Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-08:
Fredag den 4. juni kl. halv åtte om morgenen, på den tiden man bruker å stå opp, hørte jeg et innslag der sosialministeren redegjorde for en ny ordning med hensyn til sykepengerettigheter som skulle innføres, med en betydelig innstramming, og der arbeidstakere ville komme mye strammere ut enn tidligere. Det ble også sagt at den som ikke samarbeider, mister retten, selv om en er dårlig. Det var også snakk om bot. Det var i det hele tatt en opplisting av negative tiltak innenfor arbeidslivet for å tvinge flere ut i arbeid. Jeg må si at jeg stusset. Jeg lurte på: Hva er det Regjeringen nå har tenkt å finne på? Dette kan de da umulig få støtte for. Så oppdager jeg, når jeg begynner å gå saken nærmere etter i sømmene, at sosialministeren klarer å gi en slik beskrivelse av noe som sosialkomiteen allerede har behandlet, at jeg selv, som er medlem i sosialkomiteen, ikke klarer å identifisere det. SV har altså støttet avtalen om et inkluderende arbeidsliv fordi vi tror det er tjenlig, og at det på mange måter er en rettighet for arbeidstakere å kunne sikres kontakt med arbeidslivet også når man er sykmeldt. Det viser seg jo gang på gang at bedrifter starter prosesser etter relativt kort fravær, slik at man etter hvert ikke har noen arbeidsplass å vende tilbake til. Det betyr at den mekanismen - hvis det går mer enn åtte uker uten at arbeidstaker har kontakt med arbeidslivet - kan medføre at man rett og slett utstøtes. Det betyr - det hadde sosialministeren fint kunnet framstille dette som - at det på mange måter er en rettighet for arbeidstaker å kunne sikres tilgang til arbeidslivet og kontakt med arbeidsgiver, og at arbeidsgiver har en plikt til å opprettholde den kontakten hvis ikke sykdom er til hinder for det. Men det vi selvfølgelig har støttet, er en lang liste som eksemplifiserer sykdommer og tilstander som gjør at arbeidstakeren ikke har denne forpliktelsen. Det nevner ikke sosialministeren med ett ord på radioen. Tvert imot forsterker hun inntrykket av at her legger man nye byrder til overfor en gruppe mennesker som fra før av har nok byrder å slite med. Jeg synes det på mange måter er oppsiktsvekkende. Jeg synes at det inntrykket ble forsterket i innlegget fra Beate Heieren Hundhammer. SV er opptatt av at vi nå begynner å få en utvikling generelt både når det gjelder arbeidsmarkedet, når det gjelder sykmeldinger, og når det gjelder utstøting - med ulike mekanismer - som er særdeles bekymringsfull. Vi har fått oppsummert kostnadene ved at folk i yrkesaktiv alder av ulike grunner faller utenfor arbeidslivet, til ca. 98,2 milliarder for 2003 - det gjelder de som er sykmeldte, dem som er på attføring, på rehabilitering, på dagpenger, det er de som har uførepensjon, og de som har sosialstønad. Den utviklingen vi står overfor, er at alle disse gruppene øker. Alle ytelsene øker, og alle gruppene får tilfang av nye som faller ut fra arbeidsmarkedet. Det er en utvikling som er så alarmerende at vi er nødt til å finne årsakene til den. Men SVs klare inntrykk er at i stedet for å etterlyse hva som kan gi den type mekanismer, som altså er alarmerende, starter man i den helt gale enden, nemlig å gi skyldfølelse til dem som er sykmeldt. I tillegg sier man at man skal bruke bøter overfor arbeidsgiver, og at legene gjør en for dårlig jobb. Jeg tror det er riktig å si at det finnes brodne kar i alle leirer. Det finnes til og med sykmeldte som ikke burde vært det. Men det signalet man sender ut, blir jo helt feil. Jeg fikk reaksjoner samme dag fra Mental Helse, som spurte: Hva har dere tenkt å gjøre på Stortinget i forhold til det som Regjeringen nå legger opp til? Jeg synes det er forunderlig at Regjeringen ikke ser at på veien fram til løsninger for å inkludere flere, for å motivere flere og få flere velvillige arbeidsgivere og flere arbeidstakere som skal holde den kontakten, må man søke å ta det med det gode. I så henseende var sosialministerens signal den 4. juni egentlig relativt katastrofalt, fordi det også fjerner den felles forståelsen som er i Stortinget om at det er fornuftig å ta grep som gjør at man får til et inkluderende arbeidsliv.