trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Arbeiderpartiet ønsker å styrke og videreutvikle lokalsamfunnene langs kysten basert på fellesskapets ressurser i havet og befolkningens rettigheter og muligheter til å høste av disse. Arbeiderpartiet mener fiskeindustrien på land må sikres forutsigbarhet gjennom gode rammevilkår og stabil og jevn tilgang på råstoff gjennom store deler av året, for på den måten å sikre økt verdiskaping, lønnsomme arbeidsplasser og helårlig sysselsetting. Eller som kystopprøret sier: Det skal bo folk i husan langs kysten. Riksrevisjonen har lagt fram sin rapport vedrørende kvotesystemet i kyst- og havfisket. Rapporten er ikke lystig lesning. Til tross for at rapporten slår fast at endringene i kvotesystemet i perioden 2004–2018 har bidratt til økt lønnsomhet i fiskeflåten, noe som er positivt, peker hovedfunnene i rapporten på en rekke negative konsekvenser: Eierskapet til fartøy med kvoter er konsentrert på færre hender. Fartøy med kvoter eies i mindre grad av registrerte fiskere. Flåtestrukturen er mindre variert, fartøyene færre og større. Utenlandsk eierskap i fiskeflåten er økende. Kobling mellom fartøy og kvote er svekket. Økte kvotepriser har gjort det vanskelig å rekruttere nye fiskere. Endringer i den minste kystflåten har negative konsekvenser for veldig mange kystsamfunn. Rapporten peker også på at flere av endringene i kvotesystemet ikke er tilstrekkelig konsekvensutredet av departementet. Vi risikerer kvoteløse kystsamfunn. Kvotepolitikken er avgjørende for utviklingen av fiskerinæringen. Regjeringen fremmer sammen med Fremskrittspartiet nye forslag som i for liten grad er konsekvensutredet. De samme forslagene møter i for liten grad også de utfordringene som man har pekt på bl.a. fra Riksrevisjonen. Regjeringen må sørge for nødvendige utredninger. Arbeiderpartiet mener derfor det er uforsvarlig av Stortinget å behandle kvotemeldingen nå slik saken har utviklet seg. Regjeringen med støtte fra Fremskrittspartiet velger likevel å presse gjennom en behandling av denne saken i dag, til tross for en rekke protester og advarsler. Ressursene i havet er fellesskapets eiendom og skal sikres for framtidige generasjoner gjennom bærekraftig forvaltning og nasjonal råderett. Fiskerinæringen genererer milliardinntekter samtidig som den bidrar til å fø en stadig økende befolkning i verden. Kystbefolkningen og fiskerinæringen hadde fortjent en bedre utredet og grundigere prosess i denne saken enn det regjeringen har lagt opp til. Utover dette viser jeg til de gode forslagene fra Arbeiderpartiet. Det er fortsatt anledning til å gi sin tilslutning til dem.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-07:
Senterpartiet arbeider for at fiskeripolitikken skal utformes sånn at kapitalkreftene skal styres, ikke fremmes. Derved kan kystsamfunn bli livskraftige ved at fiskeriene gir tryggest mulig inntekter til ungdom som vil utdanne seg og arbeide i fiskerinæringen, enten det er på båt eller på foredlingsanlegg. Konsekvensene av dagens fiskeripolitikk har lenge vært motsatt og ført til sterk svekkelse av kystsamfunn, slik at hele kommuner i f.eks. Finnmark vakler. Det viktigste for Senterpartiet er en ny fiskeripolitikk som fremmer helhetsansvaret for samfunnsutviklingen i Kyst-Norge. Ingen næring er viktigere for å realisere dette. Den enkelte næringsdrivende i fiskeriene må da stimuleres økonomisk til å støtte opp under denne samfunnsbyggende holdningen. Dette krever klare politiske vedtak, slik at det blir samsvar mellom hva som er Stortingets målsettinger, og hva som er Stortingets vedtak. Hvorfor er dette viktig? Riksrevisjonen har kommet med følgende oppsiktsvekkende sluttmerknad på side 24 i rapporten: «Riksrevisjonen merker seg at departementet mener at det er uklart hvilke konkrete endringer i kvotesystemet Riksrevisjonen mener har hatt utilsiktede konsekvenser.» Gjennom mange års arbeid i Stortingets kontrollkomité har jeg aldri opplevd at ordet «uklart» er brukt på en sånn måte. Departementet svarer altså ikke konkret for å imøtegå Riksrevisjonens kritikk. Dette er et oppsiktsvekkende brudd på hva alle statsråder prøver å ta fram for å forsvare seg mot Riksrevisjonens konklusjoner. Dagens debatt skjer fordi stortingsflertallet ikke ville avvente en grundig vurdering av Riksrevisjonens rapport. Det går mange år mellom hver gang fiskeripolitikken blir kritisk ettergått av Riksrevisjonen, og enhver riksrevisjonsrapport skal få konsekvenser. Enten fortsetter en dagens linje, men åpent og ærlig – da blir Riksrevisjonen fornøyd, fordi det blir samsvar mellom ord og handling, og det kan ikke Riksrevisjonen kritisere – eller så tar Stortinget konsekvensen av Riksrevisjonens kritikk og utformer nye virkemidler for en kurs i samsvar med uttalte målsettinger. Riksrevisjonens rapport er sjeldent sterk kritikk av manglende samsvar mellom hva som sies om målsettinger, og hva som blir resultatet. Det brukes ord som «alvorlig», og det brukes flere ganger et begrep som «sterkt kritikkverdig». Det er meget sterkt. Hva mener så Senterpartiet? Senterpartiet går inn for å utrede overgang fra kjøp og salg av kvoter til tildeling av kvoter og rettigheter til nye unge rekrutter når den eldre generasjonen faller fra. De som har kjøpt deltagerrettigheter, konsesjoner eller kvoter, må ikke lide noe tap ved en eventuell endring. Dette kan gjøres ved å innføre avskrivningsadgang for alle kvoter – ikke kun for strukturkvotene, som nå.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-07:
Arbeidet med en riksrevisjonsrapport er omfattende og grundig, og det innebærer et betydelig samspill mellom Riksrevisjonen og angjeldende departement. Poenget med samspillet er at man skal få klargjort fakta i saken og sikre seg at Riksrevisjonens konklusjoner ikke er misforstått i forhold til det som er departementets beste oppfatning. Det er altså en nær dialog. Det var derfor jeg sa at det er meget spesielt, det som står i Riksrevisjonens sluttmerknad på side 24 i rapporten: «Riksrevisjonen merker seg at departementet mener at det er uklart hvilke konkrete endringer i kvotesystemet Riksrevisjonen mener har hatt utilsiktede konsekvenser.» Det er altså uklart, og det i en situasjon hvor poenget var nettopp å skape klarhet, hvor departementet har fått en rekke muligheter til å skape den klarheten. Og likevel er det uklart. Jeg har ikke sett tilsvarende før. For enhver statsråd setter sin ære i å svare på Riksrevisjonens anmodninger for å skape klarhet. Jeg må be om at statsråden kommer opp og forklarer hvorfor vi har kommet i denne situasjonen. Videre har Sjømat Norge og Fiskarlaget nord tatt opp eierskapsbegrensninger, og det er også noe Riksrevisjonen har gått inn på. Riksrevisjonen anbefaler konkret i sin rapport Nærings- og fiskeridepartementet å «vurdere å innføre eierkonsentrasjonsbegrensninger for kystflåten og/eller andre tiltak for å begrense eierkonsentrasjonen». Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden følge opp på det punktet? Så er det forslaget fra Tom-Christer Nilsen mfl. om at en «ber regjeringen – før iverksettelse – foreta konsekvensutredning av eventuelle elementer i beslutningene», som det heter. Mitt spørsmål er: Hvilke romertallstilrådinger fra regjeringspartiene vil statsråden konsekvensutrede? Jeg regner med at det har vært samsnakk mellom angjeldende statsråd og regjeringspartiene før man leverer inn et sånt forslag, og da må man ha greie på hva det er vi snakker om. Så helt til slutt: Fiskeripolitikken kommer snart tilbake til stortingssalen ved behandling av riksrevisjonsrapporten. Fram til da vil jeg bare understreke at det må mobiliseres langs kysten for et fiskeripolitisk alternativ som styrer kapitalkreftene, slik at det blir livskraftige samfunn i f.eks. Loppa og Gamvik i Finnmark.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-05-07:
Det er behov for å modernisere kvotesystemet. Skal vi få til en god utnyttelse av våre felles ressurser, må det faktisk endringer til. Det har ikke minst Riksrevisjonens rapport vist oss. Det har vært stor støtte til forenklinger, selv om vi har fått kritikk i forbindelse med enkelte deler av meldingen. Forslaget til endringer får blodet til å bruse i noen hver, men vi har lagt vekt på å lytte til næringen, og vi har gjort endringer for å imøtekomme næringens behov. Blant annet har vi fjernet statlig kvotebehandling, vi har endret strukturfordelingen, og vi har beholdt forenklingene. Dagens system er veldig finmasket og komplekst, og jo flere nye mekanismer som legges til for å ivareta ulike hensyn, jo mer komplekst blir det. Det er et demokratisk problem når vi får et så uoversiktlig system at det går ut over transparensen. Det har også Riksrevisjonen vært veldig klar på i sin rapport. I sum bidrar dette til at kvotesystemet er utsatt for politisk usikkerhet og stadige diskusjoner om endringer som kan gjøre at næringsaktørene foretar gale vurderinger, fordi de spekulerer i eller forventer det ene eller andre av endringer. Dette framkommer også i Riksrevisjonens rapport. Et eksempel på dette er økningen i kvotepris for fartøy under 11 meter, som har hatt en veldig høy utvikling de siste årene. Det har skjedd nettopp på grunn av en forventning og på grunn av strukturordninger. Helt til slutt vil jeg nevne forslaget vårt om en strategi for å rekruttere flere kvinner inn i fiskerinæringen. Kun 3 pst. av fiskerne er kvinner. En fordeling med 97 pst. menn som eiere medfører en skjev formues- og inntektsfordeling, og man får et mønster der kona tar seg av det som er til lands, og mannen tar seg av det som er på sjøen, men alle verdiene og alle rettighetene ligger hos ham. Vi må se på hvordan systemet har påvirket likestillingen. Kvinner kan ikke stå i en fiskebåt under svangerskap eller i en ammeperiode, og de må kunne gå ut og inn av aktivt fiske uten å miste sin status som aktiv fisker. Vi har forlenget perioden man kan ha leieskipper ved fødselspermisjon, men vi må også gjøre mye mer. Kvinner må få være noe mer i fiskeribransjen enn truser i en mast og «haill», dvs. troen på at det å ha sex før fisketuren øker fiskelykken. Jeg ser fram til en strategi for likestilling.
Frida Melvær (Høyre), 2020-05-07:
Eg har vakse opp og bur i fiskerikommunen Askvoll, omlag så langt vest som ein kan kome i Noreg før ein møter på oljeplattformene, som ein elles kan sjå ut til på ein god dag. Fiskeri har vore grunnlaget for busetnad i dette øysamfunnet frå førstemann sette sine bein der for fleire tusen år sidan, og sånn er det framleis. Dyktige folk har teke med seg kunnskap frå tidlegare generasjonar, har teke relevant utdanning og gjer det i dag veldig godt. Eg unner dei det av heile mitt hjarte, for ingen ting har kome gratis. Hardt arbeid, evne til stadig omstilling og det å ta i bruk ny teknologi har vore nøkkelen til suksess. Engasjementet om kvotemeldinga har vore stort både frå heimbygda og frå andre sentrale fiskerisamfunn langsetter Vestlandskysten, og det er eg veldig glad for. I tidlegare debattar i denne salen har eg titt og ofte høyrt omgrepet «kvotebaronar» verte brukt. Eg vankar ein del i fiskerimiljøet, og ein ting kan eg seie: Eg møter ofte skipperar, maskinistar, matrosar, basar og folk med andre relevante yrkestitlar, men til no har eg ikkje møtt ein einaste baron, ikkje folk med andre adelstitlar heller. Gjennom skiftande tider, gode og mindre gode, med skiftande regjeringar som har lagt rammene for næringa, og med ei enorm teknologiutvikling, har fiskeflåten utvikla seg. I dag er fiskeri ei attraktiv og lønsam næring som legg grunnlaget for aktive lokalsamfunn langs heile kysten vår, og sånn skal det framleis vere. I dag slår vi fast: Ressursen høyrer til fellesskapet, fiskarane skal foredle kvotane til økonomisk verdi, mat og industriråstoff. Gliding i fartøystorleik skal opphøyre, for det vert lukka skott mellom gruppene. Det ligg ei prioritering av kystflåten her, men i all hovudsak vert stabiliteten mellom flåtegruppene oppretthalden. Tilbakemeldingane frå folk i næringa i vår region, frå både kyst og hav, er at meldinga med dei endringane som no ligg føre, er til å leve med. Særleg vert forslaget om at statleg kvotebank vert lagt dødt av eit nær samla storting, teke varmt imot. Innspela frå alle delar av næringa har vore tydelege og samstemte, og vi har lytta. Om eg no må velje, er kvotebaronar langt å føretrekkje framfor floskelbaronar, som eg av og til kan sjå er ei gruppe i denne salen. Dei første skaper i alle fall aktivitet og sysselsetjing og gjer at mange familiar langs kysten vår, blant både mannskap og eigarar, kan leve gode og trygge liv.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg vil bare understreke at jeg ikke har vokst opp ved kysten. Jeg har likevel stor forståelse for den betydningen de fantastiske fiskeriressursene har når det gjelder trygghet for folk, bosetting og videreutvikling av et fantastisk råstoff til merverdier, nettopp for å trygge grunnlaget for den spredte bosettingen og det fantastiske kystmiljøet vi har i hele Norge. Når man i Stortinget legger viktige rammebetingelser for næringer, pleier det å være i god tro at vi i utgangspunktet prøver å samle Stortinget i bredt og finne gode, omforente løsninger – fordi en ønsker å behandle betydningsfulle næringer i Norge med langsiktighet og forutsigbarhet. Er det det vi gjør nå, når vi behandler kvotemeldingen? Nei, vi gjør det stikk motsatte. Med et knapt flertall tvinger høyrepartiene igjennom det de vil ha igjennom. De gjør det mot kystens vilje, de gjør det mot store deler av næringens vilje, og de gjør det med en riksrevisjonsrapport hengende over hodet. I tillegg har vi opplevd det sensasjonelle i dag ved å være vitne til at høyrepartiene må konsekvensutrede konsekvensene av sine egne forslag og av stortingsmeldingen. Det er helt fantastisk. Det mangler sidestykke. Hvor går kysten og fiskeriene etter denne dagen, den dagen som egentlig skulle vært en storslått dag, da vi hadde klart å skape framtidstro, optimisme, sett mulighetene, lagt kursen? Men det er ikke det vi gjør. Vi skaper frustrasjon, kortsiktighet og uforutsigbarhet. Det er det vi gjør. Tenk hvis vi hadde behandlet petroleumsindustrien på tilsvarende måte! Da hadde regjeringen måttet gå av, det er jeg overbevist om. Et vesentlig spørsmål i dag er: Skaper vi bedre muligheter for flere? Vi leser forslagene fra høyrepartiene og svarer på det spørsmålet med et nei med to streker under. Regjeringspartiene vet ikke hva de gjør. Det er ganske oppsiktsvekkende. I går trodde vi at regjeringspartiene ikke skjønte konsekvensene av det de holdt på med, bl.a. når det gjaldt trålstigen, i dag har vi fått bekreftet at høyrepartiene ikke vet noe om konsekvensene av det de gjør. Det som skulle vært en flaggdag for kysten, fisken og mulighetene, er overhodet ikke blitt noe i nærheten av det, dessverre, og det skyldes høyrepartienes håndtering av de fantastiske ressursenes utgangspunkt.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Det var representanten Reiten som var årsaken til at jeg ba om ordet en gang til. Han sto vitterlig på talerstolen og poengterte at det opposisjonen fremmet av forslag, var useriøst eller uansvarlig, eller hvilket ord han brukte – vi kunne liksom bare fremme forslag uten å tenke på konsekvensene. Da vil jeg stille et spørsmål til representanten Reiten, hvis det er mulig å få svar: Hvilke av de 22 forslagene Arbeiderpartiet fremmer, anser han som uansvarlige eller useriøse? Det må jeg kunne forvente svar på så lenge det brukes slike uttrykk i en såpass alvorlig debatt. Jeg kan nevne et punkt fra stortingsmeldingen som er veldig krevende, til dels kanskje useriøst, i og med at man har oppdaget ting veldig sent. Det gjelder trålstigen og å ta åpen gruppe fra toppen. Jeg tror de færreste visste om det – helt fram til sluttbehandlingen av stortingsmeldingen. Så sent som den 16. april uttalte administrerende direktør i Fiskebåt i et intervju med Fiskeribladet at et forslag om at åpen gruppe skulle tas fra toppen, måtte være basert på en misforståelse. Alle dem vi snakket med i næringen, var ukjent med akkurat det. Saksordfører, Tom-Christer Nilsen, sa til Fiskeribladet senest 4. mai at siden åpen gruppe nå skal tas fra toppen, må fordelingen mellom kyst og trål vurderes på nytt. Altså: En må vurdere fordelingen mellom kyst og trål på nytt. Kanskje det mest vesentlige i tryggheten for den enkelte – om man er i en havgående flåte eller kystflåten – er nettopp at ressursfordelingen foretas på en grundig, analysert og trygg måte. Det klarer man ikke engang å svare ut. Så det er i høyeste grad grunn til å gå dette etter i sømmene. Helt avslutningsvis: Dette er jo et retningsvalg. Det er ingen tvil om at det er konsentrasjon det handler om. Jeg har lyst til å sitere, hvis jeg får lov, Jahn-Arill Skogholt og hans Bygdevise: «Kor e hammaren, Edvard, du treng han vel no når døra skal spikrast igjen? For i utbygda, Edvard, skal ingen mann bo. Du skal reise til byen, min venn. Og sjarken din, Edvard, ka gjer du med han nu når garna for godt heng på hjell?» Det er kanskje det som blir sluttfasen av den «retningen» som flertallet staker ut her, uten å se noen som helst konsekvenser av det de holder på med. Dette er sterkt å beklage.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg kan forsikre representanten Reiten om at vi fremmer forslag med den hensikt å få flertall for dem i salen, og jeg vil absolutt anbefale nettopp Kristelig Folkepartis representanter å stemme for Arbeiderpartiets forslag, for de er nok mye mer i tråd med Kristelig Folkepartis sjel enn det Kristelig Folkeparti holder på med sammen med de andre høyrepartiene i stortingssalen. Men jeg håper jeg kan få et svar fra statsråden på følgende: En av de vesentlige tingene i norsk fiskeripolitikk som skaper konflikt, er fordeling av ressursene. En del av det som nå både kommer opp som forslag, og som ligger som føringer i stortingsmeldingen, er jo nettopp fordeling av ressurser mellom de ulike flåtegruppene og hvordan en skal håndtere det. Vi ser ikke helt konsekvensen av det som nå blir vedtatt. Når dette er konsekvensutredet, vil da Stortinget få en egen sak om ressursfordelingen innenfor fiskeriene, slik at Stortinget kan sluttbehandle det Stortinget nå behandler uten å vite hva vi faktisk behandler? Kan statsråden gi et tydelig svar på det?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
La meg aller først si at da Arbeiderpartiet fremmet dette forslaget, var det med god hensikt og ikke minst av hensyn til fiskerinæringens omdømme. De fleste forholder seg til regelverket og driver næringen sin med respekt for de ansatte og håndterer det på en utmerket måte. Det er de motsatte tilfellene som ødelegger. Det er det vi må rette søkelyset mot, og det er det vi gjør i dette forslaget. Det er totalt uakseptabelt, enten det er ti mennesker, ett menneske eller hundre mennesker som blir utnyttet eller kommer i en situasjon hvor en ikke får betalt, eller får andre arbeidsvilkår enn det en skal ha. Selv om mye er gjort bra, vet vi veldig godt at det gjenstår veldig mye for å få bukt med den utnyttelsen av helt vanlige arbeidsfolk det er snakk om i disse tilfellene. Statsråden sier at han vil gjøre sitt beste for å få bukt med dette. Hva er statsrådens «beste» for å få bukt med dette?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Undertegnede deler oppfatningen av at a-krimsentrene er viktige, og derfor skriver vi også i en merknad: «Disse medlemmer mener det må vurderes å opprette et eget a-krimsenter for Finnmark og Troms, og at det også må vurderes om det bør opprettes et eget a-krimsenter for fiskerinæringen.» Er det oppfatninger som statsråden slutter seg til?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Det er bra at han tar det med som et innspill, men jeg tror det er viktig hvis en skal få bukt med arbeidslivskriminaliteten i det brede, at en er tydelig på at en må bruke mer ressurser og – skal vi si – iverksette mer kompetanse, få på plass flere ordninger nettopp for å få bukt med det. Da må jo a-krimsentrene, som statsråden selv sier er et bra tiltak, plasseres i nærheten av der de faktiske problemene er, og der fiskeriressursene og aktiviteten er størst. Troms og Finnmark er et slikt område. For å spørre veldig konkret: Vil statsråden ta initiativ til at det blir opprettet et eget a-krimsenter for fiskerinæringen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg synes det er positivt. Jeg forventer da at statsråden kommer tilbake igjen til Stortinget med etableringen av et eget a-krimsenter nettopp for fiskerinæringen, fordi det er så vesentlig. Men kan statsråden gi noen gode argumenter for at flertallet i dag skal stemme ned det som er mindretallets forslag i Stortinget?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg skulle gjerne utfordret statsråden til å komme med eventuelle begrunnelser for hvorfor en ikke skal kunne gjøre det, men en konkret ting som er en utfordring, der vi veldig fort ser at manglende seriøsitet inntreffer i arbeidslivet, er der hvor det er innleie i stedet for faste ansettelser. I fiskeindustrien spesielt og kanskje om bord i båtene er det mye bruk av innleie. Vil statsråden ha et aktivt engasjement og ta aktivt initiativ til at en begrenser innleie og erstatter det med faste ansettelser i størst mulig grad?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg synes det er ganske vesentlig å tenke gjennom situasjonen når det gjelder helt vanlige arbeidsfolk som blir utnyttet av kapitalen, selv om det er langs kysten, og derfor et siste spørsmål: En av de tingene vi synes er ganske vesentlige, og som det kanskje også er viktig å tenke gjennom, er det forholdet at det er forholdsvis enkelt å utnytte arbeidsfolk. Det er enkelt å bryte loven, og det er vanskelig å bli tatt. Hvis statsråden deler den oppfatningen, er det kanskje én ting i denne sammenheng som kan være med på å virke positivt, og det er at en får strengere sanksjoner ved brudd på arbeidsmiljølovens bestemmelser. Vil statsråden ta et initiativ til at vi kan få strengere sanksjoner for dem som bryter arbeidsmiljøloven?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
En ting vi er helt sikre på gjennom de to sakene vi nå har behandlet, er at det foregår arbeidslivskriminalitet i fiskeindustrien. Vi vet at hver dag blir helt vanlige folk utnyttet. En helt vanlig dag er det noen som ikke får betalt det de skal ha, må jobbe lenger enn det man har lov til, eller blir utsatt for en helse-, miljø- og sikkerhetsomgivelse som er krevende og utfordrende. Vi vet det. Jeg vet at uansett hvor mye vi jobber for å få alt slik vi ønsker at det skal være, vil det være noen som, i sin hug til å tjene enda mer, velger å utnytte andre mennesker til egen fordel. Det er det store problemet. Når vi fremmer et forslag som jeg mener i utgangspunktet er treffende, for å prøve å gjøre noe mer enn det som er gjort fram til nå, velger altså flertallet i denne salen å si at det ikke er nødvendig å stemme for sånne forslag fordi det foregår så mye bra. Det er helt utrolig. Det er jo ikke noen fare å ved disse forslagene poengtere at en bør begrense innleie til fordel for faste ansettelser, selv om også jeg er enig i at fiskeindustrien må bruke innleie av og til. Det bør gå an å legge noen premisser på bordet også fra Stortingets side. Det går an å si at en bør kartlegge det for å få vite mer om innleie og bruk av vikarbyråer. En bør vite mer om hvordan en kan tenke seg strengere sanksjoner, osv. En bør vite hvordan en i større grad kan forsterke de faste ansettelsene, nettopp for å få seriøsitet. En bør jo vite litt om hvordan en tenker seg utviklingen av a-krimsentrene med tanke på å møte behovet som er i fiskerinæringen – om det skal være i Troms og Finnmark, eller om det skal være andre steder – at det skal være noen som har eksplisitt kompetanse, særskilt kompetanse og hovedfokus på fiskerinæringen. Det burde jo en fiskeriminister kunne si til Stortinget at er hans mål. Men han klarer det ikke. Posisjonspartiene klarer heller ikke å sprudle av engasjement i denne saken, mest sannsynlig fordi den ikke betyr så veldig mye for dem. Jeg synes det er synd at enkle forslag blir nedstemt i Stortinget – enkle forslag som kanskje over tid hadde hjulpet noen helt vanlige folk i en krevende situasjon. Det er det det handler om. Viljen til å gjøre endringer er ikke til stede blant høyrepartiene i Stortinget. At Fremskrittspartiet ikke støtter forslag som har til hensikt å bygge opp under helt vanlige folk, har jeg forståelse for, men at Kristelig Folkeparti og Høyre faktisk velger å stemme det ned, skjønner jeg ikke.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
Det som skjer her i dag, er et havari – et havari for en rettferdig fiskeripolitikk, et havari for respekten for Riksrevisjonen og et havari for regjeringspartienes troverdighet hos kystfolket og i Nord-Norge. Den borgerlige fiskeripolitikken kan nå, etter at vi har sett den virke noen år, og etter voteringen i salen her i dag, oppsummeres som følger: De har villet øke andelen fisk til trålerne, men sier nei til å øke kvotene for kystflåten. Høyresiden tar parti for trålerrederne og dem med flest kvoter, kvotebaronene, mot kystfiskerne og kystsamfunnene. De sier nei til eierskapsbegrensning i kystflåten og legger dermed opp til mer konsentrert eierskap i fiskeriene. Ressursene skal på den måten samles på stadig færre hender. De sier nei til å endre strukturkvoteordningen slik at ungdom får sjansen til å komme inn. De sier nei til å sørge for å øke bearbeidingsandelen og legger med det opp til at det fortsatt skal forsvinne mye fisk ut av landet og stadig mindre til norsk landindustri. Vi ser også i dag at regjeringspartiene ikke på noen måte adresserer den kritikken som har kommet fra Riksrevisjonen, men tvert imot er villige til å fortsette i samme spor. Et minstekrav nå burde jo være at den kritikken ble tatt på alvor, og da burde stortingsmeldingen om fiskeripolitikken vært trukket til fordel for en ny som burde bygge på prinsippet om at havet skal bidra til sysselsetting og bosetting i kystkommunene. Det er det store deler av næringen krever. Stort sett alle fiskeriavhengige kommuner og fylker krever det. Det er et stort, folkelig krav om en annen kurs, målbåret av kystopprøret i nord. Det er verdt å minne om hva det er Riksrevisjonen faktisk har sagt, at de tar i bruk det nest høyeste nivået i kritikk av regjeringens politikk og konkluderer med at fiskeripolitikken har ført til økt lønnsomhet for stadig færre og vært negativ for kystsamfunnene. Likevel velger man altså med knappest mulig flertall å kjøre igjennom en politikk som har enorm betydning for nettopp kystsamfunnene. Det synes jeg er et temmelig tydelig signal til folket i nord og folk langs kysten. Nå er det på tide å lytte til kystopprøret. Det å spre ressursene bedre er den beste strategien for folk, men også for at vi som samfunn skal få mest mulig ut av disse ressursene. Det er på tide med en fiskeripolitikk som er for de mange og ikke for de få.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
Det var representantene Reiten og Skjelstad som avla meg noen visitter i sted, åpenbart i den tro at jeg hadde forlatt debatten, sånn at jeg ikke ville få med meg hva de sa. Men jeg har fulgt debatten i hele dag og fått med meg alle innleggene til Reiten og Skjelstad, uten at jeg har blitt noe mer overbevist av den grunn. Jeg har fulgt debatten i hele dag fordi fiskeri er en hovedsak for SV, i motsetning til for Kristelig Folkeparti og Venstre, og det er kanskje en av grunnene til at SV er et så stort parti i Nord-Norge, mens Kristelig Folkeparti og Venstre er mer utrydningstruet i nord enn selv de mest sårbare fiskestammene. Det ble etterlyst hva som var våre alternativer. Jeg synes jeg var veldig tydelig på det. Våre alternativer er nemlig det motsatte av den politikken Kristelig Folkeparti og Venstre dessverre støtter høyrekreftene i å drive gjennom i dag. Der regjeringspartiene står for konsentrasjon på færre hender, står vi for en politikk for å spre ressursene på flere hender gjennom – som det eneste partiet på Stortinget – å gå inn for å overføre kvoter fra hav til kyst, gjennom forslag om eierskapsbegrensninger. Der regjeringspartiene står for en lukking av fiskeriene for dem som allerede er innenfor, ønsker vi å åpne dem for flere. Der regjeringspartiene står for en fortsatt passiv næringspolitikk som kommer til å tillate at disse verdifulle ressursene våre ikke blir bearbeidet på det mest lønnsomme vis for landet, står vi for en politikk for å øke bearbeidingsandelen. Der regjeringspartiene står for å ignorere Riksrevisjonen, står vi for å ta den på alvor, og derfor svarer vi på alle de tingene Riksrevisjonen har påpekt, i våre forslag i dag. Og der regjeringspartiene er så usikre på sin egen politikk at de må gå til det svært spesielle skritt å be om å få konsekvensutredet sine egne vedtak, er vi helt trygge på konsekvensene av det vi står for, nemlig at det ville være en politikk som kom de mange langs kysten til gode, på bekostning av de få som har fått lov til å berike seg altfor lenge. Vi står kort sagt for den politikken som kystopprørerne ber om, mens regjeringspartiene vender dem ryggen. Det er en ærlig sak, men tro ikke at folk ikke får det med seg.
Ove Trellevik (Høyre), 2020-05-07:
Me høyrer i debatten at fiskeripolitikk er eit krevjande politikkområde. Det er mange gode grunnar til det. Det handlar om at fisken er ein ressurs, og at fiskarane ønskjer tilgang til dette ressursgrunnlaget og ønskjer større kvotegrunnlag. Heilt uavhengig av kvar i fiskeria ein er, ønskjer ein eit større kvotegrunnlag, betre inntening og større lønsemd for båten sin, anten ein er på ein sjark eller ein stor trålar. Men næringa har gjennom tidene vore gjennomregulert, og det har skapt både vinnarar og taparar. Innstillinga me vedtek i dag, har mange gode ting med seg, som òg vert støtta av næringa. Så det er på tide at me får til desse endringane. Det som forundrar meg i debatten, er kanskje mest Arbeidarpartiet. Senterpartiet og SV skal eg ikkje leggja så veldig mykje vekt på, men Arbeidarpartiet har trass alt styrt fiskeripolitikken i mange, mange år. Eg høyrde representanten Gahr Støre i innlegget sitt snakka om vern av deltakarlova og verdien av spreidd eigarskap, og at det er folkets rikdom det handlar om. Og i replikkordskiftet med statsråden her vart det kritisert at ein no ønskjer å konsekvensutgreia. Det er altså slik at Arbeidarpartiet ved fleire høve har hòla ut fiskeripolitikken. Dei har tilpassa han til ønska til trålarreiarane, anten det gjaldt dispensasjonar frå deltakarlova, eigarskapsavgrensingar eller andre endringar. Helga Pedersen gav grønt lys, ein skulle kjøpa seg fri frå leveringsforpliktingar både i Sørvær og Øksnes for ein slikk og ingenting. Det har skapt presedens i slike saker, utan konsekvensvurdering og utgreiing frå Arbeidarpartiet – og Terje Aasland snakkar om føreseielegheit for fiskerinæringa. Det er stikk i strid med det som me faktisk vedtek i dag. I 2012 vurderte Arbeidarpartiet innstramming av pliktene. Då hadde dei sett konsekvensane av det dei føreslo. Men dei torde ikkje. Røkke var imot, så dei la vekk planane om innstramming. Det fleirtalet gjer i dag, er faktisk å skapa føreseielegheit for fiskeripolitikken, og ein ønskjer faktisk òg å kvalitetssikra dette, slik Riksrevisjonen peikar på. Dette er svært positivt. Fiskeripolitikken har endra seg og må endra seg. Det handlar om samfunnsutviklinga generelt. I 1970 var det hundre filetfabrikkar i Noreg, i dag er det fem filetfabrikkar igjen med heilårsproduksjon. Dette handlar om produktutvikling, og alle skjøner at kundetilpassa produkt ikkje kan lagast på kvar kai. Jobben vår som politikarar er å sørgja for rammevilkår for næringa som er så gode at ein kan vera konkurransedyktig i alle ledd i verdikjeda, så langt som mogleg, slik at ein kan tekkjast forbrukarane og deira ønske ute i verda. Difor er den innstillinga me vedtek i dag, god.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2020-05-07:
Vi konkluderer i dag i en sak som har engasjert innmari mye langs kysten. For meg som stortingsrepresentant fra kysten og Møre og Romsdal er det ingen tvil om at denne saken har engasjert bredt. Jeg vil takke næringen for mange gode møter og konstruktive og tydelige tilbakemeldinger. Det er mitt klare inntrykk at en vedvarende usikkerhet omkring denne saken ikke vil tjene noen godt. Tvert imot vil en bestående usikkerhet føre til at investeringer fortsatt holdes igjen, og at næringen ikke utvikles videre, slik vi ønsker. Derfor er det viktig at vi etter så mange år med behandling av denne saken, nå får den landet i Stortinget. Vi slår i dag tydelig fast at ressursene fortsatt tilhører fellesskapet. Det Stortinget i dag ser ut til å vedta, er å legge til rette for stabilitet og en fortsatt lønnsom næring som skaper aktivitet langs kysten og i distriktene. Jeg har fått mange tilbakemeldinger fra lokale fiskere om at den statlige kvotebanken ikke var noen god idé. Derfor er jeg glad for at vi i dag legger det forslaget vekk, og at man i dialog har kommet fram til en alternativ løsning. Vi unngår at staten skal ha doble roller innen fiskeriforvaltningen, og vi sørger for at det er fiskerne som håndterer ressursene, ikke staten. Vi har med det lyttet til næringens tydelige tilbakemeldinger. Jeg vil til slutt advare mot opposisjonens forslag, spesielt det fra SV og Senterpartiet. Å være fisker er å drive næringsvirksomhet, det er å ta risiko, og det er å bygge opp sitt eget næringsgrunnlag. Vi skal ha med rammer fastsatt av staten, ja, men med de forslagene som er kommet nå, gambler opposisjonen med lønnsomheten i næringen. Har man ikke lønnsomhet, har man heller ikke aktivitet eller sysselsetting langs kysten og i distriktene. Helt til slutt: Jeg er veldig glad for at vi fortsetter å gjøre det lettere å rekruttere unge, nye fiskere inn til næringen. Det er utrolig viktig, og jeg håper at vi ser flere nye fiskere i årene som kommer.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Hvordan landet vårt skal se ut, og om det er folk, arbeidsplasser og verdiskaping som skal prioriteres, eller om det er mer til de største og finansinteresser som vinner fram, er et felt som i stor grad blir påvirket av fiskeripolitikk i Norge. Derfor er dette en veldig viktig debatt om hvordan Norge skal være som samfunn. I dag er det unge folk som blir stengt ute, som har både arbeidslyst og pågangsmot, og som ønsker å bidra med verdiskaping i landet vårt, men som ikke får den muligheten fordi det er for dyrt å få inngangsbillett til å ha fiske som arbeid. Vi er dessverre i ferd med å få en situasjon hvor det som på mange måter har vært det beste med Norge, at muligheten til å skape seg en framtid er fordelt uavhengig av arv og privilegier, utfordres, bl.a. på dette feltet, ved kysten vår. Vi trenger et mer rettferdig Norge. Vi trenger et Norge der vi faktisk kan oppleve framtidstro igjen og flere arbeidsplasser – ikke stadig vekk færre arbeidsplasser og fraflytting. Og da etterlyste bl.a. Reiten hva som er den rød-grønne politikken. Da vil jeg bare anbefale å gå inn i innstillingen, så ser han flere konkrete forslag på hva som er den rød-grønne politikken fra Arbeiderpartiet sammen med de andre rød-grønne partiene. Vi kan ta to gode eksempler – konkret: Der går vi inn for at vi vil ha mer bearbeiding i Norge, for å sørge for flere arbeidsplasser og begrense utførselen av fisk fra landet vårt som ren råvareeksport. Det vil sørge for større framtidstro og økt verdiskaping. Og eierskapet til fartøy med kvoter vil vi spre på flere hender. Det er opplagt god politikk for rettferdighet og ikke minst for at landet vårt skal fungere på en bedre måte. Når representanter fra høyrepartiene kommer opp på talerstolen og nærmest lurer på hvorfor det er så stort engasjement i denne debatten, er det et tegn på at vi ser ganske ulikt på hva næringspolitikk er. Sånn som vi ser på det, er næringspolitikk en viktig del av demokratiet vårt for å oppnå noen grunnleggende mål for arbeidsplasser og fordeling, mens for høyrepartiene er dette like mye finansinteresser. Da er det egentlig nok å sitere Høyres egen historiker, Francis Sejersted, som skriver: «Høyre har alltid fungert som et interesseparti for de bedrestilte i samfunnet.» Det gjelder i fiskeripolitikken også.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
I mitt forrige innlegg var jeg innom et par av de konkrete rød-grønne forslagene. Nå ser jeg at statsråden har tegnet seg, og da lurer jeg konkret på om statsråden kunne si noe knyttet til forslag nr. 5, som kommer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. For til Kyst og Fjord har statsråden uttalt at han er enig i at det kan være naturlig å vurdere på nytt om det bør innføres regler, da med tanke på eierskapsbegrensninger i kystfiskeflåten, som er det konkrete forslaget fra oss. Det hadde vært veldig fint hvis statsråden fortsatt er positiv til det, og om han i så fall kan anbefale regjeringspartiene å stemme for det forslaget, sånn at vi får vedtatt det i dag.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2020-05-07:
Det er to ting med fisk som jeg tror vi alle sammen kan være enig i: Det er fantastisk mat, og det skaper debatt. Representanten Cecilie Myrseth refererte i sitt innlegg til Trollfjordslaget i Hadsel i Vesterålen, som sto i 1890, og henviste til at vi diskuterer mye av det samme i dag. Derfor synes jeg det kan være verdt å nevne at flåtestrukturen i dag ikke består av robåter og dampbåter, og det er jeg faktisk veldig glad for. Trollfjordslaget den 6. mars 1890 i Hadsel i Vesterålen gjorde at Lofotloven kom, som var den første reguleringen av fiskeriene. Dersom vi tar tidslinjen fra 1890 og fram til i dag, er det gjort ufattelig mange vedtak om regulering av denne næringen, rett og slett fordi det har vært behov for det, i takt med hvordan samfunnet har utviklet seg – som da Arbeiderpartiets fiskeriminister, med støtte fra SV og Senterpartiet, den 9. august 2010 ga Røkke tillatelse til å splitte opp selskapet, der man i realiteten skilte sjø og land, altså trålerne fra landanlegget, noe som igjen har medført at trålerrederiet som var administrert fra Melbu og Stamsund, havnet på Vestlandet. Ja, da blir det mening i det representanten Pollestad sier at vi har glemt i denne meldingen: at det også er fiskeri sør i landet. Jeg bare konstaterer at Senterpartiet i regjering har bidratt godt til at det faktisk er det. På tur inn i Stortinget i morges heiste noen et banner utenfor Stortinget der det sto: Ta kysten tilbake – fisken tilhører folket. Ja, fisken tilhører folket, det bekrefter også denne stortingsmeldingen, og dessuten slår havressursloven det uttrykkelig fast. Det er jeg faktisk glad for. Jeg er glad for at folk som Knut Roar Holmøy, som er administrerende direktør i Holmøy Maritime, bygger nye trålere, som igjen sørger for hundretalls trygge, helårige arbeidsplasser i Vesterålen. Det sikrer bl.a. mange lokalbutikker rundt omkring i Vesterålen, fordi det er folk med gode jobber som kan bo der de bor, nettopp på grunn av trålerrederiet. Et annet eksempel er naboen min hjemme på Hennes, som drifter med egen båt – en sjark, som vi kaller det. Så ja, fisken tilhører folket. Og vi har et system som gjør at folk, slike som naboen min og Holmøy, kan skape verdier og sysselsetting og sikre bosetting. Dagens vedtak gir faktisk forutsigbarhet for at det fortsatt kommer til å være slik langs kysten.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
Jeg vil starte med å takke komiteen for samarbeidet om denne saken. Stortinget ba regjeringen i et vedtak i januar 2017 om å fremme forslag om en medieansvarslov, og i dag vedtar vi den, den viktigste loven for pressen. Det er egentlig historisk. Jeg synes at formålsparagrafen sier det ganske fint: «Loven skal legge til rette for en åpen og opplyst offentlig samtale gjennom å sikre redaksjonell uavhengighet og etablere klare ansvarsforhold for innhold som blir publisert i redaktørstyrte journalistiske medier.» Som saksordfører er jeg også glad for at komiteen leverer en innstilling som er samstemt på det aller, aller meste. Jeg vil særlig nevne to områder hvor komiteen har samlet seg om noen løsninger som har vært viktige for pressen. Det første er avgrensningen av lovens virkeområde. Lovforslaget vil gjelde for medier som driver både med produksjon og med publisering. Med andre ord kan f.eks. nyhetsbyråer som NTB eller produksjonsselskaper som lager dokumentarer, falle utenfor lovens virkeområde. De hensynene som loven skal ivareta når det gjelder klare ansvarspunkter, veier tungt, men det har kommet gode innsigelser mot akkurat dette. De redaksjonene som også publiserer innhold produsert av andre, er på mange måter prisgitt produsentens – for å bruke det ordet – jobb og presseetikk, bl.a. når man publiserer en melding fra NTB eller en dokumentar fra et produksjonsselskap. Det å ettergå metoden, kildebruk, vil være både vanskelig og lite ønskelig, sier pressen selv. Derfor er det viktig at komiteen har samlet seg om at det kan være hensiktsmessig at også nyhetsbyråer som leverer det mediene som omfattes av medieansvarsloven, oppfatter som kvalitetskontrollert innhold, også kan holdes ansvarlig for stoffet de produserer. Samtidig bør man unngå en uklar ansvarssituasjon. En enstemmig komité fremmer derfor forslag om å be regjeringen utrede det å utvide lovens virkeområde og komme tilbake til Stortinget med sak. Det andre området jeg vil peke på til slutt, er foretaksstraff. For mediene er det veldig viktig for deres rolle og for redaktørens uavhengighet at foretaksstraff ikke brukes mot mediebedrifter. Derfor har man ønsket et unntak fra den bestemmelsen i straffeloven. Komiteen støtter det prinsippet, sier at den terskelen skal være høy og ber regjeringen følge med på praksis og vurdere eventuelle endringer om det skulle skje. Med det anbefaler jeg komiteens innstilling.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
Det er noe forunderlig å lytte til de ulike delene av det borgerlige flertallets innlegg når det dreier seg om akkurat denne sidestillingen med andre medier. Vi hørte først innlegget fra representanten Gulati, som var ganske tydelig på hvem dette skal gjelde, og så hørte vi innlegget fra representanten Pettersen, som tvert imot slo fast at det kun er snakk om redaktørstyrte medier som innbefattes av pressens selvdømmesystem, som følger både Redaktørplakaten og Vær Varsom-plakaten. Hvis det er sant, må jeg stille statsråden spørsmålet: Med det anmodningsvedtaket som også partiet Venstre står bak i denne innstillingen, hvem er det da som egentlig skal sidestilles, som ikke blir det i dag?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
SV er veldig glad for at regjeringen med dette forslaget følger opp noen av opposisjonens gjennomslag i 2018 for en mer ansvarlig spillpolitikk. Det er på tross av at Venstre, som styrer departementet, flere ganger har vært ute med et primærstandpunkt om å slippe mer opp for utenlandsk pengespill i Norge. Men det er det heldigvis ikke flertall for i denne salen. Tvert imot ser flertallet i denne salen at den aggressive og ulovlige reklamen som enkelte kanaler sender på norsk tv fra utlandet, truer den norske enerettsmodellen som er tuftet på ansvarlig spill der alt overskudd går til gode formål. Det er også veldig viktig å si at enerettsmodellen og Norsk Tipping heller ikke er perfekte. Nei, det er noen balanseganger mellom det å være en ansvarlig aktør og det å være en relevant aktør, som har vist seg noen ganger å være vanskelig for dem som forvalter den norske modellen. Men det er ingen tvil om at de utenlandske spilleselskapene driver etter helt andre hensyn, en helt annen modell, der hensynet til profitt for eierne er enerådende, og da er det ikke rart at den praksisen disse selskapene står for, også kan føre til mer spilleavhengighet. Det gjør skikkelig inntrykk å møte og høre historiene til dem som er eller har vært offer for den avhengigheten – folk som mister alt de eier, ikke bare huset, men også familien, fordi de er fanget i spilleavhengighet. Derfor er det jaggu på tide at Stortinget gjorde vedtak om å skjerpe inn reaksjonene mot ulovlig spillereklame, og derfor er det gledelig at regjeringen nå kommer med denne proposisjonen som blir vedtatt med et bredt flertall.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Dette er en sak Arbeiderpartiet har ventet på lenge. Vi må helt tilbake til sesjonen 2015–2016 for å finne det initiativet Arbeiderpartiet den gangen tok i Dokument 8:102, som resulterte i at man ba regjeringen komme tilbake med en medieansvarslov som skulle dekke hele bredden av medier i en ny digital tid. Det har tatt tid, men vi er glad for at vi nå endelig er her og kan gjøre dette vedtaket. Bakgrunnen var en ny mediehverdag. Vi trodde i utgangspunktet at internett skulle gjøre oss alle informerte og aktive. Så viser det seg at vi like gjerne kan bli desinformerte og passive. Det er en flom av informasjon som det er vanskelig for enkeltmennesker å sortere ut. Vi er faktisk mer avhengig av gode, kvalitetsorienterte, redaktørstyrte medier med høy tillit i befolkningen enn noen gang før. Delvis er det mange nye aktører som ikke opererer under noen form for presseetikk eller redaksjonelt ansvar. Samtidig opplever nok også de etablerte mediene et større press – et press fra de useriøse, et press fra markedsavdelinger som skal ha klikk og overskudd, og et press i konkurransen mediebedriftene imellom, hvor deadline for lengst har gått fra å være én gang i døgnet til hvert eneste minutt og sekund. Mediene kalles den fjerde statsmakt – og de har mye makt. Med makt følger ansvar, og med makt følger også det amerikanerne kaller «Checks and Balances» – at alle med makt må kunne ettergås og ha rammer rundt sin virksomhet. De fleste journalister i mediehus jobber aktivt og grundig med presseetikk og medieansvar. Likevel trenger også mediesektoren rammer, spesielt i en tid hvor konkurransen er så mye større. I Norge har man valgt en modell hvor pressen i veldig stor grad er selvstyrt – en egen justis, et eget system for det. Men også sivilsamfunnet har rett og plikt til å sette opp noen rammer. Det vi gjør i dag, er en viktig opprydding i så måte. Det er en likebehandling. Det er et rammeverk. Og jeg tror det i framtiden vil være opp til pressen selv, medieaktørene selv, hvilke endringer som eventuelt blir nødvendige. I utgangspunktet er dette et vedtak som gir stor tillit, men dermed også et stort ansvar for medieaktørene selv.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Statsråden snakket varmt om den norske pressefriheten. Norge kåres jevnlig til verdens beste land på det området. I loven har vi tiltak for å legge til rette for dette, bl.a. med godt kildevern og med gode rammer for medienes arbeid. Men jeg tror også at en av grunnene til at vi skårer så høyt, er den norske offentlighetsloven, som gjør at politiske beslutninger og analyser blir tilgjengelige for pressen og kan granskes, debatteres og brukes av pressen i deres kritiske arbeid. Nå har regjeringen fått kritikk fra både Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet og fra flere hold – også fra Barneombudet – for å hemmeligholde rapporter om viktige samfunnsspørsmål, som burde vært tilgjengelige. Mener Abid Raja at dette hemmeligholdet er i tråd med den offentlighetspraksisen som han som Venstre-politiker i hvert fall tidligere har stått for?