Borghild Tenden (Venstre), 2012-10-08:
Aldri har en norsk regjering hatt et større økonomisk handlingsrom enn den sittende regjering. Aldri har en norsk regjering brukt mer penger. Ja, det er faktisk slik at statsbudsjettets utgiftsside i de dokumenter som i dag legges fram, er 400 mrd. kr. høyere enn det siste budsjettet den forrige regjering la fram – eller en økning på ca. 60 pst. Regjeringen har i gjennomsnitt hatt 56 mrd. kr. mer å bruke hvert eneste år i regjering. Da er det med respekt å melde ikke spesielt imponerende at man bruker enhver anledning til å påpeke at man nominelt bruker mer penger på nær sagt alle områder enn den forrige regjering. Dette er verdens heldigste regjering. Det store og viktige spørsmålet er om pengene brukes og forvaltes på en best mulig måte. Svaret på det spørsmålet er – etter Venstres syn – ikke entydig ja. Det er selvfølgelig slik at mye av det som er foreslått i dag, er bra. Det er en kvalitet ved det norske politiske systemet at vi i stor grad er enige om oppbyggingen av de viktigste strukturene i samfunnet, og dermed hvordan vi bruker de store pengene. Behandlingen av dette budsjettet vil også helt sikkert vise at det er bred enighet om minst 90 pst. av statsbudsjettet, men også en del vi er uenige i. Hva hadde vært annerledes om finansministeren hadde vært fra Venstre i dag? Først og fremst ville en finansminister fra Venstre fulgt opp hele handlingsregelen, ikke bare deler av den, og det som passer den sittende regjering. Det vil si at Venstre ville ha satset storstilt på å prioritere utdanning, forskning, infrastruktur og vekstfremmende skatte- og avgiftslettelser, slik vi var enige med Arbeiderpartiet om da handlingsregelen ble innført i 2001. Bare rundt 15–20 pst. av oljepengene er blitt brukt slik de skulle under denne regjeringen. For det andre ville en finansminister fra Venstre ha prioritert et tydelig grønt skatteskifte. Jeg kan ikke med min beste vilje forstå motviljen i regjeringen mot å bruke skattesystemet aktivt i miljøets tjeneste. Mer skatt på forbruk og miljøfiendtlig adferd, mindre på arbeid og investering i næringsliv og arbeidsplasser er fremtidens skattepolitikk, og det er helt nødvendig for å nå de ambisiøse klimamålene. Det tredje er en kraftfull satsing på å redusere fattigdom blant barn og i barnefamilier. Under den sittende regjering har antallet fattige økt, og statsbudsjettet for 2013 er dessverre ingen lystig lesning. Jeg hørte SVs innlegg her i dag, og jeg er overrasket over at SV ikke er mer bekymret over akkurat dette. Det fjerde er en målrettet politikk for å få flere i arbeid og få flere til å stå i arbeid lenger. Til det trengs det et sett av virkemidler: en skattepolitikk som belønner arbeid og investerer i norske arbeidsplasser, målrettede tiltak for å få flere over fra stønad til arbeid, et mer fleksibelt arbeidsliv, og ikke minst at vi tør se på og fjerne ordninger som direkte motvirker det vi alle burde være enige om: Når regjeringen over statsbudsjettet bruker flere milliarder kroner på å subsidiere tidlig avgang fra arbeidslivet gjennom AFP, er det i direkte motstrid til intensjonene i pensjonsreformen om å få flere til å arbeide lenger. Tradisjonen tro har regjeringen fulgt opp mange av de gode forslagene Venstre fremmet i sitt alternative statsbudsjett i fjor, og som regjeringspartiene da mente var feilslått politikk – senest i behandlingen av revidert nasjonalbudsjett for fire måneder siden. Det dreier seg bl.a. om å styrke SIVA, om en nødvendig satsing på jernbane og kollektivtransport, flere lærere og økt skogvern. Det er vel og bra, men det bare underbygger bildet av en lite samarbeidsvillig regjering. Tiltak og forslag er helt feil når det blir foreslått av opposisjonen, og helt nødvendig når de samme tiltakene og påplussingene blir foreslått av regjeringen kort tid etterpå. Regjeringen leverer i dag sitt syvende budsjett. Felles for alle er at regjeringen – slik Venstre ser det – har unnlatt å gjøre de store prioriteringene. Det er i realiteten ikke foretatt et eneste kutt i de siste årene, men blitt smurt tynt utover til alt og alle. Det er sikkert hyggelig å være finansminister og ikke måtte kutte eller prioritere, men det kan straffe seg på sikt. I det siste budsjettet den forrige regjeringen la fram, var den underliggende utgiftsveksten på 0,7 pst. I budsjettet som i dag legges fram, er den underliggende utgiftsveksten på 2,4 pst., og den er økende – fra 2,1 pst. i 2012. Det er en utvikling som over tid er problematisk, og som gjør meg en smule bekymret, på tross av at Norge er i en særstilling når vi nå går løs på behandlingen av statsbudsjettet for kommende år.