Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Vann er en menneskerett. Jeg har lyst til å begynne med det, for regjeringen har akkurat lagt fram en stortingsmelding om menneskerettene i utviklingspolitikken. Da er det viktig at vi sikrer de mest grunnleggende menneskerettighetene, og vann er en av dem. Det er nødvendig for enkeltmennesker, det er nødvendig for matproduksjon, og det er selvfølgelig nødvendig for at hele samfunnet skal fungere. Derfor er noe av det viktigste vi må gjøre når vi skal utvikle både rettighetssiden av det og bransjer knyttet til det, å se hva det er av politikkfeltet vann som ikke kan være kommersialisert og privatisert. En har vært inne på oljefondet og norsk eierskap, og det er grunn til å se igjennom det også, for en kan selvfølgelig være med på å eie selskap som driver fram ny, nødvendig og god teknologi, men man kan også sitte som eier i selskap som privatiserer vannressurser, tømmer vannressurser og ødelegger drikkevannet for vanlige folk, og der man baserer et landbruk på en ikke bærekraftig vannforvaltning, og der vannkvaliteten blir forringet framover. Her må man klare å sikre begge deler, sånn at man bruker de norske pengene på en måte som både sikrer vann som menneskerett og gjør at man ikke forringer vannkvaliteten og tapper grunnvannet, som jo er en eiendom som alle må eie sammen. Man har vært inne på mange forskjellige virkemidler, og det er veldig bra. Men jeg har lyst til å rette søkelyset mot en forsker som i fjor fikk en stor økonomipris, jeg har glemt hva den heter, men den er fra Stanford University i England. Forskeren heter Mariana Mazzucato, og hun har forsket på og vist at de store skiftene i teknologi, industri, samfunn og næring veldig ofte har vært løftet fram av satsinger i offentlig sektor – altså en sammenheng mellom det det offentlige gjør, og den responsen man får i næringslivet. Og det er det jeg oppfatter at interpellanten er ute etter. Hvis vi vil utvikle denne teknologien godt i Norge, må vi ta i bruk teknologi i Norge. Det er også gode muligheter til å gjøre det, for det er store behov verden over, selvfølgelig, men også i Norge. Norge har bl.a. gått inn for EUs vanndirektiv, men det trengs en langt større satsing for at vi skal nå målene i det. I 2014 manglet det 300 mill. kr på at vi nådde målene for vannkvalitet i EUs vanndirektiv. Men det er det viktig at vi gjør, for det handler om å ta vare på det vannet vi skal ha i springen, som vår industri skal kunne bruke for at de skal kunne få sine produksjonsmetoder godkjent, og det handler om alt det biologiske livet, selvfølgelig, som også finnes i vannet. Miljøtilstanden i en tredjedel av våre vannforekomster i Norge er slik at det er en risiko for ikke å nå miljømålene i EUs vanndirektiv innen fristen. Det betyr at vi her kan gå inn med en offensiv som jeg utfordrer regjeringen til å være med på. Vi i SV bevilget 100 mill. kr til dette i vårt alternative budsjett fordi vi må nå disse målene. Når vi når slike mål, vil vi også bidra til at den industrien som kan utvikle teknologi og forretningsmessige ideer, også har en drive fra de offentlige investeringene på dette området. På vann- og avløpsnettet er det behov for investeringer i hundremilliarderkronersklassen i Norge. Vi tror kanskje at ledningsnettet er bra, men det er det nok dessverre ikke mange steder. I tillegg er det behov for store satsinger innenfor klimatilpasninger. Klimaet kommer til å forandre seg. Sjøl om jeg håper at vi nå klarer å få en klimapolitikk som gjør at vi klarer å begrense endringene til et minimum, er det ingen tvil om at de vil komme. SV la inn 350 mill. kr i kommunenes budsjett, bl.a. fordi kommunene trenger å gjøre mange klimatilpasninger, bl.a. på området vannforsyning og sikring av vannkilder. Dette kan bli store markeder for den bransjen som gjennom offentlig innsats kan utvikle seg langt bedre.