Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-10-16:
Takstsystemet for legene er et resultat av de årlige forhandlingene mellom staten og Kommunenes Sentralforbund på den ene siden og Legeforeningen på den andre. Forhandlingsresultatet er bindende for den enkelte lege som er medlem av Legeforeningen. Også gjennom de individuelle fastlegeavtalene mellom kommunene og legene slås det fast at denne normaltariffen skal følges. Både Legeforeningen og kommunene har som avtaleparter et selvstendig ansvar for å se til at legene forholder seg til dette. Av praktiske grunner, og etter Legeforeningens ønske, er det trygden og ikke pasienten som betaler for det som kalles «enkel pasientkontakt, forespørsel, rådgivning ved brev eller telefon». Når telefonkonsultasjon i noen tilfeller resulterer i at legen skriver ut en resept til pasienten, omfattes dette av godtgjøringen for selve kontakten, på samme måte som ved en vanlig konsultasjon. Når pasienten senere henter den ferdig utskrevne resepten på legekontoret, innebærer ikke denne utleveringen noe arbeid som skal godtgjøres særskilt. Dette har nå i flere år vært meget klart presisert i tariffen og er vel kjent blant legene. Men selv om jeg tror det har skjedd en klar forbedring i etterlevingen av bestemmelsen, er det nok fortsatt enkelte leger som har vanskelig for å legge om en gammel og innarbeidet praksis på dette området. Like klart er det at pasienten ikke kan avkreves mer enn én egenandel for en og samme konsultasjon, uansett hvor mange eller hvor omfattende problemstillinger som tas opp. Jeg tror dette, slik det vel også framgår av spørsmålet, ikke er en særlig utbredt praksis. Derimot kan det nok en og annen gang forekomme at pasienten tar opp så mange spørsmål under konsultasjonen, uten å ha nevnt dem ved bestilling av timen, at legen av hensyn til ventende pasienter finner å måtte foreslå en ny time for å komme gjennom alt. Men normalt vil jeg tro at legen vil strekke seg langt for å yte best mulig hjelp der og da. Trygdeetaten forvalter refusjonssystemet og legger ned et betydelig arbeid med å kontrollere legenes refusjonsregninger. Etaten er ikke i like direkte inngrep med hva legene krever i egenandel av pasientene. Etaten har likevel den siste tiden i større grad gått inn i dette. Fylkestrygdekontoret i Østfold har her gått i spissen. I den grad ulovlige egenandeler føres opp på kvitteringskortet og dermed inngår i grunnlaget for frikort, har dette direkte tilknytning til trygdens refusjonsordninger. Når oppgjørskontoret oppdager en slik ulovlig takstbruk, sendes det melding om dette til legen med kopi til kommunen, og legen varsles om at en fortsettelse av takstbruken kan få betydning for hans eller hennes avtale med trygdekontoret. Takstsystemet kan nok være komplisert på noen områder. Men både når det gjelder de såkalte telefonreseptene og de tilfeller der pasienten tar opp flere problemstillinger under samme konsultasjon, tror jeg regelverket er klart nok. Jeg vil også nevne at vi ved årets forhandlinger fikk til en regulering av administrative gebyrer og betalingen for diverse forbruksmateriell, for å unngå at pasienten skal stilles overfor klart urimelige, og i noen tilfeller ulovlige, priser. Når det gjelder fornying av resept, må det imidlertid understrekes at det må være opp til legens faglige skjønn hvorvidt han finner det nødvendig med en konsultasjon eller ikke. Det kan være godt begrunnet, og det er bare legen selv som kan avgjøre det spørsmålet. Med den travle hverdagen de fleste legene opplever, tror jeg de færreste har interesse av å innkalle pasienten til en konsultasjon som reelt sett er unødvendig. På bakgrunn av den oppmerksomhet avtalepartene har rettet mot disse problemstillingene, trygdeetatens økte innsats og pasientens økte forbrukermakt gjennom fastlegeordningen, hvor man faktisk kan bytte lege hvis man er misfornøyd, ser jeg optimistisk på mulighetene for å oppnå størst mulig ryddighet i legenes omgang med egenandelene. Departementet vil for sin del følge opp dette, bl.a. i kontakt med partene i takstforhandlingene.