Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2016-03-17:
I Fremskrittspartiets partiprogram kan man lese om sykehus at vi vil «avskaffe de regionale helseforetakene» og ha en «desentralisert spesialisthelsetjeneste, og vi kan ikke støtte en omfattende nedbygging av lokalsykehusene. Det er et mål å gi likeverdige helsetjenester uavhengig av bosted». Videre står det: «For å gi pasienten et best mulig tilbud, og for å stabilisere og starte behandlingen av alvorlig skadde som trenger behandling ved større sykehus, bør lokalsykehus ha et minimum av behandling som sikrer døgnkontinuerlig akuttberedskap. Det er også behov for en kompetansereform for legene i akuttmottakene(…) (…) I denne planen følger vi opp alt dette. Etter flere år med et rød-grønt flertall som la ned sykehus, mye bruk av korridorsenger og et økende antall som ventet på behandling, ble dette våre viktigste punkter da vi gikk til valg. Og vi har allerede oppnådd mye. Ikke bare er det nær 42 000 færre i behandlingskø, de venter også i kortere tid. For å få en helhetlig oversikt over sykehustilbudet i dag og i framtiden var vi også opptatt av å få på plass den aller første sykehusplanen. Planen gir oss, slik Fremskrittspartiet ser det, et godt innblikk i utfordringene vi står i for å videreutvikle pasientens helsetjeneste. Planen inneholder 146 sider, hvorav en liten del omhandler akuttkirurgi. Når det er disse få sidene alle har snakket om, sier det mye om hvor god planen samlet sett faktisk er. Arbeiderpartiet har kritisert helseministeren for å ha invitert til debatt allerede i sykehustalen 2015, fordi dette ifølge dem skapte unødvendig utrygghet. Åpenhet, lange og gode prosesser og debatt i forkant er man altså imot. Utryggheten ble skapt av opposisjonen, som kom med påstander om at helseministeren hadde bestemt seg for en særskilt grense for pasientgrunnlag, og at dette ville bety at halvparten av alle lokalsykehus ville bli lagt ned. Etter at planen ble lagt fram, kunne vi på side 44 i meldingen lese det som viser at opposisjonen tok grundig feil. Der står det: «Anbefalt nedre grense for opptaksområdet for akutt kirurgi på 60–80 000 innbyggere tas inn som en av flere føringer i denne vurderingen. Faktorer som geografi og bosettingsmønster, avstand mellom sykehus, tilgjengelighet til bil-, båt- og luftambulansetjenester og værforhold skal også tillegges stor vekt.» Likevel fortsatte mange å si at dette tallet var et absolutt krav. Så den unødvendige utryggheten som er skapt, får andre ta på seg. I merknader fra komiteens medlemmer kan vi se en bred enighet rundt det faktum at vi lenge har visst at endringer i kirurgifaget kan gjøre det nødvendig å endre organiseringen av den akuttkirurgiske beredskapen ved noen akuttsykehus. Som helseministeren svarte representanten Torgeir Micaelsen på komiteens høring, betyr dette ikke et enten–eller, men at det finnes mange måter å innrette akuttkirurgien på, og at det er viktig at vi bruker dette spekteret av muligheter. Slike lokale tilpasninger er allerede tatt i bruk enkelte steder i landet. Sykehusene er utrolig viktig for oss alle. Alle mener noe om det, og de fleste er veldig glad i sitt eget sykehus. Å besøke sykehus rundt omkring i landet er alltid en stor opplevelse. Ingen sykehus er like. Faktisk er de svært forskjellige, ikke bare bygningsmessig, men i innhold, og det virker som om alle har noe eget ved seg. Jeg blir berørt av den stolthet som de fleste ansatte viser, og jeg blir rørt over lokalbefolkningens engasjement. Derfor har det bekymret meg at enkelte har ønsket å snakke noen av sykehusene ned. Vi trenger nemlig sårt å opprettholde stoltheten, troen og engasjementet. I den forbindelse vil jeg gi ros til SVs varaordfører i Narvik. Til sin lokalavis uttrykte han følgende etter at avtalen mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre var lagt fram: Jeg er mer optimist enn tidligere. Kvalitet og pasientsikkerhet er ivaretatt, så det er på plass når det gjelder Narvik. Videre uttaler han at summen av alle punktene i avtalen gir Narvik gode kort på hånden og gjør at han tror sykehuset kan utvikles. Det ligger en utrolig styrke i at sentrale lokalpolitikere løfter opp sitt eget sykehus, slik som Geir-Ketil Hansen her gjør. Arbeiderpartiet har vært veldig opptatt av at helseministeren har tapt, etter at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre signerte en avtale. Vi husker alle åtte rød-grønne år, hvor høringene var for syns skyld, og hvor flertallet lojalt vedtok det regjeringen fremmet. Det er Stortinget som gjør vedtak. Derfor er det både viktig og riktig at Stortinget gjør egne vurderinger. Fremskrittspartiet støtter opp om sykehusplanen. Men vi står likevel fritt til å ta inn andre ting som vi mener er viktig. Vi er tydelige på krav til innhold i akuttsykehusene, som er betydelig strengere enn de rød-grønne la til grunn den gang de definerte hva et lokalsykehus måtte inneholde. Da var ikke akuttkirurgi et krav. Det som er interessant nå, er at når man leser innstillingen, er det bred politisk enighet om det aller, aller meste. SV og Miljøpartiet De Grønne er ikke representert i komiteen, så deres syn kommer ikke fram der. Senterpartiet er ganske så alene om det meste. Men for meg er det hva man gjør, som betyr noe, ikke hva man sier. Da Senterpartiet styrte landet gjennom åtte år, la de ned lokalsykehus, de sa nei til å legge ned de regionale helseforetakene, de sa nei til en sykehusplan, og akuttkirurgi ved lokalsykehusene var ikke et krav. Arbeiderpartiet har vært opptatt av at dette ikke er første gang vi behandler en nasjonal plan for sykehusene, og viser til Nasjonal helse- og omsorgsplan. Det er grunn til å minne om at da denne i sin tid ble debattert i Stortinget, brukte saksordføreren, som var fra Arbeiderpartiet, fire setninger på sykehusene, mens daværende helseminister Anne-Grete Strøm-Erichsen ikke sa noe om sykehusene. Så mye vekt legger altså Arbeiderpartiet på en sykehusplan. Sykehusplanen vi behandler i dag, har fått bred politisk støtte. En enstemmig komité støtter opp om følgende: at å ruste spesialisthelsetjenesten i stor grad handler om å finne en god balanse mellom det som haster, og det som kan planlegges at Nasjonal helse- og sykehusplan skal legges fram for Stortinget hvert fjerde år prinsippet om at pasienter bør brukes som systemrevisorer og forandringsagenter i utviklingen av tjenesten etablering av ungdomsråd ved alle helseforetak samvalg, det vil si større involvering av pasienten når beslutninger skal tas krav om økt brukermedvirkning i forskning regjeringens mål om å prioritere rus- og psykisk helse-utfordringer målet om å myke opp skillet mellom psykiske og somatiske helsetjenester at det innen psykisk helsevern skal prioriteres distriktpsykiatriske sentre og barne- og ungdomspsykiatriske enheter målet om flere ambulante akutteam etablering av et nasjonalt kvalitetsregister for tverrfaglig spesialisert rusbehandling at både diagnosesentre og pakkeforløp etter mal fra kreftområdet vurderes for andre diagnoser å utvikle en bemanningsmodell for sykehusene regjeringens mål om kvalitet og pasientsikkerhet innføring av nasjonale kvalitetskrav for utvalgte behandlingstilbud tilrettelegging av systematisk fagrevisjon på sykehus økt kapasitet i sykehusene en opprettholdelse og videreutvikling av en desentralisert sykehusstruktur at geografi og bosettingsmønster, avstand mellom sykehus, tilgjengelighet til ambulansetjenester, værforhold og rekrutteringsmuligheter skal tillegges stor vekt i utformingen av framtidens akuttsykehus at vedtak gjort i fødselsmeldingen ligger fast at det skal stilles krav om at den faglige og organisatoriske nettverksfunksjonen mellom sykehus skal styrkes og gjøres mer forpliktende at flere oppgaver desentraliseres til mindre sykehus Det er altså stor enighet om den planen som ble lagt fram. I tillegg har Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre sammen blitt enige om en del tillegg og en del presiseringer som jeg vil kommentere særskilt: Nasjonal helse- og sykehusplan skal legges fram for Stortinget hvert fjerde år. Den skal informere Stortinget om status og utfordringer og gjøre det mulig for Stortinget å ta de viktigste beslutningene om hvordan sykehusene skal utvikles. Dette støttes nå av en samlet komité. Vi vil skape trygghet for befolkningen i alle deler av landet. Vi ønsker at sykehusplanen skal konkretisere krav til innhold i sykehus. Planen legger til rette for en fortsatt desentralisert sykehusstruktur i Norge, med en «ryggrad» av akuttsykehus. Planen inneholder regjeringens anbefaling til Stortinget om hva slags type sykehus vi bør ha i framtiden. Dette støttes også av Arbeiderpartiet. Vi stiller høye krav til kompetanse. Selv om Norge i dag har generelt høy helsepersonelldekning sammenliknet med andre land, har vi geografiske variasjoner i tilgang på personell. Framskriving av tall viser at utfordringene i framtiden vil bli enda større. Derfor har det vært viktig for Fremskrittspartiet å trygge de mindre sykehusene. Vårt hovedfokus har vært å legge nedleggelsesspøkelset dødt og samtidig gi disse sykehusene nye muligheter. I avtalen har vi derfor fått på plass at planen skal bidra til å fjerne usikkerhet for framtiden til mindre sykehus nettopp ved å anerkjenne deres verdi og tydeliggjøre krav til innhold i disse. I den videre utviklingen av sykehustilbudet i hele landet må alle sykehus samarbeide tettere enn i dag. Store sykehus må overlate oppgaver til mindre sykehus for å utnytte felles kapasitet og kompetanse. De mindre sykehusene kan spesialisere seg og bli fyrtårn for enkeltområder. Dette vil kunne gi sykehusene spennende fagmiljøer, utviklingsmuligheter og økt mulighet for å bli en viktig aktør innenfor det samlede sykehustilbud. Vi er opptatt av å styrke samarbeid og oppgavedeling mellom store og små sykehus samt hospitering og rotasjonsordninger. Det er viktig at de små sykehusene sikres økonomi til en slik utvikling. Mange av de mindre sykehusene sier at dette synes de er bra, men de er redd det ikke blir slik. De sier at de store sykehusene plukker oppgaver fra dem. Jeg har derfor lovet å understreke dette punktet. Sammen med Arbeiderpartiet fremmer vi et forslag for å sikre den videre prosessen rundt dette. Ved barne- og ungdomsmedisinske avdelinger skal barn og unge med kroniske tilstander sikres tilgang på psykologkompetanse. Dette støttes nå av hele komiteen. Eldre lever lenger og oftere med lidelser som medfører økt medisinering. Det er viktig med kunnskap om sykdomsbilder hos eldre og riktig medisinering og god samhandling med de kommunale tjenestene. Store akuttsykehus skal ha geriatrisk kompetanse for å møte disse utfordringene. Dette punktet i avtalen støttes også nå av en samlet komité. Scenarioene som er beskrevet i planen, vil ikke være førende for de lokale og regionale utviklingsprosessene som skal gjennomføres. Dette støttes av alle partier med unntak av Arbeiderpartiet, selv om de langt på vei sier det samme. Vi presiserer at akuttsykehus skal ha akuttfunksjon i indremedisin, anestesilege i døgnvakt, planlagt kirurgi, beredskap for kirurgisk vurdering og stabilisering, og håndtering av akutte hendelser. Vi mener at akuttsykehus skal ha traumeberedskap og generelt akuttkirurgisk tilbud hvis bosettingsmønster, avstand mellom sykehus, ambulansetjenester og værforhold gjør det nødvendig. Arbeiderpartiet sier det samme i sine merknader uten at de stiller krav til kompetanse for å stabilisere, samt at de ikke krever beredskap for å kunne håndtere en akutt hendelse. De fire regionsykehusene vil ha det største tilbudet av regionsfunksjoner og nasjonale behandlingstjenester i en helseregion. Men dette utelukker ikke at store akuttsykehus og universitetssykehus kan ha regionsfunksjoner. Vi fremmer også forslag om at sykehus som i dag har akuttkirurgisk tilbud, fortsatt vil ha dette når hensynet til pasientenes behov gjør det nødvendig, og kvalitet og pasientsikkerhet er ivaretatt. Vi understreker at eventuelle endringer i sykehustilbudet ikke må svekke det samlede fødetilbudet. Det er viktig å sikre de prehospitale tjenestenes dimensjonering og kvalitet. Aktørene må sees i sammenheng, og de må være samtrente. Samarbeidsavtalen mellom helseforetak og kommuner skal fungere som felles planleggingsverktøy. En samlet komité støtter dette punktet. Alle helseforetak skal i tett dialog med kommunene og andre aktuelle aktører utarbeide utviklingsplaner. Utviklingsplanene for de ulike helseforetak må ses samlet og sikre det totale helsetilbudet i regionen. Det er under utarbeiding en veileder for hvordan dette arbeidet skal gjennomføres. Vi mener veilederen må beskrive hvilke krav som må stilles til dialog for å sikre gode prosesser, og krav til utredning av konsekvensene av eventuelle foreslåtte endringer. Når planen er vedtatt, må regjeringen holde Stortinget orientert om vesentlige endringer som er løftet til et foretaksmøte. Den foreslåtte avtalen mellom helseforetak og kommuner om prehospitale tjenester skal være en del av de lovpålagte avtalene mellom sykehus og kommuner, og derved en del av ordningen med tvisteutvalg opprettet i forbindelse med samhandlingsreformen. Vi ønsker ny styringsmodell for spesialisthelsetjenesten, der de regionale helseforetakene ikke inngår. Vi ser fram til Kvinnsland-utvalgets utredning. Dette punktet støttes av Kristelig Folkeparti. Innspill fra høringen viser at det er behov for stedlig ledelse ved sykehusene. Vi fremmer et forslag om dette, noe som støttes av en samlet komité.