Bjørnar Moxnes (Rødt), 2017-10-10:
Med den høytidelige åpningen av Stortinget hyller vi de demokratiske verdiene Norge er bygd på. Det er det god grunn til. Vi har mye å feire, men la oss ikke glemme at de demokratiske frihetene vi tar for gitt, en gang ble avvist som nærmest farlige, at de ble avfeid fra Stortingets talerstol – et storting som også den gang så på seg selv som demokratisk og frihetselskende – og at de som sloss for stemmeretten, ble forfulgt og satt i fengsel. Denne uken er det 200 år siden Marcus Thrane ble født. Thrane gikk i spissen for de første arbeiderforeningene her til lands. Han reiste kravet om at stemmeretten også skulle gjelde husmenn og småkårsfolk. Den politiske friheten skulle ikke bare gjelde folk på toppen, men også arbeidsfolk. For dette demokratiske pionerarbeidet ble Thrane dømt til fire år i fengsel. Han sonet sju år. Det skulle gå 58 år før kravet vant gjennom. Først i 1919 fikk alle, også de som gikk på offentlig fattigstøtte, endelig stemmerett. Det er altså først om to år vi kan feire 100 år med stemmerett for alle – kvinne og mann, fattig og rik. Etter hva vi i Rødt vet, finnes det ingen plan for noen offisiell markering av dette jubileet. Derfor foreslår Rødt at Stortinget ber regjeringen sørge for at 100-årsjubileet for den allmenne stemmeretten markeres på egnet måte i 2019. Kravet om utvidet stemmerett ble lagt dødt av kongen i 1851, da kong Oscar talte ved åpningen av det 13. storting. Når vi har åpnet det 162. storting, bør vi spørre oss hva vi kan lære av historien om Marcus Thrane. I vår tid står ikke kampen om stemmerett eller ei, men om hva stemmeretten skal være verdt. Selv om husmannsvesenet for lengst er borte, har vi en EØS-avtale som minner om en husmannskontrakt, og stemmeretten mister verdi når EØS-avtalen pålegger oss en bestemt politikk, uavhengig av hvilket flertall det norske folk har stemt fram i valg. Befolkningen har aldri fått sagt sin mening om at Norge er snikinnmeldt i EU. Rødt mener det er på høy tid at vi lar folkets stemme bli hørt i et så viktig spørsmål. Derfor vil vi jobbe for en folkeavstemning om EØS-avtalen. I kampen om stemmerett for alle kommer også et grunnleggende skille mellom høyre- og venstresiden til syne. Mens Thrane mente husmenn og småkårsfolk hadde rett på frihet fra dominans, forsvarte datidens maktelite storbondens frihet til dominans. Det var to ulike syn på frihet som kolliderte, og helt siden den gang har denne konfliktlinjen skapt strid mellom venstre og høyre side i politikken. Min ambisjon er at kjernen i Rødts arbeid på Stortinget finnes her – å alltid stille seg på småkårsfolks side, være en alliert i deres kamp for frihet fra dominans, enten det gjelder dem som er ansatt midlertidig og prisgitt sjefens velvilje, eller de svakest stilte på boligmarkedet, eller det gjelder folk i andre land som kjemper hardt for å få samme selvbestemmelse og samme rettigheter som vi tar for gitt her i Norge. Det mener jeg er den viktigste lærdommen av historien om Marcus Thrane. Over 70 000 velgere løftet Rødt inn på Stortinget ved årets valg. Det gjorde de først og fremst fordi vi ga dem et tydelig løfte om å bekjempe framveksten av Forskjells-Norge. Men i trontalen sa regjeringen: «I Norge har vi små forskjeller.» Og de la til: «Regjeringen vil arbeide for at det fortsatt skal være slik.» Da lurer jeg på hvor regjeringen har vært de siste tiårene. De aller rikeste har doblet sin andel av inntektene på bare 20 år. På 15 år er antall milliardærer femdoblet. Samtidig vokser stadig flere barn opp i fattige familier. Er dette små forskjeller? Bør regjeringen jobbe for at det fortsatt skal være slik? Svaret er nei, og her er Rødt grunnleggende uenig med regjeringspartiene. Det finnes andre land som har større forskjeller enn Norge, men det betyr ikke at forskjellene i Norge er små. De har blitt altfor store, og ved siden av de farlige klimaendringene er framveksten av Forskjells-Norge vår største utfordring som samfunn. Så har skiftende politiske flertall gang på gang hatt muligheten til å gjøre noe med dette problemet. Likevel har forskjellene bare fortsatt å øke, og det skyldes ikke manglende støtte i befolkningen. Over lengre tid har to av tre innbyggere sagt at det er en hovedoppgave for politikerne å minske de økonomiske forskjellene, en hovedoppgave for oss i denne salen. For Rødt blir det i hvert fall en hovedoppgave å gi denne folkemeningen en tydelig stemme på Stortinget. I trontalen sier også regjeringen at de vil jobbe for å sikre et bærekraftig velferdssamfunn. Hvorfor gjør regjeringen da ingen verdens ting med velferdsprofitørene? Omfattende velferdstjenester krever omfattende skattevilje blant folk, og skatteviljen svekkes når folk ser at deres skattepenger forsvinner ut i hundretalls millioner kroner til privat berikelse for eierne av kommersielle selskaper. En regjering som vil sikre bærekraften i velferden, må derfor sikre at pengene som bevilges til barnehagebarn og pleietrengende eldre, nettopp går til barnehagebarn og pleietrengende eldre. Det kan ikke være en offentlig oppgave å fôre opp en hel industri av velferdsprofitører. Den andre glemte trusselen mot velferdens bærekraft – i hvert fall i regjeringens trontale – er bemanningsbyråene. I deler av landet vårt og i viktige bransjer er de i ferd med å overta for produksjonsbedriftene, og det bør bekymre oss, for dette er en utvikling som sager over selve bærebjelken i et seriøst arbeidsliv, nemlig faste ansettelser og ordnete forhold. Rødt vil jobbe for at et flertall på Stortinget tar tilbake den fornuftige reguleringen vi hadde av bemanningsbransjen som varte helt fra 1947 og fram til år 2000, da Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet bøyde nakken for byråkratene i Brussel. Som Rødts representant vil jeg særlig jobbe for en tydelig utenrikspolitisk opposisjon på Stortinget. Regjeringen sier i trontalen at NATO og forholdet til USA forblir bærebjelken i sikkerhetspolitikken. De viser ingen tegn til at Norge skal føre en selvstendig utenrikspolitikk. Selv ikke valget av Donald Trump som president ser ut til å endre noe som helst. Tvert imot gir regjeringen samtykke til permanente amerikanske militærbaser i Norge. Det er ikke bare uklokt. Det er et brudd med baseerklæringen fra 1949 om at vi ikke tillater baser for fremmede makter på vårt territorium så lenge de ikke er under angrep eller utsatt for trusler om angrep. Regjeringen gjør dermed Norge mer utsatt i det internasjonale spillet mellom stormaktene når de godtar amerikanske militærbaser på norsk jord, mens de samtidig fortsetter å bygge ned den norske forsvarsevnen. Rødt er ikke sikre på at regjeringen har Stortinget i ryggen i forsøket på å gå vekk fra baseerklæringen. Derfor foreslår vi at Stortinget ber regjeringen om å sørge for at baseerklæringen etterleves, også når det gjelder såkalt rotasjonsbasert trening. Valgkampen er over, men kampen er ikke over. Regjeringspartiene er heldigvis ikke eneveldige i Norge. Kampen om hvor mye de skal få gjennomført, er så vidt begynt. Den starter her og nå, og jeg kan love at Rødt skal gi dem kamp. Vi skal gi Fremskrittspartiet og Høyre motstand for hver kvadratmeter av folkets eiendom de vil privatisere, for hver krone de vil gi i skattekutt til de rikeste, for hver soldat de vil sende i krig for NATO og Donald Trump. Vi har stoppet disse partiene før, og vi skal gjøre det igjen.