Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
La meg først få lov til å takke utenriksministeren for at han brukte litt av sin dyrebare tid til å orientere oss om situasjonen i Algerie, som er et veldig dystert bakteppe for denne debatten. Det er nå 60 år siden den første sesjonen i Nordisk råd ble holdt. Det var i februar 1953, i København. Delegasjonsleder var Einar Gerhardsen. I jubileumsåret for stemmeretten i 2013 kan vi kanskje merke oss at 2 av 16 norske delegater var kvinner. Det er altså 60 år siden. Jeg er glad for at utenrikskomiteen i sine innstillinger så klart understreker at det nordiske samarbeidet er sterkere og omfatter flere områder enn noen gang før. Og jeg vil legge til, som også flere har vært inne på før i dag, at nordisk samarbeid er også mer dynamisk enn på lenge, noe det norske formannskapet i Nordisk råd i 2013 har ambisjoner om å forsterke. Jeg vil også vise til tidligere innlegg. Ulik tilnærming og ulik tilknytning til Europa til tross, nordisk samarbeid øker og er blitt både mer dynamisk og mer målrettet. Jeg har merket meg at regjeringen skriver i sin melding at den europeiske integrasjonsprosessen er blitt en felles ramme for politikk og regelverksutvikling i de nordiske land. Det nordiske samarbeidet innenfor EU/EØS er i dag et av de viktigste nordiske samarbeidsinstrumentene. Det er veldig klare ord, men nesten sitat fra det som står i meldingen. Dette er også noe utenrikskomiteen registrerer i innstillingen til meldingen. Også Nordisk råd har vedtatt en Europa-strategi. Vi prøver å ha et årlig møte i tillegg til å følge opp sakene mer systematisk overfor Europaparlamentet. Nordisk samarbeid kan faktisk gi en merverdi når europeisk politikk skal utformes. Det går en rød tråd fra det nordiske ministerrådsprogrammet i 2012 til Norges formannskapsprogram for Nordisk råd i 2013. Arbeidet med å sikre at vi fortsatt har bærekraftige, robuste velferdsstater i Norden står sentralt. Vi må søke å møte utfordringene som dagens rammebetingelser gir. Jeg er enig i det som står i meldingen om dette. I vårt formannskapsprogram snakker vi om et effektivt Norden med en sunn utvikling av velferdsstater og et velfungerende nordisk arbeidsmarked uten unødige eksisterende eller nye grensehindringer. Gjennom systematisk politisk arbeid har de nordiske land formet våre samfunn til en modell som stadig flere etterspør rundt omkring i verden, og som UNDP, FNs utviklingsprogram, i sine årlige rapporter gang på gang kårer til de beste land å leve i. Dette er en økonomisk modell der vi skaper verdier og så deler dem, der privat sektor reguleres av staten, og der det er store velferdsstater med universelle rettigheter. Vi har et arbeidsmarked der staten spiller en rolle sammen med partene i arbeidslivet, noe som også har skapt vekst og stabilitet, og der vi har høy kvinnelig sysselsetting. En del av likestillingspolitikken, ja, selvfølgelig, men at jentene jobber, skaper også vekst og utvikling. La meg legge til at likestilling, kjønnsroller og familiepolitikk faktisk i dag er blant Nordens fremste eksportartikler, og noe man også på kultursiden jobber ganske mye med. Ungdomsarbeidsledighet og utdanningspolitikk var viktige temaer i Nordisk råd i 2012. På sesjonen i Helsinki ble det arrangert en viktig sideevent, et seminar, om temaet, der norske Anna Ljunggren var en viktig pådriver. Det var vi stolte av, vi andre. Jeg vil fra formannskapets side jobbe for å avholde en større utdanningspolitisk konferanse, der vi ser på frafall i skolen, hvordan utdanning bedre kan tilpasses arbeidslivet og på synkronisering av utdanning fra de enkelte land. Godkjenning av hverandres yrkesopplæring og kompetanse er for øvrig også en EØS-sak. Det er også noe som kunnskapsministeren har respondert på når man har tatt dette opp med henne, og hun vil gjerne se hva som skjer i Brussel samtidig. Igjen ser vi at nordiske grensehindre også er en veldig viktig del av det som skjer innenfor EØS. Det norske programmet har også lagt vekt på helsepolitikk. På helsektoren vil vi særlig jobbe for at små grupper med sjeldne diagnoser kan få bedre behandling ved at det satses på å bygge opp kompetanse på ulike sykdommer. Da trenger man flere, og da trenger man å samarbeide i Norden. Det er også et mål å få til et register som kan fange opp helsepersonell som er svartelistet i nordiske land. Jeg tror dette er noe som folk i Norden vil sette pris på at Nordisk råd vedtar. Jeg tror kanskje det er her folk flest, hvis man kan bruke det uttrykket, føler at Nordisk råd gjør noe som de mener har betydning i hverdagen. Så understreker stortingsmeldingen betydningen av språkforståelse blant barn og unge i det nordiske samarbeidet. Jeg er kjent med at Foreningen Norden gjennomfører tiltak som har hatt positiv effekt, bl.a. nordiske forfatterbesøk til barne- og ungdomsskoleelever. Slike tilbud betinger en forutsigbar økonomisk situasjon. Som utenriksministeren også understreket, og andre, skjer det mest dynamiske samarbeidet i Norden i dag innenfor utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikk. De nordiske land har ulike sikkerhetspolitiske forankringer. Noen er medlem av EU, men ikke av NATO. Andre er i NATO, men ikke i EU. Danmark er medlem av begge organisasjoner, men deltar ikke EUs forsvarspolitikk. Det gjør derimot Norge, som ikke er medlem. Dette er komplisert. Likevel, det nordiske forsvarssamarbeidet øker innenfor rammene av – og med respekt for – de enkelte lands alliansepolitikk. Ulik forsvarspolitisk forankring er dermed ikke til hinder for et tett og godt sikkerhetspolitisk samarbeid i en dynamisk periode av nordisk samarbeid. Jeg mener det er viktig at Nordisk råd forsterker det sikkerhetspolitiske samarbeidet. Det bør også inkludere beredskap og samfunnssikkerhet. Vi lever i en tid der asymmetrisk krigføring utgjør det alvorligste trusselbildet. Det er positivt at de nordiske utenriksministrene på møtet i København i november i 2011 ble enige om å etablere et nordisk samarbeid om digital sikkerhet også. Samfunnssikkerhet krever økt fokus på sivilt-militært samarbeid og kanskje også en debatt om Forsvaret som operativ ressurs for sivil beredskap. Nordisk samarbeid om beredskap og samfunnssikkerhet må konkretiseres og aktiviseres. Erfaringene i Norge etter 22. juli og rapporten som kom i den forbindelse, tilsier at i hvert fall noen deler av vårt samfunn er for dårlig forberedt på de nye truslene. Det dreier seg om alt fra hvordan sykehus fungerer til om vi kan trekke på hverandres helekopterkapasiteter, logistikkløsninger osv. Nordic Defense Cooperation – NORDEFCO – ble etablert i 2009. Strukturen innbefatter samarbeid om bl.a. innkjøp og kapasiteter. Jeg vet at det utredes muligheter for et nordisk samarbeid om taktiske transportfly. Strategisk utvikling, utdanning og øvelse inngår også. NORDEFCO har faktisk etter hvert fått stor internasjonal synlighet. Det må ses på bakgrunn av økt internasjonalt fokus og samarbeid med stadig synkende forsvarsbudsjetter. Jeg vil vise til at både NATOs Smart Defense og EUs «pooling and sharing» er uttrykk for dette, og Norden går her foran og viser vei. Så vil jeg legge til at det norske formannskapet vil ta initiativ til en rundebordskonferanse om forsvarspolitikk i god tid før høstens sesjon, der ministrene kan legge fram sine redegjørelser for parlamentarikerne. Til slutt: Vi som parlamentarikere må også ta politikken tilbake i nordisk samarbeid og ta ansvaret for den. Det er politikken som har formet de nordiske samfunn. Det er politikken som har gjort dem til verdens beste land å leve i, både for menn og for kvinner. Det er politikken som skal ta oss videre og sikre fortsatt bærekraftighet når det gjelder den nordiske modellen. Og la meg legge til at det også må gjelde Ministerrådet, og jeg ser på den kommende generalsekretæren for Ministerrådet. Det er ikke alltid slik at embetsmennene bringer sakene så fort som mulig fram til de ulike statsråder og ministre, så dette er også en utfordring til Ministerrådet og samarbeidsministeren.