Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-14:
Automatsaka har vært en av de heftigste sakene i vårsesjonen. Det er ikke så rart, for problemer knytta til spilleavhengighet forårsaket av de nåværende automatene har ramma familier og enkeltpersoner hardt. Det var jo kunnskapen om dette som førte til at et samla storting, med unntak av Fremskrittspartiet, i 2003 støtta Bondevik-regjeringas forslag om å innføre statlig spillmonopol. Det gjorde man fordi man allerede den gang hadde god kunnskap om problemene, og man var enig om virkemiddel for å få bukt med dette. Det var imidlertid først da regjeringa Stoltenberg var på plass, at det ble tatt konkrete politiske grep for å gjøre noe med uvesenet underveis mot et spillmonopol. Seddelforbud, nattestenging og informasjon har bedret situasjonen, og den 1. juli er det slutt for de gamle og skumle automatene. Men så har de politiske standpunktene endra seg, og det er ikke lett å finne logikken i de ulike posisjonene. Kristelig Folkeparti har gått fra å være sterk tilhenger av et statlig spillmonopol via et forslag om totalforbud mot automater, til dagens forslag som går på å gi kommunene vetorett mot utplassering av de nye og langt mindre aggressive terminalene. Høyre på sin side har pendla mellom å støtte innføring av statlig monopol til å foreslå – sammen med Fremskrittspartiet – at kommunene må få ansvar for egen spillpolitikk, til nåværende posisjon hvor Høyre både sier ja til statlig spillmonopol og ja til kommunalt veto mot automater. Det er bare Fremskrittspartiet, så vidt jeg kan se, som har holdt stand og ment det samme heile tida; full kommunal bestemmelsesrett i spillpolitikken, hvor partiet heller ikke unnslår seg for å nevne kasinoer og andre pengespill som mulige kommunale tilbud. Og sånn går dagene. Det er sjølsagt nødvendig å justere standpunkter for politikere fra tid til annen, men det er merkelig at man her så til de grader har skiftet mening, til tross for god kunnskap om problemene allerede i 2003. Kommunal og regional sjølråderett er svært viktig, men det finnes politikkområder som først og fremst krever en sentralt utmeisla politikk. Ikke minst er jeg skeptisk til å bygge parallelle kommunale administrasjoner på et felt som bør handteres samla og sentralt. Jeg har gått ut fra at forslagsstillerne mener at kommunal vetorett når det gjelder de nye terminalene, også må gjelde generelt, dvs. også eventuelle framtidige spill. Og da har jeg også gått ut fra at man mener at kommunalt veto må tas på bakgrunn av en grundig vurdering og inngående kjennskap til det aktuelle spillet. Da må vel også den enkelte kommune sørge for å ha den nødvendige kompetanse for å gjøre slike vurderinger, for dette er mer ulike og kompliserte saker enn det alkoholpolitikken byr på. Jeg mener forslagsstillerne har unnlatt å nærme seg denne saka prinsipielt. Det man her foreslår, kan faktisk bli en både byråkratisk og krevende oppgave for de kommunene som ønsker å gjøre en seriøs og grundig jobb på vegne av innbyggerne sine. Jeg mener at det å forvalte en god og sosialt ansvarlig spillpolitikk, krever et betydelig apparat, god kompetanse og kontinuerlig forskning, utprøving og årvåkenhet. Jeg er av den oppfatning at det er en oppgave vi skal la staten, med løpende og god kontakt med kommunene, ta ansvar for på vegne av oss alle.