trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Oktay Dahl (Høyre), 2006-03-16:
I forbindelse med at representanten Ballo oppfattet meg som harselerende, vil jeg si at det var ikke meningen. Det var heller ikke meningen å antyde at det var lite substans i merknadene. Det er mye substans i merknadene. Grunnen til at komiteen er enstemmig, er at vi ikke har sluttet oss til Kristelig Folkepartis vurderinger av pornografi som sådan, og alle de problemstillingene som ligger til grunn for forslaget som er fremlagt. Derfor fant jeg grunn til å rette på en del ting som har versert i media, som at Fremskrittspartiet og Høyre har vært med på dette, uten at vi har gått ut i media og sagt at vi er imot det. Vi er altså ikke inne på de vurderingene som Kristelig Folkeparti legger til grunn for sitt forslag. Derfor har jeg benyttet anledningen til å rose også representanten Ballo for hans håndtering av saken. Ellers er det noen paradokser som gjør seg gjeldende, og jeg er som sagt glad for statsrådens holdning. Representanten Ellingsen var inne på dette med kjønnsfokusering. Det er faktisk sånn at en tredjedel av omsatt pornografi er om homofili. Da kan man like det eller ikke, uansett hvilket parti man tilhører, men det er situasjonen, og da er det litt vanskelig for meg å se at det er veldig diskriminerende mot kvinner. Ellers er det også en annen grunn til at vi gikk inn på dette med produksjon og omsetning. Det er jo en grunn til at man må vurdere det nærmere, for et slikt absolutt forbud ville kunne ramme enkeltpersoner – privatpersoner – som faktisk filmer seg selv og selger det til naboer og bekjente og kanskje til enda flere. Hvis man skal legge til grunn et stramt forbud mot det, vil man ramme privatpersoner som bedriver normal seksuell praksis og selger det til noen få. Men det vil altså være en form for omsetning. Følger man forslaget som det foreligger, vil de være å regne som halliker, og kjøperne som horekunder. Det er jo en type eksempel på lovvurdering som departementet er nødt til å foreta, og derfor er jeg glad for statsrådens holdning, og at representanten Ballo har hatt den holdningen han har hatt hele veien. Så kunne jeg tenke meg i en annen sammenheng å utfordre Kristelig Folkeparti på hvordan man bekjemper overgrep i en del kristelige miljøer. Der har det vært veldig stor taushet om dette. Jeg hadde senest en episode i mitt eget nærmiljø, hvor det ble ansatt en person som prosten visste var dømt for overgrep, men gjorde ikke noe med det. Og dette er bare ett enkelt eksempel på hvordan overgrep florerer i en del kristne miljøer, fordi man ikke tar tak i det. Det synes jeg faktisk er en vel så viktig problemstilling som å bekymre seg over at voksne, oppegående mennesker får tilgang på normal, alminnelig seksuell aktivitet.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-03-16:
Venstre kan slutte seg til dei merknadene som ein samla justiskomite har gitt i tilrådinga til saka, og vi synest justiskomiteen har behandla dette på ein god måte. Vi er veldig glade for dei merknadene frå komiteen som har kome når det gjeld barn. Det er også gode liberale prinsipp det vert gitt uttrykk for når komiteen strekar under at kvar enkelt har rett til å setje ei grense knytt til eigen seksualitet. Folk må få bestemme sjølve kva dei vil vere med på når det gjeld å framstille seksuelle skildringar; ikkje minst må folk få sleppe å møte seksuelle skildringar i det offentlege rommet når dei ikkje vil det og ikkje oppsøkjer det. Fridom inneber ansvar, etter Venstre si meining, og fridom til å lage og distribuere erotisk materiale inneber ikkje rett til å eksponere slikt materiale utan omsyn til barn og alle andre som ikkje ønskjer ei seksualisering av det offentlege rommet. Venstre vil ta stilling til det enkelte forslaget som måtte kome, når det vert fremja, og når sjølve lovgivinga vert behandla. Men generelt meiner Venstre at pornografilovgivinga må endrast slik at skildring av lovleg seksualitet vert tillate. Vi er derfor ikkje samde i ei generell innstramming utover det som er signalisert frå heile komiteen når det gjeld barn. Samtidig med at vi kan få ei viss liberalisering i tråd med Høgsterett sitt syn på kva som er støytande, meiner Venstre at innsatsen mot pornografi knytt til vald og til barn må skjerpast. Det er fornuftig og viktig å halde desse tinga frå kvarandre. Det er ein viktig forskjell på vanleg frivillig seksualitet mellom vaksne og skildringar som inneber tvang og overgrep. Utan eit slikt skilje ville kampen mot dei verkelege overgrepa som vi ser i samfunnet vårt, verte svekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Når man ønsker å legge seg på skadefølgeprinsippet som en førende linje i forhold til å utforme ny straffelovgivning i Norge, betyr ikke det at vi har løst alle problemer. De utfordringer som reises i forhold til dette, er først og fremst å få kartlagt hva slags type skade som er gjeldende i forhold til bl.a. produksjon av pornografi. Mange av oss vil ha problemer med å kunne avgjøre om f.eks. en produksjon av det mange vil kalle erotisk materiale, og noen vil kalle pornografisk materiale, faktisk er ren skadelig virksomhet der og da – når den produseres. Grensedragningen opp mot hva slags skade det forårsaker ute, er selvfølgelig heller ikke lett. Det er den store debatten i forhold til dette. Det gjør sitt til at man kanskje når det gjelder utformingen av slike lovregler, skal tilføre seg sjøl et føre var-prinsipp, slik at man lar tvilen komme de svakeste til gode. Den andre utfordringen er nytteprinsippet: I hvilken grad vil straffebestemmelser virkelig være nyttige? Så langt har det vist seg at de i liten grad har vært etterlevd.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Jeg er ikke i en slik posisjon at jeg kan avgjøre om all forskning er riktig. Men vi som politikere, enten vi sitter i regjering eller i storting, tvinges til, i hvert fall på et visst tidspunkt, til å ta standpunkt til om vi skal innføre straffemessige lovhjemler. Og da må jeg si at vi har forholdsvis omfattende og grundig forskning som klart peker på at i hvert fall deler av pornografisk industri åpenbart har skadefølge, både for dem som deltar i industrien, og for brukerne. Det mener jeg er hevet over enhver tvil. Når det gjelder spørsmålet om hvordan situasjonen er på bensinstasjoner, kiosker og desslike, har jeg for så vidt for min del ikke noe annet erfaringsmateriale enn mine egne bevegelser på bensinstasjoner – og det syns jeg er forholdsvis uinteressant i denne debatten. Men det vi må vi ta med oss når vi skal vurdere spørsmålet om utstillingsforbud, er nettopp spørsmålet om hvor langt hjemmelen skal strekke seg. Jeg vil understreke at når det gjelder nettopp denne type lovregler, er det kanskje grunnlag for å bruke et føre var-prinsipp.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Jeg vil ta for meg noen forhold som vi nå dveler ved i det arbeidet som pågår i forbindelse med DNA-registrering, og hvor jeg kanskje særlig vil invitere Stortinget til å komme med noen signaler. Det første er det interpellanten har vært inne på: Hvor skal grensen gå ved en slik tenkt utvidelse av DNA-registeret? Der er det jo antydet at å samkjøre reglene med fingeravtrykksreglene vi har i dag, slik at man får en lik linje for det å registrere fingeravtrykk som DNA, er en mulig løsning, og vi kjenner til hva NOU-en og også dette utvalget som nå har kommet, foreslår. Fra Regjeringas side må jeg si at vi er innstilt på en betydelig utviding av registreringen i forhold til dagens praksis, men som sagt er grensen ikke trukket. Dessuten er det slik rent prosessuelt at dette utvalgets arbeid nå er sendt på høring med høringsfrist 1. juni, og det er grunnlag for absolutt å avvente høringsinstansenes uttalelser før Regjeringa tar det endelige standpunktet til denne grensedragningen. Jeg vil imidlertid påpeke at både flertallets og mindretallets forslag innebærer en betydelig økning i bruken av DNA-profil i strafferettspleien sammenlignet med hva man har adgang til med dagens regelverk. Det betyr også at vi har en betydelig utfordring i forhold til hvordan vi organiserer prøvetakingen, og hvordan vi organiserer analysearbeidet oppimot DNA. Det tangerer interpellantens oppfordring og klare formening i spørsmålet om hvordan dette skal finansieres, og det tangerer også den debatten jeg har sett vært reist i media nå i den siste tid om hvordan vi bl.a. organiserer spørsmålet om kontrollvirksomheten av det arbeidet som gjøres. Og det er klart – det er spennende tanker i forhold til å kunne gjøre dette arbeidet mer rasjonelt når vi nå får et større DNA-prøvevolum. Debatten vil derfor ikke bare dreie seg om hvem som skal betale regningen, men også om å få en mest mulig effektiv og best mulig kvalitetsmessig analysesituasjon på dette viktige feltet. Det er et aspekt Regjeringa vil sette mye inn på, og vi vil bruke mye tid på det nå, før vi kommer til Stortinget i forbindelse med den konkrete lovendringen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Jeg vil takke for alle innspill. Det oppløpet til personvernpolitisk debatt som representanten Trine Skei Grande hadde i sitt innlegg, er også en invitasjon jeg hilser hjertelig velkommen – jeg ser at hun har forlatt salen, og syns det er trist at hun ikke vil være med og høre slutten på debatten – nei, nå er hun kommet igjen, det er jeg glad for – fordi Regjeringa faktisk ønsker å høre på hva høringsinstansene sier. Det ville jo være trist om statsråden nå skulle konkludere med hvor grensene skulle gå. Min invitasjon i mitt hovedinnlegg var nettopp for at man nå skulle få anledning til også å markere noen linjer fra Stortingets side i forhold til Regjeringa, noe jeg på mange områder har merket meg positive og konstruktive innspill til. Hadde vi konkludert i forhold til grensedragning nå, slik det tydet på at representanten Trine Skei Grande ønsket, ville det etter min mening være det mest krenkende både overfor de personverninteresser som vi hørte om tidligere i dag, og overfor mer demokratiske aspekter. Representanten Syversen spør meg om dette med sentral finansiering. Regjeringa har gitt uttrykk for at vi ønsker oss en slik finansiering. Men spørsmålet om hvor mye penger det vil koste, og hvordan dette skal veies opp mot andre budsjettposter, og det kjenner vel Syversen til, er ting vi må ta i samlede budsjettprosesser – har jeg skjønt. Så mener jeg at representanten Elisabeth Aspaker har et veldig godt poeng i sitt innlegg når hun vinkler det hele mot spørsmålet om funksjonaliteten i prøvetakingen. Jeg mener at ved siden av grensedragningen, som representanten Skei Grande var opptatt av, er spørsmålet om hvordan vi skal få dette apparatet til å håndtere alle prøvene og kvaliteten i prøveanalysene, den andre viktige, store debatten på dette området. Representanten Bjørnflaten var inne på spørsmålet om hvordan vi kan sikre bevis best mulig. Det er politiet som skal sikre bevisene, men vi trenger økt innsats i forhold til andre aktører for bl.a. å sikre bevis i sedelighetssaker, i voldtektssaker. Og der er nettopp voldtektsmottak og tidligere intervenering av bistandsadvokater viktige elementer for å bidra til at bevis sikres. Det er også noe vi skal ha med oss i debatten for å oppklare mer kriminalitet. Så registrerer jeg igjen at representanten Ellingsen hver gang vi debatterer kriminalpolitikk, refererer til at vi har vært høyt på banen i opposisjon. Ja, det er jeg enig i. Arbeiderpartiet har ønsket å være høyt på banen i forhold til bekjempelse av kriminalitet, og det er nettopp derfor vi også ønsker å være høyt på banen når vi sitter med regjeringsmakt. Det er jo derfor vi presenterer 100 nye soningsplasser allerede i år. Det er derfor vi presenterer henimot 90 mill. nye, friske kroner til politiet som de kan oppdage mer kriminalitet for, og det er derfor det er lagt veldig press på at vi skal komme raskt tilbake til Stortinget med en proposisjon om å utvide bruken av DNA-registrering.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-16:
Jeg takker statsråden for en grei og god gjennomgang fra hans ståsted, for hans vurdering av problemområder/utfordringer i forhold til pornografi. Det er klart at mesteparten av dette nok handler om holdninger, moral og verdisyn, og således kan det være vanskelig for noen hver å finne balansepunktet. Jeg er også veldig glad for at statsråden presiserte at det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet stod for under behandlingen av § 100 i Grunnloven, om ytringsfrihet, fremdeles ligger til grunn. I forlengelsen av det kunne jeg tenke meg å få høre statsrådens tanker i forhold til de problemstillingene som ligger på den andre siden. Hvis man skal balansere straff og straffemessige forhold opp mot ytringsfrihet, jf. skadefølgeprinsippet, hva slags primære vanskeligheter/utfordringer ser statsråden i denne sammenhengen?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Eg takkar ministeren for svaret. Eg er særdeles glad for at ministeren ser verdien av å tenkja heilskap og å sjå heile strafferettskjeda under eitt. Ministeren signaliserte at det vil skje ting raskt i spørsmålet om utvida bruk av DNA-registrering, og det er eg godt nøgd med. Ministeren sette òg fokus på eit viktig punkt då han påpeika at registrerte DNA-profilar ved mindre alvorleg kriminalitet kan gi treff ved langt alvorlegare lovbrot – altså ved å oppklara meir vinningskriminalitet kan ein òg få oppklaring av alvorleg organisert og grenseoverskridande kriminalitet. Eit moment som ministeren òg vektla, er kva som kan skje med folk si rettsoppfatning dersom det vert sådd ein følelse av at det ikkje nyttar å melda lovbrot. Eg er fornøgd med at ministeren vil avventa høyringsrunden før ein konkluderer om kvar den nedre grensa for registrering bør gå. Så får ein berre håpa på mange og gode innspel i høyringsrunden. Betra inndragingsrutinar for å hindra at lovbrot lønner seg, synest eg òg var eit viktig og godt signal å få. Eg er glad for at ministeren ser nytten av større moglegheit til auka bruk av DNA, og eg er samd i at det vil vera eit godt og nyttig verktøy for å få oppklart meir kriminalitet.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2006-03-16:
Debatten her i dag vitnar om eit godt engasjement frå alle partia. Eg er òg veldig glad for at dei partia som ikkje er representerte i komiteen, har teke del i debatten. Det set vi veldig stor pris på. Det er òg svært viktig at vi evnar å ta ein slik debatt, der vi set dette verkemidlet, moglegheita for auka bruk av DNA, inn i ein større samanheng. Kriminalpolitikken er verkeleg eit område der vi ser at alt heng saman med alt. Det er dei store samanhengane sin politikk. Eg vil seia litt om dette. Auka satsing på førebygging, via m.a. betre kommuneøkonomi, gjer faktisk at vi tek vekk ein del av startblokkene for ein kriminell løpebane for ein del personar. Auka satsing og fokusering på innhaldet i soninga gjer at fleire vert betre rusta til å greia seg utanfor fengselsmurane. Auka satsing og fokusering på oppfølging etter soning vil hindra at så mange kjem tilbake til fengsla. Auka satsing på nye og utvida politimetodar gjer at vi held oppe folk si rettskjensle. Vi vil oppdaga og oppklara meir. Faren for å kunna verta teken, skal vera stor. Å gi politiet moglegheit til utvida bruk av DNA-registrering når dei finn det føremålstenleg, vil vera eit viktig verktøy for å oppdaga og oppklara meir kriminalitet, også vinningskriminalitet, som f.eks. innbrot og tjuveri. At det vert ei sentral finansiering av DNA-analysen, er særs viktig for å sikra at naudsynte analysar vert gjennomførte, uavhengig av den aktuelle ressurssituasjonen i dei gjeldande etatane. Eg er tilfreds med dei svara eg har fått her i dag, og eg ser at Regjeringa er på rett spor. Det er heller ikkje noko å utsetja på farten på gjennomføringa av tiltaka. Eg oppfatta det òg slik at alle er samde om ei utvida moglegheit til bruk av DNA. Så får vi debattera nyansane om den nedre grensa for registrering, og om ein skal oppbevara dei fysiske prøvene etter at høyringsfristen er ute. Då kan vi ta med oss dei innspela som kjem derfrå, og vi tek sjølvsagt med oss innspela vi har fått i debatten i dag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-03-16:
Til tider har denne debatten tilnærmet vært en mer generell kriminalitetsdebatt, men jeg skal i hvert fall prøve å forholde meg mer til det interpellanten tok opp i sin interpellasjon, selv om vel, som jeg hørte statsråden sa, alt henger sammen med alt, også når det gjelder kriminalitetsbekjempelse. Målet helliger midlet, er det jo noe som heter, og alle som er her, ønsker – og det er vel et samstemt ønske generelt i det norske samfunn – at vi skal oppklare mest mulig av den kriminalitet som begås, ikke minst for å sørge for at det er tillit til den norske rettsstaten. Så er spørsmålet: Hvilke midler er vi så villige til å ta i bruk for å oppnå et slikt mål? Det er akkurat det denne debatten til syvende og sist kanskje kommer til å handle om. DNA vil kunne være et effektivt kriminalteknisk hjelpemiddel for å avdekke og oppklare kriminalitet. Jeg kan fra Kristelig Folkepartis side si meg helt enig i at det er behov for en utvidelse av de grensene som i dag foreligger, for når vi kan ta i bruk denne type analyser som et hjelpemiddel for å avdekke kriminalitet. Så vil jeg også si at i utvalget som har vurdert dette, er det et flertall, og det er et mindretall. Så langt, selv om det pågår en høringsrunde, vil vel jeg si at jeg heller mer mot å gå inn for det mindretallet anbefaler, nemlig at det settes en grense ved at handlinger som etter loven kan medføre frihetsstraff i seks måneder eller mer, bør kunne omfattes av denne type tester. Så synes jeg også følgende spørsmål er viktig, som også utvalget problematiserer, nemlig: Innenfor hvilke rammer skal denne registreringen skje, og hva skal registeret kunne brukes til? Utvalget er inne på det som vi alle kjenner til: Det er en voldsom vitenskapelig og teknologisk utvikling, og den går raskt. Det tilsier et føre var-prinsipp i tillegg. En løpende kontroll og diskusjon om bruken av biologisk materiale i strafferettspleien er derfor helt nødvendig. Det vil Kristelig Folkeparti legge stor vekt på når vi endelig skal behandle den saken som statsråden har annonsert kommer om ikke så veldig lenge. Så kommer vi jo ikke fra at selv med dagens mulighet til å bruke DNA-tester, er det utfordringer med å bruke dem – i den grad det er mulig allerede i dag, og da kommer vi til finansiering. Jeg kunne ha lyst til å utfordre statsråden litt nærmere på hvordan han ser for seg den framtidige finansiering av denne type virkemidler. Heller han til en sentral form for finansiering, eller, som representanten Ellingsen for så vidt var inne på, risikerer vi at en utvidet bruk av dette vil gå på bekostning av andre oppgaver som politiet også skal ivareta?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-03-16:
Det er hevet over enhver tvil at denne saken gjelder matloven og skal da i henhold til det regelverk vi kjenner til, behandles av næringskomiteen. Så vi er litt overrasket over at Presidentskapet legger fram dette forslaget. Dette ble tatt opp på møtet den 14. mars, og da var det snakk om at komiteen skulle få anledning til å gi uttrykk for sine synspunkter.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-06-06:
Flere representanter har nå belyst sakens substans ganske inngående, så jeg ber bare om ordet til en kort kommentar fra Fremskrittspartiets side, for det hersker ingen stor uenighet i komiteen når det gjelder denne saken. For å skape et best mulig fungerende marked for elektrisk kraft, eller strøm, er det en forutsetning at det er et klarest mulig skille mellom produksjon, omsetning og nettdistribusjon av elektrisk kraft. Det er derfor viktig at det stilles klare lovmessige krav til både selskapsmessig og funksjonelt skille i vertikalt integrerte selskaper, ikke minst for å unngå en uheldig kryssubsidiering mellom produksjon og nettvirksomhet. Majoriteten av sluttkundene i distribusjonsnettet i Norge er allerede tilknyttet nettselskaper som er organisert som selvstendige juridiske enheter, så i så måte representerer loven ikke noen store endringer ut fra de gjeldende realiteter. Jeg viser for øvrig til representanten Åse Gunhild Woie Duesunds innlegg på vegne av saksordføreren, og til andre innlegg som er holdt før mitt, vedrørende detaljene i lovendringsforslaget. Lovforslaget bygger på minimumsbestemmelsene ifølge EUs regelverk på området, og i Fremskrittspartiet tar vi selvsagt dette til etterretning. Men Fremskrittspartiet er prinsipielt av den oppfatning at hensynet til forbrukeren alltid er meget viktig, så også i denne sak. Derfor er Fremskrittspartiet av den oppfatning at man burde lovfeste krav til selskapsmessig skille, jf. § 4-6, annerledes enn direktivets minstekrav, som lovforslaget bygger på, med en grense på 100 000 nettkunder. Fremskrittspartiet mener at grensen bør settes lavere, f.eks. 10 000 nettkunder. I utgangspunktet var det også ønskelig at kravet om funksjonelt skille, jf. § 4-7, burde settes lavere enn 100 000 nettkunder. Fremskrittspartiet støtter dessuten Høyres forslag om selskapsmessig og funksjonelt skille ved 10 000 nettkunder med den begrunnelse at § 4-7 direkte henviser til § 4-6, og at Fremskrittspartiet uansett er for en grense på 10 000 kunder for et selskapsmessig skille. Fremskrittspartiet ønsker av disse grunner å stemme imot § 4-6 første ledd første punktum i innstillingen. Avslutningsvis tar jeg da opp de forslag i innstillingen der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-06-06:
Det er stor enstemmighet i komiteen i denne saken, men det er riktig som statsråden sier, at striden i denne saken går på hvor grensen skal gå når det gjelder selskapsmessig skille for nettvirksomheten. Statsråden nevnte at det ville medført omorganisering og forholdsvis store omkostninger hvis en skulle sette kravet lavere enn til 100 000 kunder. Men er det ikke etter statsrådens oppfatning slik at de konkurransemessige elementene hadde blitt bedre ivaretatt hvis man hadde satt et skille ikke som nå, ved 100 000 kunder, men f.eks. ved 10 000? Ville det ikke ha vært i forbrukerens interesse å få ned denne grensen, da dette ville omfattet flere nettselskaper?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-06:
La meg først slutte meg til det som fungerende saksordfører sa, og til det som ble sagt av representanten fra Arbeiderpartiet. Denne proposisjonen berører faktisk noen viktige spørsmål knyttet til utviklingen av energibransjen i Norge, og er også etter mitt syn en proposisjon som tar for seg viktige ting i forhold til det som har med forbrukerne å gjøre. I den sammenheng er jeg glad for at det er en enstemmig komite som stiller seg bak at man ønsker en satsing på utbygging av toveiskommunikasjon i strømnettet. Økt bruk av det kan både bidra til bevisstgjøring om eget forbruk og ha gode enøkgevinster. Det største spørsmålet, og spørsmålet det er størst uenighet om i komiteen, går på det med selskapsmessig skille. Vi støtter fullt og helt det som blir lagt fram fra Regjeringen. Dette vil være med og prege hvordan kraftbransjen i Norge vil se ut for framtiden. Hvis man av rene forbrukermessige hensyn, slik som Forbrukerrådet hadde ønsket, hadde gått ned til et selskapsmessig skille som skulle ha gjeldt alle med helt ned til 10 000 kunder, ville det etter mine begreper ha ført til en overbyråkratisering av bransjen og vært uhensiktsmessig, noe som til syvende og sist igjen også ville ha kunnet ramme forbrukere. La meg også si at jeg er glad for at flertallet viser til at departementet i proposisjonen forutsetter at aktører med konsesjon etter energiloven skal ha egne ansatte som har all nødvendig kompetanse til å forvalte virksomhetens plikter etter lov, forskrift, konsesjoner og avtaler. Dette er et viktig spørsmål for SV i spørsmålet om outsourcing i bransjen. La meg også si at jeg er glad for at Kristelig Folkeparti er med og styrker flertallet for denne loven. Jeg har også registrert at representanten fra Venstre har betenkeligheter med den grensen som i utgangspunktet ble sendt ut på høring fra regjeringen Bondevik.
Børge Brende (Høyre), 2006-06-06:
Det er viktig med et klart skille mellom de som står for produksjon, og de som står for nettvirksomhet i elektrisitetsbransjen. Det er fordi man er opptatt av forbrukere og kunder, og fordi det er en framtidsrettet næringspolitikk. Vi ser tøffere konkurranse fra utlandet på stort sett alle områder, og da er det å ha tilgang på energi til konkurransedyktige priser en viktig faktor for å sikre norske arbeidsplasser. Det er selvsagt ikke noen tilfeldighet at de faglige instansene – ikke de politiske, men de faglige instansene, slike som NVE – har ønsket en annen grense når det gjelder å sette klare lovmessige krav til selskapsmessig og funksjonelt skille av vertikalt integrerte kraftselskaper. NVE har valgt å gå for en grense på 20 000. Forbrukerrådet har valgt en grense på 10 000. Jeg synes det er svært viktig at man i loven også setter klare grenser for hvordan man skal kunne unngå mulig uheldig kryssubsidiering mellom monopoldelen, som altså er nettet, og produksjonsdelen. Jeg antar at Regjeringen, når man nå har falt ned på et annet syn, i alle fall vil forsøke å ivareta de konkurransemessige elementene best mulig innenfor de grenser som man da setter. Jeg tror at man svekker konkurransen gjennom de løsninger man her har valgt. Jeg hadde foretrukket at man lovmessig hindret den type kryssubsidiering, for, som sagt, i en internasjonal konkurransesituasjon, hvor det blir større krav til at Norge skal ha en god skole, en mer næringsrettet forskning og gode og effektive veiforbindelser, er det faktisk også slik at hvis man i Distrikts-Norge skal betale mer for elektrisiteten fordi man har en mulighet til å kryssubsidiere, siden man ikke har laget dette lovmessige skillet, gjør man seg selv en bjørnetjeneste. Norske bedrifter vil i så fall risikere å stille ti meter bak de andre når man skal springe om kapp på 60-meteren. Og stiller man ti meter bak, kan man selvsagt vinne, men det er en fordel hvis man skal gjøre det bra på 60-meteren, å stille på samme startstrek, for da å komme først i mål og sikre norske arbeidsplasser, og ikke minst norsk næringsliv.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-06-06:
Jeg skal selvsagt ikke helt utelukke at det kan ha betydning for konkurransemessige forhold. Men det vi har gjort, er å prøve å ta ulike hensyn, ta størst mulig grad av hensyn til forbrukerne – som det skal tas hensyn til – samtidig som vi også må erkjenne at vi har et stort antall relativt små kraftselskap i Norge som vil bli omfattet av en omorganisering hvis man setter kravet på 20 000 eller 10 000 kunder. Det ville medført ekstra kostnader og ekstra byråkrati for disse selskapene, som igjen ville ført til økte kostnader for de forbrukerne som gjør seg nytte av disse selskapenes tjenester. Derfor har vi valgt å legge oss på EUs minimumsdirektiv, i tillegg til at vi søker å ivareta forbrukernes interesser gjennom de innarbeidede ordninger, f.eks. gjennom kontroll av monopolvirksomheter og også når det gjelder f.eks. posisjoner i ledende stillinger, som i styresammenheng – som ett eksempel.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Eg vil fyrst takke for den utgreiinga vi har fått her i dag. Det er viktig å setje slike aktuelle saker på dagskartet. Arbeidarpartiet tek dei tiltaka som Regjeringa så langt har sett i verk, til etterretning. Arbeidarpartiet meiner at Regjeringa har god oversikt over situasjonen og har eit godt samarbeid med andre land. Arbeidarpartiet meiner det er nødvendig med avbalansert informasjon for ikkje å skape unødig frykt, og ber alle som gir informasjon, innstendig om å balansere han. Men samtidig må vi ta dette viruset på alvor, og derfor er eg glad for at fagmiljøa våre sit med nokså mykje spisskompetanse. Vi må alle på kvar vår måte – dersom det blir eit smitteutbrot – medverke til at det blir minst mogleg. Eg har tillit til at Mattilsynet og Helsetilsynet tek ansvar for oss som forbrukarar og innbyggjarar. Og eg set min lit til at Regjeringa gir informasjon, og at andre som er informantar, sørgjer for at vi får nødvendig informasjon dersom det skulle bli nødvendig.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-03-07:
Eg vil først takke begge statsrådane for ein nøktern og god informasjon om dette temaet. Det er veldig viktig at folk ikkje blir skremde. Men det er jo eit faktum at det er ein mogleg trussel at fugleinfluensaen kan bli opphav til ein pandemi blant folk. Det er jo ein slik situasjon ein god beredskap skal takle. Eit moment i ein slik beredskap er isolatkapasiteten ved norske sjukehus. Eg vil derfor avslutte med å be helse- og omsorgsministeren gjere greie for om det her er samsvar, eller om det finst ei oversikt over isolatkapasiteten ved norske sjukehus sett i relasjon til denne trusselen om ein eventuell pandemi knytt til fugleinfluensa.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Jeg er ikke så sikker på om det ikke stemmer. For det er altså slik at et fag er ikke mer eller mindre teoretisk fordi det er fag. Et fag kan gjøres mer praktisk enn teoretisk, helt avhengig av hvordan man legger opp den pedagogiske metoden. Forskningen på dette punkt er helt tydelig: Det er ikke noe problem å lage et obligatorisk 2. fremmedspråk som er praktisk rettet for elever. Det er litt underlig å stå her og høre representanten fra Arbeiderpartiet si at det skal være en form for metodikk for å motivere svake elever og tvinge dem til å lære mer teori. Forskningen er tydelig. Hvis representanten hadde vært med på høringen og fulgt med på hva forskerne sa, ville han ha hørt at de sier at alle elever – og kanskje særlig de elevene som er teorisvake – vil ha god nytte av et obligatorisk 2. fremmedspråk. Jeg synes det er rart at representanten synes det er å være for folk flest å gi elever i norsk skole et dårligere utgangspunkt når de skal ut i den internasjonale konkurransen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Det jeg sa i innlegget, var en referering til forskningen. Forskerne mener at samtlige elever kan profitere på dette. Jeg er helt uenig med replikanten når det gjelder spørsmålsstillingen i forhold til at man stigmatiserer svake elever, snarere tvert imot. Hvis det blir stigmatisering ved at det er obligatorisk, er det stigmatisering i dag. 70 pst. av elevene velger 2. fremmedspråk i dag i utgangspunktet. De 30 pst. som ikke gjør det, blir da på en måte tapere fordi de ikke får den kunnskapen som forskerne mener er helt nødvendig for å kunne konkurrere internasjonalt. Derfor vil jeg snu problemstillingen til replikanten helt på hodet, og si at det er et obligatorisk fag som ikke vil skape tapere, men bidra til å løfte det faglige nivået for de elevene som i utgangspunktet er teorisvake. Ved å gjøre dette valgfritt fortsatt vil disse elevene fortsatt velge det bort, og de vil derfor ikke kunne konkurrere internasjonalt. Kanskje vil de også få problemer nasjonalt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Hvis representanten Reikvam hadde lyttet, hadde han hørt at jeg sa at 70 pst. valgte 2. fremmedspråk. Det er riktig, det er ca. 70 pst. som gjør det. At det siden er et frafall i det faget, som det også er i andre fag som er valgfrie, påvirker ikke utgangspunktet for hva jeg sa. Så hvis representanten hadde forholdt seg til hva jeg sa, i stedet for å tolke det, ville han hørt at jeg ikke sa at 70 pst. avla eksamen. Når det gjelder bruken av begrepet «svake elever», er jeg i grunnen enig med replikanten i at det er et dårlig begrep. Hvis replikanten i stedet for å kritisere bruken av begrepet kunne kommet med et alternativt begrep som kunne betegne det samme, ville jeg gjerne benyttet meg av det. Men det er altså begrepet «svake elever» som går igjen i forskningsmiljøenes svar, bl.a. i høringssammenheng til komiteen, og der var det representanter fra hele komiteen til stede som selv kunne høre hva forskerne la fram. Det er laget skriftlige notater fra disse høringene, og dersom representanten er i tvil om gehalten i det som ble sagt fra talerstolen, ber jeg vedkommende rett og slett om å lese dem.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Da kunnskapsministeren i spontanspørretimen fikk spørsmål knyttet til Civita-rapporten «Skal alle få forsøke seg», sa statsråden at han i liten grad vil forholde seg til dokumentet, fordi det ikke var forskningsbasert. Det indikerer i hvert fall at statsråden forholder seg til forskningsbasert informasjon på en annen måte og med større respekt enn det han oppfatter som rene politiske ytringer. I spørsmålet om hvorvidt 2. fremmedspråk bør gjøres obligatorisk eller ikke, har så godt som et samlet fagmiljø sagt at det vil være meget ufornuftig å ikke gjøre faget obligatorisk. Her velger imidlertid statsråden å se bort fra de entydige råd statsråden får. Er det slik at statsrådens forhold til fagkompetanse varierer fra sak til sak? I så fall, foreligger det en forhåndsdefinert liste vi kan få tilgang til? Og hva er det i denne konkrete saken som gjør at statsråden mener å ha bedre faglig innsikt enn fagmiljøene selv?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Statsråden utfordret i sted Fremskrittspartiets forhold til valgfrihet. Jeg tror statsråden er godt kjent med at Fremskrittspartiet er valgfrihetens parti. Men det er også viktig at en faktisk tar hensyn til den nye situasjonen vi har, med en stadig større grad av internasjonalisering. Behovet for å knytte 2. fremmedspråk til basisfagene er i dag veldig stort. Vi har hørt en rekke ganger fra talerstolen i dag – fra statsråden og fra regjeringspartiene – at det er usedvanlig viktig å sikre elevene valgfrihet. Det er Fremskrittspartiet enig i. Betyr det at denne regjeringen vil legge opp til valgfrihet for elevene også på andre områder – f.eks. valgfritt sidemål og en bredere inngang når det gjelder elevers rett til å velge andre skoler enn de offentlige? Når Stortinget i løpet av kort tid skal behandle Fremskrittspartiets forslag om fritt skolevalg, vil Regjeringen være positiv også til det? Da vil det være hold i den argumentasjonen som jeg tror er vikarierende fra statsrådens side i dag, fordi han ikke har den faglige støtten som han hevder å ha.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-07:
Jeg vil først berømme interpellanten for å fokusere på en veldig viktig problemstilling. Jeg må innrømme at jeg står her med en litt ambivalent følelse. På den ene side viser denne saken hvor viktig det har vært med NOKUT, og hvor viktig jobb NOKUT faktisk gjør for å avklare den faktiske kvaliteten på den høyere utdanningen i Norge. Det er på den annen side bemerkelsesverdig at vi i Norge er i en situasjon hvor bare 3 av 33 studietilbud innenfor sykepleierutdanningen tilfredsstiller kravene til ny akkreditering etter kvalitetsgjennomgangen. Resultatene er skuffende og – må jeg innrømme for egen del – ganske overraskende. Det kan nok være at det i alle fall fra min side har vært høyere forventninger til den utdanningen vi har av sykepleiere i Norge, enn det det da tydeligvis har vært grunn til å ha. Det er åpenbart at det først og fremst er et ansvar for den enkelte institusjon å ivareta kvaliteten på utdanningen på en tilfredsstillende måte. Men når så mange institusjoner og studietilbud ender på den gale siden av akkrediteringsstreken, ja, så kan det også være at vi står overfor en aldri så liten systemfeil. I alle fall står vi overfor en stor utfordring i forhold til å sikre at den videre utdanningen av sykepleiere ikke stopper opp, hvilket vil ha store konsekvenser. Statsråden har selv vært inne på at Regjeringen har som målsetting å ha 10 000 nye stillinger i eldreomsorgen. Det er helt åpenbart en sammenheng mellom den utdanningen vi gir kommende sykepleiere, og hvilke muligheter vi har for å oppfylle kravene og forventningene til en bedre eldreomsorg. I tillegg viser dette hvilken kompetansesituasjon vi er i i forhold til dem som allerede er i pleie- og omsorgssektoren. Dette kan også ha konsekvenser for denne utdanningens anseelse, ikke bare i Norge, men langt utenfor våre grenser. Ikke minst kan det ha konsekvenser for den framtidige rekrutteringen av studenter til dette studiet. Jeg synes for så vidt debatten i dag har vist at det er stor enighet mellom Regjeringen og opposisjonen om at dette må gis økt oppmerksomhet. Jeg har tillit til at statsråden vil følge saken opp. Jeg er fornøyd med statsrådens tilnærming, ved at han her er rimelig åpen i forhold til virkemiddelbruken for å dra dette i land. Så gjenstår det da for en gangs skyld å ønske statsråden lykke til i å oppnå den viktige målsettingen for sykepleierutdanningen i Norge.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Jeg undres stadig vekk over Fremskrittspartiets «folk flest»-retorikk. I denne saken og på en rekke andre felt framstår jo Fremskrittspartiet som et klassisk høyreparti, som definitivt ikke er for folk flest. Jeg har et par spørsmål som jeg ønsker å stille representanten Anundsen. Er Fremskrittspartiets metodikk for å motivere elever som fra før av kanskje sliter med grunnleggende ferdigheter i norsk og engelsk, å tvinge dem til å ta et 2. fremmedspråk i tillegg? Og neste spørsmål: Hvorfor sier Fremskrittspartiet at de er bekymret for teoretiseringen av yrkesfag i den videregående skole når Fremskrittspartiet samtidig vil tvinge den samme elevgruppen til et 2. fremmedspråk i grunnskolen rett før de skal over i den videregående skole? Her er det noe som ikke stemmer.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2006-03-07:
Det er sløsing med ressurser når mennesker ikke får realisert sitt potensial. Når vi vet at over 400 000 voksne i dag mangler grunnleggende ferdigheter som de trenger for å mestre krav og utfordringer i arbeidslivet og for å fungere i samfunnet, bør varselklokkene ringe. Det er gledelig at komiteen har en felles virkelighetsoppfatning med hensyn til voksnes rett til grunnskoleopplæring. Forhåpentligvis gir det også gode muligheter til å finne felles løsninger på et felt der vi er enige om at det ligger store utfordringer framfor oss. Vi må rett og slett innse at det må tas nye grep når det gjelder voksnes rett til grunnopplæring, og den jobben må vi gjøre sammen. Vi i Arbeiderpartiet tror ikke at det er lovverket som er problemet. En har jo i dag hjemlet en slik rett i opplæringsloven. Erfaringer fra praksisen ute i mange av kommunene viser at det er systemsvikt og mangel på ressurser som er problemet. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiets kraftige satsing på å bedre kommunenes økonomi vil i langt større grad enn under Bondevik-regjeringen sette kommunene i stand til å ivareta voksnes rett til grunnskoleopplæring. Sett i denne sammenheng er det derfor litt rørende å se hvor ivrige de tidligere regjeringspartiene er i denne saken. Den økonomiske sultefôringen av kommunesektoren som de tidligere regjeringspartiene og Fremskrittspartiet stod for, har i hvert fall ikke gjort det lettere å få på plass gode lokale løsninger for å gi voksne som trenger det, grunnskoleopplæring. Det er nettopp de gode lokale løsningene en er avhengig av for å få til vellykkede resultater på dette feltet. Det viser seg at skreddersydde løsninger hvor arbeidslivet er en aktiv medspiller, og hvor en får til et opplæringsløp som kan kombineres med arbeid, fungerer bra for voksne med behov for grunnskoleopplæring. I den forbindelse vil jeg vise til at jeg i går besøkte Lillesand Produkter, hvor en hadde en svært effektiv og god opplæring av voksne som falt utenfor det ordinære skolesystemet, og hvor en i løpet av tre måneder faktisk hadde fantastiske resultater å vise til, med voksne mennesker som ikke engang klarte å lese avisen før de kom inn på dette opplæringsløpet. Så her tror jeg en må tenke utradisjonelt. Vi kan også vise til statsbudsjettet for 2006, hvor det ble bevilget 24,5 mill. kr til Program for basiskompetanse i arbeidslivet. Vi er også glade for at Regjeringen setter denne problematikken inn i en videre sammenheng, og ser i så måte fram til resultatet av det arbeid som nå pågår med stortingsmeldingen om utdanning som verktøy for sosial utjevning og stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering. Til syvende og sist handler dette om hva slags samfunn vi ønsker. Vår visjon er et samfunn som preges av livskvalitet og små sosiale og økonomiske forskjeller. Da er opplæring og kunnskap til alle et nødvendig virkemiddel.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2006-03-07:
I innlegget sitt slår representanten fra Fremskrittspartiet fast at alle elever vil profitere på 2. fremmedspråk. I merknaden, derimot, understrekes det at det er en del elever som bør få fritak, og jeg siterer: «Dette gjelder elever med lærevansker som vil ha lite eller ikke noe utbytte av undervisningen.» Jeg syns dette er trist å høre. Det stigmatiserer en gruppe som har det vanskelig nok fra før. Ved å gå inn for valgfrihet kunne dette vært unngått, men i stedet ønsker Fremskrittspartiet en byråkratisering. Her må nemlig pedagogisk-psykologisk tjeneste inn i bildet når det skal søkes om fritak. Jeg spør: Hvorfor gjør Fremskrittspartiet dette? Hvorfor mener Fremskrittspartiet at byråkratene er bedre enn elever og foreldre til å ta denne avgjørelsen?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2006-03-07:
Jeg vet ikke hvor langt man skal dra popmusikk inn i dette minuttet, men Kaizers Orchestra gjør nå stor suksess i Tyskland, med presidentens dialekt – morsmål altså. De flotteste diktverk er skrevet på morsmål. De største kunstnerne bruker sitt eget mål når de skriver. Det syns jeg det er viktig å understreke. Morsmål må være et godt grunnlag å bygge videre på seinere i livet. Derfor ble jeg litt overrasket da representanten Eriksen her henviste til en eller annen professor som sier: «Morsmål blir ikke sett på som kompetanse, men som en svakhet.» Jeg forstår ikke det, og jeg vil svært gjerne at representanten Eriksen forklarer hva det måtte innebære.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2006-03-07:
Ja, det var en interessant problemstilling. Jeg ser på nynorsken som en del av morsmålet. Det er svært viktig at vi behersker begge målformene i Norge. Når Fremskrittspartiet ønsker valgfrihet her, finner jeg det litt rart, for jeg ser på nynorsk som en viktig del av det norske språk som det er viktig at alle elever behersker godt. Det er for lite nynorsk. Hvis vi hadde alminneliggjort det mer i skolen, hadde det falt mer naturlig for en større del av befolkningen enn det det faktisk gjør.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2006-03-07:
Jeg skjønner at det overrasker representanten Gundersen at Senterpartiet har gjort det, men det overrasker ikke Senterpartiet. Bakgrunnen for det er at vi ønsker at veldig mange skal ta 2. fremmedspråk. Vi tror at det beriker, og at det er viktig. Men det vil finnes én gruppe som faktisk har mer enn nok å gjøre med de fagene de allerede har, og da vil fordypning i morsmålet, og eventuelt engelsk, være veldig viktig. Fordypning kan være mye forskjellig. Fordypning kan f.eks. være å lære forskjellen på store og små bokstaver. Vi snakker her om veldig mange nivåer på dette, og det må være forståelse for at fordypning kan være mange ting. Når det så gjelder dette med en mer praktisk tilnærming til 2. fremmedspråk, er jeg helt enig i det. Jeg mener at å gjøre det obligatorisk ikke hjelper i denne sammenhengen. Vi må gå til lærerskolene og bygge dem opp annerledes, sånn at lærerskolestudentene lærer dette, og så må vi eventuelt komme tilbake til skolen og la elevene der få gleden av dyktige, praktiske lærere.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2006-03-07:
Nå syns ikke jeg det er noe galt i å kjempe for norske verdier, men det gjelder å ha to tanker i hodet samtidig. Det går også an å kjempe for internasjonale verdier. Når det gjelder språkfag, og at Senterpartiet går imot to obligatoriske språkfag i ungdomsskolen, skyldes kanskje ikke det at vi er spesielt smale og sier nei til alt. Det skyldes kanskje at det i Senterpartiet er veldig mange lærere som føler dette på kroppen, og som ser en liten gruppe som sliter hardt med å klare andre fag. De mener at en kanskje bør prøve å gjøre hverdagen deres litt lysere og litt lettere. Da kan dette med fordypning i engelsk – lære seg å lese en bruksanvisning – og i sitt eget morsmål være den beste opplæring. Det er ikke smalt. Det er faktisk bredt, og det vil gjøre livet lettere for en stor gruppe folk.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Dette var et innlegg med masse ladede begreper. Jeg tror ikke jeg har hørt fra denne talerstolen så ofte begrepet «svake elever». Jeg skulle nok ønske at vi kunne omtale elevene på en noe annen måte enn det som Fremskrittspartiet her gjør. Vi har elever som har ulike evner, ulike forutsetninger, ulike styrker, og da synes jeg det er fryktelig uheldig at vi fra denne talerstol gang på gang får høre om denne mengden «svake elever». Dessuten har jeg sjelden hørt et innlegg der en viser til forskning og empiri uten at en egentlig viser til noe som helst. Det som gjorde at jeg bad om ordet, var den bruk av empiri som kom helt mot slutten, der han sier at 70 pst. av elevene velger 2. fremmedspråk. Det er positivt galt. Ca. 2/3 velger det i 8. klasse, men hvis vi følger disse elevene fram til 10. klasse, ser vi at det er stort frafall. Det synes jeg er leit, og det beklager vi alle sammen. I 10. klasse er det godt under halvparten som har 2. fremmedspråk. Dette er de faktiske forhold. Jeg synes at en i innleggene bør holde seg til faktiske forhold på en litt annen måte enn det en gjorde i dette innlegget.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Jeg tror ikke at språkets stilling er avhengig av om det er obligatorisk eller ikke. Jeg tror at det først og fremst er avhengig av at vi har godt utdannete, kvalifiserte og gode lærere, og at vi har gode undervisningsopplegg. Hvis vi har det rundt om på skolene, føler jeg meg rimelig trygg på at mange, flere enn i dag, vil velge 2. fremmedspråk. Så dette er altså ikke avhengig av om det er obligatorisk eller ikke obligatorisk. Dette er avhengig av om skolene har gode opplegg og legger til rette og ikke minst har muligheten til å tilby flere fremmedspråk. Vi har vel sett at det har vært begrensete valgmuligheter for elevene, at det i stor grad har vært tysk. Så en utfordring for oss er at flere skoler tilbyr flere språk som 2. fremmedspråk – ikke som obligatorisk fag, men som tilvalgsfag. På den måten vil vi heve statusen til dette faget. Det føler vi oss helt trygge på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Jeg føler at vi lytter både til dem som representerer forskningsmiljøene, dem som representerer utdanningssektoren, og foreldrene, og jeg føler at vi har lyttet til dem hele tiden. Det som er viktig for oss, og det som jeg prøvde å legge vekt på i mitt innlegg, det er at det må være en viss valgmulighet. I dag er ungdomstrinnet obligatorisk. Alle er der. Det er ikke et utvalg. Det må være et visst rom for en viss valgmulighet. Det tror jeg er fryktelig viktig for mange av de elevene som ikke klarer å finne skoledagen meningsfylt. Vi må ha et rom for noen valg, slik som vi legger opp til her. Så kan vi diskutere hvor dette skal være. Om det er 2. fremmedspråk som er det riktige stedet å ha dette rommet, det er vi villige til å diskutere framover. Debatten om samlet fag- og timefordeling skal vi fortsatt ha. Det er en viktig sak hva vi skal vektlegge, og hvilke fag, når vi skal utvide timetallet, osv. Det å ha et rom, en valgmulighet, det tror jeg er fryktelig viktig for veldig mange elever, og det er det vi ønsker å legge til rette for.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Jeg sa jo nettopp i mitt innlegg at det å legge til rette for morsmål for dem som trenger det, er viktig – å legge til rette for en god morsmålsopplæring, gi økte rettigheter til morsmålsopplæring for de elevene som har et annet morsmål enn norsk. Det er viktig for oss. Det er ikke lenge siden Venstre var med på å svekke rettighetene til morsmålsopplæring ved å endre opplæringsloven, så dette er krokodilletårer fra representanten Odd Einar Dørum. Kunnskap er makt. Det er jeg enig med ham i, men kunnskap er jo ikke bare knyttet til ett bestemt språk. Det vi legger opp til, er at den frigjorte tiden, de tre timene som man ikke skal bruke til obligatorisk 2. fremmedspråk, kan brukes til fordypning i andre språk – norsk, engelsk og samisk. Det er klart at det er like mye kunnskap knyttet til det, slik at det å styrke disse fagene er jo nettopp å styrke kunnskapsgrunnlaget i skolen. Det å legge til rette for enda mer og enda mer omfattende norskopplæring vil være en styrking av kunnskapsgrunnlaget.