John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Dette blir det 14. år på rad at jeg kommenterer trontalen. Jeg har bladd gjennom de 13 tidligere trontalene, og de har én ting til felles: en flom av uforpliktende ord med fromme ønsker, men man styrer unna eksisterende konflikter og betydelige problemer i det norske samfunn. Det er først når en leser finanstalen og det fremlagte statsbudsjett, at en kan danne seg et visst bilde av sannhetsgehalten i trontalens skryteliste i forhold til den praktiske politikken denne regjeringen vil føre i 2003. Budskapet i trontalen om at skatte- og avgiftsnivået skal reduseres, er vanskelig å forstå, da det kun er gitt ubetydelig skattelette og samtlige avgifter økes med 2,5 pst., noe som vil ramme de fattigste sterkest. Den nylig fremlagte fattigdomsmeldingen bærer heller ikke bud om de store, radikale endringer for å bedre situasjonen for de svært mange fattige i dette landet. Når finansministeren i sin finanstale synes å mene at verdiskaping kun er en økonomisk affære, må jeg si meg særdeles uenig i det. Det foregår betydelig verdiskaping eksempelvis innen helsevesenet og ikke minst i eldreomsorgen, og jeg har aldri riktig forstått at utgiftene til omsorg nødvendigvis skal fremstå som røde tall i samfunnsregnskapet. Denne regjeringen og særlig statsministeren snakker ofte og varmt om det verdigrunnlag denne regjeringen står på, og om at deres praktiske politikk gir utrykk for et godt menneskesyn. Jeg tar for gitt at både menneskeverdet og menneskesynet i den praktiske politikken også skal gjelde det fødte liv ved tilretteleggelse av den praktiske politikken, slik at hvert enkelt menneske kan oppnå maksimal livskvalitet, uavhengig av medfødte egenskaper. På mitt fagfelt i statsbudsjettet finner jeg liten sammenheng mellom de store ord i trontalen om menneskeverd og verdier og forholdet til kronisk syke, uføretrygdede og minstepensjonister. Jeg sier meg selvfølgelig tilfreds med at Regjeringen har fulgt opp å innføre et tak 2 for kronisk syke, som skjermer disse for ekstraordinære utgifter. Men dette er jo et pålegg fra Stortinget som Regjeringen har fremlagt. Jeg er mer enn overgitt og frustrert over at Regjeringen samtidig som de utarbeider et tak 2, fjerner ordningen med blå resept uten egenandeler. Her tar staten inn 400 mill. kr ekstra fra de kronisk syke og de uføretrygdede, mens tak 2-ordningen har en kostnad på 240 mill. kr. Medisinutgifter er finurlig nok ikke omfattet av tak 2. Økningen av egenandelene generelt og mange kutt i velferdsordninger for funksjonshemmede og uføretrygdede utgjør langt mer enn 1 milliard kr og dekker således inn mer enn hva Regjeringen har lagt inn som en økning av u-hjelpen. Jeg tror jeg vil si det så sterkt at å fjerne blåreseptordningen og øke egenandelene, som Regjeringen legger opp til, er en provokasjon mot Fremskrittspartiets helse- og sosialpolitikk som vi ikke hadde forventet, og heller ikke vil akseptere. Det er etter min mening særdeles dårlig politisk håndverk fra denne regjeringens side å provosere Fremskrittspartiet på dette for partiet prioriterte fagfelt, samtidig som man gir uttrykk for at det nettopp er Fremskrittspartiet som også skal redde dette statsbudsjettet. Jeg vil gjerne til slutt få uttale at jeg er særdeles godt fornøyd med fremdriften når det gjelder sykehusreformen. Den har allerede gitt forventede resultater i form av kutt i ventelistene og kortere ventetid for pasientene, og jeg finner grunn til å berømme vår helseminister for den nitide oppfølgingen av reformen som han har hatt og fortsatt har. Uten den hadde vi ikke kommet så langt som vi i virkeligheten har gjort frem til det nåværende tidspunkt.