Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-16:
Som saksordfører for Dokument nr. 8:45, forslag fra representanten Jan Simonsen, vil jeg først få påpeke at dette er forferdelig vanskelige spørsmål, som komiteens flertall – alle unntatt Fremskrittspartiet – mener kunne fortjent en mindre lettvint behandling enn det representanten Simonsen legger opp til. De synspunktene som kommer til uttrykk i forslaget fra Simonsen – og fra Fremskrittspartiet – har to store svakheter: for det første at de ikke er egnet til å forebygge overgrep, og for det andre at de i verste fall kan forverre situasjonen og føre til nye overgrep mot barn. Jeg skal komme tilbake til hvorfor vi mener dette. Flertallets utgangspunkt er at seksuelle overgrep mot barn skal møte raske – og riktige – reaksjoner. Vi mener at dette er helt avgjørende for å forhindre nye overgrep, og at både ofre og overgripere må få den hjelpen de trenger. Det er ofte sterke menneskelige lidelser som forårsaker overgrep mot barn, og det er en stor tragedie når ofre som ikke har fått den hjelpen de burde ha krav på, senere i livet begår overgrep mot andre. Jeg har sjøl møtt noen av dem i norske fengsler. Flertallet mener videre at det snarest må på plass et kvalitativt godt og tilstrekkelig utbygd behandlingstilbud til innsatte i norske fengsler som har begått seksuelle overgrep, og at ettervernet må styrkes vesentlig. Det hjelper ingen at en mann som har sonet straffen sin for det vi alle anser som noe av det verste voksne kan gjøre mot et barn, begår nye overgrep når han slipper ut igjen i samfunnet. Å kreve livsvarig innesperring av slike mennesker er et kjempesvik – i hvert fall for SV – dersom man ikke har gitt et tilbud om behandling som kan hjelpe dem det gjelder, til et normalt og godt liv der dette er mulig. Når vi i tillegg vet at flere av overgriperne sjøl har vært ofre som barn, kan vi bare ane hvilket svik disse menneskene føler at de utsettes for. Å øke aggresjonen, bitterheten og følelsen av å bli sviktet og isolert ved f.eks. å «oute» alle overgripere via en hjemmeside på Internett, slik Simonsen foreslår, vil være å legge til rette både for selvtekt og for nye overgrep. Den sjansen er ikke flertallet villig til å ta. SV er spesielt glad for at flertallet har sluttet seg til en merknad der en sier at det viktigste vi som politikere kan gjøre for å forebygge overgrep, er å legge til rette for «gode … oppvekstvilkår for barn og unge, et hjelpeapparat som fungerer, skolerte ansatte i for eksempel barnehager og skoler, en godt utbygd og kompetent psykiatri- og helsetjeneste – herunder skolehelsetjeneste, kompetanse på overgrepsproblematikk i hele straffesakskjeden, gode behandlingstilbud for de som dømmes, samt et godt … ettervern etter endt soning» – etter min mening svært kloke ord, som forplikter. SV mener det er dårlig kriminalpolitikk å rette hele sin tyngde mot å få gjennomført strengere straffer og andre tvangstiltak, som f.eks. kjemisk kastrering eller tvungen medisinsk behandling, når forskning viser at dette ikke fungerer forebyggende. Høyere minstestraff, slik Simonsen foreslår, vil ikke gi meg trygghet den dagen jeg blir mor, så lenge jeg ikke kan være trygg på at mannen som slippes ut av fengselet, faktisk har forbedret seg. På samme måte vil det ikke gi meg noen trygghetsfølelse å vite at jeg vil få beskjed den dagen et menneske som er dømt for seksuelle overgrep, flytter inn i nabolaget mitt – tvert imot. Hva skal jeg gjøre den dagen jeg får vite det? Slik jeg ser det, ville jeg ha to valg: enten å flytte sjøl, eller å jage vedkommende vekk – om mulig. Og jeg ville være redd. Poenget er at vi aldri kan vite om det er en potensiell overgriper som flytter inn i nabolaget, om vedkommende holder til i nærheten av barna våre, eller om barna våre på en eller annen måte kommer i kontakt med en som kan skade dem for livet. De fleste vet vi ikke om. Det eneste vi vet, er at det er store mørketall på dette området. For meg som framtidig mor er det viktig å vite at overgripere blir tatt, at de får behandling, at de får oppfølging, og at de holdes borte fra samfunnet dersom det er stor nok sannsynlighet for at de vil begå nye overgrep. At et menneske er underlagt behandling, er imidlertid ingen garanti for at vedkommende kan slippes ut i samfunnet ved f.eks. prøveløslatelse. Flertallet mener derfor at representanten Simonsen går langt i å villede befolkningen, både når han ønsker å stille betingelser for prøveløslatelse, og når han viser slik tro på kjemisk kastrering. I tillegg gjør han det som feminister i alle år har advart mot: nemlig å forklare seksuelle overgrep som et seksuelt fenomen, som et resultat av seksuell lyst eller – om man vil – av hormoner, og ikke som et resultat av makt og avmakt. Flertallet i komiteen mener at seksuelle overgrep mot barn ikke handler om rene seksuelle behov, men at det faktisk er langt mer komplisert enn som så. Flertallet mener samtidig at vurderinga av om en innsatt som har begått seksuelle overgrep mot barn, skal kunne prøveløslates, må sikres bedre. Når det gjelder spørsmålet om rettighetstap, ønsker ikke flertallet å ta stilling til dette nå. SV beklager sånn sett at det fremmes et konkret forslag om dette fra Fremskrittspartiet, da vi ønsker flere kvalifiserte uttalelser på dette punktet. I dag har domstolene plikt til å vurdere spørsmålet om rettighetstap ved domfellelse for seksuelle overgrep mot barn, og vi avventer et forslag fra Regjeringa om at overgrep mot barn som hovedregel skal føre til tap av stilling som innebærer kontakt med barn. Jeg vil i denne sammenheng minne om at svært mange av dem som har begått slike overgrep, ikke gjør det igjen. Forslaget om elektronisk overvåkning er ikke fremmed for meg, men jeg og flertallet er av den mening at dette ikke vil virke forebyggende, all den tid ofrene kan være hvem som helst. At alarmen går idet en tidligere straffedømt nærmer seg en barnehage, gir ikke annet enn en falsk følelse av trygghet. Det sentrale må også her være behandling og ettervern. For å konkludere: Flertallet ønsker et sterkere fokus på forebygging, behandling som virker, og ettervern. Vi hadde sett det som naturlig at et samlet storting sluttet opp om dette, da forskningen viser at det er disse tiltakene som fungerer, ikke lengst mulig straff, livsvarig isolasjon og fordømmelse. Som representant for SV vil jeg samtidig få minne flertallet om de forpliktelsene som ligger i dette, også når vi kommer til budsjettbehandlingen. Vi har nå slått fast at å legge til rette for trygge og gode oppvekstvilkår for barn og unge, er det aller viktigste vi kan gjøre for å forhindre overgrep mot barn. For SV er dette forpliktende.