Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-10-26:
Saksordføreren hadde en prinsipiell og god presentasjon av innstillingen, så jeg skal bare tilføye synspunkter på et par punkter. Proposisjonen har mange innslag av vurderinger og saker som en skal komme tilbake til, slik som romavlytting, bruk av kilder, behandling av vitner osv. Det er flere viktige spørsmål der Regjeringen overlater til Stortinget å konkludere, til tross for et grundig utvalgsarbeid på forhånd og god tid til utarbeidelse av proposisjonen. Jeg tror at det først og fremst viser at det er vanskelige faglige og politiske avveininger som gjøres i denne saken, det er viktige prinsipper som står mot hverandre. På den ene siden har vi bekjempelse av kriminalitet, hvor vi vet at vi trenger nye metoder og nye verktøy. Det er vanskeligere kriminalitet å forholde seg til, det er mer organisert og internasjonal kriminalitet. Politiet må bruke kilder og vitner på en annen måte, og vi må verne ofre og vitner på en annen måte. På den andre siden står prinsippene om å ivareta personvernet, at vi ikke skal ramme uskyldiges private sfære og personlige integritet unødvendig, og det å kunne sjekke påstander og bevis. Den store graden av enstemmighet som ligger bak innstillingen, tror jeg er et godt tegn i det vanskelige terrenget vi her beveger oss i. Vitnenes rolle og muligheten til å beskytte dem er en av sakene som vi kommer tilbake til. Komiteen viser i innstillingen til Stortingets behandling av den såkalte offerproposisjonen våren 1994, der vi bl.a. gjorde en lovendring i straffeprosessloven § 284 for å verne vitnet, dvs. fornærmede, bedre. Der åpnet vi for at man også kunne utvise tiltalte av hensyn til fornærmede. Riktignok skulle grunnen være mer enn ubehag hos fornærmede, men adgangen er der. Ut fra rettspraksis kan det synes som om det er en ordning som er lite brukt. Ellers er det også gitt adgang til ikke å oppgi adressen til vitner, og ved behandlingen av lov om kildevern her i fjor åpnet vi for at dommeren kunne stenge rettslokalene for offentligheten også av hensyn til vitner. Jeg tror det er bra at vi nå skal ha en skikkelig gjennomgang av dette med beskyttelse av vitner, at en tar en full gjennomgang av det. Men min oppfordring før vi gjør nye lovendringer er at systemet også må bruke de mindre dramatiske virkemidlene som det er adgang til, fullt ut og i større grad enn i dag. En annen gjennomgang som komiteen har bedt om, og som synes overmoden, gjelder spørsmålet om såkalt «plea bargaining » – tilfeller der tiltalte erklærer seg skyldig eller på annen måte samarbeider og informerer politiet og til gjengjeld får mindre straff eller mindre alvorlig tiltale. Dette har aldri vært formelt eller prinsipielt drøftet og er formelt ikke innført som noe system i Norge. Men likevel er det altså en praksis med kontakt mellom påtalemyndighet og forsvarer som kan ha hatt betydning for straffepåstanden. Det kan synes som om praksisen her løper foran lovverket og den prinsipielle debatten. Forhåpentligvis er det ikke grunn til å kritisere praksisen. Det er flere som er spent på resultatene av statsadvokatens gjennomgang av flere saker ved Oslo politikammer, som TV2 brakte opp i et program, men uansett er det ingen tvil om at en gjennomgang av praksisen og en drøftelse av det prinsipielle er noe som trengs. Komiteen finner grunn til å slå fast allerede nå at henleggelse som vederlag ikke skal finne sted. Økonomisk vederlag er en annen type vederlag, og i dag har vi gode retningslinjer fra Riksadvokaten som ligger til grunn for praksisen. Kort sagt går det ut på en generøs dekning av utgifter til informanten. Utvalget foreslår at man må kunne gi mindre beløp, inntil 15 000 kr, til informanter dersom det synes nødvendig eller fortjent. Proposisjonen henviser bare til Riksadvokatens myndighet gjennom retningslinjene han gir. Men jeg finner grunn til å understreke at her må vi vise stor forsiktighet. Ren betaling for opplysninger kan være en farlig vei å gå inn på. Riksadvokaten har skjøttet feltet bra hittil, og vi stoler på at han vil fortsette med det, og at dette vil bli sett på i en bredere sammenheng. Så helt til slutt: Selv med avklaringene som nå ligger i innstillingen, står vi overfor flere viktige prinsipielle avveininger som vi må ta tak i og ikke la leve sitt eget liv.