Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-02-06:
Utdanningspolitikk handler mest av alt om å gi den enkelte elev kunnskap og gi elevene muligheten til å strekke seg opp og nå sine mål, realisere sine drømmer og sitt potensial. Utdanningspolitikk handler også om å ta ansvar. Det er et faktum at det er store forskjeller på ressursinnsatsen mellom kommunene. Dagens inntektssystem er komplisert og vanskelig å få oversikt over. Vi får stadig flere eksempler på kommuner som sliter, og som prioriterer mellom lovpålagte oppgaver – de prioriterer mellom lovpålagte oppgaver! I en slik situasjon kan det synes som at skolehverdagen til den enkelte kan sammenlignes med et lotteri: En god skolehverdag kan avhenge av hvilken kommune man bor i. Slik skal det ikke være, slik kan det ikke være. Arbeiderpartiet deler forslagsstillernes oppfatning at statsråd Clemets bilde av den norske skolen ikke er riktig. Det at vi pengemessig bor i det land som kanskje bruker mest på skolen, og som likevel får middels tilbake, slik Clemet har gjentatt flere ganger, er ikke riktig. Min påstand er at det er foreldrenes opplevelse av ressursmangel i skolen som er korrekt. Dagens tema er ikke nytt. Et sammenlignbart forslag ble drøftet her på Stortinget i 2000. Det er et Dokument nr. 8-forslag som ble fremmet av Grete Knudsen og Sylvia Brustad. Dette var et forslag om å be Regjeringa legge fram forslag til virkemidler som kan sikre likeverdig skoletilbud over hele landet når det gjelder både spesialundervisning, undervisningstimetall og delingstimer. Forslaget ble vedtatt i Stortinget. Arbeiderpartiet mener i dag at en gjennomgang av dagens finansieringsordning for grunnskolen krever mer tid enn det som det legges opp til i et Dokument nr. 8-forslag som man bare sender til Stortinget. I tillegg kan det spørres om hvor heldig det er at man med en utvikling av særordninger får statlig ressursoverføring til kommunene. Man må hele tiden veie dette opp mot det kommunale sjølstyret. Samtidig er det viktig å få en total gjennomgang av finansieringssystemet til skolene. Som jeg sa: Det er komplisert, det er uoversiktlig – det er veldig viktig med en totalgjennomgang av finansieringssystemet. Vi vet at dagens system skaper ulikheter rundt omkring i landet. Hvis det er slik som forslagsstillerne påpeker, at finansieringssystemet bør endres, må det gjøres etter en grundig utredning og ikke etter et Dokument nr. 8-forslag. Vi vil derfor avvente departementets redegjørelse, som også saksordføreren nevnte, om ressurssituasjonen i hele grunnskoleopplæringen, som vi forventer skal komme i løpet av våren 2003. En slik gjennomgang vil gi grunnlag for en bred debatt om forholdet mellom ressurser og resultater i skolen. Det er mange meninger om hva som er best måte å finansiere skolen på, ikke minst har vi merket oss Utdanningsforbundets uttalelser om en mer detaljert minstestandard. Min påstand er at den debatten vi har akkurat nå, er et direkte resultat av kommunenes elendige økonomi. I disse dager sies 2 500 lærere opp i grunnskolen. I dag markerer streikende lærere sin mistillit til skolestatsråden. «Null tillit» er parolen vi vil få se her utenfor i dag. Kravet om minstestandarder er forståelig, sett i lys av kommuneøkonomien. Men mitt poeng er at en minstestandard er uinteressant dersom en ikke fullfinansierer.