Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-06-18:
Regjeringen signaliserer gjennom proposisjonen at den ønsker å organisere et mer effektivt virkemiddelapparat som er innrettet mot å øke innovasjonstakten og realisere større verdiskaping hos virkemiddelapparatets kunder. Vi har notert oss at Regjeringen ønsker å spisse virkemiddelapparatet mot innovasjon. Begrunnelsen er behov for en fornyelse som kan bidra til å skape en sterk konkurranseutsatt sektor når oljeinntektene går ned. Fremskrittspartiet gir sin tilslutning til den vurderingen, men for å lykkes må også næringspolitikken være konkurransedyktig. De store oljeinntektene innebærer at også i årene fremover vil Norge ha et kostnadsnivå som er blant verdens høyeste uansett valg av økonomisk politikk. Globaliseringen betyr at Norge i langt større grad enn før konkurrerer med andre lands virkemidler. En vellykket innovasjonspolitikk forutsetter derfor en målrettet næringspolitikk. De store samfunnsmessige endringer som følger av globaliseringen av økonomien og den teknologiske revolusjon, får også konsekvenser for virkemiddelapparatet. På den ene siden har internasjonale avtaler og endrede strukturer medført at flere etablerte virkemidler må avvikles. På den andre siden krever omleggingen til en kunnskapsøkonomi helt nye og langt mer fleksible virkemidler enn før. Fremskrittspartiet sier seg enig i den retningen Regjeringen har valgt å slå inn på når det gjelder å opprette en ny enhet for innovasjon og internasjonalisering. Det betyr at virkemiddelapparatet kan fremstå enklere, mer oversiktlig og samlet enn i dag, slik at nyskapere får et mer enhetlig apparat å forholde seg til. Vi har registrert at Regjeringen vil fremlegge en omfattende sak om den samlede innovasjonspolitikken i tilknytning til statsbudsjettet for 2004. Det ville ha vært langt mer hensiktsmessig å behandle innovasjonspolitikken i forkant eller helst i sammenheng med virkemiddelproposisjonen for å få en samlet vurdering av situasjonen. Fremskrittspartiet vil likevel ikke fremme forslag om dette, fordi store deler av næringslivet har betydelige problemer. Vi opplever i dag at særlig eksportrelaterte virksomheter dels forvitrer, dels legger ned sin virksomhet eller flytter produksjonen ut av landet, og arbeidsledigheten stiger. Det bedriftene først og fremst trenger nå, er sterke og entydige signaler, signaler om en ny kurs med ny og målrettet bruk av virkemidler snarest mulig. Da er det ikke nok at virkemiddelproposisjonen hovedsakelig dreier seg om prioriteringer og organisering. Det kreves langt mer for å oppnå en effektiv verdiskapingspolitikk. Å revidere virkemiddelapparatet er bare ett skritt på veien. Vi er skuffet over at de foreslåtte reformer på dette området ikke samtidig følges opp av en betydelig styrking av ressursinnsatsen. Det er ingen forslag til økning av rammene for hele eller deler av virkemiddelapparatet, med unntak av distriktsrettede ordninger som Regjeringen foreslår økt. Vi fremmer derfor helt nødvendige forslag om økte rammer innenfor flere deler av virkemiddelapparatet, fordi signalene må komme nå og dermed være med og legge grunnlaget for å styrke den langsiktige verdiskapingen i norsk økonomi. Det er betydelig behov for en styrking av rammer og virkemidler i tidlig fase, i venture-fasen og i moden fase. Den klassiske sosialøkonomiske tenkningen forutsetter at den økonomiske politikken legger til rette for at kapitalen til enhver tid søker det mest lønnsomme prosjektet. En av konsekvensene er at en investor naturlig nok vil foretrekke å investere i modne prosjekter der risikoen er lavest og gevinstmulighetene tydeligst. Derfor går det alt vesentlige av den private investeringskapitalen i Norge til modne prosjekter. I Norge er dette mer påfallende enn i noe annet land. En av konsekvensene er at Norge er et av de europeiske land som står svakest hva gjelder innovasjon og nyskaping. Når Fremskrittspartiet derfor fremmer konkrete bevilgningsforslag om å styrke såkornordningen, er ikke det, som noen vil hevde, milde gaver til private – tvert imot. Risikoen for private investorer vil fortsatt være betydelig i alle faser, men de vil selv velge i hvilken utviklingsfase de vil satse egne penger. Formålet med en såkornordning er å stimulere en del av dem til kanskje å investere i en tidligere fase i en bedrifts liv enn det de ellers ville ha gjort. Såkornordningen er opprettet for å styrke tilgangen på risikokapital. Behovet for slik kapital er særlig stort i en periode med svakere konjunkturer, bl.a. er det landsdekkende såkornfondet, START-fondet, allerede fulltegnet. Mangelen på tilgjengelig kapital har imidlertid medført at noen av de regionale fondene har hatt problemer med å utnytte ordningen. De regionale såkornfondene har slitt med å få inn den private kapitalen som trengs for å løse ut statlige midler. Derfor vil ikke flere regionale fond løse noen problemer. Da vil det være langt bedre med landsdekkende fond som kan fordele midler over hele landet. Erfaringene viser at det må stilles strenge krav til profesjonaliteten i det enkelte fond, og at størrelsen bør økes for å sikre kapital til nødvendige oppfølgingsinvesteringer. Jeg vil minne om at det ved behandlingen av eierskapsmeldingen ble fattet et vedtak om å opprette flere landsdekkende såkornfond. Vi fremmer derfor et forslag om å utvide såkornordningen med 1 milliard kr til et landsdekkende fond med tilhørende tapsfond. Dette vil være å stimulere markedet for privat kapital og kompetanse til nyskaping som bygger på de til dels gode erfaringene med det tidligere etablerte landsdekkende såkornfondet. Det blir også viktig å styrke SNDs rolle innenfor den nye enheten for innovasjon og internasjonalisering. SND bør få en betydelig posisjon i en tid da det er oppstått et økende behov for partnerskapsløsninger mellom staten og private. Fondet kan være en viktig aktør både i forbindelse med såkornkapital, høyrisikolån og tilskudd til gründervirksomhet. Vi ser det som en klar fordel at SND har landsdekkende virkemidler. SND administrerer i dag også en ordning med OFU- og IFU-kontrakter som er under nedtrapping. Disse utviklingskontraktene er viktige virkemidler til å styrke innovasjon og nyskaping og bør derfor utvides. I venture-fasen har vi det statlige investeringsfondet Argentum, en nyskapning som skal stimulere private prosjekter. Dette er en ordning som ikke er testet fullt ut ennå, men som så langt har fungert tilfredsstillende og derfor bør utvides. Regjeringen foreslår å overføre Argentum fra SND og SIVA til Nærings- og handelsdepartementet. Jeg vil minne om at i forbindelse med innstillingen til eierskapsmeldingen våren 2002 la flertallet i komiteen vekt på at statens eierskap ble organisert utenom departementet for å trekke et klarere skille mellom statens politiske og forretningsmessige rolle. Det er opprettet et eget utvalg som skal fremlegge forslag om fremtidig organisering av statens eierskap. Vi mener derfor det vil være riktig å avvente en endring i Argentums eierfunksjon til etter at det har skjedd en avklaring i organiseringen av statens eierskap. Norske bedrifter har i den globale økonomien betydelige konkurranseulemper. Den utviklingen som beskrives, er i ferd med å gi begrepet «nasjonalt eierskap» utvidet betydning. Dagens Næringsliv for 10. og 11. mai i år gav en oversikt over 35 viktige norske selskaper som er solgt ut av landet de senere årene. De viktigste konsekvensene av disse salgene er ikke at utlendinger overtar eierskapet av bedriftene. I en del sammenhenger kan det være nødvendig og bra. Det viktigste er at slike salg kan føre til at sentral norsk kompetanse innenfor offshoreteknologi, bøyelastteknologi, seismikk, shipping og oppdrett går ut av landet, noe som på sikt kan føre til en filialisering av viktige deler av norsk næringsliv. Uten nasjonalt eierskap til strategisk viktige bedrifter og kunnskapskilder kan vi i Norge miste kontrollen over vår økonomiske fremtid. For å unngå å komme i en slik situasjon må Norge føre en aktiv og målrettet næringspolitikk. Vårt viktigste konkurransefortrinn i en global økonomi er statens kapitalstyrke. Jeg vil minne om Fremskrittspartiets forslag til løsning, med et statlig strukturfond i størrelsesordenen 50 milliarder kr. Det kan være et av flere virkemidler som kan bidra til å støtte opp om private norske bedrifter som har behov for å øke sin finansielle styrke i forbindelse med omstruktureringer og oppkjøp. Et slikt fond må ha som mål å oppnå en avkastning som over tid minst er på linje med andre private industrielle investeringer, og har muligheter til å investere både i Norge og i utlandet i samarbeid med private eiere. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag referert i innstillingen.