Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-14:
Det er et par ting jeg skal konsentrere meg om i innlegget mitt. For det første skal jeg si noen ord om det Dokument nr. 8-forslaget mitt som ligger i innstillingen. Jeg har jo klart begrunnet hvorfor jeg fremmet dette forslaget. Det er ganske enkelt fordi den himmelropende og skandaløse forskjellsbehandlingen som norske statsborgere har vært utsatt for når de har vært utenfor dette landet i fem år, ikke kunne fortsette. Men merkverdig var det å registrere at når asylanter og innvandrere kom til landet, hadde de fulle rettigheter fra første dag. Nordmenn må bo i landet i tre år før de får rettigheter til uføretrygd og sosiale ordninger på linje med innvandrere og asylsøkere. Det fant jeg så urettferdig at jeg fremmet dette forslaget. Jeg har merket meg at sosialministeren i et brev har skrevet at forslaget mitt kan være misvisende. Ja, det har jeg registrert. Men komiteen har merkverdig nok funnet ut at det må være noe i dette når de på side 77 i innstillingen skriver: «Komiteen viser til at det er enkelte unntak fra kravet om 3 års medlemskap.» Ja, det er nettopp det som er poenget. Unntaket gjelder kun asylanter og innvandrere, det gjelder ikke for norske statsborgere. Da forstår ikke jeg hva slags misvisende informasjon jeg har gitt. Poenget er jo nettopp at det er unntak fra folketrygdloven for disse folkene. Men komiteen har forstått poenget. De har foreslått en stønadsordning som tilsvarer minstepensjonen for alle som har forkortet botid. Og jeg håper nå at denne ordningen blir gjort gjeldende. Det er trasig, slik som det var, at en norsk statsborger som kom til landet her – ikke bare en, men mange – og ble syk og erklært ufør kanskje uker før treårsfristen, før botiden her på tre år, ikke kunne få noen slags stønad. Det var så uverdig at noe måtte gjøres, og det ser ut til at den innstillingen som er lagt på bordet, skal fange opp det. Det neste jeg skal snakke litt om, er reaktivering av uførepensjonister. Jeg vil henlede oppmerksomheten på Dokument nr. 8-forslaget mitt fra 1997-98 og Innst. S. nr. 37 for 1998-99, som ble vedtatt vedlagt protokollen. Her sier komiteen – og Sosialdepartementet erkjenner – at det er vanskelig å få folk i arbeid når de er uføretrygdet. Ja, det skulle bare mangle at det ikke var vanskelig! Hvis man arbeider for mer enn 1 G, tar staten det overskytende beløpet. Det er klart at ingen vil gå i fella og begynne å jobbe, miste trygden og kanskje ikke klare å jobbe. Men hvis forslaget mitt hadde vært tatt til følge, at de hadde betalt skatt som andre normale folk for det overskytende beløpet, så kunne de i løpet av et par-tre år være tilbake i fullt arbeid. Men de vil ikke ta sjansen på å forlate det sikkerhetsnettet som de har fått i forbindelse med uføretrygd. Det måtte vel gå an å få til en ordning så disse menneskene kunne komme seg ut i arbeid og betale skatt. Arbeidsdirektøren sier jo at vi må ha 30 000 innvandrere. Enn om vi kunne ha brukt noen av disse uførepensjonistene til å gjøre de jobbene som de 30 000 innvandrerne skal gjøre. Går det ikke an å se på forslaget mitt på nytt, og prøve å inkorporere og lage en ordning slik at folk som har lyst og krefter til å arbeide, kan få gå ut i arbeidslivet uten å miste trygden? Jeg synes det er vanvittig. De som har kapitalinntekter og som er over 70 år, kan tjene så mye som de vil, uten å bli fratatt trygd! Det er noe sosialministeren bør se nærmere på.