trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Takk for interpellasjonene. Dette er en viktig ettermiddag. Omfanget av anmeldelser knyttet til vold og overgrep mot barn øker. Interpellasjonen som reises av Kristelig Folkeparti, viser at Arbeiderpartiet dessverre fikk rett. Den såkalte opptrappingsplanen til regjeringen var ingen opptrapping. Regjeringen har ikke fulgt opp og kommet med tiltak som vil hjelpe barna. Det blir for mye prat og for lite handlekraft. Det hjelper ikke barn at voksne prater. Det trengs handling. Når regjeringen ikke følger opp i dette kritiske arbeidet, når bevilgningene uteblir – ja, da trengs det en ny plan. Vi har derfor fremmet forslag om en ny, reell, opptrappingsplan tidligere i dag og håper at vi kan få med oss flertallet på det. I tillegg har Arbeiderpartiet fremmet 16 andre konkrete forslag som regjeringen bør ta tak i. Justisminister Listhaug sier at hun skal ta overgriperne, men foreløpig skjer det ingenting. Store ord holder ikke når vi skal bekjempe dette store problemet. I dag står vi overfor en situasjon der vi ikke har nok ressurser til å ta overgriperne og redde barna. Det har vært en eksplosjon i antall saker, men det er ikke nok penger til å følge opp. Statistikk fra politiet viser at antallet saker som gjelder seksuell handling, omgang og krenkende atferd utført mot barn mellom 14 og 16 år, har økt med 183 pst. siden 2013. Seksuell omgang og voldtekt av barn under 14 år har økt med 18,4 pst. fra 2016 til 2017 – på ett år. Samtidig har politidistriktene, som skal etterforske sakene, fått mindre økonomisk handlingsrom under Solberg-regjeringen. Jeg vil også peke på en svært alvorlig del når det gjelder overgrep mot barn, internett. Internett har senket terskelen for å begå overgrep. Det er i dag mulig å bestille voldtekt av barn på den andre siden av kloden, fra sin egen sofa. Dette har økt omfanget. Internett gjør at overgrepsmaterialet spres i et enormt omfang. Arbeiderpartiet vil at flere overgripere skal tas, og vil styrke ofrenes rettssikkerhet. Regjeringen må sikre at det er tilstrekkelig kapasitet i politidistriktene og ved barnehusene til å møte den enorme veksten i antall saker. Det må bli slutt på at saker blir liggende etter avhør. Avhør skal skje raskt, og sakene må følges opp. Statsråd Listhaug har et ansvar for å sette politiet i stand til å ivareta rettssikkerheten til alle som utsettes for seksuelle overgrep. Samtidig må politiet få et digitalt løft for å møte det nye kriminalitetsbildet, ikke bare hos Kripos, men også ute i politidistriktene. Arbeiderpartiet vet at et samfunn der barn er trygge, er et samfunn der alle er trygge. Vi vil legge til rette for et samfunn der barn kan vokse opp frie fra overgrep, og der foreldrene skal være trygge for sine barn, både på internett og i den faktiske verden – og i det rommet som ligger midt imellom.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Dette innlegget er gjenbruk fra budsjettdebatten før jul. Det er ofte et dårlig tegn, men i dag er det motsatt. Vi blir eldre også i Drammen, der jeg kommer fra. I 2040 er det dobbelt så mange drammensere over 80 år som i dag, og den kraftige veksten starter allerede i denne stortingsperioden. Bystyret gjorde i 2016 en behovsanalyse mot 2040 som bl.a. dekker behovet for heldøgns omsorgsplasser, og den statlige tilskuddsordningen var en viktig del av kommunens regnestykke. Så kom statsbudsjettet for 2017. Det ble bokstavelig talt litt av en blåmandag. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa endret den statlige tilskuddsordningen til kun å gjelde nye plasser. Et mer virkelighetsfjernt vedtak skal en lete lenge etter. Nå har regjeringa hatt ett år på seg til å rette opp dette feilskjæret, men nei. Høyre og Fremskrittspartiet har til alt overmål kalt det en forbedring og at staten tar mer ansvar. Det kartet stemmer ikke med terrenget. Det kom kraftige varsko fra forskerhold, men virkeligheten var det beste beviset. Drammen kommunes behovsanalyse er et stjerneeksempel i så måte. Det legges der opp til 75 plasser i hver bydel, basert på en grundig gjennomgang av behovet for nye plasser, for relokalisering, rehabilitering og ombygging av kostnadstung bygningsmasse som er lite egnet for moderne drift, samt erstatning av leide lokaler. Et forsiktig anslag viser at Drammen, med Høyre og Fremskrittspartiets innsnevring av tilskuddsordningen, risikerte å miste tilskudd for 477 plasser. Et like forsiktig anslag, basert på at alle disse skulle vært omsorgsboliger, viser over 770 millioner tapte kroner. Skulle alle vært sykehjemsplasser, nærmer vi oss milliarden. Virkeligheten ligger et sted imellom. Det ville fått dramatiske konsekvenser både for eldreomsorgen og for andre viktige tjenester. Hadde det bare vært Drammen, men en rask runde til andre kommuner i nærheten viste at det gjaldt flere. Modum har bygd 72 nye plasser og må rehabilitere 24. I Kongsberg legges trolig 68 plasser ned når nye står ferdig. Ål skal skifte ut eller rehabilitere 16 boliger og 31 sykehjemsplasser. Krødsherad skal bygge nytt og rehabilitere for 100 mill. kr. Nedtrapping av tilskudd i årene framover er en veldig dårlig politikk, sa ordføreren i Krødsherad. Statsråden hadde gjort lurt i å lytte til norske kommuner, som vet hvor skoen trykker. Når hun ikke gjør det og Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre ikke gjør det, er det bra for de eldre også i mitt hjemfylke, Buskerud, at stortingsflertallet nå setter foten ned.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Jeg må si jeg reagerer på representanten Hoksruds form i det siste innlegget, hvor det manes til faktabaserte innlegg, og det manes til redelighet, og en av dem representanten omtalte som ikke-faktabasert, og antakelig ikke helt redelig, var undertegnede. Jeg vil bare presisere at jeg aldri sa at det ikke var mulig å få støtte til rehabilitering nå. Jeg refererte til en plan for Drammen kommune som går fram til 2040. Det er en dobling av antall personer over 80 år i Drammen i den perioden, og da trenger en jammen å bygge nye plasser, som Bård Hoksrud sa – og egentlig opphøyde seg selv til å ha bedre greie på behovene innen eldreomsorgen i Drammen enn det Drammen bystyre har selv. Det er ikke sånn at Drammen kommune bare har bruk for nye plasser, men de har bruk for det også. Det sa jeg også i mitt innlegg. En legger altså opp til at en i 2040 skal ha 75 plasser i hver bydel. Noen av dem er nye, noen av dem er rehabilitert, noen er et resultat av total utskifting, og noen avvikles i uhensiktsmessige, leide lokaler. 477 av de 75 plassene i alle bydeler i 2040 er plasser som hadde risikert å miste tilskuddet hvis Stortinget ikke nå hadde grepet inn og satt ned foten. Det er Drammen kommunes egen plan. Den ble enstemmig vedtatt i Drammen bystyre i 2016, og jeg har tillit til at Drammen bystyre bygger sine framtidsplaner for eldreomsorgen på både fakta og redelighet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-02-13:
Jeg vil starte med å takke for en god debatt om et svært viktig tema. Jeg er glad for å høre at statsråden med det koordinerende ansvaret er så tydelig på at dette er noe regjeringen ønsker å fokusere sterkt på, og at hun også skal invitere de andre statsrådene med ansvar for dette området til jevnlige møter for å sjekke status. Det er viktig. Statsråden roste også Kristelig Folkeparti for å utgjøre en forskjell. Det ønsker vi egentlig alle, så sant det å utgjøre en forskjell betyr noe for de barna vi snakker om. Men det holder ikke at Kristelig Folkeparti alene utgjør denne forskjellen. Også regjeringen og stortingsflertallet må være villige til å utgjøre den forskjellen som gjør at flere barn kan hjelpes – barn som utsettes for de grusomste ting. Jeg er også enig med statsråden i at det ikke er noen enkle løsninger på dette, og at her må man jobbe grundig. Samtidig handler det om å holde tempoet oppe, for her er det barn som ikke kan vente, og de trenger hjelp. Jeg hører at Arbeiderpartiet og veldig mange av Arbeiderpartiets representanter bruker mye tid i denne debatten på å forklare hvorfor man valgte å ville sende regjeringens svar på opptrappingsplanen tilbake igjen, fordi den var lite forpliktende. Det er helt riktig at heller ikke Kristelig Folkeparti var fornøyd med det regjeringen kom til Stortinget med. Men i stedet for bare å sende det tilbake og utsette saken satte vi oss ned og arbeidet fram et titall nye tiltak og forslag som ville bety at vi kom fortere i gang med tiltakene. Det arbeidet kunne også Arbeiderpartiet ha vært med på – både Arbeiderpartiet og Senterpartiet kunne vært med på å gjøre det stykket arbeid som Kristelig Folkeparti gjorde i Stortinget, i stedet for å sende det tilbake igjen. Men så har jeg lyst til å si til Arbeiderpartiet: I dag har de fremmet et Dokument 8-forslag med nye tiltak som Kristelig Folkeparti kommer til å se grundig på. Vi støtter alle forslag – enten de kommer fra regjeringen eller fra andre partier på Stortinget – dersom vi ser at dette kan bidra til nettopp å utgjøre en forskjell for de barna som virkelig har det vondt og vanskelig. Så må jeg bare få lov til å kommentere den anklagen mot Kristelig Folkeparti som kommer fra en Fremskrittsparti-representant om at vi var frekke som prøvde å ta æren for regjeringens opptrappingsplan. Opptrappingsplanen er et resultat av et Dokument 8-forslag som Kristelig Folkeparti fremmet i denne sal i 2015. Men dette handler ikke om å ta æren for noe som helst. Den type polemikk hadde jeg ønsket at vi ikke fikk høre her i dag. Det viktigste er at vi alle sammen bidrar til å gjøre en forskjell for de barna som vi i dag har hatt som tema her. Men takk for en god debatt, jeg ser fram til veien videre.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2018-02-13:
Jeg vil også veldig gjerne takke for en god debatt. Jeg merker meg engasjementet hos statsrådene, og jeg tenker at nettopp det er det beste utgangspunktet for handlekraft, for handling må til nå. Langt flere barn må få hjelp, og flere overgripere må også få hjelp. Skal vi stanse denne utviklingen, må vi arbeide helhetlig og på tvers av sektorer. Vi må sikre kunnskap og kompetanse hos dem som arbeider med barn, og relevante aktører må samarbeide bedre. Blant annet bør det utarbeides et regelverk i barnevernloven knyttet til samarbeid og ansvarsforhold mellom barnevern og politi i saker som omhandler vold og overgrep mot barn. Avvergingsplikten, opplysningsplikten og taushetsplikten må være kjent for alle som arbeider med barn. Regelverket må ikke være et hinder for at barn får den hjelpen de har krav på. Politiet må gis verktøy, ressurser og kapasitet. Fra 2014 til 2016 var det nesten en dobling av antallet tilrettelagte avhør. Barnehusene må gis nok ressurser, og flere piloter må opprettes. Deres innsats er uvurderlig, og kompetansen deres må videreutvikles. Det må sikres at politiet faktisk avhører barn som er mistenkt for seksuelle krenkelser, på barnehusene. Barna må få en lovfestet rett til behandling og oppfølging for denne problematikken på barnehusene først og deretter overføres til barne- og ungdomspsykiatrien. Flere sosialpediatere må utdannes. Det er fremdeles flere barnehus som strever med å få gjennomført legeundersøkelser på barnehusene. Kristelig Folkeparti har store forventninger til den videre oppfølgingen, spesielt med tanke på budsjettforslaget som kommer til høsten. I den forbindelse vil jeg sitere fra en merknad fra flertallet – Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti – i innstillingen som kom da Stortinget behandlet opptrappingsplanen: «Skal man lykkes i å bekjempe vold og overgrep, er det etter flertallets mening helt avgjørende å sikre tiltak med en helhetlig tilnærming og en langsiktig forpliktelse til økt finansiering og målretting av midler. Flertallet understreker derfor at tiltakene i opptrappingsplanen skal følges opp med friske og målrettede midler. I tillegg påpeker flertallet at planen skal tallfeste beløp for hele planperioden.» Det er mye som gjenstår, og vi må derfor arbeide sammen for å greie å nå ambisjonen om å sikre en trygg barndom for alle.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-13:
Jeg vil også takke for en veldig god debatt. Det har vært veldig mange fine innlegg med gode innspill som vi skal ta med oss videre. Jeg er også glad for at så mange representanter understreker nødvendigheten av at de ulike sektorene her jobber på tvers og jobber sammen, og at det bare er på den måten vi er i stand til å nå de veldig ambisiøse målene vi har satt oss. Jeg er også glad for at den samlede satsingen for 2018 er på over 800 mill. kr. Jeg er glad for alle tiltakene som vi nå følger opp i opptrappingsplanen, som vi setter i verk, og som vi nå jobber med med full kraft, og jeg er sikker på at det kommer til å gi seg utslag i at veldig mange flere barn får hjelp. Så synes jeg også det er fint at mange har nevnt internettrelaterte overgrep mot barn. Jeg tror det er veldig mange som er usikre, særlig foreldre. Det at barn er så digitale, det at de fleste barn – helt ned i niårsalderen – eier en smarttelefon, som de bruker også når foreldrene ikke er til stede og ser på hvordan de beveger seg rundt på nettet, gjør at foreldre også er nødt til å ha den nødvendige kunnskapen, informasjonen, for å gjøre barna sine trygge på nettet, men også «vaksinere» barna sine for fornuftig nettbruk slik at man ikke gjør seg tilgjengelig, gjør seg sårbar og utsatt for dem som systematisk er ute etter å få tak i disse barna. Jeg er derfor glad for at det ble bevilget rundt 11 mill. kr til å styrke denne bekjempelsen av internettrelaterte overgrep mot barn. Jeg er også glad for at barnehusene blir styrket. Barnehusene er helt sentrale når det gjelder å sikre rettssikkerheten i vold- og overgrepssaker. Jeg er glad for at forebyggingssiden er styrket, skole- og helsetjenesten. Jeg ser også at flere av de forslagene som Arbeiderpartiet i dag fremmer i sitt representantforslag, vil jo vi allerede være i gang med, er vi i gang med. De er formulert litt annerledes, men vi skal vel bare være glad for at vi jobber mot det samme målet, og det er viktig at vi har et sterkt politisk flertall bak det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-13:
Takk for en god debatt. Det har vært en kraftig økning når det gjelder seksuelle overgrep og det som foregår på nettet, som er avdekket de siste årene. Men det er grunn til å si at det som foregår på nettet, har nok pågått ganske lenge uten at vi har vært i stand til å oppdage det i stor nok grad. Jeg var på besøk hos politiet i Trøndelag og spurte: Hvordan er det mulig å samle opp millioner av bilder – millioner av bilder? Det er fordi man har holdt på i ti år eller mer. Det som er bra nå, er at vi greier å avdekke disse sakene i langt større grad enn det man har greid tidligere. Jeg må si at det jeg har fått presentert i Trøndelag og andre steder når jeg er på besøk, er så fryktelig at det er vanskelig å ta det inn over seg – de chatteloggene og de bildene som er av barn i de mest forferdelige situasjoner. Det ble sagt her av representanten Jacobsen at politidistriktene har så lite handlingsrom, og alt er så ille. Jeg er enig i at vi skal styrke politiet videre, men jeg er litt fristet til å spørre: Hvor har man vært de siste fire årene? Politiet har hatt en historisk høy satsing de siste årene. I politidistriktene har det kommet over 1 200 nye stillinger, på landsbasis er det snakk om over 2 300 nye stillinger, som bl.a. er gått til Kripos til å styrke nettopp dette arbeidet. De siste årene har vi hatt Operasjon Dark Room i Bergen, Operasjon Jupiter i Ålesund, og Trøndelag, som har fått for lite anerkjennelse for jobben, for det var der det startet, og så har man sendt saker til resten av landet. Det er viktig å understreke at politiet må få styre ressursene framover og ansette folk der de ser det er behov for det. Hvis vi begynner å detaljstyre herfra nå om at man skal ansette på lensmannskontorer eller bruke ressursene sånn, kan man faktisk gjøre det vanskelig for distriktene å prioritere disse miljøene. Man må ha gode politietterforskere, man må ha dataingeniører – man må ha folk som er kompetente til å gjøre denne fantastisk viktige jobben. Jeg er full av respekt for dem som sitter og gjør dette til daglig, alt det materialet disse folkene må gå gjennom. At de står på beina, er nesten imponerende. Når jeg har møtt politiet, har jeg vært opptatt av å si at man må ta vare på dem som står i dette til daglig. Vi skal komme tilbake med en strategi. Det handler om forebygging for å få stanset disse personene før de begår overgrep og forebygging for barn som er på nettet og må vite hvordan man opptrer der. Det handler om etterforskning, i domstolene har vi det vi trenger i kampen mot dette. Det handler om behandlingsopplegg som ligger til helse under soning, men også etterpå – ettervernet her er altfor dårlig, det er vi nødt til å ta tak i. Jeg skal love at her blir det ikke bare ord, det blir handling, men jeg må ha litt mer enn fire uker.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg vil også takke for en god diskusjon og prøve å svare ut noen av de spørsmålene som er kommet direkte til meg. Det første var fra representanten Toppe som etterlyste ordet «fastleger» i mitt innlegg. Fastlegene er, som representanten vet, en del av kommunenes helse- og omsorgstjenester, og de lovendringene som jeg refererte til i mitt innlegg, omfatter selvfølgelig også fastlegene. Så ble det etterlyst oppbygging av behandlingstilbud for overgripere, også unge overgripere og ungdom og barn med problematisk seksuell atferd. Dette er under utarbeidelse, men det er et av de områdene som er komplisert, for vi må også sikre oss at det behandlingstilbudet som vi etablerer, faktisk er et godt behandlingstilbud. Derfor har vi et arbeid som går på å etablere et kunnskapsgrunnlag for det, som ledes av det nasjonale kompetansesenteret sammen med Folkehelseinstituttet og de fem regionale kompetansesentrene. Helse Vest har fått i oppdrag å lede arbeidet med å etablere et behandlingstilbud til unge overgripere i hele landet, og de etablerer også et klinisk nettverk for dem som jobber med dette. Så ble det også stilt spørsmål ved om en spør om vold og overgrep f.eks. i forbindelse med psykisk helse. Det er noe som en skal gjøre, men det er ingen grunn til å sette spørsmålstegn ved om det faktisk gjøres. Det er nettopp derfor en i de nye pakkeforløpene som innføres for diagnostisering innen psykisk helse, for både voksne og barn og unge, vil få innført dette systematisk i tjenestene, slik at en har en helt annen mulighet til å oppdage om det er den bakenforliggende årsaken til at en har fått psykiske helseutfordringer. Det har flere ganger vært referert til et representantforslag fra Arbeiderpartiet som er fremmet i salen i dag. Jeg har fått sett raskt på det, og av de 17 forslagene som omfatter helse, er det grunn til å si at det i all hovedsak er forslag som allerede er under utarbeidelse og etablering. Det er etter min vurdering ingen grunn til at Stortinget skal vedta ting på nytt, når det allerede er vedtatt og i ferd med å bli gjennomført av regjeringen. Det er nok ofte det som er tilfellet. Når forslag blir nedstemt i Stortinget av flertallet, er det ikke fordi en er imot forslagene, men fordi det er et arbeid som allerede pågår. Så vil jeg avslutningsvis si at representanten Olsen er unntaket fra at dette har vært en god debatt. Jeg aksepterer ikke at en stortingsrepresentant fra Stortingets talerstol sier at jeg som helseminister har sett og vet at det foregår overgrep, men ikke gjort noe. Det er feil. Jeg ber om at representanten leser mitt innlegg på nytt og trekker de ordene tilbake, hvis hun er en voksen representant.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg tror nok representanten har en litt selektiv historieskriving. Det er helt riktig at jeg er glad for at vi har rekruttert flere fastleger enn det som befolkningsutviklingen tilsier. Det betyr også at de gjennomsnittlige fastlegelistene har blitt kortere – det er bra – men det er en utvikling som må forsterkes, som jeg også oppfatter blir Stortingets vedtak i dag. Men jeg håper også at Stortinget mener at det skal skje gjennom bedre rekruttering, ikke gjennom at en bare skal kutte i fastlegenes lister, for det vil i så fall dramatisk forverre rekrutteringssituasjonen i distriktene. Når det gjelder evalueringen: Det er som sagt helt riktig at Stortinget enstemmig har vedtatt en evaluering. Det var samme dag som vi hadde møte med Legeforeningen for å bli enige med dem om en evaluering, nettopp på bakgrunn av de utfordringene som vi hadde sett i ordningen. Og trepartssamarbeidet vil være viktig nettopp for å diskutere tiltak. Men da er det lurt å bruke trepartssamarbeidet og ikke hoppe rett på tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Et av de forslagene som blir vedtatt i dag, er å utvide ALIS-ordningen. Jeg vil minne representanten om at det var jeg som helseminister som sørget for at finansieringen av ALIS-ordningen kom på plass, nettopp fordi vi hadde behov for å se på nye måter å rekruttere fastleger på. Men i motsetning til det som flertallet gir uttrykk for, er ikke jeg helt bombesikker på at den ordningen er den vi skal ut med nasjonalt, for vi har nettopp bruk for å høste erfaringer, ha kunnskap og diskutere med partene om det er den rette måten å gjøre det på. Men mitt inntrykk av ordningen er at den fungerer veldig bra. Og når jeg bidro til at den kom på plass, er jeg selvfølgelig ikke negativ til at også Stortinget er utålmodig med hensyn til at den ordningen eller tilsvarende ordninger utvides – i disse dager en utvidelse med 13,9 mill. kr til rekrutteringstilskudd til kommunene, med søknadsfrist 1. april, og i neste uke har vi det første møtet i trepartssamarbeidet, der vi også skal diskutere andre tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg mener akkurat det samme i dag som jeg mente i juni, nemlig at mye av det arbeidet som fastleger i dag gjør, også kan utføres av sykepleiere. Det vil vi også få prøvd ut i primærhelseteamene – ikke minst når det gjelder oppfølging av kronikergrupper, som vi kan forbedre oppfølgingen av gjennom dette prosjektet. Det er helt riktig at Norge har en god fastlegedekning. Det er helt riktig at vi også har klart å rekruttere flere fastleger enn det befolkningsutviklingen tilsier. Men det betyr ikke at jeg ikke tar på alvor de tilbakemeldingene som fastlegene veldig tydelig kommer med, om at deres arbeidssituasjon er blitt mer krevende. På tross av at de i gjennomsnitt har fått færre pasienter på listene, opplever de at arbeidsdagen er mer krevende. Det sier mange av dem ikke minst skyldes samhandlingsreformen og de nye oppgavene som de har fått gjennom den. Det er noe av det vi nå får svar på, gjennom en evaluering som bl.a. inneholder en vurdering av hva legene bruker tiden på i møter med pasientene.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Igjen: Alt det som representanten refererer til, er korrekt. Det er også viktig. Og det er ikke bagatellisering, det er rett og slett å konstatere en situasjon. Derfor er det også viktig at vi hele tiden jobber for å forbedre rekrutteringen til fastlegeordningen – det er der vi har hovedutfordringen. Vi må sørge for at nye generasjoner leger som utdanner seg, ønsker å jobbe i denne ordningen, for det er på den måten vi kan redusere arbeidsbelastningen til den enkelte fastlege. De fastlegene som jeg har møter med, sier at de har en travel hverdag, de har fått flere oppgaver. Men de er også veldig tydelige på at de synes det er veldig riktig at de oppgavene forankres nettopp i fastlegeordningen, for dette er pasienter som de ønsker å møte.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg har full respekt for at Stortinget fremmer forslag og snakker med folk. Det som en også må være klar over, er at det allikevel er slik at vi har et utredningsinstitutt i Norge som gjør at vi har noen regler for hvordan spørsmål utredes, før det iverksettes. Det er slik jeg sier, at jeg selvfølgelig kommer til å følge opp de vedtakene som Stortinget gjør i dag, men jeg er også opptatt av at partene skal bli hørt – alle parter. For eksempel er det vedtaket en gjør om at ALIS-ordningen skal gjøres nasjonalt, et veldig omdiskutert forslag – også blant fastlegene – og jeg er ikke helt overbevist om at alle kommunene mener at det er den beste modellen. Jeg er opptatt av at demokrati ikke bare handler om at et stortingsflertall vedtar ting, demokrati handler også om at de som blir berørt av vedtakene, på en seriøs og god måte får mulighet til å uttale seg om forslag før de iverksettes. Det er en av de oppgavene jeg har – å sørge for at det skjer.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg er helt enig i at når vi innfører ISF innenfor psykisk helse – som jeg svarte i vår – er vi nødt til å følge med på om det er uheldige utslag og justere dem, som jeg også har gjort. Jeg er ikke enig i det representanten slår fast, nemlig at det å innføre innsatsstyrt finansiering innenfor både psykisk helse og rus ikke kommer å ha betydning for ventetidene. Tvert imot, jeg er av den klare oppfatning at det å innføre innsatsstyrt finansiering innenfor de områdene kan bidra til at vi får reduserte ventetider der, og at flere pasienter får hjelp, slik vi har opplevd at resultatet har vært innenfor somatisk helsebehandling. Ikke minst vil det bidra til noe vi mangler – mer kunnskap om aktiviteten innenfor både psykisk helse og rus. Det er en positiv effekt av at vi nå har innført innsatsstyrt finansiering der, og det ser vi allerede.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Dette gir meg en ny anledning til å klare opp i dette. DRG-kodingen foregår selvfølgelig på den enkelte avdeling, der den enkelte pasient behandles. Men ISF-systemet i en kombinasjon som baserer seg på DRG, er ikke ment som et system for å finansiere aktivitet, f.eks. på enhetsnivå. Det er utarbeidet for å finansiere aktivitet innenfor et større pasientgrunnlag enn det fordi DRG som det er i dag, ikke tilstrekkelig fanger opp variasjon, f.eks. mellom pasienter. Derfor er det ikke laget for å brukes som et redskap for å finansiere den enkelte sykehusavdeling. Vi finansierer helseregionene basert på en blanding av basisbevilgning og innsatsstyrt finansiering, og helseregionene vurderer selv hvilke kriterier de skal ha for finansieringen av det enkelte sykehus og den enkelte sykehusavdeling.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg kan gjøre et nytt forsøk. ISF-finansieringen er ikke utarbeidet basert på DRG til å være et finansieringssystem for å finansiere den enkelte avdeling. Det brukes for å finansiere større områder, og vi bruker det for å finansiere våre helseregioner. Samtidig har vi sagt, og det oppfatter jeg at stortingsflertallet står ved i dag, at når det gjelder finansiering videre i den enkelte helseregion av sykehus og andre enheter som helseregionen har avtaler med, er det den enkelte helseregion som bestemmer både kriterier og måten en gjør det på. Internt er det selvfølgelig sykehusene selv som gjør dette. Det betyr at de kan ta hensyn bl.a. til lokale forhold, som jeg sa i mitt innlegg fra talerstolen, som verken jeg eller Stortinget har den fullstendige oversikten over. Derfor er det veldig klokt at stortingsflertallet i dag ikke går inn og tar den typen bestemmelser, for det ville rett og slett ødelagt muligheten for å ta de lokale hensyn som det er viktig å ta.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg er helt enig i at i møte med den enkelte pasient er det helsepersonellet som møter pasienten, som – sammen med pasienten – skal ta avgjørelser om hvilken behandling som er riktig. Det er noe som også kommuniseres hele veien til tjenesten. Det er ikke finansieringssystemet eller måten vi fordeler pengene på, som skal være førende for dette. Men jeg er ikke enig i det som representanten legger til grunn, at direktoratet ikke skal bestemme noe, for det er direktoratet som har det faglige ansvaret for å utvikle f.eks. faglige retningslinjer for tjenesten. Så jeg forutsetter at helsepersonell som møter den enkelte pasient, snakker med pasienten om hva som er viktig for pasienten, men også hele veien har med seg de føringene som ligger fra Helsedirektoratet som det faglig overordnet organ, i vurderingene av hvilken behandling som skal gis. Det er ikke helt opp til den enkelte som jobber i det norske helsevesen å bestemme behandling. En er også ansvarlig for å følge gode faglige retningslinjer som utarbeides av direktoratet.
Bent Høie (Høyre), 2018-02-13:
Jeg har veldig stor tillit til at de ansatte i møte med pasientene vurderer godt hvilken behandling som skal gis, og det er derfor jeg ikke er like opptatt som representanten som spør meg, av å blande meg inn i hvordan det enkelte sykehus eller helseregion håndterer finansieringen. Jeg har tillit til at en jordmor som behandler en fødende kvinne, ikke tenker DRG-poenger og finansiering når en skal avgjøre hvilken behandling en skal gi. Det er også det jeg kommuniserer til alle ledere i tjenesten hele veien: Finansieringssystemet er ikke ment på den måten, og de må ha tillit til at fagpersonen gjør faglige vurderinger. Det er verken den innsatsstyrte finansieringsandelen eller basisbevilgningsfordelingen som skal være avgjørende for hvilke vurderinger den enkelte skal gjøre i møte med pasienten. Så ja, jeg har veldig stor tillit til at fagpersoner i den norske helsetjenesten legger vekt på det faglige og ikke tenker DRG-poenger eller ISF-finansiering når de møter den enkelte pasient.
Tage Pettersen (Høyre), 2018-02-13:
Jeg har lyst til å starte med å takke dagens fire interpellanter for å ta opp dette viktige temaet, som dessverre angår altfor mange. Det at fire statsråder møter opp i dag, forteller oss samtidig at dette er et stort tema som spenner over mange politikkområder. Da påhviler det regjeringen et stort ansvar for å få til en god, tverrsektoriell prioritering av arbeidet mot vold i nære relasjoner. Jeg vil også berømme Kristelig Folkeparti for å jobbe med disse utfordringene sammen med regjeringspartiene, og ikke støtte opp om Arbeiderpartiets ønske om å sende hele planen tilbake. Det ville ikke tjene noen, bare koste mye ekstra tid. Jeg vil selvsagt også benytte anledningen til å takke statsrådene for de svarene de har gitt i dag, og som viser Stortinget at det jobbes tett med disse utfordringene vi i dag diskuterer. Mange tar til orde for at størrelsen på bevilgningene er det saliggjørende for om politikken lykkes eller ikke. Jeg deler ikke nødvendigvis det synet. 1 mrd. kr til opptrappingsplanen skal etter sigende være det som skal til. Men la oss da se litt på tallene. Satsingen i 2017 var på 530 mill. kr, og i 2018 er dette økt til drøyt 800 mill. kr. I tillegg er 200 mill. kr av veksten i kommunesektorens frie inntekter i 2018 begrunnet med en økt satsing på forebyggende tiltak for barn, unge og familier. I debatten her på Stortinget må vi ikke miste av syne at mye av det viktige arbeidet som gjøres hver eneste dag, i stor grad gjøres der ute i kommunene. Jeg er derfor stolt over å kunne trekke fram et eksempel fra min tid som ordfører i Moss og som leder av representantskapet for krisesenteret i Mosseregionen. Mosseregionen og krisesenteret ble i desember, av justisministeren, tildelt årets samarbeids- og samordningspris for arbeidet mot vold i nære relasjoner. Med Moss krisesenter som koordinator har Mosseregionen laget en felles handlingsplan mot vold i nære relasjoner, «Sammen mot vold». Dette er en praktisk plan med 46 tiltak som favner over en lang rekke aktiviteter. Blant annet er det utarbeidet tiltakskort for voksne og barn, og det er laget brosjyrer og plakater og en egen nettside for regionen som har fått navnet utenvold.no. Det arrangeres fagkonferanser, og ikke minst undervisning om vold, som har blitt en fast del av skolenes årshjul. Planen er blitt godt forankret i kommunene, og krisesenteret har fått en tydelig rolle som kompetansesenter med et koordinerende ansvar for kommunene. Planen er godt koordinert og involverer alle relevante instanser. Det jobbes bredt innenfor alle berørte sektorer. Jeg vil særlig framheve betydningen av at vold og overgrep er inne som en del av undervisningen i skolen. Arbeidet som gjøres i Mosseregionen, framhever krisesentrenes viktige rolle i den helhetlige innsatsen der ute i kommunene. Ikke bare har kommunene en lovfestet plikt til å ha et krisesentertilbud, krisesentrene har en helt særskilt kompetanse på dette feltet som det er viktig at kommunene tar i bruk i sitt helhetlige arbeid for å forebygge og bekjempe vold og overgrep i nære relasjoner.
Liv Gustavsen (Fremskrittspartiet), 2018-02-13:
Jeg bruker å si at barndommen er selve grunnmuren til livet. Slår den sprekker, vakler hele livet, kanskje, og man vet egentlig ikke hvor lenge den står. Arbeidet mot vold og overgrep mot barn står høyt i fokus hos regjeringen, og det har aldri blitt lagt fram en så forpliktende plan på dette området som dagens regjering kom med høsten 2016. Planen har en helhetlig og langsiktig innsats for å redusere forekomsten av vold og overgrep. De viktigste innsatsområdene i opptrappingsplanen er forebyggende arbeid, kompetanseheving i ulike etater og institusjoner og oppfølging av ofre og unge overgripere. Unge overgripere utgjør mer enn 40 pst. Denne statistikken viser at dette er et komplekst område, og informasjon og kunnskapsheving innføres på alle nivåer, noe som også er ytterligere forsterket i Jeløya-plattformen, hvor det spesifikt er lagt inn en satsing på å styrke politiets kapasitet og kompetanse til å bekjempe datakriminalitet, herunder å øke politiets tilstedeværelse på internett. Vi har sett at kompetanseøkningen er nødvendig og gir resultater, og viser dermed til de resultatene som er avdekket i «Dark Room»-saken og i «Operasjon Jupiter». Regjeringen har i sin forrige periode gitt tilskuddsordninger til foreldrestøttende tiltak i kommunene, og dette ble fram til og med 2017 økt med 20 mill. kr. Samtidig har det vært en formidabel satsing på over 1 mrd. kr på helsestasjons- og skolehelsetjenesten, som absolutt spiller en viktig rolle i bl.a. å forebygge og avdekke vold. Og rapporten viser at barn og unge tar kontakt med helsesøster på skolene. Incestsentrene er styrket med 9 mill. kr. I budsjettforliket for 2018 er Statens barnehus styrket med 161 mill. kr og får med dette både bedre kapasitet og kvalitet, i tillegg til 20 mill. kr til medisinske undersøkelser i barnehusene. Det enorme fokuset og ikke minst de enorme bevilgningene som er gitt, har gitt mulighet til at alle som jobber med barn, kurses i å avdekke overgrepsforhold – skole, barnehage, barnehusene, Regionalt ressurssenter om vold, traumatisk stress og selvmordsforebygging, AIM2, V27, barnevernet, BUP og ikke minst Stine Sofies Stiftelse, m.fl. Det samarbeides internasjonalt, da det foreligger mange erfaringer også i andre land, som viser at det er mulig å forebygge nye overgrep gjennom å fokusere på tematikken på en hensiktsmessig måte, basert på konkrete verktøy og manualer. Budsjettforliket viser punkt for punkt at vold og overgrep mot barn har høyprioritet, med økte satsinger for 2018. For å nevne noen satsinger: Kripos’ seksjon for seksuallovbrudd styrkes med over 35 mill. kr, og arbeidet mot internettrelaterte overgrep mot barn styrkes med 11 mill. kr. Det er ingen tvil om at denne regjeringen følger opp opptrappingsplanen mot vold og overgrep mot barn både i praksis og i tilskudd over budsjettet. Overgriperne mot barn skal tas, er vår statsråds motto, og det arbeidet som legges ned, er enormt og favner bredt.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
«Visste du at vold mot barn antakeligvis koster samfunnet like mye som de fire store folkesykdommene hjerte- og karsykdommer, kreft, kroniske lungesykdommer og diabetes? Samfunnet setter inn store ressurser for å forebygge disse «fire store». Men når det kommer til vold mot barn gjør vi alt for lite før skaden først er skjedd.» Dette er ordene til barneombud og lege Anne Lindboe og sto i VG 24. april 2017. Hun skriver videre at de langvarige konsekvensene for barn som utsettes for vold og overgrep, ofte er store, i tillegg til den smerten og det traumet barn påføres der og da. Mange av barna klarer ikke å fullføre skolen, de faller utenfor arbeidslivet, sliter med rus og kriminalitet og får dårlig psykisk og fysisk helse. Så hvorfor har du ikke gjort mer, Bent Høie? Du har vært helseminister i en årrekke. Helsesektoren er kanskje den sektoren hvor behovet for en satsing mot vold og overgrep er aller størst. Helsesektoren har en viktig rolle i arbeidet med å finne og følge opp barna og i arbeidet med å forebygge. Hvorfor tar du ikke det samme ansvaret for å forebygge vold mot barn som for å forebygge de fire store folkesykdommene? Du har jo visst det. Du vet det jo. Barneombudet har snakket om dette i årevis. Nå foreslår vi i dag konkrete tiltak når det gjelder helse, og mot vold og overgrep. Jeg håper du vil støtte disse. Det er ikke løsningen på alle utfordringer, men det er tiltak som vil gjøre nytte, og som vil være et steg i riktig retning. Helsetjenesten har en unik mulighet til å forebygge vold og oppdage barn som blir utsatt for vold og overgrep. Helsetjenesten følger barna fra svangerskapsomsorg, oppfølging på helsestasjonen, i skolehelsetjenesten, hos tannlegen, hos fastlegen og på sykehus. Disse tjenestene må settes i bedre stand til å oppdage og hjelpe. Helsetjenesten har også mulighet til å følge opp de barna som blir utsatt, slik at de på best mulig måte får bearbeidet det som har skjedd, og slik at de kan komme seg videre. Helsetjenesten har en avgjørende rolle, men helseministerens oppmerksomhet synes å være andre steder. Det er mulig å oppdage vold tidlig og hjelpe barna i tide. Men da må det gjøres mer enn å signere på en opptrappingsplan i regjeringen. Da må vi få en helseminister med vilje til å handle og prioritere arbeidet mot vold og overgrep. Så langt har innsatsen vært for dårlig.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
For snart et år siden, i april i fjor, leverte Arbeiderpartiet et forslag om å sikre fastlegeordningen og rekruttering av fastleger. Den gangen svarte helseministeren at han var fornøyd med at han hadde lyktes med «å rekruttere flere fastleger enn det befolkningsveksten krever», og viste til primærhelsemeldingen, som i beskjeden grad må sies å omtale fastlegeordningen som ordning, og trusler mot den. Flertallet stemte ned forslaget. Nå har heldigvis alvoret nådd statsråden. Han har reetablert trepartssamarbeidet, han har satt i gang evaluering etter at et enstemmig storting har bestilt det, og han ønsker å sikre ordningen. Hva er det som har skjedd det siste halve året som statsråden ikke visste i vår, all den tid en samlet legestand og landet for øvrig har meldt inn disse bekymringene i lang tid?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Representanten Kjerkol har ikke selektiv hukommelse. I den grad jeg har det, selekterte jeg statsråden, for jeg leste rett fra statsrådens svarbrev til det forslaget i vår. Nå har statsråden holdt et innlegg på 5 minutter, hvor han støtter opp om veldig mange av de forslagene som er foreslått, og han hevder også å være i gang med flere av dem. I svaret vi fikk i vår, da vi fremmet denne bekymringen for fastlegeordningen, refererte også statsråden til en tilskuddsordning for å rekruttere fastleger og til kompetansehevende tiltak, en tilskuddsordning som statsråden selv i 2016 avviklet. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke tiltak på kort sikt ser statsråden for seg innenfor hans handlingsrom, som er betydelig, i 2018?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-02-13:
Statsråden startet sitt innlegg med å si at ventetidene går ned, og at det er det viktigste. I vinter har vi kunnet lese i flere riksaviser om alvorlig syke unge jenter og gutter med alvorlige spiseforstyrrelser som opplever å måtte vente på behandling i opptil et halvt år. Økt innsatsstyrt finansiering vil ikke hjelpe disse pasientene. I høst fikk vi også meldinger fra psykiatriske poliklinikker over hele landet om den uheldige effekten av ISF. Den gangen svarte statsråden på spørsmål fra Stortinget at han var bekymret og ville følge utviklingen nøye. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan ser det ut i dag i den polikliniske psykiatrien landet over? Ikke svar at ventetiden i somatikken går ned, gode statsråd.
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-02-13:
Debatten her kan tidvis minne om et vekkelsesmøte der vi tar et sterkt oppgjør med det forferdelige markedsbaserte sykehussystemet som vi tydeligvis har i dette landet. Jeg konstaterer at ifølge representanten Wilkinson er forskjellen på et tillitsbasert helsesystem og et markedsbasert helsesystem 10 prosentpoeng DRG. Det en gjør nå, er å gå tilbake til det systemet som var under de rød-grønne, som SV forvaltet i åtte år. Så kan jo representanten Wilkinson reflektere over en del punkter: Blir det behandlet flere eller færre pasienter nå? Er køene kortere eller lengre nå? Er ventetidene kortere eller lengre nå? Kan det være at en del av de tiltakene vi har innført, hjelper dem som systemet er til for, nemlig pasientene? Wilkinson er veldig opptatt av å fortelle om alle faggruppene, men han er ikke så opptatt av å fortelle om alle pasientene. Vi skal bygge pasientenes helsetjenester. Jeg blir rystet over noen av påstandene som kommer om at vi ikke har tillit fordi vi legger inn incentiver i en modell. Hva er det for snakk overfor alle dem som jobber i andre sektorer, sektorer som er fullt ut incentivbaserte? Selv har jeg stort sett jobbet i firmaer som har hatt incentivbaserte ordninger. Jeg har opplevd tillit som bare det. Det er ganske normalt i Norge å ha incentivbaserte ordninger. Vi ser at pasientbehandlingen i Norge går opp. Ifølge enkelte partier her er det 50 pst. eller 40 pst. ISF som avgjør om vi har et markedsbasert eller et tillitsbasert system. Så blir det veldig stor oppmerksomhet rundt dette med byråkrati. Jeg er spent på hvor mye mindre byråkrati det blir av å gå fra 50 pst. til 40 pst. DRG. Hvor mange færre tellekanter blir det av det? Det burde en ta med i jubelen over at en klarer å flytte det 10 pst. ned. Jeg redegjorde i mitt forrige innlegg for hvorfor jeg syntes det var klokt med en risikofordeling mellom helseforetakene og staten når det gjaldt svingninger i pasientaktivitet. Og så tror jeg fortsatt på at det skal lønne seg å jobbe litt ekstra – også for et sykehus.
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-02-13:
Først av alt: De vedtakene som Stortinget i dag fatter, gjør ingenting stort med modellen. Det er en justering av modellen. Det vil fortsatt ligge incentiver inne. Jeg har stor respekt for at Senterpartiet vil fjerne hele modellen, de ønsker å ha en finansiering via fylkene, men det er det ikke flertall for i Stortinget. Jeg har selv jobbet i sykehus, og jeg skjønner godt at det argumenteres slik det gjøres, men det er jo ikke det det er snakk om når jeg snakker om incentiver. Vi har et system som har ca. 150 mrd. kr i overføringer. Det er viktig at vi her i denne salen sørger for at de pengene blir brukt på best mulig måte, slik at vi får best mulig behandling ut av pengene. Jeg er helt overbevist om at legene og sykepleierne behandler dem som kommer inn, på best mulig måte. Det er ikke det denne diskusjonen handler om. Dette handler om hvordan vi skal få sykehussystemet til å yte best mulig service og best mulige tjenester til innbyggerne de er satt til å tjene.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-02-13:
Høgre vil som nemnt vente på resultat av kartlegging og evaluering av fastlegeordninga. Ein så sentral del av det offentlege tenestetilbodet som det fastlegane faktisk står for, treng justeringar i takt med den utviklinga vi ser i samfunnet. Slike justeringar krev både grundig utgreiing av moglege konsekvensar og samarbeid mellom partane. Men det må òg skiljast mellom dei tiltaka som ein allereie har eit godt nok kunnskapsgrunnlag for å implementere og setje i verk, og det som opplagt treng ei grundigare vurdering. Det hastar med styrking av fastlegeordninga, og i Høgre ser vi behov for klare signal for ønskt utvikling. Fastlegeordninga treng forbetring og modernisering, noko regjeringa òg peiker på i plattforma. Vi må ta vare på det som fungerer, og vi må òg vere trygge på konsekvensane av dei tiltaka som skal setjast i verk. Regjeringa har starta ei evaluering av fastlegeordninga, akkurat slik som Stortinget vedtok i haust. Denne kunnskapen treng vi faktisk for å kunne ta dei rette avgjerdene. Befolkninga blir eldre, og behovet for legetenester kjem heilt sikkert til å auke. Derfor må vi sørgje for at det er attraktivt å vere fastlege. Dette er ikkje berre eit ansvar for staten. Det er òg eit ansvar for kommunane. Kommunane har ikkje berre plikt til å skaffe innbyggarane sine fastlegar, men dei har òg moglegheit til å gjere dette på nye måtar. Dei fleste fastlegane er interesserte i å ta i bruk e-konsultasjon, og mange gjer det allereie. Endringar i teknologi og innovasjon i tenesteutforming kan gje nye måtar å tilby helsetenester på. Finansieringsordningane må då òg tilpassast for å understøtte nye og effektive måtar å organisere tenestetilbodet på, slik at ein sikrar eit heilskapleg pasientforløp. Fastlegen har ei utruleg viktig rolle for å bidra til at pasientopplevinga blir ei saumlaus helseteneste.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-02-13:
Statsråden viste i sitt innlegg til at det handler om reduserte ventelister og incentiv. Til sjuende og sist handler det innenfor helsevesenet om den behandling som den enkelte får av den ansatte i helsevesenet. Hva slags tillit har en da til de ansatte i helsevesenet som statsråd? Er det sånn at den ansatte som møter en alvorlig skadet på en operasjonsstue, ikke gjør en best mulig jobb for å behandle flest mulig på en best mulig måte hvis en ikke har innsatsstyrt finansiering? Er det slik at den som er på en fødeavdeling, ikke forsøker å gjøre en best mulig jobb og behandle flest mulig på en best mulig måte hvis en ikke har innsatsstyrt finansiering? Er det sånn at en som møter en suicidal på en psykiatrisk avdeling, ikke forsøker å gjøre en best mulig jobb overfor sin pasient? Er det det som er holdningen fra statsrådens side overfor ansatte i norsk helsevesen?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-02-13:
Det er viktig å ha en finansiering av sykehusene som er egnet til å nå de målene en har for å bidra til gode helsetjenester og gode sykehustjenester – gode og likeverdige sykehustjenester i hele landet, god beredskap, god forebygging og at en prioriterer det som er viktigst, basert på faglige vurderinger. Det er litt spesielt at når vi skal sørge for å gi god eldreomsorg til våre eldre i Norge, når vi skal sikre en god skole for våre barn og en god helsetjeneste ute i kommunene – ja, så er det primært rammefinansiering en bruker, basert på klare rammer, basert på de behovene som er. Innsatsstyrt finansiering er ikke noe godt verktøy for å styre sykehusene. Tvert imot er det stor fare for at en kommer i konflikt med faglige prioriteringer, spesielt når en har en så høy andel innsatsstyrt finansiering, ikke bare på foretaksnivå, men også ned på sykehusnivå – ja, helt ned på avdelingsnivå. Så merker jeg meg at representanter fra regjeringspartiene gjentatte ganger snakker om at en her skal ha incentiv for å behandle flere for å få en bedre helsetjeneste. Det er basert på en grunnleggende mistillit til dem som faktisk jobber i sektoren, og det er også det som er problemet med statsrådens svar når han på den ene siden sier at en skal ha innsatsstyrt finansiering for å bidra til incentiv for å få ned helsekøer, og på den andre siden sier at en selvsagt har full tillit til dem som jobber innenfor sektoren. Hvis en skal ha full tillit til dem som jobber innenfor sektoren, og de faglige prioriteringene som er der, er det feil å legge opp til en innsatsstyrt finansiering, som i mange sammenhenger går på tvers av det som er gode, faglige vurderinger, som det er vist til her tidligere når det gjelder innsatsstyrt finansiering og fødselsomsorgen, der en får ekstrapoeng hvis en får en rift eller økte blødninger, mens en ikke blir premiert for å ha en ekstra jordmor, noe som kan bidra til at en unngår problemer, og som også kan bidra til en mye bedre opplevelse for foreldrene i den situasjonen. Det er svært viktig å lytte til dem som er ansatt innenfor sektoren, og det er svært viktig å sørge for en endring. Jeg er glad for at flertallet i denne salen her i dag i hvert fall er med på å redusere innsatsstyrt finansiering. Men vi må gå videre og si tydelig fra om at en ikke skal ha innsatsstyrt finansiering ned på sykehus- og avdelingsnivå, at en også må ha det ut av psykisk helsevern, og at andelen innsatsstyrt finansiering i framtiden må videre ned.