trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Først en liten tur innom representanten Woldseth og tall: Det finnes faktisk ganske mye forskning. At Woldseth ikke kjenner til forskningen, kan ikke jeg ta ansvar for. Jeg tror kanskje at den forskningen som skulle kunne overbevise representanten Woldseth og Fremskrittspartiet i disse spørsmålene, finnes ikke. Det er helt korrekt, som Marthinsen sier, at det ikke er så lenge siden Fremskrittspartiet fra denne talerstolen kalte spilleavhengighet «det såkalte problemet». Om røykeloven var et dårlig eksempel – ja, i farten fant jeg ikke på noe bedre. Men det jeg prøvde å vise med det, var at det går an å være selvstendig i Norge, det går an å ta selvstendige initiativ. Når det gjelder egenandeler – i og med at det ikke er mulig å få gjort noe med den situasjonen som er nå – håper jeg at statsråden også har lagt merke til at vi ikke har krevd noen inngripen i prosessen eller i spillemarkedet. Vi er svært fornøyd med det arbeidet statsråden gjør. Hun har hatt vår støtte hele veien. Vi krever ingen strakstiltak nå. Men jeg må også si at dersom det nå skulle vise seg at det blir flere rettssaker, at dette vil dra ut i tid, må vi nok vurdere om vi skal gjøre noe, men det regner jeg med at statsråden også vil finne ut av. Men vi er i en ekstraordinær situasjon der pengene strømmer inn i kassa, også til staten, for vi har vedtatt at vi skal bruke 0,5 pst. av det som kommer inn, nettopp til tiltak. Da synes jeg det er meningsløst å innføre en egenandel, fordi det rammer de aller svakeste, også av de spilleavhengige. Det er de som ikke klarer dette. Vi vet at dette bare vil forsterke problemet: De får ikke behandling, og det betyr at de fortsetter å spille. Og som jeg har sagt før i dag, det rammer jo ikke bare dem selv, det rammer familie, barn og lokalsamfunn. I en ekstraordinær situasjon, i påvente av rettssaken, må det også være mulig å foreta en ekstraordinær bevilgning slik at man slipper egenandel på den typen behandling. Jeg ber statsråden ta med seg det en runde til. Så vil jeg gi ros til statsråden. I denne perioden har statsråden vært lydhør og har bidratt. Og som også representanten Marthinsen sa: Det har skjedd en holdningsendring i Norge i løpet av de siste fire år. Vi har gitt vårt bidrag, men jeg roser statsråden for å ha bidratt til det samme. Pengespill er fattigmannsskatt. Lavinntektsfamilier bruker åtte ganger større del av inntekten sin på det enn de som er bemidlet. Statsråden har ikke kommentert det som det er mulig å gjøre noe med, nemlig markedsføring og reklame, der statsråden sitter i en god posisjon i forhold til den største reklamebrukeren i Norge, nemlig Norsk Tipping. Jeg har ikke fått noen kommentar med hensyn til hvorfor setningen om at det ikke skal fokuseres på de store gevinstene, ble tatt ut av Lotteritilsynets handlingsplan. Reklame kan vi gjøre noe med: mindre reklame, mer nøkternhet og mer forbrukeropplysning.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Det er klart at det går an å få i stand eigne tiltak. Men eg synest nok òg, som interpellanten sa, at å bruka røykelova som eit eksempel – det er eit godt eksempel på eit godt tiltak, men ein kan ikkje gå inn på nettet og få røyka på restaurant i utlandet, for å seia det slik – ikkje var det beste eksempelet ein kunne brukt. Eg har ingenting imot å henta informasjon, korkje frå Nederland eller frå USA, for å sjå korleis dei klarar det. Så vi kan komma tilbake og sjå på kva dei klarar å få til, i forhold til bl.a. nettpoker og spel på nettet. For er det noko vi kan læra av dei, slik at vi kan avgrensa tilgangen her i Noreg, er det veldig bra. Eg kan lova interpellanten at vi skal innhenta informasjon og gi den informasjonen på eigna måte til Stortinget, om det er interesse for det. Den handlingsplanen som vi har vedteke, skal utvikla seg i takt med behova, og som eg nemnde i mitt svar, skal vi ha eit tilbod i alle fylke i landet innan år 2008. Så handlingsplanen er dynamisk, og handlingsplanen kan reviderast heile vegen. Han kan gjerast betre, og han kan tilførast meir ressursar etter kvart som ein ser at det er behov for det. Når det gjeld det som går på eigendelar, har eg forståing for det interpellanten seier. Samtidig er det eingong slik at dei som har bruk for samfunnet sine helsetenester, må i stor grad betala eigendelar. Å skilja ut nokre område som ikkje skal gjera det, mens andre skal gjera det, er eg ikkje sikker på er så veldig heldig. Eg ser då bort frå det som går på innlegging på sjukehus, som har ei anna form for eigendelspolitikk i botnen. Så eg har forståing for at helseministeren svarte at dei skal behandlast på same måten. Til det med fordobling av omsetninga og samanlikninga med alkoholforbruket: Det er klart at vi har sett ei mangedobling, ikkje frå 7 til 26 milliardar kr frå 2001 til 2004, men frå 9 til 26 milliardar kr frå 2001 til 2004. Organisasjonane har sagt seg villige til ein reduksjon i tilførselen av midlar i høve til det dei ville fått med 9 milliardar i omsetning. Dei har godteke å gå ned på eit nivå på 6–7 milliardar kr. Eg er glad for at organisasjonane har gitt oss støtte i dette arbeidet. For om vi ikkje hadde gjort noko, hadde dei fått veldig store inntekter i åra som kjem, og dei ser sjølvsagt òg på pengane dei taper. Eg synest den støtta vi har hatt frå organisasjonane, har vore ei god moralsk støtte, som viser at dei òg vil ta eit tap for å berga menneske. Det er bra at dei gjer det. Så skal eg lova å komma tilbake til Stortinget med ei oppfølging av handlingsplanen. Eg skal som sagt også komma tilbake med innspel i forhold til det som føregår i dei andre landa som har det forbodet som interpellanten påstår at dei har fått til.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Eg må jo seia at det er litt artig å vera i Stortinget og ha ein så fredeleg og god debatt som den vi har hatt i dag, der alle er så einige som vi er, i alle fall nesten alle. Eg reknar med at temperaturen stig fram mot laurdagen, men då får vi heller ta ein ny debatt på andre område. Fyrst eit svar til representanten Giske når det gjeld automatar på norske skip: Det vi skal vera klar over, er jo at dei norske skipa som har automatar, får store inntekter. Desse inntektene går jo berre tilbake til reiarlaga. Dei går ikkje til samfunnsnyttig arbeid i det heile teke. Det er jo heilt meiningslaust, for vi seier jo at pengespel er forbode i Noreg, men at det er lovleg dersom inntektene går til samfunnsnyttig arbeid. Då tenkjer vi på kultur, vi tenkjer på idrett, og vi tenkjer på alt dette som vi kjenner så godt. Eg må få seia det slik: Eg synest ikkje at det å hjelpa reiarane er eit samfunnsnyttig arbeid. Dei pleier å ha gode nok inntekter likevel. At dei truar med utflagging, synest eg ikkje at vi skal bita på. Dette må vi rydda opp i. Inntektene frå desse automatane skal gå til samfunnsnyttig arbeid, og vi definerer ikkje reiarverksemd innafor den kategorien. Det reknar eg med at heller ikkje Arbeidarpartiet gjer. Så har eg lyst til å takka interpellanten for initiativet. Eg trur det er viktig å halda saka varm. Vi skal snart ha saka opp i Borgarting lagmannsrett. Ho begynner på måndag. Det er ei spennande tid vi går i møte, det gjeld om vi som nasjon skal kunna få lov til å ha vår eigen nasjonale politikk på dette området, og om det norske rettsvesenet gir oss lov til å ha det. Eg har heile tida hatt god kontakt med fleirtalet på Stortinget når det gjeld denne saka, og det takkar eg for. Det reknar eg òg med at vi kjem til å ha vidare. Vi treng å stå saman, for vi veit at det er store økonomiske makter som står mot oss. Dei bruker mykje pengar både på advokatar og andre ting for å motarbeida dei vedtaka som Stortinget har gjort. Men vi vil sjølvsagt òg vurdera kva vi skal gjera dersom dette dreg ut i tid endå ein gong. Det er eit ansvar som departementet tek på seg, og som eg tek verkeleg på alvor. Eg tek òg med meg dei signala som går på dette med eigendel. Så er det mange som har vore inne på at det har vore ei haldningsendring blant folk dei siste fire åra. Eg må få lov til å minna om at Regjeringa faktisk meinte nesten det same for fire år sida. Vi ville gjera nokre grep då, men Stortinget var ikkje med oss, som dei heldigvis har blitt no. Men ei fordobling av problema på spelemarknaden har jo vore med på å endra haldningane. Vi jobbar vidare med det som går på marknadsføring. Det sa eg òg i innlegget mitt, så dersom interpellanten les referatet, vil han sjå at eg seier at vi skal komma tilbake til det som går på marknadsføring og reklame. Vi jobbar med det, og så får vi vurdera innspel i forhold til åtvaringar. Det er dei som synest vi bør komma med åtvaringar på speleautomatane, slik som vi har på røykpakka. Dette skal vi vurdera, og så kjem vi tilbake til den planen når vi er ferdige med han.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Det er en viktig sak interpellanten tar opp. Ulike spill er til glede for mange i Norge. Det er ikke få som sitter og ser på Lotto-trekningen, som følger med på fotballrunden, eller som putter noen kroner på en automat når de kommer forbi en. De er stort sett til glede og stort sett også til stor berikelse for mange organisasjoner, idrettslag og de store sammenslutningene som driver med humanitært arbeid og andre typer virksomhet som er nyttige for samfunnet. De gir inntekter, store inntekter, og her er det helt avgjørende at vi klarer å holde spilleinntektene på norske hender, særlig i forhold til Lotto og fotballtippingen. Vi ser hvordan store internasjonale aktører også prøver seg på det norske markedet, aktører som overhodet ikke har noen deling med veldedige organisasjoner. Vi har et reklameforbud som vi bør opprettholde. Vi bør også så langt som mulig se på nettspillene, på betalingsordninger osv., om det finnes måter som kan beskytte våre spill, og kanalisere de pengene som skal brukes på spill, inn i systemer hvor frivillige organisasjoner nyter godt av dem. Men så er det slik at i likhet med alkohol, som også kan være til glede i noen tilfeller, blir det store problemer for enkelte. Det er enkelte som ikke klarer å styre sin spilling, særlig på automater, med tragiske følger både for dem selv, for familien og for privatøkonomien, og dette skaper sosiale problemer. Derfor er det viktig å ha et regelverk. Vi støtter Regjeringens omlegging til at Norsk Tipping skal ta over spillemarkedet også når det gjelder automater, og vel å merke ikke fordi, som det hevdes av enkelte, vi skal kontrollere pengestrømmene eller få mer overskudd – det kunne vi lett ha fått til også for de private aktørene – men fordi vi ønsker å ha direkte innflytelse og kontroll med hva slags type spill som brukes, hvor mange spill som settes ut, slik at vi lett kan gripe inn dersom det er noe som vi mener er uheldig. Vi ønsker offentlig styring. Det er motivet, ikke pengene. Derfor mener jeg også at det ikke skulle være grunnlag for noen EØS- og ESA-inngripen i den typen virkemiddel. Det er selvsagt også viktig å ha hjelp og støtte til dem som likevel får problemer. Det er bra at statsråden varslet at man ønsker å ha et behandlingstilbud opp å gå i alle fylker innen forholdsvis rimelig tid. Det er slik at jo tidligere man kommer inn og får gitt hjelp, jo færre kommer ut i økonomiske problemer og får den type følger. Så er det et siste, lite problem – det er ikke lite – som jeg håper statsråden kan rydde opp i, og jeg håper at hun mot slutten av interpellasjonsdebatten gjør det. Det gjelder automatene på norske skip som går i utenlandstrafikk. Her vil det norske regelverket gjelde, med ganske dramatiske konsekvenser for inntekten til disse båtene. Konsekvensen av det kan bli at man flagger ut istedenfor å redusere spillevirksomheten. Derfor mener vi fra Arbeiderpartiets side at man må finne gode løsninger for disse skipene, slik at ikke resultatet blir akkurat like mye spilling, men at båtene får andre flagg enn det norske.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-02:
«That was an interesting «vending»» – for å si det slik. Representanten Giske stod her nå og nærmest foreslo det samme som vi fremmet i et forslag i forbindelse med at vi innførte monopol. Da stemte Arbeiderpartiet nei. Nå har de vel sett at det kanskje er bedre å fremme dette forslaget selv. Så populister er vi alle i disse valgkamptider. Representanten Bergo sier i sin interpellasjon følgende: «I påvente av en dom i lagmannsretten har kulturministeren utsatt innføringen av monopolet på drift av spilleautomater til 31. desember 2005. Samtidig ser vi at flere mennesker får spilleproblemer. Markedsføringen gir urealistiske forventninger, og tapsproblemer forties». Ja, det kan hende han har rett. Men det kan også hende at han ikke har rett. Han slår om seg med tall som han ikke dokumenterer overhodet. Jeg har stor forståelse for bekymringen, og det er helt relevant å ta opp problemstillingen som interpellanten har i denne interpellasjonen, men jeg synes det blir på veldig sviktende grunnlag når man ikke kan dokumentere tallene. Da vi behandlet lotteriloven, fremmet Fremskrittspartiet og SV et forslag om å bruke ikke en halv, men faktisk en hel prosent av inntektene på spill til forskning og behandling av spilleavhengige. Det fikk ikke flertall, dessverre. Hvis det hadde fått flertall, hadde man kanskje hatt mer midler. Man hadde kanskje sluppet å innføre egenandeler på behandling av spilleavhengige. Man kunne kanskje ha igangsatt forskere til å legge fram statistikker for å få reelle tall på bordet. Jeg synes det blir noe søkt når man krever egenandeler på behandling av mennesker som har spilt seg fra gård og grunn. Det blir nærmest å ta fra dem som ikke har noe. Det bør uten tvil forskes mer på dette feltet, for selv om representanten Bergo sier at det nok finnes tilstrekkelig dokumentasjon, er spillemarkedet i likhet med alt annet i en rivende utvikling. Ulike nye spill dukker opp, riktignok uten klingende mynt, men tause spill på Internett blir man åpenbart også avhengig av. Ja, vi skal ha et tilbud for de spilleavhengige, og vi skal og bør styrke forskningen på dette feltet. Men jeg er langt fra sikker på at forbud er veien å gå, verken når det gjelder automater, eller ved innføring av monopol for automater. Jeg tror heller ikke på noe forbud, at noen skal kunne gå inn og stoppe pengetransaksjonene på min konto i banken.
Oddny Omdal (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Det er nok mange spill som kan gi spilleavhengighet, men jeg vil konsentrere mitt innlegg om spilleautomater. Det norske gevinstautomatmarkedet har over en lengre periode utviklet seg uten tilstrekkelig offentlig regulering og kontroll. Det var helt nødvendig å gjøre noe da Stortinget i 2003 sluttet seg til Regjeringens forslag om å gi Norsk Tipping enerett til å drive automater fra 1. januar 2006. Bakgrunnen for vedtaket var bl.a. at gevinstautomater vi nå har, i økende grad skaper problemer med spilleavhengighet. Behandlingsinstitusjonene for spilleavhengighet melder om en meget sterk økning av antall personer som har alvorlige problemer med å håndtere sin spilleatferd. Denne uheldige utviklingen samsvarer med utviklingen i automatomsetningen. Fra 2001-2003 økte omsetningen fra gevinstautomater fra 8,9 milliarder kr via 15 milliarder kr i 2002 til 22,7 milliarder kr. Ferske tall viser at omsetningen har økt til 26,3 milliarder kr i 2004. Det er mange frivillige lag og organisasjoner som er svært opptatt av hva som skjer med dagens gevinstautomater. I 2004 omsatte automatene for 26 milliarder kr. Etter gevinstutbetaling ble overskuddet ca. 5 milliarder kr til fordeling mellom frivillige organisasjoner, de private operatørene og lokaleinnehaverne. Av dette fikk organisasjonene ca. 2 milliarder kr. Det er ingen tvil om at dagens automatdrift fører til store problemer for dem som blir avhengige. 80-90 pst. av dem som ringer hjelpetelefonen for spilleavhengighet, har spørsmål om og problemer med automatene. En regner med at ca. 50 000 personer har spilleproblemer i dag. At dette er et stort problem, viser en spørreundersøkelse som er gjort av Norsk Tipping og Norstat i mai, som viser at 80 pst. av de spurte mener at automatene har litt eller svært negativ konsekvens for samfunnet. 38 pst. svarte at de kjente noen som visste eller trodde at de var spilleavhengige. 75 pst. var helt eller delvis enig i at pengespill bør drives under streng statlig kontroll. Utviklingen de siste årene støtter sterkt opp under de vedtak regjering og storting har gjort. Jeg vil også vise til at Regjeringen har tatt problematikken for spilleavhengige på alvor. Det er nå lagt fram en handlingsplan mot spilleavhengighet. Det norske pengespillmarkedet vil bli overvåket på en helt annen måte enn før med hensyn til de mekanismer som kan føre til uheldig spilleatferd. Det første grepet, som allerede er tatt, og som snart vil bli vedtatt, er retningslinjer for markedsføring av de statlig kontrollerte pengespillene. Disse må holdes på en samfunnsmessig forsvarlig måte. Den beste måten å sikre at pengespill i Norge avholdes og utvikler seg på en tilfredsstillende måte på, er at det blir tatt hensyn til de spilleavhengige framfor næringsinteresser. Myndighetene trenger mulighet til å foreta raske revideringer ved behov. Jeg mener vi må kjempe videre for å få gjennomført det store grepet mot spilleautomatene. Bare på denne måten kan vi få kontroll som vil vare over tid.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Jeg er glad for denne interpellasjonen, fordi det er viktig å holde dette temaet varmt, ikke minst av hensyn til opinionen og av hensyn til de ulike aktørene på spillemarkedet i dag. Det er ikke til å komme fra at det har skjedd en kolossal utvikling fra jeg ble konfrontert med disse problemene første gang i forrige stortingsperiode, og fram til i dag. Jeg synes det er interessant å se at også Fremskrittspartiet nå erkjenner at spilleproblematikken i Norge virkelig er et punkt som det er viktig å gripe fatt i. Jeg husker meget godt fra tidligere debatter her i Stortinget da representanten Simonsen representerte Fremskrittspartiet, at man benektet de tallene som ble lagt fram som antydet et begynnende spilleavhengighetsproblem i Norge. Jeg synes det er fint at man kan stå sammen om den erkjennelsen, fordi det betyr at man også må stå sammen om å finne fram til løsninger. Jeg mener at i denne sammenhengen har statsråden vist både handlekraft, vilje og evne til å finne fram til løsninger. Riktignok har man ikke gått det siste skrittet. Man har tatt ett skritt på veien, men foreløpig har det stoppet opp. Men det må jo være i alles interesse at dette bringes videre. Det har selvfølgelig vært en debatt om de midlene som de frivillige organisasjonene, humanitære organisasjoner osv. skulle få som utbytte. Det har vært kjempeaksjoner mot oss stortingsrepresentanter. Det er ingen av oss som har unngått henvendelser fra gode mennesker i våre egne hjemfylker. Her har de sagt at de får midler til musikkorps og til det ene og det andre gode formålet, midler som de nå er redde for at de mister. Det var derfor jeg innledningsvis begynte med å si at jeg synes det er bra med denne interpellasjonen, fordi den holder varm en side ved dette som vi må bevisstgjøres på alle sammen – ikke bare vi som sitter på Stortinget, men rundt omkring i samfunnet for øvrig. Her er det sider ved noe som vi ser på som en dagligdags ting, som kan ha negative konsekvenser, og som vi av den grunn er nødt til å gjøre noe med, ikke for å frata mennesker gleder, men for å følge opp i forhold til avhengighetsskapende maskiner, i dette tilfellet. Jeg ønsker statsråden lykke til videre, og jeg synes også det er grunn til å ønske interpellanten lykke til videre med dette arbeidet, som er viktig.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Når jeg tar ordet i denne debatten, har det sammenheng med at jeg i en del år nå har vært saksordfører for kriminalomsorgen innenfor justisbudsjettet. Det som dreier seg om opplæring, er en viktig bit også sett fra den synsvinkelen. Fengselsstraff er, i hvert fall sett fra Kristelig Folkepartis ståsted, for det første samfunnets reaksjon på uønsket atferd, og dernest er det samfunnets tilrettelegging for rehabilitering av den kriminelle til et kriminalitetsfritt liv. Det betyr at det er en viktig periode, kanskje den viktigste perioden, i en persons liv når han eller hun for første gang kommer inn i et fengsel fordi man har bak seg en atferd som samfunnet ikke aksepterer. Vi har ganske klare måltall på at svært mange av dem som er i fengslene, er personer som – jeg liker ikke uttrykket «er mislykkede», for jeg ønsker ikke å beskrive noen mennesker som mislykkede, alle mennesker er egentlig vellykkede – ikke har klart seg i samfunnet på en slik måte at de har fått den atferden som normalmennesket utøver. Derfor er det viktig at de når de kommer i fengsel, ikke blir møtt med krav som de heller ikke der klarer å oppfylle. Derfor er jeg glad for at man så sterkt understreker at man ønsker tilpasset opplæring, for det er klart at man må ta utgangspunkt i den enkelte innsattes behov, forutsetninger og ønsker. Det hjelper ikke å komme med noe som noen kloke hoder har funnet ut at det bør han kunne, eller det bør hun gjøre. Vi må ta utgangspunkt i personene, og så må vi passe dette til. Jeg synes at det som har vært signalisert gjennom meldingen, og også det som innstillingen gir uttrykk for, tyder godt. Jeg vil gjerne understreke det som også andre her har sagt: Det er viktig med en sammenheng mellom det som skjer når en person er inne i fengselet, og det som skjer når vedkommende løslates og skal ut i det sivile samfunn. Da er det viktig at man også i forhold til skolevesenet har en oppfølgende kontakt som er etablert lenge før vedkommende blir løslatt fra fengselet, slik at man ikke løslates til usikkerhet og spørsmål, men at man løslates til noe man ønsker å føre videre, fordi det var så positivt det man begynte på i fengselet.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Innledningsvis vil jeg peke på at meldinga har fått en veldig god mottakelse i komiteen. Det er i stor grad enighet om de tiltak som Regjeringa foreslår. For Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at de innsatte skal ha samme rett til god og tilrettelagt utdanning som øvrige samfunnsborgere. Dette er et ruvende prinsipp, som da også har ligget til grunn for vår behandling. Fra Arbeiderpartiets side vil jeg understreke at muligheten for utdanning under soning kan være nettopp det elementet som skal til for å hjelpe unge lovbrytere og andre til et bedre liv – et liv uten kriminalitet og uten fornedrelse. Vi har i arbeidet med denne meldinga stadig kommet tilbake til behovet for godt samarbeid mellom skole og arbeidsbedrift i fengsel – dette også sett i sammenheng med de innsattes muligheter til å få vurdert sin realkompetanse. Pr. i dag er det dessverre flere norske fengsler som ikke tilbyr utdanning under soning. Det er etter mitt syn meget beklagelig. Like uverdig er det at norsk fengselsvesen har sviktet når det gjelder å legge til rette for utdanning for kvinnelige innsatte, enda statistikken viser at kvinner generelt er mer interessert i å ta utdanning under soning enn det menn er. Komiteens flertall ber da også om en bedre tilrettelegging for denne gruppen. Undervisningstilbudet både for kvinner og for menn skal jo i første rekke bidra til å gi den straffedømte et bedre liv, samtidig som det må anses som et forebyggende tiltak sett fra samfunnets side. Avslutningsvis vil jeg vise til en fellesmerknad fra SV og Arbeiderpartiet hvor disse to partiene understreker at frigang til skole og arbeid bør benyttes i langt større grad enn i dag. På denne måten vil innsatte kunne få tilgang til samfunnets ordinære tilbud, som bibliotek og behandlingstilbud. For å kunne realisere de tiltak som meldinga bebuder, er det nødvendig med en gjennomgang av finansieringa av opplæringa innenfor kriminalomsorgen. Arbeiderpartiet foreslår derfor sammen med SV at Regjeringa i løpet av 2006 skal legge fram en finansieringsplan for fengselsopplæringa som sikrer forutsigbare rammer. Det må være et mål at alle fengsler kan tilby utdanning, at det legges bedre til rette for kvinnelige innsatte som ønsker et slikt tilbud, og at yrkesrettede fag prioriteres. Arbeiderpartiet vil ikke stemme for SVs forslag, forslag nr. 4. Vi synes det er problematisk om Stortinget skal vedta at, som det står i forslaget: «Deltakerne i prosjektet skal skaffes fast arbeid …» Det er vel ikke så enkelt som at Stortinget kan vedta at folk skal få fast arbeid.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, oppfattet jeg ikke at Lena Jensen tok opp. Jeg oppfattet det slik at hun bare tok opp forslag nr. 4, og jeg vil derfor ta opp forslag nr. 1. Forslag nr. 1 er et forslag som går ut på at vi ber Regjeringa i statsbudsjettet for 2006 legge fram en finansieringsplan for fengselsopplæringa. Det forslaget vil ikke få flertall. Derfor tror jeg vi alle vil være tjent med at både SV og Arbeiderpartiet støtter forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet: «Stortinget ber Regjeringen legge frem sak om statlig finansiering av opplæring innenfor kriminalomsorgen.» Totalt sett vil vi i hvert fall oppnå at vi får et fokus på finansieringa. Arbeiderpartiets gruppe kommer alternativt til å støtte forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
Læring og utvikling er en sammensatt prosess og forløper ulikt for elevene, sier Rolf Reikvam, og det er jeg helt enig i. Men derfra til å slutte at man ikke kan si at elevene skal kunne noe, må da være en kortslutning. Jeg må minne om hva komiteen vår sa for ett år siden: «Komiteen mener at så vel allmenndannelse som mestring av ferdigheter er avgjørende for å fungere i arbeids-, samfunns- og privatlivet. Skolen skal utvikle det hele mennesket gjennom arbeid med verdier, etikk og kultur. Komiteen mener at de grunnleggende ferdighetene ikke står i motsetning til og heller ikke skal gå på bekostning av allmenndannelsen.» Dette skal altså vises i læreplanene, og jeg har tiltro til at departementet tar disse hensyn og bruker den tiden som er nødvendig for å få dette ferdig på en god måte. Det er kommet mange innspill gjennom høringene som nå skal gjennomgås, og jeg regner med at det også blir tatt hensyn til disse. Kristelig Folkeparti vil ha en likeverdig skole med tilpasset opplæring for alle. Derfor presiserer vi, slik også statsråden gjorde, at både Generell del, Læringsplakaten og læreplanene er like forpliktende. Generell del skal videreføres, og den sier at oppfostringen skal baseres på grunnleggende kristne og humanistiske verdier. Gjennom den nye reformen vil vi gjøre en god skole bedre, der hovedprioriteringen er kompetanseløft for lærerne. Da er det viktig med klare læringsmål. For Kristelig Folkeparti består skolens rolle av to like viktige elementer, både «danne» og «utdanne», og de er likeverdige og gjensidig avhengige av hverandre. Alfred Oftedal Telhaug har sagt at elevene ikke kan utvikle seg som selvstendige og skapende mennesker uten det slitsomme arbeidet med å tilegne seg kunnskaper og ferdigheter. Lærings- og ferdighetsmål skal ikke gå på bekostning av oppdragerrollen. Allmenndannelsen skal prege læreplanen og være gjennomgående i opplæringen. Skolen skal bidra til at elevene får en helhetlig kompetanse. Derfor er samspillet mellom skolens dannende og utdannende rolle viktig. Når vi leser i VG at noen savner en vektlegging av at elevene skal bli gagns mennesker, og at læreplanene, står det, er en konkurransemetode, så har det tydeligvis gått noen hus forbi at formålsparagrafen består, og at den såkalte Broen er opphevet og erstattet av Læringsplakaten. Komiteen sier ingenting om en bestemt metode, nettopp fordi vi har tiltro til at lærerne, som er fagpersoner, vet best hvilken metode som skal brukes i opplæringens forskjellige utfordringer. Hvorfor er dette løpet som er lagt nå, plutselig blitt så uansvarlig? Det står tydelig i St.meld. nr. 30 for 2003-2004, Kultur for læring, side 116, at nye læreplaner skal innføres fra 2006. Planen ble lagt for ett år siden av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, og fremdeles er det ett år igjen. Vi er glad for den åpne prosess, slik at mange har kunnet engasjere seg. Det hadde vært verre om vi ikke hadde hørt en lyd. Det er derfor betryggende at statsråden i dag igjen har bekreftet at hun selvfølgelig vil ivareta de prinsipper som Stortinget har lagt til grunn, og som det er en enstemmig komitemerknad om.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-02:
Somme vil meina at Stortinget ikkje er staden for å drøfta dei nye læreplanane. Når representanten Reikvam i denne interpellasjonen tek opp dette temaet, er det bl.a. fordi det er mange som stiller spørsmål om om læreplanane som no vert utvikla, er i tråd med Stortingets vedtak i samband med innstillinga til Kultur for læring. Det er faktisk viktig å få avklart om det er god samanheng mellom den generelle delen av læreplanen og dei nye læreplanane for fag, og om dei nye læreplanane er eit godt utgangspunkt for kvalitetsheving i skulen. Senterpartiet meiner at breidda i kompetanseomgrepet må komma klårt til uttrykk i læreplanen for faget. Kompetansemålet skal visa både kunnskapsmål, ferdigheitsmål og haldningsmål. Læreplanane, som skal vera eit styringsverktøy for både lærar, elev og føresett, må ha tydelege innhaldsmoment som gir retning i læringsarbeidet. Då er det, f.eks., urovekkjande at i høringsutkastet er så sentrale emne som matematikk, talforståing og tala si oppbygging vekke frå barnetrinnet, og berekning av areal og volum er ikkje nemnt i kompetansemåla for ungdomstrinnet. Etter Senterpartiet si meining skal læreplanane vera konsistente, nasjonale styringsverktøy, som samtidig gir moglegheit for det profesjonelle handlingsrommet læraren beherskar. Når sentrale aktørar i Skule-Noreg, som Foreldreutvalget for grunnskolen, Elevorganisasjonen og Utdanningsforbundet, går ut med sterk kritikk av forslaga til nye læreplanar, er det faktisk viktig å lytta. Det er viktig for Stortinget, som har gjort dei vedtaka som ligg til grunn, men det er òg viktig for departementet; det er dei som til slutt gjer det endelege vedtaket. Eg finn grunn til å minna om at her skal det altså lagast læremiddel av god kvalitet, og lærebøkene skal liggja føre på begge målformer til same tid. Då er det viktig at det er tryggleik for at læreplanane tener den målsetjinga Stortinget har om ei kvalitetsheving i grunnskule og vidaregåande skule. Eg registrerer at Høgre tek dette som ein omkamp. Vi stiller oss fullstendig uforståande til akkurat det. Det er faktisk avgjerande at det er tryggleik blant sentrale aktørar, anten vi snakkar om dei som skal undervisa, eller vi snakkar om foreldre/føresette eller elevane sjølve.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-02:
Jeg har vel ikke behov for å si så veldig mye om denne innstillingen, annet enn at jeg er meget tilfreds med den. Jeg synes det ser ut som om saksordføreren og komiteen har gjort et meget grundig arbeid, og jeg er selvfølgelig glad for at det er så stor oppslutning om Regjeringens forslag. Det er også mitt inntrykk at denne meldingen er godt mottatt utenfor dette hus. Selve utgangspunktet for meldingen er jo at god opplæring for innsatte øker mulighetene for at de kan leve et liv i selvhjulpenhet og uten ny kriminalitet når straffegjennomføringen er over. Det er det da også mange gode eksempler på. Et annet utgangspunkt er at de har de samme utdanningsrettigheter som andre, selv om disse i en viss utstrekning må balanseres mot de praktiske rammer som settes i forbindelse med straffegjennomføringen. Det er videre et utgangspunkt at vi må innse at oppgaven med å fylle disse rettighetene med innhold er mer krevende enn ellers. Det skyldes bl.a. at utdanningsnivået i denne gruppen er dårligere enn i befolkningen ellers. Gjennomsnittlig snakker vi kanskje om et kunnskapsnivå som ligger 25 år tilbake i tid, at de yngste har særlige behov, og at vi kanskje mangler en fullstendig oversikt over behov og ønsker. Det er også en utfordring at mønsteret blant innsatte og bruken av fengslene har endret seg, ved at det i dag er innsatte med lengre dommer i fengsler som tidligere ble brukt til korttidssoning. Og fengselet setter naturligvis noen rammer i seg selv fysisk og i forhold til skolen som innretter seg annerledes, bl.a. ved å ha et skoleår som ikke nødvendigvis er tilpasset et fengselsår, for å si det slik. Det som er utgangspunktet, er at disse oppgavene ikke løses godt nok i dag, selv om de selvsagt løses godt i forhold til svært, svært mange andre land. Nå har vi en del evalueringer og rapporter som forteller oss mer om status og situasjonen i norske anstalter. Da er i grunnen mitt enkle utgangspunkt at målet er at de reformene vi har gjennomført for øvrig når det gjelder utdanning i vårt land, det være seg Kompetansereformen, Kvalitetsreformen i høyere utdanning eller det forestående Kunnskapsløftet i grunnskole og videregående opplæring, og ønskene om forhøyet kvalitet i opplæringen, også skal gjelde innsatte. Derfor har Regjeringen i denne meldingen foreslått en rekke konkrete tiltak for å få det til, som å få til mer fornuftig begynnelse og slutt på opplæringen, et mer helhetlig utdanningsløp også for innsatte, realkompetansevurdering, som jeg tror er meget viktig, tilpasset opplæring, bruk av IKT på en måte som lar seg forene med selve straffegjennomføringen, yrkesfaglig opplæring ved å ta i bruk fengselet på en mer aktiv måte, bl.a., og kompetanseutvikling for lærere. Mange andre forslag har vært nevnt her nå, og jeg setter pris på at disse får stor oppslutning her i Stortinget.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-02:
Jeg er enig i at det er fint at det er mest mulig offentlighet. Mitt poeng var bare å si at det er første gang det skjer at det er så offentlig, og at man ikke kan utelukke at engasjementet da har blitt noe større. Men det har vært vår hensikt. Dette har altså ikke vært vanlig tidligere. Representanten Reikvam sa her at poenget hans er at refleksjon og analytiske evner ikke bare skal synliggjøres i Læringsplakaten eller i Generell del, men også i læreplanene for fag. Jeg vet ikke om han hørte det jeg sa i mitt innlegg. Hvis han går gjennom utkastene – uten at jeg vil gå god for dem her og nå – er ikke «skal kunne» bare brukt som imperativ, men også som modalt hjelpeverb. Det vil si at det f.eks. i utkastene til læreplanene for norsk, samfunnsfag og naturfag – for å nevne noen – står at elevene skal kunne slike ting som å delta i, utforske, vurdere, utvikle, diskutere, reflektere, formulere spørsmål, foreslå og begrunne. Dette er jo nettopp en oppfordring til kritisk tenkning, analytisk evne, evne til refleksjon – altså skolens dannelsesmål, som ligger inne i utkastene til læreplaner for fag. Så har jeg gjennom mediene selvfølgelig registrert at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil stoppe prosessen. Når man har igangsatt en høringsprosess, mener jeg at det er mye mer naturlig at man virkelig hører dem som har villet la seg høre. Jeg avventer først at direktoratet går gjennom høringsuttalelsene og fremmer et forslag til departementet. Så skal vi se på det. Jeg synes det er det eneste forsvarlige når man har satt i gang en høringsprosess. Men jeg har registrert at det er andre partier som vil stanse dette, på bakgrunn av den mediedebatt og den høringsprosess som har vært. Så til felles lærestoff. Jeg er enig i at det er viktig at mye er felles. Men jeg må innrømme at jeg synes det er litt surrealistisk å høre det fra SV, for det er to år siden SV gikk til valg på et program som het «En friskole for alle», uten at man skulle ha private friskoler av noe særlig omfang, og uten at man skulle ha fritt skolevalg. Da var våre argumenter at man jo nettopp hadde forlatt tanken om at noe skulle være felles. Det skulle man på toppen av det hele gjøre uten en felles fag- og timefordeling. Det er veldig vanskelig å bli klok på SVs skolepolitikk, men det er kanskje heller ikke hensikten med denne debatten.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Først registrerer jeg at statsråden ikke har tatt stilling, og det synes jeg er bra. Det betyr at denne debatten kan være med på å påvirke prosessen og påvirke det endelige resultatet, slik at denne interpellasjonsdebatten da kom på et riktig tidspunkt, som en del av den videre prosess. Så har jeg lyst til å si at det skulle da bare mangle at et utkast til læreplaner og den prosessen som skal lede fram til læreplanene, ikke skulle ha størst mulig grad av offentlighet rundt seg. Når det gjelder årsaken til at forholdsvis mange nå engasjerer seg – og reagerer også, delvis – skulle det som sagt bare mangle at en ikke trekker folk, både lærere og andre, med i denne prosessen. Når det gjelder Læringsplakaten og det jeg siterte fra komiteens innstilling – at læreplanen også skal stimulere og utvikle elevenes evne til refleksjon og analyse – gikk det konkret på læreplanen. Det gikk overhodet ikke på Læringsplakaten. Selv om det står mye under parolene i Læringsplakaten, var jo komiteens poeng at dette også skulle være en del av og synliggjøres i de ulike faglæreplanene. Det er fryktelig viktig at det kommer fram. Vi brukte også som argument at vi skulle lage læreplaner som foreldre, elever og lærere skulle kunne forholde seg til på en god måte. Nå har jo foreldre, lærere og elever reagert. I et stort oppslag i VG forleden var det et intervju med lærerorganisasjonene, elevorganisasjonen og Foreldreutvalget for grunnskolen, der overskriften er «Skole-Norge sier stopp». De har også noe av de samme innvendingene mot læreplanen som jeg har. Jeg synes det er viktige innvendinger, som bør være tunge argumenter inn mot statsrådens videre arbeid. Jeg håper inderlig at statsråden tar innover seg de sterke reaksjonene som nå kommer, og at man utvider læreplanene på den måten at de har noe felles lærestoff, at læreplanene ikke bare definerer noen generelle mål – noen av dem kan være klare, og noen er ikke så klare – men at det i tillegg er en del felles lærestoff, og at det framgår av læreplanene. For vi har alle, som samfunn, gjennom den offentlige skolen, som de aller fleste av oss vil ha gått på, behov for å ha møtt en del felles lærestoff og ha noen felles referanser. Noe av det viktigste skolen gjør, er å skape felles referanser. Det må vi synliggjøre gjennom de ulike faglæreplanene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Jeg hadde håpet at en skulle slippe å få servert den tradisjonelle Unge Høyre-retorikken i denne debatten, for saken er egentlig altfor viktig til det. SV går selvsagt inn for at vi skal ha kunnskapsmål. Vi skal lære, vi skal ha klare kunnskapsmål. Og i forhold til det som statsråden nevnte: Da vi sa at det skulle være større frihet for den enkelte skole til å organisere og få til tilpasset opplæring, forutsatte jo det nettopp at vi skulle ha en tydelig læreplan. Vi skulle ha klare læreplanmål, vi skulle ha læreplaner som synliggjorde klart og tydelig hva elevene skulle lære, og så sa vi: Innenfor dette systemet skal det være større frihet til å organisere. I disse læreplanene foreslår en konkret at alle elever skal ha et visst antall timer. Det var den delen vi problematiserte, det var overhodet ikke læreplanen og læreplanmålene, at de skal være tydelige og klare. Så når den typen retorikk kommer opp igjen og opp igjen, vil jeg si enda en gang at vi skal ha klare og tydelige læreplaner, som synliggjør kunnskapsmål, men som også tar med den andre biten, nemlig det som går på dannelsesideal, en skal vise det i faglæreplanen og klare å trekke linjene mellom den generelle delen og faglæreplanene. Det var det som var mitt anliggende, og derfor synes jeg en kunne ha spart oss for den Unge Høyre-retorikken som gikk på kunnskap – det er opp igjen og opp igjen. Når læreplanen i så liten grad definerer felles lærestoff, er det klart at noen må definere det. Da er spørsmålet: Hvem tar den rollen etter hvert? Det er grunn til å tro at det vil bli lærebokforfatterne, eller det kan bli andre som tar den rollen, går inn og definerer en del felles lærestoff. Jeg synes det er mye mer viktig at læreplanene definerer det fellesstoffet som elevene i de ulike skolene skal møte. Så litt til slutt igjen om evaluering: Læreplanene har ikke fanget opp noe av det som komiteen var opptatt av i forhold til at en skal være med og utvikle nye evalueringsformer. Når vi understreker så veldig sterkt gang på gang dette som går på individuelt tilpasset opplæring, må vi også klare å utvikle nye evalueringsformer. Disse læreplanene legger opp til sluttevaluering, eksamen og nasjonale prøver, at det er det som på mange måter skal være styrende. Det er vel grunn til å tro at læreboka og de nasjonale prøvene kommer til å definere hva som skal være fellesstoff, og ikke lenger læreplanen. Det gir grunn til bekymring, og det burde flere ta innover seg. Så helt til slutt det som går på basiskunnskaper: Hvor mange ganger skal vi høre dette? SV gikk inn for disse fem basisferdighetene, at de skulle gjennomsyre alle læreplanene. De som klarer å huske godt og vel et halvt år tilbake, husker det. I tillegg sa vi at det skulle være to basiskompetanser til, nemlig kulturell kompetanse og sosial kompetanse. Så nå hadde jeg håpet at vi skulle slippe å høre dette. Det gikk vi inn for, og det burde de fleste her huske.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Jeg skal først gi ros til SV for at de gir oss mulighet til å komme med synspunkter på læreplanarbeidet og den uro vi registrerer. Stortinget hadde en omfattende runde på læreplanverket i forbindelse med stortingsmeldingen Kultur for læring. Jeg har i hvert fall selv behov for å resymere noen av synspunktene. Komiteen var enig om at Generell del av læreplanen skulle videreføres og være retningsgivende for grunnutdanningen, at fokusering på ferdigheter ikke måtte redusere skolens arbeid med etikk, sosial og kulturell kompetanse, og at ferdigheter skulle være en integrert del av allmenndannelsen. De rød-grønne mente at basiskompetansen i forslaget fra Regjeringen var for snevert. Det burde inneholdt læring om kunnskapstilegnelse, læringsstrategi og sosial og kulturell kompetanse. Disse kompetansemålene ble imidlertid i stedet lagt inn i Læringsplakaten, som Arbeiderpartiet subsidiært sluttet seg til. Men det ble klart uttrykt at disse skulle være forpliktende for gjennomføring av opplæringen. Om læreplanene mente komiteen at de skulle inneholde tydelige mål for kompetanse. De skulle være mindre omfattende og detaljerte, og som nevnt gi muligheter for tilpasning og lokal handlefrihet på veien mot målet. De skulle omfatte faktakunnskaper samt mål for utvikling av analyse og evne til selvstendig refleksjon, som både interpellanten og statsråden også var inne på. Allmenndannelse skulle prege hele læreplanen. Forslaget til nye læreplaner har nå vært på høring og møtt omfattende innvendinger fra foreldre, elever og lærere. La meg bare nevne noen som er knyttet til ulike fagområder: Kompetansemålene er for vage.Innholdet er ikke knyttet til basiskompetansen.Ferdighetsmålene er fastlagt, men allmenndannelse og evne til refleksjon er forsvunnet.Hvor er sammenhengen mellom Generell del, Læringsplakaten og læreplanene?Hvorfor er det ikke noe felles lærestoff, f.eks. ut fra vårt kulturelle ståsted? Dette er en del av innvendingene. Dette er også viktige innvendinger i forhold til de synspunktene som jeg prøvde å resymere fra Stortingets behandling av Kultur for læring. Mitt hovedanliggende er at kritikken, innvendingene og synspunktene må tas på alvor. Statsråden må ikke gjøre farten viktigere enn innholdet. Skolen er for viktig til å bli preget av hastverksarbeid og prestisje om innføringstidspunkt, slik en skribent omtalte det i en avis. Farten er også en innvending for dem som skal produsere læremateriell, og som bør forholde seg til rammene for læreplanen. Dårlige læreplaner gir en fare for at det ikke er disse, men undervisningsmateriellet som blir styrende for læringen i skolen. Det ønsker vi selvsagt ikke. Mitt råd er dette: Bruk nødvendig tid for å sikre gode læreplaner til nytte for lærerne, elevene og foreldrene.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-06-02:
Jeg lyttet med interesse til interpellantens hovedinnlegg. Jeg synes han startet ganske bra, med en litt analytisk tilnærming til problemstillingene, utarbeidelse av lærerplanene, hvor han reflekterte over både kompleksiteten i dette arbeidet og hvor vanskelig det er å få det til på en god måte, ikke minst ved bruk av språket vårt. Men da interpellanten kom opp til de store retoriske høyder, syntes jeg han på en god måte greide å avdekke at her er det også store politiske skillelinjer ute og går. Det er skillelinjer i forhold til kunnskapssyn, det er skillelinjer i forhold til politisk syn, og det er ikke minst skillelinjer i forhold til hva man skal legge vekt på når det gjelder skolens innhold. Når den såkalte rød-grønne allianse nå går ut og sier at man skal utsette læreplanarbeidet, og man skal gjøre betydelige endringer, da skal man altså gjøre betydelige endringer i forhold til noe som man ikke vet resultatet av. Jeg har tillit til at når departementet med statsråden i spissen setter i gang en omfattende høringsprosess som har skapt et betydelig engasjement og debatt, som det er helt naturlig å få rundt denne type planverk, og som det er ønskelig å få, så evner også departementet og statsråden å ta hensyn til og lytte til de viktige og vesentlige innspill, innvendinger og høringsuttalelser som måtte komme i denne prosessen. Jeg må da få lov til å mistenke representanten Reikvam og hans rød-grønne allianse for at det er helt andre ting man er ute etter enn bare å utsette denne prosessen. Man ønsker å legge politiske føringer på fagplanene og legge et politisk innhold i fagplanene. Sett fra mitt ståsted er det å utarbeide fagplaner langt på vei et faglig håndverk og en faglig prosess som de gode fagfolkene vi har i skolen, får ta seg av. Det er ingen ukjent sak at SV har et annet kunnskapssyn og en annen vektlegging enn det Høyre står for. Det gjelder bl.a. forholdet til basisferdigheter, til grunnleggende ferdigheter. Det kan virke som om SV ikke har evnet å ta innover seg alle resultatene vi har fått fra PISA, fra TIMS, fra Læringssenteret og fra nasjonal og internasjonal forskning, som viser det dårlige resultatet når det gjelder f.eks. lesing, regning og skriving, som det nå settes i gang et betydelig arbeid for å forbedre, og som også skal gjennomsyre alle fagplanene som en rød tråd. Det er heller ingen ukjent sak at SV har et helt annet syn, og en helt annen programformulering. Man er imot eksamen, man er imot nasjonale prøver, og man er imot at man skal ha gjennomgående kompetanse i skolen, og vil heller tilbake til en skole som skaper tapere.