Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-06-09:
Vest-Balkan er en region som har vært preget av en rivende utvikling de siste 15 årene. Det har skjedd en økonomisk utvikling som har vært formidabel. Et flertall av befolkningen har det vesentlig bedre nå enn for 5, 10 og 15 år siden. Likevel er Bosnia og nabolandene en region som står overfor betydelige utfordringer. Regionen er hardt rammet av finanskrisen, det er indre etniske spenninger, og man har en skyhøy arbeidsledighet. Jeg ønsker å tegne et bilde, og Sverre Myrli var bl.a. inne på det nettopp, av motsetningene mellom den rivende utviklingen på den ene siden og de etniske konfliktene på den andre siden, og ikke minst noen av de positive elementene Bosnia står overfor, og da tenker jeg spesielt på både NATO-medlemskap og EU-medlemskap, som har vært med på å drive Bosnia-Hercegovina i riktig retning. Men la oss først gå tilbake til de tre hovedmomentene som ligger til grunn for hele Vest-Balkans framgang de siste 15 årene. Det er få territorielle uløste konflikter igjen i regionen. Det er grunnleggende positivt, og det fortjener et samlet internasjonalt samfunn respekt og støtte for. Vi ser at det er en betydelig grad av regionalt sikkerhetssamarbeid – igjen utelukkende positivt. Og, som jeg var inne på, man har sett at både NATO- og EU-medlemskap har bidratt til at landet har strukket seg enda litt ekstra for å oppnå demokratiske reformer og andre reformer, deriblant også av økonomien. Dayton-avtalen, som ligger til grunn, har ikke bare flere utfordringer, det er åpenbart at avtalen ikke kan være det bærende elementet for Bosnia i overskuelig framtid. Det må komme endringer på plass. De endringene må være initiert av Bosnia selv, og det må ha en aksept hos alle partene i Bosnia. Vi ser at spesielt i perioden fra 1995 fram til 2006 opplevde man den mest rivende utviklingen, men i perioden fra 2006 og til i dag har vi sett en rekke små og store tilbakeskritt. Det er nå et stort mistillitsforhold mellom enkelte av lederne i Republika Srpska og føderasjonen. Det er også en arbeidsledighet som er så høy at det er lett å ty til etniske problemstillinger for å forklare det. Likevel ser vi at Bosnia-Hercegovina står overfor et president- og parlamentsvalg til høsten. Jeg håper at det kan være med på igjen å bidra til en positiv reform i Bosnia-Hercegovina. Man trenger i Bosnia et politisk system som evner å se politiske skiller, ikke bare etniske skiller. Det at man har politiske partier som bygger broer over de etniske grensene, vil være et av suksesskriteriene for Bosnia framover. La meg avslutningsvis rose den norske ambassaden i Sarajevo for den rollen de spiller, men også det norske utenriksdepartement og forsvarsdepartement, spesielt når det gjelder reformeringen av sikkerhetsapparatet i Bosnia. Skal Bosnia være en velfungerende stat, må spesielt sikkerhetsapparatet ha legitimitet i befolkningen og være et allment akseptert sikkerhetsapparat, som ikke beror på etniske skillelinjer, men på staten Bosnia-Hercegovinas suverenitet. Man ser også at det er 70 pst. av befolkningen i Bosnia-Hercegovina som støtter NATO-medlemskap, og tallet er faktisk så høyt som 80 pst. i føderasjonen. Det betyr likevel at det er kun 40 pst. støtte i Republika Srpska, som igjen viser de store utfordringene med hensyn til etniske grenser i landet.