trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Justisdepartementet har i sitt forslag til endring av våpenforskriften foreslått forbud mot, uten politiets tillatelse, å eie eller inneha lyddemper til skytevåpen. Etter det departementet har brakt i erfaring, er det intet behov for å påmontere lyddempere på våpen som skal benyttes til øvelses- og konkurranseskyting. Det er ingen skytterorganisasjoner som administrerer programmer hvor skyting med lyddemper inngår. Likeledes er det som hovedregel intet saklig behov for lyddemper på våpen som skal benyttes til jakt, utover et visst behov for lyddemper på salongvåpen, i kaliber 22 «long rifle» til f.eks. kråkejakt og til utryddelse av skadedyr. Departementet har i utkastet til nye forskrifter foreslått at sistnevnte våpentype skal være unntatt fra det foreslåtte forbud. Justisdepartementet har i sitt forslag lagt til grunn at lyddempere i svært liten grad har vært benyttet av skyttere til skyting på godkjente skytebaner. Om én eller et mindre antall skyttere skulle benytte lyddempere, antas dette å ha liten eller ingen betydning for støynivået på de godkjente skytebaner, da det store flertal skyttere trener med det våpen som skal benyttes til konkurranse hvor det ikke benyttes lyddempere. Under trening på denne type baner vil skytterne under enhver omstendighet måtte bruke hørselsvern for å unngå hørselsskader. Jeg vil presisere at departementets forslag ikke vil innebære et absolutt forbud mot å eie og inneha lyddempere. Forslaget oppstiller et krav om politiets tillatelse, slik at politiet vet hvem som har lyddempere til sine våpen. Skyttere som kan dokumentere et saklig behov for lyddempere, vil således kunne søke politiet om ervervstillatelse.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Når jeg har hatt slike positive møter – og det skal jeg ha – skal jeg med glede orientere om det. Representanten og jeg deler selvfølgelig den oppfatning at man ikke skal gjøre unødvendig innsats. Representanten og jeg deler også den oppfatning at lovregler er til for å følges – representanten og jeg har en særdeles sterk felles forståelse av det. Jeg har mye sympati for representantens engasjement for skyttersaken. Men jeg holder meg til de enkle spilleregler at de våpen som brukes, normalt ikke har lyddempere – og jeg har ikke sett noen grunn til at dette skal gis noen allmenn tillatelse. Skulle det være unntakstilfeller, og jeg har gjort rede for noen som er unntatt i loven, bl.a. enkelte former for jakt, er det greit. I andre tilfeller vil det kunne bli vurdert. Dette følger av de kontrollbehov som ble formulert da våpenloven ble behandlet i Stortinget, og som jeg etter beste skjønn prøver å forvalte. Men det er alltid mulig ved politisk uenighet å fremme spørsmål til saksbehandling senere i Stortinget – det er representanten selvfølgelig kjent med. Men inntil videre forvalter jeg den lov som er vedtatt, etter beste skjønn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Jeg har vært usikker på om Regjeringen ville rekke å fremme denne proposisjonen i vårsesjonen. I spørretimen den 28. april sa jeg at proposisjonen var forsinket i forhold til den opprinnelige framdriftsplan, men at jeg tok sikte på å fremme lovforslaget i vårsesjonen. Jeg kan nå bekrefte at lovforslaget fremmes før Stortinget tar sommerferie.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Som jeg sa: Rett etter at jeg tok over som statsråd – altså i spørretimen den 28. april – tok jeg sikte på å få det til. Jeg følte behov for – jeg kan jo gjenta det samme som jeg har sagt tidligere – å være sikker på at lovgivningen speilet det faktum at hovedregelen bør være at vi har et frivillig organisasjonsliv som fungerer på en OK måte, at vi så må finne fram til kontroll- og sanksjonsregler som forholder seg til normaliteten, og som så tar spesialtilfellene som det er grunn til å reagere på. Dette har sin bakgrunn i den generelle sympati jeg har for det frivillige organisasjonsliv. Dette måtte jeg være sikker på. Vi har nå hatt en slik gjennomgang, og derfor kunne jeg gi den bekreftelsen som jeg gjorde i svaret.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Regjeringen vurderer justeringer i utlendingsforskriften som gjør det lettere å rekruttere arbeidskraft fra utlandet. Jeg understreker at en forutsetning fortsatt vil være at det ikke finnes tilgjengelig innenlandsk arbeidskraft. Den 27. januar sendte Regjeringen på høring forslag om en ny bestemmelse i utlendingsforskriften § 5 annet ledd. Forslaget var å åpne for ufaglært arbeidskraft i virksomheter som har midlertidig behov for dette. Tillatelsen skal ikke kunne fornyes utover ett år. Søkerne må være fra nærmere bestemte regioner, som fastsettes i samarbeid mellom fire departement, Arbeids- og administrasjonsdepartementet, Justisdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og Utenriksdepartementet. Dette vil være søkere fra Sentral- og Øst-Europa. Regjeringen sendte et annet forslag på høring den 8. april vedrørende oppmyking av den såkalte spesialistbestemmelsen i utlendingsforskriften § 3 annet ledd bokstav a. Høringsfristen går ut 1. juli. Forslaget åpner for at faglært arbeidskraft på alle nivå kan få arbeidstillatelse som spesialister. Etter vårt forslag er det ikke lenger nødvendig at søkeren er fagutdannet på høyere nivå, som ble definert til to – tre års studier utover videregående nivå. Etter forslaget er det tilstrekkelig at søkeren er fagutdannet. Etter at høringsfristene er ute, og høringsuttalelsene vurdert, vil Regjeringen nøye vurdere om de aktuelle endringene vil være forenlige med stortingsflertallets syn. Regjeringen vil om nødvendig legge forslagene fram for Stortinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-02:
Jeg har i dag og tidligere gjort rede for Regjeringens politikk på dette feltet, og også tidligere, og gjentatt det i dag, for hvordan jeg vil arbeide med slike spørsmål. Jeg vil la ting gå ut til høring – en av disse høringene var for den saks skyld sendt ut før næringskomiteen avgav sin innstilling. Så vil jeg høre og se på det som kommer inn gjennom høringen, deretter foreta en vurdering, som jeg sa. Dette er i samsvar med den programerklæring jeg avgav bl.a. da vi hadde den såkalte barnepikesaken til behandling. Jeg vil selvfølgelig nøye vurdere det. Jeg har også – selvfølgelig – satt meg inn i næringskomiteens innstilling på det punktet som representanten viser til. Mitt poeng er veldig enkelt: Der jeg føler jeg har en fullmakt med dekning i stortingsflertallet, så har jeg det, og der jeg føler det kan være usikkerhet om det, må jeg finne ut det på en egnet måte. Og jeg vil gå fram på den måten.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til justisministeren: «Hvorfor er ikke saken om lotteriloven blitt fremmet i vårsesjonen 1999, slik som tidligere lovet?»
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at saken allikevel blir fremmet i vårsesjonen 1999. Bakgrunnen for mitt spørsmål var at jeg registrerte at saken ikke var oppført i oversikten over saker som Regjeringen ville fremme i vårsesjonen 1999. Det har tatt lang tid å få fremmet denne saken for Stortinget. Den var i ferd med å bli ferdigbehandlet i Justisdepartementet høsten 1997. Regjeringsskiftet bidro vel til en utsettelse. Saken ble lovet fremmet i vårsesjonen 1998 av daværende statsråd Aure. Jeg er glad for at vi nå får saken oversendt Stortinget i løpet av inneværende måned, og ser med spenning fram til de forslag Regjeringen fremmer i denne saken.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-02:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Regjeringen vil utvide adgangen til arbeidsinnvandring fra land utenfor EØS-området også for lavtutdannede og ufaglærte. Ved behandlingen av næringsmeldingen gikk Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet imot økt arbeidsinnvandring. Likevel har Regjeringen sendt forslagene ut til høring. Siden det dreier seg om forskrifter, kreves ikke stortingsbehandling. Vil statsråden sørge for at forslagene legges til side?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-02:
Jeg takker statsråden for svaret, og vil nevne behandlingen av næringsmeldingen, der de to partiene Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ikke ville åpne for økt arbeidsinnvandring. Og jeg vil sitere LO-sekretær Liv Undheim, som danner grunnlaget for Arbeiderpartiets merknader: «Vi må beskikke vårt eget hus før vi starter med å importere arbeidskraft. Det er meningsløst å snakke om økt arbeidsinnvandring når vi har om lag 70.000 uten ordinært arbeid her hjemme.I tillegg til de 70.000 uten ordinært arbeid, er det tusenvis av kvinner som går på deltid men som ønsker å jobbe heltid. Det er også slik at ledigheten blant innvandrere … er tre-fire ganger så høy som for gjennomsnittet. Før vi starter med å importere flere, bør vi kvalifisere disse.» Jeg er veldig glad for at statsråden, siden vi har en mindretallsregjering, er lydhør for hva et flertall i Stortinget mener. Hvis man er det minste i tvil om tolkningen av merknaden til næringsmeldingen, vil man komme tilbake til Stortinget – og det er jeg glad for.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-02:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Et ektepar eier tomt gnr. 66 bnr. 639, Slevik, kommunedel Onsøy, Fredrikstad, som var klarert til boligformål. Før huset var byggeklart, ble tomten omgjort til såkalt LNF-område(landbruk, natur og friluft) i kommunens arealplan. Boligtomten familien kjøpte for hundre tusen kroner er nå verdiløs for eierne fordi den nektes bebygd. (landbruk, natur og friluft) Mener statsråden familien har krav på erstatning?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det dette dreier seg om, er en lite hyggelig historie for familien Ronny og Siw Ørebekk, som må streve for å få etablert sitt eget hjem. Tomten, som skriftlig er klarert til boligtomt, får en helt annen og lavere verdi når kommunen endrer planstatus. Det betyr et stort økonomisk tap. I den forbindelse vil jeg sitere fra Grunnloven § 105: «Fordrer Statens Tarv, at Nogen maa afgive sin rørlige eller urørlige Eiendom til offentlig Brug, saa bør han have fuld Erstatning af Statskassen.» Likevel bekrefter statsråden at kommunene generelt ikke har erstatningsansvar. Jeg vil til det si at i 1814 satt det 112 menn på Eidsvoll og vedtok Norges grunnlov, og på den tiden var tyveri av annen manns eiendom en simpel forbrytelse. Så nå bør i hvert fall Fremskrittspartiet se på dette igjen, slik at vi får et system i tråd med eidsvollsmennenes mening.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «De siste årene er midlene bevilget til språkopplæring til språklige minoriteter i videregående skole ikke brukt opp. Likevel fører en streng tolkning av tilskuddsreglene til at eksempelvis Oslo kommune får tilskudd i underkant av 10 pst. av det de bruker på området. Hvorfor blir midler til et så prioritert område stående ubrukt, og kan uenigheten mellom Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og Oslo kommune om tolkning av regelverket være en grunn til at midler blir stående ubrukte?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret, og takker også for at statsråden er innstilt på å se på regelverket, se om det er behov for å gjøre endringer. Det er likevel grunn til å erkjenne at det sannsynligvis er større behov for norskopplæring enn det som det blir gitt tilskudd til. Det ligger jo en del begrensninger i systemet, det ligger begrensninger på antall timer en kan få tilskudd til osv. En er i en situasjon hvor en har midler. Vi vet – ofte iallfall – at det antall timer som blir stilt til disposisjon – som en kan bruke og som en kan få tilskudd for – ikke er nok. Vi vet at mange ikke greier i løpet av den perioden å tilegne seg norskkunnskaper som er tilfredsstillende. Burde det ikke da være grunnlag for å praktisere regelverket noe mykere enn det departementet åpenbart har gjort, i og med at man har midler, man har penger, slik at flere kan få tilbud, ikke minst at de som er inne og får tilbud, kan få et bedre tilbud enn de får i dag?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Tilskot til ekstra opplæring for språklege minoritetar over kapittel 0231 post 65 i statsbudsjettet er eit øremerkt tilskot som kjem i tillegg til overføringar til vidaregåande opplæring som vert løyvde over budsjettet til Kommunal- og regionaldepartementet. Formålet med tilskotsordninga er å stimulere fylkeskommunane til ekstra opplæring for språklege minoritetar i vidaregåande opplæring som har lita eller inga opplæring i norsk grunnskule. Midlane vert tildelte fylkeskommunane etter kriterium fastsette av Stortinget. Årsaka til at midlane ikkje vert brukte opp, er i hovudsak at det no ikkje er mange nok elevar og lærlingar som oppfyller kriteria, og som dermed kan utløyse tilskot frå ordninga. På bakgrunn av utviklinga i dei samla tilskotsutbetalingane vedtok Stortinget ved salderinga av statsbudsjettet i 1993 å avgrense målgruppa gjennom fastsetjing av kriterium. Såleis blir det i grove trekk ikkje gjeve tilskot til personar som er fødde i Noreg, personar som har hatt ekstra språkopplæring i grunnskulen i tre år eller meir, og personar som har hatt opphald i landet i ti år eller meir etter fylte 16 år. I tillegg har Stortinget vedteke, seinast ved behandlinga av statsbudsjettet for 1999, at personar som har opphald i Noreg berre for å ta vidaregåande opplæring, ikkje skal utløyse tilskot frå ordninga. Departementet praktiserer desse kriteria for tilskot. Departementet innhenta hausten 1998 tilbakemeldingar frå Statens utdanningskontor og fylkeskommunane om kriteria og kontrollhandlingane knytte til dei. Desse tyder på at kriteria er problematiske å handtere for skuleeigarane, og at dei krev stor arbeidsinnsats både frå skule, skuleeigar og Statens utdanningskontor. Departementet vil derfor sjå på tilskotsordninga på nytt. Eventuelle forslag til forenklingar vil verte lagde fram for Stortinget.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
No er det slik at når ein forvaltar midlar løyvde over statsbudsjettet, må ein vere nøye på at det skjer i samsvar med dei kriteria som Stortinget har vedteke. Det er det som er god forvaltningspraksis. Eg vil likevel ikkje utan vidare seie at det som representanten Reikvam seier, ikkje kan vere eit poeng – når det først har vore ekstra midlar, kunne dei ha vore nytta til å forbetre situasjonen for ein del. Det er jo det som er grunnen til at eg kjem tilbake, og eg trur tidspunktet for å kome tilbake må vere til hausten i statsbudsjettet. Eg vil òg love at eg skal ta med meg sjølve problemstillinga som representanten Reikvam hadde. Om det kan vere mogleg å tolke nokre av dei eksempla som representanten Reikvam nemnde, m.a. frå Oslo, innanfor retningslinjene, skal vi sjå på det, men vi må vere sikre på at vi er i samsvar med Stortingets vedtak.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Eg er usikker på i kva grad reduksjon i talet på delingstimar er eit landsomfattande problem. Statistikk frå heile landet viser tvert imot at talet på delingstimar har stige med 0,2 pst. frå skuleåret 1997-98 til 1998-99. Eg vil likevel følgje situasjonen for skuleåret 1999-2000 nøye. Lova krev ein særskild lærarressurs til 1. klasse/førskulen. Utover dette krev ikkje lova delingstimar. Det er derfor ikkje aktuelt å setje inn tiltak mot lokale prioriteringar så lenge kommunane oppfyller dei minstekrava som er fastsette i lova. Eg vil likevel føye noko til. Å tilføre ekstra lærarressursar gjennom delingstimar gjev høve til å setje inn generelle styrkingstiltak i klassen og førebyggje at elevar fell av lasset. Siktemålet er m.a. å redusere omfanget av spesialundervisning etter sakkunnig vurdering og enkeltvedtak. Eg meiner at dette er klok prioritering av ressursar og har derfor gjeve klare tilrådingar til kommunane om å arbeide etter ein slik strategi, m.a. i St.meld. nr. 23 for 1997-98. Eg ser svært positivt på at det i mange kommunar vert satsa systematisk på delingstimar på klassenivå for å redusere behovet for timar til spesialundervisning på individnivå. Eg viser i denne samanhengen òg til forslag i St.meld. nr. 28 for 1998-99 om forsøk i 10-15 kommunar med endra og meir fleksible modellar for tildeling av timeressursar på ungdomstrinnet, slik at ressurstildelinga i større grad vert knytt til elevtalet på kvart årstrinn. Det vil kunne opne for større fleksibilitet i organiseringa av opplæringa og gje rom for meir målretta bruk av timeressursane. Evalueringa av forsøka vil avgjere om og korleis dette skal følgjast vidare opp.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Politikken i svaret mitt låg som representanten Rune Kristiansen sa, i det med at det er betre å gje delingstimar enn å vente til ein etter lova må gripe inn med enkeltvedtak. Samstundes er det, etter det systemet vi har for overføring til kommunane og etter den måten vi har organisert oss på, gjennom signal i første runde at statsråden kan arbeide. Eg skal ta med meg oppfordringa frå representanten Rune Kristiansen når det gjeld skulen i Oslo. Den uroa og den situasjonen som er der no, er sjølvsagt bekymringsfull òg sett ut frå eit nasjonalt synspunkt. Det er svært mange som er elevar i Oslo-skulen. Men eg har tillit til at dei òg jobbar intenst no for å finne gode løysingar, og så får vi kome tilbake – representanten Rune Kristiansen og eg – når vi behandlar St.meld. nr. 28 m.a., for å sjå på korleis vi fører tenkinga og politikken vidare i denne problemstillinga.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
I kvar av dei fem helseregionane i landet er det oppretta regionale komitear for medisinsk forskingsetikk. Mandatet til komiteane er fastsett av Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet, som også har oppnemnt dei etter forslag m.a. frå universiteta i regionane. Komiteane er breitt samansette og består m.a. av legar, ein jurist, ein etikar og ein lekrepresentant. Alle biomedisinske forskingsprosjekt der det inngår forsøk på menneske, skal leggjast fram for ein av komiteane til ei forskingsetisk førehandsvurdering. Ut frå dei opplysningane som ligg føre, skal komiteen tilrå eller frårå at eit prosjekt vert gjennomført. Det er viktig å understreke at komiteane ikkje er forvaltningsorgan. I tråd med internasjonale retningslinjer er dei gjevne ei fri og uavhengig stilling, både i høve til private interesser og til styresmaktene. At dei ikkje er forvaltningsorgan, inneber òg at dei råda dei kjem med, ikkje kan påklagast til nokon ankeinstans. Komiteane skal altså gje råd, men vurderingane deira er ikkje formelt bindande. Systemet byggjer i stor grad på tillit mellom forskarar og komitear. I praksis legg komiteane stor vekt på å ha ein god dialog med leiarane for forskingsprosjekta. Etter ei fråråding kan dessutan prosjektleiaren be om at ei sak vert teken opp til ny vurdering. Svaret på det generelle spørsmålet som representanten Kristoffersen stiller, er nei. Komiteane bør sjølvsagt ikkje frårå eit prosjekt som ikkje bryt med etiske reglar, og som har stor allmenn interesse. I spørsmålet sitt viser representanten Kristoffersen til eit spesielt forskingsprosjekt som er frårådd gjennomført av ein av komiteane. Som ein vil skjøne av det eg alt har sagt om komiteane si stilling, vil det ikkje vere rett av meg å gje meg inn på noka vurdering av den konklusjonen som komiteen her har kome fram til. Som eg sa, byggjer systemet på tillit, og eg har for min del full tillit til at komiteane gjer ein god jobb. Eg er også viss på at komiteen i den aktuelle saka har fatta ei riktig avgjerd på grunnlag av alle tilgjengelege opplysningar.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Nei, eg skal nok seie meg samd med representanten Kristoffersen i at ein kan ikkje slå fast kva medisinsk utbytte ein kan ha av eit forsøk før eventuelt forsøket er gjennomført. Samstundes er det klart at ein forskingsetisk komite skal sjå breitt på eit forsøk, og ein av dei tinga som må vurderast, er òg respekten for avdøde og korleis det skal handsamast i eit slikt forsøk. Eg har ikkje noko særleg å tilføye til det eg sa i mitt første svar, utover at eg har tillit til at ei brei vurdering er føreteken. Men eg må nok seie, sett ut frå ein lekmann sitt syn, at eg òg nok ville hatt problem i forhold til forsøket slik det skulle gjennomførast. Derfor har eg ikkje noko grunnlag og heller ikkje formell myndigheit til å overprøve.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
I samband med Stortinget si behandling av Ot. prp. nr. 32 for 1993-94 om endringar i velferdslova viste fleirtalet i komiteen til at det i fleire fylkeskommunar finst ordningar med såkalla ungdomskort eller miljøkort. Dette er eit rimeleg tilbod til all ungdom mellom 16 og 20 år, og gjeld reise til og frå skule, arbeid og fritidsaktivitetar. Fleirtalet viste til at det ville vere vanskeleg å oppretthalde tilbodet om ungdomskort/miljøkort utan at også skulereiser vart rekna med. Fleirtalet meinte at ordninga med desse korta er positiv, fordi både ungdom som har krav på fri skuleskyss og dei ungdommane som ikkje har det, kan nytte kollektive transportmiddel også for andre reiser enn til og frå skulen. På denne bakgrunn opna fleirtalet for at fylkeskommunane etter søknad til departementet kan få dispensasjon frå kravet i velferdslova om fri skyss for elevar som bur meir enn 6 km frå skulen. Følgjande strenge vilkår skulle leggjast til grunn for å kunne gje dispensasjon: Ungdomskortet/miljøkortet skal vere sterkt subsidiert, og det må vere eit godt utbygt kollektivtilbod på staden. I tillegg må kortet vere tilgjengeleg for all ungdom i den aktuelle aldersgruppa, og kortet må kunne nyttast alle dagar. Fleirtalet føresette at desse vilkåra skulle forskriftsfestast med heimel i velferdslova. På dette grunnlaget fastsette departementet forskrift om dispensasjon frå kravet om fri skuleskyss i august 1995. I medhald av denne forskrifta har Buskerud, Vestfold og Vest-Agder fylkeskommunar og Oslo kommune fått dispensasjon frå kravet i velferdslova om fri skyss. Rogaland fylkeskommune har søkt departementet om dispensasjon i medhald av den fastsette forskrifta. Slik eg ser det, er vilkåra for å gje Rogaland fylkeskommune dispensasjon etter gjeldande reglar oppfylte. Gjeldande forskrift vert oppheva i samband med at den nye opplæringslova trår i kraft frå 1. august. Reglane i forskrifta er foreslått vidareført med heimel i opplæringslova. Fordi den nye forskrifta, som skal gjelde frå 1. august, enno ikkje er vedteken av departementet, er det ikkje fatta formelt vedtak om å gje fylkeskommunen dispensasjon. Eg er innstilt på å gje Rogaland fylkeskommune slik dispensasjon så snart den nye forskrifta er vedteken. Dei erfaringane eg har med dispensasjonsordningane, er gode, og eg har ikkje tenkt å gå inn for å oppheve den ordninga fleirtalet i komiteen gjekk inn for i 1994.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Sjølvsagt kan det vere ynskjeleg med ei meir offensiv haldning til sine tider. Her meiner eg at det heller ikkje er ynskjeleg, for det er ikkje tvil om at denne måten å gjere ei samordninga på, i dei fylka som har prøvd det allereie, har ført til at ungdom generelt får eit betre totaltilbod på offentlege kommunikasjonar. Dei fleste brukar mindre pengar på transport enn dei ville ha gjort utan dette kortet. Samordninga fører òg med seg at det totalt sett vert billegare å drive, for ein har ei totaloversikt. Derfor er ikkje dette nokon ny politikk frå sentrumsregjeringa. Sentrumspartia og Arbeidarpartiet, og eg trur òg Høgre, stod saman om dette då det vart behandla i si tid. Og eg ser, som sagt, ikkje nokon grunn til å endre det standpunktet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Avdeling Statens teaterhøgskole er ein del av Kunsthøgskolen i Oslo, og det er leiinga ved Kunsthøgskolen som er ansvarleg for å fordele budsjettmidlane mellom avdelingane. Når det gjeld den økonomiske situasjonen ved Kunsthøgskolen i Oslo, viser eg til den orienteringa eg gav Stortinget i samband med revidert nasjonalbudsjett. Det materialet eg la fram, viste at dei statlege kunsthøgskulane i perioden 1992 – 1997 har hatt ei betre budsjettutvikling enn institusjonane elles i universitets- og høgskulesektoren, målt ved utgift pr. student. Det har heller ikkje vore ei innstramming i budsjettramma etter omorganiseringa ved kunsthøgskulane. Begge kunsthøgskulane har fått monalege ekstra midlar, m.a. til styrking av fellesadministrasjonen. Kunsthøgskolen i Oslo er i ein vanskeleg økonomisk situasjon i 1999 fordi høgskulen hadde eit budsjettunderskot i 1998. Eg har merka meg den bekymringa som er uttrykt frå teaterutdanninga, og har uttrykt vilje til å sjå nærare på dette. Mellom anna har Regjeringa i revidert nasjonalbudsjett gjort framlegg om ei eingongstildeling til særskilde tiltak i 1999 samt å la kunsthøgskulen dekkje den resterande budsjettoverskridinga over to år. Med omsyn til framtidig struktur og innhald i teaterutdanninga vil eg vise til at departementet har sett ned to arbeidsgrupper som skal gje ein heilskapleg analyse av utdanningsløpa for kunstutdanningane frå grunnskulenivå til høgre utdanning, medrekna teaterutdanning. Arbeidsgruppa, som skal presentere si utgreiing 1. juli 1999, har m.a. fått i mandat å leggje fram forslag til nye studiemodellar som tek omsyn til behovet for grunnutdanning og spesialisering/fordjuping innan høgre utdanning. Eg er viss på at arbeidsgruppa vil kome fram med gode forslag som kan leggje grunnlaget for å vidareutvikle ei framtidsretta teaterfagleg utdanning.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Dei momenta som representanten Folkestad no tek opp, er interessante moment ut frå ei heilskapleg kulturvurdering av vår nasjon. I kva grad dette har lege inne i mandatet, og i kva grad det kjem til syne i den utgreiinga som vi skal motta 1. juli, skal eg ikkje ha sagt noko om her og no. Men det eg vil love representanten Folkestad, er at eg skal sørgje for ei så representativ høyring av den innstillinga, òg i dei miljøa som representerer dei synspunkta som ho no refererte til, at det skal kome med i den totale vurderinga av teaterutdanninga i Noreg inn i eit nytt årtusen.
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg har følgende spørsmål til utdanningsministeren: «Byrådet i Oslo vil redusere delingstimer i grunnskolen. Ifølge Norsk Lærerlag begynner dette å bli et landsomfattende problem. Hvilke tiltak vil statsråden sette inn mot denne utviklingen?»
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret, selv om jeg føler at det var et veldig generelt svar, og at det var lite politiske holdninger i det – bortsett fra én, og det er den viktigste: Jeg oppfatter at statsråden mener at delingstimene er svært viktige nettopp for å få bukt med en utvikling av spesialundervisning hvor elevene blir tatt ut av klassen. Det er jeg glad for. Men det jeg også tok opp i mitt spørsmål, er situasjonen i Oslo. Og det er helt klart og tydelig at det er uro i Oslo-skolen. Jeg har forventninger til at statsråden i hvert fall følger utviklingen i Oslo nøye og, om han ikke går inn med direkte tiltak, i hvert fall kommer med en klar advarsel hvis utviklingen går i en retning hvor det er de svakeste – hvis jeg kan bruke det uttrykket – som blir rammet av nedskjæringer på delingstimene, hvis byrådet setter i verk det, eventuelt skulle få tilslutning av bystyret i Oslo til det. Så jeg håper at statsråden nå følger utviklingen nøye og registrerer den uro som ligger i Oslo-skolene på dette punkt.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Regional komite for medisinsk forskningsetikk i helseregion II har avvist et forskningsprosjekt om nakkeslengskader selv om det ikke bryter med eksisterende etiske regler. De har ikke begrunnet avslaget overfor søkeren, og nektet søker kopi av uttalelse innhentet fra ekstern spesialist. De vil heller ikke gi sin tilslutning til at den gjennomførte del av prosjektet publiseres. Bør komiteene for forskningsetikk kunne fraråde et prosjekt som ikke bryter med reglene og som har stor allmenn interesse?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Nakkeslengskader representerer et stort problem for det medisinske personalet, knyttet både til årsak og til behandling. Nakkeslengskader forekommer i mange sammenhenger hos personer som har vært utsatt for trafikkuhell, og spørsmålet knytter seg til forsikringsselskapenes holdning og handling overfor personer med slike skader, som ofte ikke får den rett de burde ha hatt. Ved siden av dette beror vel også problemet på at det kanskje ikke er tilstrekkelig medisinsk kunnskap til å avdekke årsaksforholdet. Det skal innrømmes. Jeg syns derfor det er uheldig at det forsøket som professor Per Holck ved Anatomisk Institutt ved Universitet i Oslo ønsker å gjennomføre ved hjelp av avdøde personer, ikke kan gjennomføres. Jeg må da spørre statsråden på grunnlag av hans svar til meg: Mener statsråden at dette vitenskapelige forsøks verdi kan slås fast før forsøket er utført?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «I Rogaland får inntil 5 000-6 000 elever i videregående skole pålegg om å betale for en tidligere rettighet. De skal nå betale 250 kr. i måneden for skoleskyssen som før var gratis. Fylkeskommunen sparer selvsagt noen millioner på at elevene pålegges nye «skolepenger», mens vårt mål om lik rett til utdanning svekkes. Ordningen er godkjent av departementet. Hva synes statsråden om at fylkeskommunene styrker egen økonomi på ungdommens bekostning, eventuelt vil han sørge for at dispensasjonsordningen avvikles?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg synest det er skuffande av statsråd Lilletun at han ikkje har ei meir offensiv haldning i forhold til omgrepet «lik rett til utdanning». Det er ikkje tvil om at dette har konsekvensar. Ein reknar med at Rogaland fylkeskommune vil tena ca. 8 mill. kr på å legga dette på andre grupper. Om det beløpet stemmer, veit ikkje eg. Men det er ikkje tvil om at det blir brukt til å styrka kommuneøkonomien, på ungdommen sin kostnad. Og det er urovekkande at statsråden synest at det er heilt greitt. Sjølvsagt kunne statsråden og SV ha ønskt seg ein betre fylkesøkonomi. Det skal iallfall SV jobba for. Men eg hadde venta ei litt meir offensiv haldning frå denne sentrumsregjeringa når det gjeld omgrepet «lik rett til utdanning». Ungdomskort, miljøkort, er ein flott ting. Men det burde sjølvsagt ha vore gratis for all ungdom, ikkje slik som nå, at ein faktisk må betala for tenester ein før hadde rett til, gratis.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «EUs EURATOM-direktiv er vedtatt og skal implementeres i medlemslandene innen år 2000. Gjennom EØS-avtalen kan vi bli tvunget til å motta varer med lavradioaktivt innhold, som EU definerer som ikke aktivt materiale. Det er som kjent ulike farer knyttet til radioaktivitet, inklusiv økt fare for kreft, og føre var-prinsippet brytes. Hvordan vurderer statsråden EURATOM-direktivet og konsekvensene for norske forbrukere, eventuelt vurderes det tiltak for å hindre import av varer med radioaktivt innhold?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Eg takkar statsråden for svaret. Som statsråden riktig peiker på, tok eg dette opp i førre spørjetime i eit spørsmål til utanriksministeren. Og nettopp derfor blei det nødvendig å stilla eit tilleggsspørsmål til helseministeren, for prinsippet om fri flyt gjeld jo etter EØS-avtalen. Nå forstår eg helseministeren slik at han og Regjeringa er på vakt mot eventuelle konsekvensar av dette direktivet og vil eventuelt koma tilbake med nødvendige tiltak, slik eg tolkar han. La meg då i eit tilleggsspørsmål knytt til radioaktivitet og bestråling spørja statsråden om hans departement i samband med det bestrålingsdirektivet som er på veg, og som gjeld for mat – ein brukar dette i høve til salmonella i kylling i Frankrike – vil gjera vurderingar med omsyn til det.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
«Aqua klubben på Ogna i Rogaland driv trial-opplæring for ungdom. Vil statsråden gi dispensasjon frå medlemskap i Norges Motorsykkelforbund eller Norges Bilsportforbund slik at dei kan driva denne opplæringa utan slikt fordyrande mellomledd?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Eg takkar for svaret. Det var relativt negativt, men med ei positiv opning. Eg har eit engasjement for dette, fordi det er eit høgverdig tilbod til ei svært viktig gruppe. Det dekkjer spenningsbehov og er ein positiv fritidsaktivitet under sosialt trygge forhold. Departementet opplyste på min førespurnad at dei truleg ville ha ferdig gjennomgangen av forskrifta i august 1998. Eg har gjeve dei eitt år ekstra for å klargjera dette, men pr. dato er det altså ennå ikkje avklart. I dag har me ein situasjon der ungdomen må betala ca. 400 kr pr. år. I tillegg må klubben betala 4 000 kr. Det blir såpass dyrt at det er vanskeleg å få drifta til å gå i hop. I dette tilfelle har politiet, Trygg Trafikk og Vegkontoret i Rogaland støtta dispensasjonssøknaden. Alle har støtta det i Rogaland. Det er etter mi vurdering gale å gje idretten monopol på dette, for det vil ha ringverknader: Mange andre vil ta fatt dersom det blir ei ordning, og mange flinke fagfolk vil støtta opp om det. Eg vonar at statsråden kan gje positive signal når me har fått ein gjennomgang av forskrifta.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
«Vil statsråden ta nye initiativ for en økt forskningsinnsats og oppmerksomhet i forhold til sykdommer som rammer kvinner?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Eg vil takka helseministeren for det omfattande og etter mi vurdering interessante og aktive svaret. Etter mi vurdering er dette eit viktig aspekt med tanke på likestillingsdebatten me har gåande, eller likeverd mellom kjønna. Det har etter mi vurdering vore slik at altfor lenge har resultata frå forskning på mannsdominerte sjukdomar automatisk blitt gjorde gjeldande for kvinner. Det har medført mange unødvendige lidingar, feil diagnose og feil behandling. Eg håpar me kan leggja dette stadiet bak oss, og eg vil då spørja helseministeren om han for å sikra ei brei fagleg satsing på kvinnerelaterte sjukdomar vil vurdera å få til ei eiga avdeling eller eit eige institutt som skal forska spesielt på sjukdom som rammar kvinner.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Samferdselsdepartementet er kjent med Aqua klubben på Ogna fra tidligere. Klubben har søkt om dispensasjon for trialopplæring. Søknaden ble avslått av Vegdirektoratet, og avslaget ble deretter klaget inn for Samferdselsdepartementet. Departementet avslo klagen ved brev 17. august 1995. Adgangen til å drive trialopplæring er regulert i Forskrift om organisert motorsport på lukket område. Forskriftens § 1 fastsetter at organisert treningskjøring og konkurransekjøring, bl.a. med trialmotorsykkel, må skje i regi av klubb tilsluttet Norges Bilsportforbund eller Norges Motorsykkelforbund og etter reglement fastsatt av disse forbundene. Det at opplæringen skjer i regi av erfarne og ansvarlige klubber og etter et teknisk reglement, gjør at man har trygghet for at opplæringen skjer på en forsvarlig måte. Dette er viktig, spesielt fordi forskriften tillater treningskjøring for utøvere helt ned til 10 års alder. Vegdirektoratet kan i særskilte tilfeller dispensere fra bestemmelsene i forskriften – også fra bestemmelsen om at organisert trening og konkurransekjøring med trialmotorsykkel bare skal skje i regi av klubb tilsluttet de to forbundene. Noen slik dispensasjon er hittil ikke gitt. Ved en vurdering av om dispensasjon skal gis, vil det måtte legges vekt på om søkeren kan dokumentere de samme kvalifikasjoner og et tilsvarende reglement som Norges Bilsportforbund og Norges Motorsykkelforbund har. Ved behandlingen av klagen fra Aqua klubben la Samferdselsdepartementet – i likhet med Vegdirektoratet – vekt på kontrollhensyn i forhold til både kjøretøy og fører, samt at Biltilsynets tilsynsarbeid ville måtte økes vesentlig ved en endring av den restriktive praksis som har vært gjeldende. Representanten Gjedrem har tidligere tatt opp spørsmålet om dispensasjon for Aqua klubben med Samferdselsdepartementet. I brev til representanten av 5. mars 1998 svarte departementet at de samme hensyn til sikkerhet og kontroll gjorde seg gjeldende da som ved klagebehandlingen, slik at det ikke var grunnlag for omgjøring av vedtaket. Forskriften om organisert motorsport på lukket område er gitt for å ivareta kontroll- og sikkerhetshensyn overfor motorsporten. Disse hensyn er så viktige at de økonomiske hensyn representanten Gjedrem påpeker, vanskelig kan være avgjørende. Jeg har derfor kommet til at det ikke bør gis dispensasjon fra forskriften for Aqua klubben, og at det ikke vil skje en ny vurdering før regelverket for motorsport er gjennomgått. Jeg kan således opplyse at Samferdselsdepartementet har gitt Vegdirektoratet i oppdrag å foreta en gjennomgang av regelverket for motorsport. I denne forbindelse vil det også bli vurdert hvilke krav som bør stilles til organiseringen av treningskjøring og konkurransekjøring.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Som jeg sa i mitt første svar, er oppdraget gitt til Vegdirektoratet. Vegdirektoratet er imidlertid sterkt presset på grunn av arbeidet med Nasjonal Transportplan, som Stortinget har fremskjøvet behandlingen av med ett år. Imidlertid vil jeg gi signaler tilbake til Vegdirektoratet om at denne saken har vært underveis såpass lenge at vi må få en avklaring på den. Hvis det ikke er mulig å få avsluttet den i løpet av året og få en avklaring på endringer i forskriften, er det naturlig at vi tar dispensasjonsmulighetene opp til vurdering. La meg igjen understreke at det som er viktig her, er kontroll, oppfølging og sikkerhet, og at det kreves et betydelig oppfølgingsansvar hos dem som skal ha kontroll, dersom dette mer eller mindre slippes fritt til organisasjoner som ikke er landsomfattende, og som ikke har et eget kontrollansvar. Her er det vesentlig at vi ikke legger økonomiske vurderinger til grunn, men kontrollmessige og sikkerhetsmessige vurderinger.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-02:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Av alkohollovens kap. 10 «Kommunale kontrollutvalg» fremgår det av § 10-4: «Kommunestyret er ansvarlig for at utvalgets medlemmer og kontrollører får den nødvendige opplæring for å kunne ivareta sine oppgaver.» Vil statsråden sørge for at vi i forbindelse med kap. 12 får inn i forskriften at de kommunale kontrollørene må ha avlagt og bestått «kunnskapsprøven»?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret, som jeg ikke var fornøyd med. Det er nemlig det stikk motsatte av det ministeren sier, som er tilfellet. Disse kontrollørene har ikke kunnskap. De har heller ikke fått kunnskap, så det er snakk om å klare å gi dem kunnskap nå når vi har en prøve som de kan gå opp til. I Sirdal kommune hadde Securitas ansvaret for kontrollen, og der ble det da en sak: To steder ble stengt, i henholdsvis en uke og 14 dager. Dette var oppe til behandling i kommunestyret, og jeg må få lov å referere: « Ordfører Torjus Kvæven fortalte at han hadde stusset straks han leste befaringsrapportene. Han reagerte på at de virket både rotete og selvmotsigende:– Jeg har blant annet forhørt meg om hva slags skolering kontrollørene har som gir dem kompetanse til å gjøre denne jobben. Det tok sin tid å få svar på dette hos Securitas. Men til sist fikk jeg vite at de ikke har gjennomgått noen spesifikke kurs, opplyste Kvæven.» Kommunen hadde altså ikke gjort noen ting i denne saken. Dette er problemet, sosialminister!
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-02:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Firmaet Applied Plasma Physics i Stavanger, som i dag leverer systemer for støvrensing til industrien, har ut fra dette designet et nedskalert system som vil kunne fjerne 90 pst. av støvutslippet fra vanlige piper. Kan statsråden se på muligheten for å støtte igangsetting av et fullskalaprosjekt på Grünerløkka i Oslo for å få dokumentert miljøforbedringene i bydelen?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret, som jeg synes var positivt. I henhold til offentlige myndigheters egen statistikk, Statistisk sentralbyrå og Statens institutt for folkehelse, genererer oppvarming av hus ved olje 50 pst. av svevestøvet målt i vekt, dvs. mer enn all biltrafikk samlet. I tillegg har svevestøvet fra ved- og oljefyring et høyere innhold av finstøv, som regnes som det mest helseskadelige fordi det trenger dypere inn i lungene. Målt i antall partikler står oppvarming etc. sannsynligvis for nesten 80 pst. av støvet i Oslo. Vil Miljøverndepartementet ved statsråden gå inn i et samarbeid med Oslo kommune, slik at vi kan få en fullskala prøve her, når det har den enorme virkningsgraden som vi her snakker om? Oslo er jo den eneste byen i Norge hvor det virkelig er problemer om vinteren. Det er problemer også i andre byer, men ikke så store som de Oslo har. Her kan vi altså få en fantastisk mulighet, minister – eller president!
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-02:
Ordninga med dokumentasjon av kunnskapar vart innført i alkohollova på bakgrunn av behovet for å auka kunnskapsnivået hos dei som er ansvarlege for sal og skjenking. Som representanten Johnsen sjølv peikar på, har kommunane etter alkohollova ansvaret for at dei som skal utføra kontrollen med sal og skjenking av alkoholhaldig drikk, får nødvendig opplæring. Eg kjenner meg trygg på at kommunane tek dette ansvaret utan nærare detaljregulering i lovverket. Eg har difor ikkje planar om å ta initiativ til reglar om kontroll med at kommunale kontrollørar har den nødvendige kunnskapen om alkohollova.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-02:
Representanten Jan Johnsen brukte uttrykket «stikk motsatte», altså at det eg sa var feil. Eg forstår på hans tilleggsspørsmål at spørsmålet ikkje går på handteringa av lova eller forståinga av den, men på kunnskapsnivået hjå kontrollørane. Eg skjønar av hans spørsmål at han har meir inngåande kjennskap til dette, eksempel på at kunnskapen ikkje er tilfredsstillande. Det har eg ikkje brakt i erfaring. Når ordføraren i Sirdal sjølv finn ut at i hans kommune er ikkje kunnskapen tilfredsstillande, er altså Stortingets intensjon at ordføraren i Sirdal skal treffa dei nødvendige tiltak. Det er det eg legg til grunn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-02:
Eg er samd i at Landsforeningen Rettferd for Taperne arbeider for ei god sak – dei svakast stilte i samfunnet vårt. Eg støttar foreininga sitt mål om å betra livssituasjonen for nokre av dei som kjem til kort, og å motverka at fleire i samfunnet får det vanskeleg. Frå 1994 har departementet årleg løyvd tilskot til Landsforeningen Rettferd for Taperne, i alt 800 000 kr for åra 1994-1997. I 1998 fekk foreininga til saman eit tilskot på 500 000 kr. Eg er innstilt på å gje eit tilsvarande tilskot for 1999 – noko foreininga òg er orientert om. Halvparten av tilskotet, 250 000 kr, er utbetalt ved departementet sitt brev av 30. april 1999, medan dei resterande 250 000 kr på vanleg måte vert utbetalte noko seinare på året. Før siste del av tilskotet kan utbetalast, må det liggja føre budsjett for heile perioden, altså for heile året, og òg rapport for fyrste halvår 1999. Løyvinga til Landsforeningen Rettferd for Taperne er behandla i samsvar med andre søknader og i samsvar med økonomireglementet for staten. Lat meg leggja til at eg meiner det er viktig å støtta foreininga sitt arbeid, og eg vil med interesse fylgja dei vidare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-06-02:
Eg føreset at det i representanten Nymo si understreking av behandlinga av ein søknad som dette ikkje ligg at departementet skal fråvika det regelverket som vi elles har å halda oss til i vårt tilhøve til Riksrevisjonen og også overfor Stortinget. Lat meg understreka det viktige arbeidet denne organisasjonen gjer, og òg den gode kontakten eg føler departementet har med organisasjonen. Vi hadde eit eige møte i romjula der det vart sett ned eit utval som skulle sjå på korleis organisasjonen sjølv kunne leggja opp til ei meir føreseieleg drift og korleis departementet med sitt tilskot kunne medverke til akkurat det.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-06-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Landsforeningen Rettferd for Taperne driver et viktig arbeid for å hjelpe og rette søkelys mot situasjonen til mennesker som har kommet uheldig ut i det norske samfunnet. Organisasjonen har i flere år mottatt statsstøtte. Også for 1999 har organisasjonen søkt om tilskudd, og den har mottatt et deltilskudd på kr 250 000 allerede. Hvordan vil statsråden behandle søknaden for 1999 videre?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-06-02:
Jeg vil takke sosialministeren for et positivt svar. Som sosialministeren sa, snakker vi om å gi økonomisk handlefrihet til en organisasjon som arbeider for en svært god sak. Organisasjonen er liten, og mye av innsatsen er basert på idealisme og oppofrende innsats fra noen svært få mennesker. Når det gjelder de offentlige tilskuddene fra Sosialdepartementet, er det viktig at betingelsene for tilskudd ikke er for byråkratiske og kompliserte, noe som vil skaffe en slik liten organisasjon en masse arbeid som heller kunne vært brukt til positivt arbeid til beste for den gruppen mennesker som har satt sin lit til Landsforeningen Rettferd for Taperne.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Stortinget har de siste par årene truffet flere vedtak knyttet til den problemstillingen som representanten Rasmussen tar opp og til tilgrensende spørsmål. Som følge av forslag i Dokument nr. 8:32 for 1996-1997 og innstilling fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen av 17. april samme år, fattet Stortinget den 15. mai 1997 følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen vurdere endringer i gjeldende lovverk som regulerer forsikringsselskapenes adgang til innhenting, bruk og lagring av helseopplysninger og å fremme forslag i henhold til dette.» I forbindelse med Odelstingets behandling av ny helsepersonellov den 22. april 1999 ble Regjeringen også bedt om å fremlegge et dokument med nevnte vurderinger. For øvrig har jeg også svart på spørsmål i spørretimen i januar 1998 om eventuell regulering av koblinger mellom lege og forsikringsselskap. Dette viser at det er stor interesse for et viktig felt, hvor det reises omfattende og vanskelige spørsmål av juridisk, økonomisk, administrativ og etisk karakter. Jeg har fulgt opp stortingsvedtaket av 15. mai 1997 ved å nedsette et utvalg som bl.a. skal vurdere disse spørsmålene. Problemstillingen i stortingsvedtaket av 6. mars 1998, som representanten viser til, inngår i utvalgets mandat, idet utvalget skal vurdere «forsikringsselskapers praksis ved bruk av sakkyndig lege i forbindelse med skadeerstatningssaker, herunder foreslå eventuelle tiltak som kan styrke forbrukernes tillit til samarbeidsformen mellom selskap og sakkyndig lege». Når det gjelder utvalgets sammensetning, kan jeg opplyse at det ledes av professor dr.jur. Erik Røsæg. Det er bredt sammensatt med representanter fra pasientforeninger, forbrukere, forsikringsbransjen, Lægeforeningen, Datatilsynet, Kredittilsynet og helsemyndighetene. Utvalget startet sitt arbeid i oktober 1998, og jeg regner med å motta utvalgets innstilling på nyåret i år 2000. Deretter er det planlagt en bred høring. Jeg regner det som sannsynlig at utredningen og påfølgende høringsrunde kan medføre forslag til lovendringer. Jeg vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte etter at høringsrunden er gjennomført.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Jeg skal svare for min egen håndtering av denne saken. Sakens kompleksitet og sakens mange sider og mange parter har tilsagt et grundig arbeid med å forberede utvalgsoppnevningen, mandatet og ikke minst sammensetningen. Nå er utvalget godt i gang. Som nevnt i mitt hovedsvar, regner jeg med å få en innstilling over nyttår, og deretter vil det være en tre måneders høringsrunde på vanlig måte. Hvordan jeg da vil komme tilbake til Stortinget, vil jeg vente med å ta stilling til til jeg ser utvalgets forslag. Men at jeg vil komme tilbake til Stortinget, vil jeg bekrefte.