Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Før jeg går over til å snakke om hvordan vi kan bidra til at flest mulig personer med innvandrerbakgrunn kommer i jobb, og hvordan vi skal sørge for at færrest mulig lever på trygd, vil jeg si noe generelt om misbruk av trygdeordninger. Trygdesvindel er uakseptabelt på samme måte som all svindel med offentlige midler er det. Det er bra og nødvendig at svindel avdekkes. Fellesskapets penger skal gå til dem som ordningen er ment for, og ikke til dem som jukser. At velferdsordninger misbrukes, er derfor et alvorlig problem helt uavhengig av hvem som står bak. Vi vet at trygdejuks foregår i ulike befolkningsgrupper og er i seg selv ikke knyttet til etnisitet eller kultur. Det er den enkelte som misbruker en ordning som skal holdes ansvarlig, og ikke den gruppen vedkommende tilhører. Når vi ser at bestemte typer juks foregår i et visst omfang i noen grupper, er det selvfølgelig viktig informasjon som gjør det relevant og nødvendig å se nærmere på hvordan vi kan få slutt på ulovligheter i den gruppen. Arbeids- og velferdsetaten gjennomfører risikoanalyser for å identifisere stønadsområder med spesiell risiko for feilutbetalinger og misbruk. Stønad til enslige forsørgere regnes av etaten som et risikoområde. Nav kontroll og innkreving melder at de registrerer en god preventiv effekt av innsatsen mot misbruk av stønad til enslige forsørgere. Dersom en gruppe er overrepresentert som trygdemisbrukere, vil, i tråd med det jeg har sagt, flere i det miljøet bli kontrollert. Det mener jeg er riktig, og det er en effektiv måte å bekjempe trygdejuks på. Stønaden til enslige forsørgere har et dobbelt formål. Den skal gi inntektssikring til den som har aleneomsorg for barn, og så skal den gi midlertidig hjelp til selvhjelp, slik at stønadsmottakeren kan bli i stand til å forsørge seg selv ved eget arbeid. Mitt departement har fått gjennomført en vurdering av hvordan stønadsordningen for enslige forsørgere fungerer for mottakere med innvandrerbakgrunn. Den rapporten konkluderer med at stønadsordningen langt på vei fungerer etter hensikten med tanke på å bidra til å få mottakerne med innvandrerbakgrunn over i jobb. Ordningen fungerer likevel ikke for alle. Det er de mest ressurssterke mottakerne som har de beste resultatene. Vi ser at personer med store kvalifiseringsbehov og betydelige vansker med å orientere seg på egen hånd har mindre sjanser for å kunne gå over i arbeid. Dette er resultater vi må ta på alvor, og som regjeringen ikke minst må ta inn i arbeidet med oppfølgingen av Brochmann-utvalgets innstilling som snart kommer, som nettopp tar for seg forholdet mellom migrasjon, innvandring og våre velferdsordninger. Ved inngangen til 2010 var det over 25 000 med somalisk bakgrunn i Norge. Nærmere 18 000 av dem har flyktningbakgrunn. Norsk-somaliere er i snitt en ung befolkning. Av barna født i Norge var om lag 80 pst. under 10 år i 2008. Veldig mange norsk-somaliere klarer seg bra, og de bidrar i norsk arbeids- og samfunnsliv. Det må ligge til grunn også for denne debatten. Men hvis vi sammenligner norsk-somalierne som gruppe med andre grupper, ser vi at personer med somalisk bakgrunn i Norge har lav sysselsetting og høy arbeidsløshet. Svært mange i denne gruppen har offentlige overføringer som sin hovedinntekt. Mange somaliere har stort behov for kvalifisering, bl.a. på grunn av liten skolebakgrunn og kort botid i Norge. De kommer fra et krigsherjet land, der utdanningssystemet har vært ødelagt i lang tid. De siste årene har somaliere utgjort en relativt stor gruppe blant nyankomne til Norge. Om lag en tredjedel av dem som er her, har bodd her i fire år eller mindre. Introduksjonsprogrammet er derfor et helt sentralt virkemiddel for å gi disse gruppene grunnleggende kvalifisering. I 2009 utgjorde somaliere den største enkeltgruppen i programmet. Formålet er å styrke nyankomne innvandreres mulighet for deltakelse i yrkes- og samfunnslivet og å styrke deres økonomiske selvstendighet. Kvinner i introduksjonsprogrammet har gjennomgående lavere overgang til arbeid enn menn, og dette gjelder spesielt kvinner fra Afghanistan, Irak og Somalia. I en rapport som nylig ble lansert, kommer det fram at programmet ser ut til å forløpe og fungere på ulikt vis for kvinner og menn fra disse gruppene. Rapporten gir kunnskap om mulige årsaker til hvorfor enkelte grupper kvinner gjør det dårligere i introduksjonsprogrammet. Det er viktig for meg å understreke at vi ikke skal senke ambisjonsnivået for kvinner i introduksjonsprogrammet, heller ikke for kvinner med somalisk bakgrunn. Det er bl.a. derfor Stortinget nå har til behandling et forslag om å styrke det statlige tilsynet med gjennomføringen av introduksjonsprogrammet ute i kommunene. Også kvinner med lav utdanning og store omsorgsoppgaver må få introduksjonsprogram som er individuelt tilpasset og holder høy kvalitet, og det må være en tydelig målsetting at kvinner skal komme seg i arbeid eller utdanning. Det er avgjørende for å sikre likestilling og økonomisk selvstendighet for disse kvinnene, men også for å utjevne sosiale forskjeller og bekjempe barnefattigdom i Norge. Ordninger som kvalifiseringsprogrammet Ny sjanse er viktige virkemidler for å nå personer som står utenfor arbeidslivet etter å ha bodd lenge i Norge. Tall fra Arbeids- og velferdsdirektoratet viser at 40 pst. av deltakerne i kvalifiseringsprogrammet er innvandrere, og av disse er den største gruppen fra Somalia. Ny sjanse-forsøkene, som altså er rettet mot kvinner som ikke har levd på overføringer, men som har vært hjemme og ute av arbeidslivet i lang tid, har siden 2009 satset spesielt på kvinner med bakgrunn fra landgrupper med særlig lav sysselsetting, bl.a. somaliere. For en del innvandrere kan møtet med den norske velferdsstaten være en utfordring, og behovet for informasjon kan være stort. Jeg mener det er viktig at alle i Norge har grunnleggende kjennskap til det norske velferdssamfunnet – hvordan det fungerer, hvordan det er bygd opp, hvorfor det fungerer, hvilke verdier det er bygd på – med både rettigheter og plikter som hører til. Derfor har jeg gitt Vox, nasjonalt fagorgan for kompetansepolitikk, i oppdrag å utvikle et eget opplæringsopplegg til bruk for nyankomne innvandrere. Også for ansatte i Arbeids- og velferdsetaten kan det være krevende å formidle hva velferdsstaten innebærer, på en tydelig måte til personer med en annen erfaringsbakgrunn enn den norske. Derfor er det satt i gang et kompetanseutviklingstiltak for Nav-ansatte. Så må vi ikke glemme at det er ikke bare slik at mennesker med somalisk bakgrunn sliter på det norske arbeidsmarkedet fordi de mangler kvalifisering. Også mange godt utdannede norsk-somaliere sliter med å få jobb. Derfor er systematisk rekruttering viktig for å utnytte bredden av kompetanse i befolkningen, inkludert dem med somalisk bakgrunn, og intervjuordningen i offentlig sektor er et viktig tiltak i den sammenheng. Den går ut på at minst én søker med innvandrerbakgrunn skal innkalles til intervju dersom hun eller han er kvalifisert for stillingen. Denne ordningen er allerede innført i staten, med godt resultat. Nå innføres den som frivillig ordning i kommunene, og jeg håper at kommunene også gjør seg positive erfaringer med dette. Oslo kommune, som Fremskrittspartiet er med og styrer, er en av kommunene som har gode resultater, men jeg så til min skuffelse at Fremskrittspartiet kritiserte den frivillige ordningen – som vi nå lanserer for andre kommuner – hardt i forrige uke. Representanten Eriksson spør om jeg er villig til å angripe problemet ut fra en kulturell synsvinkel. Først og fremst er jeg opptatt av resultater. Jeg er opptatt av å forbedre de integreringspolitiske virkemidlene vi har. Det betyr selvfølgelig at de gangene et problem er overrepresentert i en bestemt etnisk gruppe, så er det relevant og viktig informasjon, som kan hjelpe oss videre til å løse det. Men vi må trekke et skarpt skille mellom dét og det å føre en integreringspolitikk som får det til å virke som om bestemte sosiale problemer er kulturelt betinget. Det har ikke vært mangel på trygdejuks i det norske samfunnet før somalierne kom, og det er svært mange norsk-somaliere som gjør en stor innsats for dette samfunnet, både i arbeids- og samfunnslivet. Derfor handler regjeringens integreringspolitikk om språk, arbeid og likestilling og ikke om kulturkamp, og dét er et viktig skille i integreringspolitikken. Oppsummert vil jeg understreke følgende: Trygdesvindel er uakseptabelt, uansett hvem som står bak. Det skal jobbes systematisk for å avdekke misbruk. Nav kontroll og innkreving gjør dette. Vi må gjøre det vi kan for å bidra til at flere norsk-somaliere kommer i arbeid, ved å bedre de eksisterende virkemidlene, og vi må legge til rette for at godt kvalifiserte personer, inkludert norsk-somaliere, får jobber som de er kvalifisert for.