Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2008-11-25:
15 000–16 000 mennesker får slag hvert eneste år. Det er den tredje viktigste årsaken til død og uførhet. Og som statsråd Bjarne Håkon Hanssen sa, kan det øke med opptil 50 pst. i løpet av de neste 20 år. Når vi ser på antallet, er det en folkesykdom. Vi alle kjenner til venner, naboer eller noen som står oss nær som har blitt rammet av det. Helse- og omsorgskomiteen har fått en henvendelse fra Landsforeningen for slagrammede. I den henvendelsen pekes det på hvor tilfeldig det er hvilken behandling en får, uavhengig av bosted. Ifølge deres brev til komiteen er dødeligheten ved slag 8 pst. i Bergen og Trondheim, mens den i områder innenfor Helse Sør-Øst kan være opp mot 28 pst. Det er veldig store forskjeller. Ifølge brevet fra Landsforeningen for slagrammede er det egentlig nesten størst risikosport å få slag i områder der det er flest sykehus. Det som har slått meg når jeg har lest om problemstillingen rundt slag, er viktigheten av å ha kompetanse i alle ledd – for tid er så viktig – fra telefonen kommer inn på sentralen, at en vet hva en skal spørre etter i ambulansen, på sykehuset, og at man kommer i gang med rehabiliteringen, ikke som vanlig etter en måned eller to, men etter ett minutt eller to, altså med en eneste gang. Det må være kvalitet over alt, og man må komme tidsnok i gang. De som tar imot henvendelser, de som frakter personen, de som behandler personen, må hele tiden vite hva de skal gjøre, og komme i gang med en rehabilitering som kan få personen tilbake til et mest mulig normalt liv. Statsråd Hanssen nevnte at det var vanskelig med samtykkekompetanse for dem som blir berørt av slag. Det som har slått meg når det gjelder en del områder innenfor helsevesenet, er at når en ser på psykiatrien, har det vært et tabubelagt område for dem som har hatt psykiske lidelser. Jeg tror at over tid har det gjort at behandling av psykiske lidelser har blitt hengende etter. Nå har vi hatt en opptrappingsplan, heldigvis. Når det gjelder slagrammede, tror jeg vi kan ha noe av den samme problemstillingen. Det er faktisk litt tabubelagt, selv om det er en folkesykdom. Vi vet at det er noen funksjoner som blir dårligere enn før personen fikk slag, selv om vedkommende er kommet tilbake igjen i stort monn. Det kan nok i mange sammenhenger være en liten glemt gruppe som ikke roper høyest. For meg var de tallene som kom fram i brevet til komiteen, ganske oppsiktsvekkende. Det at en skal ha nasjonale retningslinjer, er veldig bra. Det må være en hastesak, for det må være en trygghet for alle, uansett bosted, at en får et godt og sikkert tilbud, og at en får det beste tilbudet som kan gis. Som det går fram av det høringsbrevet som vi har fått, er det faktisk i de mest befolkningstette områdene det er mest tilfeldig hvilket tilbud en får. Dette er fra et brev, så jeg vet ikke om det er riktig, men det settes i hvert fall et spørsmålstegn ved dette av Landsforeningen for slagrammede. Det er egentlig et hovedpoeng for Senterpartiet at uansett hvor en bor, skal en ha trygghet for at det er kompetanse blant dem som tar imot telefonen, i ambulansen, i det sykehuset en kommer til, og at det er en rehabilitering med en gang. Det skal være det samme enten en bor i Oslo, i Bergen, på Stange eller i Finnmark: trygghet for alle, uansett bosted.