trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
De meget kloke formuleringene om at dette prosjektet fortjener framdrift, har jeg ikke suget av eget bryst. Jeg hentet disse kloke formuleringene fra representanten Olemic Thommessen i stortingsdebatten om denne saken i 2009. Her sier han klokt: «Det er en viktig og sentral oppgave å få museet så å si ut av grøfta og få en fremdrift og en konstruktiv prosess rundt det nye bygget på Vestbanen. Jeg kan forsikre(…) om at Høyre ikke har til hensikt å stoppe eller torpedere det prosjektet.(…) Vi mener altså at det er viktig at vi nå får kjørt prosessen videre, og vi mener selvsagt ikke at det skal være noe revers i forhold til byrådets avtale med staten og til det å bygge et stort, samlet nasjonalmuseum på Vestbanetomten.» (…) (…) Jeg registrerer at det er de samme frontene i denne saken som det har vært de siste to årene. Venstre og Fremskrittspartiet har funnet en slags ny allianse og er imot – litt ulik begrunnelse, men dog, det er en allianse. Høyre støtter regjeringens forslag. Det har også Kristelig Folkeparti gjort til nå. Man mente i sin tid at da saken ble lagt fram for Stortinget, burde den kanskje ikke vært lagt fram i form av merknader i revidert, men den burde vært lagt fram som en stortingsmelding. Vel, den diskusjonen er nå avsluttet. Og jeg har ikke registrert at verken Kristelig Folkeparti eller Høyre ønsker at vi nå skal sette prosessen i revers og gå tilbake til å legge fram en stortingsmelding, slik disse partiene opprinnelig ønsket. Det er også slik at komiteen har uttalt seg om denne saken ved flere anledninger. Da den ble lagt fram for Stortinget høsten 2008, sa Stortinget: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, mener at det neste store nasjonale byggeprosjektet i hovedstaden, når operaen nå er ferdigstilt, skal være et nytt nasjonalmuseum.» Da saken ble fremmet i revidert, var det lignende formuleringer. Jeg ønsker ikke nødvendigvis at interpellanten skal lese alle utredningene fra Statsbygg eller fra Riksrevisjonen – jeg må innrømme at det har heller ikke jeg gjort. Men det er altså lagt fram i flere sider til Stortinget våren 2009, hvor det er beskrevet hvor vanskelig dette er, med klimaproblemer, brannsikring og tyveri. Jeg går ut fra at representanten leser disse viktige formuleringene og har med seg dette i sitt videre arbeid. Jeg er også noe overrasket over at interpellanten mener at prosessen rundt operaen var forbilledlig. Går vi tilbake til diskusjonen som var i denne sal omkring operabygget, var det vel ikke akkurat de karakteristikkene vi fikk fra Fremskrittspartiet. Når det gjelder Nasjonalgalleriet og oppgraderingsprosjektet, er dette ikke et prosjekt som bare skal styres av Statsbygg. Det er satt ned en arbeidsgruppe med representanter fra Fornyingsdepartementet, Kunnskapsdepartementet, Universitetet i Oslo, Oslo kommune og riksantikvaren som skal vurdere mulige aktiviteter i Nasjonalgalleriet. Det er altså flere som skal få uttale seg om hva vi skal bruke denne fantastiske bygningen til.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-12-02:
Jeg har i min tidligere daglige tilværelse som advokat praktisert disse reglene og gitt råd til klienter som har vurdert varslerrettssaker. La meg si med en gang at noen har overdrevne forventinger om hva man kan oppnå, men jeg har også sett hvilken terskel det faktisk er sett i forhold til lovverket. Den intensjonen som ligger i forslaget, støtter jeg. Jeg har lyst til også å peke på at det det har vært fokusert på i dag, er selve betingelsene for hva som er forsvarlig varsling og innstramming av dette. Hovedproblemet ligger på et litt annet plan, og det er den fremtiden som vedkommende varsler har i bedriften etter å ha varslet. Det kan brukes nokså raffinerte disiplineringsteknikker, som kan gå over år, særlig hvis de er raffinerte, og det er nesten umulig å føre bevis for at man ikke har hatt den karriereutviklingen – det gjelder særlig store firmaer, men det er også der det kan være mest kritikkverdige forhold – som man ville hatt hvis man hadde vært såkalt lojal. Til representanten Karin Andersen vil jeg si at når hun først legger så mye kraft inn i å argumentere mot ordlyden i forslaget i sak nr. 5, synes jeg nettopp at hun burde stemme for evalueringen i sak nr. 4, for da ville vi nettopp fått på bordet kunnskap. Og det var egentlig det som fikk meg til å ta ordet. Det er et særkjenne ved norsk forvaltning at når det gjelder økonomiske inngrep, har vi tre sterke miljøer rundt Statistisk sentralbyrå, Norges Bank og samfunnsøkonomene som vurderer effekten av økonomiske tiltak. Når det gjelder bevilgninger, har vi Riksrevisjonen som går oss etter i sømmene, og ser om vi har formålseffektivitet. Men når det gjelder lovgivning, har vi i Norge ingen systematisk og planmessig tilbakemelding om lovene vi vedtar, egentlig virker etter hensikten. Derfor synes jeg regjeringen skulle være glad og mer lydhør når Stortinget som landets lovgivende organ ber om å få tilbakemelding på hvordan disse lovene som vi nå har gitt, virker. Man er interessert i feedback og erfaringstilbakeføring, som gjør at denne forsamling kan gjøre en bedre jobb og bli en bedre lovgiver. Jeg vil utfordre statsråden litt på dette, for det er også et rettspolitisk standpunkt man tar når man ikke er interessert i hvordan erfaringene egentlig er der ute i hverdagen hos de bedriftene eller enkeltmenneskene man prøver å regulere adferden til. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden om hvordan hun – i tillegg til det organisatoriske med varslerenhet kanskje i hennes eget departement – ser at varslere i staten kan følges opp? Jeg minner om at Oslo kommune har gjennomført dette.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-12-02:
Det blir bare en kort merknad for å oppklare en åpenbar misforståelse, for måten jeg brukte begrepet «lojal» på, slik det ble referert av Karin Andersen, var nettopp den misforståtte lojalitet. Det vil fremgå av sammenhengen jeg sa det i – så det er klart. Når jeg først tar ordet, vil jeg også si at det er en ulempe at man i papirene diskuterer forslagsstillernes forslag til lovtekst uten å se på hva som er dagens lovtekst. Da vil man se at det er jo ikke her forslagsstillerne har ønsket en endring i rettstilstanden. Argumentet fra representanten Andersen faller da litt bort, for det er andre sider ved forsvarlighetskravet som forslagsstillerne har utdypet i sitt forslag.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-12-02:
Dette er et område der vi er kommet nokså langt i Norge, også sammenliknet med våre naboland. Et viktig element i debatten i dag har vært ønsket om at det skal være klare regler. Vi har også en lovtekst som det går an å forholde seg til, og vi har merknader fra flertallet på Stortinget som sier noe om de vurderingene som en må gjøre. Det tror jeg må være utgangspunktet. Så må jeg kommentere påstanden fra fremskrittspartirepresentanten som kom tidligere i debatten, om at dette viser at de rød-grønne ikke tar enkeltmennesker på alvor. Dette faller på sin egen urimelighet når en vet hvordan de rød-grønne har slått ring om arbeidsmiljøloven og de ansattes rettigheter i de årene vi har styrt landet. Den slags argumenter mener jeg vi ikke må bruke i debatten. Så til representanten Skei Grandes beskrivelse av situasjonen. Jeg tror hun har helt rett. Jeg tror det er vanskelig å være varsler, og jeg tror at det også i framtiden vil være vanskelig. Jeg tror også at det vil være akkurat like vanskelig med den ordlyden som Venstre foreslår, kanskje vanskeligere, eller med det ulovfestede regimet som jeg oppfatter ligger til grunn for Fremskrittspartiets ønske. Men la meg oppsummere hva vi er enige om i dag. Opposisjonen sier de vil ha endring nå. Regjeringspartiene sier: Vi må vite hva vi skal endre til, sånn at det faktisk blir en forbedring. Statsråden skriver i brevet til komiteen at hun mener det er naturlig med en «ny gjennomgang av varslingsbestemmelsene», og at det er kommet «ny forskning som gjør det mulig å sette dette arbeidet raskt i gang». Jeg legger til grunn at med «raskt» menes det svært fort, og at det ikke betyr mot slutten av perioden. Da skal vi se på hvordan de offentlige tilsynene og de statlige enhetene fungerer inn i dette. Vi må se på Arbeidstilsynets rolle, for jeg opplever at det som Skei Grande nå sier i debatten, er noe annet enn det som står i representantforslaget, og langt enklere å gå inn i en debatt om. Vi skal i evalueringen se på hvordan ansatte hos underleverandører og innleide ansattes rettigheter er ivaretatt. Og selvfølgelig må vi lytte til erfaringene til dem som har vært gjennom dette, deres råd vil være meget sentrale i dette arbeidet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-12-02:
Jeg tar ordet bare fordi det kan virke som om representanten Hoksrud har litt tungt for det i dag. Det har blitt sagt flere ganger at en evaluering skal settes i gang raskt. Det er dette også opposisjonen ber om. Jeg oppfatter det slik at det kun er Venstre i denne sal som har en fasit på bordet med hensyn til hvilken lovbestemmelse de ønsker skal gjelde. Det er iallfall de som har foreslått dette i sitt representantforslag, sammen med forslaget om varslerenhet. Det en ser her, oppfatter jeg som en type teater, om å være mest for varslere. Når vi så tydelig sier i merknads form – og som også statsråden har sagt – at en skal ha en evaluering, og at en skal sette dette arbeidet i gang raskt, er det jo det vi ber om. Og det tror jeg et samlet storting er enig om. En bør diskutere hvordan vi skal gjennomføre denne evalueringen på en mest mulig effektiv måte, heller enn å gjøre dette til en type skinnuenighet i denne sal. Det er det ikke grunn til. Jeg vil avslutte med å si til representanten Hoksrud at arbeidet med evalueringen skal settes i gang raskt, og det er jeg svært glad for.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
I dag skal vi behandla to saker som angår den ganske så nyleg vedtekne varslarparagrafen. For Framstegspartiet er det viktig å ta vare på enkeltmennesket. I den samanhengen ser vi at sjølv om vi berre har hatt ei varslingssak gjennom rettsapparatet, har ho faktisk kravd ganske mykje av den det gjaldt, både under sjølve saka og i ettertid. Ein får tilbakemeldingar frå andre om at ein kunne og kanskje burde ha varsla, men når ein ser kva den som har vore gjennom dette, har blitt påført i ettertid og undervegs, blir ein ikkje særleg freista ut frå menneskelege omsyn til nettopp å varsla om ulike forhold – noko som absolutt burde ha vore gjort. Då er ein inne på feil spor. Framstegspartiet ønskjer å setja riktig kurs når det gjeld å ta vare på alle som vil og bør varsla, og ta dei på alvor, både i prosessen og i vidare løp. For oss er dette bevis nok på at paragrafen ikkje verkar. I Innst. 71 S for 2010–2011 seier vi at vi ønskjer å setja ned eit utval for rett og slett å evaluera korleis varslarparagrafen frå 2007 har verka og eventuelt vidare fremma forslag til ny paragraf. Vi merkar oss at fleirtalet ikkje ser enkeltmennesket oppe i dette, og ikkje tek på alvor dei tilbakemeldingane ein har fått i ettertid om den enkeltsaka som har vore gjennom rettsapparatet. Samtidig er det bra at den same posisjonen ønskjer ein gjennomgang – ei evaluering – i denne stortingsperioden. Men dei ønskjer det ikkje no ved halvgått løp. Når ein er såpass einige, bortsett frå tidspunktet, så skjønar ikkje eg kvifor ein ikkje kan gå inn og støtta dette forslaget. Innst. 72 L for 2010–2011 handlar om oppretting av ei varslareining i Arbeidstilsynet – eit forslag Framstegspartiet støttar. Det at Arbeidstilsynet allereie i dag har eit særskilt ansvar for rettleiing om regelverket på dette området, er ikkje nok, viser det seg, for kvar enkelt arbeidstakar. Dette er ikkje godt nok, heller ikkje når det gjeld vern for den einskilde varslar. Ein treng ei eiga eining i Arbeidstilsynet for dette, med myndigheit til oppfølging og handtering slik at den enkelte varslaren føler seg trygg i den vidare saksbehandlinga. Her må ein òg sjå på den økonomiske delen i dette, slik at ikkje dét stoppar ein frå å varsla. Eg ønskjer å ta opp Framstegspartiets forslag og dei forslaga Framstegspartiet har saman med andre parti.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Kor mange menneske skal ifølgje posisjonen gå igjennom rettsapparatet for at ein må gjera noko med lova? Det spørsmålet stiller eg meg. Ja, for det høyrest jo ut som om det må ei mengd av menneskeskjebnar til for at ein ønskjer å gjera noko. Det er ille. For oss er det enkelt. Vi har vore så heldige i samfunnet at vi har fått belyst dette av dei som sit med erfaringar, med kunnskap om kva som ikkje verkar. Dei ønskjer å førebyggja, då den prosessen dei har gått igjennom, ikkje er god. Dette gjer oss faktisk svært audmjuke. Det viser ein stor nestekjærleik, for dei ønskjer at andre ikkje skal gå igjennom det dei har gått igjennom. Det er eg glad for å få moglegheita til å støtta gjennom desse forslaga.
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det er viktig at samfunnet er tydelig på å gi beskyttelse for de modige menneskene som tør å trosse den frykten som kan være internt i en virksomhet når det er uregelmessige forhold. Arbeidsmiljølovens beskyttelse har vært med på å styrke dette og den enkeltes ytringsfrihet. Men dette spørsmålet dreier seg også om noe større: den generelle tryggheten i arbeidslivet. Heldigvis er det sånn at med sterke parter i arbeidslivet, sterk tradisjon for et samarbeid mellom arbeidsgiver og arbeidstaker, gir også det norske arbeidslivet en sterkere og større åpenhet enn mange andre arbeidslivskulturer. Det er ikke lang tid paragrafen har fått mulighet til å virke. Men det er likevel viktig å peke på at paragrafen i seg selv er med på å forme holdninger internt i arbeidslivet, og er et sterkt signal om at det er ønskelig at ansatte selv tar opp kritikkverdige forhold. Vi har nok mye som gjenstår for å sikre gode rutiner og informasjon på den enkelte arbeidsplass sånn at det er mulig for dem som har behov for å varsle, å vite hvordan man går fram. Så vi har mye å gjøre når det gjelder mer kunnskap og gode rutiner. Jeg er glad for at statsråden har sagt tydelig fra om at vi ønsker en evaluering i løpet av denne stortingsperioden. Men det er viktig å ikke bruke som målestokk hvor mange saker som når domstolsapparatet. Når det gjelder paragrafen om varsling, er det viktigste barometeret på om dette lykkes, at vi får en bedre kultur internt for å ta opp problemer, og at de kan løses i den enkelte virksomhet. Så er det noen som vil ha større problemer og føle større usikkerhet enn andre arbeidstakere, nemlig de som har usikre ansettelsesforhold. Jeg er kjempeglad for det engasjementet som den borgerlige opposisjonen viser for å styrke arbeidsmiljølovens bestemmelser og håndheving av disse – og sågar også engasjementet til Fremskrittspartiet, som signaliserer støtte til økte ressurser til Arbeidstilsynet for å prioritere dette ved en egen enhet. Vi er nødt til i det videre arbeidet, når vi skal evaluere, å se på hvordan vi kan gi et sterkere varslingsvern for dem som er innleid arbeidskraft, men ikke minst også dem som er midlertidig ansatt, dem som er undersysselsatt – avhengig av å ta vikarvakter. Men det er grunn til også i denne sammenhengen å advare mot de krefter som har lyst til å lage et såkalt mer fleksibelt arbeidsliv, med større utrygghet på den enkelte arbeidsplass og for den enkeltes arbeidstaker, noe som vil gjøre varsling vanskeligere. Det vil i evalueringen være behov for å se på hvordan vi kan styrke også dem som i dag ikke føler den samme tryggheten, men det er en generell utfordring for arbeidslivet som sådan. Derfor er vi glad for at statsråden har vært tydelig på at vi skal ha en evaluering av dette arbeidet for å sikre sterkere ytringsfrihet og at vi får fram kritikkverdige forhold, men ikke minst at vi sørger for en god arbeidslivskultur som preges av åpenhet. Det gjør vi også ved en sterk arbeidsmiljølov.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Først tror jeg vi må slå fast at det er ingen her som tror at varsling er enkelt. Det går jo på livet løs for enkelte. Derfor har vi ønsket et varslervern. Og ja, alle er enige om at vi skal evaluere. Regjeringen sier at vi skal evaluere. Jeg synes det er et godt innspill at de som har opplevd dette, bør være med og trekkes inn i den typen evaluering – sjølsagt skal de det. Når det gjelder varslerenhet, bare kort til det, har jeg heller ikke avvist det som en del av en evaluering, men det må være kompetanse på veldig mange områder hvis man skal vurdere det. Det kan gjelde helt andre områder enn det som Arbeidstilsynet har ansvaret for. Det kan gjelde Kredittilsynet, det kan være Helsetilsynet – det kan være mange andre ting man må ha kompetanse på for å kunne gi råd om det er trygt eller ikke. Jeg vet også at det er avgjørende for veldig mange at de kan få slike råd. Jeg innrømmer at det kan hende at den paragrafen vi har nå i dag, ikke er god nok – det sa vi forrige gang også. Derfor sa vi allerede da at den skulle evalueres. Men hvis jeg skulle satt meg ned og lest disse to ulike paragrafene og hadde satt dem opp mot hverandre og vurdert dem i en situasjon der jeg var redd hvis jeg skulle varsle, skulle jeg da ifølge opposisjonen tatt hensyn til at jeg ikke skulle varsle «urettmessig» – hva nå det måtte være for noe – og at jeg ikke skulle «røpe bedriftshemmeligheter», f.eks. var noen av de sakene det er referert til her, såkalte bedriftshemmeligheter. Man skal ikke gå inn på «forretningsforhold av vesentlig konkurransemessig betydning», man skal ikke legge vekt på egne etiske standarder, men noe som er en allmenn etisk standard, som jeg ikke vet helt hva er. Jeg tror kanskje vi har et litt diffust syn på det. Hvis jeg skulle vært varsler og vurdert dette, er jeg helt sikker på at jeg hadde vært mye mindre trygg på at jeg kunne gått og varslet enn med de bestemmelsene som er i dag. Jeg er også helt sikker på at hvis jeg skulle gått med de bestemmelsene som er i dag, ville jeg også vært nervøs, redd og usikker. Det er jeg helt sikker på. Det hadde vært vanskelig nettopp fordi, som representanten Tetzschner sier, dette handler om represalier og gjengjeldelse i ettertid, som også er forbudt i loven, men som er vanskelig å håndtere i praksis. Den enkelte kan bli utsatt for ting det er vanskelig å bevise. Jeg tror at vi alle sammen deler ønsket om at vi skal ha varslerbestemmelser som faktisk fungerer. Men med min aller beste vilje er jeg ikke i stand til å se noe bedre i det som opposisjonen legger på bordet som alternativ nå, en mye mer bedriftsvennlig paragraf, som sier at du må ta hensyn til bedriftens interesser opp og ned og att og fram, og at du til og med sjøl skal vurdere om det er «urettmessig» eller ikke. Jeg mener det ville vært en verre varslerparagraf enn den vi nå har.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Jeg må bare gjenta: Det skal foretas en full gjennomgang av dette, og statsråden har sagt at det skal skje raskt. Alle er interessert i det, alle er interessert i at dette skal skje i full bredde. Som representanten Hoksrud sier: Det er mange etater som ikke har kompetanse på dette. Det må de få, og det må vi sørge for at de får. Det kan hende at vi da vil se at det er behov for en egen enhet. Jeg er ikke så sikker på det, men jeg er sikker på at det i mange etater er mye igjen, slik at de kan gi den veiledningen som den enkelte varsler trenger. Så henger det noe igjen fra representanten Tetzschner, som brukte begrepet «lojal». Nei, det står ingenting i dagens lovverk om at man skal være lojal. Det var et forslag som opposisjonen fremmet, og som de sjøl har innsett ikke var godt nok. Men så kommer de altså igjen med forslag til en paragraftekst, som ingen av dem går inn for å forsvare, fordi den gjelder ren verning av bedriftens interesse, og ikke verning av varsleren og av allmennheten. Jeg synes det er trist at man ikke diskuterer dette, for det er en realitet at den lovparagrafen som opposisjonen fremmer forslag om i dag, ville sette varsleren i en mye vanskeligere situasjon – plassere ham i et lojalitetsforhold til bedriften og ikke til sannheten.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg har stor forståelse for dem som er her i salen i dag som har opplevd problemer i forbindelse med varslingssaker. Jeg mener at målet vårt må være at alle skal kunne varsle uten at man føler at man får en negativ reaksjon av det. Så opplever jeg, hvis representanten Hoksrud la merke til hva jeg sa i mitt innlegg, at vi er positive til å se på om det er ting vi bør gjøre. Vi har fått Fafo-rapporten nå, og den vil være et godt grunnlag for departementets videre arbeid i disse sakene. Jeg tror også det er grunnlag for å minne om at det er 70 pst. som mener at dette har gått greit, selv om det er en belastning å varsle. Det er bra at vi har mange som tør å stå fram og varsle om kritikkverdige forhold, for det er viktig at vi har muligheten til det i det norske samfunnet. Varsling er viktig, så vi får fram de forholdene vi ønsker å rette på.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
La meg understreke: Jeg tror det er tøft å varsle, og jeg tror varslere opplever det som krevende. Det er jeg helt sikker på at de gjør. Men jeg mener det er positivt at man har regler i Norge som gjør det mulig å varsle, og at mange benytter den muligheten. Forslagene, slik de ligger her, om en varslerenhet, sier jo nettopp at man ønsker seg en enhet som både skal etterforske og bistå varslere i eventuelle rettssaker. Det vil for meg være en merkelig situasjon at vi skal ha en offentlig instans som går inn i en sånn rolle. Arbeidstilsynet har jo et ansvar i dag for å kunne gi rettledning til den enkelte. Det er mulig den veiledningstjenesten bør bli bedre, men jeg mener vi må bygge opp omkring den kompetansen som Arbeidstilsynet har, som kan gi varslere råd om hvordan man skal gå fram i varslersaker. Så vil det på det faglige nivået være andre som er minst like gode som Arbeidstilsynet til å kunne gi råd om fagsaker.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Som jeg sa i mitt innlegg, er departementet i ferd med å gjennomgå de erfaringer som ligger i rapporten. Debatten her vil være et viktig bidrag i det arbeidet vi skal gjøre videre. Så har jeg sagt at det vil være naturlig for oss å komme tilbake til Stortinget med nødvendige forslag på et senere tidspunkt, og det vil vi selvsagt følge opp.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det er to ting representanten Hoksrud tar opp her. Han er uenig i at man ikke skal ha en egen varslerenhet. Jeg mener fortsatt at Arbeidstilsynet er den rette instansen til å kunne gi den veiledningen. Så vil det hele tiden være et spørsmål om hvordan man ønsker å bruke Arbeidstilsynet. Det får vi komme tilbake til. Men ja – vi har tenkt å ha en gjennomgang av regelverkene. Det vil være naturlig for oss, bl.a. på bakgrunn av den rapporten som Fafo har lagt fram. Så vil vi få komme tilbake til når det er naturlig for oss å gjennomføre det, og når vi eventuelt er ferdig med det arbeidet. Det er i alle fall et arbeid som det er intensjonen at vi skal starte opp i departementet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
La meg bare få kommentere et par av de innleggene som har vært her. Når departementet har sagt at vi vil gjennomgå reglene, er det noe vi faktisk vil gjøre. Og når vi skal gjennomgå reglene, er det viktig å bruke den kunnskapen som vi nå har fått. Minst like viktig er det å høre på dem som har erfaring som varslere, men det går det altså an å gjøre uten at man setter ned en formell arbeidsgruppe. Når vi skal jobbe videre med disse spørsmålene, tror jeg det er viktig at vi hører på dem som har erfaring som varslere. Når vi prater om å få gode rutiner for varsling, tror jeg også det er viktig at det i den enkelte bedrift blir satt opp regler for hvordan varsling skal skje, sånn som det er vist eksempler på fra enkeltkommuner her, og sånn som jeg opplever at finnes i de fleste departementer. I hvert fall der jeg har vært innom, er det etablert rutiner for hvordan varsling skal brukes og gjennomføres. Men der tror jeg det er mye å hente på å få gode regler som er akseptert og kjent blant de ansatte og ledelsen i den enkelte bedriften. Det gir i alle fall en trygghet for at det er rutiner på plass når man velger å ta den belastningen det er å være varsler.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Når det gjelder å finne gode tiltak for å få flere i arbeid, har jeg tiltro til at de to offentlige utvalgene som vi har satt ned, vil gjøre en god jobb og gi oss gode forslag til hvordan vi kan gjøre det. Jeg tror også det er viktig at den type utvalg ser hen til de erfaringer som er gjort i andre land. Da tror jeg kanskje at det kan bli litt overraskende resultater fra Danmark, når man får sett litt mer på hva tallene i Danmark faktisk sier. Her kan det være forskjell på hvordan man regner når det gjelder innvandring – hvem som er innvandrer, og hvor stor andel av innvandrere med forskjellig bakgrunn som er i de enkelte landene, osv. Det er helt klart hensyn som vi må ta med oss i det videre arbeidet. Når det gjelder regelverket for aktivitetsplikt, oppfatter jeg det som klart. Jeg går ut fra at det brukes når det er hensiktsmessig å bruke det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Målet med de ordningene vi har skapt i Norge, er for det første å skape sosial sikkerhet for dem som er berørt, og er utenfor arbeidslivet. Dernest er det å sørge for at flere får mulighet til å komme seg inn i arbeidslivet, og da er det jo slik at vi i Norge har en helt annen situasjon enn i de aller fleste andre land. Vi har lavere ledighet og flere sysselsatte på de aller fleste områder. Det er for meg et viktig mål på at vi har en politikk som virker, og som bidrar til at flere kommer i arbeid. Det er sikkert mulig å hente ut statistikker og bruke mye tid og krefter på å finne ut hvordan enkeltmennesker blir behandlet. Jeg tror det viktigste målet må være den situasjonen vi ser på arbeidsmarkedet, og at mange kommer inn. Ordningen med kvalifiseringsprogrammet er et viktig virkemiddel, som vi nå først ruller ut. Vi får rapporter om at det er et viktig og riktig virkemiddel å bruke for den gruppen vi her prater om.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg kan ikke her si hvilke statistikker og hvilke dokumenter vi henter dette fra. Vi har en aktiv etatstyring mot Nav, og vi får jo rapporter fra Nav om hvordan Navs virkemidler brukes til enhver tid. Jeg klarer ikke her og nå å henvise til hvilke underliggende dokumenter som kan underbygge det i detalj, men jeg kan gjerne komme tilbake til representanten Røe Isaksen når vi har fått sjekket det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg er helt enig med representanten Trettebergstuen som legger vekt på at de deltidsansatte er en viktig arbeidskraftressurs og skal behandles deretter. Det er helt riktig at når vi ser framover i tid, vil vi trenge utrolig mange flere årsverk i pleie- og omsorgssektoren og i helsesektoren. Det vi har sett gjennom de siste fire årene – med en liten forstyrrelse da finanskrisen kom – er jo heldigvis at da regjeringen satset mer penger og hadde fokus på å øke antall ansatte i pleie- og omsorgssektoren, ble det flere årsverk der. Det ble flere årsverk som gikk til kvinner som hadde deltidsstillinger i utgangspunktet, og de fikk større stillingsbrøker. Det var bra, for det var jo arbeidskraft som i tillegg hadde utdanning, og det er noe vi er nødt til å ha fokus på framover. Det har vært en svak nedgang i deltidsprosenten blant kvinner, og det har vært en like svak oppgang i deltidsprosenten blant menn. Det viser jo at dette fortsatt er et kvinneproblem, for det er langt, langt flere kvinner som jobber deltid enn menn. Så er jeg helt enig med Anette Trettebergstuen når hun sier at regjeringen er engasjert i disse spørsmålene. Det er et stort engasjement om disse spørsmålene i regjeringen, men like viktig er det at vi klarer å engasjere f.eks. kommunesektoren, som ansetter veldig mange av dem som i dag er i deltidsstillinger. Det er heldigvis mange gode eksempler på at kommuner setter i gang arbeid for å få bukt med deltidsproblematikken, og det er noe vi må sørge for å spre til dem som ikke har startet jobben. Så må vi også sørge for at det blir oppmerksomhet i større grad om deltidsproblematikken i yrker som i dag ikke har satt samme fokus på det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det å ha en lønn å leve av har veldig lenge vært et helt sentralt kvinnekrav, og debatten om ufrivillig deltid er derfor særdeles viktig. Jeg synes også, i likhet med veldig mange andre, at det har vært en god debatt her i dag. Det har kommet fram mange gode eksempler som viser at det nytter å gjøre noe med deltidsproblematikken. Vi har hørt om mange eksempler, særlig fra pleie- og omsorgssektoren, men også innenfor sykehusene er det et utpreget problem. Helseministeren har tatt initiativ til å kartlegge bruken av deltid og sette i gang tiltak for å redusere omfanget av deltid også i sykehusene. Det man ser der de har lyktes, er bruk av fleksiturnus, bruk av post- og avdelingsovergripende stillinger, bemanningsboliger, interne vikarordninger, bedre arbeidsplanlegging og mer bruk av kombinasjonsstillinger. Jeg synes veldig mye av det jeg har hørt her i dag, dreier seg om å planlegge bedre, det å bruke kunnskapen om der det er gode resultater i planleggingen. Derfor tror jeg det er veldig viktig at vi evner å spre den kunnskapen som finnes der vi lykkes. Derfor tror jeg også den bevilgningen som er lagt fram i budsjettet, er helt nødvendig for at vi skal komme videre. Så tror jeg også det er ett element som ikke har vært veldig framme i debatten her, men som vi ikke skal overse når vi diskuterer hvorfor det blir for mange deltidsstillinger. Jeg har fortsatt tro på at vi er nødt til å jobbe med å få flere menn inn i de yrkene som er typiske kvinneyrker, og derfor også blir typiske deltidsyrker. Det å motivere flere unge til å velge utradisjonelt når det gjelder utdanning, er også en viktig del av kampen mot ufrivillig deltid.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Statsråden er veldig opptatt av å få fram at vi ikke bare må vise til én sak. På galleriet her oppe sitter det nå representanter som har vært varslere i flere saker. Grunnen til at man viser til den ene saken, er at på de tre årene varslerparagrafen har fungert, har det vært én sak som har vunnet i rettsapparatet. De som sitter på galleriet her nå, vil anbefale folk som spør om de bør varsle eller ikke, at de ikke bør varsle, med de lovparagrafene som statsråden og andre fra regjeringspartiene i denne sal har skrytt av er fantastisk flotte og fine. Hvordan kan statsråden mene at disse bestemmelsene i arbeidsmiljøloven hjelper varslere, når de som har opplevd det, de som virkelig har følt det på kroppen, anbefaler alle andre ikke å varsle i denne typen saker? Og så har jeg lyst til å si, når statsråden trekker fram Fafo-rapporten, og at 70 pst. ikke trenger mer beskyttelse: Det er bra, men det er de 30 pst. som ikke får det, vi skal beskytte, på samme måte som ytringsfriheten skal beskytte dem som ønsker å bruke den.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Statsråden sier at man har et oppfølgingssted og noen som følger opp varslersaker nå i dag. Ja, det er noen i Arbeidstilsynet, noen få mennesker, som er satt til å kunne gjøre en jobb der. Men vi har fått tilbakemeldinger om at de har ikke den myndigheten og det de trenger for både å kunne gi gode råd og følge opp varslersaker. Når statsråden sier at man skal ha en enhet som skal drive saksbehandling, så er det jo ikke det man mener med dette. Poenget er at man ønsker å ha en enhet der man skal kunne gå og få hjelp til å finne ut om det er en varslersak eller ikke, slik at man også kan sørge for at de som ikke reelt sett har en varslingssak, slipper å sitte igjen med en økonomisk ruin fordi man trodde det var en varslingssak. Det er det dette handler om, og det er derfor jeg synes det er synd at statsråden ikke vil være med på å si at vi får på plass en slik enhet, som kan veilede og være til hjelp med de tingene som Arbeidstilsynet, de menneskene som jobber med dette, sier at de trenger for å kunne gjøre det. Der har jeg lyst til å utfordre statsråden: Kan statsråden garantere at man får en evaluering i denne perioden?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Til representanten Gullvåg: Jeg hørte veldig godt hva representanten sa. Men det ligger mer enn bare lovendringer i forslaget fra Fremskrittspartiet, nemlig at vi vil ha en skikkelig evaluering, og at vi vil etablere en enhet i Arbeidstilsynet, nettopp for å bistå dem som mener at man er en varsler, på en god og skikkelig måte. Så hører jeg representanter fra regjeringspartiene si fra denne talerstol at dette er utfordrende, fordi man trenger kompetanse på mange flere områder. Problemet i dag er at det er ingen fra det offentlige som kan være med og bistå, ingen som man kan ta kontakt med. Når man tar kontakt med Arbeidstilsynet og de få menneskene som sitter og jobber med dette, sier de at de ikke har virkemidler, at de ikke har mulighet til å gjøre det som vi ønsker med dette forslaget, og som også Venstre har fremmet forslag om. Det dreier seg om å sørge for at man får på plass noen som kan hjelpe til, og å sørge for at mennesker ikke går til grunne – fordi de opplever økonomisk ruin, fordi det ikke er noen fra det offentlige som kan være med og hjelpe til og si at dette er en reell varslingssak, eller dette er ikke en reell varslingssak, og selvfølgelig kunne veilede på en god måte. Jeg hører statsråden si at hun har opplevd at mange departementer, direktorater og andre har gode rutiner. Jeg har i hvert fall opplevd det stikk motsatte. Ved å følge opp bl.a. Stenstad-saken kunne man se direktorater som ikke i det hele tatt hadde rutiner for hvordan man skulle håndtere varslersaker, og som ikke engang valgte å ta kontakt med varsleren etter å ha blitt kontaktet og blitt informert om svært graverende forhold. Det synes jeg er alvorlig. Det er trist at det politiske flertall i denne sal ikke tar dette på alvor og ikke vil sørge for at man får en gjennomgang i departementer, direktorater og andre offentlige instanser for å sikre at man har rutiner for hvordan man skal håndtere varslere. Det er sånn at noen ønsker å vente – vi vil ha en evaluering, vi må bare vente litt. For noen skulle det vært en varslingssak i går eller for lenge siden. De har ikke tid til å vente. Man trenger å få på plass både et lovverk og en enhet som kan hjelpe dem til å finne ut om det er en reell varslersak eller ikke. Jeg har lyst til å gjenta det som LO Stat sa: Vi har sovet i timen. Nå har flertallet i denne sal mulighet til ikke å fortsette å sove i timen, men støtte opp om forslagene i disse sakene som Fremskrittspartiet har alene eller sammen med andre, forslag som vil bidra til å verne varslerne på en langt bedre måte enn i dag. Det er åpenbart, når man prater med dem som sitter her og alle de andre som tar kontakt, at paragrafene og måten man håndterer varslerne på totalt sett, er altfor dårlig i dag. Derfor har vi fremmet det representantforslaget vi behandler i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Representanten Hoksrud har ikke tungt for det. Jeg registrerer at man hele tiden sier at man skal komme raskt i gang med evalueringen, men man vil altså ikke si når man skal være ferdig med den. Vi sier i forslaget at den skal være ferdig i 2011. Det handler om at man skal få gjort denne evalueringen så fort som overhodet mulig, og at man skal ta på alvor de signalene man får fra varslerne. Men det er tydeligvis viktig for regjeringen å fremme forslagene selv istedenfor å støtte gode forslag – som alle sier de er enig i – som kommer fra opposisjonen. Dessverre er konsekvensen av det at mange som reelt er varslere, ikke vil varsle. De tør ikke å gjøre det fordi kostnadene og konsekvensene er så store. Man velger i stedet å la være inntil man har fått på plass både en varslerenhet og et skikkelig lovverk.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Etter det forløpende replikkordskiftet føler jeg behov for å understreke noe ganske innlysende, nemlig at det er arbeidsmiljølovens varslingsparagrafer som skal sikre arbeidstakernes rett til å kunne si fra, varsle om uregelmessigheter i en bedrift uten å være redd for å bli straffet for det. Men så vet vi at lovens bokstav og praksis i arbeidslivet dessverre kan være forskjellige ting. Det er viktig at ulovlig eller uetisk praksis blir avdekket og stoppet. Kloke bedrifter ordner selv opp i slike forhold når det varsles, uten at offentligheten noen gang får kjennskap til det. Likevel, det er når bedriftene går løs på varsleren i stedet for varslingen, at vi av og til får høre om det. Hvor mange som i god tro har forsøkt å gjøre oppmerksom på kritikkverdige forhold, og som i det stille er blitt straffet for det, vet vi lite om. Men at varsling dessverre er en risikosport, kan det neppe være tvil om. Per-Yngve Monsens rystende beretning om den forfølgelsen han ble utsatt for i Siemens da han varslet om overfakturering til Forsvaret, står etter min oppfatning der til skrekk og advarsel. Monsen mistet ikke bare jobben, han mistet en hel framtid i norsk næringsliv. Det er en høy pris å betale. Jeg er dessverre ikke sikker på at det er nye lovparagrafer som er i stand til å rette på disse tilstandene. Som det går fram av statsrådens svarbrev til komiteen, har varslingsparagrafen vært prøvd for retten én eneste gang siden 2007, uten at det i og for seg er noe uttrykk for paragrafens betydning. Dens preventive virkning er kanskje enda viktigere, altså at den faktisk bidrar til å hindre at varslingssaker kommer så langt som til rettsvesenet. Jeg konstaterer nok en gang at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti etter tre år med dagens varslingsregler mener at det ikke virker etter sin hensikt. Opposisjonspartiene vet altså bedre enn Fafo, som har undersøkt hvordan reglene praktiseres ute på arbeidsplassene. Fafo har nemlig funnet at det nå er flere som benytter varslingsreglene, og som får gjennomslag for sine varsler. Det ville neppe skjedd om de ikke hadde hatt et rettsvern i ryggen. Nå skal jeg ikke utelukke at varsleres rettsvern bør styrkes. Jeg tror f.eks. at vi etter hvert er nødt til å vurdere å se på hvordan varsleres anonymitet kan sikres. Derfor understreker regjeringspartiene også at vi er nødt til å vurdere om intensjonene i loven etterleves ute i arbeidslivet. Men jeg synes, med respekt å melde, at det er noe tidlig å gjøre det akkurat nå, etter at den har virket så vidt kort tid. Jeg er derfor glad for at statsråden har understreket at vi skal få en evaluering, og at den skal skje i løpet av denne stortingsperioden. Jeg minner til sist om nok en innlysende ting, nemlig at bedriftene ifølge loven er pålagt å legge forholdene til rette for varsling på arbeidsplassene. Ja, bedriftene skal utarbeide egne rutiner for varsling, slik at arbeidstakerne vet hvordan de skal opptre når de oppdager forhold de mener er kritikkverdige. Kloke bedrifter høster fordelen av slike rutiner.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det er ikke uvanlig at representanten Hoksrud går glipp av sammenhenger. Men i dette tilfellet vil jeg be om at han i det minste siterer riktig når han skal gjengi sine medrepresentanter. Jeg føler derfor behov for ganske klart å si at jeg ikke er sikker på – og jeg ber representanten Hoksrud merke seg det – om nye lovparagrafer løser det rettsvern som varslere som Per-Yngve Monsen har behov for. Det mente jeg at jeg la vekt på i mitt innlegg. For det er nemlig de skjulte mekanismene, utfrysingen, karrierestoppen, sosial utstøting osv., som er de mekanismene som brukes på arbeidsplassen for å bli kvitt brysomme elementer. Dette har i veldig stor grad med holdningene ute i næringslivet å gjøre, og det er det ikke alltid at vi klarer å løse ved hjelp av nye lovparagrafer. Så har jeg lyst til å si til slutt at det altså ikke er slik at flertallet i denne salen går imot mindretallsforslaget, vi anbefaler at det vedlegges protokollen.
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg føler for å presisere litt i forhold til hva vi diskuterer – og da til representanten Røe Isaksen. Forslaget som ligger på bordet i dag, er altså – jeg leser det for ordens skyld: «Stortinget ber regjeringen foreslå en 450-timers regel, etter modell fra Danmark, tilpasset norske sosial- og trygdeordninger der det settes konkrete aktivitetskrav for innvandrere utenfor EU-området for at de skal kunne få tilgang til norske velferdsordninger.» Jeg tenker at det faktisk er der uenigheten oppstår – det å kunne få tilgang til velferdsordningene, gitt det opprinnelseslandet man har. Det er der man skiller lag. Det er vanskelig å tolke det på en annen måte når det skal være en innskjerping i forhold til dagens ordning, hvor en aktivitetsplikt ligger inne. Når man ikke har hatt et gitt timetall for arbeid i løpet av de siste to årene, er det vanskelig å tolke det som noe annet enn at man svekker retten i forhold til sosialtjenesteloven, slik den foreligger i dag. Nødhjelpsretten gjelder for alle som kommer til landet, om de så bare mellomlander.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Det er riktig, som det er sagt fra talerstolen tidligere i dag, at sysselsettingsraten er høyere i Norge enn hva den er i Danmark. Men det som bekymrer meg, er jo at pilen går ned i Norge, mens den går opp i Danmark når det gjelder å sysselsette innvandrere. Statsråden avsluttet sitt innlegg med å si at hun ikke mente det var riktig å vurdere et slikt forslag akkurat nå. For det første: Mener statsråden at det kunne være interessant å følge det prinsippet med en 450-timers regel, som man har gjort i Danmark, og vil hun ta det med seg videre? For det andre, med tanke på sosialtjenesteloven i dag: Ønsker og vil statsråden legge til rette for at man skjerper inn regelverket, slik at man også får inn en klar aktivitetsplikt for å stimulere til at arbeidslinjen blir fulgt i langt større grad enn det som er tilfellet med dagens lovgivning?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-12-02:
Statsråden antar at regelverket brukes. Men har statsråden noen grunn til å anta det? Så vidt jeg vet, ble det gjort en undersøkelse for et eller to år siden hvor man spurte de ansatte ved Nav-kontorene hvorvidt de brukte dette. Jeg antar at det er der flertallspartiene har hentet sin påstand om at det brukes mest for ungdom og innvandrere – det kom fram i den undersøkelsen. Men bortsett fra det har vi ikke, meg bekjent, noe som helst verktøy for å finne ut i hvor stor grad denne muligheten brukes – årlig, f.eks. Man får ikke noen rapporter på det. Vi hadde en interpellasjon om dette fra undertegnede for en tid tilbake. Den illustrerer nettopp problemet. I lovverket vårt ligger det mange muligheter, men vi aner altså ikke i hvor stor grad de tas i bruk. Kan statsråden bidra til å innskjerpe det, slik at Stortinget i hvert fall får en oversikt over i hvor stor grad disse virkemidlene brukes der ute?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg er ikke uenig i noe av det statsråden sier nå – i hvert fall veldig lite av det. Men det er altså ikke det saken handler om. La meg omformulere spørsmålet og stille det på en annen måte: Hvorfra får statsråden sine opplysninger om i hvor stor utstrekning muligheten for å pålegge aktivitet som ligger i regelverket i dag, brukes? Kan statsråden henvise til hvor hun får statistikken fra, når hun mener at det er utstrakt bruk av det i dag?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg holdt på å si at det er bra noen er prinsippfaste på arbeidslinja, for det har jo Arbeiderpartiet sluttet å være. Jeg ville bare gjøre oppmerksom på at det er jo en grunn til at Høyre ikke er med på forslaget, som jeg også redegjorde for i mitt innlegg. Vi har et forslag om å vedlegge dette protokollen. Men i motsetning til regjeringspartiene er vi ikke livredde for å diskutere nye løsninger for å få folk inn i jobb. Vi er opptatt av å ha aktivitetsplikt, rett og plikt til aktivitet for alle, mens regjeringspartiene har gjort det til en sport å stemme ned – og kjefte på – alle gode ideer som kommer fra opposisjonen, istedenfor å behandle dem og diskutere dem skikkelig.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg vil først henvise til de innleggene som er holdt her av statsråden og saksordføreren, og som jeg synes er veldig gode og klare, og hvor det redegjøres for denne saken på en god måte. Det jeg stiller meg litt undrende til, er at Høyre og Fremskrittspartiet kategorisk slår fast at de er prinsippfaste i denne saken, og at dette er viktige prinsipper som gjelder for alle. Slik jeg leser forslaget og det som ligger i saken, er dette en spesiell politikk for en spesiell gruppe mennesker, altså for dem som ikke kommer fra EU-området, og som er innvandrere. De skal tillegges en arbeidsplikt for å få kontantytelser, eller faktisk for å få velferdsytelser, som det står i Fremskrittspartiets forslag. På andre områder når det gjelder velferdsytelser, er disse to partiene opptatt av å referere til sin egen ideologi om valgfrihet. Kontantstøtte, foreldrepermisjon osv. skal ikke følges opp av den samme arbeidsplikten for begge. Der skal det være individuelle valg og individuell frihet for å motta kontantytelser fra trygdesystemet. Så det som er prinsippfast i Høyres og Fremskrittspartiets politikk, slik jeg ser det, er at de gjør forskjell på folk. Det er noen som skal få tilgang til ytelser i tråd med det å være norsk borger i Norge, mens de som kommer fra land utenfor EU-området, skal ha andre regler for at de skal få tilgang til de samme ytelsene.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg gleder meg også til det videre arbeidet. Det er ingen tvil om at her er hele regjeringen engasjert i å finne gode virkemidler for å få bukt med bruken av ufrivillig deltid. Som jeg var inne på i det første innlegget mitt, og som jeg har lyst til å gå litt mer inn på, er de som i dag jobber deltid, også en del av det vi kan kalle en arbeidskraftig ressurs – kanskje en arbeidskraftig reserve, en liten arbeidskraftig reserve. De representerer rundt 1,5 pst. av arbeidsstokken, men de som jobber deltid, er allikevel en ubenyttet ressurs og skal behandles som det. Vi kan også anta at hvis man her legger en annen definisjon til grunn – hvis man spør dem som i dag sier at de jobber frivillig deltid – vil man også se at mange av dem sier at jo, hvis bare forholdene hadde blitt tilrettelagt for det, hvis bare det og det hadde blitt endret, kunne de selvsagt tenkt seg å jobbe mer eller å jobbe heltid. Man må sette spørsmålstegn ved hvor mye av den ønskede deltiden som egentlig er ønsket fra kvinnenes side. Det er klart at i bunnen for det at det er flest kvinner som jobber deltid, ligger de tradisjonelle kjønnsrollemønstrene og forventningene om at kvinner tar seg av hus og hjem, og mannen er hovedforsørger. Disse kjønnsrollemønstrene er ennå ikke brutt, og deltidsproblematikken er et betydelig bevis på det. Det frie valg er ofte styrt av bakenforliggende faktorer vi selv kanskje ikke reflekterer over der og da. Det bare er sånn fordi det alltid har vært sånn. Reduserer vi bruken av ufrivillig deltid, øker vi ikke bare livskvaliteten for den det gjelder. Vi øker likestillingen i samfunnet, og vi øker også tilgangen på arbeidskraft. Det blir viktig for våre demografiske utfordringer framover. Vi kommer til å oppleve etterspørsel etter arbeidskraft i framtiden. Vi trenger flere sysselsatte innen helse og omsorg. Skal vi klare å løse framtidens omsorgsbehov med en stadig voksende eldre befolkning, er redusert arbeidsledighet og undersysselsetting viktige forutsetninger for å få realisert dette. Det er alvorlig at omfanget av deltid i helsesektoren gjør at folk ikke vil jobbe der, når vi vet hva slags behov vi har for mer arbeidskraft her framover. Det synes jeg er et viktig element vi også skal ta med oss i den videre debatten her i dag.