trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Nå var det ikke jeg som ønsket at det skulle være en debatt om hva som skjedde i fjor, men Regjeringa kan ikke sitte rolig og høre på hver gang vi blir beskyldt for at det er vi som kutter i Oslo-budsjettet. Da må vi ta til motmæle, for det er ikke vi som gjør det. Så skjønner jeg at man må lete helt tilbake til da regjeringspartiene var i opposisjon, for å finne dårlige nyheter. Det er jeg uenig i, men det sier nå allikevel sitt. All den tid denne regjeringa faktisk har valgt å prioritere Oslo-budsjettet, med økning i 2006 i forhold til 2007, med gjengsatsing, ekstrabevilgning i forhold til NATOs møte, ekstrabevilgning i forhold til det utlendingsarbeidet som Oslo-politiet gjør, og nå også revidert nasjonalbudsjett, og man begynner å komme opp i mellom 50 og 100 mill. kr i løpet av et og et halvt år, så blir det merkelig at vi skal måtte høre på at det er vi som kutter i Oslo-politiets budsjett. Det er ikke riktig. Samtidig har man altså iverksatt arbeidet med å få på plass en bemanningsplan, oversikt over situasjonen og hva behovet vil være i framtiden. Samtidig har denne regjeringa også foretatt en meget stor investering for å få et nytt nødnett for Oslo-politiet, som vi da har fått inn i budsjettene. Politihøgskoleopptaket har vi vært inne på flere ganger. Det er altså det høyeste siden 1998. Det er noe som også vil komme Oslo-politiet til gode, slik at her er det flere elementer som bidrar til nettopp dette. Jeg har ikke noe bedre svar på representanten Dørums spørsmål om det å bringe politiet ut i gatene, enn at vi faktisk må utdanne flere politifolk og sette politiet i Oslo både organisatorisk, menneskelig og økonomisk – også med hensyn til utstyr – i stand til å være nær befolkningen. Og jeg mener at det er nettopp det Regjeringa gjør. Så vil jeg bare si til representanten Ellingsen når det gjelder de mer juridiske spissfindigheter, at det er for så vidt ikke spissfindigheter, men det er juridiske rammebetingelser for å kunne frata en skjenkebevilling. Jeg er helt enig med representanten Dørum i at her trengs det mer kompetanse og mer styrke ute i kommunene til å stå imot sterke kommersielle interesser. Jeg har selv gått igjennom alle høyesterettssakene fra 1900 til 2000 om å inndra skjenkebevillinger. Det er svært få ganger at domstolene setter slike vedtak til side, det er bare unntaksvis. Det er forvaltningens frie skjønn som gjelder, og det er bare i de tilfeller hvor man er usaklig forskjellsbehandlet, eller at man er offer for et tilfeldig eller urimelig vedtak, at domstolen kan sette til side forvaltningens frie skjønn. Det er en myte som har bredt seg om at det ikke er mulig å bruke politikken på dette området. Det er den vi må stanse, men jeg føler samtidig at det er en del politiske krefter som har bidratt til den myten, og derfor er det bra at dette nå reises fra Fremskrittspartiet, for jeg føler at det på mange måter også er å rydde opp litt i eget reir.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Siden vi var inne på historieskrivning, vil jeg gjerne ha med det følgende i protokollen fra dette møtet. Høyre gjentar stadig at de bevilget mer penger til politiet enn det den nåværende regjering gjør. Da signaliserer man at vi har kuttet i forhold til det Høyre gjorde i forrige regjering. Det er ikke riktig. Man kan diskutere beløpenes størrelse og om man er fornøyd med veksten, men vi har økt bevilgningene til politiet i landet for øvrig siden vi kom inn i regjeringskontorene. Jeg prøvde i sted å poengtere at vi ved hver eneste korsvei også har økt budsjettene i Oslo. Så får Høyre svare for sine budsjetter. Men våre budsjetter har reelt sett vært høyere enn de budsjettene Høyre var med på. Man kan altså ikke lenger fortelle velgerne fram mot valget at den nåværende regjering har foretatt kutt i politibudsjettene. Den diskusjonen som jeg syns vi absolutt bør ta, er hvor stort behovet er. Det er interessant ut fra to aspekter. Det første er selvfølgelig at den forrige regjeringen utdannet for få politifolk, slik at vi måtte ha det opptaket vi hadde i høst. Vi må ha en passende pengemengde ut til politiet, slik at vi kan få sysselsatt ledige polititjenestemenn. Jeg er ikke interessert i å drive en slags pingpong med politidistriktene, der vi tar politifolk inn til Oslo, og så mangler vi flere i Møre og Romsdal, eller i Nordland for den saks skyld. Jeg vil ha flere politifolk flere steder i landet. Den andre dimensjonen i dette er selvfølgelig politiets utstyrssituasjon, som i samme periode har økt betydelig. Store utgifter fases inn i våre budsjetter bl.a. til nødnett. Jeg er fullt ut kjent med at det er flere regjeringer som har jobbet med det prosjektet. Men det gjør i hvert fall sitt til at man ikke kan diskreditere denne regjeringa for at man ikke tar tak i disse viktige spørsmålene for norsk politi. Så må jeg også som et tredje element si at den debatten som ble reist og særlig manifestert i media nå i helgen om hvordan norsk politi er organisert og hvordan de gjør arbeidet sitt, er en debatt som i hvert fall Regjeringa skal ta på største alvor. Diskusjonen om bemanning er viktig. Diskusjonen som vi nå får om DNA, blir viktig i forhold til organisering. Men debatten om de elementer som trekkes fram om samarbeidet mellom politidistriktene, om samarbeidet i distriktene, informasjonsflyten og muligheten, som representanten Dørum har vært inne på flere ganger, til å få politifolk ut i gatene og gi det status, tror jeg vil gi langt mer politikraft enn at vi i denne sal diskuterer hvem som når høyest på kronebarometeret.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Det var mye positivt statsråden hadde her, selv om det er en del av det jeg ikke er helt enig i. Mange av punktene er vi enig i, og noen er vi ikke enig i. Statsråden var bl.a. inne på alkoholrus. Han går, som en del representanter, sterkt ut mot restaurantene, det er for mange restauranter, og det er der problemene ligger. Det er der man vil gå inn og være strengere, og man vil stenge et antall skjenkesteder. Man vil også ha tidligere stenging. Nå viser en ny undersøkelse at også vinmonopolutsalgene er skyld i mye av dette problemet. De selger bl.a. til mindreårige. Hva vil statsråden gjøre med Vinmonopolet, som er i en statlig monopolsituasjon? Hvorfor griper ikke statsråden inn og tar bevillingen fra utsalgene eller stenger dem i så og så mange måneder, slik som man gjør med skjenkestedene?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Saken om Halden fengsel, som vi behandler i dag, er jo grei nok. At bl.a. byggepriser går oppover, det er noe vi må leve med, og det er noe vi bare må ta til etterretning. Men det som er viktig, er at Regjeringen nå følger opp med de bevilgningene i sitt budsjett allerede til høsten, slik at det blir nok penger, så Halden fengsel blir en realitet ganske raskt. Det er nå det må følges opp, helt til fengslet er ferdig og vi får de første fangene på plass. Men når det er sagt, vil jeg si at Regjeringen må ikke bare lene seg tilbake og si at nå har vi fått nok kapasitet i Norge – for det er enkelt! Utbyggingen andre steder i landet må følges opp. Selv om vi nå er ferdig med denne ene saken, må dette følges opp, slik at vi endelig blir kvitt alle disse berømte køene som vi har slitt med i alle år. I tillegg må man ha det in mente at om det nå bevilges noe penger til nytt fengsel, må ikke det gå ut over det etterslepet som vi har på oppussing og vedlikehold. Det er bortimot 1 milliard kr – hvis det ikke er mer – dette etterslepet på både oppussing og vedlikehold ved de eksisterende fengsler. Det er et ganske astronomisk tall, og det ville jo være en lett tanke eller idé for Regjeringen å bare sette av en del penger der og så bruke det på et nytt fengsel. Så vi håper at det nå blir fortgang i dette, at pengene kommer, og at fengslet blir åpnet og står ferdig til den tiden som egentlig var planlagt.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-06-11:
Det har vært en veldig bred enighet om satsing på nærpoliti. Likevel er situasjonen i Oslo den at man har tvunget politiet der til å stenge politiposter i flere bydeler. Det betyr et mer fraværende politi og mindre mulighet til å drive aktivt forebyggende arbeid. Statsråden var i sitt innlegg opptatt av at man måtte være tettere på, og vi trengte mer politkraft. Mener statsråden med de 30 mill. kr som er nok til å besette halvparten av de ledige stillingene som finnes bare i Oslo, at den reparasjonen i revidert er tilstrekkelig både til å bekjempe organisert kriminalitet og til en troverdig nærpolititjeneste med fokus på forebyggende arbeid? Når kan Oslo-politiet forvente å få et budsjett som betyr at de kan ansette folk i alle de nesten 200 ledige stillingene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-06-11:
Det var statsrådens innlegg som fikk meg til å ta ordet. Vi kan sikkert ha mange talleksersiser her oppe, men det er dog et faktum at det er den forrige regjeringen, med Høyre, som i løpet av den siste femårsperioden har bevilget mest penger til politiet, sammenliknet med Arbeiderpartiet. Men det var ikke det viktigste jeg skulle ta opp. Det viktige som statsråden var inne på, er den mannskapsmangel som er i politiet, dvs. at vi har flere politioppgaver enn det vi i dag ser at vi har hoder til faktisk å utføre. Da blir det ganske merkelig at en del typer oppgaver som politiet med fordel kunne overlate til andre, f.eks. transport av innsatte til og fra rettssaler osv., er de første prosjektene som denne regjeringen går hen og stopper. Det binder politifolk til oppgaver som andre med fordel kunne ha tatt seg av, og det tar bort politifolk fra å kunne drive et aktivt forebyggende arbeid og mer etterforskning. Det synes jeg faktisk er et paradoks i den situasjonen vi er i, der vi faktisk hadde trengt at politifolk hadde konsentrert seg om det som virkelig var viktige politioppgaver.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-06-11:
Arbeidet med Halden fengsel ble igangsatt under den forrige regjeringen i en erkjennelse av at det var behov for flere lukkede plasser for å håndtere et økende antall dommer, men også fordi vi har en kriminalitetsutvikling i retning av mer alvorlig kriminalitet med større sikkerhetskrav til fengslene våre. Det er gode tider for byggebransjen og tilsvarende mindre gode økonomiske tider for folk som skal bygge, enten det er i privat eller offentlig regi. Det kommer vel derfor ikke som noen bombe på noen av oss at kostnads- og styringsrammen for Halden fengsel ikke holder. For tiden er det mer regelen enn unntaket i byggesaker. Behovet for Halden fengsel er uomtvistelig. Det er også svært fornuftig at Regjeringen nå legger inn en besøksleilighet i et nytt moderne fengsel. Man kan vel reflektere rundt det og si at det må nesten ha vært et lite arbeidsuhell at et så viktig tiltak ikke var på plass i det opprinnelige prosjektet. Komiteen har derfor enstemmig sluttet seg til tilrådingen fra Regjeringen, som innebærer et økt kostnadsoverslag slik at fengselet kan realiseres som planlagt, selv om jeg har merket meg at det ligger an til et halvt års forsinkelse i forhold til de opprinnelige planene, når det nå ikke blir drift før fra våren 2010. Det kan jo være litt morsomt å koste på seg den kommentar til slutt at det er meget sannsynlig at det blir en tredje justisminister som kommer til å åpne fengselet. Så lang tid tar det altså å bygge fengsler i Norge.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Til det siste året da Bondevik-regjeringen la fram sitt budsjett, hører det med til historien at det ble overført oppgaver til andre instanser også. – Så er det sagt. Men jeg vil henlede statsrådens oppmerksomhet på det han skriver i sitt brev til komiteen: «Både helse- og omsorgsministeren og jeg er opptatt av å hindre salg og skjenking av alkoholholdig drikk til mindreårige.» Så for ca. to uker siden fikk vi en undersøkelse fra SIRUS hvor det fremgikk at det stod heller skralt til både hos Vinmonopolet, som Nistad var inne på, og generelt på skjenkesteder nettopp når det gjaldt salg av alkohol til mindreårige. Statsråden sier også at han og helse- og omsorgsministeren vil se nærmere på aktuelle tiltak for å effektivisere kontrollen med utøving av skjenkebevillinger. Når kan vi se resultatet av en slik vurdering? Har statsråden noen tanker om hva en slik vurdering vil inneholde?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Noen representanter har vært inne på at man ikke må være for bekymret, og det er vel noen som vil hevde at Kristelig Folkeparti har en tendens til å bekymre seg for mye for ofte. Utgangspunktet vårt var en sterk bekymring fra Oslos politimester, og da synes vi at vi med god grunn kan være litt bekymret også fra Kristelig Folkepartis side når det gjelder kombinasjonen vold og alkohol – men la nå det ligge. Jeg er glad for debatten. Det har vært enighet om forebyggende arbeid, nærpoliti og sunne konkurranseforhold skjenkestedene imellom, og når nå justisministeren, sammen med helse- og omsorgsministeren, skal se nærmere på aktuelle tiltak for å effektivisere kontrollen med skjenkebevillinger, har han faktisk fått et samlet storting bak seg i dag til å si at det skal være reaksjoner. De skal være effektive, og de skal merkes.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Kristelig Folkeparti er opptatt av sammenhengen mellom alkohol og vold. En økning i gjennomsnittlig alkoholkonsum på 1 liter alkohol pr. innbygger pr. år gir en økt voldsrate på 8 pst., ifølge en studie fra 2007 fra SIRUS. Gjennomsnittlig drakk hver innbygger på 15 år over 6,5 liter ren alkohol i 2006, ifølge SSB. Det er en økning på 1,4 pst. fra 2005. Disse tallene inkluderer ikke hjemmeprodusert alkohol, smuglervarer eller turistimport. De siste årene har det registrerte totale alkoholkonsumet økt med 30 pst. Forbruket av alkohol og tilgjengeligheten har aldri vært høyere. All forskning viser at skadene dermed også øker. I denne sammenhengen handler det særlig om skadene man kan få av å være full, og skader som en full person kan påføre andre. Det er derfor behov for å iverksette tiltak for å begrense disse skadene. Det er også bakgrunnen for at Kristelig Folkeparti har fremmet dette forslaget om trygghet i byene. Jeg tillater meg fra talerstolen i dag også å etterlyse Regjeringens lenge varslede opptrappingsplan for rusfeltet. Den er nå over et halvt år forsinket, og i en situasjon med økt alkoholbruk og økt vold i vårt samfunn er det lite akseptabelt. Kristelig Folkeparti har klare forventninger til opptrappingsplanen for rusfeltet. Behandlingstilbudet til rusavhengige må styrkes, og samarbeidet mellom behandlingsinstitusjonene og kommunene må bli bedre. Individuell plan er et viktig virkemiddel for å sikre en helhetlig behandling. Særlig er det viktig å legge til rette for et godt ettervern i kommune når behandlingen er ferdig. Bolig, arbeid, nettverk av familie og venner er en forutsetning for å lykkes og dermed kunne leve et selvstendig og verdig liv. Videre må de private, ideelle institusjonenes rolle avklares, slik det konkluderes med i evalueringen av rusreformen. Rusforebyggende tiltak, særlig blant barn og unge, som også statsråden var inne på, og tidlig intervensjon overfor barn og unge må vektlegges i opptrappingsplanen. Jeg håper inderlig at opptrappingsplanen snart kommer. Ingenting ville vært bedre enn om noen av forslagene fra dagens debatt kunne medtas i denne planen, både forslagene som foreligger fra forslagsstillerne, og også mange av de gode forslagene som har kommet fra komiteen. Helt til sist en kort kommentar til representanten Heikki Holmås: Det er mange muligheter til lokal politikkutforming i våre forslag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Kristelig Folkeparti har varslet i debatten at vi ønsker å stemme for forslaget fra Fremskrittspartiet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-11:
Jeg har historie som fag. Da lærte jeg kildekritikk, så for ordens skyld: Nødnett var romertallsvedtak i budsjettet for 2005. Den første bevilgningen lå i budsjettet for 2006. Det har senere tatt noe tid å få det på plass – det tror jeg har hatt saklige grunner, ingen har obstruert det – men jeg er glad for at det er videreført. Jeg er også glad for at det er med i Soria Moria-erklæringen. La meg si følgende: Jeg ble spurt av arbeiderpartirepresentanter før valget i 2005 om vi ville lure dem og ikke legge pengene inn i budsjettet. Jeg sa at de pengene skulle ligge i budsjettet, for det var en nasjonalt viktig sak. Så av hensyn til fotnoten i historieskrivingen var det nødvendig å si dette også fra Stortingets talerstol i dag, så slipper jeg kanskje å gjøre det senere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-11:
Jeg tok ordet fordi jeg er leder i den norske delegasjonen til parlamentarikerforsamlingen i Vestunionen – det sitter også andre representanter for delegasjonen i salen – bare for å understreke at det Norge gjør her, og gjør også på andre områder, f.eks. innen forsvarspolitikken, med deltakelse i det som heter kampgrupper innenfor EU, selv om vi ikke er medlem, vekker respekt. Derfor er det grunn til å understreke at det er viktig. Det blir en stille sak i Stortinget, men dette er noe av det som gir oss et omdømme. Så jeg vil rett og slett bare oppfordre statsråden til når det kommer det vi kaller en sårbarhetsmelding bl.a. basert på det som heter Ullring-utvalgets innstilling om sårbar infrastruktur – vi hadde en sårbarhetsmelding i 2002, en i 2004, så var det ingenting i 2006, og da regner jeg med at det kommer en i 2008 – å ta med også denne siden av arbeidet, som da får bli en fotnote på grunn av sakens karakter i dag, men hvor Norge bidrar på en måte som jeg synes vi kan si blir lagt merke til. Så bare disse enkle ord. Siden man deltar i parlamentariske forsamlinger ute, må det av og til være anledning til å melde tilbake i plenum og ikke bare via utenrikskomiteen gjennom årsmeldinger.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Etableringen av Halden fengsel med 251 nye fengselsplasser er et særdeles viktig tiltak i arbeidet med å avvikle soningskøen og bedre innholdet i soningen, og for å kunne avvikle de midlertidige tiltakene som f.eks. dublering og framskutt løslatelse. For perioden 2006–2007 er det vedtatt å iverksette 316 nye fengselsplasser. Ved behandlingen av Ot.prp. nr. 31 for 2006-2007 senere i dag vil det etter all sannsynlighet bli vedtatt lovendringer som gir hjemmel for økt bruk av alternative straffegjennomføringsformer. Komiteen er enig i at man sikrer framdriften av Halden fengsel. Det er viktig at man ikke får stans i byggingen nå. Det ville være uheldig for soningskøutviklingen. Soningskøen er redusert med nesten 500 dommer siden årsskiftet og var den 22. mai på om lag 2 000 dommer. Arbeiderpartiet og SV mener at dette er en svært positiv utvikling, som viser at de tiltak som Regjeringen har iverksatt, har virket. Komiteen er innforstått med at kostnadsøkningen skyldes markedssituasjonen i byggesektoren. Komiteen viser videre til at det allerede er en kostnadsrevisjon av prosjektet, slik at potensialet for en ytterligere kostnadssprekk er svært lite. Det er svært gledelig at man etter de foreslåtte endringene vil få etablering av besøksleilighet. Besøksleiligheten er spesielt rettet mot innsatte med barn. Det er viktig både for ungene og for den innsatte. Det er på bakgrunn av gode erfaringer med slike leiligheter at dette nå er lagt inn som en del av prosjektet. Komiteen har merket seg at behovet for midler i 2007 er uendret, men at behovet for 2008, 2009 og 2010 vil bli høyere enn tidligere lagt til grunn. Komiteen vil be Regjeringen komme tilbake til dette i de årlige budsjettframleggene. Komiteen støtter dermed Regjeringens forslag om å øke kostnadsrammen med 278,8 mill. kr til vel 1,4 milliarder kr, slik at man sikrer framdriften av Halden fengsel, og at fengslet kan stå ferdig i april 2010.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Denne saken er viktig og gjelder samtykke til deltakelse i EUs finansieringsordning for sivil krisehåndtering. Dette er en ordning som nå blir videreført for perioden 1. januar 2007–31. desember 2013. EU-samarbeidet innen sivil krisehåndtering og katastrofeforebygging skal redusere risiko for skade på mennesker og miljø, eiendom og kulturverdier ved katastrofer eller store uønskede hendinger og ulykker. Norge kan i slike sammenhenger be om hjelp i form av ekspertise, ressurser og kompetanse. Derfor er dette et viktig samarbeid. Saken har vært behandlet i forsvarskomiteen, og den er forelagt utenrikskomiteen. Komiteene har samlet sluttet seg til proposisjonen uten noen merknader.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Norge har siden 1998 tatt del i EUs handlingsprogram for katastrofeberedskap. Fra 2002 har Norge også deltatt i det operative verktøyet, den såkalte fellesskapsordningen for sivil krisehåndtering, jf. St.prp. nr. 37 for 2002-2003. EUs finansieringsordning for sivil krisehåndtering ble formelt vedtatt så sent som 5. mars 2007, ved rådsvedtak. Norge er invitert til videre samarbeid innen sivil krisehåndtering og katastrofeberedskap, inkludert deltakelse i den nye finansieringsordningen for sivil krisehåndtering. Intensjonen med den nye finansieringsordningen er først og fremst å sikre bedre vern av mennesker, men også miljø, eiendom og kulturverdier. Ordningen dekker hendelser som har årsak i natur, mennesker, terrorhandlinger, teknologiske kriser og kriser knyttet til stråling, kjernekraft og miljø, innbefattet kystforurensning nær land, både innenfor og utenfor Den europeiske union. Det overordnede formålet med fellesskapsordningen er å legge til rette for at ressursene til de statene som deltar, kan bli benyttet på best mulig måte ved ulike typer kriser i og utenfor unionen. Det er opp til det katastroferammede landet å be om støtte fra andre stater og fra kommisjonen. Dersom det kommer en forespørsel om hjelp, skal kommisjonens krisehåndteringssenter videresende denne til de nasjonale kontaktpunktene til de statene som deltar. I Norge er dette Direktoratet for samfunnstrygghet og beredskap. Det er så opp til hver enkelt stat å avgjøre om og hvorledes man skal svare på forespørselen om hjelp. Det er viktig at den internasjonale humanitærpolitiske innsatsen og bruken av de humanitære midlene tar utgangspunkt i hva de nødlidende trenger, og resultat i felten, slik at det internasjonale hjelpearbeidet blir organisert på en mest mulig formålstjenlig, kostnadseffektiv og upartisk måte. Norge er blant de statene som har sluttet seg til prinsippene om «godt humanitært giverskap» der dette står sentralt. Norsk deltakelse i ordningen innebærer ikke at Norge legger opp til å kanalisere ytterligere humanitære midler til konkrete operasjoner. Deltakelsen i finansieringsordningen vil være i tråd med de mål som ligger til grunn for det nasjonale samfunnssikkerhetsarbeidet. Fremskrittspartiet ser derfor nytten av å delta i et slikt samarbeid.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
President, jeg stemte feil.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-18:
Jeg har vært politisk aktiv i 44 år og har ganske bred erfaring med at rettsregler ikke alltid er lik sosial virkelighet. Jeg er høyskolelektor i sosialt arbeid og er vel kjent med gode intensjoner i norsk sosiallovgivning. Jeg vet at gode intensjoner ikke alltid er virkelighet. Jeg startet med vilje varslerhistorien omkring 1980, med tunge saker i Sør-Trøndelag den gangen jeg var stortingsrepresentant for fylket. Jeg dro det fram, for det som har gjort inntrykk på meg, er det forhold at vi har varslere som står fram med fullt navn og forteller sin historie, og at det de har gjennomgått, er såpass tungt at hadde de visst det de vet i dag, er det ikke sikkert de hadde gjort det om igjen. Det synes jeg bør gjøre oss alle, uansett partitilhørighet, ganske ydmyke. Så har jeg oppfattet og er glad for statsrådens meget klare presisering av at styringsretten ikke skal avskjære varslerretten. Selvfølgelig er jeg glad for det. Jeg er også glad for de signalene som ble gitt fra andre representanter for regjeringspartiene om det. Det var også slik i den debatten som var i sin tid, at opposisjonen hadde støtte av eksperter som Henning Jakhelln, Transparency og andre, men jeg vil ikke gå inn i den debatten, for jeg oppfatter at hensikten var at man skulle gjøre dette bra. Derfor vil jeg understreke, slik som jeg har hørt i debatten, at det er et ledelsesansvar – det sa representanten Karin Andersen, og jeg er veldig enig i det – at det etableres rutiner som gjør at det er sosialt og kulturelt troverdig at varslere blir respektert. Det var også derfor jeg i et tidligere innlegg presiserte at i hvert fall staten som arbeidsgiver – og staten er en stor arbeidsgiver – uten å bryte den fornuftige arbeidsledelse, som statsråd Bjarne Håkon Hanssen selvfølgelig kjenner behovet for, har et spesielt ansvar for å sørge for at det skrives rutiner og settes kultur. Når noe var vanskelig i den tid jeg hadde tillitsverv på vegne av det norske folk i Justisdepartementet, laget vi konferanser som vi kalte etos-konferanser. Vi samlet dyktige folk for å snakke sant om vanskelige ting, for å sette kultur og å la den tonen som ble satt, prøve å skape et bedre klima for det som skulle skje. Jeg vil understreke til slutt at det er viktig. Så har jeg ikke behov for å puffe Stortingets utredningsseksjon foran meg. Jeg hadde bare behov for å si at det var veldig hyggelig 30 år etterpå å faktisk ha en alternativ ekspertise å støtte seg til. Det gjorde at jeg som folkevalgt i denne salen kan bruke den. Og så er det ikke slik at den ene ekspertisen er bedre enn den andre. For statsråden har helt rett i at rettspraksis etableres i domstolen. Men mitt innlegg handlet om – og det handler fortsatt om – den sosiale virkelighet. Jeg er glad for og legger til grunn at statsråden og regjeringsapparatet bidrar til å etablere de rutinene vi trenger, og bidrar til å skape kulturen. Hvis staten kan gjøre det på en god måte, er jeg sikker på at tunge, private aktører også vil bli inspirert av det. Jeg takker for en viktig debatt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-18:
Jeg takker statsråden for et omfattende svar. Vi deler den oppfatning at det er viktig å etablere en praksis lokalt og i linjen for at dette skal fungere. Og jeg tror at en debatt i Stortinget som denne kan være med på å gi trykk til det. Jeg sier det fordi det er viktig og bra at det holdes konferanser som den på Kompetansesenteret i fjor. Det er viktig og bra at det også vil bli holdt en konferanse neste år. Én konferanse, eller én svale, gjør imidlertid ingen sommer. Men det er godt med svalen. Da er det om å gjøre at vi kan bidra til å spre eksemplene. Jeg synes det er bra at vi kan snakke så presist som statsråden gjorde, da hun sa at politiet ofte møter psykiatrien gjennom det man på politispråk historisk kalte for husbråk. Nå vet vi alle sammen at politiet etter hvert kaller en del av de situasjonene for vold i nære relasjoner. Vi vet også at det kan opptre akutt i det offentlige rom. Og vi vet at det f.eks. kan handle om hvordan politiets førstelinjetjeneste bygges opp ved status. Det skal jeg ikke ta opp her, men det er en viktig debatt. Mitt anliggende nå er at helsearbeidere som jobber i førstelinjen, blir respektert, og at tjenesten blir styrket. Jeg føler at statsråden har lagt vekt på det i sitt svar til meg. Jeg er også enig med henne i at det må være lokale løsninger. Jeg vil rett og slett oppfordre statsråden, i forbindelse med det arrangementet som er planlagt neste år mellom Sosial- og helsedirektoratet og Politidirektoratet, til i tilknytning til rundskrivet hun beskriver, å sørge for at kanskje skrivet kan suppleres med flere beskrivelser av hva man oppnår, og hvordan man oppnår det. For det er jo gjennom slike beskrivelser gode fagfolk får inspirasjon til å si at det er det som passer her hos oss, at vi kan gjøre det på akkurat denne måten. Jeg er også enig med statsråden i at de teamene som er bygd opp, og som hun spesielt nevnte fra Oslo, betyr veldig mye. Da er det veldig avgjørende at man kjenner hverandre mentalt, og at man er sikker på at det fungerer. Jeg skal ikke gi noe råd om hvordan man skal forsikre seg om det. Jeg vil bare understreke hvor viktig det er at det skjer. Så er det ofte slik i alle yrker som baserer seg på turnus, at folk kan vandre gjennom yrkene, og det øker selvfølgelig behovet for dem som vandrer gjennom disse turnussituasjonene, til i hvert fall å ha noen praktiske muligheter til å få med seg erfaringene. For det er jo ikke slik at en erfaring som noen har fått med seg, går i arv uten videre. Den går i arv fordi denne opplæringen som statsråden snakker om, og som jeg har vært opptatt av, tar man vare på systematisk. Og jeg velger å ordlegge meg slik, fordi vi vet at det skifter i politiets utetjeneste. Vi vet at det skifter også innenfor helsearbeideres arbeidsvilkår, kanskje spesielt i store byer. Så jeg ber statsråden spesielt ta med seg hvordan god kultur som skapes noen steder, kan videreføres til nye vaktskift og nye vaktlag, også utenfor den døgnaktuelle turnus.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-18:
I kjernen av debatten står mennesker med psykisk sykdom, ja. Det kan være mennesker med en diagnose. Det kan være folk med tilknytning til en institusjon. Men det kan selvfølgelig være mennesker som ingen har visst om før akkurat da. Det kan være en psykisk lidelse som slår ut som følge av rus, latent psykisk sykdom – dobbeltdiagnose, kaller fagfolkene det – osv. Og det kan være farlig. Det er ikke mange årene siden politifolk ble skutt og drept i en slik situasjon. Derfor er poenget at det ikke er ett svar på det. Kjernen i det, som jeg synes alle har vært inne på, er at feltarbeiderne både i helsevesenet, med ansvar for psykisk lidelse, og i politiet, som møter det aller meste, er nødt til å vite om hverandre. Så er jeg enig med representanten Breen i at det ikke bare er i Oslo. Nei, men som representanten Bøhler og jeg vekslet noen ord om, trenger det ikke være så mange biler på vakt en natt i Groruddalen, med 130 00 innbyggere, heller. En får liksom ikke tid til å skifte – ut av uniformen – og gjøre noe annet da. Virkeligheten er såpass sammensatt at vi godt kan ta med oss alle idealbildene som ulike representanter har snakket om. Men det avgjørende for meg, og som jeg føler at alle har gått inn på, er hvordan vi bygger nok praktisk kunnskap mellom de folkene som skal møte en, slik at de så godt som overhodet mulig får det til. Det ligger to imperativer i dette for meg. Det ene imperativet er at folk i helsebransjen må ut til folk også når det gjelder psykisk lidelse. Som så mange har vært inne på, er det lettere når det gjelder noe somatisk galt. Det er den ene kulturelle utfordringen, og det er en god del eksempler på at det endrer seg. Den andre kulturelle utfordringen er – og der mener jeg at representanten Bøhler har et poeng, selv om han spisset seg til unødig, synes jeg – at politiets ordenstjeneste, eller utetjenesten, som jeg vil kalle det, noen steder har synkende status. Det er et selvstendig poeng at politifolk i denne tjenesten, som vi finner i hele landet, gjennom sin rekruttering, utdanning og ikke minst karrierevei og videreutdanning får en følelse av at denne førstelinjetjenesten er meget verdifull. På det punktet, i en debatt som skal føres på et annet tidspunkt og et annet sted enn denne, føler jeg behov for å markere at det også er en førstelinjetjeneste. Og den er sammensatt, som mange har vært inne på. Da er det veldig viktig at ballasten er god hele veien. Jeg vil nok først og fremst sette trykket på det som skjer etter at en er utdannet, at en da får følelsen av at dette er verdifullt i ens karriereutvikling, lønnsutvikling osv. Jeg takker for at vi har hatt en debatt i Stortinget som jeg kaller et bidrag til den store kulturmassasjen. Det er den som handler om at en får til et forvaltningsovergripende samarbeid mellom gode folk her og der, på tvers av hva slags juridiske regler de er utrustet med. Og på tross av mye papir de er utrustet med, håper vi at folk skal forbli folk i møte med folk. Det er mitt håp etter denne debatten.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Vi skal ikke gå inn i noen juridisk spissfindige diskusjoner fra talerstolen. Jeg vil bare si at jeg jo synes at loven er forholdsvis klar. Jeg synes at stortingskomiteen gjorde en god jobb da den skrev innstillingen til loven, og det var en god debatt her i salen. Det er disse tre forholdene som skal danne grunnlaget for hvordan loven skal forstås. Jeg vil advare sterkt mot at vi prøver å etablere en rettspraksis andre steder enn der rettspraksis skal etableres, nemlig i domstolen, og faktum er at så langt er ingen sak prøvd. Jeg vil bare understreke det jeg forsøkte å si med mange flere ord i mitt hovedinnlegg. Dersom en person har varslet og i ettertid blir utsatt for en omplassering, og arbeidsgiver hevder at det har ingenting med varslingen å gjøre, men er en del av et arbeidsmiljøproblem, vil i så fall, etter denne loven, bevisbyrden for det havne hos arbeidsgiver. Da må arbeidsgiver kunne føre bevis for at den omplasseringen som finner sted, ikke har noe med varslingen å gjøre, men har å gjøre med helt andre forhold. Jeg har litt vanskelig for å se for meg hva innholdet i loven ellers skulle vært enn nettopp det at vi sørger for at varsleren vernes på en sånn måte at arbeidsgiver dersom det iverksettes tiltak overfor vedkommende i ettertid, må føre bevis for skillet mellom varslingen og det som skjer. Jeg synes også det ville vært krevende å vedta en lov som hadde sagt at dersom du én gang har varslet, skal du fra da av og til evig tid jobbe med akkurat det du har jobbet med før du varslet, og på akkurat samme sted som du jobbet før du varslet. Det ville også vært en litt krevende lov å vedta. Jeg mener at det lovverket vi har vedtatt, gir varsleren en styrket rettssituasjon. Jeg tror også vi eventuelt skal la det være opp til rettssystemet og ikke til Stortingets utredningsseksjon å vurdere hvorvidt den er styrket eller ikke. Helt til slutt: Jeg tror at representanten Dørum er inne på et veldig godt spor. Jeg deler synspunktene hans når han sier at nå må vi som arbeidsgivere rundt omkring synliggjøre at dette handler om å bygge åpenhetskulturer, få arbeidsgivere til å forstå at det er lojalt å ha medarbeidere som sier fra om kritikkverdige forhold, og skape kulturer for intern varsling. Den nye loven skal føre til at vi faktisk får færre varslere der ute fordi vi får gode systemer og gode rutiner for å håndtere kritikk og varsling internt i bedrifter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Bare noen få merknader fra min side også helt til slutt i en god debatt. Jeg tror heller ikke at jeg går noe særlig inn på hvem som stemte for hva da vi behandlet loven. Jeg har bare lyst til å si at det er to sider ved denne debatten som er viktige. Den ene er det som handler om muligheten til anonym varsling, som jo var en viktig del av debatten sist, og det at man skal ha veier som gjør at folk som ikke ønsker å stå fram som varslere, allikevel skal kunne varsle. Jeg mener at de veiene finnes i dag, både inn mot Arbeidstilsynet og mot andre offentlige tilsyn. Og vi vet at pressen vil være veldig opptatt av å skjerme sine kilder i så måte. Men det kan alltids diskuteres om muligheten til anonym varsling er god nok eller ikke. Jeg er veldig opptatt av, selv om en har muligheten til anonym varsling, at ikke – og jeg føler heller ikke at interpellanten er inne på det sporet – løsningen på utfordringene våre er å forsterke muligheten. Vi må gjøre det legalt å være varsler og å stå fram og si at hør her, nå har jeg behov for å fortelle om det og det i den bedriften jeg jobber i. Derfor er den debatten vi har i dag, viktig, fordi den nettopp handler om både å argumentere for at det er legalt å være varsler, og – i den grad noen skulle oppleve at det fører til gjengjeldelse – at man skal ha en ordentlig, skikkelig og solid lovbeskyttelse som varsler. Det synes jeg vi har fått understreket, og jeg mener som sagt at vi har tatt høyde for det i det nye lovverket – der står vi godt. Så gjenstår det å se når dette eventuelt skal prøves i en rettssal. Ellers er jeg også glad for at mange i sine innlegg har understreket at dette er et ledelsesansvar, det skal etableres rutiner, det skal etableres kultur for at det er viktig at man går foran med gode eksempler og understreker at varsling er ønsket. Det å ha gode kulturer for at folk kan si fra, er et fortrinn for bedrifter, ikke en ulempe for bedrifter.
Vera Lysklætt (Venstre), 2007-10-18:
Jeg vil takke representanten Dørum for et viktig initiativ. Varsling på arbeidsplassen er et ømtålig tema, men det trenger oppmerksomhet og offentlig debatt. Det er faktisk å se på som ett av tiltakene for å gjøre både varslere, kollegaer og arbeidsgivere i stand til å håndtere varsling. For det viser seg at potensielle varslere frykter de sosiale reaksjonene mer enn de rettslige konsekvensene. Vi som lovgivende organ har et særlig ansvar for lovformulering og utforming av rettspraksis, men som politikere har vi også en viktig rolle i å sette saker på dagsordenen i det offentlige rom, ikke minst sensitive temaer som kanskje kan virke som de angår et lite antall. Like fullt kan nettopp disse være svært prinsipielle og viktige. Vi har nylig vedtatt nye paragrafer om varsling i arbeidsmiljøloven. En viktig del av et slikt vedtak er å sette det ut i praksis. Her har staten et særlig ansvar i å informere og til og med eksemplifisere. Både arbeidsgivere og ansatte har både behov for og krav på dette. Jeg vil derfor peke spesielt på vår informasjonsplikt og den kommunikasjonsoppgaven vi har tatt på oss på vegne av potensielle varslere spesielt, men også på vegne av arbeidsgivere og kollegaer. Vi må utvikle større åpenhet og høyere toleranse for varsling på norske arbeidsplasser. Det er ikke en oppgave for de få potensielle varslerne. Ansvaret hviler like tungt på dem som ikke blir varslere. Jeg håper derfor Regjeringen og statsråden har en bevissthet rundt sin rolle som informasjonsorgan, like mye som jeg håper politikere fra alle partier tar på alvor vår oppgave som deltakere i den offentlige debatten om varsling og sosiale reaksjonsmønstre i kjølvannet av at det varsles om kritikkverdige forhold på arbeidsplasser. Vi er folkets ombud, og alle skal ha tillit til at vi både engasjerer oss, lytter og tør å involvere oss på begge parters side i ømtålige situasjoner. Så er det ikke til å komme fra at det pr. i dag later til å være varslerne som kommer dårligst ut av sin handling. Derfor er det veldig viktig å stå opp for den som har tort, og for dem som vurderer om de skal tørre. En videre debatt om regler og retningslinjer for å beskytte varslere, spesielt mot sosial utstøting, er derfor helt nødvendig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Jeg opplever at vi langt på vei er enige om dette. Når det gjelder førstelinjetjenesten, er det helt klart at den må styrkes videre på alle måter for å kunne fange opp folk også tidligere, og for at folk skal få hjelp og behandling langt raskere enn man ser i en del tilfeller i dag. Når det så gjelder spørsmålet omkring lokale løsninger og det systematisk å fange opp de gode eksemplene, eller det en lærer også når folk skiftes ut, er jeg enig med representanten Dørum i at det er særdeles viktig. Det skal jeg også ta med meg tilbake til justisministeren, og vi skal se på hvordan vi i samarbeid kan styrke også den biten ytterligere utover det vi allerede gjør. Så mener jeg det er sjølsagt at det rundskrivet som så langt er laget, og de gode samarbeidsrutiner som nå finnes mange steder rundt omkring i landet, må videreutvikles hele tida. Derfor tar jeg også med meg det innspillet representanten Dørum hadde i forhold til å kunne supplere det med gode eksempler, hvis jeg forstod representanten riktig. Jeg tar med meg disse innspillene videre i det viktige arbeidet, og jeg ser fram til å høre også resten av debatten.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-10-18:
Noen mennesker med psykiske lidelser vil jo komme i situasjoner der de ikke lenger har kontroll over eget liv, der de står i fare for å skade andre menneskers liv og dermed må bli tatt hånd om med tvang. Som statsråden sa, gjør politiet, sammen med helsetjenesten, en stor innsats mange steder nettopp for å bistå mennesker som kommer i slike situasjoner i livet sitt. Det er full enighet om at mennesker med psykiske lidelser skal møtes av helsepersonell, og at det bare unntaksvis må nyttes politi. Så understreker jo alle også at når politiet brukes, bør de ikke være uniformert. Jeg er enig med Inga Marte Thorkildsen i at for både pasienter og pårørende vil det kunne oppleves som en krenkelse at politi blir satt inn. Da snakker vi om opplevelsen som mennesker har, og det er jo den vi skal ta på alvor midt oppi dette. Men det er nødvendig å ha rutiner og organisering som tjener pasienten, og som faktisk skal være med på å bedre pasientens helsetilstand. For noen ganger, om rutinene ikke er gode, vil nettopp det være med på å gjøre helsetilstanden til pasienten verre. I forbindelse med opptrappingsplanen for psykisk helse, som til neste år går inn i sitt siste år ifølge planen, er det opprettet mer enn 70 distriktspsykiatriske sentre. Det er krav om at disse distriktspsykiatriske sentrene skal yte akuttjenester gjennom sin polikliniske virksomhet, og at det i helseforetakene skal være ambulante team. Som vi har hørt, er det kanskje særlig i byene at behovet for å tenke annerledes og mer spesielt er til stede. Jeg synes også det er fint å høre at samarbeidet mellom politi og helsepersonell er i bedring, at det mange steder er veldig bra, og at de driver et samarbeid og lærer å kjenne hverandres kultur. Men jeg blir jo litt forundret også, når noen sier – jeg er for så vidt glad for at det er bare Fremskrittspartiet – at den malen som f.eks. ambulansen i Bergen har, skal vi liksom ha i hele landet. Jeg synes at innleggene her nettopp har vist at det er forskjellige muligheter og forskjellige løsninger rundt omkring, alt etter hvordan helsetjenestene er organisert, hvordan politiet arbeider, osv. Det vil ikke tjene noen å få stivbeinte regler for hvordan en skal organisere akuttjenesten og akutteam. Som statsråden nevnte, og som flere andre har nevnt, fungerer det godt med egen ambulanse i Bergen, men det er ikke sikkert at den modellen vil fungere i Skien, i Oslo eller i Tromsø. Det som er vesentlig, er at det i alle regionale helseforetak skal være akutteam som kan bistå når mennesker mister kontroll over eget liv og trenger å bli tatt hånd om. Så tror jeg også at når en har greid å bygge ut DPS-ene, og på en måte fått dem til å «sette seg», vil behovet for akuttjenester faktisk bli mindre, fordi psykiatriske pasienter kan få en god behandling som gjør at de kan leve i samfunnet nær lik oss andre som ikke har psykiske lidelser.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Jeg synes det er svært bra at vi av og til kan ha denne type debatter i Stortinget. Dette er en sak som i aller høyeste grad handler om respekt for svært syke mennesker, og hvordan vi alle, men spesielt politi og helsepersonell, opptrer. Men det handler også om praktiske handlemåter. I Arbeiderpartiet er vi enig i at både politi og helsepersonell i mange situasjoner gjør en veldig, veldig bra jobb, og de færreste av oss kan fullt ut forstå hvilke situasjoner som til daglig håndteres. Mange har vært inne på episoder der politiet kommer uniformert i politibil og henter psykisk syke hjemme. Der er det jo slik som representanten Breen sier, at dette gjelder ikke bare storbyer, det gjelder også de små samfunn. Når så mange er opptatt av nettopp det, er det fordi det gjør så utrolig sterkt inntrykk. Flere har vært inne på at det er stigmatiserende. Det er jeg helt enig i, selvfølgelig. Men det er altså en ufattelig påkjenning for de pårørende, særlig der hvor det er barn hjemme. Ingen av oss, tror jeg, kjenner fullt ut hva slags konsekvenser det på sikt får for barn av psykisk syke foreldre. I 2007 kan vi ikke ha det slik. Derfor er jeg veldig glad for at statsråden var veldig klar på det punktet, og at hun spesielt tok fatt i det. Det er fortsatt så mange fordommer når det gjelder psykiske lidelser, at vi må bidra til å endre de holdningene. Og det gjør vi i alle fall ikke ved å synliggjøre tvangsinnleggelser på den måten som er omtalt tidligere. Jeg tror alle forstår at situasjonen i møte med psykisk syke kan kreve bruk av både tvang og fysisk makt, og at det er politiet som har adgang til å bruke det. Når statsråden presiserer at personer med psykiske lidelser primært skal møtes av helsevesenet og ikke av politiet, tror jeg det er svært klokt. Lokale samarbeidsrutiner mellom politiet og helsetjenesten vil altså være svært avgjørende for at vi kan håndtere de daglige situasjonene, for at vi skal klare krevende situasjoner i møte med psykisk syke på en verdig måte, bidra til å viske ut skiller mellom psykisk syke og somatisk syke og øke respekten for alle de menneskene, uavhengig av hva slags sykdom vi alle kan rammes av. Statsråden var i slutten av sitt innlegg også inne på Opptrappingsplanen for psykisk helse, hvor det ligger så mange gode elementer inne for å bedre situasjonen, særlig i førstelinjetjenesten. Jeg tror vi alle ser litt lysere på framtida når vi får etablert et bedre nettverk ute i førstelinjetjenesten.
Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2007-05-14:
Det var stortingsfleirtalet i denne salen som sjølv gav Regjeringa oppdraget om å gjennomføre endringar i lisensinnkrevjinga i tråd med det som førre storting vedtok. Det var stortingsfleirtalet her som bad Regjeringa sørgje for at dette ikkje skulle bety noka endring for lisensbetalarane. Tvert imot – det skulle vere slik at dei betalte det same som før, fekk det same tilbodet som før og fekk sjå like mykje TV som før. Så har Regjeringa gjort den jobben – sendt ut tre modellar på høyring, trekt konklusjonar og kome med eit nytt forslag som varetek det som er heile Stortingets hensikt og vilje når ein skal leggje om rekneskapsføringa i NRK. Sjølv om det har gått eit halvt år, blir ikkje det som ein seier, meir sant, og uansett om det blir sagt frå denne talarstolen, blir det heller ikkje meir sant. Eg synest det nærmast er litt trist, og iallfall tullete, å påstå at Stortinget ikkje er oppteke av å vareta lover og reglar, at ein herifrå skulle vedta noko som vil seie at for enkelte gjeld ikkje lover og reglar, at ein herifrå skulle ha som intensjon å lure borgarane, som det vart sagt. Det synest eg er trist, det synest eg er tullete, og eg synest at vi bør halde oss for gode til å tru at hensikta vår frå denne talarstolen er å lure borgarane til noko som dei sjølve ikkje oppfattar. Heile hensikta var å få NRK sin rekneskap til å følgje kalenderåret. Det skulle ikkje bety noka endring for lisensbetalarane, det vart slått uttrykkeleg fast i Stortinget sin merknad, og Regjeringa har følgt opp dei føresetnadene som låg der. Så skal vi behandle realitetane i saka når ho kjem til behandling her ved eit seinare tidspunkt. Eg synest det er trist at vi herifrå skal gi inntrykk av at nokon prøver å lure nokon. Det bør vi halde oss for gode til.