trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-02:
Stillingsfordelingen til politidistriktene beregnes hovedsakelig på bakgrunn av befolkningsmengde, kriminalitet og botetthet. Etter oppdrag fra Stortinget har Justisdepartementet utarbeidet en bemanningsplan for politiet fram mot 2005. Denne vil bli lagt fram for Stortinget i forbindelse med en stortingsmelding om politiet til høsten. En vil her foreta en gjennomgang av politiets totale ressurser og oppgaveløsning for å sikre en riktig fordeling av ressursene mellom distriktene. De relativt store kullene på Politihøgskolen de seneste årene har ført til en klar forbedring i tilgangen på utdannede polititjenestemenn over hele landet. I løpet av 1990-tallet er antall tilsatte i etaten økt med ca. 33 pst. I revidert nasjonalbudsjett for 1999 ble det opprettet 275 stillinger som ble tilbudt ferdigutdannede politihøgskolestudenter. Av disse stillingene fikk politidistriktene Rogaland og Haugesund fem tjenestemannsstillinger hver. Jeg er klar over situasjonen både i Sandnes og i Haugesund. Derfor har begge politidistriktene vært og vil bli tilført ekstra midler i tillegg til ordinære budsjettmidler til bekjempelse av bl.a. gatevold og MC-kriminalitet. Videre er det startet samtaler mellom politimestrene i Rogaland og Stavanger for å se på mulighetene for et samarbeid for dermed å få til bedre ressursutnyttelse, både på operative og administrative områder. Når dette er sagt, må det understrekes at det ikke alltid er en klar sammenheng mellom ressurser og måloppnåelse. Gode kriminalitetsanalyser og et målrettet etterforsknings- og påtalearbeid er like viktig. St.prp. nr. 1 for 1999-2000 anslår et behov for opprettelse av ca. 280 nye stillinger til nyutdannede politistudenter i 2000. Regjeringen vil komme tilbake til behov for midler til nye stillinger i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Stillingene vil bli fordelt til de distrikter hvor behovet er størst. Her vil både Rogaland og Haugesund være aktuelle distrikter. Narkotikaproblemer og MC-kriminalitet er blant de forhold som blir hensyntatt ved fordeling av ressurser til politidistriktene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-02:
Jeg har ikke noe behov for å kommentere representantens innlegg, men jeg har behov for å tilføye noe: Ved mine reiser rundt i politidistriktene har jeg vært bl.a. i Rogaland, og jeg er blitt ganske grundig innført i MC-kriminaliteten. Jeg har senere hatt kontakt med tjenestemenn fra området, bl.a. personer som har hatt dette nær innpå kroppen – for å si det på den måten. Og jeg bagatelliserer verken MC-kriminaliteten eller de narkotikaproblemer som er tatt opp; det er ved selvsyn i det ene tilfellet. Når det gjelder Haugesund, har jeg bare vært der på et kort besøk for å takke i forbindelse med redningsarbeidet etter «Sleipner»-ulykken. Men de vil også få besøk av meg, for det er mitt siktemål å komme rundt i politidistriktene og selv få den innsikt som er nødvendig for å se hvor skoen trykker, og for å følge opp det som stortingskomiteen har bedt meg om å gjøre, nemlig å finne ut hvor flaskehalsene kan være i de forskjellige distriktene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-02:
Det er ikke riktig at politiet ikke har bøtelagt aksjonister som deltok i lastebilaksjonen. To av aksjonene i Oslo var varslet til politiet på forhånd, i tråd med bestemmelsene i politiloven. Politimesteren nedla ikke forbud mot disse to aksjonene, og hun satte heller ikke vilkår for gjennomføringen av aksjonene. Én av aksjonene var ikke meldt til politiet på forhånd, og flere av deltakerne i denne aksjonen ble bøtelagt. Politimesteren må på selvstendig grunnlag avgjøre om en varslet aksjon skal forbys, eller om det skal settes vilkår for gjennomføringen. Som jeg sa i spørretimen forrige uke, som svar på spørsmål fra representanten Kenneth Svendsen: Politimesteren i Oslo så at demonstrasjoner kunne aksepteres til et visst punkt, gitt at de var meldt. Fra et visst punkt mente hun at ytringen var sett og hørt, og hun gav da en klar beskjed om at nok var nok. Politiet må foreta en løpende vurdering av aksjonsformene og de skadevirkningene aksjonene kan få. Politiet kan forby aksjoner dersom det er grunn til frykt for at de kan forårsake alvorlig forstyrrelse av den offentlige ro og orden eller den lovlige ferdsel. Alternativt kan politiet sette vilkår for gjennomføringen av aksjonen, slik at hensyn til den offentlige ro og orden og den lovlige ferdsel ivaretas. Politiet kan dessuten stanse eller oppløse demonstrasjoner og aksjoner dersom de avvikles i strid med nedlagt forbud eller fastsatte vilkår. Jeg har tillit til at politiet er i stand til å vurdere og behandle disse sakene på en forsvarlig og fornuftig måte. Justisdepartementet sendte for øvrig et rundskriv til landets politimestre sist uke for å vise til de hensyn som skal ivaretas ved anvendelse av politiloven § 11, og som berøres av representantens spørsmål. Dersom aksjonen gjennomføres til tross for at politiet har nedlagt forbud, eller i strid med gitte vilkår, kan aksjonistene bli stilt strafferettslig ansvarlig for sine handlinger. Dette er imidlertid spørsmål som hører under påtalemyndighetene og som jeg ikke finner det riktig å gå nærmere inn på.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-02:
Jeg konstaterer at da Oslos politimester etter den sist meldte demonstrasjonen, tror jeg, mandag for godt over en uke siden sa at nok var nok, ble det tatt til etterretning og respektert. Jeg konstaterer også at politimesteren i Halden politidistrikt mente at de aksjoner som forelå der, var ulovlige, og jeg konstaterer også at de opphørte dagen etterpå. Jeg vil videre understreke at i skrivet hvor departementet har vist til politiloven § 11, har vi klart sagt om eventuelle nye lastebilaksjoner at aksjoner som blokkerer hovedferdselsårer, viktige innfartsårer og terminaler, må ikke antas å kunne aksepteres, og at man forutsetter at det også reageres på dette. Jeg føler derfor at det er satt en grense, men jeg har tillit til at politiet alltid håndterer den grensen. Jeg har videre konstatert at Oslo politimester i de senere år har utøvd en større romslighet og liberalitet i forbindelse med demonstrasjoner generelt enn det som kanskje har vært vanlig tidligere, og jeg tar en slik praksis til etterretning. Jeg føler at det er å holde en linje, slik politimesteren selv har svart i flere offentlige sammenhenger. Jeg vil til slutt kommentere at i forbindelse med samtale mellom statssekretær Solbakken og Andenæs var det også enighet om at det måtte settes grenser, og departementet har konstatert at politiet har gjort det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-02:
Det er slik at i ytterste fall kan en justisminister instruere politidistrikter. Men det er ikke nødvendig å gjøre det så lenge man oppfatter at politidistriktene forvalter skjønn på en riktig og bra måte. Det er hovedregelen. Det er ikke riktig at man la seg flat. Man aksepterte to lovlige demonstrasjoner, men reagerte mot én ulovlig, og sa etter at dette hadde hatt et omfang som politiet oppfattet som uakseptabelt, at nok var nok. Det er en usedvanlig klar melding. Det er slik at politiet må utøve skjønn i hvert eneste tilfelle. Det gjelder for politiet som for alle andre at de følger de meningsytringer som følger i kjølvannet. Jeg synes på det tidspunkt da det ble sagt at nok var nok, at det var en adekvat reaksjon. Og jeg har selvfølgelig vært innforstått med det rundskriv som Justisdepartementet har sendt ut, hvor vi har resonnert over politiloven § 11 og hva som eventuelt vil bli situasjonen ved nye lastebilaksjoner. Jeg tror ikke noen skal være i tvil om det. Budskapet som er sendt, er at nok er nok. Man kan ikke påregne å få tillatelse til omfattende aksjoner som blokkerer hovedveier, hovedferdselsårer, terminaler osv.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Statens vegvesen utfører årlig mellom 400 000 og 500 000 kontroller av tunge kjøretøy, hvorav ca. 10 pst. av kjøretøyene er utenlandske. I tillegg kommer politiets kontroller. Statens vegvesen har i dag ikke statistikk som tilsier at utenlandske førere oftere er innblandet i alvorlige ulykker enn norske sjåfører. Det er imidlertid grunn til å tro at de er overrepresentert når det gjelder å skape problemer i trafikken, eksempelvis ved at de oftere blir stående fast på grunn av utilstrekkelig dekkutrustning eller manglende kjettinger. Fra og med år 2000 vil endringer i ulykkesregistreringen kunne gi oss mer detaljerte svar med hensyn til utenlandske sjåførers innblanding i ulykker generelt. Praktisk talt alle tunge kjøretøy på norske veger er underlagt kjøre- og hviletidsbestemmelser, enten gjennom EØS-regelverket eller gjennom den europeiske avtalen om kjøre- og hviletid. Disse regelverkene er tilnærmet identiske. Generelt kan det sies at norske sjåfører ikke i vesentlig grad er flinkere enn de utenlandske til å følge bestemmelsene. Samtlige tunge kjøretøy fra landene innen EØS-området er underlagt pliktig periodisk kontroll av teknisk tilstand. Forskjellen i teknisk standard på disse kjøretøyene skal derfor være liten. Når det gjelder kjøretøy fra Øst-Europa, synes den tekniske tilstanden å ha bedret seg vesentlig de siste tre–fire årene. Tilstandsundersøkelsene viser imidlertid at utenlandske vogntog generelt har noe flere feil enn norske. Alle som fører kjøretøy i Norge, er underlagt forskrift om bruk av kjøretøy, hvor det bl.a. settes krav til dekkutrustning. I desember 1998 ble det foretatt en innskjerping av kontrollpraksis med hensyn til dekkutrustning nettopp for tunge kjøretøy. Blant annet ble plikten til å medbringe kjetting nærmere presisert for ytterligere å klargjøre sjåførens ansvar for å sikre at kjøretøyet har tilstrekkelig veggrep. Det ble også utarbeidet informasjonsmateriell om dette til bruk for utenlandske sjåfører. Når det gjelder dekkutrustning generelt, har man imidlertid i kontrollsammenheng erfart at kjøretøy fra Øst-Europa fremdeles er dårligere utrustet enn kjøretøy fra de fleste andre land. Ved trafikkstasjonen på Svinesund blir det jevnlig gitt pålegg til sjåfører om å legge på kjetting før videre kjøring tillates. Etter mitt syn vil det viktigste tiltaket fremover derfor være å sikre at utlendinger medbringer og bruker kjettinger, slik at de i mindre grad hindrer fremkommelighet for øvrig trafikk, og slik at de ikke øker egen og andre trafikanters ulykkesrisiko. Statens vegvesen vil ved sin kontrollvirksomhet på vegen aktivt bidra til at etterlevelsen av dette regelverket blir bedre.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Statsråden ser i høyeste grad problemet, og ser alvoret i det spørsmålet representanten reiser. Det var derfor jeg så sterkt understreket på slutten av mitt innlegg følgende: «Når det gjelder dekkutrustning generelt, har man imidlertid i kontrollsammenheng erfart at kjøretøy fra Øst-Europa fremdeles er dårligere utrustet enn kjøretøy fra de fleste andre land. Ved trafikkstasjonen på Svinesund blir det jevnlig gitt pålegg til sjåfører om å legge på kjetting før videre kjøring tillates.» Etter mitt syn vil det viktigste tiltaket fremover derfor være å sikre at utlendinger medbringer og bruker kjettinger, slik at det i denne sammenheng også sikres at ulykker unngås og alvorlige hindringer for fremkommelighet for øvrig trafikk unngås, og at vi øker egen og andre trafikanters sikkerhet og reduserer ulykkesrisikoen. Dette vil Statens vegvesen ta seg av – øke kontrollvirksomheten på vegen og aktivt bidra til etterlevelse av regelverket.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Statsråden vil ikke greie det uten Stortingets hjelp. Det betyr med andre ord at jeg, som andre, er avhengig av de bevilgninger som gis. Dette vil imidlertid bli gitt prioritet i likhet med andre områder som gjelder trafikksikkerhet. Trafikksikkerhet vil ligge i bunnen for Nasjonal transportplan, som legges fram i løpet av få måneder, og det betyr at dette som representanten reiser spørsmål om i dag, spesielt vil være i tankene når transportplanen presenteres. Jeg kan med andre ord bekrefte at det vil bli gitt høy – skal vi kalle det høyeste – prioritet på området.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Representanten Terje Knudsen reiser spørsmål om jeg vil legge fram en sak der Skjeljangersundet kan etableres som alternativ seilingsled til Bergen. La meg starte med at etableringen av alternativ seilingsled til Bergen opprinnelig ble lagt inn som en forutsetning ved bygging av Askøybroen. Da hovedplanen for Askøybroen ble godkjent av Vegdirektoratet den 24. september 1986, var det med en løsning med brohøyde på 62 m og en alternativ seilingsled via Herdlaflaket og Det Naue. Fiskeridepartementets godkjennelse, som var nødvendig å få for å kunne krysse Byfjorden, ble gitt den 12. januar 1990. Av de vilkår som ble stilt, var bl.a. at alternativ seilingsled over Herdlaflaket skulle være ferdig og klar til bruk før arbeidet med å innskrenke eller begrense ferdsel i Byfjorden ble påbegynt. I forbindelse med arbeidet med reguleringsplan for ny seilingsled ble det fra flere hold reist krav om omfattende konsekvensutredninger av tiltaket, bl.a. på bakgrunn av naturverninteresser knyttet til området. Etter omfattende korrespondanse mellom vegkontoret, fylkesmannen, Kystdirektoratet, havnemyndighetene og møter i et tidligere oppnevnt kontaktutvalg, besluttet Miljøverndepartementet i 1992 at konsekvensutredninger skulle foretas. Dette ble gjort, og på bakgrunn av utredningen konkluderte Miljøverndepartementet med at prosjektet ville medføre store negative miljømessige konsekvenser. Miljøverndepartementet foreslo derfor at saken ble forelagt Stortinget på nytt, med den konklusjon at utgraving av seilingsleden ikke skulle gjennomføres. Samferdselsdepartementet foreslo dette i statsbudsjettet for 1995, og Stortinget gav sin tilslutning. På initiativ fra bl.a. Bergen kommune har Statens vegvesen Hordaland bistått med å vurdere en ny seilingsled til Bergen via Skjeljangersundet og Det Naue. Det er også startet opp et forprosjekt i samarbeid med lokale myndigheter for å få belyst aktuelle problemstillinger, herunder behovet for alternativ seilingsled. I og med at Stortinget i 1994 sluttet seg til at etablering av seilingsled over Herdlaflaket ikke skulle gjennomføres, ble saken sist høst, da den på nytt ble aktualisert, overført fra Samferdselsdepartementet til Fiskeridepartementet, som er ansvarlig for slike tiltak. En etablering av en alternativ seilingsled vil derfor måtte prioriteres og behandles på ordinær måte av Fiskeridepartementet og Kystverket.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Det jeg kan bekrefte, er at det ikke er lagt lokk på saken i og med at den er overført til det departementet som naturlig har ansvaret for denne delen av den offentlige sektor. Når det gjelder Statens vegvesen Hordaland, har de gjort en grov vurdering av ny seilingsled til Bergen via Skjeljangersundet og Det Naue både når det gjelder utforming og kostnadsoverslag, slik at det har eksistert et arbeid med saken også i de siste årene. Men jeg kan altså ikke her og nå stå og bekrefte hvordan et annet departement vil håndtere saken videre, og hvilket sluttresultat de vil komme til i vedkommende departement.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Uorganiserte lastebileiere har gjennom ulovlige aksjoner den siste tiden lammet viktige transportveier rundt Oslo. Mange fikk problemer med å komme seg til jobb, og vareleveranser ble stoppet. Blokadene forstyrret gateorden og nødvendig trafikk. Mener statsråden at politiets opptreden er akseptabel ved ikke å forsøke å bryte opp, bøtelegge eller tiltale aksjonistene for gateuorden, slik vi har sett ved mindre demonstrasjoner tidligere?»
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at det i ettertid har kommet fram at det var åtte stykker som ble bøtelagt under den første aksjonen, men spørsmålet er om det er tilstrekkelig i forhold til at trafikken faktisk stod rundt hele Oslo. Statsråden sa i sitt svar til meg at politimesteren i Oslo må vurdere på selvstendig grunnlag hvordan de skal reagere. Og det er nettopp det som er poenget med mitt spørsmål, for professor Johs. Andenæs har uttalt at dette er en form for ettergivenhet overfor folk som bryter straffelovens forbud mot tvang overfor andre ved å hindre folk i å kjøre på veiene. Jeg har også et spørsmål om hvilke konsekvenser en slik ettergivenhet vil ha for senere aksjoner og demonstrasjoner.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. I sitt svar gir ministeren uttrykk for at han konstaterer og tar til etterretning det politimesteren i Oslo og Halden har sagt og gjort. Men mitt spørsmål er: Hva er justisministerens mening om og holdning til de mer prinsipielle sidene, bl.a. når det gjelder likebehandling, men også det prinsipielle i forhold til at man aksjonerte første gang og la seg flat de senere gangene?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Bergen har nylig måttet si nei til cruiseanløp grunnet begrensningene i seilingshøyde ved Askøybroen. For Bergen som cruisehavn er dette en uakseptabel situasjon, og det vises til de klare forutsetninger Stortinget la til grunn ved byggingen av Askøybroen som alternativ seilingsled, en forutsetning som et senere storting ikke tok hensyn til. Vil statsråden på denne bakgrunn snarest legge frem en sak som gjør det mulig å ta i bruk Skjeljangersundet som alternativ seilingsled?»
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg oppfatter statsrådens svar som at det ikke er lagt lokk på saken, og at den nå vil bli vurdert i Fiskeridepartementet. Og hvis det er riktig, er jeg tilfreds med svaret. Jeg må likevel få føye til at denne saken har vært en «hot» sak i Bergen i veldig mange år. Her står Bergen bys politikere og næringslivsinteressene sammen. Og det er jo ikke noen grunn til å legge skjul på at disse parter har vært i harnisk over at seilingsleden over Herdlaflaket aldri ble gjennomført. Det er i stor grad på grunn av at den opprinnelige byggeplanen forutsatte at seilingsleden skulle vært etablert før broen ble bygd. Broen og seilingsleden var ett prosjekt, der seilingsleden hadde prioritet før Askøybroen. Jeg er derfor veldig glad for at man nå skal se på denne saken på nytt, og jeg håper at statsråden kan bekrefte det jeg fikk inntrykk av i sted, nemlig at Fiskeridepartementet nå ser på Skjeljangersundet og problematikken rundt det på nytt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Som nevnt i spørsmålet, fikk Norgesnettrådet i begynnelsen av 1999 i oppdrag å utrede framtidig organisering av utdanningstilbud i radiografi og stråleterapi. I slutten av oktober i fjor ble utredningen om radiograf- og stråleterapiutdanningen oversendt fra Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet til Sosial- og helsedepartementet. I utredningen blir fire ulike modeller presentert: 1. dagens modell med overføring av stråleterapiutdanningen til høgskolesystemet2. en modulbasert modell for videreutdanning i stråleterapi3. to separate treårige høgskoleutdanninger i diagnostikk og terapi4. to spesialiseringer innen en fellesutdanning i radiografi Utredningen konkluderer med å foreslå at dagens treårige grunnutdanning i radiografi beholdes slik den er i dag. Dagens ordning med en bedriftsintern ettårig videreutdanning i stråleterapi foreslås erstattet med en modulbasert videre- og etterutdanningsmodell i stråleterapi og diagnostisk radiografi ved høgskoler. Alle høringsinstansene støtter modellen med at den treårige radiografutdanningen blir som nå. De fleste høringsinstansene støtter også at videreutdanningen bør overføres til høgskolesystemet som oppdragsundervisning. Sosial- og helsedepartementet har hatt møte med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet for å drøfte og avklare hvordan videreutdanningen i stråleterapi eventuelt skal overføres til høgskolesystemet, samt modeller for videreutdanningene innen diagnostikk. Aktuelle problemstillinger som nå drøftes, er hvordan utdanningen skal organiseres og finansieres samt rekrutteringssituasjonen når det gjelder stråleterapeuter. Jeg vil i løpet av våren gå nøye gjennom de ulike spørsmål i forbindelse med iverksetting av en eventuell videreutdanning i stråleterapi ved høgskolene. For å sikre faglig kompetanse er det en del forhold som må avklares før utdanningen kan igangsettes. I forhold til Kreftplanen er jeg sterkt opptatt av å bedre rekrutteringen av stråleterapeuter. Jeg vil derfor arbeide for en rask iverksettelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg skal i hvert fall bekrefte at vi drøfter begge de finansieringsmodellene som representanten Alvheim nå er inne på. Det jeg viste til i mitt svar, var at de fleste høringsinstansene støtter modellen med oppdragsundervisning. Jeg har ikke tatt endelig stilling til dette ennå, det er fortsatt en del spørsmål i tilknytning til finansieringen som må avklares, men det skal ikke hindre en rask iverksettelse, slik jeg varslet i mitt hovedsvar.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Meråker Sanitetsforenings Kurbad og Meråker videregående skole søkte i 1999 om 3,1 mill. kr til et prosjekt som omtalt i representanten Gaundals spørsmål. Prosjektet ble nærmere presentert for Sosial- og helsedepartementet i møte 3. november i fjor. Departementet gav da bl.a. uttrykk for at prosjektet virket interessant, men at beløpet det ble søkt om, var for høyt, gitt de midler som var satt av til forsøksvirksomhet på rehabiliteringsområdet. I møtet ble det vist til at en fornyet søknad ville bli seriøst vurdert, men at utfallet av en slik vurdering ikke var gitt. På bakgrunn av den interesse for rehabilitering som er vist i kjølvannet av St. meld. nr. 21 for 1998-99, Ansvar og meistring, og Stortingets behandling av denne, har Sosial- og helsedepartementet mottatt mange søknader om prosjektstøtte på dette området. For å få støtte må prosjekter være på prioriterte områder, de må ha en faglig god innretting og de må ha en forsvarlig kostnadsramme. Meråker Sanitetsforenings Kurbad og Meråker videregående skole har i sin fornyede søknad om prosjektmidler opprettholdt den opprinnelige søknadssummen. Departementet vil ved vurdering av søknaden se den innenfor en samlet vurdering av hvilke rehabiliteringsprosjekt som skal få støtte ut fra de kriterier jeg her har redegjort for. Et nytt svar til Meråker Sanitetsforenings Kurbad og Meråker videregående skole vil kunne påregnes i løpet av kort tid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Behandlingen av stortingsmeldingen om rehabilitering legger jo nettopp opp til en omlegging av rehabiliteringspolitikken med sikte på større helhet i tilbudet for den enkelte, og en enda sterkere faglig forankring og kvalitet på det som tilbys. Hele oppfølgingen av meldingen vil dreie seg om den type dreining av politikken som det her refereres til. Jeg viser til at departementet har vurdert dette prosjektet som interessant, men jeg kan ikke på dette tidspunkt konkludere den søknadsbehandlingen, så hvilke konsekvenser det vil få for den konkrete søknaden, er det for tidlig å avklare her og nå.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Noe av tanken med rehabiliteringspolitikken er jo at aktører med ulike roller skal samarbeide og samspille om et helhetlig og koordinert tilbud for den enkelte. Og jeg for min del er positiv til at både forsikringsselskaper og andre som har klare interesser av å medvirke til gode tilbud, får anledning til det innenfor rammen av de retningslinjer og planer som offentlige myndigheter trekker opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg vil innledningsvis vise til at spørsmålet om finansieringsordninger for kreftmedisiner ble tatt opp i spørretimen 3. november 1999. I mitt svar den gangen sa jeg at en bedre finansieringsordning skulle på plass tidligst mulig i 2000. Dette står jeg ved. Denne saken dreier seg om bruk av cellegift i kreftbehandling. Behandlingen har ulik kostnad avhengig av hvilket medikament som brukes. For noen krefttyper er det avgjørende for resultatet at de dyreste medikamentene er tilgjengelige og brukes. Disse medikamentene kan imidlertid være svært dyre. Refusjonen i innsatsstyrt finansiering differensierer ikke i forhold til hvorvidt det brukes et rimelig eller dyrt medikament. Sosial- og helsedepartementet har derfor arbeidet sammen med fagmiljøene for å finne en løsning innenfor den innsatsstyrte finansiering på dette. Løsningen er i korthet at refusjonen i større grad vil avhenge av hvilken type behandling som blir gitt. I disse dager forbereder sykehusene det registreringsmessige grunnlaget for å kunne ta i bruk en ny løsning. Det foreligger slik sett en løsning som jeg er opptatt av å iverksette tidligst mulig i år. Finansieringen av dyre kreftmedisiner er imidlertid også en del av en generell problemstilling, nemlig hvordan vi skal tilrettelegge finansieringsordningene for det som kalles høykostmedisin i sykehusene. Denne problemstillingen har regionsykehusene spesielt tatt opp, og det vil være en del av den varslede gjennomgangen jeg vil komme til Stortinget med i form av en proposisjon allerede neste måned. Fra 1. januar 2000 er innsatsstyrt finansiering kun justert for de forhold som er direkte forelagt Stortinget i St.prp. nr. 1 for 1999-2000. Blant annet med hensyn til krav om god forutsigbarhet og enkelhet i ordningen mener jeg det er riktig å foreta systemmessige endringer samlet. Når det gjelder representanten Høeghs konkrete spørsmål om innlemmelse av kreftmedisiner i blåreseptordningen, vil jeg vise til det jeg svarte i spørretimen 3. november 1999. Det vil etter min oppfatning kunne svekke sykehusets samlede ansvar for ressursbruken om staten direkte finansierer enkelte innsatsfaktorer i behandlingsopplegget i sykehus gjennom blåreseptordningen. Jeg vil minne om at det finnes en hel rekke medisiner, implantater og materiell som er kostbart i sykehusbehandlingen. Det er derfor nødvendig å finne løsninger innenfor eksisterende finansieringssystem som fanger opp denne problemstillingen på en god måte, uten å frata sykehusene det styringsmessige ansvar for prioriteringen av ressursene. På dette grunnlag vil jeg i vår legge fram et konkret forslag til løsning for Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
La meg bekrefte at jeg deler det synspunkt som representanten Høegh gir uttrykk for, nemlig at siktemålet her ikke primært er ordningen og ordningens utforming, men at den virker slik at kreftpasienter får den behandlingen de med rette skal ha ut fra en faglig vurdering. Jeg mener altså at det lar seg gjøre å utforme en slik ordning innenfor innsatsstyrt finansiering, og det forslaget jeg vil fremlegge for Stortinget, vil gi svar på det spørsmål som representanten Høegh nå stiller.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Det er nettopp det som er poenget med å foreslå en løsning som differensierer i forhold til typen behandling av kreftpasienter, at man skal gi gjennom innsatsstyrt finansiering et bedre oppgjør for de dyreste behandlingsformene og medikamentene enn man gjør for dem som krever rimeligere innsatsfaktorer. Og i den grad det er mulig å fange dette opp i ISF-systemet – og det mener jeg at det er – vil nettopp den hensikten som representanten Høegh og jeg er helt enige om, kunne ivaretas i en slik modell. Men dette får Stortinget anledning til å ha en oppfatning om når saken kommer i løpet av våren.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Ja, det er vel en del av jobben. La meg på dette siste tilleggsspørsmålet svare at vi nå har hatt en meget omfattende og grundig utredning av disse spørsmålene gjennom den rapporten som vi begge viste til, og vi har på grunnlag av Helsetilsynets faglige anbefalinger gitt retningslinjer for Helsetilsynet i oppfølgingen av dette. Det betyr jo ikke at alle sannheter er avklart, og at det ikke er rom for ytterligere utredninger, ikke minst tror jeg det er viktig med forskning. Jeg har også tatt initiativet til en konsensuskonferanse med internasjonale forskere på fagfeltet som skal holdes i mai dette året, hvor målet er å oppnå konsensus om fremtidige forskningsoppgaver på området på bakgrunn av den kunnskap som foreligger nå. Det er på den måten jeg mener saken best kan følges opp videre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg har redegjort for jusen slik den er å forstå i dag, og jeg har også redegjort for de muligheter til å se på den som Stortinget har i sine hender i forbindelse med behandlingen av pasientskadeerstatningsloven. Men utover det juridiske er jeg sterkt opptatt av at helsetjenesten blir enda bedre i sitt møte med den enkelte pasient. Jeg har merket meg undersøkelsen i Lægeforeningens tidsskrift, og den samstemmer med brukerundersøkelser som er gjort for øvrig, og som viser at det pasientene aller mest etterspør, det er å bli sett, det er å bli møtt, det er å bli respektert. Og det er helt sentrale spørsmål i den stortingsmeldingen om verdier i helsetjenesten som Regjeringen la fram før jul, og som jeg håper vil skape gode prosesser både i denne sal og blant helsepersonell.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg er helt enig med representanten Gaundal i at spørsmålet i tillegg til å ha en juridisk side, også har en moralsk og en holdningsmessig side. Og jeg tror ikke at disse problemstillingene i det brede løses gjennom jus. Først og fremst må de løses gjennom et aktivt arbeid med å utvikle både holdninger og lytteevne der helsetjenesten møter det enkelte mennesket. Og det er prosesser som vi gjennom denne stortingsmeldingen som jeg viste til, håper vi skal forsterke, slik at mennesker som er i sårbare livssituasjoner, og som møter helsetjenesten i en ubalanse av makt og posisjon, skal føle seg tryggere og mer respektert enn det mange kan berette om i dag.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for velvillighet. Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Meråker Sanitetsforenings Kurbad og Meråker videregående skole har et felles prosjekt for rehabilitering. Hensikten er å iverksette tiltak slik at flest mulig ut fra en individuell oppfølgingsplan kan delta/komme tilbake til arbeidslivet/utdanning så snart som mulig. Prosjektet er helt i tråd med intensjonene i rehabiliteringsmeldinga, fordi opplegget er behandling, motivering, aktivisering og utdanning. Vil statsråden være positiv til søknaden om statsstøtte, eventuelt konkret ta den opp i revidert nasjonalbudsjett?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Som det ble sagt både i spørsmålet mitt og fra statsråden, har dette prosjektet som det her snakkes om, som målsetting å iverksette tiltak i en tidlig fase i et trygdeforløp. Og det er hevet over enhver tvil at det er viktig. Likeså sa vi da vi behandlet St. meld. nr. 21, at det ville være riktig at brukerne kan få et mest mulig helhetlig behandlings- og rehabiliteringstilbud, og ikke minst har opptreningsinstitusjonene fått en utfordring om å videreutvikle sine tilbud. Når dette prosjektet som vi her snakker om, er så viktig, er det fordi at det er en nyskapning – i alle fall i Nord-Trøndelag – at Meråker videregående skole kommer inn med sin kompetanse. Kompetansen til skolen er det ingen tvil om, den utdanner i dag gode idrettsfolk. Spørsmålet mitt blir derfor: Vil det være mulig for departementet å vri midlene fra en rehabilitering vi i dag kanskje ikke tror fungerer, over på en nyskapning vi er overbevist om vil fungere?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker igjen for svaret. En nyskapning innen rehabilitering vil også – tror jeg – trekke med seg en del andre grupper som kan være interessert i å få gode resultater av rehabilitering. Og spørsmålet mitt er: Hvordan vil departementet vurdere forsikringsselskapenes rolle i det å være med på å utøve og på en måte være litt nyskapende i slike typer prosjekt? For det er ingen tvil om at også når det gjelder Meråker, har forsikringsselskapene vært positive til at slike prosjekt kommer i gang.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Norsk Pasientskadeerstatning har i en veileder om erstatning ved pasientskader sagt at det skal utbetales erstatning ved «grov uaktsomhet». Mange pasienter, og særlig kvinner litt opp i årene, sliter med å bli trodd når de overfor lege hevder at noe er galt eller er blitt galt etter behandling. Når det senere er beviselig at pasienten hadde rett, kan det å ikke få medhold defineres som «grov uaktsomhet» fra helsevesenets side, og dermed danne grunnlag for erstatning?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for et grundig svar. I en undersøkelse som nå offentliggjøres i Tidsskrift for Den norske lægeforening, viser det seg at leger som er gode lyttere, gir tilfredse pasienter og best resultat. Å føle at en blir trodd, at en blir hørt og forstått når en er hos legen, er noe av det viktigste for alle pasientene. Undersøkelsen viser at det imidlertid ikke er noen selvfølge. En del pasienter gav uttrykk for at de var frustrerte, at de følte at de ikke nådde fram med budskapet, og at legen ikke forstod hva som var problemet. Det kan selvfølgelig forklares med at kommunikasjonen er vanskelig fordi det dreier seg om to mennesker i en maktubalanse; den ene er syk og sårbar, den andre sitter helt beskyttet og trenger strengt tatt ikke å gi noe av seg selv. Det ikke å bli trodd, det å få uhøflige kommentarer samt kanskje gjennomgå smertefull behandling som i ettertid viser seg å ha vært feilbehandling, er ingen god situasjon for en pasient. Hvis det ikke er grov uaktsomhet, på hvilken måte kan da helsevesenet bli pålagt å komme med en beklagelse overfor pasienten? Er det virkelig slik at oppreisning må være i form av penger? Hva med dem som ikke har tapt arbeidsinntekt?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg er helt enig i statsrådens vurdering i forhold til at vi har en juridisk del. Men så er det den moralske delen, som kanskje blir den største utfordringa, hvis vi skal følge opp det som denne undersøkelsen nå viser, som er offentliggjort i Lægeforeningens tidsskrift, nemlig hvordan vi skal komme den gruppa i møte som kanskje oppfatter seg som de svakeste: de som ikke har tapt arbeidsinntekt, de er kanskje uføre. Det er litt slik at en del pasienter som har gode inntekter – de har kanskje gode stillinger – nok føler at de blir tatt mer alvorlig enn de som ikke har inntekt. Og det er den moralske delen jeg tror vi må prøve å satse litt mer på. Jeg er ikke interessert i å gi skyld til helsevesenet, og at de som jobber innenfor helsevesenet skal stå ansvarlig i enhver sak, men det er et viktig utgangspunkt at vi ikke bare ser på det juridiske.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseminister Dagfinn Høybråten: «Statens helsetilsyn har nå utarbeidet en anbefaling om redusert bruk av amalgam i tannhelsetjenesten. Vil statsråden legge fram forslag som setter en dato for når det skal være slutt med å bruke amalgam som tannfyllingsmateriale?»
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret, der jeg også fikk svar på det jeg hadde tenkt å stille som mitt spørsmål nummer to, og som gikk på behandlingstilbud til dem som mener de har bivirkninger av amalgamfyllingene. Derfor går jeg over på det siste tilleggsspørsmålet mitt. Forbundet Tenner og Helse ønsker et forbud mot bruk av amalgam. Undersøkelser viser forholdsvis stor grad av subjektiv bedring etter utskifting av amalgam. Både helse og miljø vil tjene på et forbud. Er det i noen vitenskapelige undersøkelser påvist at kvikksølv har uheldige skadevirkninger på foster og barn, bl.a. gjennom morsmelk? Og vil statsråden i tilfelle foreta en utredning om dette?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg ser meg helt nødt til å stille følgende spørsmål til statsråd Laila Dåvøy: «Ifølge VG 28. januar 2000 har Statsbyggs sjef Halvor Stormoen gitt millionkontrakt til sin nære venn og tidligere kollegas nystartede konsulentfirma. Vil statsråden på bakgrunn av dette foreta en full gjennomgang og granskning av disse forhold?»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at statsråden her, i og med at Statsbygg er en forvaltningsbedrift, har et overordnet ansvar for å påse at retningslinjer, enten det er anbud eller hvem som inngår kontrakter, blir fulgt på en korrekt måte. Når det er blitt stilt spørsmål ved slike ting, er jeg glad for at statsråden – som hun òg bekrefter i sitt svar –har bedt om å få en klargjøring av disse forhold. Det må jo være til fordel både for direktør Stormoen, for statsråden selv og ikke minst for den tilliten som for Statsbygg er helt nødvendig, og som de er helt avhengig av i den omstillingsprosessen Statsbygg står foran nå. Vi vet at Statsbygg har en rekord å vise til – der en ikke skulle tro at de hadde den beste kompetansen som fins i kongeriket når det gjelder byggeprosjekter, ikke minst med tanke på planlegging – i ikke å holde de økonomiske rammene som er gitt.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Når man ser på rollen som Statsbygg har hatt opp gjennom årene, enten det gjelder en delegasjon som reiser til USA for å kjøpe inn trær til det nye rikshospitalet, som Statsbygg har ansvaret for, eller bruk av midler og ressurser, er det viktig å få klarhet omkring det som vi alle har som mål, nemlig at det vises aktsomhet, og at vi har kvalitetssikring for alt som en etat som Statsbygg gjør. Men jeg er fornøyd med at statsråden vil komme med en redegjørelse om dette. Mitt naturlige oppfølgingsspørsmål blir: Vil Stortingets organer bli underrettet på en egnet måte om de undersøkelsene som statsråden har satt i gang, omkring det forholdet som Stormoen har hatt til en tidligere kamerat – muligens venn og så videre – når det gjaldt de kontraktene som VG skrev om den 28. januar 2000?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Som nevnt i mitt svar til representanten Bastesen den 19. januar i år, har utbyggingen av NRK2 skjedd i samsvar med Stortingets forutsetninger. Stortinget har forutsatt at NRK2 primært skal være en satellittkanal og ha en viss tilleggsdekning via bakkesendere. Dekningsgraden skal være så nær opp til 80 pst. som mulig. En full utbygging av NRK2, slik at kanalen får like god dekning som NRK1, ville bli for kostbar og kreve for store frekvensressurser. En full utbygging av bakkesendere for NRK2 ville dessuten gjøre utbygging av digitale sendinger svært vanskelig. Kringkastingsavgiften er en avgift som er pålagt alle som har fjernsynsapparat. Lisensen går til driften av NRK. Så lenge dekningen til NRK2 er på 80 pst., slik Stortinget forutsatte da NRK fikk starte kanalen, kan jeg ikke se at det er grunnlag for et system med differensiert avgift. La meg også notere at NRK2 er kommet som et tillegg til NRKs tidligere radio- og fjernsynstilbud – uten at kringkastingsavgiften er blitt økt av denne grunn.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg legger Stortingets forutsetninger til grunn hva angår kringkastingsavgift og lisens. Men la meg gjøre det klart at jeg er enig i at programtilbudet fra en lisensfinansiert allmennkringkaster som NRK burde være tilgjengelig for hele landet. Vi må likevel konstatere at de tekniske forholdene ikke gjør det mulig å bygge ut NRK2 til å dekke mer enn 80 pst. av landet innenfor akseptable økonomiske rammer. Men jeg synes det er klokt å se framover. Stortinget har nå åpnet opp for digitalt fjernsyn. NRK opplyser at de vil prioritere de områdene som har dårlig dekning av NRK2 i dag når utbygging av digitale nett for fjernsynet settes i gang. Regjeringen jobber aktivt med å avklare de tekniske løsningene som vil gjøre det mulig å gå videre med digitaliseringen, og i det arbeidet legger vi selvsagt betydelig vekt på at vi skal greie å dekke hele landet i så stor grad som mulig.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Mitt utgangspunkt er at vi på noe sikt vil greie å løse de problemene vi har i dag med at vi ikke har dekning til hele landet på den måten vi gjerne skulle ønske. Hvis vi går i retning av differensiert lisens eller andre måter å imøtekomme de problemene på som vi står overfor i dag, er jeg redd vi vil kunne ende opp i en situasjon hvor vi bidrar til å svekke NRKs generelle programtilbud, og at vi også vil ende opp i en situasjon hvor vi vil få veldig kompliserte ordninger å administrere.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Det er et klart mål for Regjeringen å øke den lokale kulturaktiviteten. Jeg ser musikkorganisasjonene og landets 1 770 skole- og amatørkorps med 70 000 medlemmer som viktige aktører for å nå et slikt mål. Staten bidrar allerede til å bevare og utvikle denne virksomheten gjennom ulike tilskuddsordninger. Tilskuddet over Kulturdepartementets budsjett til landsomfattende musikkorganisasjoner under Norsk Musikkråd, herunder Norges Musikkorps Forbund, er økt med 21 pst., fra 10,4 mill. kr i 1999 til 12,6 mill. kr i 2000. I tillegg gir Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet støtte til studievirksomhet i det enkelte korps gjennom Norsk Musikkråd, om lag 15 mill. kr. Norges Musikkkorps Forbund får i tillegg nasjonalt driftstilskudd fra Barne- og familiedepartementet etter gitte kriterier for barne- og ungdomsorganisasjoner. Jeg vil også minne om Regjeringens forslag i St.meld. nr. 44 for 1997-98 om etableringen av en ny tilskuddsordning for kulturaktiviteter for barn og unge på lokalnivå, som Stortinget har sluttet seg til. Den overordnede målsettingen bak denne tilskuddsordningen er å bidra til bedrede rammebetingelser for lokale lag og foreninger, også musikkorpsene. Jeg er glad for at ordningen blir igangsatt i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i år. Tilskudd til drift av landets musikkorps er ikke alene et statlig ansvar. Vi vet at foreldre og andre frivillige gjør en beundringsverdig innsats for musikkorpsene. I tillegg må den enkelte kommune og fylkeskommune selv legge til rette for lokale kulturaktiviteter og tiltak for egne innbyggere, inkludert drift av lokale korps.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg er levende opptatt av våre stolte korpstradisjoner. Vi vet hva dette betyr i lokalmiljøet. Jeg er ikke i stand til å kunne si konkret hva den nye støtteordningen vil bety i kroner og øre for det enkelte korps, men at det vil bety en bedring, kan det ikke være noen tvil om. I tillegg vil jeg si at for at vi skal greie å opprettholde et godt lokalt kulturtilbud, må vi se det i sammenheng med kommuneøkonomien og de mulighetene kommunene og fylkeskommunene har til å bidra aktivt også på kulturområdet. Jeg ser fram til et samarbeid med Fremskrittspartiet om å styrke innsatsen for kommunene, slik at vi åpner opp for at kulturaktivitetene kan få enda bedre levekår i tiden framover.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg er opptatt av at vi skal sikre gode rammebetingelser for de frivillige organisasjonene. Det er også Regjeringen opptatt av, og det vil vi jobbe med kontinuerlig. I forhold til det skillet som ble laget mellom finkultur og annen kultur, er jeg opptatt av at vi må kunne ordne oss slik her i landet at vi har tilstrekkelig bredde i kulturtilbudene. Derfor har jeg problemer med å sette den ene aktiviteten opp mot den andre. Når det gjelder f.eks. opera, er jeg overbevist om at et godt og solid operamiljø i Oslo vil være viktig også for distriktsoperaene, som vi nå er i ferd med å utvikle. Mitt utgangspunkt er at jeg ikke ønsker å sette de ulike kulturuttrykkene og kulturaktivitetene opp mot hverandre. Vi skal få mangfoldet innenfor kulturlivet til å fungere, og da må vi satse på alle uttrykkene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Ordningen med fylkesvise tusenårssteder ble fremlagt i St.prp. nr. 55 for 1997-98, Om markeringen av tusenårsskiftet 2000-2005. Et hovedformål med tusenårsstedene er å bidra til at anlegg, institusjoner, kulturmiljøer, naturområder mv. av stor historisk, kulturell og miljømessig verdi blir tatt vare på og markert på en særskilt måte. Fylkestusenårsstedene skal ha en nasjonal kulturell og miljømessig betydning som peker utover det enkelte fylke. Stortinget sluttet seg til dette i behandlingen av proposisjonen, jf. Innst. S. nr. 246 for 1997-98. Disse formålene for tilskuddsordningen for fylkestusenårsstedene gjelder fortsatt, og ble gjentatt i St.prp. nr. 1 for 1999-2000. St.prp. nr. 55 for 1997-98 varslet at det ville bli opprettet en egen tilskuddsordning for de fylkesvise tusenårsstedene, og opplyste at tilskuddsmidler skal fordeles etter søknad fra fylkeskommunene og etter nærmere retningslinjer. Stedene skal velges ut i dialog mellom de enkelte fylkeskommuner og Kulturdepartementet, og Stortinget vil ta de endelige avgjørelsene gjennom sine bevilgningsvedtak. Det har vært forutsatt at fylkene skal bidra til finansieringen. Disse vilkårene er presisert i brev til fylkeskommunene og omtalt i budsjettproposisjonene for 1999 og 2000. Departementet opplyste i budsjettproposisjonen for 1999 at størrelsen på det statlige tilskuddet vil variere fra prosjekt til prosjekt og må ses i sammenheng med de finansieringsordningene som er etablert under kap. 320, post 73 Nasjonale kulturbygg. Departementet presiserte at mens det for enkelte prosjekter vil være aktuelt å yte et tilskudd som innebærer en større statlig andel av prosjektkostnadene enn normalt under ordningen, vil den statlige tilskuddsandelen for andre prosjekter forbli uendret, men slik at realiseringen av prosjektet fremskyves i tid til perioden 2000-2005. Departementet pekte på at det samlet sett vil være begrensede midler til disposisjon for formålet, og understreket at dette vil ha konsekvenser for hvilket økonomisk omfang de enkelte prosjekter kan få, og for den regionale andel. I budsjettproposisjonen for 2000 presiserte Kulturdepartementet at hovedregelen vil være at gjennomføringsansvaret for tusenårsstedene legges til den fylkeskommune der tusenårsstedet er lokalisert. Det ble uttalt i proposisjonen at fylkeskommunen, eventuelt sammen med kommunen, har ansvaret for at tusenårsstedet blir fullfinansiert, og for offentlig tilskudd til drift. Jeg legger til grunn at søknadene fra de enkelte fylkeskommuner om statstilskudd til tusenårssted vil bli vurdert på grunnlag av de retningslinjer jeg har vist til. Jeg vil understreke det som har vært uttalt i tidligere års proposisjoner om at det samlet sett vil være begrensede midler til disposisjon fra statens side for det enkelte prosjekt dersom vi skal sikre at alle landets 19 fylker skal få et tusenårssted.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-02:
Vårt utgangspunkt er at vi skal ha tusenårssteder i alle fylkene, og at vi skal ha det på plass innen år 2005. Det er ikke tanken at vi skal ha et nasjonalt tusenårssted som nærmest skal velges ut av disse. Det er mulig at representanten sikter til Rikspolitisk Senter på Eidsvoll, men det vil være tusenårsstedet for Akershus.