Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
I dag er det en historisk dag på Stortinget. Jeg kjenner at jeg er veldig spent. Det er jeg fordi det vi skal behandle i dag, er så viktig. Forslagene vi har lagt fram, vil ha innvirkning på kvinners og familiers liv. Ja, for det er faktisk selve livet vi diskuterer her i dag. Arbeiderpartiet har en lang tradisjon for å sette kvinners helse, svangerskapsomsorg og teknologisk utvikling på dagsordenen. De lovendringene vi fremmer her i dag, hviler på skuldrene til mange kvinner – og menn – som har banet vei for oss. I 1986 presenterte Gro Harlem Brundtland den berømte kvinneregjeringen, og det var sosialminister Tove Strand Gerhardsen som fikk gleden av å innføre ultralyd i uke 18 som en del av den offentlige svangerskapsomsorgen. Det begynner å bli mange år siden. Landene rundt oss har gjennom mange år utvidet sitt tilbud til gravide kvinner. Norge er det mest restriktive landet i Norden når det gjelder bioteknologi. I dag skal vi endelig forandre på det. Jeg vil redegjøre for de fire hovedtemaene som står sentralt i dagens behandling. Eggdonasjon for enslige handler om at flere kvinner skal få muligheten til å bli mamma. Selv har jeg fire barn, og jeg forstår at det er mange kvinner som har et brennende ønske om å bære fram egne barn. Å tillate eggdonasjon handler om at par der kvinner sliter med fertiliteten, skal få samme hjelp som familier har kunnet få med sæddonasjon i 90 år. Jeg synes det er så innmari urettferdig at kvinner nærmest skal føle seg som lovbrytere når de trenger hjelp til sin infertilitet, når vi samtidig har hatt den lange tradisjonen for å hjelpe mannen. Vi har i mange år hatt trygge, gode metoder for å hente ut egg fra kvinner, og det er ikke lenger rasjonelle grunner for at ikke også kvinner frivillig skal kunne donere egg til andre. Argumentasjonen om at kvinner i sårbare situasjoner kan utnyttes, vil vi møte gjennom strenge restriksjoner når det gjelder kompensasjon. Vi stiller også krav om at donor skal være ukjent, slik at man ikke kan bli utsatt for press fra eksempelvis en søster eller venninne. At kvinner for øvrig skal være i dårligere stand enn menn til å velge om de vil donere bort kjønnsceller, bunner i holdninger som Arbeiderpartiet ikke stiller seg bak. Assistert befruktning for enslige handler om de mange hundre kvinnene som hvert år reiser til utlandet for å bli gravide. Det kan være mange grunner til at folk velger å få barn som enslige. Det er sikkert flere som fikk e-posten fra kvinnen som hadde levd mange år i et dårlig forhold. Hun ønsket seg barn, men turte rett og slett ikke å få det sammen med mannen sin. Slike historier gjør inntrykk på meg. Da hun endelig kom seg ut av forholdet, begynte hun å få det travelt med å få barn. Hun hadde ikke funnet kjærligheten på nytt og bestemte seg for å gjennomføre assistert befruktning i utlandet. For det er jo sånn at vi kvinner har litt dårligere tid enn menn. Fra midten av 30-årene går det ganske raskt nedover med fruktbarheten til kvinner. Derfor er jeg glad for at kvinner nå også får muligheten til å lagre sine egne ubefruktede egg. Tidligere har dette vært begrenset til kvinner som av medisinske årsaker kan bli infertile. Egenlagring av egg kan dessuten redusere behovet for eggdonasjon. Hvis man har lagret egne egg fra man var yngre, vil disse eggene ha bedre kvalitet om man skulle ha behov for assistert befruktning senere i livet. Å kunne lagre sine egne egg fullfører også sirkelen når det gjelder kvinners kontroll over egen familieplanlegging. Kvinner kan hemme graviditet ved å bruke prevensjonsmidler. Kvinner kan avslutte graviditet gjennom å ta en abort. Nå kan kvinner også fremme graviditet ved at de får muligheten til å ta vare på sine egne unge og friske egg. Da har vi kommet et skritt videre og kan bevege oss over på selve graviditeten. Endelig skal tilbudet Tove Strand Gerhardsen innførte i 1986, utvides, og norske kvinner skal få tilgang til tidlig ultralyd og fosterdiagnostikk. Det er mange grunner til at vi vil innføre dette. Jeg personlig vil trekke fram særlig ett punkt: Hvert år rammes mellom 20 og 30 tvillingpar av en livstruende tilstand som kalles tvilling-tvilling-transfusjonssyndrom. I slike tilfeller overføres næring, blod og fostervann fra den ene tvillingen til den andre. Det er farlig for dem begge, og i alvorlige tilfeller er det fare for hjertesvikt og hjerneskade. Det er to hele skoleklasser som kan gå til grunne! Tidlig ultralyd redder disse barna. I tvillingsvangerskap er det nemlig viktig å få avklart tidlig om tvillingene deler morkake. Som tvillingmamma selv har jeg fått oppleve tryggheten med jevnlig oppfølging i et risikofylt svangerskap. For meg var det viktig med tidlig ultralyd. Denne tryggheten må alle tvillingmammaer få. Jeg vil samtidig understreke at jeg forstår at denne debatten er sår og krevende for mange. Til foreldre som har flotte unger med et utviklingsavvik eller en kromosomvariasjon, og som aldri ville vært de ungene foruten, vil jeg si: Når jeg kjemper for retten til å vite, gjelder det også retten til ikke å vite. Når jeg kjemper for retten til å velge, gjelder det også retten til å bære fram et barn med utviklingsavvik uten å føle at man er en byrde for samfunnet. Vi skal stille opp for dem! Den enkelte kvinne og familie skal få ta det valget som er riktig for dem og deres liv. Samfunnets oppgave er å sørge for at familiene blir møtt med forståelse, kompetanse og tjenester som kan bidra til at barnet deres skal få god livskvalitet og livsutfoldelse. Og her har vi en del å gå på. Dette må bli den neste store likestillingskampen – en likestillingskamp som er mange år på overtid. Det siste hovedtemaet jeg vil trekke fram, er livsviktig forskning og behandling. Det er ikke bare ultralyd som har helsegevinst for mor og barn. Med endringene i bioteknologiloven sørger vi også for at fostre kan få den fremste medisinske behandlingen ved å oppheve forbudet mot genterapi av fostre. Det utføres i dag avansert kirurgi og annen medisinsk behandling i siste trimester. For alvorlige genetiske sykdommer vil genterapi i fosterlivet kunne være livreddende eller redusere framtidig sykdom, smerte og lidelse. Hvordan kan man forfekte vern om det ufødte liv, når man samtidig stemmer imot at fostre skal få tilgang til best mulig behandling? Arbeiderpartiet mener at vi må sørge for denne muligheten for våre aller minste pasienter, og vi forstår ikke at regjeringspartiene stemmer imot. Kreftforeningen publiserte forrige uke den sterke historien om 15 år gamle Simen, som takket være en klinisk studie fikk tilgang til banebrytende behandling. Simen hadde nettopp fått beskjed om at han var kreftsyk for tredje gang. Men etter noen måneders behandling var to av tre barn som deltok i studien, kreftfrie. Simen begynner på videregående skole til høsten. Simen har livet foran seg. De oppdateringene vi foreslår knyttet til genterapi, handler om å gjøre Norge konkurransedyktig i kampen om slike studier. For mens den teknologiske utviklingen innen genterapi har skutt fart, har den norske bioteknologiloven på dette området stått uendret. Kreftforeningen frykter at norske pasienter ikke får tilgang til behandling som vil redde liv, fordi Norge har et tregere og mer omfattende byråkrati enn andre land. Derfor forenkler og rydder vi opp i loven. Avslutningsvis vil jeg si noe om prosessen. Solberg-regjeringen la fram evalueringen av bioteknologiloven for tre år siden, og den ble behandlet av Stortinget våren 2018. Men de bestilte lovendringene ble stoppet da Kristelig Folkeparti gikk inn i regjering og fikk vetorett i alle spørsmål om bioteknologi. Da Fremskrittspartiet senere forlot regjeringen, fikk vi muligheten til å rette opp i dette. Nå som Høyre og Venstres primærstandpunkt ikke kommer til uttrykk, er jeg glad for at det er en bredde av partier, fra SV til Fremskrittspartiet, som fremmer disse forslagene sammen med Arbeiderpartiet. Det understreker hvor bredt forankret disse spørsmålene egentlig er, og det er en styrke for saken. Jeg vil også takke representantene Åshild Bruun-Gundersen og Nicholas Wilkinson for det gode samarbeidet. Saken har blitt behandlet grundig i flere omganger og gjennom tre år. Det har vært flere høringer, og den offentlige debatten har pågått enda lenger. Det uvanlige er selvsagt at lovarbeidet skjer her i Stortinget. Men å vedta en slik lov, slik Stortinget gjør nå, er faktisk lovgiverens privilegium. Det er jobben vår. Fra 20. februar og fram mot avgivelse har dessuten flertallspartiene fått lovteknisk bistand av departementet for å få kvalitetssikret paragrafendringene og helheten i lovforslaget. Når man har tapt den politiske saken, er det siste halmstrået å rette kritikk mot prosessen. Det mener jeg er feilslått. Det som skal skje her i dag, er demokrati i praksis. I dag får vi virkelig kjenne på betydningen av at all makt er i denne sal. Med det tar jeg opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.