingsrollen ble understreket av stortingsflertallet i forbindelse med behandlingen av oppgavefordelingsmeldingen. Fylkeskommunen har også etter plan- og bygningsloven et samordningsansvar for næringsutviklingen i fylket. Generelt ønsker Samarbeidsregjeringen å arbeide for mindre øremerking og detaljstyring av fylkeskommunenes rammer. Regional transportstøtte er ett av virkemidlene fylkeskommunen på eget initiativ har muligheten for å tilby næringslivet. Jeg anser det derfor ikke som aktuell politikk å øremerke midler til transportstøtte eller å gjeninnføre den regionale transportstøtteordningen som en statlig ordning.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Departementet har i gjentatte enkeltsaker vurdert forskjellen mellom den svenske og den norske ordningen. Den vesentligste forskjellen er at i den norske ordningen er differensiert arbeidsgiveravgift å beregne som indirekte transportstøtte og skal motregnes i hver enkelt situasjon mot det beløpet en bedrift får, f.eks. fra fylkeskommunen, i transportstøtte. Det betyr at det fremstår som om norske bedrifter får betraktelig mindre i transportstøtte enn svenske bedrifter. Men der må man altså ut fra det EØS-regelverket vi må forholde oss til, også ta høyde for at den differensierte arbeidsgiveravgiften er en transportstøtte i internasjonal sammenheng. Derfor er jeg ikke enig i at vår transportstøtteordning – og heller ikke for de nordnorske fylkene – er dårligere for den enkelte bedrift enn det den svenske ordningen er. Det er mange som ikke ønsker å ta høyde for det faktum at vi er pålagt å regne inn effekten av differensiert arbeidsgiveravgift i den sammenhengen, men slik er det. EØS-avtalen setter altså rammer for hva vi kan gjøre på statsstøtteområdet generelt sett. Og i tråd med det ønsket som et stortingsflertall har hatt om å utvikle fylkeskommunen mer når det gjelder den regionale utviklingsrollen, er jeg ikke i dag beredt til å si at vi vil revurdere å ta ut denne typen spørsmål av fylkeskommunens portefølje. Jeg personlig og mitt parti har vært uenig, men dette er grunnlaget for Samarbeidsregjeringens politikk.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Jeg er enig i at utjevnende tiltak er viktig, og at de skal være bedriftsrettet i form av en transportstøtteordning. Men det er som sagt en ramme rundt vår transportstøtteordning som altså dreier seg om at differensiert arbeidsgiveravgift også teller med i forhold til hvilken støtte en kan gi en bedrift, som gjør at det er å oppfatte som en indirekte transportstøtte. Jeg tror godt vi kan diskutere om vi skal ha andre modeller for dette. Men de enkelteksemplene jeg har på regnestykker om hva bedrifter har fått fra fylkeskommuner, og hvordan en vektlegger den differensierte arbeidsgiveravgiften, viser at vi har omtrent en like god ordning som Sverige på dette området. Så kan vi diskutere hva som skal skje fremover, men jeg er ikke beredt på at vi skal frata fylkeskommunen denne oppgaven på det nåværende tidspunkt.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Innledningsvis vil jeg si at jeg besvarte dette spørsmålet fra stortingsgruppen til SV i et brev datert 31. oktober 2001, og svaret der er i tråd med det svaret jeg gir nå. Det er i tråd med Regjeringens politikk at personer som får avslag på søknad om asyl, skal forlate landet så raskt som mulig etter at de har fått beskjed om vedtaket. Det skal sterke grunner til for at de ikke skal gjøre det. Det er positivt at de som søker asyl i Norge, har en meningsfull tilværelse mens de er her som asylsøkere, enten ved å ta utdanning eller ved å jobbe. Dette kan imidlertid ikke forhindre at de skal returnere til hjemlandet når det er avklart at de ikke har krav på asyl eller opphold på annet grunnlag her i landet. Utgangspunktet er at asylsøkere ikke har rett til inntak i videregående skole mens søknaden om asyl er til behandling. Det blir imidlertid gjort unntak for mindreårige asylsøkere, som får gå på videregående skole inntil de eventuelt får avslag på søknad om oppholdstillatelse i landet. Men når det avslaget kommer, mener vi altså at de bør reise ut av landet omgående. Jeg ser ingen grunn til å endre praksis på dette området.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
I veldig mange saker som dreier seg om asylsøkere og flyktninger som har fått lov til å bli integrert og omgås nordmenn i vårt samfunn, er det faktisk slik at det er motreaksjoner om de er i arbeid eller om de går på skole, i det øyeblikket man sender dem ut. For meg som statsråd er det viktig å si at det asylinstituttet vi har, dreier seg om at folk som har behov for beskyttelse, skal få beskyttelse i Norge. Så skal vi legge til grunn også strengt humanitære kriterier knyttet til spesielle situasjoner, men det å fullføre et skoletilbud er etter min mening ikke et slikt strengt humanitært grunnlag. Det er også slik at det er viktig at folk reiser tilbake til Kosovo i dag. Det er viktig at folk er med og bidrar for å bygge opp igjen landet sitt, og det har skjedd en ganske stor utvikling i Kosovo de senere årene, bl.a. innenfor skolesystemet. Nye skoler er bygd, og tilbudet er blitt bedre enn det var for et par år siden. Departementet har – i tillegg til SVs stortingsgruppe – også hatt korrespondanse med Finnfjordbotn videregående skole hvor disse barna er elever. Vi har gitt anbefalinger i dette brevet om hva de bør sørge for å få med seg av dokumentasjon for den utdanningen de tross alt har tatt her, slik at det lett kan omsettes i utdanningssystemet i Kosovo når de kommer hjem. Men vi synes som sagt ikke at dette er et sterkt nok humanitært grunnlag til at man skal få bli for å fullføre utdanning. Jo lenger man er borte, jo vanskeligere er det å komme tilbake.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Slik regelverket er nå, er det ikke lenger politisk behandling av enkeltsaker. Jeg går ut fra at representanten mener at det er et spørsmål om prinsipper knyttet til det å få lov til å bli hvis man først er under utdanning. Det er i så fall et spørsmål der representanten står fritt til å ta opp til diskusjon i de ulike typer dokumenter som kan fremmes i Stortinget – og få en tilbakemelding fra Regjeringen, regjeringspartiene og stortingsflertallet på – om man ønsker å legge nye typer føringer på denne politikken. Så jeg foreslår at representanten bruker de vanlige formene som en stortingsrepresentant har med hensyn til å reise spørsmål til diskusjon på et prinsipielt grunnlag og ikke knyttet opp til helt konkrete saker, som vi altså ikke har til behandling i departementet, og hvor jeg ville bryte norsk lov hvis jeg skulle begynne å gå inn i de enkelte sakene.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Jeg er – akkurat som representanten Øye – opptatt av at de ca. 60 000 arbeidssøkende vi har her i landet, så raskt som mulig skal komme i arbeid. Jeg tror at vi samtidig må innse at mange bransjer i lengre tid ikke har klart å skaffe den arbeidskraften de trenger, til tross for de 60 000 arbeidssøkende. Aetats årlige bedriftsundersøkelse viste i mai i år at bedrifter i Norge trenger 40 000 flere arbeidstakere. Klarer vi ikke å dekke dette behovet, vil det gå ut over verdiskapningen generelt og vår evne til å løse mange viktige samfunnsoppgaver. Økt verdiskapning er nødvendig hvis vi også skal lykkes med å finne gode tilbud til mange av dem som i dag er arbeidssøkende. For å spissformulere det: Mangel på arbeidskraft nå kan gi flere arbeidsledige i fremtiden. I mange tilfeller hvor arbeidsgivere har problemer med rekrutteringen, skyldes dette arbeidets art. Mange har f.eks. problemer med å rekruttere arbeidskraft til hardt fysisk arbeid eller til arbeid som er sterkt rutinepreget. Mange av dem som i dag er arbeidssøkende, eller som har en trygdeordning, men som ønsker å arbeide noe, har ikke fysisk kapasitet til å ta denne typen jobber. Samtidig er det geografiske forskjeller i ledigheten i Norge. Vi ønsker derfor å utvide adgangen til å hente ufaglært arbeidskraft fra utlandet. Regjeringen vil imidlertid ansvarliggjøre arbeidsgivere som vil rekruttere fra utlandet. Dette betyr bl.a. krav om å fremskaffe egnet bolig til arbeidstakeren. Det er selvsagt en forutsetning at rekruttering fra utlandet ikke skal fortrenge tilgjengelig innenlandsk arbeidskraft. Vi er også bundet av EØS-avtalen, som krever at ledige stillinger må utlyses i hele EØS-området før de besettes med personer fra tredjeland. En adgang til å hente arbeidskraft fra land utenfor EØS skal ikke innebære at arbeidsgivere får billigere arbeidskraft.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Vi har fremlagt et budsjett som opprettholder nivået på arbeidsmarkedstiltak på akkurat det samme nivået som det Stoltenberg-regjeringen fremmet. Vi har i tillegg jobbet lenge for å finne andre måter å formidle arbeidskraft på. Dette har også Stoltenberg-regjeringen fulgt opp etter at et flertall i Stortinget i fjor vedtok et forslag fra undertegnede som stortingsrepresentant om at man kan bruke andre formidlere enn bare Aetat også for vanskeligstilte. Vi tror det vil bety at flere av de 60 000 som er arbeidssøkende, pluss den store mengden som ikke kommer inn blant de 60 000, men som har en viss restarbeidsevne, personer som er trygdet, eller personer innenfor de mer vernede områdene som har funksjonshemninger av ulike typer, også i større grad kan komme inn på arbeidsmarkedet. Hvis en bedrift ikke har funnet den kvalifiserte arbeidskraft de har søkt etter i Norge, men har funnet en person, f.eks. fra Øst-Europa, som kan løse problemene, og som vil bli god arbeidstaker, synes jeg det er unaturlig at det ikke er bedriftens vurdering av om denne personen kan gjøre jobben, som er avgjørende, men et regelverk som er vedtatt av Stortinget, og utlendingsloven. Det er en av grunnene til at jeg ønsker å liberalisere når det gjelder ufaglært arbeidskraft.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-14:
Hvis en arbeidsgiver får kvalifiserte søkere til den jobben de har utlyst – og det er en plikt å utlyse den i Norge på forhånd – får de ikke lov til å søke om arbeidskraft utenfor EØS-området. Det betyr at det ikke er en person som er kvalifisert til å gjøre jobben, som fortrenges ved at man får økt arbeidsinnvandring også når det gjelder ufaglærte. Det har vært et viktig krav i Sem-erklæringen og også et viktig krav i de forslagene som Høyre fremmet i Stortinget i vår om nettopp det samme, fordi vi skal hindre at det går på bekostning av de som allerede er arbeidssøkende i Norge. I tillegg kommer vi til å gjøre det dyrere å ta inn arbeidskraft fra andre land, nettopp fordi vi stiller noen ekstra krav knyttet til bolig. Det i seg selv gjør jo at det vil være et sterkere motiv for å ansette personer som allerede er i Norge, samtidig som bedriften kanskje må ta en større opplæringskostnad i begynnelsen. Jeg tror derfor at vi er godt innenfor det å ta hensyn til at de 60 000 arbeidsledige i Norge skal komme seg i jobb før det blir aktuelt med arbeidsinnvandring. Men vi har et mobilitetsproblem i Norge. Det er arbeidsledige enkelte steder i landet, mens det andre steder er total mangel på arbeidskraft. Vi har altså noen problemer vi må løse internt, men noen må også kunne løses ved import.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Ved Finnfjordbotn videregående skole i Troms er to kosovoalbanske gutter elever. Begge guttene har fått avslag på sine søknader om utvidet oppholdstillatelse i Norge og er nødt til å forlate landet uten en fullført utdannelse. Er dette i tråd med Regjeringens politikk, og vil statsråden ta initiativ til en politisk gjennomgang av dette feltet?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg vil først takke statsråden for svaret. Det var et veldig klart, men veldig lite nyansert svar. Jeg er veldig skuffet over svaret. Denne saken har engasjert og opprørt et helt lokalsamfunn. Den har engasjert skoleledelsen, elever, lokalbefolkningen og kommunestyret. Ser statsråden det poenget som man har pekt på hele tiden, at disse guttene er midt i en utdannelse som de på helt ordinært grunnlag har blitt opptatt til tidligere, og at det vil være både lite menneskelig og lite humant å sende disse guttene ut av landet før de har fått fullført sin påbegynte utdannelse?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Det har vært flere lignende saker tidligere også, så dette er ikke det eneste eksemplet. Men jeg vil gjerne stille statsråden et spørsmål, fordi jeg ønsker å gå inn og diskutere og drøfte den politikken som gjennomføres i dag: Hvordan vil statsråden at jeg skal gå fram for å skape en dialog med Regjeringen i dag?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Mener statsråden at å åpne grensene for ufaglært arbeidskraft ikke vil gå utover de 60 000 arbeidssøkende her i landet?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg takker statsråden for svaret, men hun svarer ikke på spørsmålet mitt. Det er ikke slik at Arbeiderpartiet er mot økt arbeidsinnvandring, men vi er samtidig veldig opptatt av at vi skal fokusere på hvordan vi skal få de som står utenfor arbeidsmarkedet i dag, i jobb. Derfor burde det være ganske innlysende at vi satte alle krefter inn på å skaffe disse som er utenfor arbeidsmarkedet i dag, opplæring, arbeidsmarkedstiltak, slik at de kan komme inn i de ledige stillingene. Derfor er det også veldig viktig at vi nå satser på arbeidsmarkedstiltak, hjelp til videreutdanning og omskolering. Høyre vil som kjent ofte kutte i arbeidsmarkedstiltakene, og de kutter nå også i Aetat, som er nøkkelen for å få disse i jobb. Kan statsråden bekrefte at den økte arbeidsinnvandringen av ufaglærte ikke betyr at Aetat og arbeidsmarkedstiltakene nedprioriteres?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Men det er litt pussig at ledigheten blant innvandrere her i landet faktisk er fem ganger så høy som blant nordmenn. Vi vet også at vi skal bosette et sted mellom 7 000 og 8 000 innvandrere i kommunene til neste år. Kommunene sier at det er et problem å ta imot innvandrere fordi de ikke får dem ut i jobb, og at de dermed blir veldig kostnadskrevende. Selv faglærte innvandrere er faktisk ledige her i landet. Vil ikke ytterligere arbeidsinnvandring av ufaglærte gjøre det enda vanskeligere å få de innvandrerne som har fått oppholdstillatelse her i landet, i arbeid?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Den fryktede lakseparasitten Gyrodactylus salaris(Gyro) er nå påvist i et oppdrettsanlegg for regnbueørret på svensk side av Enningdalselva. Det er nå stor fare for at parasitten skal smitte laksestammen i Enningdalselva. (Gyro) Hva vil statsråden gjøre for å hindre at Gyro spres til laksen i Enningdalselva?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg takker for svaret fra miljøvernministeren og setter pris på at han reagerte så raskt på mitt – jeg velger å tro det – innsendte spørsmål, datert 1. november i år. Allerede 2. november sendte miljøvernministeren brev til den svenske jordbruksministeren, som han her var inne på. Miljøvernministerens engasjement når det gjelder Sellafield, har vært veldig positivt, og jeg lurer nå på hvilke virkemidler han vil ta i bruk hvis ikke denne dialogen fører fram.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-14:
Jeg takker igjen for svaret, men det er klart at dette haster veldig, det vet vi jo. Det er smale nasjonale interesser og nasjonalt lovverk som nå får store regionale miljøkonsekvenser for Norge, så jeg forventer at vi må handle framover, og at miljøvernministeren gjør det hvis ikke disse samtalene når fram.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Det er viktig å sikre at alle kan ferdes fritt i strandsona. Selv om det er innført generelt byggeforbud i strandsona, bygges det likevel mye. Aftenposten skriver at det siden 1982 er gitt tillatelser til 7 800 nybygg rundt Oslofjorden. I Stoltenberg-regjeringens stortingsmelding om friluftsliv nevnes det tiltak som vil avgrense ytterligere bygging i strandsona. Da den nye Regjeringen ikke har trukket friluftsmeldinga, regner jeg med at statsråden støtter forslagene. Når vil disse lovendringene bli forelagt Stortinget?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Jeg er glad for signalene fra miljøvernministeren om å slå ring om allemannsretten, som er litt i strid med Høyres stortingsvalgprogram, som er klart på at lokale myndigheter fortsatt skal ha fritt fram, uansett negative konsekvenser – i hvert fall slik vi leste det – og at partiet ikke vil innskrenke den private eiendomsretten. Kan miljøvernministeren forsikre om at Høyre, miljøvernministeren og Regjeringa vil støtte Arbeiderpartiets forslag om en ny regel i friluftsloven som strammer inn muligheten for å gi dispensasjon til å bygge i strandsonen, for å slå fast at retten til fri ferdsel uansett skal gjelde de første 25 meter fra strandsonen?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-11-14:
Det kan vel ikke herske noe tvil om at det har skjedd en ganske betydelig undergraving av det stortingsvedtak som ble fattet her i huset for om lag 35 år siden, da Stortinget var veldig framsynt når det gjaldt byggeforbud i strandsonen. Vi kan godt ta en diskusjon om hvilket lovverk ting hører hjemme i, og jeg er selvfølgelig klar over at noe tilhører friluftsloven og andre ting tilhører plan- og bygningsloven. Men det som er det interessante spørsmålet her, er om man vil sette makt bak ordene om å trygge allmennhetens rett til fri ferdsel også i strandsonen, og at man faktisk akter å handle i den forbindelse. Derfor er igjen mitt konkrete spørsmål: Vil Regjeringa og miljøvernministeren bidra til å støtte forslag fra Arbeiderpartiet som gjør at det blir vanskeligere å få dispensasjoner, og at det blir vanskeligere å få bygge i strandsonen, slik at vi faktisk kan sørge for at det blir mer allemannsrett og mer fri ferdsel? Det er det dette handler om. Ord er vel og bra, men det er handlinger som teller.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen og Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Forsvarsbudsjettet behandles i år før og etter utdelingen av Nobels fredspris til De forente nasjoner, som Norge gjennom mer enn 50 år har satt sitt preg på – tør jeg si – i FNs ulike bistands- og utviklingsorganisasjoner, som politisk premissleverandør i FNs sikkerhetsråd og ikke minst som deltaker i FNs fredsbevarende styrker. Mer enn 55 000 norske gutter og jenter har deltatt i internasjonale fredsoperasjoner i NATO- og FN-regi i etterkrigstida – fra Tysklandsbrigaden via Korea, Kongo, Libanon til Kosovo. De norske styrkene har hatt en meget høy anseelse, selv om de kravene som stilles til våre internasjonale militære operasjoner, blir stadig høyere både hva angår reaksjonstid, trening, utrustning og evne til å samvirke med andre lands styrker. «I grunnen er jeg litt kry over å ha vært FN-soldat», sa en tidligere norsk soldat til Aftenposten sist lørdag, og la til: «Jeg forstår at jeg, og titusenvis av andre nordmenn, har bidratt til å gi verdensorganisasjonen den slagkraft og tyngde den omsider har fått.»(Lyset i salen ble svakere.) (Lyset i salen ble svakere.)
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Jeg vil også understreke at det er viktig at det er en bred enighet. Det jeg vil love, er at Arbeiderpartiet vil bidra svært konstruktivt til å få til et bredt forsvarspolitisk forlik både om finansiering og struktur når omorganiseringsproposisjonen kommer til våren. Jeg vil gjerne understreke at når det gjelder en så krevende endringsprosess som omorganiseringen og moderniseringen av Forsvaret er, må den ha en forutsigbarhet og forutsigbare rammer fra start til slutt. En slik forutsigbarhet kan bare etableres gjennom en bred og forpliktende politisk enighet, og det tror jeg representanten Hernæs og jeg kan enes om. Jeg vil gjerne gjenta at slik enighet bør skapes gjennom et forsvarspolitisk forlik mellom de politiske partiene, og tyngdepunktet der bør utgjøres av Arbeiderpartiet og de nåværende regjeringspartier. Arbeiderpartiet vil så se på proposisjonen når den kommer. Vi vil naturligvis gå inn i et konstruktivt samarbeid med de øvrige partier i denne salen for å få til det forliket som Forsvaret og som Forsvarets ansatte fortjener, slik at det blir forutsigbarhet og ro i den prosessen som er startet opp, og som skal pågå i de neste årene.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
La meg først fastholde at noe av det viktigste når vårproposisjonen kommer, nettopp vil være å sikre samsvar mellom realistiske økonomiske rammer og struktur og volum, og at vi får en balanse mellom drift og investeringer. Jeg vil også gjerne understreke det som går fram av proposisjonen, at det også er viktig å sikre en måloppnåelse om driftsinnsparinger på 2 milliarder kr pr. år og en bemanningsreduksjon på minimum 5 000 årsverk – noe som Stortinget jo sluttet seg til – og, som sagt, en bedre balanse mellom investeringer og drift. Jeg vil ikke her og nå ta stilling til en helt konkret sum eller konkrete summer pr. år, men vil se på de strukturene som da blir endelige – forhåpentligvis – ved den proposisjonen som blir behandlet i løpet av våren, og den økonomiske rammen som vi da får. Men jeg er enig med representanten i at de økonomiske rammebetingelsene for Forsvaret framover både må være realistiske og stå i samsvar med den struktur som blir endelig vedtatt til våren, med de finpussinger som da eventuelt blir foretatt, for å få etablert en forsvarsstruktur med bedre operativ evne, en struktur som også er tilpasset dagens og framtidens sikkerhetspolitiske utfordringer. Jeg vil sparke ballen tilbake til Fremskrittspartiet og oppfordre dem til også å være med på den bredden, for jeg tror det er viktig at vi på samme måte som i Danmark får til et så bredt flertall i Stortinget som mulig om framtidens forsvar.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Jeg er litt usikker på hva som var konklusjonen i representanten Jacobsens replikk. Men la meg først starte med å understreke at jeg er helt sikker på at det norske forsvaret har stor legitimitet i den norske befolkningen, og har ingen grunn til å tvile på det. I forhold til de ulike former for forsvar og beredskap, som jeg oppfattet at representanten tok opp, vil jeg minne om at vi til våren skal behandle en stortingsmelding om det sårbare samfunnet, altså sårbarhet, og at vi der må se på samarbeidet mellom sivil og militær beredskap – i bredden. Når det gjelder en slik beredskap, vil vi jo nettopp måtte legge vekt på at det er veldig mange sektorer som vil bli berørt. Vi må se på tverrfaglighet, vi må se på alt, fra nødetatene via Heimevernet til den øvrige del av Forsvaret, altså samarbeidet mellom sivil og militær beredskap. Det står ikke i motsetning til å ha et moderne og høyteknologisk forsvar. Det er vi nødt til å ha med de trusselbildene som eksisterer i dag. Og jeg mener at den omleggingen av Forsvaret som vi har vedtatt, kommer til å bidra til at Forsvaret står godt rustet til å møte nettopp de nye trusselbildene som også det teknologiske, globaliserte og åpne, demokratiske samfunnet stiller oss overfor. Jeg vil også i forhold til det som representanten tar opp når det gjelder lokalbefolkning og det sivile samfunnet, legge vekt på at Heimevernet sannsynligvis vil måtte få en helt annen rolle i forhold til sårbarhet enn det Heimevernet har hatt til i dag. Og satt på spissen: Det hjelper lite å vokte broer på grensen mot Sverige hvis trusselen består i at man kan dryppe en pipette med gift i Maridalsvannet.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Jeg deler langt på vei representantens syn på totalforsvaret, og ser også fram til et samarbeid om behandlingen av den stortingsmeldingen basert på Sårbarhetsutvalgets innstilling, som vi forhåpentligvis får om ikke så altfor lenge, hvor min oppfatning bl.a. er at vi må se på ledelse og koordineringsansvar, og naturligvis på forholdet mellom den sivile og den militære beredskapen. Jeg har imidlertid et annet spørsmål til representanten Wisløff Nilssen. En så krevende omorganiseringsprosess som den vi nå ser i Forsvaret, må ha forutsigbare rammer. Det betyr også at vi må ha et bredt forsvarspolitisk forlik for å få dette til, et forlik som vi bl.a. har sett i vårt naboland Danmark. Jeg vil spørre representanten om hun deler det synet, og om hun også mener at et slikt forlik bør være så bredt som mulig. Et minimum må være de nåværende regjeringspartier og Arbeiderpartiet, forhåpentligvis Senterpartiet, og så få vi se hva Fremskrittspartiet er i stand til å bidra med. Jeg sier dette fordi i Innst. S. nr. 342 for 2000-2001 ble det dessverre ikke den brede enigheten om et helhetlig opplegg. Jeg vil derfor spørre en av representantene for regjeringskoalisjonen i forsvarskomiteen, komiteens nestleder, om hun vil bidra til at vi nå får et slikt forlik, får en bred enighet. Så skal også Arbeiderpartiet gi sitt bidrag til at det skjer.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
En gjennomgangstone i denne debatten er at vi alle ser fram til at det blir lyst og vårlig, og at vi får en tilleggsproposisjon. Jeg merket meg at representanten understreket at vi uavhengig av om vi må ha hatt ulike synspunkter på forsvarsstrukturen, bør samle oss om felles vedtak om finansiering når proposisjonen kommer. Jeg vil gjerne understreke at jeg synes det er viktig at vi fjerner den ubalansen som nå eksisterer mellom struktur, volum og finansiering, og at det må være hovedmålsettingen. Jeg vil spørre om representanten deler det synspunktet, og om han også er enig i den måloppnåelsen som ble vedtatt 13. juni, om driftsinnsparinger på 2 milliarder kr pr. år og en bemanningsreduksjon på minimum 5 000 årsverk, og om å få en bedre balanse mellom investeringer og drift. Jeg spør om dette fordi jeg ikke ser bort fra at vi i den tilleggsproposisjonen som kommer til våren, også får enkelte justeringer som vi må ta standpunkt til. Jeg vil appellere om at vi forsøker å bli enige både om den strukturen som ligger der, og om finansieringen av denne, slik at Forsvaret nå får ro og vet hva de har å forholde seg til. Det gjelder ikke minst alle de tusen ansatte som nå står overfor en omorganisering som til dels kommer til å bli smertefull, men som vil gi oss et mer moderne forsvar.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
La meg først få understreke at Regjeringen har Arbeiderpartiets fulle støtte når det gjelder oppfyllingen av NATOs artikkel 5 og kampen mot terror. Så vil jeg understreke at det i den framlagte budsjettinnstillingen er slik at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene står sammen kapittel for kapittel, post for post, krone for krone. Og ikke bare det: Det samme flertallet står bak hvert eneste ord i merknadene når det gjelder sikkerhetspolitikk, økonomi og politiske signaler framover mot den varslede proposisjonen til våren. Vi er som parti beredt til å gå inn i et bredt forsvarspolitisk forlik. Men jeg vil gjerne understreke to forhold som er viktige for oss. Det ene er at det nå bør være på tide at Høyre slutter med den omtalen av Arbeiderpartiets forsvarspolitikk som har vært Høyres eksersis til bare for få uker siden. Og det er ikke småtteri, for på Høyres landsmøte ble det gitt uttrykk for at det regjeringen Stoltenberg legger opp til, ikke er omstilling, men rasering, og at Arbeiderpartiets holdning dessverre minner om 1930-tallets brukne geværs politikk. Dette er både sagt fra talerstolen på Høyres landsmøte og lagt inn i merknader fra det samme landsmøtet. Jeg regner med at vi kan slutte med å bruke denne type uttrykk om hverandres forsvarspolitikk og heller gå inn i et mer forpliktende samarbeid, på samme måte som man har gjort i Danmark. Det andre forbehold jeg vil ta, er at det nå er viktig at omorganiseringen ikke må bli utsatt et halvt år, at vi altså ikke må få omkamp om strukturer eller steder som er vedtatt nedlagt. Og etter at proposisjonen så er vedtatt – forhåpentligvis med et bredt flertall – må Forsvaret og Forsvarets ansatte få en forutsigbar framtid, slik at de vet hva som skal skje, og vi ikke får en ny runde året etterpå.