trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-03-02:
Da kan vi oppsummere på følgende måte: Det er bra å bruke forenklede forelegg på sjøen, som har sin parallell i forhold til veitrafikken. Det er også bra fordi vi etter hvert får en livsform på land som forflytter seg til sjøen, og også fordi det er noen som etter hvert beveger seg på sjøen som om det er bil de kjører – for å si det på den måten. Da var det f.eks. også viktig at Regjeringen, med støtte, i fjor kunne innføre en promillebestemmelse på sjøen for å markere det også. Når det så gjelder de andre signalene som er kommet, tror jeg absolutt på konfliktråd og syns at det er et svært viktig virkemiddel, ikke minst for å bekjempe mye av barne- og ungdomskriminaliteten. Det er dessverre ikke tilstrekkelig, men det er et viktig virkemiddel. Jeg oppfattet representanten Johansen slik at han vel var bekymret for de tilfellene hvor rådene ikke fungerte. Men da er jo ikke problemstillingen å avskaffe rådene, men å diskutere hvordan vi kan hjelpe dem til å fungere. Og hvis det av spesielle grunner ikke holder, er problemstillingen å opprettholde alvoret som ligger i rådene. Det er iallfall min grunnholdning. Og min grunnholdning også når det gjelder tjuveri, er at det er en form for virksomhet som jeg ikke ønsker å nedkriminalisere. Det var for noen år siden slik at tjuveri var en privatsak mellom den enkelte borger og forsikringsselskapet. Det ble tatt et initiativ med bred politisk dekning og med aktiv innsats fra Riksadvokaten, som har kriminalisert denne virksomheten, som har sagt at dette tolererer vi ikke, og det er også min grunnholdning. Men med de innlegg som er holdt, ser det heller ikke ut til å være noen særlig uenighet om disse konklusjoner, derfor kan vi konkludere med at det har vært en stille og fredelig debatt med bred samstemmighet. Jeg skal ikke være like lyrisk som statsråd Lilletun var etter en debatt på et helt annet felt, jeg får holde meg på det juridiske plan og si at vi var enige der det var nødvendig, og der det skulle settes grense, var vi også enige om å holde grensen.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
Debatten så langt har vist at de initiativ som interpellanten etterlyste, faktisk allerede er tatt av justisministeren. Det er bra, synes vi i Arbeiderpartiet, selv om vi kanskje er litt forundret over at partikameratene ikke kunne avklare det på en enklere måte enn å gjøre det her. Det er nå så. Statsråden gir også uttrykk for – slik som jeg forstår ham – en generell skepsis til å utvide ordningen med forenklet forelegg, og det synes vi er en sunn skepsis. De få åpningene han viser til, virker uskyldige nok. Også åpningene når det gjelder forseelser ved bruk av båt, virker uskyldige nok, i og med at vi har paralleller til det samme når det gjelder bruk av bil. Men det er flere hensyn som må tas enn det at domstolene blir avlastet i denne sammenhengen. Det å bringe en sak inn i et rettssystem blir av de aller fleste sett på som atskillig mer alvorlig enn å få en bot hvor man bare kvitterer saken ut på stedet. Vi ønsker ikke å sende et signal f.eks. til butikktyver om at dette ikke er mer alvorlig enn at man kan bli kvitt hele greia ved å vedta en bot. Det er dessuten slik at i langt de fleste butikktyveritilfellene blir saken anmeldt, fordi det svært sjelden står en politimann der og observerer hva som foregår. Og når anmeldelsen er gjort, er det altså ikke noen mulighet for å utstede noe forenklet forelegg. Rettssikkerhetshensyn må også vurderes. Det at politimannen bør være den som observerer ugjerningen, gjør at bevisene dermed er enkle og greie. Dessuten må vi se hen til at den som har gjort noe galt, kommer med en uforbeholden tilståelse og sier fra seg alle rettigheter i forhold til saken idet han vedtar et forenklet forelegg. Derfor vil jeg tro at de som blir beruset når de kommer til Drøbak, faktisk vil være i en tilstand som gjør at forenklede forelegg ikke kan utstedes, nettopp fordi de er i en tilstand som gjør at de ikke er tilregnelige nok til å kunne vedta et forenklet forelegg. Men særlig reagerer jeg på den holdningen til konfliktråd som interpellanten gir uttrykk for i interpellasjonsteksten, hvor han viser til – nå la jeg igjen teksten – at overføring til konfliktråd reduserer respekten for lov og orden. Det synes jeg er et høyst oppsiktsvekkende utsagn, som jeg regner med står for interpellantens egen regning, og ikke for partiet Venstres eller Regjeringens. Konfliktrådet er jo en av de mest vellykkede reaksjonsformer vi har. De aller fleste som er unge, opplever det som tøft å komme inn der, møte fornærmede og gjøre opp for seg. Det er jo slik at begge parter, både fornærmede og den som har gjort ugjerningen, må samtykke til det for at det skal bli en konfliktrådsbehandling. Hvis butikkeiere ikke har anledning til å møte, samtykker de jo heller ikke til det. Det er dessuten feil at det ikke blir inngått avtaler. Tvert imot er det slik at i de aller fleste tilfellene blir det inngått avtaler, og disse avtalene holdes i mer enn 95 pst. av tilfellene.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-03-02:
Representanten Tømmerås sa at flesteparten av de initiativ som interpellanten etterlyser, allerede er tatt. Det er jeg helt enig i. Jeg har også lyst til å understreke at de initiativene som interpellanten etterlyser og som ikke er tatt, ønsker vi heller ikke skal bli tatt. Det går særlig på holdningen til konfliktrådene. Jeg har lyst til veldig kort å understreke Høyres holdning til det. Vi ønsker ikke å sende ut det signal til unge lovbrytere, f.eks. i forbindelse med – så uskyldig som det enn måtte høres – nasking i butikker, at det er noe vi ser på med overbærenhet. Vi ønsker tvert imot å gi klart og utvetydig signal om dette, ikke minst fordi det svært ofte vil dreie seg om unge lovbrytere som er på galeien for første gang, og som trenger den reaksjonen som ligger i et konfliktråd. Men enda viktigere enn det er konfliktrådenes suksess. Det viser seg jo gang på gang ved tilbakefallsprosenten for dem som møter denne tøffe reaksjonsformen. Og her er det ikke snakk om statsrådens, interpellantens eller min oppfatning om hva en skarp reaksjon er, men hvordan den oppfattes av den som blir utsatt for den. Og alt tyder på at ungdommen selv synes at dette er en alvorlig måte å møte samfunnets reaksjoner på. Så min konklusjon er veldig klar. Jeg synes at statsråden på en forbilledlig måte har gått gjennom de områdene hvor det er fornuftig å se på forenklede forelegg, og jeg synes han har satt en klar grense i forhold til de områdene hvor man ikke skal bruke det. Jeg vil nok en gang understreke signaleffekten overfor unge lovovertredere, og suksessen, vellykketheten, med konfliktrådene taler for at vi beholder den ordningen som er.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
President!
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Presidenten gikk litt fort fram for meg. Jeg vil gjerne gi en liten voteringsforklaring til forslagene som er lagt fram.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
Ja.(Munterhet i salen) Det gjelder de forslagene som er lagt fram i salen i dag, nr. 12 og 13. (Munterhet i salen) Når det gjelder forslag nr. 12, har jo statsråden satt i gang dette arbeidet nettopp for å få informasjonen fram til Stortinget, så jeg vil anbefale sentrumspartienes representanter å stemme for det forslaget. Når det gjelder forslag nr. 13, fra Rolf Reikvam på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, vil jeg under henvisning til § 28 i forretningsordenen foreslå å ikke ta forslaget under behandling. Det er framsatt etter fristen, kl. 9 i dag, og vi synes det er en ugrei behandlingsmåte å fremme forslag så sent. Vi synes ikke at dette skal få lov å danne presedens for framtiden. Jeg vil derfor be om at sentrumspartienes representanter stemmer for ikke å ta forslaget under behandling, og jeg har også forstått det slik at disse synspunktene deles av fraksjonene fra Høyre og Fremskrittspartiet i utdanningskomiteen. Når det så gjelder innstillingens VII, vil jeg anbefale sentrumspartienes representanter å stemme mot det.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg foreslår Marit Nybakk.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Jeg vil fremme et lovforslag på vegne av Helge Bjørnsen og meg selv om endring av folketrygdloven § 8–14, slik at funksjonshemmede gis reisestøtte til arbeidsreiser når vedkommende ikke kan benytte kollektivtransport, når slikt tilbud ikke er tilgjengelig, eller når funksjonshemmingen i seg selv gjør egentransport umulig.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Forslagsstillarane Carl I. Hagen og Øyvind Vaksdal ønskjer at ein skal ta CO2 ut av forureiningslova, slik som ein òg argumenterer elles i debattar om gasskraft og slike ting. Komiteen har vurdert saka og funne at ein ikkje ser det nødvendig å behandla dette forslaget, og avviser det. I utgangspunktet trudde eg at dette var eit situasjonsbetinga forslag, med utgangspunkt i den gasskraftdebatten som var 9. mars. Nå viser den førre saka at jusen her kan bli eit poeng framover, og då kan ein jo lura på om det er parti som ønskjer å slutta opp om dette forslaget som Framstegspartiet nå – går eg ut frå – held fast ved. For min eigen del vil eg berre visa til at sentrum og SV meiner at det er unødvendig å gjera denne endringa, med følgjande grunngjeving: Sentrumspartia og SV «viser til at med de juridiske krumspring og manøver Regjeringen har gjort i forbindelse med St.meld. nr. 33» – altså miljømeldinga – «i forhold knytta til forurensningsloven, er forslaget i dette dokumentet overflødig». På vegner av fleirtalet tilrår eg at ein avviser saka.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Det er mykje i det som saksordføraren her sa, og eg kan slutta meg til det meste av det. Men det er to punkt som SV dissenterer på. Det første går på at me tar opp Vassdragslovutvalet si mindretalsinnstilling når det gjeld å skifta ut omgrepet «samfunnsmessig forsvarlig bruk og forvaltning» med «miljøforsvarlig bruk og forvaltning» i § 1. Dette gjer me først og fremst for å streka under at av omsyn til ei berekraftig utvikling og for å taka vare på det biologiske mangfaldet og dei naturlege prosessane som er i vassdraga, så ønskjer me meir fokusering på miljøet i formålsparagrafen. Det andre punktet som SV dissenterer på, gjeld forholdet til minstevassføring. Hovudgrunngjevinga for det er at dersom ein berre har ei minstevassføringsavgrensing, vil det vera ein del elvar som – og eg skal gjerne innrømma at dette har noko med laksefiske å gjera – er avhengige av flaum for at det skal bli ein skikkeleg oppgang på laks. Difor ønskjer me òg å endra § 10, første ledd. Eg tek med dette opp dei to nemnde forslaga.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Fremskrittspartiet er positiv til at den nye loven søker å legge til rette for en bedre samordning med annen lovgivning, noe som vil gjøre lovverket både enklere og mer oversiktlig. I departementets forslag til vannressurslov hevdes det at alle slags vassdrag uten hensyn til størrelse og beliggenhet skal omfattes av loven. Fremskrittspartiet mener at det er unødvendig at alle typer bekker, uansett hvor små de er, skal defineres som vassdrag. Dette vil etter vår menig skape problemer med praktisering av loven. Vi vil heller anbefale at bekken eller elva har en viss størrelse eller en viss bredde for å bli definert som vassdrag. Jeg viser i den sammenheng til høringsuttalelsene fra Norges Skogeierforbund, Brukseierforeningens Fagforum og fylkesmennene i Rogaland, Hordaland, Østfold og Vestfold. Fremskrittspartiet holder eiendomsretten høyt, og vi er derfor prinsipielt veldig skeptisk til bruk av ekspropriasjon. Vi mener det må ligge meget tungtveiende samfunnsnyttige hensyn til grunn før ekspropriasjon skal kunne benyttes. Vi er videre uenig i departementets forslag om at eldre tiltak uten konsesjon kan innkalles til konsesjonsbehandling, og vi er selvfølgelig også uenig i at myndighetene får økt adgang til å benytte andres eiendom ved iverksetting av tiltak. Når det gjelder råderetten til grunnvannet, støtter vi departementets syn om at overflateeieren skal ha rådighet over grunnvannet under sin eiendom. Når det gjelder minstevannføringsbestemmelsene i § 10, vil vi peke på at det vil være svært uheldig om resultatene av mange års samarbeid mellom regulantene, forvaltningen og de biologiske miljøene skulle forpurres ved å innføre en firkantet bestemmelse. Her må en kunne vise større fleksibilitet slik at en tilgodeser både kraftprodusent og andre interesser. I proposisjonen foreslås også en lovfesting av vassdragsvern, og dette innebærer både en lovfesting av det forbud mot kraftutbygging som følger av verneplanene samt en lovfesting av vernet i forhold til andre typer inngrep i vassdrag. Lovforslaget angir både strengere konsesjonsbestemmelser og strengere kriterier for å gi konsesjon til tiltak i vernede vassdrag. Fremskrittspartiet vil gå imot en lovfesting av vassdragsvern, slik departementet foreslår, og vi vil videre gå imot at det innføres strengere konsesjonsbestemmelser og strengere kriterier for å gi konsesjon til tiltak i vernede vassdrag. Vi vil på bakgrunn av dette stemme imot §§ 2, 10, 28, 32, 33, 34, 35 og 62.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg skal være veldig kort. Det er grundig redegjort for saken fra Jorunn Ringstads side, og det er i og for seg ikke mye uenighet eller kontroversielle spørsmål som har kommet opp gjennom behandlingen, og det har vært bred politisk enighet. Men jeg har noen få kommentarer. Vi oppfatter det slik at i hovedsak dreier dette seg om en slags opprydning i det eksisterende lovverket. Det er allikevel et forhold jeg vil nevne, og det er spørsmålet knyttet til grunnvann. I forhold til det har det vært lite lovverk og rettspraksis tidligere, og det blir jo nå slått fast at grunneieren har eiendomsrett til vannet under sin grunn. Det betyr ikke at han kan disponere vannet fritt. Også her vil det gjelde konsesjonsregler. Da er vi av den oppfatning at ved konsesjonsbehandling for uttak av grunnvann må konsesjonsmyndighetene legge stor vekt på samfunnets behov og ta nødvendige miljøhensyn. Vann som ressurs er undervurdert. Vi skal ikke langt unna før vann er kanskje den viktigste ressursen. Vann er kilde til mange problemer, og sannsynligvis vil verdien av rent vann stige betydelig i framtiden. Derfor er det viktig med en helhetlig politikk for forvaltning av vannressursene, hvor vi legger større vekt på natur- og miljøhensyn. Det er etter hvert mange brukerinteresser i de fleste vassdragene. Det er ikke lenger bare kraftutbygging det fokuseres på, nå er det forhold for vannforsyning, landbruk, fiske, friluftsliv, turisme osv., og dette må inn i vurderingen rundt forvaltningen av vassdrag i framtiden.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-12:
Betydningen av å ha rikelig tilgang på vann står sentralt ved inngangen til et nytt århundre. Vi vet at vannmangel er et stort problem globalt sett. I Norge er vi velsignet med rikelige mengder. Dette gir oss et ansvar for å forvalte denne ressursen på samfunnsmessig forsvarlig måte, både når det gjelder vassdrag og grunnvann. Et omfattende utrednings- og oppryddingsarbeid ligger bak det lovforslaget som vi behandler i dag. I tillegg vil flere andre lover bli gjennomgått og endret. Dette viser at Vassdragsutvalget i sitt utkast til ny lov har lagt vekt på å følge opp den forrige regjeringens generelle arbeid med regelforenkling og å legge til rette for redusert behov for dobbeltbehandling etter flere lovverk. Dette er meget positivt. Høringsinstansene har i hovedsak vært positive til at dagens lovverk blir totalrevidert. Etter omleggingen av lovverket er det selvsagt viktig å evaluere virkningen; spesielt har komiteen merket seg at det her blir gitt vide fullmakter til forvaltningen. Dersom ikke intensjonen med loven oppnås, må dette selvsagt følges opp. Den nye loven pålegger vassdragsmyndighetene å overvåke utviklingen i vassdrag og å føre tilsyn med planlegging, bygging og drift av vassdrag. Vi som politikere har derfor muligheter til å følge opp denne utviklingen. Det er gledelig at lovforslaget tar hensyn til miljø- og verneinteresser. Hensynet til biologisk mangfold, bærekraftig utvikling og lovfesting av vassdragsvern får med dette større gjennomslag i samfunnsutviklingen. Dette ønsker vi i Venstre velkommen.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
President! Jeg stemte feil. Jeg stemte mot, men jeg skulle ha stemt for.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Når det gjelder avgiftene, som representanten Andersen var opptatt av, og særlig dieselavgiften, skal ikke jeg røpe hva som kommer i revidert på fredag. Men det vil forundre meg stort om det blir stor forskjell mellom Fremskrittspartiets dieselavgift og Arbeiderpartiets, for å si det slik. Så når det gjelder akkurat den delen, tror jeg argumentene til Fremskrittspartiet vil forstumme noe. Men det som kanskje er mer interessant å diskutere, men som Fremskrittspartiet har veldig liten lyst til å snakke om, er Fremskrittspartiets rolle i det offentlige rom. Hvis man ser på hva Fremskrittspartiet foreslår av tiltak i offentlig sektor, og da ser jeg bort fra helse, for der er de ganske gode, men på alle andre områder, er det ikke særlig lystelig lesning, verken Fremskrittspartiets program eller budsjettinnstillingen, når en ser hva de kutter på av offentlige tiltak. Hvis man i tillegg tar inn skatte- og avgiftspolitikken til Fremskrittspartiet, blir det lite penger igjen til omfordeling. Så til spørsmålet om harmoniseringen av avgiftene. Det er en stor debatt. Men jeg vil bare minne om én ting: Det vi tar inn i bensinavgift og dieselavgift, utgjør ca. 15 milliarder kr. Skal det fjernes, må det erstattes av noe annet. Da er mitt spørsmål: Hvor skal vi hente de pengene inn for å kunne ha til omfordeling til velferdsgoder, som vi alle snakker om, og som alle snakker om at vi har for lite av? Jeg tror nok ikke Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet kommer til å bli enige i skatte- og avgiftspolitikken. Jeg ser ikke bort fra at det går an å gjøre noen justeringer, og kanskje revidert, som kommer til fredag, vil lempe noe på ankepunktene.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Representanten Ivar Østberg var opptatt av fylkeskommunens framtidige rolle, og refererte til en uttalelse fra fylkesordførerne. Jeg tror det vil være veldig «dumt», unnskyld uttrykket, eller i hvert fall uheldig at vi får en diskusjon om fylkene kontra regionene, for regionene vil også bestå av fylker. Vi må ikke glemme den dimensjonen. Men hele poenget med å diskutere innretningen på større regioner, er jo at vi skal få økt handlefrihet i de regionene til beste for innbyggerne. Vi skal få brukt ressursene mye bedre, og vi skal få et mye større tjenestetilbud til befolkningen i den regionen. Så jeg tror det er altfor tidlig å ta skrittet helt ut og si at fylkene blir borte. Men det er viktig at vi nå kommer noen skritt videre i å se på utviklingen av fylkene og fylkeskommunens rolle, for vi vet at det er et unødvendig byråkrati i fylkeskommunene kontra fylkesmannens rolle. Det er en del dobbeltarbeid vi må rydde opp i for å få mer penger ut til tjenesteproduksjon til beste for dem som bor i regionene. Jeg tror også at det vil motvirke ensidig tilflytting til de største byene hvis vi får til større regioner. Dette er jo faktisk en trend som vi ser i Europa, som også kommunalministeren gjorde rede for i sin redegjørelse. Det er en utvikling som har pågått i EU-landene lenge, og som vi så vidt har startet en diskusjon om. Jeg tror faktisk at det vil være uheldig at vi på en måte setter fylkene opp mot en regiondiskusjon, for jeg tror veldig mye av tjenesteproduksjonen kan bli bedre hvis vi forenkler og forbedrer regionene.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Jeg er uenig med representanten Solberg når hun sier at det er kommunene som taper på at vi utvikler regionene. Jeg tror faktisk at både kommunene, regionene og fylkene tjener på at vi får mindre detaljstyring fra statens side. Det vil gi dem større handlefrihet, det vil gi større interesse for ikke minst å drive lokalpolitikk. Men det kan ikke bare være slik at det at vi f.eks. fjerner en rekke øremerkede tilskudd, øker handlefriheten til kommunene og fylkene. Det må også følges opp med mer penger. Og i den grad Høyre vil bidra til at kommunesektoren får mer penger, ville det være en gledens dag, for det ville i tilfelle være noe nytt. Når det gjelder rammebetingelsene for øvrig og momsspørsmålene, som representanten Solberg tok opp, har jo den forrige regjeringen jobbet lenge med momsreformen. Vår regjering jobber med den nå, og vil komme med en helhetlig momspresentasjon. Men det vil jo være slik at man legger til grunn en speilvending av momssystemet. Slik det er i dag, er en rekke ting unntatt fra å ilegges moms. Jeg tror at man skal ha et annet utgangspunkt nå, nemlig at alt skal momsbelegges, og så tar man unntakene. Om det da vil ramme det som representanten Solberg er opptatt av, er altfor tidlig å si, men jeg tror nok at hele momssystemet nå krever en ny gjennomgang.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Det heter i selve redegjørelsen fra Arbeiderpartiet at et konkurransedyktig næringsliv er avgjørende for bosettingen i distriktene. Selvfølgelig er det det, det er viktig. Men hva hjelper det når Arbeiderpartiet fører en avgifts- og skattepolitikk som i praksis er ødeleggende for de konkurransemessige rammevilkårene for næringslivet, og da spesielt i distriktene? De særnorske avgiftene på transportmidler og drivstoff er en hemsko for det distriktsbaserte næringsliv med lange transportavstander. Vi får masse brev fra arbeiderpartiordførere ute i distriktene som ber om å få ned dieselavgiftene. Transport er dyrt i Norge, og det er faktisk en analyse som viser klart at tømmertransport er 35 pst. dyrere i Norge enn i Sverige og Finland på grunn av bl.a. det særnorske avgiftsnivå. På diesel er det f.eks. 40 pst. høyere avgifter i Norge enn i Sverige og Finland. Da er jo spørsmålet: Har Arbeiderpartiet tanker om en harmonisering av avgiftsnivået på dette området for å skape nettopp det konkurransedyktige næringslivet som de sier er så avgjørende for bosettingen i distriktene? Dette snakker dette partiet aldri om i disse redegjørelsene og når de holder innlegg fra denne talerstol. Jeg vil gjerne ha et svar på det akkurat nå. Hva betyr i Arbeiderpartiets øyne avgiftspolitikken for transport fra distriktene?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Jeg hørte hva representanten Karin Andersen sa i sitt innlegg. Hun ville sikkert sagt enda mer hvis hun hadde hatt bedre tid til å fremføre sitt innlegg, bl.a. noe om landbrukspolitikk. Det er jo slik at landbrukspolitikken er vedtatt å være en viktig pilar i norsk distriktspolitikk. Riktignok kom ikke representanten Karin Andersen inn på akkurat dette, men det er etter mitt syn slik at norsk landbruk overlever på subsidiekrykker, og det har jo en monopolstilling når det gjelder matforsyning til det norske folk. Resultatet er verdens dyreste mat og bønder som tjener dårlig. Jeg mener at det å basere distriktenes fremtid på landbruket, kan bli en vanskelig affære, for disse subsidiekrykkene og denne monopolstillingen vil kunne bryte sammen under økende press fra f.eks. WTO, fra EU og ikke minst fra forbrukerne selv. Det jeg egentlig ønsker et svar på fra SV, er: Hvor viktig anser SV landbruket for å være innenfor norsk distriktspolitikk? Er det f.eks. greit for SV at det er barnefamiliene som gjennom de skyhøye norske matvareprisene skal få betale regningen for norsk distriktspolitikk? Kort sagt: Hvor er det SV plasserer landbrukspolitikkens betydning for norsk distriktspolitikk? Hvor plasserer SV landbrukspolitikken i det bildet?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Det er god grunn til å spørre statsråd Sylvia Brustad om hvorfor det hvert eneste år i disse redegjørelsene om distriktspolitikken unnlates å nevne et eneste ord om momenter av stor viktighet for Bygde-Norge. Jeg tenker bl.a. på de enorme avgiftene på avstandene som vi har her i landet, les: særnorsk avgiftsnivå på befordringsmidler og drivstoff, som både Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har skrudd opp til verdensrekordnivå. Jeg tenker på arveavgiften, formuesskatten og det lokale eierskap. Ingenting av det blir i noen særlig grad nevnt. Videre er landbrukspolitikken utpekt til å være den viktigste pilaren kanskje i norsk distriktspolitikk. Når det gjelder odels- og konsesjonslovgivningen, som etter mitt syn virker stikk i strid med sine intensjoner, er omtalen av dette også fullstendig fraværende i redegjørelsene. En annen ting: Fremtiden for den differensierte arbeidsgiveravgiften, som etter mitt syn er viktig – for en del utkantkommuner avgjørende viktig – hører vi heller ikke noe særlig om. Det er slett ikke sikkert at Norge kan videreføre denne differensierte arbeidsgiveravgiften, som egentlig er en god støtte for norske distrikter. Spørsmålet blir: Hvorfor blir aldri alle disse viktige vilkårene for Utkant-Norge omtalt i disse redegjørelsene? Er det fordi Regjeringen tror dette ikke betyr noe som helst? Kan vi vente at neste redegjørelse vil inneholde noe om det som jeg har nevnt her?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Interpellasjonen som er tatt opp av representanten Lars Rise her i dag, er etter mitt syn meget viktig og betimelig. Storbyene, inkludert Oslo, har særegne problemer og særegne utfordringer som vi må ta på alvor. I Fremskrittspartiet har vi innsett det, og vi jobber med å nedsette et eget storbyutvalg som skal se på nettopp den problematikken som bl.a. Oslo strir med. Det det dreier seg om, og det representanten Lars Rise har etterspurt, er for så vidt mer penger til å løse de særegne problemene vi ser i Oslo, og som vi alle er opptatt av og ikke benekter på noen måte. Men etter at Regjeringen og sentrumspartiene i 1999 fratok kommunene selskapsskatten, er ikke bare interessen for å tilrettelegge for næringsetableringer i kommunene svekket, men flere kommuner har tapt store inntekter, herunder altså Oslo som var i en særstilling med store inntekter fra nettopp selskapsskatten. Vi ser at flere av de kommunene, spesielt Oslo, som har mistet inntekter fra selskapsskatten, ikke har fått kompensasjon for dette inntektsbortfallet. Oslo kommune har med andre ord kommet meget dårlig ut etter bortfallet av denne selskapsskatten. Dette advarte Fremskrittspartiet sterkt mot den gangen Arbeiderpartiet og sentrumspartiene fratok kommunene denne viktige skattekilden. Det som skjedde, var at man tok bort dobbelt så mye fra Oslo enn det man gav tilbake. Etter at vi har fått informasjon fra flere andre byer i dette landet om hvor galt det har gått, har vi i Fremskrittspartiet kommet frem til at det er riktig å fremme et forslag om å tilbakeføre selskapsskatten til kommunene. Som nevnt har Fremskrittspartiet fremmet forslag om at selskapsskatten igjen skal tilbake til kommunene og til Oslo. Det vil altså kunne styrke Oslo kommunes økonomi vesentlig. I dag er det slik at kommunene får mesteparten av sine penger fra staten, i nøye tilmålte porsjoner etter et ganske komplisert inntektssystem. Kriteriene for tildeling er mange, og Lars Rise har lagt premisser for enda flere kriterier. Vi har skapt et inntektssystem i kommunene der det faktisk er lettere for kommunene og byene å skrike etter mer penger fra staten enn å jobbe for økte inntekter. Jeg vil si at innføring av eiendomsskatt ikke er noen vei å gå. Det er en langt bedre løsning å gjeninnføre selskapsskatten. Det vil kompensere mer enn nok for Oslos vedkommende.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Representanten Brørby var opptatt av at vi måtte utvikle en god regionalpolitikk. I uttalelse fra fylkesordførerkollegiet 10. april i år, hvor overskriften er «Norge trenger et sterkt politisk nivå mellom kommunene og staten», sier fylkesordførerne bl.a.: «Regional egenutvikling og mobilisering – forankret i regional politisk styring – er viktig for å møte de nye utfordringene i samfunnet.» Det er derfor en forutsetning at fylkeskommunene har makt til å møte disse samfunnsutfordringene. De sier videre: «Styringsansvaret må forankres i den regionale folkevalgte forsamlingen, og de økonomiske virkemidlene må følge forvaltningsansvaret. … Dette betyr at fylkeskommunen må overta alle politiske oppgaver på regionalt nivå» – mens fylkesmannen og andre regionale statsetater har kontroll- og tilsynsoppgaver. Videre: «Overføring av oppgaver, ansvar og makt til det regionale nivået kan skje innenfor dagens kommune- og fylkesinndeling. … Eventuelle initiativ til etablering av større fylker må imidlertid komme fra fylkeskommunene sjøl, enten alene eller i samarbeid med nabofylker. Prosessen må gjennomføres i nært samarbeid med kommunene.» Deler Arbeiderpartiet fylkesordførernes syn og tanker i denne uttalelsen fra april i år, eller ønsker man store regioner diktert ut fra sentralmakten?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Jeg oppfattet at representanten Andersen var opptatt av å styrke det lokale selvstyret som en del av distrikts- og regionalpolitikken, bl.a. ved å henvise til eksemplet statsråden hadde gitt fra Hedmark og Oppland. Jeg lurer på hvor langt SV er villig til å gå når det gjelder å gi fra seg makt fra sentral myndighet. Er SV villig til å la det bli forskjeller mellom kommunene nettopp fordi de ønsker å styre seg selv, eller skal vi alle være rimelig like? Er SV villig til å gå radikalt til verks når det gjelder å fjerne øremerking og ta fra sentrale myndigheter noen av deres styringsområder? Videre oppfattet jeg at det var et viktig prinsipp at folk skulle få lov til å bo der de ville. Jeg synes det er viktig at vi som stortingsrepresentanter er med på å legge til rette for den fremtidige næringsutvikling som vi ser må og skal komme i dette landet. Det har blitt pekt på at nettopp fiske og oppdrett vil være en framtidsnæring. Hvis vi da fører en politikk som gjør at folk skal få bo hvor de vil, uten i tilstrekkelig grad å legge til rette for at det blir rimelig å bo langs kysten, når vi ikke disse målene. Har SV konkrete tiltak å sette inn for å nå målsettingen om å bevare hovedmønsteret i bosettingspolitikken?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-11:
Det er godt at storbyen Oslos problemer blir tatt opp. Vi har tidligere i dag debattert hvordan by og land henger sammen, og det er en sammenheng. Jeg er imidlertid litt usikker på om de problemer som tas opp, er storbyproblemer eller hovedstadsproblemer. Jeg opplever at de sosiale forhold som er beskrevet med rusmiddelmisbruk, narkotika og bostedsløse, er en storbys problemer og ikke nødvendigvis et hovedstadsproblem. Hovedstadsproblemet er vel nettopp at det å huse bl.a. dette hus, departementer og sentraladministrasjonen gir et stort press. I 1998 var situasjonen den at av 13 457 ansatte i departementer og sentraladministrasjonen var kun 900 plassert utenfor Oslo. Det å være hovedstad gir et økt press. Vi har tidligere i dag diskutert lokalisering og muligheter for statlig lokalisering ut av hovedstaden, og slik vil man kunne være med på å minske presset på hovedstaden. Det er pekt på selskapsskatten. I tidligere debatter har jeg pekt på at Rattsø foreslo et system som skulle være enklere og mer rettferdig. Dette var altså mer rettferdig, og flertallet fulgte opp dette. Det er mange som klager over tapskompensasjonen, og at den må avvikles. Men hovedstadstilskuddet ble faktisk etablert som en slags tapskompensasjon, som flertallet vil avvikle. Men det som forhåpentligvis blir resultatet av dette, er at man får en dugnad mellom Oslo og nabokommunene, slik at man ikke bare sender hjem de som vil skjule seg i storbyen, med de problemer de har. Det er helt nødvendig at det bygges opp tilstrekkelige behandlingstilbud også rundt storbyen Oslo. Det er prisverdig at Rise tar opp dette problemet. Vi bør ha tiltak til disse, både når det gjelder behandlingstilbud, og når det gjelder botilbud. Jeg har den forventning at kommuneøkonomiproposisjonen også legger opp til en drøfting av selve kriteriesystemet. Det er mange kriterier som bør med. Jeg har tidligere etterlyst klimatiske kriterier.
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-11:
Den foregående replikkvekslingen må kanskje også ta innover seg at den diskusjonen som foregår om fylkeskommunene nå, dreier seg om utvidede arbeidsområder for fylkeskommunene slik at det lokale selvstyret i primærkommunene faktisk svekkes, at det ikke er en debatt bare om forholdet mellom fylker og stat, men i like stor grad en debatt om hvor stort primærkommunenes lokale selvstyre og ansvar faktisk skal være. Nå har altså Berit Brørby avslørt at hun og jeg for et par år siden var på tur til USA og studerte kvinner i amerikansk næringsliv. Det var i og for seg en spennende tur. Den gav beskjed om at kvinner kommer til å være den dynamiske kraften i utviklingen i nesten alle industrialiserte samfunn også når det gjelder arbeidsplasser i årene fremover. Og det er et vesentlig perspektiv å ha med seg. Men jeg tror det av og til – og det synes jeg også noen av de distriktspolitiske redegjørelsene vi har hatt tidligere, har båret preg av – er for stor fokusering på nyetablering og nye arbeidsplasser som skal komme, og for lite fokusering på hvordan vi bevarer de arbeidsplassene som vi faktisk har, også i distriktene og ikke minst i forhold til kvinner. Dette dreier seg først og fremst om hvilke rammebetingelser som eksisterer. Og ser vi på både norsk utviklingspotensial og eksisterende arbeidsplasser for kvinner i Distrikts-Norge, er kanskje reiselivsbransjen den absolutt største bransjen som svært mange kvinnearbeidsplasser i privat sektor er knyttet til. Nesten alle andre kvinnearbeidsplasser er knyttet til offentlig sektor. Da er det jo avgjørende hvordan vi i fremtiden behandler disse arbeidsplassene, for vi vet også at det er distriktsreiselivsnæringen som har de laveste fortjenestemarginene av hele den næringen i Norge. Og da er det ett vesentlig spørsmål som må stilles til Arbeiderpartiet nå: Når det videre arbeidet med momsreformen skjer, kommer Arbeiderpartiet da til å utvide tjenesteområdet til å gjelde både transportnæringen og reiselivsnæringen? Det trengs det et svar på; det dreier seg stort sett om hoveddelen av kvinnelige arbeidsplasser i distriktene.
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-11:
Jeg er glad for at forrige taler lot være å kalle landets eneste by med en skikkelig bykultur for «distrikt» – for å ha det klart. Jeg kunne tenke meg å stille Kristelig Folkeparti et par spørsmål om de grunnleggende trendene, eller trekkene, vi ser i Norge i dag. Det store skiftet som for distriktenes del har skjedd fra 1970-tallet til i dag, er at fødselsoverskuddet i Norge har flyttet seg fra landsbygden til byene. Det er det som på en måte er den underliggende biten når det gjelder spørsmålet om fraflytting. Før ble det altså født flere på landsbygden. Det gjorde ikke så mye om ganske mange flyttet til byene, for det var fortsatt vekst på landsbygden, eller man beholdt stabiliteten. Nå har det endret seg. Det har ganske stor betydning for de virkelig livskraftige sentrene som allerede eksisterer i Distrikts-Norge, de stedene som har høy næringslivsaktivitet, og som faktisk utgjør den mest verdiskapende delen av vårt land. Mange av disse ligger i Kyst-Norge. De er i dag i en situasjon hvor de konkurrerer veldig hardt med de sentrale strøk om å få arbeidskraft. Når vi ser på fremtidsperspektivet for Norge, kommer mangelen på arbeidskraft fortsatt til å være et av våre største problemer. Og skal man da klare å ha en politikk for at også de levedyktige delene i Distrikts-Norge skal videreutvikle seg og fortsatt ha en god utvikling, er man nødt til å få større grad av tilflytting til de stedene. Ser Kristelig Folkeparti at en av de viktigste strategiene for å få det til, er en gjennomgående effektivisering og modernisering av offentlig sektor, sånn at man der frigjør flere ressurser i form av arbeidskraft enn det fremtidsanalysene viser? Hvis ikke, vil kanskje dette være den største underliggende faktoren til at Distrikts-Norge, også den vekstkraftige delen, kommer til å dø ut.
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-11:
Det blir veldig fort i en distriktspolitisk debatt som denne en tendens til at det kommer mange blomstrende innlegg på et rimelig teoretisk nivå i forhold til de praktiske utfordringene rundt omkring i Distrikts-Norge. Jeg synes kanskje at representantene for de partiene som satt i den tidligere regjeringen, burde ha sagt noe mer i denne debatten om det som statsråd Brustad ble møtt med av partileder Enoksen, som jeg oppfatter som distriktstalsmannen for sentrumsalliansen, etter redegjørelsen forrige torsdag. Da var det ikke måte på hvor gammeldags den politikken som Arbeiderpartiet førte, faktisk var, og sentrum hadde hatt en så mye bedre politikk. Som en slags oppmann utenfor det selskapet vil jeg si at jeg ser ikke så veldig store forskjeller på det som er sagt i denne redegjørelsen, og det som er sagt i tidligere redegjørelser. Og jeg må si at det oppkjøret Enoksen hadde som kommentar til selve redegjørelsen, er forsvunnet som dugg for solen i denne debatten Så har jeg lurt litt på om ikke sentrumspartiene har oppdaget at selv om de sier de har hatt en god distriktspolitikk, har altså distriktene de siste to-tre årene ikke opplevd det slik. Vi har hatt massive runder med forsøk på distriktsopprør, ikke minst på Vestlandet, knyttet bl.a. til manglende oppfølging av de løfter man hadde på veisektoren og knyttet til økte transportutgifter som er blitt påført dem. Så mens man har fått mye mer midler gjennom en del ordninger på statsbudsjettet – det er helt riktig – er de viktigste bitene av distriktspolitikken, slik det oppleves i alle fall i Hordaland, i Sogn og Fjordane og i Møre og Romsdal, nemlig transportsituasjonen, virkelig blitt forverret. Blant annet opplever man nå at nesten alle rutebilselskapene har stoppet de første fergene om morgenen og de siste fergene om kvelden. Ser ikke Venstres representant at det hun sier, ikke stemmer med den politikk sentrumspartiene faktisk førte i regjeringsposisjon?
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-11:
President, det er en åpenbar misforståelse.
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-11:
Statsråden har nå to ganger referert til Asplan Viak-rapporten som om de 69 pst. til storbyområdene dreier seg om hele perioden rapporten er utgitt for. Det gjør den ikke, 69 pst. dreier seg om 1998. Ser man hele perioden over ett, er det et helt annet tall som kommer ut. Jeg synes statsråden burde være korrekt i sitatene, for det vil komme helt andre tall hvis man f.eks. går et par år frem i tiden, når disse store prosjektene er ferdig. Men det gjelder altså bare 1998, det gjelder ikke hele perioden.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Eg er fullstendig klar over at det er ein del bedrifter i Noreg som konkurrerer med utlandet og ikkje konkurrerer med bedrifter internt i Noreg, det er ikkje det som er problemet. Sjølv eg veit at oppdrettsnæringa ikkje kan flyttast til Oslo. Men problemet er at skal vi kunne utnytte dei marine ressursane som ligg der, så må det vere folk igjen i distrikta til å kunne starte opp og jobbe med dei vyane vi ser framfor oss, og då må vi ta vare på det næringslivet som er der i dag. Og det næringslivet som er der i dag, er på veg til å flytte på grunn av at den lokale eigarskapen held på å bli utvatna, at formuesskattlegginga gjer det så vanskeleg i Noreg at ein flyttar til EU-land, og at transportutgiftene no utgjer bortimot 10 pst. av det ei vare kostar. Det gjer at dersom ein flyttar bedrifta til Oslo, eller eventuelt endå nærare ein del av marknaden for eksportnæringane, nemleg i Europa, så er det ikkje arbeidsplassar igjen. Og då er det ikkje folk til å vere med på det som vi ser framfor oss om 10, 15, 20 eller 30 år innanfor marin sektor. Og likt tenestetilbod – jo, det går an å få til eit likt tenestetilbod uavhengig av kommunal økonomi og geografi dersom ein let staten ta over det økonomiske ansvaret for helse, omsorg og utdanning og så lagar differensierte tilskot som ein trekkjer inn ein del objektive kriterium på.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Når eg no høyrde Kristeleg Folkepartis Jan Sahl, fekk eg lyst til å fortelje ein anekdote. Eg skal ikkje gjere det, for eg er ikkje sikker på om presidenten vil godta det, men det er om korleis ein les ein bibel. Eg takkar sjølvsagt for komplimenten om at eg skulle eigne meg som 17. maitalar – eg får håpe det ikkje slår igjennom så eg får det oppdraget no 17. mai, for eg har tenkt meg andre ting. Representanten Sahl ramsar opp ein heil masse postar der vi skal kutte. Men som sedvanleg – han las ikkje opp korleis vi skulle kompensere, for det står også der. Eg vil rå representanten Sahl til å lese vidare, så vil han sjå korleis vi skal kompensere dette. Eg kan nemne eit stikkord. Vi seier: La verdiskapinga bli igjen der ho blir skapt. Kor blir verdiane då? Då vil skattlegginga vere på ein slik måte at dei ikkje vil bli dregne inn til Oslo for at det skal sitje mange byråkratar her og bruke masse pengar på å administrere dei ut igjen gjennom ymse støtteordningar. Vi vil at bedriftene, verksemdene, skal få behalde verdiskapinga, slik at dei sjølve kan finne ut korleis dei vil bruke sine eigne pengar – merk det: sine eigne pengar. Då vil det vere ein fornuftig bruk av dei, i staden for at ein skal få overført frå staten andres pengar, for då er ein ikkje så flink til å nyttiggjere seg pengane og tenkje fornuftig om korleis ein skal få mest mogleg ut av krona, som dersom det var eigne pengar ein handsama. Men som sagt, eg oppmodar representanten Sahl til å lese vidare i vårt alternative statsbudsjett. Der vil han finne svar på dei fleste av spørsmåla sine.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Eg har eit par–tre spørsmål eg vil stille representanten Apelthun Sæle. Det første gjeld at vi i dag har fått beskjed om at statsminister Stoltenberg og Regjeringa går inn for å legge ned fylkeskommunen. Men så veit vi at statsråden som sit i salen i dag, jo svermar for store regionkommunar – som eg forstod på representanten Østberg i eit replikkordskifte at han ikkje var særleg begeistra for. Det er heller ikkje vi i Framstegspartiet. Mitt spørsmål er om Kristeleg Folkeparti no når det er fleirtal i denne salen for å legge ned fylkeskommunen, kan vere med på å sikre at ein ikkje bygger opp igjen eit nytt politisk administrativt organ, med fem-seks store regionkommunar som blir endå fjernare for folk flest enn det fylkeskommunen er i dag. Så var representanten inne på dette med vegmidlar. Det kunne vere interessant å få høyre kor mykje meir enn alle andre Kristeleg Folkeparti vil bruke denne gongen. Sist var det 5 milliardar kr, og vi har ikkje sett ei einaste krone av dei så langt i perioden, men vi kunne kanskje få eit forsiktig ymt om kor mykje pengar vi no skal få til infrastruktur i landet vårt, både i sentrale strok og i distrikta. Finanskomiteen sit i morgontimane i dag med dieselavgiftsaka, der det er eit forslag frå Framstegspartiet om å senke den noko. Det kunne vere interessant om kommunalfraksjonen i Kristeleg Folkeparti, som òg sikkert ser verdien av at transportkostnadene går ned, i ein pause kunne springe ut og påverke finansfraksjonen i partiet til å vere med og støtte Framstegspartiet, slik at vi kan få sett ned dieselavgifta til beste for norsk næringsliv, til beste for Distrikts-Noreg.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Det er interessant å legge merke til at representantar for Senterpartiet, når dei skal halde innlegg om distriktspolitikken, ikkje nemner det som verkeleg held på å ta knekken på distrikta, nemleg den skattlegginga ein har av næringslivet med lokal forankring. Formuesskatten, spesielt formuesskatt på arbeidande kapital – det vil seie bygningar, maskinar – har tidlegare finansminister Restad sagt han var villig til å gjere noko med, men han kom aldri så langt at han gjorde noko med det, sjølv om han snakka om det i nesten tre år. Men det må jo vere noko gale når vi har ei skattlegging i Noreg som gjer at dersom arbeidsgjevarane skal greie å betale formuesskatten, må dei selje ein arbeidsplass, det vil seie hammar, høvel, maskinar, delar av bygningar eller delar av verksemda si. Det andre poenget er dette med arveavgift, som kjem når vi får eit generasjonsskifte. Veldig mange av dei blomstrande bedriftene i Distrikts-Noreg er inne i eit generasjonsskifte, der arveavgifta gjer at eigarane må gå på børsen, eller at dei må selje ut aksjar i bedrifta si for å betale arveavgifta. Den lokale tilknytinga i eigarskapen blir utvatna. Det er denne lokale tilknytinga som faktisk gjer at mange bedrifter i Distrikts-Noreg ligg der dei ligg, trass i geografien – ikkje på grunn av, men trass i geografien. Det lokale eigarskapen er så sterk i Noreg. Og no blir den utvatna. Vil Senterpartiet vere med og støtte eit forslag der ein fjernar formuesskatten? Eg skal ikkje be om meir i fyrste omgang enn dette med arbeidande kapital og arveavgifta.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-05-11:
Ei lita oppfordring til representanten Lars Rise, som har tatt opp denne interpellasjonen, og som eg synest det er riktig å gjere: Det ligg no eit forslag inne om å tilbakeføre selskapsskatten til kommunane igjen, og viss Rise klarer å få med seg sitt eige parti og sentrumskameratane, er det igjen fleirtal for det, og då vil ein òg sikre Oslo store inntekter. Vi hadde ein debatt tidlegare i dag der vi i alle fall var ein del som var einige om at skal vi få behalde landet vårt sterkt og kraftig over heile fjøla, treng vi sterke regionsenter. Eg vil også seie at skal vi behalde Noreg som eit godt land å bu i, treng vi også ein sterk hovudstad. Det bør engasjere oss alle. Eg har – i ei bisetning – litt lyst til å seie at av dei tolv som har hatt ordet i denne debatten, er det berre ein som snakkar rein Oslo-dialekt, og det i seg sjølv viser at dette engasjerer oss, at ein treng ein sterk hovudstad. Men Oslo kan også gjere noko sjølv. Eg vil påstå at Oslo si politiske leiing over tid kan kritiserast – det gjeld ikkje berre Høgre-byrådet, men det gjeld også Arbeidarparti-byrådet – for i mange, mange år å ha neglisjert behovet for å legge til rette for bustadbygging, ved m.a. å nekte høghusbygging og ved å nekte å utvide Markagrensa. Dette har gitt som resultat skyhøge bustadprisar, noko som særleg rammar dei unge i etableringsfasen, og sjølvsagt dei med små inntekter. Situasjonen for dei i etableringsfasen blir ytterlegare forverra gjennom den effekten som dokumentavgifta gir på toppen av dei usosiale bustadprisane i hovudstaden. Unge menneske i etableringsfasen blir nøydde til å skifte bustad etter kvart som familien aukar, kanskje fleire gonger, for å få tilstrekkeleg bustadareal. Kvar einaste gong håvar staten inn pengar på dette fordi dokumentavgifta er der. Dette er også svært usosialt. Det er derfor eg har lyst til å stille eit spørsmål til statsråden: Ser statsråden det usosiale i dette, og kan ein forvente at Arbeidarpartiet vil gjere noko med dokumentavgifta, t.d. fjerne den? Vi kan garantere at det i så fall blir fleirtal i denne salen for det.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-05-11:
Det er jo en gang slik at politisk virksomhet betyr at man endrer ting ut fra når en vedtar ting. Og jeg synes jo på en måte når en hører representanten Lodve Solholm, at det som har vært Fremskrittspartiets løsning, det som skal være løsningen for all tid framover og som skal løse ethvert problem, det er avgifter og skatter. I den sammenheng har jeg lyst til å vise til at bl.a. en ganske stor bedrift med høy teknologiutvikling og godt utdannete folk som jobber i Overhalla, konkurrerer ikke med resten av landet, men konkurrerer faktisk om tilskudd som gis spesielt til tidligere DDR. Og jeg synes vi må ta innover oss at næringslivet rundt omkring i distriktene ikke er ensartet, og konkurrerer ikke bare med arbeidsplasser internt i Norge. Så høres det nesten ut som om oppdrettsnæringa kan flyttes til Oslo. Det er mange bedrifter vi kan sammenligne oss med i forhold til verdiskaping med råvare som ligger rundt omkring, så jeg tror ikke løsningen er bare skatter og avgifter. Representanten Lodve Solholm sier også at man skal ha et likeverdig tjenestetilbud uansett økonomi i kommunene. Det henger ikke på greip, som vi sier i Nord-Trøndelag, for det går det ikke an å praktisere. Det å bo i distriktene liker vi, og stort sett bor folk der de liker å bo, så sant de får arbeid, og så sant det også eksisterer tilbud som gjør at vi har et fellesskap der. Det er ingen som trivs alene. Jeg tror også, slik det ble sagt fra både statsråd Sylvia Brustad og Berit Brørby, at kulturtilbudene i distriktene bør tillegges større vekt. Det er det å ha et fellesskap som gjør at vi har lyst til å bo der.