trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2005-01-13:
Det mest gledelige med budsjettsalderingen før jul var de 75 mill. kr som enstemmig ble bevilget som førstehjelp til Kyst-Finnmark. Det er en bevilgning som viser god vilje. Senterpartiet ønsket å bevilge det dobbelte og mener at det trengs mer enn det også. Jeg synes jeg hørte mange positive signaler i dag fra statsråden. Senterpartiet ser fram til Stortingets og Regjeringens oppfølging i forbindelse med Dokument nr. 8:30, som Odd Roger Enoksen, Marit Arnstad og Åslaug Haga leverte 8. desember, med flere av våre konkrete forslag. I den anledning får alle partier god mulighet til å bidra til ytterligere enighet om hvordan bosettingen kan sikres i vårt nordligste fylke, der naturressursene er så rike, men der sentraliseringskreftene og næringsnøytralitetspolitikken har rammet hardest. Da bør Stortinget også drøfte noen grunnleggende, overordnede spørsmål: Hvorfor må det bli kjempekrise i flere lokalsamfunn før alvoret oppdages her hos oss på Stortinget? Det er bare fire år siden siste finnmarkskrise, da statsminister Stoltenberg hadde sitt store møte med Finnmarksaksjonen. Et annet overordnet spørsmål er: Hvorfor velger flertallet her å bruke store beløp på å reparere når skaden har skjedd, i stedet for å føre en jevn, forebyggende verdiskapingspolitikk, som langt billigere kan stoppe fraflyttingen? De distriktspolitiske bevilgningene ble redusert med 1,7 milliarder kr fra 2001 til 2002. Bevilgningen til kommunale næringsfond har blitt nullet ut. Det er nøye sammenheng mellom slike vedtak og situasjonen i Finnmark i dag. Sparepolitikken gir utrygghet og store tap for private og for samfunnet. SND lovet i 2001 at bibeholdet av 2001-bevilgningen ville sikre 60 000 nye arbeidsplasser i løpet av fem år. De fikk ikke viljen sin, og situasjonen ville ha vært en helt annen i Finnmark i dag om de hadde fått det. Mulighetene i dette området er mange og flotte, hvis vi vil. Men da må vi være villige til å bruke Norges kapitalstyrke mer aktivt for at Finnmarks rike naturressurser kan gi nye og tryggere arbeidsplasser, og for at befolkningens kompetanse og bolyst blir utnyttet til å skape nye ting. Smartere foredling av fisk er et veldig viktig område. Det trengs kvantesprang, som Børge Brende nevnte her om dagen, til denne forskningen. Senterpartiet er skuffet over at Presidentskapet avviste Åslaug Hagas anmodning om at et samlet storting skal besøke Finnmark og avholde et møte der for å drøfte situasjonen slik som den er. Det ville ha blitt en annen debatt, og jeg tror Stortinget ville ha hatt veldig godt av å se disse problemene på nært hold og snakke direkte til dem som dette dreier seg om.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-01-13:
Finnmarkskysten har problem. Ein del av Stortinget har sett dette på nært hald, då kommunalkomiteen for kort tid sidan var på besøk i åtte Finnmarks-kommunar, som alle hadde hatt ein nedgang i befolkninga på 25 pst. eller meir. Fiskebruka stod for eitt år sidan. Det er vanskeleg å halda ved lag optimismen i ein slik situasjon, og eg er veldig glad for at interpellanten seier at vardøværingane framleis har tru på framtida. Men det hastar å få folk i arbeid, og Aetat har eit særleg ansvar for å få i gang dei tiltaka som er moglege, straks. Kristeleg Folkeparti meiner at Vardø sin situasjon angår oss alle. Det er positivt at Stortinget løyvde 75 mill. kr meir til Finnmark, og at Regjeringa har teke fatt i problemet. Det er det gjort greie for i fleire innlegg. Eg har saman med kommunalkomiteen vore på Svartnes og sett dei store, tomme hallane. Det er urovekkjande at dei ikkje er i bruk etter sitt formål, særleg når vi framleis faktisk eksporterer frosenfisk til Kina for vidareforedling. Eg er einig med interpellanten i at noko må anlegga brukast til, og at det er eit ansvar vi alle har. Vardø har Russland som sin nærmaste nabo og dermed ein kjempemarknad som har bruk for alt. Russland er også i internasjonale økonomiske analysar peikt ut som eit av BRICK-landa, dvs. eit land som kjem til å oppleva stor vekst og utvikling dei nærmaste åra, og som ein dermed tilrår investorar å satsa på. Det må vera mogleg, med den infrastrukturen som finst i Vardø, å kunna tenkja breiare enn fisk og hav. Ein må ikkje droppa fisk, for all del, men utvida horisonten, for vi må innrømma at ressurstilgangen på fisk er avgrensa. Kristeleg Folkeparti trur at fylkeskommunen er viktig som regional utviklingsaktør, og det er nødvendig at fylket her brukar regionale verkemiddel, som er betydelege i Finnmark, inn mot dei områda som er i ein spesielt vanskeleg situasjon. No er fylket, saman med andre aktørar, invitert til ein dugnad for å medverka til ei positiv utvikling, og 75 mill. kr ekstra er altså sette av til formålet, og det må det jo komma noko godt ut av. Andre kommunar med store problem ville i alle fall ha synst at det var ei gåvepakke av dimensjonar. Det må vera mogleg å selja Vardø som det det er, nemleg som eit område med mange moglegheiter. Det er eit område med ei ekstrem plassering og ein ekstrem natur, med ei historie som kan skapa turisme, med fiskeriressursar og levereringsplikt, med nærleik til store marknader, med meir offentlege tilskott og betre rammevilkår enn elles i Noreg. Ein har omstillingsstatus, ein har finnmarksskatt og tiltakssona sine fordelar, ein har ledig arbeidskraft, om enn ikkje billig, samt infrastruktur og tilgjengelege forretningslokale i tillegg til rimelege bustader. Det er sikkert meir positivt som kan trekkjast fram dersom ein opptrer litt meir som Espen Askeladd og nyttar det som finst. Men det hastar altså å komma i gang.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-01-13:
Først vil jeg takke statsråd Solberg for både en konstruktiv og innsiktsfull beskrivelse av situasjonen i Vardø. Det som ble sagt, var bra. Det viser at Regjeringa har tatt situasjonen på alvor, og at Regjeringa er positiv. Vi er enig om mye, kanskje med unntak av fiskeridelen og beskrivelsen av Svartnes. Stortinget gikk jo inn med 75 mill. kr i desember. Sett fra min side var det et strakstiltak for å opprettholde sysselsettingen i Kyst-Finnmark. Det gav kystkommunene et lite pusterom, men det vil selvfølgelig ikke løse problemene og utfordringene på lang sikt. Disse ligger etter min vurdering, som andre har påpekt før meg i dag, innenfor bransjene reiseliv, sjømat og fiskeri - samt et framtidig olje- og gasseventyr i Barentshavet. Reiselivsnæringen sysselsetter i dag flere personer i Finnmark enn det fiskeindustrien gjør. Det viser at man er på tur opp. Bransjen drives av godt kompetente folk som har stor kunnskap og bred kompetanse både når det gjelder markedsføring og drift. Det gir trygghet for den framtidige satsingen. Her er det et stort potensial. Når det gjelder sjømat, presenterte Norges Eksportråd tirsdag i denne uken tallene for eksport i 2004. Eksporten av sjømat har økt med 2 milliarder kr i 2004, og Norge eksporterte sjømat for 28 milliarder kr forrige år. Økningen skyldes i stor grad japanerne, men ikke minst russernes store appetitt på sjømat. Dette må være interessant for en region som har Russland som nærmeste nabo. Bare på Kola bor 1 million mennesker som i de siste par årene har fått økt sin kjøpekraft vesentlig. - Dette med sjømat brenner jeg for, og her må forskningen inn, og det må forsøk til for å få det til. Som det har vært understreket flere ganger her i dag, vil fiskerinæringa også i framtida være bærebjelken i Kyst-Finnmark. Det er viktig at vi får til kvoteordninger som ikke begrenser nyrekruttering. Det er viktig å komme fram til kvoteordninger som har et lokalt perspektiv, et lokalsamfunnsperspektiv. Det er et paradoks at kvotene alene i dag i flere tilfeller utgjør mer enn 50 pst. av fiskefartøyverdien. Det sier noe om hvor vanskelig det er for de unge å komme inn i fiskerinæringa. Fiskeriministeren har sagt at vi må se vestover, vi må se til Island og lære av islendingene. Jeg vil utfordre både Regjeringa og Svein Ludvigsen spesielt: Hvorfor ikke se lenger vest, helt til Alaska? I Alaska har man et system med kystsamfunnskvoter, hvor kystsamfunn har fått egne kvoter til eget fiske. Det er et spennende prosjekt, som nå evalueres i Alaska. Det burde vi se på. Til slutt vil jeg si at vi må få en avklaring i gråsonen. Vi må utvide vårt engasjement for utvinning av olje og gass i Barentshavet. I mot nord-politikken må vi trå til mye hardere. Jeg vet at utenriksministeren skal på besøk til Murmansk og dette området snart. Men vi må ikke reise bare for å se og høre, vi må også ha en mot nord-politikk.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Saksordføreren gjorde et poeng av at forslagene som ligger her, vil føre til sparte kostnader på 180 mill. kr hvis man setter permitteringsperioden til 34 uker og ikke til 42. Det er korrekt. Det fører til sparte kostnader for staten, men det fører til økte kostnader for næringslivet. Det er altså en belastning for næringslivet. Vi har akkurat hatt budsjettdebatten, som dette er en del av. Men jeg vil sitere et par merknader fra forrige periode. Det ene er fra Arbeiderpartiets generelle merknad i Budsjett-innst. S. nr. I for 2004–2005: «I forslaget til statsbudsjettet for 2004 foreslo Regjeringen å endre permitteringsloven slik at arbeidsgivere som permitterte ansatte skulle betale lønn i de 30 første dager før den permitterte fikk dagpenger, mot tidligere tre dager. I budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene ble denne perioden redusert til 10 dager. Disse medlemmer ønsker å redusere denne perioden til 5 dager, slik at arbeidsgiverne blir mest mulig motivert til å ta permitterte medarbeidere inn på midlertidige oppdrag av en viss varighet.» Det fikk Arbeiderpartiet gjennomslag for, og det er ca. ett år siden. Jeg vil videre sitere fra innstillingen til revidert nasjonalbudsjett for 2005: «Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartiet frykter at man ved å gå tilbake til en permitteringsperiode på 26 uker slik Regjeringen foreslår, kan få flere oppsigelser, som igjen medfører at viktig kompetanse forsvinner fra utsatte bransjer. Disse medlemmer mener Regjeringen ser bort fra at det også er behov for lengre permitteringsperiode ut fra sesongvariasjoner, når den begrunner innstrammingen med konjunktursituasjonen. Disse medlemmer mener den foreslåtte innstrammingen vil særlig ramme den delen av industrien som har sterke svingninger i aktiviteten, og som er lokalisert i deler av landet der det er få alternative sysselsettingsmuligheter. Disse medlemmer foreslår derfor at permitteringsperioden på 42 uker videreføres.» Dette ble skrevet for ca. fem måneder siden. Da er mitt spørsmål: Hva er det som har skjedd det siste året, som gjør at Arbeiderpartiet totalt har forandret syn på dette? Jeg er klar over at Regjeringen hver gang vi spør om sånne ting, svarer at de bare har hatt tre uker å gjøre noe med dette på, at de har hatt veldig dårlig tid, og de har altså forandringer på 8 milliarder kr i budsjettet. Det er verdt å ta med seg at Fremskrittspartiet under den tre dager lange budsjettbehandlingen med regjeringspartiene for ett år siden flyttet på et langt større beløp. Det viser at Fremskrittspartiet er i stand til å handle og gjøre noe når det er behov for det. Det er tydelig at Arbeiderpartiet og Regjeringen trenger mye lengre tid for å gjøre noe. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-19:
Jeg skal ikke gjenta alt saksordføreren sa i sitt innlegg, men vil bare trekke fram én ting og dessuten være med på å understreke en annen. Vi hadde en sak i den perioden denne rapporten handler om, som dreide seg om overvåking av utenlandske studenter, der inntrykket man sitter igjen med etter å ha lest EOS-utvalgets årsrapport, var at det aldri fra PSTs side var noen intensjon om å bidra til stigmatisering av utenlandske studenter som gruppe, men at den framgangsmåten man i først omgang valgte, kanskje kunne ha den effekten. Vi er glad for at PST her tok de signalene som kom, og valgte å håndtere denne saken som de gjorde. De har gitt klart signal til utvalget om at de i framtiden vil håndtere denne typen saker på en slik måte at man unngår å virke stigmatiserende overfor utenlandske studenter som gruppe. Det er svært positivt at PST er i stand til å ta signaler fra samfunnet rundt dem på den måten som i hvert fall jeg har inntrykk av det skjedde på i denne saken. Så vil jeg gjerne få være med på å understreke det saksordføreren også tok opp, at vi fra Stortingets talerstol ønsker å uttrykke en beklagelse overfor de personer som tidligere har vært urettmessig overvåket av Politiets overvåkingstjeneste, slik det ble avdekket av Lund-kommisjonen. Stortinget som kontrollerende myndighet har også et ansvar for hva som skjer, hva slags praksis vi tillater å utvikle seg i samfunnet. Jeg tror ikke at det som skjedde i forhold til politisk overvåking, var noe som var fullstendig på tvers av Stortingets vilje. Selv om det aldri var et uttalt ønske i denne sal at man skulle bryte lover eller noe slikt, er det vel rimelig å anta at det var en slags felles politisk forståelse knyttet til noen av de valgene som ble gjort på den tiden. Stortinget må også ta sin del av ansvaret for at noen da ble urettmessig overvåket, og det synes vi at Stortinget godt kan være med på å beklage.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2005-05-19:
Senterpartiet er ikke representert i kontrollkomiteen og har derfor ikke deltatt i behandlingen av denne saken. Vi har allikevel enkelte kommentarer knyttet til den innstillingen som i dag behandles i Stortinget. For det første registrerer vi at det er stor enighet om de fleste sidene ved årsmeldingen fra EOS-utvalget. EOS-utvalget er på mange måter et resultat av behandlingen av Lund-kommisjonens rapport på 1990-tallet. Behandlingen av rapporten fra Lund-kommisjonen bidrog til en helt nødvendig opprydding og utlufting av en skamplett i nyere norsk historie, nemlig den ulovlige og urettmessige overvåkingen av norske borgere. I innstillingen vises det til at hele 228 saker så langt har resultert i erstatninger på grunn av ulovlig overvåking. Med det utgangspunktet vil jeg understreke fra Senterpartiets side at vi slutter oss til det forslaget fra Arbeiderpartiet og SV som ligger til behandling, om at også Stortinget bør beklage overfor de personer som har vært urettmessig overvåket av Politiets overvåkingstjeneste. Jeg finner det rett og rimelig og fornuftig at justisministeren har beklaget forholdet på vegne av oss alle, men jeg synes også at det er på sin plass at partiene på Stortinget gjennom et stortingsvedtak bidrar til den samme beklagelse. Jeg synes det er litt merkverdig at et samlet storting ikke kan stille seg bak et slikt forslag, og jeg er særlig overrasket over at sentrumspartiene Kristelig Folkeparti og Venstre ikke kan bidra til den type beklagelse.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2005-05-19:
Eg vil på vegner av Kristeleg Folkeparti peika på at dagens EOS-utval vart oppretta bl.a. som ei følgje av konklusjonane til Lund-kommisjonen, som ordføraren for saka òg var inne på. Kommisjonen granska påstandar om ulovleg overvaking av norske borgarar etter 1945. Kommisjonen sin rapport konkluderte med at ulovleg overvaking hadde førekomme. Kommisjonen sitt mandat var likevel ikkje å konkludera i enkeltsaker. Lund-kommisjonen vart oppnemnd for å gje menneske som meinte dei hadde vorte offer for ulovleg politisk overvaking, innsyn i eventuelle mapper. Opprettinga av eit EOS-utval vart ein naturleg konsekvens av dette, men det resulterte ikkje i noka direkte offentleg orsaking i høve til dei som hadde vorte ulovleg overvakte av staten. Oppgjeret hadde for mange personar ein vesentleg mangel. Ei gruppe av dei ulovleg overvakte stifta OPO, Organisasjonen mot politisk overvåking, med det primære siktemålet å arbeida for oppreising og unnskyldning frå dei politiske styresmaktene. I behandlinga av rapporten frå EOS-utvalet kan det derfor vera på sin plass å visa til justisminister Odd Einar Dørum. I brev til organisasjonen OPO har han skrive bl.a.: «På vegne av departementet» – som ansvarleg for Politiets sikkerhetstjeneste – «ønsker jeg å uttrykke en beklagelse overfor de personer som tidligere har vært urettmessig overvåket av Politiets overvåkingstjeneste.» Det er likevel for dei det gjeld, eit ønske å høyra dette frå Stortinget sin talarstol. Det er også for oss naturleg å ta avstand frå urettvis overvaking. Kristeleg Folkeparti viser derfor til justisministeren si fråsegn og vil på same måten gje uttrykk for ei orsaking overfor dei som urettmessig vart utsette for overvaking. Men Kristeleg Folkeparti finn det likevel ikkje naturleg å ha eit vedtak i saka. I sin natur er ei orsaking ikkje noko ein vedtek.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-19:
Saken gjelder forslag om å forlenge handlingsprogrammet for katastrofeberedskap med to år, til ut 2006. Norge har deltatt i EUs handlingsprogram for katastrofeberedskap siden programmet ble etablert i 1998. Målet for programmet er å medvirke til å redusere risiko og skade for mennesker, miljø og eiendom både lokalt, regionalt og sentralt. Det er helt i tråd med satsingsområdene for den norske katastrofeberedskapen. I løpet av denne stortingsperioden har vi behandlet to stortingsmeldinger om samfunnssikkerhet. Forsvarskomiteen viser i den sammenheng også til visjonen om et trygt og robust samfunn som avverger trusler og overvinner kriser – eller for å bruke Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskaps eget slagord: et trygt og robust samfunn der alle tar ansvar. Samfunnet må være forberedt på å håndtere alvorlige hendelser. Her kan vi både bidra og lære av andre land. I tillegg viser naturkatastrofer, lik flommene som rammet Sentral-Europa i 1998 og 1999, og ikke minst tragedien i forbindelse med flodbølgen i Sør-Asia julen 2004, behovet for et tett og internasjonalt samarbeid og gjensidig bistand både gjennom etablerte organisasjoner og gjennom bilaterale avtaler. Verken terroranslag eller naturkatastrofer tar hensyn til landegrenser. Et internasjonalt samarbeid om samfunnssikkerhet og sivil beredskap er derfor i alles interesse. Viktige målsettinger i samfunnssikkerhetsarbeidet er at Norge skal oppleves som et trygd og sikkert land å leve og virke iat Norge aktivt skal bidra innen internasjonale organisasjoner og gjennom internasjonale virksomheter for derigjennom indirekte å styrke det nasjonale samfunnssikkerhetsarbeidetat arbeidet med samfunnssikkerhet skal ha høy prioritet, og at det organisatoriske ansvaret skal gjenspeile dette Norsk deltakelse i forlengelsen av handlingsprogrammet medfører en plikt til bevilgninger over to år, altså for 2005 og 2006, på om lag 680 000 kr. Stortingets samtykke er derfor nødvendig. Det er en enstemmig forsvarskomite bak merknadene og tilrådingen til vedtak. Utenrikskomiteens medlemmer har sluttet seg til forsvarskomiteens innstilling og merknader og har ingen ytterligere merknader.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-19:
Ettersom jeg har vært saksordfører for de to meldingene om samfunnssikkerhet som Stortinget har behandlet denne perioden, har jeg med stor interesse både lest innstillingen og fulgt debatten her i dag. For meldingen «På den sikre siden – sjøsikkerhet og oljevernberedskap» er også en melding om samfunnssikkerhet, beredskap og krisehåndtering. Både meldingen og merknadene fra komiteen gir et godt utgangspunkt for det videre arbeidet. Men jeg savner en klar linking til begrepet samfunnssikkerhet og beredskap. I Innst. S. nr. 49 for 2004–2005 om samfunnssikkerhet og sivilt-militært samarbeid understreket en samlet forsvarskomite at det er viktig at departementene viser til samfunnssikkerhet og beredskap i de aktuelle saker som legges fram for Stortinget. Jeg ber statsråden ta med seg henstillinger for saker framover, men er fullstendig klar over at når det gjelder denne saken, hadde de ikke fått beskjed ennå. Det vil gi en større bevissthet om viktigheten av samfunnssikkerhets- og beredskapsarbeidet og en mer aktiv holdning til gjennomføringen av de grunnleggende prinsippene ansvar, likhet og nærhet. Like viktig er helhetstenkning og samordning av ressurser. I realiteten har alle borgere et medansvar for redusert sårbarhet og større samfunnssikkerhet innenfor det nye totalforsvarsbegrepet, hvor det bl.a. presiseres at de totale ressurser som er tilgjengelige for å håndtere en krig, også skal kunne brukes ved vanskelige, kriseliknende hendelser i fredstid. Det er viktig å styrke samarbeidet både mellom Forsvaret og det sivile samfunn og mellom sivile institusjoner for å gi bedre helhetsløsninger og bedre ressursutnytting. Hovedprinsippet i arbeidet med samfunnssikkerhet er at det departementet som har ansvaret for en sektor til daglig, også har ansvaret for beredskapsplanlegging og eventuelt iverksettelse av beredskapstiltak i en krisesituasjon. I tillegg til dette har Justisdepartementet et samordnings- og tilsynsansvar. Og så er det forsvarskomiteen som behandler saker om samfunnssikkerhet som kommer til Stortinget. To av målsettingene for arbeidet framover er at samfunnets samlede ressurser gjennom samordnet bruk og prioritering skal settes inn i samfunnssikkerhetsarbeidet. Forebyggende samfunnssikkerhetsarbeid skal prioriteres, samtidig som trenings- og øvingsvirksomhet skal intensiveres ytterligere. Beredskapsøvelser – det å ha tenkt igjennom eller øvd på ulike situasjoner – er viktig, men like viktig er det å møtes for å bli kjent med hverandre og få en gjennomgang av hvem som gjør hva. Jeg har besøkt en del kommuner og snakket med beredskapsansvarlige. Det er klart et stort forbedringspotensial, først og fremst ved å tenke sårbarhet og samfunnssikkerhet og ved å ha en bevisst holdning på alle forvaltningsnivåer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-05-19:
Norge har deltatt i EUs handlingsprogram for katastrofeberedskap siden etableringen av programmet i 1998. St.prp. nr. 45 for 1999-2000 bekrefter Norges deltakelse i programmet til og med for 2004. Dette handlingsprogrammet gikk ut 31. desember 2004. Stortingsproposisjonen som nå er til behandling, forlenger handlingsprogrammet med to år, uten at innholdet i programmet blir endret. Formålet med programmet er å styrke det europeiske samarbeidet innenfor katastrofeberedskap og medvirke til å redusere risiko og skade for mennesker, miljø og eiendom. Dette er i tråd med de satsingsområdene som ble lagt fram i St.meld. nr. 39 for 2003-2004 og St.meld. nr. 17 for 2001-2002. Gjennom deltakelse i programmet får Norge muligheten til internasjonal informasjonsutveksling, og relevante fagmiljø vil få muligheten til å utarbeide kompetansehevende aktiviteter i regi av programmet. EU arbeider nå med en bred evaluering av arbeidet innenfor sivil katastrofeberedskap og går igjennom handlingsprogrammet, samordningsmekanismen for sivil krisehåndtering samt samarbeidet innen forurensing til havs. Dette kan ende med et nytt instrument innen dette feltet for perioden 2007–2013. Vesentlige hendelser innenfor og utenfor EU-området de siste årene har samtidig vist at handlingsprogrammet fremdeles er av verdi og bør videreføres. Det er Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap som finansierer norsk deltakelse i programmet, og beløpet blir dekt innenfor eksisterende budsjettrammer. Deltakelsen i programmet får ingen nevneverdige administrative konsekvenser og krever heller ikke endringer i lover og forskrifter. Avgjørelsen i EØS-komiteen blir tatt i juni 2005, og med Stortingets forhåndssamtykke av rettsakten vil de forfatningsrettslige kravene etter artikkel 103 i EØS-avtalen være oppfylt.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2005-05-19:
Det er som vanlig en konkret og god melding som Ombudsmannsnemnda legger fram. Verneplikten er og blir vel enda noen år en bærebjelke for det norske forsvaret. I større og større grad er det gjennom verneplikten Forsvaret rekrutterer mannskap til sine profesjonelle avdelinger, til utenlandsoppdrag og til befalsutdanning. Samtidig som vi ser at verneplikten er et fundament for Forsvaret, vet vi også at fra og med i år er det i underkant av 10 000 unge menn og kvinner som gjennomfører førstegangstjeneste. Vi har altså gjennom min tid i forsvarskomiteen vært vitne til at en mindre prosentandel av de unge gjennomfører verneplikten. Jeg tror likevel det er og har vært en riktig utvikling, fordi det er Forsvarets behov som må være avgjørende for hvor mange som tas inn til tjeneste. Når utviklingen har blitt slik at det er langt mindre enn 50 pst., ja det er vel under 40 pst. – altså 18–19 pst. av den totale ungdomsmasse – som avtjener verneplikt, er det en utvikling som er riktig, på bakgrunn av Forsvarets behov. Viktig er det at de som gjennomfører førstegangstjenesten, føler at de får noe igjen for det. Det er derfor jeg med glede har vært vitne til at statushevende tiltak for vernepliktige er kommet for å bli. Men det er ikke slutt ennå, selv om dimisjonsgodtgjørelsen er kraftig hevet de siste årene og muligheten for en variert og fleksibel utdanning i løpet av tjenesten nå er på plass. De fleste politisk interesserte har vel fått med seg at pensjonssystemet er i ferd med å bli endret. Dette har iallfall de tillitsvalgte i Forsvaret fått med seg, og grunnen er at vernepliktige vil tape et års pensjonsinntjening dersom det blir innført en såkalt allårsregel, som gir pensjonsopptjening for alle år i arbeidslivet. Tapet oppstår for vernepliktige som bruker ett år på å tjene sitt land, sammenlignet med dem som ikke gjennomfører førstegangstjeneste, og som kan tjene penger. Jeg er derfor glad for å kunne si at Arbeiderpartiet har sluttet seg til at gjennomført førstegangstjeneste skal gi pensjonsuttelling, selv om detaljene ennå ikke er klare. Jeg ser på dette som et politisk skritt i riktig retning, og en retning som innebærer flere statushevende tiltak for gjennomført verneplikt.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Forsvarets innberetning om virksomheten for 2004 er interessant lesing, som forteller mye om det som skjer i Forsvaret – av det som er godt, og av det som er mindre godt. Heldigvis fungerer det meste svært bra, men mye kan naturligvis gjøres bedre uansett ståsted og grad. Skal vi ha et godt og velfungerende forsvar, må vi ha gode, veltrente og ikke minst motiverte soldater og befal, og slik sett er denne innberetningen viktig. Det ser likevel ut som om det fortsatt mangler en del på smidighet i Forsvaret, når man f.eks. legger øvelser og kurs til samme tidspunkt – men når det er sagt, må selvfølgelig øvelser gå foran kurs. Ellers er det viktig å merke seg at komiteen mener at en omorganisering av Forsvaret ikke skal resultere i et svekket velferdstilbud til soldatene. Det er også viktig å legge merke til at 11,4 pst. av soldatene svarer at de har opplevd situasjoner der de har fryktet for sitt eget liv. Dette må vi ta på alvor. Et godt, velfungerende forsvar kan ikke ha soldater/befal som er preget av slike hendelser. Ellers må vi ta mer på alvor de senskader våre soldater får, og kan få, etter at de har kommet tilbake fra internasjonale operasjoner. Jeg er redd for at vi her kan få svært mange alvorlige problemer hvis vi ikke tar dette på alvor. Jeg sier ikke at vi ikke gjør det, men jeg tror at mye må gjøres. Da var det kanskje ikke riktig å ta bort et slikt godt tilbud som man hadde på Bæreia på Kongsvinger. Møtesteder hvor man kan finne sine kamerater og føle roen samt få behandling, hvis det er ønskelig, må finnes. Når Norge ønsker å være med på så mye ute i verden, og satser på dette, må man også bli med på å bruke midler på sine soldater og deres familier når de kommer tilbake.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2005-05-19:
I en situasjon hvor positiv omtale av Forsvaret ikke til daglig står på dagsordenen, er det hyggelig å kunne behandle den innstillingen som nå foreligger, hvor en så godt som enstemmig forsvarskomite på alle vesentlige områder uttrykker tilfredshet ved den måten Forsvaret drives på. Det sies jo, oftest i festtaler, at den viktigste ressursen i enhver organisasjon er de ansatte. Det som kan oppfattes som en floskel, innebærer en dyp sannhet. Da blir spørsmålet: Hvem er det som er de beste til å bedømme om virksomheten drives etter høyverdige kriterier? Jeg vil jo anta at det vil være de ansatte selv, som er de som har skoen på og best kjenner trykket både i positiv og i eventuell negativ retning. I den sammenheng synes jeg det er særlig hyggelig at de valgte tillitsmennene for Forsvaret har uttrykt seg positivt om tjenesten og innholdet i tjenesten, og at undersøkelsen blant soldatene viser at tillitsmannsapparatet her uttaler seg på vegne av det store, store flertallet av soldatene. Det er foretatt en rekke statushevende tiltak som gjør at det skal bli nettopp slik mange av oss – jeg tror alle av oss – mener, at det å avtjene ett års tjeneste for fedrelandet ikke er bare en belastning, men tvert imot kan være av det viktigste innholdet og de viktigste lærdommene som soldatene senere tar med seg ut i et yrkesaktivt liv. Jeg er veldig glad for å kunne fastslå at i all hovedsak deles disse oppfatningene av de vernepliktige selv. At vi har fått den konkrete hevingen i dimisjonsgodtgjørelsen som begynner å nærme seg det som Ombudsmannen for Forsvaret lenge har bedt om, er én side av saken, kanskje ikke engang den viktigste – enda viktigere er det at man får en tjeneste som er så meningsfylt at det senere kan være et godt kriterium for den videre yrkeskarrieren etter at tjenesten er avsluttet.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Saksordføreren har redegjort greit for denne saken, som det egentlig ikke er noe særlig divergens rundt i komiteen. Forslaget fra mindretallet er ikke stort annerledes enn forslaget fra flertallet, for å si det slik, så dette skal ikke skape noen stor debatt. Jeg har ikke tenkt å oppholde Stortinget særlig lenge med dette. Når det er sagt, kan det ikke underslås at denne saken er veldig viktig. Forslagsstilleren har tatt opp en veldig viktig sak. At saken er viktig å ta opp, viser tidligere debatter i Stortinget rundt dette, og ikke minst diverse høringer som har vært foretatt i Stortinget. Det forslagsstilleren ber om, er en evaluering av innføringen av regnskaps- og lønnssystemene i Forsvaret. Det bør avklares om regnskapssystemene som Forsvaret bruker, åpner for at en har sett bort fra de reelle kostnadene utenlandsoppdrag har påført Forsvaret, både her i Norge og i utlandet. Han påpeker også at flere har reist spørsmålet om Forsvarets utenlandsoperasjoner er underrapportert i forhold til sine reelle kostnader. Dette er det veldig viktig å få debattert. Nå drukner på en måte dette forslaget i en stortingsmelding som har kommet til Stortinget senere – St.meld. nr. 29 for 2004-2005. Den visste naturligvis ikke forslagsstilleren om da han fremmet sitt forslag. Det er, som sagt, prisverdig det han har gjort. Jeg vil til slutt legge fram mindretallets forslag, som er inntatt i innstillingen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-05-19:
Mye har skjedd siden dette Dokument nr. 8-forslaget ble fremmet. Det er dokumentert et stort merforbruk i Forsvarets budsjett for 2004 og vesentlige feil ved de nye regnskapssystemene. Det er klarlagt at man ikke har oversikt over hvor mye det norske forsvarets utenlandsengasjement egentlig koster. Det har vært diverse høringer etter hvert som nye ting har blitt avdekket. Derfor er det bra at Stortinget har bedt Riksrevisjonen snarest mulig legge fram en egen sak for Stortinget om en gjennomgang av Forsvarsdepartementets regnskap for 2004. Stortinget har også bedt Regjeringen legge fram en egen sak for Stortinget som synliggjør hvordan Regjeringen skal gjenvinne overordnet styring med Forsvarets økonomi. Hvis det gjennom den kommende stortingsbehandlingen viser seg at Forsvarets regnskapssystemer fremdeles ikke holder mål, og at det fremdeles er problemer med å synliggjøre Forsvarets utenlandsengasjement, vil vi komme tilbake til denne saken. Det er helt uakseptabelt at Forsvarsdepartementet ikke har oversikt over egen økonomi og aktivitet, uansett hvordan Forsvaret er organisert, og uansett hvor mange reformer Forsvaret utsettes for. Til slutt vil jeg spørre forsvarsministeren om hvem de skal dø for, de soldatene som er i krig i utlandet. Da jeg var i militæret – det er jo en del år siden – skulle vi dø for Kongen, fedrelandet og flagget. Så spørsmålet blir igjen: Hvem skal de dø for, de soldatene som er ute og fører krig i dag? For øvrig er Kystpartiet imot at Norge selges bit for bit.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-05-19:
La det ikke være tvil om at det er et enstemmig storting som slutter seg til den avtalen som er inngått, slik det er helt vanlig når det blir inngått en avtale mellom regjeringen og parter i yrkesorganisasjonene. Dermed er også rammen for inneværende år lagt på plass, og skal følges. Innenfor de økonomiske rammene skal man finne en tilfredsstillende vaktordning, og jeg er, i likhet med foregående taler, svært tilfreds med at det er inngått en ny avtale, eller justeringer i avtalen, og at man har funnet fram til en tilfredsstillende løsning. Og så vil jeg si følgende: Når statsråden i sitt innlegg henviser til II og sier at også der er det lagt klare rammer, forutsetter jeg at statsråden, med sin lange fartstid i dette huset, er i stand til, selv om man skal ta utgangspunkt i de økonomiske rammene, å skjelne mellom begrepene «innenfor den økonomiske rammen» og «med utgangspunkt i den økonomiske rammen».
Michael Momyr (Høyre), 2005-05-19:
Jeg er glad for at vi i dag legger frem en enstemmig innstilling. Det er ingen grunn til å legge skjul på at dette har vært en kronglete og vanskelig sak, og at den tidvis har vært unødig tilspisset. Veterinærene er selvstendig næringsdrivende, og i og med at vi i landet vårt har veldig ulik dyretetthet og lange avstander, er det klart at det offentlige må ta ansvar for at vi skal ha en velfungerende veterinærvakt. Jeg er fornøyd med at vi gjennom denne innstillingen fastslår den avtalte økonomiske rammen for avtalen. Jeg er òg glad for at komiteen gir signaler om at de tilgjengelige ressursene skal kunne utnyttes bedre. Jeg har registrert at dette muligens gjelder vaktordninger som Mattilsynet har av beredskapshensyn, og jeg har registrert at det òg kan gjelde spesialvakten for smådyr, og at det kan inngå i arbeidet for å utnytte de tilgjengelige ressursene bedre. Avtalen om klinisk veterinærvakt regulerer bemanningen. Det er derfor en ganske stor detaljeringsgrad i den avtalen. Her har partene konkret avtalt hvor mange veterinærer som skal være på vakt på ulike tidspunkt gjennom døgnet, og hvor store områder som skal betjenes. Jeg tror at en slik detaljeringsgrad i en sentral avtale gir for liten fleksibilitet for å tilpasse lokale løsninger. Det er store variasjoner i dette landet både med hensyn til reiseavstander, kommunikasjonsmuligheter, dyretetthet og forskjellige dyrearter. Det må gi rom for mer lokale løsninger og tilpasninger. Derfor har vi i innstillingen anbefalt at departementet i fremtidige avtaler bør vurdere å unngå å avtale hvordan de enkelte områdene skal bemannes på de ulike tidspunktene. Jeg er òg glad for at departementet arbeider med at kommunene skal ta over ansvaret for veterinærvakten. I den sammenheng er det viktig at kommunene får frihet til å organisere og bemanne vaktordningen etter eget behov. Jeg har registrert at avtalen fastsetter en hovedregel om at to og to vaktområder skal ha felles betjening om nettene og deler av helgene. Etter avtalen skal ikke Veterinærforeningen være med på å velge ut de konkrete områdene som skal ha felles betjening. Det har partene avtalt at staten skal bestemme. Komiteen har merket seg en del godt begrunnede innsigelser mot den inndelingen av områder med felles betjening som er gjort, og derfor går vi inn for at et utvalg skal se på dette. Jeg kan likevel ikke unnlate å undre meg over den uro som oppstod da denne avtalen ved uravstemning fikk 90 pst. tilslutning fra veterinærene. Men nå synes det som om denne saken er på god veg til å få en permanent og god løsning.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-19:
Fra SVs side vil vi også gi honnør til saksordfører Enoksen for godt arbeid. Vi slutter oss helt og fullt til det som han la fram i sitt innlegg. Men nå ønsker jeg å kommentere et par forhold. Det første går på forholdet mellom storting og regjering i en slik sak, for det er ikke tvil om at vi som parlamentarikere opplevde et betydelig påtrykk fra veterinærene da de var i forhandlinger med Regjeringa. SV er i hvert fall veldig opptatt av at dette er Regjeringas ansvar, og at vi må holde fingrene fra fatet når det pågår forhandlinger mellom to parter. Her er det lønnsforhandlinger, her er det lønnskamp, og det er veldig viktig at vi ikke blander rollene og kommer inn i den kampen. Så kan man diskutere om disse forhandlingene ble ført på en god eller mindre god måte. Det er i hvert fall registrert at man kom fram til en enighet til slutt. Lønnskamper opp gjennom årene har jo vært preget av at de noen ganger har tatt lengre tid enn ønskelig, og det registrerer vi også her. Men det som vi derimot skal være opptatt av i Stortinget, er spesielt to ting: Dyrenes velferd og gårdbrukernes velferd. Vi må være tydelige på at vi forventer at statsråden og Regjeringa klarer å ivareta det. En av kvalitetene ved norsk landbruk er nettopp det at vi har hatt en veldig god dyrevelferd, og at vi hele tida leter etter å forbedre denne dyrevelferden. Der er veterinærene helt sentrale. De er helt sentrale i den løpende oppfølgingen, men de skal også rykke ut når det er krise med dyrene, ved sykdom og andre ting. Derfor har vi sett med uro på at en del dyr ble lidende i denne lønnskampen, men jeg er glad for at man nå har kommet seg på sporet. Vi forventer at veterinærene nå følger lojalt opp det man har blitt enige om. Så vil jeg kommentere litt dette med vaktområder. Det er klart at når man i forbindelse med disse forhandlingene kom fram til nye vaktområder, skjedde nok det litt for fort. Vi er glad for at hele komiteen er enig i at vi nå skal se på disse vaktområdene på nytt, for vi ser at sjøl om mange av vaktområdene sikkert er gode nok, er det noen steder stor dyretetthet og andre steder store avstander, og i de tilfellene har man faktisk ikke tilpasset vaktområdene i forhold til behovene. Vi har et spennende land og mange øysamfunn, og vi har mange utfordringer. Jeg håper det utvalget som nå skal settes ned, kommer fram til en inndeling som er bedre enn den inndelingen som ble lagt fram i den siste runden. Helt til slutt vil jeg understreke at det offentlige må ha ansvaret for veterinærberedskapen i Norge. Når staten nå sitter med det ansvaret, syns vi i SV det er veldig viktig at vi ikke kommer i en situasjon der man også privatiserer det. Det er viktig for norsk landbruk at det offentlige har styring nettopp når det gjelder dette med veterinærberedskapen.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-19:
Det er gledelig å høre at det er god dialog mellom statsråden og veterinærene, og at man allerede har kommet i gang med tilpasning av avtalen i forhold til å få den mer funksjonell. Vi vet at det utvalget som nå skal jobbe, skal jobbe fram til utgangen av oktober. Det vil vel ta noe tid, vil jeg tro, fra utvalget er ferdig og til man har kommet i gang med nye vaktområder. Mitt spørsmål til statsråden er: Føler statsråden seg trygg på at den veterinære beredskapen vil bli ivaretatt på en tilfredsstillende måte fram til den nye inndelingen er på plass?
Lars Sponheim (Venstre), 2005-05-19:
La meg først si at det er veldig alvorlig å stå på Stortingets talerstol og være veldig trygg på konsekvenser av forhold som en ikke rår over, og bestemme at alle veterinærer kjører vakter over hele landet. Jeg følte meg ganske trygg på at det ville være på plass da vi hadde en underskrevet avtale allerede i februar, hvor nesten alle veterinærer sa ja til den avtalen som regulerte disse vaktdistriktene. Men når vi nå er ferdig med denne behandlingen i Stortinget, og når Stortinget enstemmig og så tydelig sier at nå er de pengene som skal legges på bordet, lagt på bordet – det er en god økonomisk ordning for veterinærene som er lagt under de problemer som har vært hele tiden – og vi har fått en ny justering av avtalen pr. i går med å ta tak i de mest vanskelig håndterbare vaktområdene, så legger jeg til grunn at disse vaktene blir håndtert og kjørt av veterinærer over det ganske land, også i de områdene som er sentrale områder, og som ikke er gjenstand for de justeringer som har skjedd nå.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-05-19:
Den økonomiske ramme for staten når det gjelder å kjøpe eller stille til disposisjon veterinærer på vakt utenom arbeidstid, har fra det tidspunkt da denne regjering tiltrådte, i 2001, økt fra 40 mill. kr til nær 80 mill. kr i året, og det har skapt grunnlaget for det vi kan si er en god økonomisk ordning for veterinærene, og det har Stortinget sluttet seg til. Det er jeg godt fornøyd med, og nå viser vi, og ikke minst gjennom de justeringer som ble gjort i går, at det er mulig innenfor den økonomiske ramme å ha en god veterinærdekning over hele landet til alle tider. Så er det viktig for meg at Stortinget med dette har sagt – og jeg sa vel i mitt innlegg at avtalen er med basis i den vedtatte økonomiske ramme – at avtalen har et nivå som er akseptabelt. Jeg har ikke sagt at den skal stå fast på dette nivået for all framtid, det skal forhandles videre på det grunnlaget. Men det vi har gjort i noen år nå, er å få et annet nivå på den økonomiske rammen for vaktordningen, at den er sammenliknbar med rammen for leger på vakt, og så skal det være så å si normale forhandlinger i framtiden på det rammegrunnlaget. Det bør ikke være de store hoppene fra nå og framover, men normale justeringer.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Det er klart at Fremskrittspartiet også er opptatt av å satse på organisatoriske forbedringer på dette området, men det hjelper ikke å komme med ord om organisatoriske løsninger når en stor tankbåt ligger og driver og det ikke er slepebåter i nærheten som kan ta denne båten til havn. Det eneste som da nytter, er å få en trosse om bord i båten som kan dra den dit det er behov for å dra den. Det som må til, er en forsikring om at vi kan gjøre det, og da er det avtaler med slepebåter med en responstid som er det viktige. Det koster dessverre penger, men det koster også betydelige midler hvis båten blir liggende knekt i fjæra, med det oljesølet som kommer etter det. Vi er selvfølgelig villig til å prøve å komme til enighet, men da må man ta innover seg at det koster penger.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Det var en hyggelig innledning representanten Sahl hadde. Det var nesten på grensen til en invitasjon til et bredt borgerlig samarbeid etter høstens valg. Den invitasjonen tar vi med glede imot, så får vi se hvor langt vi kommer med det. At Fremskrittspartiet er en ivrig miljøforkjemper, bør ikke være noe nytt. Det har vi vært i all tid. Hele samferdselsbudsjettet bærer preg av at vi ønsker en fornyelse av bilparken, og vi ønsker bedre veier, som gjør at vi får en forbedring av miljøet. Denne meldingen tar høyde for hva vi skal gjøre i framtiden, etter at Regjeringen har beskrevet hvor vi er i dag. Det er helt klinkende klart at vi i framtiden kommer til å legge inn midler for å sørge for at vi når målene, samtidig som vi skal fokusere på en effektivisering av offentlige etater, også Kystverket.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Det er en litt uvant situasjon for meg ikke å være i angrepsposisjon når SV har vært oppe og hatt ordet. Men i denne saken har altså Fremskrittspartiet og SV funnet hverandre. Basisen for det er nettopp at vi har fokusert på tiltak og ikke på festtaler. Det er tiltak som skal til, og det har vi satt i fokus. Når det gjelder penger, er det slik at man må betale en forsikringssum for å unngå at man får store utgifter i etterkant. For når man vet at man ikke kan sikre seg 100 pst., er det om å gjøre å sikre seg best mulig, slik at vi ikke får den kostnaden senere. Erfaringene fra «Prestige» viser akkurat det, at kostnadene for samfunnet kom i ettertid, da ulykken hadde skjedd. Om vi er for beskjedne? Det vet jeg ikke, om vi er for beskjedne. Vi klarer ikke å sikre oss 100 pst., men vi har lagt oss på et nivå som jeg, og forhåpentligvis også SV, synes er fornuftig med den pengebruken.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
For meg hørtes det ut som om vi nettopp har vært igjennom en ti minutters bortforklaring av det Arbeiderpartiet har vært med på. Froyn sier at han var med og presset meldingen fram. Det er korrekt. Han var sammen med SV og Fremskrittspartiet om å sørge for at det skjedde. Froyn sier også at det er vilje og initiativ som skal til. Vilje og initiativ! Det er handling som skal til! Det er handling som skal til. Det er handling som først og fremst gjør at man unngår problemer. I området der «Fjord Champion»-ulykken skjedde, var det tett med slepebåter. Det hjalp ikke, av den enkle grunn at det ikke var noen avtale med de enkelte slepebåteiere som kunne sørget for at de var til stede når det skjedde en ulykke. Det vil altså ikke Arbeiderpartiet være med på. Froyn snakker også om «motiverte medarbeidere». Det hadde jo vært hyggelig om disse motiverte medarbeidere hadde hatt litt utstyr å hjelpe seg med når de kom opp i en ulykke! Så sier han også at man tar sikte på å gjenopprette Fedje som hoveddepot. Hvorfor fremmer de ikke forslag om det med en gang når det ligger merknader om det i innstillingen?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Det er slik når man hører på Bjørgulv Froyn, at man får inntrykk av at han forstår problemet. Han innser at det er et problem, men han er ikke i stand til å gjøre noe med det. Det er det det dreier seg om når det gjelder spesielt slepebåtkapasitet. Når Froyn er oppe her, sier han at han ser problemet, og at han ønsker å bruke privat slepebåtkapasitet. Det er for så vidt et godt gammelt arbeiderpartistandpunkt, det at man ønsker å bruke andres penger! Hvis man skal ha en kapasitet, må man gjøre en avtale med innehaverne av slepebåter, slik at de er til stede i de områdene der man har behov for slepebåtkapasitet. Det nytter ikke, som vi så helt klart ved «Fjord Champion»-havariet, at båtene ligger i Danmark, eller at mannskapet er på Kanariøyene. Hadde man ved det havariet hatt en avtale med et slepebåtselskap, ja da hadde mannskapet vært til stede. Vi hadde hatt en slepebåt og hadde ikke trengt å lite på høyere makter for at ulykker skulle unngås!
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Representanten Hoddevik sa at han mener det er urealistisk at staten alene skal ha det økonomiske ansvaret for beredskapen, og at dette fort vil beløpe seg til flere hundre millioner kroner. Det er ingen i denne salen som jeg vet om, som har sagt at staten skal ha aleneansvaret for beredskapen. Men så sa representanten Froyn at Fremskrittspartiet og SV hadde blottstilt seg økonomisk i forhold til forhandlinger med eventuelle skipsredere når det gjelder slepebåtkapasitet. Han gjorde faktisk et stort poeng ut av det. Det kunne oppfattes som om det likevel skulle foregå forhandlinger. Det var bare det at ingen skulle vite om det. Det står her i innstillingen, som også Hoddevik sa: «Flertallet mener at det må etableres en dialog med de private slepebåtselskapene med sikte på å tydeliggjøre ansvaret og klargjøre rollen til disse selskapene i den totale beredskapen.» Ligger det i dette at man likevel skal forhandle med selskapene om en slepebåtkapasitet og betaling for det, og at man skal prøve å gjøre det så hemmelig at ingen vet om det? Er det det som ligger til grunn her?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-19:
Heidi Sørensen beskrev situasjonen langs Galicia-kysten, som hun kalte for «dødens kyst» etter «Prestige»-ulykken: bortfall av turister og bortfall av fiskeri. Når vi ser på norskekysten, er det mye av de samme tingene som vil bli rammet her. Både vestlandskysten og Nord-Norge er veldig avhengig av turisme og av fiskerivirksomhet. Vi ligner på mange måter spanskekysten på det området, bortsett fra når det gjelder temperaturen. Meldingen heter «På den sikre siden – sjøsikkerhet og oljevernberedskap». Mener representanten Sørensen at vi er på den sikre siden, og at vi med tiltakene i meldingen kan begrense en eventuell «Prestige»-ulykke utenfor norskekysten?