trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Jeg har skjønt at Fremskrittspartiet antakeligvis tror at likestilling kommer av seg sjøl. SV er veldig for likestilling, men vi er også veldig for barns rettigheter. Men når jeg hører representanten fra Fremskrittspartiet snakke nå, virker det ikke som det er viktig i det hele tatt. For det er fedrenes ønske som liksom er målestokken for hva man skal gjøre. For SV har det tvert i mot vært å sikre at barnet får retten til sin far på linje med sin mor. Jeg har registrert et visst engasjement for likestilt foreldreskap når det gjelder barnefordelingssaker, fra Fremskrittspartiet. Ser ikke Fremskrittspartiet at et likestilt foreldreskap – gjennom en utvidet pappaperm – kan bidra til at barn får like store muligheter til å være sammen med far, også etter en skilsmisse, noe de ikke har i dag med Fremskrittspartiets politikk, som sementerer de gamle kjønnsrollene?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Det er litt rart at hver gang vi snakker om disse eksemplene, er det en eller annen far som er helt uunnværlig på jobben. Jeg tror det er mange mødre som også er uunnværlige på jobben. Så spørsmålet her er hvordan vi kan tilpasse familieliv og arbeidsliv, sånn at barna får rettigheter til å være sammen med foreldrene sine. Da ønsker SV gjerne at man kan trekke disse tidsrommene man har rett til permisjon, lengre utover i tid for å tilpasse dette. Men vi mener altså at barnas rett til å være sammen med foreldrene er det aller viktigste, og at vi gjennom disse ordningene må sikre det. Vi tror ikke det blir endringer i dette uten at man har egne kvoter til pappa, for denne ordningen er såpass ny ennå. Men også vi deler ønsket til representanten Bekkevold fra Kristelig Folkeparti om at dette ikke skal være nødvendig i framtida, men det er fremdeles langt dit.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Jeg velger nok å legge mer vekt på de høringsuttalelsene som har kommet i denne saken, f.eks. fra NHO. De har kommet med klare advarsler, for de vet hvordan arbeidslivet fungerer, og de vet at forventningene til fedre i arbeidslivet er slik at man av og til presser fram at far ikke skal være så mye borte og ikke ta ut permisjonen. Det som det hadde vært mulig å vurdere – hvis denne regjeringen hadde kommet med det – er om man kunne ta ut permisjonen over flere år, strekke den ut over flere år, for å la dette tilpasse seg, hvis det var en spesiell situasjon akkurat da. Jeg regner med at representanten fra Høyre også er enig i at det ikke dreier seg om så veldig mange uker hvor far har en permisjon som er øremerket bare til han, og at i løpet av noen år burde vel arbeidsgiver og far finne en mulighet til at far kan ta permisjon disse ukene. Det syns jeg barna fortjener – og det burde Høyre også være enig i.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
SV har fremmet den ordningen som vi har hatt før. Det er sjølsagt vårt primære ønske, for vi ser at det er nødvendig for å endre kjønnsrollemønstrene at far tar ut en viss andel av denne permisjonen, og at den øremerkingen som skjer til far, er et virkemiddel for å endre disse kjønnsrollemønstrene. Grunnen til at jeg nevnte dette, var bare at representantens kollega fra Høyre var her oppe og nevnte i første setning – hver gang – at det er vanskelig for far å være borte fra jobb. Det kan det nok være, men det kan det sjølsagt også være for mor. Vi får se hvordan man framover kan gjøre endringer her, som gjør at både mor og far får mer tid sammen med barna når de er små. Det er det som er viktig for SV, og da er det nødvendig å sikre fars permisjonsrettigheter spesielt, fordi det er de som først og fremst er under press. Det er ikke mors permisjonsrettigheter som har vært under press.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Jeg vil følge opp det som representanten Aasrud tok opp, for det handlet ikke om et budsjettspørsmål – at man skulle justere budsjettet hvis det ikke gikk slik som regjeringen hadde regnet ut, at det var mødrene som skulle være hjemme, og at det var fedrene som skulle gå på jobb. Spørsmålet var: Hvis det nå viser seg at fedre tar ut mindre permisjon, og at vi får en likestilling i revers, også for det likestilte foreldreskapet som jeg har hørt statsråd Horne har snakket om og vært opptatt av veldig mange ganger – hva gjør statsråden da? Synes statsråden det er greit at man får et mindre likestilt foreldreskap, at vi får tilbake et mer tradisjonelt kjønnsrollemønster, at færre fedre tar ut mindre permisjon, at flere mødre tar ut mer permisjon – at vi får en endring av atferdsmønsteret ut fra den endringen som regjeringen nå har foreslått? Vil statsråden vurdere virkemiddelet hvis hun ser at likestillingen faktisk blir satt i revers?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-20:
Både ønsket om et kjønnslikestilt samfunn og arbeidsliv og barns rettigheter er viktig. Det virker som om flere representanter her, men særlig representanten Tønder, som var oppe her til slutt, tror at dette foregår i et vakuum. Det er jo sånn at strukturene i samfunnet, det regelverket som er i samfunnet, gjør at man fremmer eller hemmer det vi ønsker, eller det vi ikke ønsker. Jeg trodde vi alle sammen var enige om at det er en del ordninger vi har, og som vi ønsker å ha, fordi vi ønsker en endring av atferd. For SV har pappapermisjonen vært viktig fordi vi ønsker en endring av atferd, nemlig at fedre skal ta mer ansvar for barn, og at barn skal ha større rettigheter overfor sin far. Det viser seg også at vi har bred støtte i vårt syn på likestilling, at dette er nødvendig for at vi skal oppnå reell kjønnslikestilling. Ja, vi har endog støtte fra partene i arbeidslivet og fra NHO, som sier at ikke å sikre denne likestillingen vil sette likestillingen i revers og til og med være skadelig for norsk økonomi. Så det er veldig mange gode argumenter her. Mange av oss tar de fleste av valgene våre ved kjøkkenbordet, men de tas faktisk ikke i et vakuum der heller – de blir påvirket av samfunnets ordninger og tilrettelegging for at vi kan ta våre frie valg. Frie valg kan vi ikke ta med den barnehagepolitikken Høyre og Fremskrittspartiet står for: Det blir for få barnehageplasser, man betaler for å holde barna unna barnehagen og mor unna jobb, med kontantstøtte eller ved at man reduserer pappapermisjonen, slik at far og barn får mindre rettigheter til å være sammen enn det vi har ønsket å legge til rette for. Det er de frie valgene vi ønsker at folk skal kunne ta. Derfor må ordningene være på plass, slik at man kan få endret gamle kjønnsrollemønstre og gamle rollemønstre i arbeidslivet og i omsorgen for barn.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Tillit er også i mange sammenhenger spørsmål om å si det som det er. Representanten Bekkevold sa at direktivet for offentlige anskaffelser kan få betydning. Etter min vurdering er det ikke å si det som det er. Det som framgår av direktivet, er at fristen for gjennomføring i landene er april 2016, og at ideelle private og kommersielle private likestilles. Det er noe som følges opp av statsråden. Kristelig Folkepartis stortingsrepresentant Olaug V. Bollestad sa i Klassekampen 19. februar i år: «Vi er villige til å bruke reservasjonsretten hvis det er nødvendig for å unngå at ideell sektor ødelegges.» Hva er representantens vurdering av saken nå, når en ser hva barne- og familieministeren gjør med dette? Det er ikke spørsmål om «kan» ha konsekvenser – det har konsekvenser.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Alle som kjenner situasjonen i barnevernet, må stå fjellstøtt på at det er kvalitet som skal gjelde. I tillegg til kvalitet må det være langsiktighet. En får ingen forbedringer uten at det er kvalitet og langsiktighet. Når representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet skriver i innstillinga at flertallet «vil fremheve at idealisme og ønsket om å hjelpe synes å ligge til grunn for alle private tilbydere av barnevernstiltak», må jeg si at begrepet «idealisme» får et nytt innhold. Det som er den sterkeste aktøren som drives fram på dette området nå, er det internasjonale konsernet Aleris, som eies av Investor AB, børsnotert på svensk børs. Er det virkelig sånn at Høyre nå legger til rette for at det er de som skal få en større andel av dette på bekostning av de private ideelle? Og i så fall: Hva blir da konsekvensene for de private ideelle?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Det skal være like krav til kvalitet. Spørsmålet er om det blir forskjell etter hvem som gjør jobben. Det er klart at hvis de som gjør jobben, er økonomisk ansvarlig for det og gjør det med et mål om å tjene penger, vil det over tid bli dyrere. Det er rimelig enkel logikk. I Norge har helse og omsorg vært fellesskapets ansvar – både finansiering og drift – i et samspill med ideelle. Det har fungert meget godt, og det har brei oppslutning. Hos Fremskrittspartiet er det sånn at omsorg skal lages til et marked. Har Fremskrittspartiet egentlig noen begrensninger i hvor langt en ønsker å gå? Det var det første spørsmålet. Det andre er: Hvis utviklingen viser at ideelle organisasjoner taper, vil da Fremskrittspartiet snu i tide?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Venstre stemmer mot forslag 1 – men er enig i realitetene – fordi en mener at det er unødvendig ut fra hva statsråden har sagt. Det gir i hvert fall den situasjon at forslag 1 er det reelt sett flertall for her i Stortinget når det gjelder det saklige innholdet. Så er det forslag 2: «Stortinget ber regjeringen videreføre ordningen med skjermede anbud for ideelle tilbydere innen barnevernet i minst samme omfang som i dag.» Vi snakker altså om «i minst samme omfang som i dag», vi snakker om den delen av den totale jobben som skal gjøres. Venstre snakker om like konkurransevilkår, og at en føler seg trygg. Venstres tradisjon er samspillet mellom det offentlige og de ideelle. Slik som representantforslaget er formulert fra Senterpartiet, er det nettopp for å sikre de ideelles plass, sånn at ikke det offentlige tar over. Og ut fra representantens argumentasjon er det ingenting i det som er sagt, som skulle tilsi at en skulle være mot det som her står. Hva er årsaken til at Venstre ønsker å stemme mot, når en også på dette punktet saklig sett er enig?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Barnevern er å gi svake grupper av ungdom større frihet. Det er positive friheter i Grunnlovens ånd. Det er basert på kvalitet, og det er basert på langsiktighet, for at en skal få større grad av frihet. Det er tre organisasjonsmodeller. Det er det offentlige, som i dag i altfor stor grad er toppstyrt og byråkratisk, og som er noe av årsaken til at vi har denne debatten, for det offentlige fungerer ikke godt nok. Det er de ideelle private, med jamt over god kvalitet, idealisme hos de ansatte og hos eierne, og det er de private kommersielle, som er dyktige, men som sjølsagt har det formål at de også skal tjene penger på sin virksomhet, og hvor vi har en utvikling fra små familieeide institusjoner til internasjonale storkonsern. Representantforslaget fra senterpartirepresentantene Toppe mfl. om å videreføre samarbeidsavtalen mellom staten og ideell sektor har nå flertall i salen. Så er det spørsmål om å videreføre ordninga med skjermet anbud for ideelle tilbydere innen barnevernet i minst samme omfang som i dag. Det er et standpunkt som har bred folkelig støtte, men hvor det i dag er et spørsmål hvordan partiet Venstre stiller seg om det skal få flertall her i salen. Fra Senterpartiets side er det sjølsagt at vi skal ha langsiktighet for de private kommersielle. Jeg vil understreke det, slik at det ikke er noen som helst tvil om det. Det ligger implisitt i forslaget når det gjelder de private ideelle. Spørsmålet nå er hva en skal gjøre med hensyn til anskaffelsesdirektivene, som bl.a. inneholder direktiv om offentlige anskaffelser, som også gjelder for EØS-avtalen, og som har frist for gjennomføring i landene i april 2016. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet inngikk avtale med ideelle organisasjoner i 2008 om kjøp av institusjonsplasser, og den løper fram til 1. februar 2015. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet har sagt – i brev av 29. april 2014 til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet, at dagens praksis skal videreføres i påvente av nødvendig utredning, og at man skal utlyse åpen konkurranse forbeholdt ideelle organisasjoner med virkning fra 1. februar 2015 til 31. mars 2016. Spørsmålet er hvorfor departementet nå ikke kan gå inn i nye langsiktige avtaler for ideell sektor utover 31. mars 2016. Her må statsråden presisere hva som er grunnen til det. Og videre: Er det ikke sånn at det norske storting har handlefrihet til å gi regjeringa fullmakt ved slike avtaler? EU kan ikke bryte inn i allerede eksisterende avtaler.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Bakgrunnen for denne tilspissede debatten er EØS-avtalen – en EØS-avtale som ble vedtatt i henhold til tidligere artikkel 93 i Grunnloven, fordi den skulle gjelde et saklig begrenset område. Hvem av EØS-tilhengerne skulle tro den gangen at også barnevernet skulle komme inn under EØS-avtalen? Nå er en i den situasjonen at det fra statsrådens side sies at ideelle organisasjoner er viktige. Det kommer en rekke besvergelser, men realitetene er at statsråden ikke ønsker å utlyse avtaler for ideelle utover 31. mars 2016. Men det er egentlig uinteressant hva representanter for Høyre og Fremskrittspartiet her sier. Det som er det sentrale, er hva representantene fra Venstre skulle si. Men de representantene har forlatt salen. De har forlatt salen, de er ikke til stede. Det gamle Venstre som har en tradisjon for de ideelle sammen med det offentlige – Venstre-folk bør merke seg det som skjer. Videre snakkes det om like konkurransevilkår. Den foregående regjeringa sa i sitt forslag til statsbudsjett for 2014 at den ønsket å sette ned en arbeidsgruppe som skulle vurdere pensjonsutfordringene for ideelle organisasjoner som leverer helsetjenester på helse- og sosialområdet, og organisasjonene skulle involveres. Sjølsagt måtte organisasjonene involveres, for at en gjennom det skulle få oversikt over hva som var av kostnader. Så svarer regjeringa med interne arbeidsgrupper uten organisasjonene. Hvordan kan en da få oversikt over hva dette koster? Er det noen reell vilje til å gjøre noe med det? Hvor er troverdigheten når en kan dokumentere hva som faktisk skjer? Jeg vil si dette til slutt: Jeg vil be statsråden komme opp på talerstolen på nytt og fortelle hva som er begrunnelsen for at ikke Stortinget nå kan gi beskjed om at ideelle organisasjoner innen barnevernsområdet kan få avtaler utover 31. mars 2016, når en gjør det på andre områder. Og hvorfor er ikke organisasjonene involvert vedrørende pensjonsforpliktelser? Det er et spørsmål om respekt for Stortingets talerstol, og jeg ber om at statsråden forteller hva som er begrunnelsen på disse to avgjørende punktene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-20:
Enhver debatt her er viktig – det er viktig å få fram de ulike syn. Når vi som representanter stiller spørsmål, forventes det at statsrådene svarer. Punkt 1: Jeg stilte spørsmål om hvorfor helsestatsråden forvalter direktivet på én måte og statsråd Horne forvalter det på en annen måte. Jeg ber om svar på det spørsmålet. Punkt 2: Fra Høyres og Fremskrittspartiets side snakkes det om like konkurransevilkår. En er enig om at pensjonsforpliktelsene er en av de viktigste grunnene til at de ikke er like. Den tidligere regjeringa sa at den skulle sette ned et utvalg hvor partene skulle være med. Hvorfor er ikke utvalget satt ned? Det må statsråden svare på. Til slutt: Det er Venstre som avgjør denne saken. Venstre har ni representanter – ingen er til stede. Det er det sosialliberale partiet. Nå må de vise ansikt.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Jeg skal legge fram forslagene.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Med dette legger jeg fram forslagene fra Arbeiderpartiet i saken.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Dette hadde vært en anledning for Høyre til å få fram at man fortsatt vil ha egne, skjermede anbud for ideelle aktører, som det egentlig har vært en bred enighet om i denne sal – at vi skal styrke ideell sektor. Men man velger ikke å avlyse dette bruddet med den historiske tradisjonen man har – tvert imot er det fremste engasjementet, helt åpenbart også fra Svein Harbergs side, for de kommersielle aktørene. Vi har hatt en god ordning, som har fungert utmerket, hvor man først fyller opp de statlige institusjonsplassene, dernest bruker ideelle aktører som supplement der det er behov for det, og så til slutt går til de kommersielle aktørene. Spørsmålet må rettes tilbake: Er det sånn at Svein Harberg ser at det er sprengt kapasitet i ideell sektor, og at det er derfor man nå er nødt til å gå til de kommersielle aktørene for å fylle opp flere plasser der?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Vi mener at den ordningen vi har hatt, fungerer godt, gjennom at vi har mange statlige institusjoner og har muligheten til å fylle opp dem og prioritere det aller først. Dernest bruker man de ideelle aktørene, fordi vi mener at noe av det viktigste vi kan gi til barnevernsbarna, er forutsigbarhet, trygghet og kontinuitet. Hvis vi nå opphever skillet mellom ideelle og kommersielle aktører og skal innføre stadig mer anbud på dette feltet, hvor det blir mer kortsiktighet, hvor det blir mer fokus på lønnsomhet, inntjening og utbytte, da mener vi at det vil gå ut over tryggheten, forutsigbarheten og langsiktigheten som dette feltet og ikke minst barnevernsbarna er så avhengig av. Vi mener at den løsningen vi har valgt, nettopp er til beste for barna for å sikre de behovene som de har.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Hvis det er ledig kapasitet i statlige institusjonsplasser, mener vi det skal prioriteres. Er det ledig kapasitet som et supplement til det i ideell sektor, mener vi det også skal prioriteres. Det kommersielle innslaget skal holdes på et så lavt nivå som det er mulig å ha det, fordi vi mener at forutsigbarhet, trygghet og kvalitet i tjenestetilbudet er det viktigste barnevernsbarna trenger. Jeg skulle ønsket et sterkere engasjement fra Høyre, som tidligere har påstått at man var opptatt av ideell sektor. Men det hører vi ikke noe snakk om nå. Tvert imot hører jeg i spørsmålsstillingen til Svein Harberg at dette synet har Høyre uansett – man mener at man skal prioritere private kommersielle aktører. Nå skyver man egentlig bare direktivet foran seg for å gjennomføre en politikk som man har stått for hele tiden.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Det er ingen som stiller spørsmål ved idealismen hos dem som jobber i denne sektoren. Men her er det tale om at Høyre og Fremskrittspartiet varsler en storstilt privatiseringsprosess, som vil skvise ut hele ideell sektor fra velferdsområdet. Det er det som vil være konsekvensen hvis man må konkurrere på helt like vilkår, når man ikke tar høyde for bl.a. pensjonsforpliktelsene som ligger hos ideell sektor. Jeg vil gjerne utfordre Svein Harberg til å si noe mer – for det forklares ikke noe godt i merknadene – om hvorfor dette er så viktig for Høyre. Hvorfor mener representanten Harberg at kommersielle aktører må sidestilles med ideelle aktører på barnevernsfeltet?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Det er godt å høre at Stordalen ikke tror dette vil få konsekvenser. Det er spørsmål om den troen er god nok for barnevernsbarna det er snakk om. Jeg etterlyser et større engasjement for barna det her faktisk handler om. Da er det kanskje greit å lytte til det som faktisk blir sagt, for jeg tror det har vært en rød tråd fra samtlige som har vært opp på talerstolen, uavhengig av parti. Jeg vil vise til svaret som representanten Bekkevold ga i replikkordskifte tidligere i denne debatten. Han ble utfordret på hva som er forskjellen på ideelle og private kommersielle aktører. Samtidig vil jeg vise til en uttalelse fra statssekretæren i Barne-, og likestillings- og inkluderingsdepartementet som sier at det er likegyldig om tjenestene leveres av offentlige, ideelle eller kommersielle aktører. Hvem er det Stordalen lytter mest til i denne saken? Er det Bekkevolds definisjon av spørsmålet, eller er det statssekretæren i Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Jeg viser til innlegget til statsråden, hvor det redegjøres for en utredning for hvordan man kan videreføre unntaket i regelverket. Jeg blir litt undrende, fordi samtlige fra Høyre og Fremskrittspartiet som har vært oppe på talerstolen, har gjentatt opptil flere ganger at det for Høyre og Fremskrittspartiet ikke spiller noen rolle hvem som gir et tilbud – om det er ideelle eller kommersielle. Når det er gjennomgangstonen i samtlige innlegg, må jeg spørre statsråden: Hvorfor driver man da og utreder dette?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Jeg må si jeg sliter litt med å finne ut hvem av høyresidens politikere jeg skal lytte til i denne debatten, fordi det er vidt forskjellige budskap som forsøkes presentert når man på den ene siden hører stortingsrepresentanter fra Høyre og Fremskrittspartiet som sier at man ikke synes det spiller noen rolle om det er ideelle eller kommersielle aktører som gir et tilbud – det er blitt gjentatt av samtlige, flere ganger – og på den andre siden statsråden, som bedyrer at man skal ha en prosess for å finne ut hva handlingsrommet er for å skjerme ideell sektor. Enten er dette et tegn på at man er uenig internt i partiene, eller så er det dobbeltkommunikasjon av verste sort. Svein Harberg bekrefter i alt han sier fra denne talerstolen at Høyres politikk er å sidestille ideelle og kommersielle, helt uavhengig av direktivet. Da Stordalen ble direkte utfordret i replikkordskiftet på om man ville endre kurs dersom de ideelle faktisk blir skviset ut, gjentok han at det for ham ikke spiller noen rolle om det er kommersielle eller ideelle. På den andre siden utreder altså statsråd Horne hva handlingsrommet er. Jeg vil, i likhet med Lundteigen, utfordre statsråden på følgende: Hvorfor har man valgt, når man sier at man skal ha skjermede anbudsrunder, at dette bare skal vare fram til det nye direktivet trer i kraft? Jeg vil tro at man kunne, hvis man ville, hatt langsiktige avtaler, kanskje over en periode på ti år. Men det vil man tydeligvis ikke. Da blir jo spørsmålet: Er direktivet egentlig en kjærkommen anledning for høyrepartiene til å gjennomføre den politikken de alltid har stått for, nemlig å sidestille ideelle og kommersielle aktører og på den måten tvinge fram en storstilt privatisering av velferdssektoren? Jeg tror det er det som er det egentlige oppdraget til stortingspolitikerne fra Høyre og Fremskrittspartiet, men at man skjuler seg bak at det er et direktiv som presser fram denne løsningen. Hvis de virkelig mente det som Solveig Horne tar til orde for, ville man kunne inngått langsiktige avtaler i stort monn fram til det nye direktivet trer i kraft. Tvert imot tror jeg det riktigere, det som kommer fra Svein Harberg og stortingsrepresentantene fra de to respektive partiene: Her ønsker man egentlig, innerst inne, at man skal viske ut forskjellene mellom ideelle og kommersielle.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Hvis det var riktig, det som Svein Harberg nettopp sa, kunne man enkelt og greit bare stemme for forslagene nr. 1 og 2. Man kunne da enkelt og greit videreføre den samarbeidsavtalen som den rød-grønne regjeringen etablerte med ideell sektor, og man kunne enkelt og greit velge å gå inn for ordningen med skjermede anbud for ideell sektor, slik systemet har vært fram til i dag. Horne hadde en liten visitt til den historiske avtalen som ble inngått i 2012. Hvis Horne kjente til innholdet i direktivet allerede i 2012, må jeg si jeg er dypt imponert – dypt imponert – over innsikten som statsråden gir uttrykk for, for det var få andre som visste hva dette direktivet, som ble vedtatt i februar, ville inneholde. Så vil jeg – i likhet med flere – innstendig be Venstre om å tenke seg om. Jeg mener også Kristelig Folkeparti har et forklaringsproblem overfor ideell sektor når vi ser hva frivilligheten selv sier om hva dette vil bety for selve intensjonene i samarbeidsavtalen, at det ikke er forenlig med det Fremskrittspartiet og Høyre sier i denne salen.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
I Fremskrittspartiets program for inneværende periode står det: «Forholdet mellom kjønn, grupperinger og enkeltmennesker bør derfor i arbeidsliv, fritid og privatliv tilpasse seg naturlig uten innblanding fra offentlige organer.» Sett i lys av den formuleringen må jo dette være en stor dag for Fremskrittspartiet. Endelig kan man innkassere en delseier ved at færre fedre – med loven i hånd – kan kreve mer av foreldrepermisjonen. Likestillingen i Norge har blitt til nettopp som følge av det Fremskrittspartiet kaller en unaturlig innblanding fra offentlige organer. Derfor er spørsmålet: Hva kan forventes av nye initiativ framover for å sikre at likestillingen fortsetter i revers?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Den tilliten har jeg også, og de aller fleste løser jo dette utmerket godt på egenhånd og mener faktisk også at den ordningen vi har i dag, er fleksibel og godt tilrettelagt for begge foreldre. Spør du barnet, tror jeg kanskje at valget er åpenbart. Barnet vil tilbringe mest mulig tid med begge foreldre, ikke bare med mor. Så kan vi spørre mange fedre som i dag møter fordommer, enten fordi mor står i veien og vil ha foreldrepermisjonen selv, eller fordi arbeidsgiver sier: Jeg vil helst ha deg på jobb. Jeg synes ikke du skal være hjemme, for vi trenger deg på jobb nå. Hvilken beskjed har Morten Stordalen til disse mennene, som i dag faktisk trenger loven for å sikre seg den rettigheten?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Det har lenge vært kjent at det har vært flere grupper menn som har manglet rettigheter til å ta ut foreldrepenger. Da vi møtte disse historiene da vi hadde den rød-grønne regjeringen, søkte vi hele tiden å utvide rettigheter til flere grupper menn – og flere tusen flere menn fikk mulighet til å ta ut fedrepermisjon etter at vi hadde vår regjeringsperiode, fra 2005. Når regjeringspartiene er opptatt av at det fortsatt finnes en del menn som ikke kan ta ut pappapermisjon, hvorfor leter ikke regjeringen etter grep for å sikre disse mennene disse rettighetene? Hvorfor må det gå ut over alle fedre når regjeringen ser mangler ved foreldrepermisjonsordningen?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Den retten som statsråden snakker om, til å ta en del av fellespotten, har menn allerede i dag. Det er ikke slik at det er et hinder for menn – at de ikke kan ta ut mer enn 14 uker. Men nå skal det plutselig bli mulig for menn å ta ut mer av fellespotten, fordi en senker fedrekvoten – og senker på den måten samfunnets forventning til at menn skal være hjemme med barn. Det synes jeg høres ut som en måte å snakke på som egentlig er å snakke seg bort fra det saken handler om. Menn har alltid ganske nøye fulgt reglene for hva fedrekvoten – og lengden på den – har tilsagt. Hver gang vi har økt den, har menn tatt ut i tilsvarende grad. Jeg tror at vi kommer til å se akkurat det samme nå – at når det går ned fra 14 til 10 uker, vil menn følge etter. Det tror jeg også statsråden innser – men hun bryr seg kanskje ikke om det?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Det var oppsummeringen fra Tønder, der hun sier at dette handler om kjøkkenbord-demokrati, som ansporet meg til å ta en kort merknad helt på tampen av debatten, for det er egentlig dette ordet som oppsummerer hele regjeringens likestillingspolitikk: Fra at det offentlige og fellesskapet er med og tar et ansvar for hver enkelts frihet, hver enkelts mulighet til å ta sine egne valg, til å ta de beslutningene man føler er riktige for sitt liv, til faktisk å oppnå likestilling, skal nå hele likestillingspolitikken privatiseres. Det går som en rød tråd gjennom alle de sakene regjeringen jobber med, også i denne saken, der fedre som i dag møter veggen enten hos barnets mor eller hos arbeidsgiveren, får denne beskjeden fra staten: Sorry, det får du ordne opp i selv, det er en sak mellom deg og arbeidsgiveren som staten i det hele tatt ikke er villig til å ta ansvar for. Hadde Høyre og Fremskrittspartiet fått det som de vil, hadde de for sikkerhets skyld fjernet hele fedrekvoten, slik at ingen fedre hadde muligheten til å være hjemme med sine barn. Men det er ikke bare på dette området man har den tilnærmingen. Det er når det gjelder likestillingspolitikken generelt, det er når det gjelder retten til barnehageplass, det er på område etter område at regjeringspartiene sier: Dette får folk ordne opp i selv. Det er en grei beskjed å gi folk, men vi tror på et annet samfunn. Vi tror på et samfunn der fellesskapet stiller opp for hver enkelt når de trenger bistand, for faktisk å sikre full likestilling. Noe av det mest sårbare vi har i den sammenhengen, er barnas oppvekst. Jeg kan ikke forstå hvordan Høyre og Fremskrittspartiet klarer å framstille foreldrepermisjonsordningen så rigid som de faktisk gjør, for det store flertallet av norske foreldre mener at den er fleksibel og godt tilrettelagt for deres liv. Man kan sågar ta ut pappapermen over de tre første årene av barnets levetid, noe jeg selv holder på med i disse dager. Den er godt tilrettelagt, men det er noen mangler. Da må vi rette opp i dem i stedet for å svekke en hel ordning. Oppsummeringen av denne debatten er at når det gjelder likestilling, når det gjelder kontakt med barn, så får dette være et ansvar som folk må ta selv, det vil ikke storsamfunnet være med og stille opp for.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Jeg registrerer at representanten Grande har et stort engasjement for behov for forutsigbarhet og skjerming for 25 pst. av barnevernstjenestene – de ideelle. Han har overhodet ikke det samme engasjementet for de 25 pst. av barnevernstjenestene som leveres av de andre private. Det synes jeg er veldig underlig. Jeg lurer på om Grande kan svare på hvordan Arbeiderpartiet vil sikre et barn det beste tilbudet i barnevernet når de er i en kommune med et mangfold av tilbud, men det er altså de ideelle som skal velges framfor de andre, uavhengig av tilbudets art og kvalitet.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Da vil jeg gjerne følge opp, siden jeg ikke fikk svar på spørsmålet mitt: Hvordan vil Grande og Arbeiderpartiet sikre at vi får et tilbud til barnets beste når en skal prioritere i akkurat den rekkefølgen han nå selv refererte til, og ikke ta hensyn til det mangfoldet som er der, og det tilbudet som barnet trenger?
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Siden det nye reglementet, altså EU-vedtaket, ikke endrer anbudsreglene og ikke gjør at det kommer hyppigere anbud eller noen ting – ingen av de tingene Arild Grande svarte på nå – vil jeg fortsatt stille spørsmålet: Når det er et mangfold av tilbud i en kommune, og en kanskje vet at det er en privat aktør som har et bedre tilbud til barnet, hvordan kan da Arild Grande forsvare først å gå gjennom de andre, og hvis det er ledig plass der, skal de brukes, selv om det som en kaller private kommersielle, har et bedre tilbud? Hvordan kan en da følge opp barnets beste og de behovene de har?
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Det er ingen tvil om at for oss er kvalitet og langsiktighet helt avgjørende. Så er det ikke sånn at ønsket om langsiktighet blir endret i det som er foreslått fra vår side i merknadene. Det er at alle behandles på samme måte i forbindelse med anbudene, med samme krav til godkjenning og samme tilsyn og kontroll. Når det gjelder idealisme, snakker vi om de ansatte i disse institusjonene, som viser et formidabelt engasjement og har i stor grad idealisme som grunnlag for at de jobber så mye som de gjør, så hardt som de gjør, og i de forholdene de har, nettopp for å hjelpe det enkelte barn i en vanskelig situasjon. Vi står knallstøtt på at det er idealisme blant de ansatte som er det som preger dette tilbudet, uansett hvem som er avsender av lønnsslippen.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Vi mener at det er viktig å gi samme forutsigbarhet og samme signaler om at vi har bruk for dem, både til de ideelle og til de andre private, nettopp fordi vi trenger alle disse plassene. Med runder der en først skal fylle opp de offentlige, så de ideelle, og så de andre plassene, skaper en usikkerhet og uforutsigbarhet for de andre private. Det har vært en utfordring for dem at de alltid kommer sist i denne behandlingsrekken, selv om det er barn i nærheten av der de er, som de vet at de kan gi et godt tilbud. Da mister vi to ting: Vi mister forutsigbarhet for noen av de plassene som vi absolutt har bruk for, og vi gjør det vanskeligere å gi det beste tilbudet til barna i den enkelte kommune, som er hovedpoenget med hele barnevernstjenesten.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Jeg hører et resonnement som representanten har hatt tidligere, som jeg synes blir veldig rart å følge: Det blir sagt at det viktigste er sikkerheten for barna. Allikevel sier Andersen at 25 pst. av disse plassene kan en ha usikkerhet for – men en skal altså konsentrere seg veldig om 25 pst. 25 pst. av barnevernstilbudet, som er i andre private virksomheter, vil jo få denne usikkerheten som Andersen er redd for. Derfor er det viktig for oss å ta vare på alle disse plassene og alle disse barna. Når det gjelder det at man ikke skal settes ut på anbud, er det jo ikke vi som bestemmer at det skal være anbud. Det er slik i dag. Det som foreslås i saken, og som vi diskuterer, er innretningen på anbudene. Så å komme med at man ikke vil settes ut på anbud, er helt på siden av saken, for det er altså anbud denne saken dreier seg om, og hvordan de skal innrettes.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Jeg har lyst til å berømme representanten Kjersti Toppe for alltid å ha et engasjement for barna. Det oppfatter jeg er ekte og godt ment, også i denne saken. Jeg hadde bare lyst til å stille et spørsmål som gjelder dette med å behandle alle disse plassene som vi har slik bruk for, tilnærmet likt. Vi er jo enige om at det er noen pensjonsutfordringer her. Hvis en fant en ordning for pensjonsutfordringene, er det da slik at representanten Toppe ville synes det var greit, når de altså hadde likt utgangspunkt, å ha åpne anbud for både ideelle og andre private?
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Noen kommentarer er på sin plass. For det første var Grande i tvil om hvem han skulle lytte til. Jeg vil da anbefale å lytte til det jeg sier nå, så får vi se om det kan være oppklarende, spesielt med hensyn til hvorfor en utreder et nytt regelverk. Det er for det første en selvfølge at når det kommer nye regelverk, utreder en hva som er handlingsrommet for å se hvordan vi skal gå videre. Det viktige nå er at en sikrer tre aktører fortsatt barnevernsvirksomhet. Både det offentlige, de ideelle og de andre, private, skal fortsatt være der. Per i dag har vi en utfordring med pensjonskostnadene. Vi må finne ut om det er i et handlingsrom omkring dette regelverket det kan ivaretas, eller på hvilken annen måte vi skal gripe fatt i det. Jeg oppfatter det slik at det er enighet i salen om å gripe fatt i det. Så er det riktig at når barnet er der, trenger et tilbud, og man skal velge mellom de tilbudene som er, så er det uinteressant hvem som eier tilbudet, og hvem som betaler ut lønn. Det er kvaliteten på tilbudet som er viktig. Det står vi med rak rygg og sier. Det skulle jeg ønske at også Arbeiderpartiet gjorde, men Grande var fra talerstolen her helt tydelig på at først er det de statlige, så de ideelle og så de andre – altså ikke barnas beste. Karin Andersen var inne på at det var forskjellig ordbruk. Ja, det er det. Blant dem som har sittet i regjering sammen, er det slik at Karin Andersen og SV ikke vil ha anbud i det hele tatt. Virkelighetsorienteringen i dette lurer jeg litt på, men dette er hun helt tydelig på: Hun vil ikke ha anbud i det hele tatt. Kjersti Toppe var ærlig om at hvis en bare får orden på forskjellsutfordringene med pensjonskostnadene, har en full tillit til at også de ideelle greier seg godt i et anbud, mens Arbeiderpartiet – som jeg nettopp refererte – mener at det skal være anbud, men skjerming. Det er veldig forskjellig ordbruk og veldig forskjellige mål. Så vil jeg bare slå fast – og nå tror jeg det er viktig at noen i salen hører veldig godt etter: Ingen i Høyre eller i Fremskrittspartiet har sagt at vi vil ha vekk de offentlige eller de ideelle, tvert imot. Jeg sier det igjen: Vi vil ha de offentlige plassene. Vi vil ha de ideelle plassene. Vi vil ha de andre, de private. Og vi vil at de skal gis samme kvalitets- og sikringsvilkår. Da får vi et mangfold. Helt til slutt: Det er underlig å høre hvordan alle ideelle blir omtalt som om de har samme utfordringer – det er ikke tilfellet, det er stor spredning i pensjonsutfordringene – og at alle private er store gribber. Jeg inviterer komiteen til å besøke min hjemkommune, Grimstad. Der er det mange private, små institusjoner som driver idealistisk og godt.
Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Representanten Andersen er opptatt av mors muligheter og rettigheter, og påpekte at det kanskje også for noen mødre var leit at de var lenge vekk fra arbeid. Betyr det at representanten Andersen støtter det som vi nå gjør, ved å redusere den pålagte tiden for mor, slik at hun fortere kan komme tilbake i arbeid og dele den tiden med far?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Det er jo pensjonsutfordringane som gjer at det i dag ikkje er like vilkår, og som gjer at vi har skjerma anbod, for elles ville ein ikkje konkurrera på like vilkår. Dersom vi fekk ei ordning der dei ideelle fekk kompensert for sine pensjonsutfordringar, er det klart at dei hadde tolt godt ein konkurranse med dei kommersielle. Dei leverer kvalitet, og eg er ikkje bekymra for det. Men vi må òg ta inn over oss at det i dag ikkje er sånn. Det skal lysast ut ein ny konkurranse no, og per i dag er vi ekstremt opptatt av at det må verta ein skjerma konkurranse. For viss det ikkje vert det, forsvinn dei ideelle, og det er for seint å bry seg om pensjonskostnadene viss tilbydarane er vekk.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Det som har vore viktig for oss, er å laga til gode ordningar som gjer at den ideelle delen kan oppretthaldast på barnevernsfeltet. Det var jo derfor den endringa kom i førre periode då vi innførte dette med eigne anbodsrundar både på rus- og barnevernsfeltet. Det betyr jo ikkje at det ikkje er eit kommersielt innslag. Men vi er opptatt av alle vi ser, og vi får tilbakemeldingar om at ideell sektor treng hjelp frå politikarane for å overleva i ein sånn anbodssituasjon ut frå pensjonskostnadene. Vi er opptatt av at ideelle er eit viktig innslag. Dersom vi ikkje tar oss av dei, vil det berre verta dei private kommersielle.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Det er jo rimeleg unøyaktig å seia at vi ikkje gjorde noko då vi sat i regjering. For det første var det vi som fekk til den historiske samarbeidsavtalen mellom staten og ideell sektor. Den samarbeidsavtalen vart jo veldig godt tatt imot av dei ideelle, og det var nettopp den som skulle sikra ein dialog fram til ei ordning som kunne løysa pensjonsutfordringane. Dessverre hadde vi eit stortingsval der vi mista makta, så no ligg det ansvaret på ei regjering som Venstre støttar, og det er deira ansvar å følgja opp den samarbeidsavtalen. Vi har kjempa i Stortinget for at nettopp det skulle skje. Det var vår regjering som innførte eigne anbodsrundar for dette feltet, eit tiltak som ideell sektor seier er heilt avgjerande, og som vi no fremjar forslag om at skal vidareførast med hjelp frå Venstre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Statsråden viser til EU-direktivet som ei grunngiving for at dei nye, skjerma anboda er lagde ut med ei avtalevarigheit på berre 14 månader. Vi veit at på helsefeltet har Helse Vest utlyst ein samla anbodskonkurranse med kontraktar med varigheit på seks år, i tillegg til ein to års opsjonsmoglegheit. EU-direktivet gjeld kjøp på både helsefeltet og barnevernsfeltet. Det er den same regjeringa, men to forskjellige statsrådar: Korleis i alle dagar kan to forskjellige departement i den same regjeringa tolka EU-direktivet så ulikt, og kvifor er ein ute etter å ta dei ideelle på barnevernsfeltet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Det som har komme fram i denne saka, er at barne- og likestillingsministeren og regjeringspartia varslar ein ny kurs i barnevernet. I statsråden sitt brev til komiteen vert det synleggjort at det er ingen politisk vilje til å skjerma dei ideelle i kommande anbodsrundar. Det er alvorleg, for vi ser eit barnevernlandskap i stor endring. Vi ser at fleire små ideell vert lagde ned og kjøpte opp av store kommersielle børsnoterte barnevernkonsern. Aleris Ungplan, som er Noregs største tilbydar av private barneverntenester selte tenester for 2,7 mrd. kr til staten i 2012, og selskapet betalte vel 190 mill. kr i utbytte til Aleris Norge, som er eigd av det svenske Aleris-konsernet. Dette er ei utvikling og ein alvorleg situasjon som treng politisk handlekraft. Men statsråden er mest opptatt av å såkalla likestilla kommersielle og ideelle tilbydarar innan barnevernfeltet. Det betyr at dei ideelle ikkje lenger kan vera sikre på å ha ein eigen samarbeidsavtale med staten. Dette skal vurderast. Det betyr at dei ideelle ikkje lenger skal få ha ein skjerma anbodskonkurranse, fordi ein skal ha ein likeverdig konkurransesituasjon. Dette tar ikkje omsyn til dei historiske pensjonsutfordringane som dei ideelle har i dag. De betyr at dei ideelle no på barnevernfeltet skal få kontraktar som vil vara eitt år og fire månader. Korleis dette er å sikra dei ideelle føreseielege forhold, sikra kvaliteten på tilbodet og å vera til barnas beste, kan eg altså ikkje forstå. Så vart det vist til at ein på helsefeltet inngår kontraktar på fire år, med to års forlenging. Eg vil gjerne spørja statsråden igjen: Kvifor kan ho ikkje, på same måten som statsråd Høie gjer det på helsefeltet, bruka handlingsrommet? Kva er grunnen til at ein på barnevernfeltet ikkje vil utnytta handlingsrommet som ligg og inngå kontraktar, slik at ein får meir langsiktige kontraktar, ikkje kontraktar på eitt år? Det synest eg faktisk statsråden bør svara Stortinget på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-05-20:
Dersom dette forslaget ikkje kjem til å få fleirtal i dag, er det ganske alvorleg for mange som driv ideelt barnevern rundt om i landet. Representanten Lundteigen påpeikte at Venstre har ei avgjerande rolle, og at dei ikkje er til stades i salen. Representanten Breivik, som hadde ordet før i dag, argumenterte for Venstres syn, at dei ikkje ville støtta forslaget, men støtta innstillinga – altså støtta samarbeidspartia Høgre og Framstegspartiet. Hordaland er eit fylke der det er mange ideelle barnevernsinstitusjonar, bl.a. Styve Gard på Voss, Garnes ungdomssenter i Bergen og Voss Familie og barnevernsenter. Alle desse har vore veldig tydelege på at dersom dei ikkje får ein skjerma anbodskonkurranse vidare, er dei i ein ekstremt vanskeleg situasjon. Dette betyr mykje rundt omkring i landet.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-20:
Til ønsket om å skjerme de ideelle: Jeg har lyst til å bore lite grann i det. Når det gjelder distinksjonen mellom private ideelle og private – som for øvrig er en Statistisk sentralbyrå-terminologi og ikke nytale, som jeg så Vårt Land skrev i dag – er det sånn at ideelle i dag er betydelig billigere enn de private. Men så viser det seg at staten under det rød-grønne styret har kjøpt mye mer fra de private enn fra de ideelle private, til tross for at de ideelle er rimeligere. Det mener vi viser at vi trenger alle disse aktørene, vi trenger full åpenhet rundt rundene, og vi trenger å ha mer fokus på kvalitetskravene. Det kan synes som at statlige arbeidsplasser er viktigere enn barnas beste, så spørsmålet er egentlig: Hvorfor har det vært sånn i de foregående årene at staten under det rød-grønne styret har kjøpt mer fra de private enn fra de ideelle, all den tid de ideelle har vært rimeligere?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-20:
Representanten Andersen begynte med å si at barnas beste skal gjelde uansett. Det er vi enige om. Men så går det over på litt autopilot, og det blir eierskap og arbeidsvilkår som kommer i fokus. Altså: Vi ønsker full likebehandling, vi ønsker åpenhet om kvalitet, og vi mener at barnas beste er det viktige, kvaliteten er det viktige. Hvem som leverer tjenesten er ikke det avgjørende. Vi mener altså at det er barnas beste, og ikke hvem som eier tilbudet, som er det viktige. Ett av de to spørsmålene jeg har lyst til å stille, er: Hvorfor er eierskap viktige enn å få den best tilpassede tjenesten? Vi hørte også Andersen tidligere si at vi må kunne kreve samme arbeidsbetingelser for alle ansatte i barnevernet. Igjen er det da andre enn barna som er det viktigste; det er altså de ansatte. Spørsmål nummer to blir da: Hvis vi skulle – for et eksperiments skyld – også tenke på barnas beste her: Kunne Andersen også se for seg at man tilpasser turnus til barnas behov, som gir trygghet og stabilitet, slik en del private leverandører gjør i dag?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-20:
Ja, de private bedriftene er der i stor utstrekning, og de er der fordi den forrige regjeringen valgte å kjøpe tjenesten hos dem i større grad enn hos de ideelle. De ideelle leverer også tjenestene rimeligere enn de private gjør, mens under den forrige regjeringen ønsket man allikevel i større grad å handle hos de private. Så spørsmålet tilbake blir: Hvorfor – hvis det skal være hold i representanten Andersens resonnement – valgte man en helt annen praksis enn det hun står og forfekter nå?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-20:
Dette minner på mange måter litt om den forrige debatten, hvor man egentlig har lyst til å snakke om barnas beste, men ender inn i en strukturdebatt i stedet. Jeg har lyst til å spørre representanten Andersen litt om hvordan hun ser for seg økt fleksibilitet, for fasiten er jo – med de ordninger vi har hatt – at permisjon som ikke ble tatt ut av den som hadde krav på den, f.eks. pappadelen, fikk ikke familien i det hele tatt. Altså: Det ble mindre tid for barnet sammen med en av foreldrene. Det er ulike utgangspunkt i ulike familier, og det finnes situasjoner hvor mor eller far ikke kan ta ut sin del. Det gjør at den faller bort, og at barnet får mindre tid med familien. Det er også sånn at fedrene har krav på permisjon om de ønsker det. Det er ikke slik at de må gå i forhandlinger med arbeidsgiveren sin, de har krav på permisjon om de ønsker det. Jeg tenker: Hva er løsningen for de familiene som ikke får tatt ut fedrekvoten eller mødrekvoten, slik Andersen ser det?
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-20:
Jeg var litt engstelig for at representanten Andersen skulle gå på autopilot, så jeg var veldig nøye med å si mor og far og mødre og fedre. Så jeg kan eventuelt henvise til referatet – slik at det er i orden. Men jeg skjønner fortsatt ikke hvordan man skal svare opp den fleksibiliteten som man faktisk trenger i 2014, fordi ting er annerledes. Vi har kommet lenger. Det er greit for fedre å ta ut permisjon nå, på lik linje som det er for mødre, og vi er i en helt annen situasjon enn f.eks. Danmark i 2001 – for 13 år siden – som det ble vist til. Jeg har lyst til å gjenta spørsmålet: Hvilke ordninger – f.eks. den tillitsbaserte ordningen som vi ønsker å se på – er SV og Andersen med på for å svare opp den fleksibiliteten som faktisk er nødvendig i et moderne samfunn for mødre og fedre, som skal ha mest mulig tid sammen med barna sine?
Terje Breivik (Venstre), 2014-05-20:
Ære vera representanten Toppe og engasjementet for barn og ideelle organisasjonar. Det deler eg og Venstre fullt ut. Som Toppe sjølv gjorde greie for i innlegget og i svaret på spørsmålet frå Harberg, er det pensjonskostnadene som er det sentrale elementet. Det som òg gjer at det er litt meir komplisert, er at når det gjeld pensjonskostnadene, har ikkje alle dei ideelle dei same utfordringane på pensjon. Det er forskjell på gamle ideelle organisasjonar og nye ideelle organisasjonar, som har lågare kostnader. Så dette er jo eigentleg ei gammal kjend problemstilling. Det som hadde vore interessant å høyra, var: Kor var det same engasjementet frå Toppe & co. då dei sjølve sat i fleirtalsregjering og eigentleg ikkje gjorde noko med dei utfordringane – som er heilt uavhengig av det me eigentleg diskuterer i dag?
Terje Breivik (Venstre), 2014-05-20:
Venstre er ikkje fornøgde før regjeringa kjem med eit svar som varetek det omsynet. Som eg nettopp sa frå talarstolen: Me har tiltru til at regjeringa jobbar med det så godt at dei kjem med det svaret i ein overkommeleg tidshorisont – noko som vil vera heilt avgjerande, i og med at me veit at veldig mange av desse kontraktane går ut i inneverande år.