trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Utfordringer krever at vi prioriterer arbeidsplasser, særlig i privat sektor, høyt. Det sa statsministeren i sitt innlegg i morges – det begynner å bli noen timer siden for oss alle. Det er det lett å være enig i. Men hovedkritikken framført mot regjeringens økonomiske politikk i denne trontaledebatten handler jo om at den prioriteringsjobben ikke gjøres. Det skapes nesten ikke private jobber, og det til tross for en voldsom pengebruk. Det settes stadig nye rekorder, og i dag ser vi – igjen – Stavanger Aftenblad avsløre at den tiltakspakken som regjeringen påstår er målrettet mot den regionen, er en milliardbløff. De har – til tross for en voldsom pengebruk – ikke klart å prioritere den helt nødvendige innsatsen for å inkludere flere i vårt arbeidsliv, få opp sysselsettingsandelen og finne de løsningene som kan løfte de store, voksende gruppene som står utenfor og stadig lenger utenfor arbeidslivet. Men en milliard til landets 50 rikeste har de prioritert, og statsministeren synes åpenbart at det ikke hører helt hjemme i en debatt om ulikhet. Men de har prioritert det, ut fra den utrolig gammeldagse tanken at hvis vi gir mer til dem som har mest, vil det automatisk føre til flere arbeidsplasser, og så vil det dryppe litt på oss alle. Representanten Astrup ble spurt i replikkordskiftet om han kunne gi et eneste eksempel på arbeidsplasser som er skapt fordi disse 50 menneskene har fått 20 mill. kr ekstra hver, og det er ikke noe svar å få. Men brukt direkte kunne disse pengene – bare til de 50 rikeste – skapt flere hundre arbeidsplasser i privat sektor. Vi kunne ha fått folk i jobb i stedet for de pengene, og det er selvsagt et spørsmål om fordeling. Jeg synes det er litt oppsiktsvekkende at statsministeren nesten blir litt snurt når hun blir konfrontert med at ulikhetene øker, når hun sier at hun synes at vi bør ha en mer seriøs diskusjon. Så påpeker både hun og Trond Helleland at de viktigste forskjellene oppstår mellom dem som er innenfor og dem som er utenfor arbeidslivet. Det er selvsagt helt riktig. Det er derfor det er så alvorlig at sysselsettingsandelen går ned, at jobbveksten uteblir, og at det blir stadig flere unge uføre. Så vi stiller spørsmål, fordi økte forskjeller, massiv pengebruk som ikke virker, fallende sysselsettingsandel og null jobbvekst i privat sektor ruster oss ikke for framtiden. Denne debatten illustrerer at dét er en virkelighet som krever at vi får på plass en regjering som tar Norge i en ny retning.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-05:
Jeg tror jeg kan slutte meg til alt representanten Marthinsen sa, og til det meste som Arbeiderpartiet har sagt om ulikhet i hele debatten. Om ett år er det forhåpentligvis Jonas Gahr Støre som er statsminister under trontaledebatten. Det ser jeg veldig fram til. Retorikken fra Arbeiderpartiet når det gjelder sosiale forskjeller, er svært løfterik. Det er ikke bare retorikk som skal til, og det er ikke retorikk som vil redusere ulikhetene og urettferdigheten i Norge – det er det politikk som vil gjøre – og her vil jeg utfordre mine gode venner i Arbeiderpartiet lite grann. Til nå har Arbeiderpartiet fortalt oss at de ble med på skatteforliket i vår for å redde formuesskatten. Overraskelsen var derfor stor da representanten Tajik i dag sa at skatteforliket nærmest var en blåkopi av Arbeiderpartiets politikk. Den var ny – for kontrasten kunne knapt vært større mellom det Tajik sa om skatteforliket, og den vreden representanter som Henriksen og Aukrust fra Arbeiderpartiet har uttrykt over skattekuttene til de aller rikeste. Det kan jo ikke være sånn at 1 mrd. kr til landets 50 rikeste er forferdelig, mens 1 mrd. kr i aksjerabatt – hvorav det meste går til de 0,2 rikeste promillene i landet – tvert imot er kjempebra. Da blir jeg forvirret. Forskjellen mellom kloke skattekutt og urettferdige skattekutt ligger ikke i intervallet mellom de 0,2 rikeste promillene i landet og de 50 rikeste menneskene i landet. Begge deler er skattekutt til den aller rikeste eliten i Norge. Trond Giske har helt rett når han sier at skattekutt på 20 mrd. kr ikke gir sysselsettingsvekst, men ifølge partiet til Giske gir tydeligvis skattekutt på 2 mrd. kr det. Siden Arbeiderpartiet mener at skattekuttene fra regjeringen er så ille, må en tro at Arbeiderpartiet vil gå inn for å reversere disse skattekuttene når de etter alt å håpe får politisk makt neste år. Det er ikke bare ett år til vi har et nytt flertall; vi har ett år på å fylle det nye flertallet med politisk innhold. Vi er nesten der at vi har en samlet opposisjon som har kraftfulle verktøy, overbevisningen og politikken som skal til for å redusere forskjellene i Norge, men da kan man ikke stoppe ved kritikken mot regjeringens skattekutt. Da kan man ikke selv gå inn for milliardskattekutt til den samme rikeste eliten som man kritiserer Erna Solberg for å tilgodese. Det er litt som gjenstår, men med ett år igjen føler jeg meg trygg på at vi i neste trontaledebatt diskuterer en helt ny politisk retning for Norge, der høyreregjeringens skattekutt er reversert, der pengene går til velferd og ikke til de rikeste, og der vi f.eks. har fått overbevist Arbeiderpartiet om å gjeninnføre arveavgiften.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
I løpet av debatten har jeg hørt at spesielt Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti gjentar og gjentar klisjeene om at dagens regjering tar fra de fattige og gir til de rike. De sier at forskjellene øker, det blir flere fattige, og det virker som om alt er dårlig med dagens regjering. Det er en voldsom krisemaksimering. Jeg har nesten fått følelsen av at jeg har sittet og hørt på en debatt fra et eller annet tilfeldig fattig land, et u-land, der det virkelig er enormt store forskjeller mellom folk, der rike er enormt rike og der fattige er veldig, veldig fattige. Faktum er at Norge er faktisk et av de landene i verden hvor det er minst forskjeller, og hvor det er mest likestilling. Det kan virke som om Arbeiderpartiet rett og slett ignorerer dette, eller så lurer jeg noen ganger på om Arbeiderpartiet selv tror på retorikken sin. Arbeiderpartiet kritiserte oss for å endre barnetillegget, det er et eksempel. Jeg synes det er litt spesielt at vi får kritikk for det, for så vidt jeg forstår, la jo Arbeiderpartiet selv grunnlaget for mye av endringene som er blitt gjennomført i uførereformen. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen styrker arbeidslinjen. Det er nettopp derfor det var viktig å endre barnetillegget. Det skal være lønnsomt å jobbe, og det skal ikke være lønnsomt å ikke jobbe – å sitte hjemme. Tone Sønsterud kritiserte også regjeringen for at vi ikke satser nok på samferdsel i Hedmark. Da viste hun spesielt til rv. 3, rv. 25 og E16. Når det gjelder samferdsel, leverer regjeringen på alle områder. Vi leverer på vei, og vi leverer på bane. Vi har økt bevilgningene med ca. 50 pst. Bare i Innlandet skal det nå investeres ca. 25 mrd. kr i vei og bane, noe som vil føre til at ca. 3 000 anleggsarbeidere vil få jobb. Det er en massiv satsing på samferdsel. Når det gjelder rv. 3 og rv. 25 er vi allerede synlig i gang. Vi har hogd trærne langs traseen, vi har ryddet opp i en del av det som de rød-grønne la til grunn. Blant annet har vi økt fra 100 km/t til 110 km/t, vi har fjernet noen rundkjøringer og får i hvert fall planfritt kryss. Det er viktig for framkommeligheten, det er viktig for flyten i trafikken, og det er også enormt viktig for trafikksikkerheten. Hadde vi kommet inn tidligere i prosjektet og fått ryddet opp i mer, skulle vi tatt tak i flere problemstillinger. Et eksempel jeg har lyst til å nevne, er: På den lille strekningen mellom Løten og Elverum er det faktisk lagt opp til fire veinormaler: Det blir vanlig firefelts vei, det blir to trefelts, det blir smal firefelts og det blir en vanlig firefelts vei. Jeg har en stor, god nyhet til Tone Sønsterud og alle andre i salen: Når det gjelder videre framdrift for rv. 3 og rv. 25, kommer proposisjonen til behandling her i Stortinget før jul, og da ligger alt an til at vi kan klare å komme i gang – forhåpentligvis i løpet av et års tid.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Dette har vært en litt underlig, men også relativt forutsigbar debatt å følge disse to dagene. Noen har pratet om sin politikk, hva man ønsker å forbedre og fornye i Norge, noen har kritisert uten å komme med egne løsninger. Og jeg er redd det hadde vært uparlamentarisk av meg å hevde at Arbeiderpartiet kun prater mot bedre vitende, derfor skal jeg ikke gå videre inn på det. Mye av debatten har handlet om Forskjells-Norge. Ja, det er et felles mål vi alle har at forskjellene i Norge ikke skal være for store. Men den største forskjellen man har i Norge, handler om dem som er i jobb, kontra dem som ikke er i jobb. Da er jeg glad for at vi har en regjering som er tydelig på at vi skal legge til rette for at flere mennesker skal leve av egen inntekt, og der er det flere grep denne regjering har gjort. Når regjeringen nå har sørget for at helsekøene har blitt betydelig redusert, betyr det at langt flere mennesker kan komme tilbake i arbeidslivet raskere. Når vi nå har gjort endringer i arbeidsmiljøloven, har vi sørget for at døren inn til arbeidslivet er videre og bredere, og at flere mennesker som tidligere var utenfor arbeidslivet, nå kan få muligheten til å prøve seg i arbeidslivet og vise hvilke evner og muligheter de har. Da er det spesielt når vi hører at Arbeiderpartiets leder fra denne talerstol sier at nesten det viktigste for Arbeiderpartiet, hvis de gjenvinner regjeringsmakten, er å reversere moderniseringen vi har gjort av arbeidsmiljøloven, og at de ønsker å gjeninnføre en arbeidsmiljølov tilpasset behovene Norge hadde på 1970-tallet. Verden har forandret seg, og da er det også viktig at vi bidrar til å gjøre justeringene som trengs. Det har også vært debatt om skatter og avgifter. Jeg er glad for at vi har en regjering som reduserer skatter og avgifter for næringsliv og for enkeltpersoner, slik at flere mennesker kan leve av egen inntekt, slik at vi lar norske bedrifter beholde mer av sine egne penger, slik at de kan investere og være med på å trygge arbeidsplassene. Men så registrerer jeg at noen er mer opptatt av at det er viktigere å øke skattene og avgiftene. Eksakt hvor mye ønsker de ikke å gå ut med, men man snakker om 26 mrd. kr, som jeg ser er det siste tallet det snakkes om. Og jeg vil si at det er meget spesielt å tro at det vil hjelpe norske bedrifter som er i en trang økonomisk situasjon, å gi dem en betydelig ekstraregning. Det vil ikke bidra. For arbeidsplasser vedtas ikke; de skapes. Og vår jobb som politikere er faktisk å legge til rette for næringslivet.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Dette har vært en rimelig forutsigbar debatt, og jeg synes vi skal være glad for at ikke Oslo Børs blir påvirket av arbeiderpartirepresentanters innlegg i denne sal, for da ville det virkelig gått nedover med børsen. Så heldigvis er det ikke fra Stortingets talerstol – i hvert fall ikke fra Arbeiderpartiets representanter – det avgjøres hvordan det kommer til å se ut på børsen. Jeg synes også det er litt spesielt at det fra denne talerstolen kommer så lite positivt fra de rød-grønne representantene, og jeg synes det er spesielt å høre all kritikken mot regjeringen fra lederen i komiteen for kirke-, utdannings- og forskningssaker, som er et kjempeviktig område. Det er vel det å få kunnskap, det å få utdannelse, som er noe av det som skal sørge for at vi virkelig kan møte framtiden med nye og framtidsrettede arbeidsplasser. Da er det trist å høre at lederen av komiteen knapt nevnte dette i sitt innlegg fra talerstolen og kun var opptatt av å kritisere regjeringen fordi man gjør noe med formuesskatten, særlig når vi vet at lederen av denne komiteen som statsråd var opptatt av at man kanskje måtte se på formuesskatten, fordi den slo litt galt ut. Men tydeligvis var det viktigere i denne ideologi- og polemikkdebatten å være imot det han egentlig var litt for da han var statsråd. Jeg synes det ville ha vært kjempebra hvis lederen av utdanningskomiteen også hadde vært tydelig på at det å jobbe, utdanne folk, få på plass kompetansen, forskningsmiljøene, er viktig, de som kan sørge for at jeg som eldrepolitisk talsmann – og alle eldre i dette landet – kan få ny teknologi, velferdsteknologien, på plass som gjør at vi kan sørge for å utdanne folk til å gi god omsorg. Denne kompetansen er jo noe som en leder av utdanningskomiteen burde vært opptatt av å få på plass, slik at vi virkelig kan gi dem som trenger trygghet, omsorg og pleie i hverdagen, en god, trygg og verdig alderdom, ikke minst med god velferdsteknologi, som kan sørge for at menneskene skal drive omsorg, og at teknologien skal hjelpe dem som trenger det!
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Hadde representanten Gahr Støre sett på talerlisten, ville han sett at jeg sto etter ham også da han var på vei opp! Jeg synes det har vært en interessant debatt, men det har vært en debatt som har gått i to spor: Regjeringspartiene – og Kristelig Folkeparti og Venstre – har valgt å prøve å få fram en del av de gode tingene som også har skjedd, mens øvrige del av opposisjonen har gjort alt de har kunnet for å si at nærmest ingenting går i riktig retning. Sannheten er selvsagt at her er utfordringer. Svært mye går godt, men så har man også en del utfordringer framover som regjeringen jobber hver eneste dag med å finne en løsning på. Vi har alltid – i mange år – hatt utfordringer innenfor kriminalitetsbildet. Justisministeren leverer hver eneste dag for å få opp oppklaringsprosenten og få ned kriminaliteten. Innenfor forsvar har vi fått framlagt en langtidsplan for Forsvaret som viser hvilken retning man ønsker å gå i, for å sørge for at vi skal møte utfordringene som ligger der i årene som kommer. Vi har også innenfor en rekke andre områder prøvd å vise gjennom denne debatten hva som skjer der ute. Og så har vi påpekt at mens det går godt i veldig mange fylker, har vi utfordringer særlig langs kysten, særlig fra Agder-fylkene opp til og med Trøndelags-fylkene. Men samtidig får vi framlagt tall også fra andre sektorer. Så sent som i går fikk vi tallene fra fiskerinæringen, som setter stadig nye rekorder innenfor sin fiskeeksport. Det gjør at det virkemiddelapparatet som man da skal sette i verk, må være tilpasset den virkeligheten som vi befinner oss i, nettopp å få de skreddersydde løsningene som skal løse de problemene som faktisk er der. Det kan ikke være slik at vi skal lage en politikk som skal løse problemer som ikke finnes. Derfor er det viktig at vi gjør disse tingene på en skikkelig måte. Jeg skal bare avslutte denne delen med å gi en liten stemmeforklaring, slik at alt er ryddet av veien. Fremskrittspartiet har fremmet forslag nr. 1. Vi setter veldig pris på at kunnskapsministeren viste til at man vil igangsette et arbeid knyttet til et regelverk når det gjelder heldekkende plagg i skolen. Men vi mener det er viktig å få et lovforbud, fordi det har andre virkninger knyttet til hvordan det kan endres i framtiden. En lov må til Stortinget for å endres, regelverk kan endres av den til enhver tid sittende regjering. Jeg stoler på denne regjeringen, men jeg er ikke sikker på om framtidige nødvendigvis er like dyktige og opptatt av denne problemstillingen som dagens regjering er. Så vi stemmer for det forslaget, og vi stemmer mot resten av forslagene.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-02-18:
Jeg vil gjerne framsette et representantforslag på vegne av Anette Trettebergstuen, Lene Vågslid, Stine Renate Håheim og meg selv om kvinner i fengsel.
Siri Engesæth (Venstre), 2016-02-18:
Jeg vil gjerne framsette et representantforslag fra Terje Breivik, Ola Elvestuen og meg selv om å innføre miljøavgifter på fossil plast.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2016-02-18:
Jeg vil på vegne av representantene Anne Tingelstad Wøien, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv framsette et representantforslag om oppretting av lov om etikkinformasjon.
Pål Farstad (Venstre), 2016-02-18:
Jeg takker statsråden for redegjørelsen og har ingen problem med å anerkjenne regjeringens maritime strategi som et godt dokument. Både før og etter framleggingen av det dokumentet hadde Venstre et godt samarbeid med næringsministeren. Det er jeg glad for, og det håper jeg kan fortsette. Jeg er enig i at skipsfarten er energieffektiv allerede, det sa jeg også i innledningen, men vi kan altså gjøre mer, og det er på dette området Norge har et fortrinn framfor mange andre land – ja, kanskje alle andre land – ikke minst når det gjelder å eksportere teknologi. For å få ned utslippene fra internasjonal skipsfart må Norge arbeide for strenge internasjonale regler og miljøtiltak for å redusere utslipp til luft. Det er allerede opprettet et Sulphur Emission Control Area for Nordsjøen, inkludert Den engelske kanal. Det pågår også en prosess for å redusere NOx-utslippene fra skipsfarten ytterligere, med etablering av et Nitrogen Oxide Emission Control Area for Nordsjøen – veldig bra. Spørsmålet er om disse områdene bør utvides til også å gjelde nord for 62-graden, hvor vi finner noen av Norges mest sårbare områder. Jeg benytter anledningen til å be statsråden si noe om problemstillingen nord for 62-graden. NOx-fondet bidrar også til å oppfylle våre forpliktelser i henhold til Gøteborg-protokollen fra 1999. Selskap som f.eks. Nor Lines har nettopp bygd to LNG-skip, og de framhever nettopp at NOx-fondet er ett av få fond hvor man kan få relativt stor støtte til utvikling av mer miljøvennlig teknologi. Det er derfor viktig å få avklart om ordningen videreføres også etter 2017. Det jobbes både internasjonalt, regionalt og nasjonalt for å begrense utslipp av klimagasser fra skipsfarten. Selv om skipsfarten var først ute med bindende globale utslippsreguleringer på tvers av en hel industrisektor, er det enighet i næringen om at det må følges opp av mer markedsbaserte mekanismer, f.eks. avgifter som setter en prislapp på utslipp utover grensene fastsatt i globale reguleringer. Det er en viktig problemstilling. Slike avgifter kan settes av i et internasjonalt fond, på linje med NOx-fondet, som tilgjengeliggjør forskning og utvikling på klimatiltak innenfor skipsfarten. En naturlig oppfølging er derfor om regjeringen vil ta initiativ internasjonalt for å få satt en prislapp på CO2 i internasjonal skipsfart, og for å inkludere skipsfart i klimaforhandlingene.
Pål Farstad (Venstre), 2016-02-18:
Jeg takker statsråden og Stortinget for denne viktige debatten. At alle representanter som har hatt ordet her nå uttrykker betydelige ambisjoner, lover godt. Det som blir viktig nå, er at vi kommer fra ord til handling. Dette er et viktig arbeid som går på tvers av flere departementer, som også statsråden var inne på. Viktige vilkår for skipsfarten ligger i Samferdselsdepartementet, utvikling av den maritime næringen ligger i Nærings- og fiskeridepartementet, og forskning og utvikling ligger i Kunnskapsdepartementet, som representanten Bjørnstad pekte på i sitt innlegg. For Venstre er det viktig at man lager en nasjonal strategi og handlingsplan for å drive fram det grønne skiftet som del av den maritime næringen – en del av den maritime strategien om så er. Det krever at flere departementer samarbeider tett om utviklingen. Jeg vil i den sammenhengen peke på at allerede mandag 29. februar legger fagetatene fram sitt faglige forslag til ny Nasjonal transportplan. I denne planen er det viktige rammevilkår for skipsfarten og nærskipstrafikken når det gjelder både gods og passasjerer. For Venstre vil det være avgjørende at den neste nasjonale transportplanen vekter klima- og miljøhensyn mye høyere. Utslippene fra transportsektoren som sådan må ned. Enkeltbransjer kan ikke skylde på at de utgjør en relativt liten andel av de totale utslippene, slik det gjerne brukes når man ser dette stykkevis. Alle sektorer må bidra til det grønne skiftet. Det gjelder også skipsfarten, selv om den i utgangspunktet er en svært miljøvennlig transportform, som flere har vært inne på i debatten her. Neste NTP må styrke nærskipstrafikkens konkurransekraft gjennom å fremme incentiver for overføring av gods fra vei til sjø og bane. Det er et stort behov for et kraftig løft for sjøtransportens infrastruktur, som vi har vært inne på. I tillegg til vedlikehold av farleder er det viktig å tilrettelegge for infrastruktur til og fra havn i form av vei- og banetilknytning. Sjøtransportens rolle må styrkes i arbeidet med Nasjonal transportplan – det må den. Jeg er glad for innholdet i dagens debatt. Jeg er faktisk på grensen til å bli oppløftet. Det som nå er viktig, er at vi tenker tempo. Venstre er i hvert fall utålmodig.
Monica Mæland (Høyre), 2016-02-18:
Maritim næring er en næring hvor alt preges av at det meste henger sammen med vår kompetanse på maritim næring, altså sjømannskompetansen. Den trenger vi på sjø og på land. Derfor er maritim strategi så enormt viktig, fordi vi der tar alle ledd av læringen, og skal vi kunne utvikle ny teknologi på land, trenger vi kompetansen på sjøen. Jeg er veldig glad for det gode samarbeidet vi har hatt. Det er stilt noen spørsmål som naturlig hører hjemme hos både finansministeren og klimaministeren, så det skal jeg la dem svare på. Når det gjelder vårt engasjement internasjonalt, er det en av grunnene til at jeg mener at maritim strategi for å få flagget inn flere skip er veldig viktig. Vår røst internasjonalt er avhengig av at vi er sterke, og da teller antall skip vi har i NIS og i NOR. Vi har en sterk røst i IMO, vi gjør et veldig viktig arbeid internasjonalt, og vi var ledende i arbeidet med å utvikle Polarkoden, som regulerer internasjonal skipsfart i polare strøk. Vi kom ikke så langt som vi ønsket, men vi er kommet et stykke på vei, og det er veldig viktig at vi fortsetter dette arbeidet internasjonalt, i IMO og i EU, for å regulere de mest sårbare områdene. Så jeg opplever at Norge har både kompetanse, stort engasjement og gjennomføringskraft internasjonalt i disse spørsmålene.
Monica Mæland (Høyre), 2016-02-18:
Takk til interpellanten for å ta opp et viktig spørsmål. Vi er enige om at vi har en verdensledende maritim sektor, og vi har faktisk også verdensledende teknologi. Skal vi opprettholde den posisjonen, krever det at både næringen og myndighetene jobber proaktivt sammen, at vi gjennom vårt virkemiddelapparat, gjennom utenriksstasjoner og embetsverk, sørger for at næringen får den støtten den trenger, bl.a. for å promotere sin teknologi utenlands. Jeg har lyst til å nevne at vi i fjor støttet seminarer og møter for å presentere norske selskapers kompetanse på nettopp grønn skipsfart i Hongkong, Sør-Korea, Tyskland og USA. Japan og Singapore er også prioriterte land. Denne næringen er unik når det gjelder omstilling. Det har den vært gjennom flere hundre år, og vi vet at deler av næringen sliter hardt nå. Da vil utvikling, innovasjon av ny teknologi, være et konkurransefortrinn i internasjonal sammenheng. Det er jeg sikker på. Det er stilt noen spørsmål. Jeg skal prøve å svare på noen av dem. Representanten Eidsvoll Holmås er opptatt av å hoppe over utviklingen og rett i mål. Jeg tror at innovasjon nettopp handler om å gå ett steg av gangen. Da er lavutslipp viktig. Nullutslipp er målet, det er vi enige om, men jeg tror man må gå veien og utvikle noe som er modent, og som passer. Det er forskjell på å kjøpe inn kaffe og å bygge opera. Når vi snakker om reglene knyttet til offentlige innkjøp, har jeg vært opptatt av å forenkle. Det har vært vanskelig fordi alle gode formål ønskes inn i de reglene, men dette skal altså praktiseres av enkeltpersoner i kommuner, i fylker, i staten. Så vi stiller nå strengere miljøkrav. Noen ønsker at vi skulle gått litt lenger. Vel, jeg konstaterer at vi nå har et strengere regime. Det kommer til å få effekt fordi politikk virker, og det er jeg glad for. Når det gjelder kondemneringsordningen og innovasjonslåneordningen som er vedtatt, blir det utlyst i løpet av veldig, veldig kort tid. Vi snakker om dager heller enn uker. Vi har jobbet siden statsbudsjettet ble vedtatt med å få det på plass, så det er vi i ferd med. Når det gjelder clusteret på Stord og behovet for pilotering, er det kjent. Vi har nå støttet Sørlandslab gjennom både revidert og statsbudsjett, og det er et ønske i flere miljøer om piloter, om katapulter. Jeg er enig i det behovet, og vi må se hva vi greier å få på plass i budsjettene framover. Når det gjelder kravene på sokkelen, er det naturlig nok et spørsmål som først og fremst må rettes til Olje- og energidepartementet, og som også må konsekvensvurderes av Olje- og energidepartementet. Det skal ikke jeg gjøre på deres vegne. Takk for en god debatt.
Terje Breivik (Venstre), 2016-02-18:
Eg kan starta med å takka interpellanten Farstad for å reisa problemstillinga. Dette er ein debatt som både har eit langsiktig perspektiv, og som òg er viktig for å leggja til rette for ei næring som har alle moglegheiter til å vera ei av dei store for Noreg i framtida. Men det er òg ein debatt som er eit veldig godt høve til å ta opp ting som ein kan gjera rimeleg omgåande for å avhjelpa ein situasjon som er rimeleg prekær. No kjenner statsråden Vestlandet og ikkje minst maritim industri på Vestlandet minst like godt som underteikna. Eg hadde ein liten runde i Sunnhordland for to veker sidan og besøkte bl.a. NCE Maritime CleanTech på Stord, ei klynge for maritim industri. Vestlendingar er jo heilt fantastiske menneske, særleg sunnhordlendingane. Dette var då bedrifter som opplever si verste krise «ever». Men var dei opptekne av å driva krisemaksimering når dei møter ein politikar som har makt til å gjera endringar? Nei, dei var opptekne av å visa moglegheiter, diskutera alt det spennande dei no tenkjer på og driv på med. Dei hadde to heilt akutte tiltak som dei jobba med. Det eine var det mest handfaste: På Stord, som statsråden veit godt om, har Wärtsilä lagd eit testsenter der ein kan skalera opp teknologi innan maritim industri. Det er eit testsenter som på grunn av situasjonen i dag står i fare for å verta lagd ned, men som no bedriftene på Stord, Bømlo – i Sunnhordland – går saman om å byggja opp til eit permanent testsenter som alle kan få tilgang til og driva teknologiutvikling og innovasjon i. Det er eigentleg eit av dei store hola i verkemiddelapparatet, at det er for få moglegheiter til å oppskalera teknologi. I så måte er det veldig spennande med det som SIVA no planlegg, det såkalla Norsk Katapult-programmet. Det hadde vore veldig interessant å høyra vurderingane frå ministeren både av det og ikkje minst av kva ministeren og regjeringa planlegg når det gjeld å få Katapult-programmet opp å gå. Etter kva underteikna meiner, bør me verkeleg leggja vinn på å få det opp allereie no, i samband med revideringa av statsbudsjettet til sommaren, for det er eit raskt svar på ein akutt situasjon. Det andre – og sånn sett var det i veldig rett tid at representanten Hjemdal nemnde reiarlaget Eidesvik på Bømlo – er at eit av dei store problema i dag er at det ikkje er etterspurnad etter og marknad for fartøy som er basert på låg- og nullutsleppsteknologi. No går det ikkje an å klandra dagens regjering eller dagens statsråd for at den førre regjeringa, den raud-grøne, ikkje såg at det å stilla krav òg til operatørane på sokkelen, til logistikkdelen i verksemda deira, òg så til dei grader medfører næringsutvikling i neste omgang og lager ein heimemarknad for eigen industri som i neste omgang gjer at dei får auka konkurransekraft på verdsmarknadane. Men igjen, det som hadde vore interessant, var å høyra tankane til statsråden om at me no nyttar høvet til òg å stilla klimakrav til operatørane på sokkelen når det gjeld logistikkdelen av verksemder der ute, det vil seia den havbaserte delen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
Jeg er glad for at vi har et enstemmig storting som mener at skog må komme i tillegg for å øke ambisjonsnivået, og jeg er også glad for at stortingsflertallet slår fast at dette best kan håndteres ved å etablere egne mål for klimainnsatsen i skog- og arealbrukssektoren. Grunnen til at jeg synes det, er at dette har ganske stor betydning for ambisjonsnivået på europeisk nivå. En rapport fra tyske Öko-Institut viser at EUs mål om 40 pst. kutt i praksis vil reduseres til 34–37 pst. kutt hvis det åpnes for fleksibilitet mellom skog og andre sektorer. Statsråden er kjent med at dette nå er en stor diskusjon i Brussel, og at Stortinget ber regjeringen legge seg på samme linje som Tyskland og Frankrike har signalisert. Jeg lurer på hvordan regjeringen vil følge dette opp overfor EU i de videre prosessene, først fram mot kommisjonens forslag til innsatsfordelingsbeslutning og deretter i den videre behandlingen i EU.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
Takk for svaret. Jeg er enig i den siste delen av det statsråden sa, men han svarte egentlig ikke på spørsmålet mitt. Jeg vil allikevel spørre om noe annet. En av de tingene som framføres fra statsrådens side og fra regjeringspartienes side, og senest i brev fra statsråden som jeg fikk i hende like før møtet i dag, er at det i dag er for tidlig å fastslå hvorvidt andre industriland også vil påta seg store forpliktelser i den nye avtalen. Det mener jeg faktisk er feil. Vi vet at USAs forpliktelser i den nye avtalen kommer nasjonalt bestemt, helt uavhengig av den nye avtalen. Det er Obamas egne mål – Clean Air Act. Det andre er EUs målsettinger. Men EUs målsettinger fram mot 2030 er jo fastslått uavhengig av Paris-avtalen og ligger der nå, så vi vet allerede at fem av de åtte største industrilandene i verden har knallharde forpliktelser. Hvordan kan han da hevde dette som et argument?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
La meg først bare si takk til Øyvind Korsberg, som gjorde meg oppmerksom på at jeg burde ha sagt at innstillingen som vi behandler her i dag, hadde én endring, nemlig at regjeringspartiene sto utenfor en av de merknadene og et av de forslagene som ligger her. Så skal det sies at jeg i mitt innlegg forholdt meg til at regjeringspartiene faktisk var utenfor, men det er greit å få påpekt det også fra talerstolen. Vårt bidrag til verdens CO2-utslipp er omtrent tigangen av de utslippene som vi faktisk innrapporterer, og som faktisk kommer fra fossil bruk gjennom vår eksport av oljeprodukter. En av de tingene jeg også har stilt spørsmål om, og der det blir spennende å se på regjeringens arbeid videre framover, er at hvis klimaavtalen virker etter hensikten, vil det få konsekvenser for norsk oljeindustri. Det vil få konsekvenser fordi det vil være den gassen som har plass innenfor en rettferdig måte å hente ut de resterende ressursene på, og innenfor et klimamål der vi sier at vi skal tilstrebe å nå målsettingen om å unngå en temperaturøkning på mer enn 1,5 grader. Dette er de målene vi setter oss, og det vil ha konsekvenser. Jeg vet at det ikke er klimaministerens gebet, men jeg vil oppfordre regjeringen som helhet til å gå nøye inn og se på hvordan vi som nasjon skal tilpasse oss de endringene som kommer – behovet for økonomisk omstilling osv. – som følge av en forhåpentligvis velfungerende klimaavtale. Jeg påpekte, og jeg mener at regjeringen ikke har gode argumenter for å hevde, at andre industriland ikke vil påta seg store forpliktelser i den nye avtalen, all den tid både USA og EU-landene, som tross alt utgjør en god «bunch», for å si det forsiktig, av industrilandene, nå har påtatt seg forpliktelser. Og jeg mener at vi burde bruke muligheten til å drive ambisjonene framover, i stedet for å holde kortene tettest mulig inntil brystet og bruke det samme forhandlingskortet om igjen. Jeg synes det er nødvendig å gjøre oppmerksom på at Norge allerede har meldt inn til FN, i forbindelse med de klimaforhandlingene som har vært, at vi er villige til å ta på oss målet om klimanøytralitet i 2030 hvis vi fikk på plass en global avtale. Og hvis vi nå skulle komme én gang til, i 2018, og bruke nøyaktig det samme kortet igjen, er ikke det en måte som fremmer tillit i de internasjonale forhandlingene. I stedet har vi nå muligheten til å meisle ut hvordan en ambisiøs fortolkning av klimanøytralitet skal være, og den muligheten håper jeg regjeringen benytter til å legge dette fram for oss på Stortinget.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
Også i dette innlegget tok statsråden opp vedlikeholdsetterslepet fra de to foregående stortingsperiodene, og derfor stiller jeg følgende spørsmål til statsråden: Erkjenner statsråden at med Fremskrittspartiets alternative budsjetter fra 2006 til 2013 ville det vært høyere vedlikeholdsetterslep? Det er et ja/nei-spørsmål.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
Jeg synes det var mange gode poeng fra forrige taler, som representerer Hedmark på en utmerket måte. Men vi vil gjerne levere inn og fremme et annet forslag til avstemningen senere i dag, for vi mener at vi burde legge til grunn en trefelts vei med midtdeler istedenfor en firefelts motorvei. Jeg vil si det sånn at når det gjelder strekningen fra Hamar og nordover – jeg har en kone fra Moelv – så kjenner jeg den strekningen godt, jeg kjenner både veistrekningen og jernbanestrekningen på en ordentlig måte. Min ærlige oppfatning er at det å bygge ut firefelts vei på den måten vi gjør nå, på steder der det ikke er behov for det, er galt. Det er altså sånn at vi ender opp i den ganske traurige situasjonen at nå prioriteres full framførsel av motorvei, firefelts motorvei, nordover forbi Hamar raskere enn vi har utrullingen av dobbeltspor nordover til Lillehammer. Vi ser også fra transportetatenes innstilling at det er ikke åpenbart at vi får den framdriften på intercityutbyggingen nordover til Lillehammer, som var en helt klar forutsetning fra forrige runde. Det er flott om statsråden kan kommentere hva han tenker om det, hvis han ikke bare sier at dette må vi komme tilbake til i Nasjonal transportplan. Min oppfatning er at hvis vi hadde sørget for å bygge mer trefelts vei istedenfor firefelts vei, ville vi oppnådd to viktige ting. Den ene tingen er at vi selvfølgelig hadde spart penger. Det er selvsagt sånn at hvis man bygger en billigere vei, hvis man velger å bygge en billig løsning istedenfor en dyr løsning, så har man ett av to resultater: Enten vil man kunne bygge veien lengre for de samme pengene, eller så vil man kunne redusere bompengeinnkrevingen. Dette er grunnen til at jeg mener at statsråden er kongen av bompenger, for når man konsekvent velger de dyreste løsningene på alle utbygginger og ikke sørger for å ta ned bompengeandelen, ender man altså opp med en mye, mye høyere samlet bompengeinnkreving. Derfor settes det også årlige rekorder for bompenger under fremskrittspartiregjeringen. Jeg synes det var artige poeng fra forrige taler da han gikk gjennom budsjettene. Jeg har egentlig ikke behov for å si noe annet enn akkurat dette. Det er sånn at Stortinget på mange måter kobles inn på en del av disse prosjektene. Vi har de nasjonale transportplanene, men veldig, veldig mange av de avgjørende valgene tas av regjeringen før de kommer til den endelige beslutningen her nå, og derfor føler jeg at den riktige måten å vise hva vi mener, er gjennom å fremme et alternativt forslag til innstillingen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Stortinget har gjennom komitébehandlingen bidratt til at det er en nesten samlet komité og et nesten samlet storting som stiller seg bak ratifiseringen av Paris-avtalen. Det er ett punkt som skiller, og det gjelder hvorvidt en skal framskynde målet om karbonnøytralitet eller klimanøytralitet fra 2050 til 2030, basert på Paris-avtalen. Det store flertallet er veldig tydelig på at grunnlaget nå er avtalen, og det er også en erkjennelse av hva avtalen faktisk innebærer, at den er global, at den er ambisiøs, og at den er tilstrekkelig til at målet skal framskyndes. I sitt brev til komiteen den 13. juni skriver statsråden at det er kostnadene og konsekvensene for samfunnet som gjør at han er tilbakeholden. Da er mitt spørsmål: Vil det bli mindre kostnader og mindre konsekvenser for samfunnet hvis en utsetter dette vedtaket, eller kan vi tro at det blir rimeligere og mindre konsekvenser for samfunnet hvis en aksepterer tilslutning tidligere?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Jeg er enig med statsråden i at det er usikkerheter. Det er ting som ikke er klarlagt, det er ting det må jobbes med, og det er helt opplagt sånn at det vil få konsekvenser. Men jeg spurte konkret, og det ville være greit å få et svar: Vil det være rimeligere og mer hensiktsmessig for samfunnet å vedkjenne seg klimaforlikets – skal vi si – stadfestelse av framskyndelse av karbonnøytralitet fra 2050 til 2030 nå enn å vente på det? Det ville være greit for Stortinget å få opplysninger om det. Vi vurderer det dit hen at det vil bli mer kostnader og mer komplikasjoner hvis en utsetter en avgjørelse. Vi mener det er fordelaktig å gjøre det tidlig, og vi har vært utålmodige etter å få den stadfestelsen tidligere. Jeg er veldig glad for at et så bredt flertall i Stortinget nå slutter opp om det, og jeg er forundret over at Høyre, som er en av forlikspartnerne, kanskje ikke vedkjenner seg akkurat det nå. Vil kostnadene øke, eller vil de bli redusert, dersom en venter med en avgjørelse?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Debatten har jo vært forholdsvis rolig, og det er egentlig bra. Den har også understreket betydningen av hva en ratifikasjon har å si i det store perspektivet. Men det er jo også slik at en konsekvens av Paris-avtalen og den enigheten som er der, og som vi betrakter som et vendepunkt i klimaarbeidet internasjonalt, også er heftet med en del usikkerhet. Det er nye skritt som må gås, det er nye avgjørelser som må tas. Det er, som representanten Lysbakken sa, nye skritt som må tas fra de landene som har forpliktet seg. Det gjelder jo på en rekke områder at de skrittene må tas, og som det også er ganske naturlig at en må ta når det gjelder spørsmålet om karbonnøytralitet. Og jeg mener det er ganske naturlig for dem som var en del av klimaforliket i 2008 og 2012, å erkjenne Paris-avtalen og hylle Paris-avtalen og det vendepunktet som ligger der, ved å erkjenne også de forpliktelsene og det som ligger i klimaforliket om at en skal fremskynde karbonnøytralitet fra 2050 til 2030, når det er en internasjonal ambisiøs avtale som ligger på bordet. Når ikke vi gjør det, så synes jeg vi underkjenner Paris-avtalen og dens betydning, og jeg synes også at vi på en måte setter strek over det som var klimaforlikets klare forutsetning i 2008 og i 2012 når det brede flertallet i Stortinget vedtok det. Derfor synes jeg oppriktig det er synd at Høyre, spesielt, som en av forlikspartnerne velger ikke å være en del av det vedtaket som vi gjør i dag. Og jeg synes det er helt opplagt, det skinner igjennom, at det er kostnadene som er begrunnelsen for at vi ikke skal være med. Men det vil kreve handling, det vil kreve penger, det vil kreve at en møter usikkerheten og prøver å løse opp i det i fortsettelsen. Det er ingen som sier at det er fritt fram, men det kreves et stykke arbeid av dem som skal gjennomføre dette vedtaket. Jeg er glad for at statsråden sier at han lojalt vil følge opp vedtaket, men jeg hadde faktisk forventet at ikke minst Høyre, som et ansvarlig parti og som en del av klimaforliket, hadde brukt anledningen nå til å hylle Paris-avtalen og den jobben som er gjort, ved også å framskynde målet fra 2050 til 2030. Jeg synes det er synd at de velger ikke å gjøre det.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Som telemarking må jeg si at det gleder mitt hjerte at det er tverrpolitisk enighet i Stortinget om betydningen av å bygge ut E18 gjennom Telemark. Det er et etterlengtet prosjekt, og det er et nødvendig prosjekt av hensyn til ulykker og ikke minst trafikkaos, som den veien representerer, spesielt i helgene sommerstid. Så det er en gledens dag, og det er en flott start at en starter med den strekningen som ligger inne. Sånn sett er det ingen uenighet i salen, og det er veldig godt å konstatere. Jeg hører i debatten at noen blir litt forundret over at en tillater seg å diskutere litt om bompenger i den situasjonen. Det er jo ikke så veldig underlig. Med utgangspunkt i Fremskrittspartiets lovnader i forkant av valget er det underlig at en får en samstemt enighet i Stortinget om utbyggingen av en viktig veistrekning, hvor en gjør det gjennom en – skal vi si – proposisjon som legger til rette for bompengeinnkreving. Det har ikke jeg hatt noe imot tidligere og har ikke noe imot det nå. Jeg synes det er veldig bra. Men jeg tror det er viktig at Fremskrittspartiets representanter ikke framstår som forundret over at noen velger å ta det opp i en slik sak som dette, for Fremskrittspartiet har jo ett mantra for alt som er vondt og vanskelig, og det er «perioden 2005–2013». Og høsten 2013, før valget, visste Fremskrittspartiet utmerket godt hva de gikk til valg på, og da gikk de til valg på at de garanterte for et bompengefritt Norge. Jeg tror det er på sin plass å minne dem om det valgløftet hver eneste gang det blir lagt fram en slik proposisjon. Selv om Fremskrittspartiet prøver å dekke seg bak at de ikke har flertall i regjeringen, var det likevel en garanti og et løfte som ikke hadde noen forbehold ved seg, og som var fullt og helt en erkjennelse av en lovnad som de ikke har fulgt opp.
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2016-06-14:
Det kan være ulike meninger om avtaleinstituttet innenfor jordbruket, men jeg velger å tro at de fleste er enig med meg i at en enighet om avtalen er det beste utgangspunktet for et godt samarbeid videre. Jeg benytter derfor anledningen til å takke Bondelaget for et konstruktivt samarbeid og bidrag til en god avtale som legger grunnlaget for et framtidsrettet jordbruk. Det er også gledelig å lese i Nationen 26. mai at antall konkurser i landbruket er halvert siden 2011. Banksjefen for landbruket i SR-bank peker på at de største produsentene, som tidligere var mest utsatt for konkurser, fikk god uttelling i jordbruksoppgjøret i både volum og tilskudd. I tillegg har økonomien generelt blitt bedre grunnet en lengre periode med høyere priser på mat og økte subsidier til landbruket. Gode gressavlinger bidrar også til at produksjonen øker. Bøndene driver sunt økonomisk, har god økonomistyring og produserer produkter av høy kvalitet. Sammenlignet med andre europeiske land har vi en svært frisk og sunn dyrestamme. Det brukes rekordlave mengder antibiotika, og Norge er kanskje det landet som har satset aller mest på seriøst avlsarbeid. De siste årene har det vært rekordstore investeringer i landbruket. Regjeringen har økt investeringsmidlene med 26,5 mill. kr til nærmere 600 mill. kr. Som styremedlem i Innovasjon Norge i Sør-Trøndelag kan jeg bekrefte at dette er midler som det er stor søknad om. Investeringsmidler er spesielt målrettede tiltak da yngre investerer mer enn eldre, og de eldre som investerer, gjør det for å legge til rette for neste generasjon. Likevel er det de mange gode tilbakemeldingene fra bøndene jeg velger å lytte til hva gjelder tidene i landbruket. Om ti dager pakker jeg praksisbilen og skal kjøre dyrlegevakt i tre–fire uker. I mitt virke møter jeg mange ulike bønder. Det som gleder meg mest, er å få se og høre at de trives i sitt yrke. Det skal innrømmes at det var tunge år for noen år siden da de som hadde investert i nye fjøs og driftsapparater, hadde det vanskelig økonomisk. For dem som har investert og satser på framtiden, har vilkårene blitt langt bedre, som f.eks. vridningen av tilskudd fra areal til produksjon. Det har stimulert til økt produksjon og bedre utnyttelse av ressurser. Vi må heller ikke glemme at det har skjedd en rivende utvikling innenfor det teknologiske området i landbruket. Melkeroboten, fôringsautomater og automatiserte innhøstingslinjer bidrar til at det er mulig å ha flere dyr og drifte større arealer med færre årsverk. Arbeidshverdagen til en bonde har, til liks med arbeidsdagen til mange andre yrkesgrupper, blitt ganske mye annerledes på få år. Som i andre næringer og yrker må vi hilse teknologisk utvikling og effektivisering velkommen og ikke prøve å sette bremsene på, slik jeg opplever at enkelte andre partier her i salen prøver på.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-14:
Det er svært positivt at Paris-avtalen nå blir ratifisert av et samlet storting. Det er positivt at det er så stor vilje blant alle partiene i Stortinget til både å være med på spørsmålet om ratifisering og oppfølging og også hva den videre diskusjonen vil medføre når det gjelder tiltak, kostnader, forpliktelser og muligheter. Nå har vi allerede begynt med å ha en rekke debatter i Stortinget omkring oppfølgingen av Paris-avtalen – i litt forskjellige sammenhenger, litt bitvis og delt, og fortsatt er det slik at vi er nødt til å vente før vi får en mer samlet debatt om oppfølgingen av avtalen, og jeg tror utålmodigheten i denne salen etter hvert er ganske stor etter å komme i gang med den jobben. Det er positivt at Paris-avtalen etablerer felles forpliktelser for alle, men samtidig bygger på prinsippene fra Klimakonvensjonen om rettferdighet og differensiert ansvar. Det betyr at det er de rike landene som fortsatt har et spesielt ansvar i klimaarbeidet både når det gjelder utslippsreduksjoner og også når det gjelder klimafinansiering. For Norges del skal vi oppfylle en stor del av målet i et felles rammeverk med EU, som betyr at vi skal oppfylle våre forpliktelser i samarbeid med dem. Det innebærer både ulemper og fordeler. Det innebærer den ulempe at vi, som jeg nevnte, har vanskelig for å komme skikkelig i gang med debatten om egen oppfølging, skjønt når vi ser den debatten vi hadde om energipolitikken i går, ser vi at vi allerede er i gang med også å gjøre vedtak som er knyttet til en konkret oppfølging av Paris-avtalen både når det gjelder energiproduksjon og -bruk, når det gjelder transportsektoren og når det gjelder byggsektoren, for å nevne noen. Det er bra, og det er viktig, men jeg tror likevel at utålmodigheten er stor etter å komme videre i denne debatten. Derfor er det også viktig at komiteen i forbindelse med ratifiseringen i dag samler seg om flere vedtak som angår den videre oppfølgingen fra regjeringens side og hva regjeringen bør komme tilbake til Stortinget med av saker om både forsterket mål og videre oppfølging. Så skjønner jeg at det er en uenighet knyttet til IV. Det er litt pekuliært, da, eller spesielt, at dette oppstår som et problem etter avgivelsen av innstillingen, og jeg synes også at det er litt spesielt at det er partier som både går ut av en enstemmig innstilling etter avgivelse, og også velger å sende brev til statsråden med utdypende forklaringer etter avgivelse – en litt spesiell komitébehandling. Jeg må si at jeg kan ikke forstå at det i realiteten vil være et problem at Stortinget stadfester og fastsetter hva som bør være målet når det gjelder klimanøytralitet, all den tid vi også i innstillingen gir regjeringen de fullmakter den trenger for å komme tilbake til Stortinget når det gjelder retningslinjer for mekanismer som kan brukes, og også hvordan en skal innfri målet om klimanøytralitet. Vi fastsetter et mål, men vi gir også regjeringen den mulighet til oppfølging som den synes er forsvarlig ut fra rammene som er lagt i innstillingen, så jeg synes kanskje at problemet her blir en smule overvurdert fra enkelte partier.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-14:
Først vil jeg takke statsråden for at han skrev under på avtalen første dagen det var mulig, og så legger fram en sak for Stortinget som gjør at vi kan være tidlig ute med å ratifisere avtalen. Som jeg sa i mitt innlegg, mener Venstre det er riktig at vi nå vedtar også å framskynde målet om klimanøytralitet til 2030. Men spørsmålet mitt går egentlig på den prosessen vi nå har med EU, om å komme fram til en enighet om å redusere våre utslipp med 40 pst. fram mot 2030, og denne avtalens form, for nå legger man jo opp til en bilateral avtale. Jeg vil gjerne spørre statsråden: Ville det ikke være enklere, og ville man ikke få en raskere løsning hvis denne enigheten bare ble lagt inn under EØS-avtalen?