Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-03-06:
Å forbedre barnevernsloven er en viktig sak – og en omfattende og kompleks sak. Jeg har måttet bruke en del tid på å lese meg opp og på å besøke ulike barnevern i ulike kommuner, og jeg har blitt utrolig interessert i saksfeltet på veien. Godt er det da at jeg og Senterpartiet stort sett er enige i de fleste lovendringene som departementet foreslår. Det er riktig på så mange plan at barnevernsloven blir en rettighetslov for barn, og at barna nå også får rett til medvirkning og informasjon om sin sak. Og det er helt klart riktig å tydeliggjøre barnevernets ansvar for å samarbeide og følge opp barnet og dets foreldre. Ikke minst er jeg begeistret for at kommunene nå får en plikt til å vurdere bruk av foreldreråd eller andre nettverk rundt barnet ved fosterhjemsplassering. Etter å ha besøkt barnevernet i Kongsberg, som kan vise til svært gode resultater ved å benytte seg av en slik foreldrerådsmodell i mange saker, er jeg ikke i tvil om at dette er en god lovendring. Men også i Kongsberg var man tydelig på at det absolutt finnes en del situasjoner der det aller beste for barnet er å ikke ha noe med nær- eller storfamilien å gjøre. Derfor er jeg glad for at fokuseringen på barnets beste styrkes veldig tydelig i det nye lovverket. Vi i Senterpartiet mener det er områder hvor den nye barnevernsloven kunne vært ytterligere forbedret. Vi har fremmet noen forslag som jeg hadde ønsket at flere partier kunne vært med og støttet – som det å sette begrensninger for hvor mange ganger et enkelt barn kan flyttes mellom ulike barnevernstiltak, og ikke minst vårt forslag om at lovverket bør tydeliggjøre at såkalte enetiltak for barn i barnevernsinstitusjoner ikke skal forekomme, så fremt det ikke i helt spesielle tilfeller vurderes som barnets beste. La oss ikke glemme de tragiske utfallene vi har vært vitne til som følge av at systemet har sviktet barnevernsbarn, hvor bl.a. bruk av enetiltak ikke har vært bra, f.eks. i forbindelse med det fatale knivdrapet på Sørlandssenteret i fjor sommer. Den 16 år gamle jenta som knivstakk, var på enetiltak. Både Barneombudet og barnevernsbarn som har vært på enetiltak, advarer mot det. Ellers har vi et forslag om å innføre et nærhetsprinsipp i barnevernet, da vi mener at nærhet er altfor lite vektlagt. To av ti barn plasseres utenfor egen region. Denne praksisen viser at hensynet til produktivitet og kostnadsutnyttelse av institusjonsplasser prioriteres foran barns behov for å være tilknyttet hjemstedet, ofte i strid med hensynet til barnas beste. Dessuten er det dyrt for kommunene, som VG nylig avdekket at sliter med nettopp oppfølging av fosterhjem. I går lærte jeg i barnevernet i Nordre Land at det er utrolig krevende å ha barn spredt i fosterhjem over hele landet. Jeg ble styrket i troen på at et forsterket regelverk om plassering i nærområdet vil være det beste, bl.a. fordi det også vil måtte føre til økt oppmerksomhet og ressurser til rekruttering av flere fosterhjem, noe som trengs. Jeg synes selvfølgelig det er beklagelig at jeg ikke får støtte fra de andre partiene til disse forslagene, men jeg har forståelse for argumentasjonen for det og håper derfor at vi sammen kan jobbe mer med disse når resten av barnevernsloven skal behandles. Da håper jeg det også blir flertall for skikkelig ettervern. Ellers må jeg si jeg synes det er underlig at Senterpartiet er alene om å ville erstatte begrepene «atferdsvansker» og «utpreget normløs atferd» med en bedre og mer formålstjenlig ordlyd. Barnevernslovutvalget foreslo dette i utredningen sin, bl.a. basert på mange høringsinnspill. Kristelig Folkeparti og SV går inn for denne endringen i § 6-4, men i de andre særlovene som bruker samme ordlyd, går de ikke inn og endrer det, sånn som oss. Det synes jeg er litt uforståelig. Selv om vi nok blir alene om å stemme imot endringen av § 9 første ledd annet punktum, er jeg skikkelig fornøyd med at hele komiteen stiller seg bak mitt og Senterpartiets forslag om at regjeringen må se nærmere på om det virkelig skal være slik at kommunene må dekke utgiftene til tolk og sakkyndige i fylkesnemnda. Utfordringene med dette ble ikke minst belyst da vi nylig besøkte Kautokeino og Karasjok på komitéreise. Sametinget var også opptatt av det, og de har i tillegg gitt oss innspill i siste indre på at urbefolkningens perspektiv burde fått litt mer rom i de endringene vi gjør i barnevernsloven i dag. Det støtter jeg Sametinget i. Men jeg ser fram til å få regjeringens forslag til endring, både når det gjelder bekostning av sakkyndig og tolk, og også forhåpentligvis ved at de kommer med et forslag om å styrke det samiske perspektivet når de og vi senere skal ta tak i hele barnevernslovverket. Med det tar jeg opp våre forslag.