Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-25:
Så langt synes jeg diskusjonen om statsbudsjettet her i Stortinget har vært veldig rolig. Riktignok har det i diskusjonen blant de mange som blir berørt av budsjettet, i år som tidligere vært en del som synes at budsjettkompromisset heller ikke gir nok. Men det har i hvert fall vært rolig på et område som har bekymret oss når vi har hatt budsjettbehandlinger tidligere, nemlig den diskusjonen som har vært vanlig i økonomiske kretser om hvorvidt dette budsjettet er godt nok til på en ansvarlig måte å ta vare på de økonomiske utfordringene – å holde kronekursen stabil og holde rentenivået nede. Den diskusjonen har det heller ikke vært noe av nå i høst. Det kan være flere grunner til den gunstige situasjonen. Jeg tror en grunn er at uansett hvem som lager budsjettavtale, er det en fordel at den politiske situasjonen blir avklart ganske tidlig og ganske raskt. Det har skjedd i år, og det er jeg sikker på er bra. Men i tillegg til det, og kanskje enda viktigere, tror jeg en grunn er at det har vært klart lenge – og det ble klart tidlig – at her skulle ikke budsjettkompromisset gi som resultat at man brukte mer penger enn det det fra Regjeringens side var lagt opp til. Vi har klart å holde budsjettbalansen gjennom behandlingen, og vi har klart å la være å bruke mer oljepenger. Jeg er veldig glad for at finansministeren her så sterkt understreker nettopp betydningen av den orden i økonomien, betydningen av at vi ikke lar oss friste til å hente inn flere oljepenger for å løse saker på en lettvint måte ved å skli på budsjettbalansen. Da får det heller være så at det er litt uenighet om hvorvidt det hadde betydning at budsjetter sprakk. Vi er i hvert fall enige om at det har betydning at budsjettet nå ikke sprakk, og at det kommer til å ha en positiv utvikling framover. Det betyr jo at vi har fått en viktig brikke av solidaritetsalternativet på plass igjen, nemlig at stramheten i finanspolitikken, styringen av hvor mye penger vi bruker i samfunnet, følger en ordentlig linje. Og finanspolitikken er et viktig element i solidaritetsalternativet, og det er vårt ansvar. Det var finanspolitikken som sprakk først da vi havnet i en situasjon der vi deretter fikk for romslige lønnsoppgjør og en ugunstig utvikling av vår kronekurs, med derav følgende stigning i rentenivået. Derfor er det så viktig at vi nå får dette skikkelig på plass. I tillegg er pengepolitikken viktig, og vi får håpe at den ryddighet som denne budsjettbehandlingen skjer med, betyr at vi også kan se fram mot en nedgang i rentenivået. Og da blir det som finansminister Restad sa, viktig at det tredje elementet også kommer på plass, nemlig kontroll med pris- og lønnsutviklingen. Det bør det være lagt et brukbart utgangspunkt for med det opplegget som ligger her nå – og det er kanskje det aller viktigste elementet i en situasjon der vi ser at industrisysselsettingen for første gang på flere år nå dessverre er i tilbakegang. Med det som utgangspunkt synes jeg det blir veldig rart at Regjeringen istedenfor å invitere fagbevegelsen til et ordentlig samarbeid, velger å konfrontere fagbevegelsen ved å foreslå endringer i avtalefestede pensjonsordninger, som vi alle vet er et resultat av et trepartssamarbeid i forhandlinger. For det blir konkret foreslått forandringer i avtalefestet pensjon fra Regjeringen. Den rekker nok ikke konkrete forslag til vedtak i denne omgangen, men det er lagt fram en del ideer om hvordan en kan beskjære avtalefestet pensjon, bl.a. ved å redusere muligheten for gavepensjon, svekke retten til å tjene opp pensjonspoeng i løpetiden for AFP, osv. For vår del synes vi det er viktig at i den grad en i det hele tatt skal diskutere forandringer i en slik avtalefestet ordning, må det skje gjennom forhandlinger og samtidig med forhandlinger. Derfor ber vi i denne saken om det i Arbeiderpartiets merknad i budsjettinnstillingen. Og det er en skuffelse at ikke regjeringspartiene også kunne være med på det, nettopp på grunn av at det ville lagt et bedre grunnlag for den viktige prosessen som lønnsoppgjørene blir nå til våren. Når det har vært samarbeid mellom Regjeringen, Høyre og Fremskrittspartiet, har det ved budsjettkompromissene i Stortinget gått i gal retning i forhold til denne type hensyn. Denne gangen har behandlingen i Stortinget gitt et bedre grunnlag for en positiv holdning til starten av lønnsoppgjøret til våren. Det har bl.a. skjedd ved at vi gjennom budsjettkompromisset har fått gjennomslag for at den urettferdige ordningen med å ødelegge syketrygden for lavtlønte kvinner, igjen kommer på plass. Økningen i kravet til inntekt for å få sykelønn har vi heldigvis fått reversert. Vi har klart å få til en økning i antall tiltaksplasser. I en situasjon der vi vet at det i enkelte næringer er økt ledighet, er det et viktig virkemiddel. I kompromisset med høyresiden ble de plassene kuttet. Vi har fått til en næringslivspakke som fører til investeringer ikke minst langs kysten: i offshoreindustrien i forbindelse med bygging av ferjer, i fiskerihavner osv. Det betyr mye, fordi det er i den sektoren den reduserte sysselsettingen har kommet. I tillegg har vi fått til veginvesteringer og tiltak i treforedlingsindustrien som vil virke positivt sysselsettingspolitisk. Vi synes også de forbedringene vi har fått til på kommunesektoren, er positive med totalt sett en styrking på ca. 1 milliard kr. Store deler av midlene er frie midler. Vi styrker både kommunene og fylkeskommunenes frie rammer, i tillegg til styrking av regionsykehus, barnehageplasser, skolefritidsordningen osv. Det som gjenstår i kommunesektoren – og det er et annet punkt der jeg skulle ønske vi kunne fått støtte fra regjeringspartiene for vår merknad – er å se på om vi har oppfylt intensjonene i Rattsø-utvalget. Det ser ut til at de kommunene som skulle løftes, som lå for lavt, fremdeles ligger for lavt i inntektsnivå til å kunne gi sine innbyggere et godt nok tilbud, slik vi klarer det ellers i landet. Det er en kjent sak at det i stor grad er kommunene i fylkene rundt Oslofjorden som ennå ikke har blitt løftet, slik som intensjonen i Rattsø-utvalget var. Det har blitt en betydelig bedre fordelingsprofil i budsjettet etter behandlingen i Stortinget enn det var. Jeg er glad for at finansministeren også understreket betydningen av det, og betydningen av at det er vi som samarbeider for å få det til. Vi har økt skatten for dem som tjener mest, og vi har redusert skatten for dem som tjener minst. Det går i riktig retning, og det er en motsatt retning av det som har vært resultatene av budsjettavtaler mellom regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet i de to siste år. Så har det vært mye diskusjon her om retningen på budsjetter. Høyres og SVs representanter og også andre har vært opptatt av om det er noen forandring av retningen i budsjettet. Ja, det er det! Retningen er forandret, og den er forandret til det bedre sett med Arbeiderpartiets øyne. Det er blitt en mer rettferdig fordeling. Men selvfølgelig har Arbeiderpartiet og SV ambisjoner om å vri politikken i retning venstre, og vi er glad for at vi har fått til det. Selvfølgelig har Høyre og Fremskrittspartiet, legitimt, ambisjoner om å vri politikken i retning høyre. Sånn sett er alt ved det gamle. Og Regjeringen har ambisjoner om å sitte. Sånn sett kan de fleste nå være fornøyd.