Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2011-11-24:
Norsk bistands- og utviklingspolitikk har altfor lenge vært preget av snillisme og naivitet. Størrelsen på bistanden og at Norge skal være best i klassen, har vært det aller viktigste. Kvaliteten på bistanden derimot – om den kommer fram, om den virker etter hensikten – er noe de færreste bryr seg om. Om våre bistandspenger forsvinner i korrupsjon eller havner i lommene på diktatorer, ser heller ikke ut til å bekymre mange. Det har vært hevdet av mange, også fra denne talerstol, at forebygging og bekjempelse av korrupsjon i bistanden skal ha høyeste prioritet. I praksis har dette dessverre vist seg bare å være festtaler. I januar kom Riksrevisjonen med en rapport som inneholdt ramsalt kritikk av mangelfull resultatorientering i bistanden, og som påviste store svakheter i planlegging, oppfølging og forebygging av korrupsjonen. Rapporten, som nå er til behandling her i huset, skal vi imidlertid komme tilbake til i et senere møte. I Aftenposten lørdag 29. oktober omtales en bistandsskandale med norske penger som har fått utvikle seg i Tanzania uten særlig inngripen fra norske myndigheter. Ifølge avisen skal så mye som 150 mill. kr av en totalkostnad på 300 mill. kr til et utviklingsprogram være forsvunnet i korrupsjon. Hva gjør norske myndigheter med dette? Jo, man klarer til slutt å få tilbakebetalt 750 000 kr – 750 000 kr av 300 mill. kr! Som om ikke dette var nok, lover den norske regjering nye friske 500 mill. kr til dette korrupte landet, samtidig som man forhandler om tilbakebetaling av de 750 000 kr. Naiviteten kjenner åpenbart ingen grenser i norsk bistandspolitikk. Tirsdag denne uken overleverte Riksrevisjonen den årlige rapporten om revisjon og kontroll for fjoråret, det såkalte Dokument 1. Riksrevisjonen har nok en gang påvist svakheter og mangler ved styring, oppfølging og kontroll av bistandsmidler, denne gangen i Afghanistan. Det slås også fast at de etablerte oppfølgingsmekanismer ikke er tilstrekkelige for å sikre at norske midler nyttes etter forutsetningene. Dette er uholdbart. Målet for norsk utviklings- og bistandspolitikk må etter vår mening være at utviklingslandene på sikt skal kunne klare seg uten overføringer fra Vesten. Fremskrittspartiets utviklingspolitikk tar sikte på å løfte mennesker ut av fattigdom og skape grunnlag for vekst og utvikling gjennom å bygge ned toll- og handelsbarrierer, sletting av illegitim gjeld samt å sikre eiendomsretten for det brede lag av befolkningen. Vi vil videre satse på helse og utdanning, kanalisere bistand gjennom frivillige organisasjoner og globale fond, forsterke nød- og katastrofehjelpen samt satse på bistand til strukturelle tiltak som fremmer demokrati, rettsstat og markedsøkonomi. Vi mener også at alle tiltak og prosjekter som får støtte fra Norge, uten unntak skal være gjenstand for grundig evaluering, resultatmåling og regnskapskontroll. En rekke internasjonale studier har vist at bistand i det store og hele ikke har bidratt til økonomisk vekst i u-landene. Det er også all grunn til å tro at bistand i mange tilfeller har bidratt til å svekke kontrakten mellom politikere og innbyggere i mottakerlandene, til å øke korrupsjonen, og til å holde autoritære og totalitære statsledere lenger ved makten. Det er derfor på høy tid med en omlegging av den tradisjonelle bistanden til langt større fokus på investering i næringsvirksomhet. Vi har gjennom flere år tatt til orde for at en større del av vår bistand kanaliseres gjennom fond som har som hensikt å skape et livskraftig næringsliv gjennom å investere i ulike virksomheter. Her kan vi også i langt større grad enn i dag trekke veksler på den kompetansen vi har i norsk næringsliv, noe vi har sett har fungert bra gjennom Norfund. Våre danske naboer foretok en slik omlegging av sin bistandspolitikk for flere år siden, og jeg har selv sett positive resultater av dette både i Vietnam og i Malawi. Det er på denne måten vi best kan bidra både til økonomisk vekst og til velstandsutvikling, slik at vi når det målet vi alle har om at u-landene skal klare seg selv og stå på egne ben økonomisk.