trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Sosialistisk Venstreparti er som kjent et parti som er imot norsk EU-medlemskap, og bruker argumenter som stort byråkrati og liten nasjonal innflytelse for å underbygge sitt syn. Når det gjelder en annen organisasjon, FN, later det til at partiet har det stikk motsatte syn. Til tross for et enormt byråkrati, der mye av pengene forsvinner, og medlemsland har liten innflytelse, ser vi i dag at Sosialistisk Venstreparti øker vårt internasjonale engasjement gjennom FN-systemet, også til tross for gjentatte avsløringer av skandaler og korrupsjon. Vil representanten Valle forklare hvorfor man i SV har slik grenseløs tillit til FN-systemet og nå øker det norske FN-engasjementet på bekostning av andre formål?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Regjeringen hevder at den ønsker større oppmerksomhet rundt nordområdepolitikken, noe vi for så vidt er helt enig i. Tilstedeværelse og aktivitet for å sikre våre interesser i nordområdene er særdeles viktig, og her vil vår kystvakt spille en avgjørende rolle. Gjennom presseoppslag har det kommet fram at det fra tid til annen er mangel på bl.a. helikoptre og annet utstyr som åpenbart trengs for å utføre disse viktige oppgaver. Vil utenriksministeren redegjøre for om han er tilfreds med en slik situasjon, og om hvilke eventuelle grep han vil ta for å sikre at vi har en kystvakt som er godt nok utstyrt til å klare de særdeles viktige oppgaver de er satt til å utføre?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
Norsk bistandspolitikk har gjennom en årrekke vært preget av en nesten grenseløs snillisme og naivitet. Man later åpenbart til å tro at selv den verste despot eller diktator blir snill som et lam bare det drypper noen titalls millioner kroner fra Norge. Bistandspolitikken har dessverre vært preget av passiv pengehjelp uten noen form for krav til mottaker. Vi ser at organisasjoner som eksempelvis Strømmestiftelsen med godt resultat gir bistand gjennom lån og krav til låntaker. Statsråden kom med en del positive signaler her på talerstolen om å gjøre norsk bistand bedre. Jeg vil derfor spørre: Hvilke grep vil Regjeringen ta for nettopp å gjøre norsk bistandspolitikk mer målrettet og effektiv? Og vil en se på andre måter den kan innrettes på?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Kristelig Folkeparti er jo et parti som er svært opptatt av kampen mot global fattigdom, og som også er opptatt av at utenrikspolitikken og sikkerhetspolitikken har en folkerettslig forankring. Det er veldig bra. Men det er først nå, i Soria Moria-erklæringen, at det folkerettslige prinsippet står så sterkt og er så tydelig befestet i selve grunnlaget for en norsk regjerings holdning i utenrikspolitikken. Den nye regjeringen slår helt klart fast at Norges rolle som fredsnasjon skal være å jobbe aktivt for å styrke FN og internasjonal rett, og å videreutvikle FN og folkeretten som forpliktende avtaleverk for alle nasjoner. Og vi slår helt klart fast at norsk deltakelse i internasjonale operasjoner skal være forankret i FN-pakten og skal ha et klart FN-mandat. Dette slår vi fast i regjeringserklæringen. Som kjent styrker vi også Norges rolle som fredsnasjon nå i budsjettet, gjennom bl.a. å styrke viktige deler av FN-samarbeidet. Synes representanten for Kristelig Folkeparti at det at det folkerettslige prinsippet og prioritering av FN nå kommer så klart og tydelig fram fra norsk side som følge av den nye regjeringens politikk, er et skritt i riktig retning?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2005-12-05:
Jeg er glad for at representanten fra Venstre også tok seg tid til å nevne nordområdene i sitt innlegg, selv om det nærmest var i en bisetning. Det jeg har registrert i denne salen i andre debatter, hvor man også har tøtsjet inn på nordområdene, er at man har poengtert at dette er en oppfølging av Bondevik II-regjeringens satsing på dette området. Jeg har registrert at det var lite økonomi med i de ordene. Jeg prøvde i mitt innlegg å påvise endringer i budsjettet og vil påstå at vi langt på vei har fulgt opp ordene med handling. Mitt spørsmål til Venstre blir da: Er man enig i at dette er en sterkere og klarere satsing enn det som lå til grunn i Bondevik II-regjeringens budsjett?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2005-12-05:
… vil Venstre vise til den samme(presidenten klubber) arbeidsgruppen som er nedsatt. (presidenten klubber)
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2005-12-05:
Jeg takker for spørsmålet og vil bare svare representanten Samuelsen at dette alltid har vært viktig for Venstre, og at vi ser positivt på satsingen fra den nye regjeringen.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2005-12-05:
En FN-utsending har nylig foretatt en historisk torturgransking flere steder i Kina. Han fastslår at tortur fortsatt er utbredt i landet, spesielt overfor fanger. Mishandlingen blir av mange kalt en tilnærmet integrert del av systemet i et land med verdens største fangebefolkning. På tross av lovnader om samarbeid hindret myndighetene granskingen. Venstre mener at menneskerettighetsdialogen med Kina har stor betydning, og at fokuseringen på tortur ikke må avta. Norge er sammen med de øvrige EFTA-land i starten på en bilateral forhandlingsavtale med Kina. Vil utenriksministeren forsikre at Norge vil arbeide for at temaet menneskerettigheter skal inn i disse forhandlingene?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Jeg slutter meg til beskrivelsen av betydningen av Kystvakten. Derfor har også Regjeringen i framlegg til budsjett under Forsvarsdepartementet foreslått en økning i bevilgningen til Kystvakten, Orion-fly og Marinens øvelsesmønster. Det sier seg selv at når Kystvakten har en viktig rolle, må også utstyret være i orden. Dette følger vi nøye. Jeg kan ikke gå inn på planene når det gjelder akkurat det med helikopter og utstyr, men vi har den senere tid sett betydningen av helikoptre for Kystvaktens operative egenskap. Det er et område som vil bli tillagt vekt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Jeg har, etter at jeg tiltrådte som utenriksminister igangsatt en gjennomgang i Utenriksdepartementet av forholdet til Cuba for å få en oversikt over om våre virkemidler virker, om de er rettet inn mot å fremme norsk syn – mot å fremme demokrati, menneskerettigheter og utvikling på Cuba. Det er for tidlig nå å kommentere hva en slik gjennomgang vil føre til, men jeg kan understreke at Norge ikke vil innrette sin politikk slik at den svekker dialogen med opposisjonelle og menneskerettighetsaktivister. Hvilken form en slik dialog skal ha for å nå andre mål vi måtte ha i forhold til Cuba, får vi se på når vi har fått oversikt over området og gjort en helhetsvurdering. Jeg tror også det er for tidlig å si om EUs nå utvidede kontakter har virkning. Vi vet at Cuba går inn i spennende og krevende år, hvor det kommer til å kreves oppmerksomhet fra mange – jeg tror også fra Norge.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Det er altså fullt mulig for partier også i regjering å ha en fortløpende politisk debatt, diskusjon og refleksjon, og til å spille inn forslag som en regjering bør vurdere underveis. Jeg har gitt uttrykk for at det ikke er Regjeringens politikk å ha boikott i forhold til Israel. Nå skal jeg også legge til at Norge ikke selger våpen til Israel – det har vært snakk om en våpenboikott – fordi vi ikke selger våpen til områder i konflikt og militære aksjoner. Men det er ganske klart fra Regjeringens side at boikott ikke er en generell linje, som vi har stor sans for, i utenrikspolitikken. At debatten går, har jeg full respekt for, men samtidig ønsker jeg å gi uttrykk for at Regjeringens standpunkt i denne saken er helt klar – den er avklart.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Styrken ved at vi har et godt forhold til og en bred dialog med Kina, er at vi kan ta opp disse spørsmålene på mange ulike måter. Jeg kan bekrefte at vi kommer til å fortsette med å tilkjennegi vårt syn på f.eks. tortur, og ikke minst på bruken av dødsstraff, som er svært utbredt i Kina i forhold til i andre land. Det vil vi ta opp på alle passende måter, og det vil vi gjøre i bilaterale sammenhenger og i FN-sammenhenger. Hvorvidt det er et tema som kommer opp i de forhandlingene representanten har påpekt, kan jeg ikke nå helt kommentere. Men jeg kan bekrefte at det står høyt på dagsordenen i de aller fleste møtene vi har med kinesiske myndigheters representanter.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Nei, det kan ikke være slik at man skal gi bistand uten krav til mottaker. Det har ikke vært slik, og det skal ikke være slik i framtiden heller. Det ville jo i realiteten bety at man bare putter penger inn i et land og sier til landets ledere at de kan bruke disse pengene slik de ønsker det. Det er uakseptabelt. Så det må være et krav til mottakere av utviklingshjelp om vesentlige verdier. Men det er jo heller ikke slik at det er sikkert at den beste måten å hjelpe fattige mennesker på i et land som er et diktatur, er å glemme det landet. Frivillige organisasjoner er ofte en viktig kanal til å nå fattige mennesker, også i et land som er et diktatur, og ofte kan bistand, fornuftig brukt i et land som er et diktatur, være det som gir rom for en opposisjon for å bidra til å endre landet. Jeg kjenner meg ikke igjen i beskrivelsen som Fremskrittspartiet gir av hvordan norsk bistand drives, men vi er enige om at det er en viktig oppgave å bekjempe diktatur, og ærlig talt tror jeg også at bistand kan være et viktig virkemiddel for å få det til.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Det kan ikke være slik at det skal være forbudt å si noe pent om Verdensbanken. Det er riktig at Verdensbanken har spilt en veldig konstruktiv rolle i fredsprosessen på Sri Lanka. Så paradoksalt det enn kan være, var det geriljaorganisasjonen de tamilske tigrene som ønsket Verdensbanken inn i hjelpearbeidet på Sri Lanka, kanskje mer enn regjeringen, som ønsket FN i den settingen. Det er ikke noe opplagt enten – eller, de ble enige om Verdensbanken, og Verdensbanken spilte en veldig konstruktiv rolle. Det er også positivt at Verdensbanken er på vei bort fra det som lenge ble kalt «the Washington Consensus», som ikke var bra, og som bidrog til å tvinge fattige land inn i nyliberalistisk og farlig politikk. Det er gledelig å se at representanter for Verdensbanken nå til tider snakker som om de skulle være påvirket av Soria Moria-erklæringen, de sier nemlig at likhet er helt avgjørende for utvikling overalt i verden. Likhet står ikke i motsetning til økonomisk vekst, men tvert i mot er likhet en forutsetning for at flest mulige i et samfunn kommer inn i den prosessen som økonomisk vekst er. Derfor er likhet bra for økonomisk utvikling. Begrunnelsen vår for å redusere Verdensbanken er først og fremst at vi ønsker å styrke FN. Skal man styrke FN, må de pengene nødvendigvis tas fra et eller annet sted. Vi ønsker derfor å redusere Verdensbanken for å kunne styrke FN. Vi ønsker samtidig å påvirke Verdensbanken til å gå vekk fra ytterligere liberalisering og privatisering.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Jeg vil først takke for godord fra representanten Jon Lilletun og gjengjelde dem og gi uttrykk for at hvis den viktigste utviklingspolitiske debatten i Norge kunne bli at Kristelig Folkeparti kritiserer den nye rød-grønne regjeringen for å gjøre for lite på dette området, vil jeg synes det er aldeles utmerket – også vi vil trenge vaktbikkjer som passer på. Det finnes ingen bedre i så måte enn Kristelig Folkeparti, så jeg vil si: Bare hold oppe presset og trykket på Regjeringen, slik at vi når de målene vi har satt oss. Da jeg snakket om liksom-debatt, gjaldt det selvsagt ikke målet om å nå 1 pst. av BNP. Det er et veldig viktig mål fordi det har en enorm internasjonal symbolkraft. Sverige er i ferd med å nå det målet, og selvsagt skal denne regjeringen sørge for at Norge når det målet i løpet av denne perioden. Men derimot å utstyre seg med en serie andre mål om akkurat på prikken hvor mange tiendedeler som skal gå til Afrika osv. – det får vi komme tilbake til – er jeg ikke sikker på er det mest fornuftige. Det eksisterer også allerede i utviklingspolitikken noe slikt som 20 eller 30 ulike strategier med en rekke forskjellige tallmål av forskjellige slag. Det er klart at har man så mange strategier, er det veldig lett at man ender opp med ikke å ha noen strategi i det hele tatt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-05:
Jeg er egentlig ikke spesielt opptatt av kritikken av Høyres fortid, den kan vi trygt la ligge. Det viktige er at Høyre nå, slik det framgår av denne debatten, er en konstruktiv medspiller i nåtid og framtid. Så vil jeg si at det er veldig positivt, som også Lilletun var inne på, at Verdensbanken endrer seg noe fra den gamle Washington Consensus. Jeg tror vi skal være såpass nøkterne i Norge, at vi innser at det verken skyldes Hilde Frafjord Johnson eller Soria Moria-erklæringen, men rett og slett at det som lå i Washington Consensus, har vist seg ubrukbart. Det førte ikke til den utviklingen man trodde, og dermed er det på en måte kassert internasjonalt. Det er hovedgrunnen til endringen, og det er positivt. La meg bare til slutt si at: Ja, vi må måle, vi må vurdere, vi må knytte oss til den aller beste kompetansen – etter veldig klare signaler innad i departementet også. Norge skal til enhver tid være knyttet til dem som internasjonalt er best når det gjelder å vurdere hva som skjer innen bistand. Når det kommer nye innspill som driver debatten framover, skal vi være der. Vi skal få dem til Norge, og vi skal kontinuerlig være intellektuelt på alerten med det aller beste som skjer internasjonalt, for å kunne måle og evaluere, slik Vallersnes var inne på. Jeg ser fram til et godt samarbeid med Høyre om det.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Gjennom FNs tusenårsmål har Regjeringen forpliktet seg til å bekjempe fattigdom. Flere av FNs tusenårsmål innebærer tiltak for å bedre den reproduktive helsen. Kvinnene i utviklingslandene har en nøkkelrolle i så vel den økonomiske som i den sosiale utvikling. Når fattigdom, sykdom og død rammer kvinner, får det store konsekvenser. Når det gjelder spedbarnsdødelighet og mødredødelighet, ser det mørkt ut i forhold til tusenårsmålene. At vi og verden for øvrig fokuserer på hiv/aids-epidemien, er helt avgjørende. 25 millioner mennesker sør for Sahara lever med hiv/aids, og kvinner er mest utsatt. Økte bevilginger til å bekjempe hiv/aids er helt nødvendig. Det samme er vår deltakelse i barnevaksineringsprogrammene. Men den sterke fokuseringen på hiv/aids må ikke skje på bekostning av andre og like nødvendige tiltak knyttet til den reproduktive helse. Mødredødelighet knyttet til graviditet, abort og fødsler rammer mer enn en halv million kvinner hvert eneste år, og 99 pst. av dem finner vi i utviklingslandene. I landene sør for Sahara er risikoen for at mor dør i forbindelse med fødsel, 1 av hver 16. fødsel. Faren for invalidisering og kroniske plager som følge av komplikasjoner som oppstår ved en fødsel, er mange ganger høyere – 40 til 60 ganger høyere. Dette er en følge av at mange kvinner føder uten kvalifisert hjelp. I Afrika regner man med at mer enn 2 millioner kvinner lever med fistula som følge av fødselskomplikasjoner, 2 millioner kvinner som er mer eller mindre invalidisert og sosialt utstøtt som følge av at de ikke kan kontrollere urin eller avføring. Dette er en lidelse som det er fullt mulig å gjøre noe med, men det er bare to hospitaler i Afrika, ett i Etiopia og ett i Uganda, som tilbyr nødvendig operasjon. Hiv/aids-epidemien dreper mange barn, men fortsatt er spedbarnsdødeligheten enorm. 2,7 millioner er dødfødte, og 3 millioner dør i løpet av første leveuke. Årsakene er i stor utstrekning bestemt av forhold rundt graviditet, fødsel og barsel. Kvinner er også utsatt i forhold til aborter som skjer på ukvalifisert måte. Ca. 68 000 kvinner pr. år dør på den måten. Når en ser dette i sammenheng med at mer enn 200 millioner kvinner og par i utviklingslandene har et udekket behov for prevensjonsmidler, ser en at det fortsatt er behov for en aktiv familieplanleggingspolitikk. Derfor er det tilbakeslaget som vi nå opplever, skremmende. Det blir framholdt fra FN og andre organisasjoner som arbeider for seksuelle rettigheter og familieplanlegging, at tidligere bevilgninger fra USA til slike formål nå er opphørt eller er blitt vesenlig redusert og forbundet med klare politiske føringer mot abort og restriksjoner på prevensjon. Det er derfor viktig at Norge og andre land ikke bare opprettholder, men øker sine bevilgninger til tiltak som kan bedre den reproduktive helse. Det er viktig at dette blir prioritert når strategien for kvinne- og likestillingsrettet utviklingsarbeid nå skal revideres. I den forbindelse bør vi seriøst vurdere å øremerke en viss andel av våre bistandsmidler til arbeidet for å bedre den reproduktive helse, slik som bl.a. Nederland har gjort.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2005-12-05:
Takk, president. Jeg vil vise til flertallsmerknaden der utenrikskomiteen påpeker betydningen av kontakt med Russland, og kan nevne at man på nordisk plan arbeider målbevisst og aktivt med å styrke og videreutvikle kontaktene rettet mot Russland, både på det parlamentariske nivå og også på regjeringssiden, gjennom det nylig framlagte Russlandsprogrammet fra Nordisk Ministerråds side. Dette programmet sluttet for øvrig Nordisk Råds parlamentarikerforsamling seg til tidligere i høst. I slutten av juni avholdt Stortinget og Nordisk Råd den 2. parlamentariske konferansen for Barentsområdet, med god deltakelse fra russiske regionale parlament og fra Statsdumaen og Føderasjonsrådet. Både formen og innhold av sterkere parlamentarisk samarbeid i Barentsregionen ble diskutert. Den 26. januar 2006 skal vi ha et oppfølgingsmøte i Oslo for å komme fram til enighet om hvordan vi skal organisere det parlamentariske samarbeidet i framtiden, og hvilke saker som kan egne seg til å settes på dagsordenen. Nordisk Råds kontakter med russiske parlamentariske aktører har hittil i hovedsak skjedd gjennom deltakelse i hverandres møter og konferanser. Det skal man fortsette med. Rådets stipendiatprogram for russiske parlamentarikere skal videreutvikles ved at programmene i større grad skal utarbeides i fellesskap med russerne. Det er videre viktig at det skjer en kontinuerlig parlamentarisk oppbakking, oppfølging og vurdering av Ministerrådets russlandsaktiviteter. Her kan man være åpen for å gi russiske parlamentarikere større muligheter enn hittil i å medvirke i en dialog med Nordisk Råd om vurdering og samråd om Ministerrådets aktiviteter i Russland. Jeg omtaler dette fordi den norske regjeringen i 2006 har formannskapet i Nordisk Ministerråd og har i sitt formannskapsprogram vektlagt samarbeidet i nordområdene. Det er viktig at Regjeringen bidrar til en god forankring av samarbeidstiltakene mot Nordvest-Russland gjennom en aktiv dialog med russiske myndigheter. Vi har mange samarbeidsorganer i det nordlige Europa, både på regjeringssiden og den parlamentariske siden. Begge sider må fremme samarbeid og bedre samordning mellom de ulike samarbeidsorganer i arbeidet for å nå felles mål. Dette er en utfordring, men vi må ta denne. De nordiske land utgjør en kjerne av pådriverland når det gjelder de mange og nært beslektede aktører i nordområdene. Norden har dermed en nøkkelrolle og en mulighet til å prege og styrke disse samarbeidsfeltene sammen med de andre aktørene. Vi må få vekk dobbeltarbeid og vi må få en stemme som blir hørt, og som er tydelig. Det er nødvendig. Regjeringen, som altså leder arbeidet i Nordisk Ministerråd i 2006, må utnytte det potensialet som ligger i at tre av de nordiske landene i 2006 vil dele på å ha formannskapet i alle de tre regionale rådene, Barentsrådet, Arktisk Råd og Østersjørådet, samt EU, i hele eller deler av året. Her har vi sjansen til å bidra til et samlet og styrket fokus på nordområdene og å videreutvikle et godt naboskap med Russland og samarbeid med russiske parlamentarikere og utøvende myndigheter om de mange felles interesser og utfordringer som vi har i nordområdene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2005-12-05:
President! Jeg har stemt feil.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2005-03-17:
Dette er en relativt kurant sak, med stor grad av enighet. Det vil fremgå av merknadene i innstillingen til Odelstinget i dag. Jeg skal derfor ikke holde noe langt innlegg for å utdype disse merknadene. De er klare og tydelige – og forteller om en bred enighet på området. Det eneste man kan spore av litt uenighet, er at Fremskrittspartiet og SV ønsker en sak til Stortinget der man gjennomgår opplysningspliktsreglene, sett i sammenheng med hva som allerede eksisterer av regelverk. Jeg tar opp dette forslaget på vegne av de to partiene.
Afshan Rafiq (Høyre), 2005-03-17:
Lov om bidragsinnkreving fra 1955 er moden for endringer. Det er liten tvil om at det har vært behov for denne lovtekniske moderniseringen som gjør at innkrevingsreglene i større grad tilpasses dagens virkelighet. Men jeg må slutte meg til det saksordføreren sier når hun gir uttrykk for at dette har vært en meget komplisert sak. Samtidig vil jeg gi ros til statsråd Høybråten, som har hatt et veldig godt samarbeid med komiteen, slik at vi har fått behandlet denne saken på en ordentlig måte. De foreslåtte endringene er et lite skritt i retning av å kunne sikre de barn som rammes av manglende betalingsvilje. Tallet på samlivsbrudd og antall bidragsberettigede har økt dramatisk siden loven ble innført i 1955. Samtidig har nye bidragsregler ført til økt bruk av private avtaler og private ordninger. Det er dessverre et faktum at enkelte bidragspliktige ikke ønsker å betale bidrag for sine barn, og de strekker seg langt for å unngå dette. Da er det for Høyre viktig å peke på at hensikten med å effektivisere innkrevingen er at barna skal sikres det underholdet de har krav på etter barneloven. Det er derfor viktig å merke seg at målgruppen for lovendringene er bidragspliktige som har betalingsevne, men ikke betalingsvilje. Det er heldigvis et mindretall av de bidragspliktige som forsøker å unndra seg sine økonomiske forpliktelser overfor egne barn. Desto viktigere er det da å sikre at lovverket ikke har smutthull hvor dette muliggjøres. Unndragelse fra bidragsplikten er uakseptabelt, og vi støtter derfor de innskjerpelser som disse lovendringene vi vedtar i dag, medfører. Dersom det er mistanke om at familiemedlemmer medvirker til at den enkelte bidragspliktige unndrar seg sin forsørgerplikt, ser vi det som rett og rimelig at adgangen til bidragsinnkreving utvides slik at den også gjelder samboere og nære slektninger. Det er viktig å påpeke at dette kun skal være aktuelt når den nærstående opptrer som bidragspliktiges arbeidsgiver, og det er opplysninger i saken som gir grunnlag for mistanke. Nok en gang vil jeg minne om at lovendringene gjøres for å øke betalingsviljen hos bidragspliktige som har økonomi til å forsørge sine barn. Regjeringens forslag til endringer innebærer både en forenkling og en modernisering av gjeldende regelverk, samtidig som de innebærer en skjerpelse for dem som urettmessig forsøker å unndra seg sin bidragsplikt. Alle disse endringene anser vi som svært fornuftige og som en god tilpasning til dagens virkelighet. Jeg tar opp forslaget vårt.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-17:
Jeg vil også gi ros til statsråden for at han har vært såpass imøtekommende, slik at komiteen og statsråden sammen har fått til et lovverk som vi nå mener er veldig bra. Det er bra at bidragsinnkrevingsloven nå moderniseres, og at man foretar enkle grep for å effektivisere bidragsinnkrevingen. Bidragsgjelden pr. 31. desember 2003 var på over 3 milliarder kr. Det er et betydelig beløp, og det er uakseptabelt å ikke betale barnebidrag. Dette går ut over mange barn. Barns rett til forsørgelse er ikke sikret i tilstrekkelig grad. Forslaget styrker innkrevingsmulighetene i saker der den bidragspliktige har størst mulighet til å unndra seg bidragsplikten, dvs. i saker som involverer selvstendig næringsdrivende. Hensikten er å motvirke unndragelser ved at bidragspliktige tilsynelatende arbeider uten å få utbetalt lønn. Adgangen til bidragsinnkreving blir foreslått utvidet til å omfatte samboere og andre nære slektninger enn foreldrene. Hvis det er mistanke om at andre familiemedlemmer medvirker til at den bidragspliktige kan unndra seg bidragsplikten, er det rimelig at adgangen til bidragsinnkreving utvides til også å gjelde denne gruppen. Det er viktig å signalisere at unndragelse av bidragsplikten er uakseptabelt. Unndragelse vil føre til at barn ofte får det dårligere økonomisk. SV syns det er rimelig når vi nå endrer reglene, at man utvider «nære slektninger» til også å gjelde svigerforeldre. Mange gifter seg på nytt, og det er grunn til å tro at svigerforeldre på lik linje med foreldre kan se det hensiktsmessig å hjelpe den bidragspliktige til å unndra seg betaling av bidrag. Vi foreslår derfor å utvide definisjonen «nære slektninger» med «svigerforeldre» i § 3 siste ledd. SV vil stemme mot endringene i § 5 om at kravet om obligatorisk offentlig innkreving i saker der partene ikke har bodd sammen ved barnets fødsel, utgår. Vi ønsker fortsatt at det skal være en obligatorisk offentlig innkreving, fordi dette er saker der det ofte er et stort konfliktnivå, og vi mener at nåværende lov ivaretar dette godt. Det er alltid barnet som taper på et høyt konfliktnivå hos foreldrene, og det er grunn til å tro at det oftere er konflikt der foreldrene ikke bor sammen ved fødselen enn der foreldrene bor sammen. SV går også mot at det innføres gebyr i forbindelse med betalingsformidling. Det er allerede innført gebyr ved fastsettelse og endring av bidrag, og dette har også SV stemt mot. Vi mener derfor at bokstav d i § 36 må gå ut. Vi kan ikke se at dette er hensiktsmessig, det vil bare være en ekstra belastning i en allerede fastlåst situasjon. Jeg tar opp vårt forslag.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-03-17:
Senterpartiet er enig i at man foretar enkelte grep for å effektivisere bidragsinnkrevingen, bl.a. for å begrense muligheten til å unndra seg bidragsplikten. Bidragsinnkrevingen må alltid ha barnas beste for øye, samtidig som man sikrer bidragspliktiges og bidragsmottakers rettssikkerhet på en tilfredsstillende måte. I dag kan bidragsinnkreving også rettes mot foreldre eller ektefelle når bidragspliktige arbeider i disse personers bedrift. Senterpartiet mener samboere må omfattes av det samme regelverket som ektefeller på dette området, og støtter derfor at adgangen til bidragsinnkreving utvides til å gjelde bidragspliktiges samboer. Det er viktig å presisere at denne adgangen bare gjelder dersom det er særlig grunn til mistanke om at den eller de nærstående medvirker til forsømmelse av bidragsplikten. Til forskjell fra de andre partiene mener vi imidlertid at man går for langt når man foreslår at denne innkrevingsadgangen utvides til også å gjelde bidragspliktiges barn, barnebarn, besteforeldre, søsken, søskenbarn, onkel, tante, nevø og niese. Vi støtter videre forslaget om utvidet opplysningsplikt, slik at man ved mistanke om unndragelse nå kan kreve opplysninger fra skattefogden og fra dem det etter loven kan innkreves bidrag hos, og ikke bare opplysninger om og fra den bidragspliktige selv. Senterpartiet slutter seg også til forslaget om å utvide adgangen til motregning av bidrag mot fordringer som bidragspliktige har på det offentlige, som tilskudd til næringsvirksomhet, etterbetaling av pensjon og ulike stønader fra folketrygden. Vi støtter derimot ikke forslaget om at man skal åpne for å kunne ilegge partene gebyr i forbindelse med betalingsformidling, bl.a. fordi det allerede er innført gebyr ved fastsettelse og endring av bidrag. Da tar jeg opp Senterpartiets forslag som er inntatt i innstillingen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-03-17:
Som flere allerede har vært inne på, står norsk skognæring for både betydelig sysselsetting og en stor verdiskaping. Det er viktig med et lovverk som både bidrar til å opprettholde en høy aktivitet i skogbruket og sørger for at nødvendige miljømessige forhold ivaretas. Jeg mener det lovforslaget som Odelstinget har til behandling i dag, i tilstrekkelig grad ivaretar begge disse hensynene. Loven er lagt fram på en ryddig måte. Med de presiseringer som et flertall i komiteen har gjort på en del vesentlige punkter, ivaretar loven disse hensyn på en god måte. Det er ingen tvil om at aktiviteten i skogbruket kan økes betydelig. Skogplantesalget er redusert, og omfanget av tilplantet areal i 2002 er dessverre på nivå med det man hadde midt på 1950-tallet. Tilveksten i skogen er omtrent tre ganger så høyt som uttaket. Nå har aldri uttaket vært så høyt som tilveksten, men det er muligheter for en betydelig økning i uttak. Dagens nivå på uttak av tømmer er betydelig lavere enn det var for noen få år siden. Jeg er hjertens enig med dem som sier at det er nødvendig at det blir tatt tilstrekkelig miljøhensyn i forhold til skogsdrift. Men jeg er uenig i det som det sannsynligvis kommer til å bli flertall for her i salen i dag, at det er nødvendig med en egen miljøforskrift. Det arbeidet som er gjort fra næringens side på selvstendig grunnlag, er etter min oppfatning tilstrekkelig. Det er helt nødvendig både i forhold til markedsadgang og i forhold til den troverdighet som denne næringen skal ha, at man ivaretar miljøhensyn på en god måte. Det mener jeg i hovedsak blir gjort i næringen. Selvsagt kan det finnes unntak, og selvsagt kan ting alltid bli gjort bedre. Det er også et ansvar som næringen har. Men det har over de siste årene skjedd store forbedringer på dette området. Derfor ser ikke Senterpartiet behov verken for en egen miljøforskrift eller en hjemmel til å gi en slik forskrift på dette tidspunktet. Et flertall i komiteen, et mindretall i Stortinget, ønsker også å gjøre endringer i forhold til det loven sier om fornying, hvor det normalt skal være tre år. Senterpartiet mener på linje med Arbeiderpartiet at det ville være en fordel om man kunne ta større hensyn til klimatiske og lokale forhold enn det som ligger til grunn i loven. Jeg er også fornøyd med at et stort flertall i komiteen begrenser kommunenes mulighet til å avbryte tiltak i forbindelse med planlagte prosjekt i skogen. For øvrig slutter jeg meg til det som saksordføreren redegjorde for, der Senterpartiet og Arbeiderpartiet står sammen i innstillingen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-03-17:
Forslaget til ny lov om bidragsinnkreving tar i hovedsak sikte på forenkling og modernisering av reglene på området. Det foreslås også enkelte endringer for å styrke innkrevingsmulighetene. Vi har særlig lagt vekt på tiltak i de få, men vanskelig sakene der bidragspliktige ikke ønsker å betale, og samtidig har muligheter til å unndra seg betaling. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak støtter Regjeringens forslag, og for det gode samarbeidet som har vært underveis i behandlingen av saken. Komiteen fokuserer bl.a. på innkreving hos nærstående personer i tilfeller der bidragspliktige arbeider i slike personers bedrift, tilsynelatende uten vederlag. Dette er rene unntakstilfeller, og komiteen foreslår endringer i lovforslaget som understreker dette. Utvidelsene på dette punktet er viktig for de barna som venter på bidrag. Av samme grunn er jeg glad for at komiteflertallet støtter forslaget om utvidet adgang til å motregne bidrag i bidragspliktiges krav på det offentlige. Jeg har merket meg at komiteflertallet går mot forslaget om å etablere hjemmel i loven for gebyr i forbindelse med innkrevingen av bidrag. Man går inn for at dette i tilfelle tas opp som en egen sak. Jeg er enig i at det er behov for å se gebyr ved innkrevingen i sammenheng med gebyrordningen ved fastsettelse og endring av bidrag. Forutsetningen bak lovforslaget har hele tiden vært at en gebyrordning i tilfelle skal utredes nærmere og sendes på alminnelig høring. Det vil derfor ikke innebære spesielle problemer at hjemmelen nå tas ut av lovforslaget. Jeg vil til slutt framheve at den nye loven ikke utelukkende retter seg i restriktiv retning mot den bidragspliktige, men at den også inneholder viktige forslag til beskyttelse for personer med svak betalingsevne. Jeg nevner særlig de nye mulighetene for en dialog med bidragspliktige for å etablere en god betalingsordning, og presiseringen av bidragspliktiges muligheter til å påklage avgjørelser under innkrevingen. Jeg føler meg trygg på at den nye bidragsinnkrevingsloven vil gi Trygdeetatens Innkrevingssentral et bedre grunnlag for å utføre det viktige og gode arbeidet som Innkrevingssentralen er satt til å gjøre: å sikre barn i delte familier et underhold i samsvar med begge foreldrenes økonomi og levestandard.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-03-17:
Jeg vil be om at man tar siste votering på nytt. Så kan SV og Senterpartiet stemme imot.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-03-17:
President! Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at voteringsanlegget fortsatt er i uorden, så man må korrigere avstemningsresultatet i tråd med det.Feil på voteringsanlegget hos representanten Holmberg – begge knappene viste «for».
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-03-17:
President! Jeg ber om at stemmetallet blir korrigert.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-03-17:
Jeg ber om at stemmetallet korrigeres!
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-03-17:
Hr. president! Korrigering!
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-17:
Jeg vil be om at forslaget stilles opp som et alternativ til innstillingen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-17:
President! SV og Senterpartiet står sammen her. Jeg vil i utgangspunktet anta at SV og Senterpartiet kunne tenke seg å stemme mot dette, fordi vi har vårt eget forslag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-17:
President! Dette vil vi stemme imot.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-03-17:
Eg skal innrømma at eg synest at denne saka er vanskeleg. Ordet «menneskesmugling» vert brukt om den mest brutale og inhumane utnyttinga av fattige verdsborgarar, og samtidig kan det bety ei ueigennyttig, medynksam hjelp til menneske i naud. Krigen sine grenselosar var i sistnemnde kategori, men det er ingen tvil om at beskrivinga av deira gjerning, som livreddarar for jugoslavarar, for russararar så vel som for jødar og nordmenn, hadde vorte ei heilt anna dersom andre verdskrig hadde hatt ein annan sigerherre. Det kjem faktisk av og til an på auga som ser. Det er viktig at dei som hjelper menneske i naud, forfølgde menneske, ikkje må verta straffeforfølgde. Lovverket er sjølvsagt slik at naudverjeretten gjeld. Ingen skal straffeforfølgjast på grunn av humanitær bistand. Men eg kan ikkje fri meg for tanken om at det vert eit stadig trongare nålauge å verta godkjend som grenselos inn i Schengen-området. Kristeleg Folkeparti var då òg imot at Noreg skulle verta ein del av Schengen, og dermed på eit vis EU si yttergrense, i si tid. Etterpå er verda berre vorten vanskelegare, og kontrollnivået er auka. Så vil eg gå litt over til den andre delen av denne saka. Den er òg litt vanskeleg. Det er ei lovendring som gjeld UNE. Det er nemleg slik at det å få buløyve, opphaldsløyve, arbeidsløyve, eller kva som helst eigentleg, i Noreg er som eit lykkelodd å rekna for mange av verdas underprivilegerte menneske. Derfor er det ikkje rart at dei fleste som får nei, bruker klageinstansen som er tilgjengeleg. Dei brukte departementet slik at belastninga på statsråden som hadde ansvaret for utlendingssaker, vart urimeleg stor. Så oppretta vi UNE, og då flytta trykket seg dit. Endringa som no er foreslått, er slett ikkje så stor. Å byta ut «særlige menneskelige hensyn» med «særlig sterke menneskelige hensyn» er neppe avgjerande. Dei beskrivingane som eg har fått av klagarar, har vore både særleg sterke, umenneskelege, hårreisande og faktisk grusame. Problemet for klagaren har vore at han eller ho ikkje har vorte trudd, at ein har sett på forfølginga som vanleg kriminalitet, at ein har vurdert situasjonen i heimlandet heilt annleis enn det som asylsøkjaren meinte var korrekt. Alle beskrivingane har vore meir enn særleg sterke – med tortur, valdtekt, fengsling, fangenskap, dødstruslar, trakassering, mordforsøk osb., osb. Det er faktisk ikkje grenser! Problemet for asylsøkjaren er sjeldan § 38 b eller c, men moglegheita for å dokumentera. Det er ille at alle, òg dei som aldri burde ha kome hit og søkt om opphald, ankar. Det gjer at dei som burde ha fått ei ny vurdering, dei som har nye moment, dei som har framskaffa dokumentasjon, og dei som burde få vera her, kanskje ikkje vert hørde, ikkje vert sett eller tekne omsyn til. Eg håpar at denne lille forandringa kan minska køen, men eg trur det eigentleg ikkje. Likevel anbefaler eg Regjeringa sitt forslag.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-03-17:
Ivar Østberg er ordførar for saka, men han har ikkje sete i Odelstinget, så eg er hans «stand in». Valordninga for Sametinget slik ho er i dag, fører til svært store forskjellar i talet på manntalsførte og talet på stemmer bak kvar representant. Kristeleg Folkeparti meiner derfor at det er positivt at Regjeringa no foreslår å gjera noko med dette. Vi innfører ei ordning med fire utjamningsmandat, som skal gå til valkrinsar med flest godkjende stemmer ved valet. Sametinget har opplevd stadig svakare kvinnerepresentasjon. For å prøva å gjera noko med dette har Sametinget gått inn for at utjamningsmandata skal reserverast for det underrepresenterte kjønn, med ei sperregrense på 4 pst. Kristeleg Folkeparti meiner at det er uheldig at kvinner er underrepresenterte i Sametinget. Det er derfor viktig at Sametinget arbeider aktivt for å få inn fleire kvinner. Likevel meiner Kristeleg Folkeparti og dei andre regjeringspartia at ein ikkje bør regulera ved lov kjønnssamansetjinga i eit folkevalt organ som Sametinget. Etter vårt syn er det partia sjølve som må ta ansvar for at ein betre kjønnsbalanse på vallistene vert sikra. Ei ordning der utjamningsmandata vert reserverte for det underrepresenterte kjønn, vil for det fyrste ikkje vera tilstrekkeleg for å sikra reell likestilling. Tvert imot kan det verta slik at det vert ei sovepute. I staden for å satsa aktivt på å få opp kvinnerepresentasjonen på toppen av vallistene, kan ein lena seg tilbake og visa til at utjamningsmandata jo sikrar at kvinner kjem inn. Men 4 av 39 mandat er langt frå godt nok! For det andre er det problematisk å regulera kjønnssamansetjinga i eit folkevalt organ. Det er grunn til å minna om at vi ikkje har hatt slike ordningar for nokon andre val. Ein har i partia arbeidd med å få fleire kvinner som listetoppar, og sjølv om vi ikkje er heilt i mål, verken i kommunane eller på Stortinget – langt frå heilt i mål – er dette eit ansvar dei aller fleste partia i alle fall har teke innover seg. I tillegg er det likevel viktig at vi ser på om valordninga for Sametinget på anna vis kan endrast, for å gjera det lettare å få inn fleire kvinner. Sidan menn særleg er overrepresenterte på fyrsteplassen på vallistene, og dei fleste av listene berre får eitt mandat, kan t.d. det å gjera valkrinsane større opna for at fleire kvinner kjem inn. Kristeleg Folkeparti er derfor glad for at Regjeringa har gått inn for at ein no skal få ei større utgreiing av valreglane, slik at ein kan få eventuelle endringar på plass før valet i 2009. Det er etter vårt syn uheldig dersom lokale lister med stor oppslutning lokalt skal verta utelukka frå tildeling av utjamningsmandat. Vi ynskjer derfor ikkje at det skal innførast ei sperregrense for ordninga. Arbeidarpartiet seier i sine merknader at Sametinget sjølv skal bestemma sine eigne valreglar. Det er ein freistande tanke, men vi meiner at det er Stortinget som lovgjevar som må ta endeleg ansvar for utforminga av alle valreglar her i landet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-03-17:
Senterpartiet sitt syn når det gjeld menneskesmugling, framgår av innstillinga. Vi er heilt klårt for tiltak imot organisert menneskehandel og organisert kriminalitet, men vi synest forslaget er for stramt når det gjeld å avverja at folk gir hjelp til å søkja asyl i Noreg. Så er vi i Senterpartiet ueinige i det forslaget som føreligg, og som gjeld avgrensing i Utlendingsnemnda si moglegheit til å omgjera endelege negative vedtak. Vi er ueinige i den ordlyden som blir endringa, frå «særlige menneskelige hensyn» til «særlig sterke menneskelige hensyn». Eg finn grunn til å understreka at det frå ulikt hald, frå mange organisasjonar og òg frå saksbehandlarar sjølve, er etterlyst ei utdjuping av omgrepet «særlige menneskelige hensyn». Det er mi overtyding at forholdet mellom saker i UDI og UNE ville vore annleis dersom UDI hadde hatt eit meir utdjupande lovverk, ei meir klargjerande rettleiing å halda seg til når dei skulle behandla dei sakene der ein kunne bruka «særlige menneskelige hensyn». Vi har etterlyst ei slik utdjuping fleire gonger. Vi ser at statsråden no, med tid og stunder, kjem til å vurdera dette nærmare, etter at Utlendingslovutvalet òg har føreslått det. Men i mellomtida kjem altså Regjeringa med denne endringa. Senterpartiet står saman med Arbeidarpartiet og SV i å seia at dei to viktigaste verkemidla for å unngå grunnlause omgjeringsoppmodingar er å effektivisera saksbehandlinga og å effektivisera uttransporteringa av søkjarar som har fått endeleg avslag på asylsøknaden. Det er jo òg slik at dersom fleire hadde hatt moglegheit til å få lagt fram saka si, kunne ein òg, på ein heilt annan måte enn i dag, hatt høve til i ein tidlegare runde å sjå på alle sidene av ei sak. Over påske kjem vi i saka om Ot.prp. nr. 31 tilbake til andre sider ved Utlendingsnemnda si verksemd. Det kunne vore ynskeleg å sjå alt dette som gjeld UNE, i samanheng. Eg vil berre seia no at eg registrerer at sjølv om UNE er evaluert, og sjølv om ein har lese evalueringane frå opposisjonen si side, og òg føreset at departementet har lese den evalueringa som er gjord, brukar departementet den fridommen som dei sjølvsagt har, til sjølve å velja kva for nokre av forslaga frå Evalueringsutvalet dei vil følgja opp. Og dei får altså dessverre støtte til det dei føreslår, av Høgre og Framstegspartiet, men òg – overraskande nok – av Kristeleg Folkeparti, som har stått for eit anna syn tidlegare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-03-17:
Det overordna prinsipielle spørsmålet her er om det er Sametinget eller Stortinget som avgjer Sametingets valreglar. Frå Senterpartiets side tek vi til etterretning at det er Stortinget som gjer det endelege vedtaket, men vi har i tidlegare innstilling gitt vårt råd til Regjeringa om å lytta til kva Sametinget sjølv føreslår. Vi synest det er bra at Sametinget no fremmar forslag om å retta opp den skeive kjønnsbalansen som er i Sametinget. Vi veit av erfaring at det i andre folkevalde organ utan tvil har vore nødvendig å ha eit visst regelverk. Det kan ikkje vera nokon særleg diskusjon om at både kvotering og det å stilla krav til kjønnsbalanse på listene har fungert, så vel som det er nødvendig med praktisk tilrettelegging for den enkelte som skal inn i politisk arbeid. Så til dei tre andre viktige spørsmåla. Det eine gjeld fire utjamningsmandat. Senterpartiet støttar sjølvsagt det. Men vi er òg einige med Arbeidarpartiet og SV i at det er Sametingets råd når det gjeld fordelinga av desse, som skal følgjast. Det neste spørsmålet er om det skal vera ei sperregrense, og kvar ho i tilfelle skal gå. Vi støttar Sametinget òg der, at det er ei nedre sperregrense for oppslutning på 4 pst. for å få del i desse fire mandata. Så til det tredje spørsmålet, om ein skal reservera utjamningsmandat for det underrepresenterte kjønnet inntil ein oppnår 40 pst. representasjon frå kvart kjønn. Vi står i lag med Arbeidarpartiet, SV og Sametinget om det. Det er jo kuriøst at forslaget frå fleirtalet i komiteen, som er i samsvar med Sametingets ynske, vert nedstemt i dag, mens det partiet som ynskjer å leggja ned Sametinget, og som sjølv ikkje har noko engasjement for å betra kvinnerepresentasjonen i folkevalde organ, iallfall ikkje formelt, er dei som avgjer denne saka i dag med si subsidiære røysting.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-03-17:
Kommunalkomiteens flertall har tidligere pekt på at valgordningen for Sametinget bør sikre større samsvar mellom stemmer og antall representanter som blir valgt. Flertallet i komiteen har også tidligere understreket at det er uheldig at det er en så lav kvinnerepresentasjon i Sametinget. Her har vi også sett en negativ utvikling, som det er grunn til å peke på, og det er grunn til, ikke minst, å understreke viktigheten av at det legges til rette, både fra partienes side og myndighetenes side, slik at man kan få en jevnere kjønnsrepresentasjon. Det er grunn til å merke seg at Sametinget har ønsket å bøte på disse forholdene ved at det bør innføres utjevningsmandater, og at utjevningsmandatene bør forbeholdes det underrepresenterte kjønn inntil man når 40 pst. representasjon fra begge kjønn. Det grunnleggende prinsipielle spørsmål som må vurderes i dag, er nettopp om det er Stortinget som er best egnet til å vurdere hva som er mest representativt for den samiske befolkning, eller om det er den samiske befolkning selv som må avgjøre hva som er mest representativt for befolkningen. Arbeiderpartiet mener for sin del at når det gjelder spørsmål om valgordningen for Sametinget, herunder spørsmål om avgrensning av stemmeretten, valgkretsinndeling, mandatfordeling og også spørsmålet om utjevningsmandater, sperregrense og tiltak for å sikre en jevnere representasjon av kjønnene, er det prinsipielt riktig at den samiske befolkningen selv, gjennom deres folkevalgte organ, bestemmer. Arbeiderpartiet mener derfor at den grunnleggende målsettingen om at samene, gjennom Sametinget, selv skal bestemme over saker som spesielt angår den samiske befolkningen, oppfylles best ved å la Sametinget selv ha myndighet over disse spørsmålene, selv om den formelle beslutning selvsagt må treffes her i Stortinget. Arbeiderpartiet har i tråd med dette sluttet seg til Sametingets forslag om at det bør innføres fire utjevningsmandater, at disse forbeholdes det underrepresenterte kjønn inntil hvert kjønn oppnår minst 40 pst. representasjon, og at det skal være en sperregrense på 4 pst. for å oppnå utjevningsmandat. Så forutsetter vi at departementet må fastsette nærmere regler. Vi legger til grunn at ved anvendelse av sperregrense skal man legge til grunn som enhet de politiske grupperinger som ellers i Sametinget klart og i enhver sammenheng defineres som gruppe. Vi forutsetter at kåringen av representanter, valgt som utjevningsmandat, skjer som ved fordeling av utjevningsmandat ved stortingsvalg. Vi legger til grunn at den kandidat anses valgt som ved valgoppgjøret står på fremste plass av de ikke allerede innvalgte kandidatene på listen, men likevel slik at dersom et av kjønnene ikke har minst 40 pst. av plassene i tinget, skal det for det siste utjevningsmandatet være den fremste kandidat blant kandidatene av det underrepresenterte kjønn som anses valgt. Tilsvarende blir det for utjevningsmandat nr. 3, nr. 2 og eventuelt også nr. 1, i den utstrekning det er nødvendig for å nå opp til minst 40 pst. representasjon fra begge kjønn. På dette grunnlag tillater jeg meg å anbefale komiteens tilråding.