Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2002-10-10:
Det er ikke få problemer enkelte politikere gjennom tidene har prøvd å bevilge seg ut av. Men det er ikke bare å øke rammene, klappe seg på brystet og tro man har gjort en god jobb, heller ikke når det gjelder ulike velferdsordninger. Det man da i virkeligheten har gjort, er å sørge for at alle får litt. Det man ikke har gjort, er å ta hensyn til at alle såkalte grupper består av ulike individer med ulike behov. Våre velferdsordninger er basert på løsninger som omfatter alle eller de fleste. Det er et paradoks at til tross for våre omfattende velferds- og støtteordninger er det noen som faller igjennom i systemet. Derfor har det vært viktig for Samarbeidsregjeringen å endre dagens sosialpolitikk slik at de som trenger det mest, får den nødvendige hjelp og støtte. Å la de ulike ordninger ese ut og omfatte stadig flere, uten å ta hensyn til de praktiske konsekvensene, handler også om manglende vilje til å prioritere. For å bekjempe fattigdommen i Norge har denne regjeringen fremmet en rekke forslag som viser at vi greier å prioritere. Vi ønsker ikke å dele ut gaver til dem som fint kunne klart seg uten, på bekostning av dem som kunne fått økt livskvalitet og et verdig liv ved å få noe mer. Det er god utjevningspolitikk at de fleste av oss avstår fra noen velferdsordninger for å finansiere tiltak mot fattigdom. Omleggingen av gravferdsstøtten er tidligere nevnt som ett eksempel i debatten. Dagens meningsløse ordning ved å gi alle etterlatte i Norge 4 000 kr i tilskudd til begravelse, fjernes, samtidig som de som ikke har midler til å gi sine kjære en verdig begravelse, med Regjeringens forslag kan få 15 000 kr i støtte. Et annet eksempel er støtteordningene til elever i videregående skoler. Der vil en omlegging av dagens system samt en økt bevilgning på 50 mill. kr, sørge for at elever fra familier med svak økonomi får økte stipender. Det gjør at barn med foreldre med begrenset økonomi bl.a. kan eie sine egne bøker, slik som alle andre. Å bekjempe fattigdom med bl.a. mer målrettede virkemidler er det noen som prøver å assosiere med tidligere tiders uttrykk som «verdig trengende» og «å stå med lua i hånden». Men i virkeligheten er det jo det stikk motsatte. Det er med dagens system det er synlig hvem som faller igjennom. Det er i dag det er vanskelig å si at man ikke klarer seg, når alle vet at Norge ligger på verdenstoppen når det gjelder antall velferdsgoder og andel av befolkningen som omfattes av den. Det er i dag de som må søke ekstra hjelp, må brette livet sitt ut på et offentlig kontor, noe som kunne vært unngått for mange ved mer målrettede tiltak. Arbeid er den sikreste veien ut av fattigdom. Derfor legger Regjeringen frem en rekke tiltak som skal hjelpe folk ut i arbeidslivet og forandre systemer som gjør at folk taper på å jobbe. Dette har tydeligvis falt mange tungt for brystet. Spesielt har endringer i støtten til uføre, som ble fremmet i juni, skapt sterke reaksjoner. Det forundrer meg at noen synes det er galt at det skal lønne seg å jobbe fremfor å motta offentlig støtte. I dag sitter en som har uførepensjon og tjener 60 000 kr ved siden av, igjen med 10 000 kr mindre enn en som er ufør og tjener 50 000 kr. Derfor har Regjeringen foreslått endringer slik at uføre ikke skal tape penger på å jobbe selv om trygden reduseres. Det skal alltid lønne seg å jobbe, og det skal alltid lønne seg å jobbe mer. Likeledes fjernes muligheten til å tjene inntil 1 G uten å få kutt i trygden. Er man 100 pst. ufør, kan man ikke jobbe. Kan man arbeide ¼ stilling, skal det selvfølgelig føre til redusert trygd. Det har da aldri vært akseptert blant folk flest at man skal ha 100 pst. ytelse fra staten samtidig som man skal kunne ha arbeid ved siden av. For øvrig er det gledelig at det blant forslagene om endring i uførepensjonen ligger inne en endring i statsbudsjettet som kommer yrkesaktive kvinner til gode. Til nå har uførevurdering og utmåling av uførepensjon til deltidsarbeidende også blitt vurdert i forhold til evnen til å utføre husarbeid i hjemmet. Denne regelen har i praksis kun blitt anvendt på kvinner og har blitt oppfattet som kvinnediskriminerende. Denne regelen blir nå fjernet. Endringer og omprioriteringer i velferdsordninger og sosialpolitikken er ikke noen lett sak å fronte. Det mest behagelige for en regjering ville kanskje være å la det skure og gå som før og heller putte inn litt ekstra midler når det oppstår et akutt behov. For endringer medfører bestandig protester. Men når barnefamilier lever i fattigdom, og stønadsordninger virker hemmende på arbeidsinnsatsen, kan ingen ansvarlig regjering unnlate å foreta en kursendring i velferdspolitikken. Denne regjeringen har startet den kursendringen. Folk skal få løsninger basert på at de er individer. Det skal lønne seg å jobbe, og de som trenger det mest, skal også få mest hjelp. Det er mulig ikke alle liker alle endringene, men vi må huske på at sosialpolitikk ikke skal være veldedighet, men hjelp til selvhjelp.