Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-19:
Ford har satset store ressurser på utvikling og produksjon av elbiler i Norge. Når selskapet nå kaster kortene, er det etter å ha satset anslagsvis 1 milliard kr på produksjon av 1 000 Think-biler, eller sagt noe annerledes: investert 1 mill. kr pr. bil. Det offentlige har også bidratt med flere hundre millioner kroner gjennom ulike tilskudds- og støtteordninger. I tillegg kommer alle eksklusive ordninger ved bruk av elbiler i form av de mange avgiftsfritak og gratisordninger. Myndighetene har alt i dag lagt svært godt til rette for produksjon og utvikling. Det er knapt noe norsk produkt som har så mange særordninger og får så mye statsstøtte som elbilen Think. Og nye tiltak vurderes. 0-utslippsbiler skal nå få benytte kollektivfeltet, og Regjeringen vil utrede den såkalte Californiamodellen, i tillegg til å vurdere hvordan et merverdiavgiftsfritak kan utvides til å omfatte utleie og leasing av elbiler. Til tross for alt dette har Ford Motor valgt å trekke seg ut. Man har konkludert med at bilen ikke har et tilstrekkelig markedspotensial. Bilen har begrenset batterikapasitet selv med ny batteriteknologi. Den har kun to seter, og den blir for kostbar å produsere, mener Ford. Etter bruk av 1 milliard kr over fire–fem år har man altså valgt å satse på hybridbiler og brenselceller i stedet. Vi har ingen tradisjon for eller langvarig erfaring med bilproduksjon her i landet. Troll ble produsert i noen få eksemplarer etter krigen før det tok slutt. Vi har også Moxy-dumperne på Fræna, som hele tiden har vært avhengig av tilskudd og garantier fra staten, i tillegg til Think i Aurskog. Ingenting hadde vært bedre enn at man hadde lyktes med en konkurransedyktig bilindustri i Norge som også bedret vår miljøprofil. Men her er det viktig å skille mellom norsk produksjon av elbiler og elbiler og miljø generelt. Poenget er at selv om det skulle vise seg å være miljømessig korrekt og nødvendig å kvotere elbiler, er det ikke sikkert at det er liv laga å produsere dem i Norge. Det viktigste nå, i tillegg til de rammebetingelsene som alt er tilgjengelige, er å få private krefter med betydelig kompetanse og kapital til å satse på produksjon. De må da være villig til å satse betydelige beløp og ha evnen til å finne ut om det foreligger realistiske muligheter i et internasjonalt marked. Ett element i dette vil være hvilken teknologi det vil være riktig å satse på for å være konkurransedyktig i miljømarkedet for biler. Heldigvis har det meldt seg flere seriøse interessenter til en mulig overtakelse av bilprodusenten i Aurskog. Men det er en rekke spørsmål som må avklares under marsjen fremover. Blant annet har det vært problemer knyttet til rettighetene til varemerket Think og til patentene til plaststøpeprosessene. En ny eier må også ha tålmodighet og tid til å vente på godkjenninger og tilpasninger i forhold til den nye batteriteknologien som eventuelt skal brukes i denne bilen. Det må gjøres betydelige investeringer basert på langsiktighet, fordi det kan ta tid før man kan få inntekter fra produksjonen. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at skal Think ha muligheter til å oppnå en bedriftsøkonomisk lønnsom produksjon, er det en forutsetning at en eller flere av investorene har tilstrekkelig kapital og kompetanse og er villig til å satse langsiktig på bedriften. Dette er det aller viktigste. Når de private investorer er på plass, og man har avdekket behovene, kan det være aktuelt å vurdere virkemidlene. Også Fremskrittspartiet er villig til å vurdere en offentlig medvirkning i en overgangsperiode, hvis man har en rimelig grad av sikkerhet for at produksjonen står på egne ben lenger frem i tid.