Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Forslagsstillerne viser som bakgrunn for sitt forslag til den pågående debatten om kriterier for etablering av ny og kostbar kreftbehandling, og konkretiserer dette ved to nye medikamenter til behandling av langtkommet føflekkreft og prostatakreft. Innledningsvis vil regjeringspartiene vise til at helse- og omsorgsministeren allerede har bedt de regionale helseforetakene sette i gang en forskningsstudie på ett av disse legemidlene, Ipilimumab. Studien skal omfatte alle pasienter som kan ha nytte av medisinen, og behandlingen er innenfor godkjent bruksområde. Studien vil i første omgang ha en varighet på fem år, og regjeringen har i revidert nasjonalbudsjett fremmet forslag om finansiering for inneværende år. Eksisterende studier tyder på at legemidlet har god effekt for noen pasienter, mens legemidlet for de fleste vil ha liten eller moderat effekt, samtidig som det kan ha alvorlige bivirkninger. Etter beslutningen om å iverksette forskningsstudien på legemidlet mot føflekkreft etterlyses det en tilsvarende studie for legemidlet Abiraterone mot prostatakreft. Legemidlet brukes ved prostatakreft med spredning, men kan ikke helbrede sykdommen. Til forskjell fra legemidlet mot føflekkreft er det allerede mange pasienter som får legemidlet mot prostatakreft, og i 2012 brukte nesten 500 pasienter legemidlet ved at spesialister i sykehus søkte individuell refusjon. Abiraterone er et etablert behandlingstilbud, og det er derfor ikke det samme behovet for å gjennomføre en forskningsstudie på dette for å utvikle ny kunnskap om hvilke pasientgrupper som bør tilbys behandlingen. Det bevilges betydelige midler til medisinsk forskning både gjennom øremerking av midler til de regionale helseforetakene og gjennom Norges forskningsråd. Helsetjenesten vurderer behov for gjennomføring av kliniske studier, herunder forskning på bruk av det aktuelle legemidlet som ledd i etablerte behandlingsforløp. Etter vår vurdering vil konkurransebaserte prosesser bidra til høy kvalitet på norsk kreftforskning. Kunnskapsutviklingen innenfor medisinsk behandling er rask og består dels av nye muligheter med kurativ effekt og dels av muligheter med varierende grad av livsforlengelse for en gruppe pasienter. Nye behandlinger har ikke alltid kartlagt hvilke pasienter som har nytte av behandlingen. Både myndigheter og fagmiljøer har et ansvar for å prioritere, og det er gjort viktig arbeid på området i Norge, bl.a. i de to Lønning-utvalgene. Det har vært bred oppslutning om prioriteringsarbeidet, hvor sykdommens alvorlighet, forventet nytte av helsehjelpen og et rimelig forhold mellom effekt og kostnader i sum skal danne grunnlag for prioritering. Prioriteringsoppgavene er ofte svært krevende, men de blir noe lettere når vi har et godt kunnskapsgrunnlag. Avslutningsvis: Vi kommer til å få mange nye og kostbare legemidler i årene som kommer. Våre valg og våre beslutninger må bygge på kunnskap og størst mulig åpenhet. Det var derfor nødvendig at helsedirektøren så tydelig markerte at hemmelighold av forhandlinger med farmasøytisk industri overfor sentrale helsemyndigheter ikke er akseptabelt, og det er positivt at firmaet det gjelder, deretter aksepterte vanlige prosesser.