Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-22:
Kulturen må være fri og uavhengig av politisk styring. Det må være punkt nr. 1. Engasjementet må være en bærende drivkraft for all kulturell utfoldelse. Kultur kan bety så mangt, men brukes ofte for å beskrive den menneskelige aktiviteten i samfunnet. Den er ikke et styringsverktøy for de rød-grønne. Kunstnerisk egenart og kvalitet må alltid legges til grunn dersom institusjonenes kunstneriske frihet skal være ufravikelige krav. Dette må også ligge til grunn for styringsdialogen. En invitasjon betyr ikke det samme som et pålegg. Meldingen slår fast: «Kultursektoren vil spele ei viktig rolle i markeringa og feiringa av 200-årsjubileet for den norske Grunnlova i 2014.» og at dette i tildelings- og tilskuddsbrev for 2012 følges opp med pålegg når det gjelder planer knyttet til grunnlovsjubileet. Dette er viktig – og altså nok et pålegg. Dette er et tydelig tegn på utilbørlig pålegging av den kunstneriske friheten, som fullstendig bryter med prinsippet om armlengdes avstand. Takker man ja til rød-grønne penger, takker man også ja til rød-grønn styring av kulturen. Kulturens egenverdi som utgangspunkt for politikken er for lite vektlagt i meldingen, etter mitt syn. Å instruere kulturlivet gjennom pålegg og krav er ikke bra – eller «ikkje bra», som mange ville ha sagt. Det er utidig med sterk styring av kulturinstitusjonene. Mens institusjonene tidligere skulle rapportere om forhold som stort sett var uavhengig av kunstnerisk virksomhet, altså økonomisk styring, publikumsutvikling etc., rapporterer man i dag på helt andre områder – som vi så man gjorde i Øst-Europa tidligere. Klare føringer på institusjonenes kunstneriske virksomhet er et brudd med armlengdes-avstand-prinsippet i forholdet mellom stat og institusjoner. Universell utforming bør stå sentralt også i kulturpolitikken og satsingen på det, noe jeg kommer tilbake til i innlegget mitt. Meldingen underkommuniserer også at mennesket lever vesentlige deler av sitt liv i en kommune, der kulturaktiviteter utøves i det daglige. Kulturlivet utøves ikke bare i Oslo eller i departementet eller i Kulturrådet, men rundt omkring i kommunene. Det burde ha vært mye mer fokus på det i meldingen. Jeg hørte at representanten fra Arbeiderpartiet var innom det i innlegget sitt, men det er veldig lite fokus på det i meldingen. Manglende ydmykhet overfor dybden og bredden i kulturlivet gjør at kulturen lett kan bli en politisk arena for de rød-grønne, et politisk prosjekt og et virkemiddel for å realisere bestemte samfunnsmål, noe som jeg synes er beklagelig. Dermed kommer man også nærmere et kultursyn der staten bestemmer hva som er politisk korrekte kulturelle uttrykk. Mange museer og institusjoner innenfor scenekunst ser det som sin oppgave bl.a. å ta vare på og videreutvikle sentrale deler av vår nasjonale kulturarv, og det synes jeg er veldig bra. Meldingens sterke føringer for at disse også i sine programmer og sitt innhold skal appellere sterkere til ulike minoriteter, er beklagelig. Det etterlater et spørsmål om hvorvidt disse føringene også innebærer redusert oppmerksomhet og prioritering med hensyn til den nasjonale kulturarven. Meldingen burde etter mitt syn i større grad også ha omfattet friluftsliv, da dette er en viktig del av vår kulturarv. Friluftsliv er en tradisjonell arena for svært mange nordmenn, så bedre rammevilkår for frivilligheten innenfor dette feltet ville hatt en positiv innvirkning. Jeg savner konkrete forslag til hvordan frivilligheten lokalt i kommunene skal stimuleres til å bidra, og hadde ønsket en bedre belysning av dette. Det er en stor utfordring at Norsk kulturråds støtteordninger i høy grad er rettet mot profesjonell kunst, og at det er et hovedfokus på offentlig finansierte kulturinstitusjoner i Oslo – det ser vi lite av lokalt. Derfor vil jeg trekke fram det store behovet for en sterkere innsats for å skape aktivitet gjennom egenaktivitet i bredden lokalt i kommunene. Det er gledelig at tegnspråktolking av teaterforestillinger økes. Jeg er enig med Norges Døveforbund i at teater er best på førstespråket, men at det ene ikke ekskluderer det andre. Tegnspråktolket teater er den nest beste måten å oppleve teater på, og dette gir de døve en mulighet til å inkluderes sammen med familie og venner i teateret – dette for å få med seg alle. Regjeringen sier at den arbeider med en allmenn norsk språklov hvor norsk tegnspråk skal innlemmes. Da er det skuffende at tegnspråk ikke er nevnt i stortingsmeldingen – altså: Ikke alle skal inkluderes. Synstolking er meget viktig for at synshemmede skal kunne få full glede av film og tv. Jeg vil be regjeringen vurdere å kreve – Stortinget bør også være aktiv på det området – at all film som produseres med offentlig støtte, skal ha et spor med synstolking. For dem som ikke vet hva dette er: Synstolking er å forklare med ord hva som skjer på skjermen i en film – for å få med seg alle. Dette gjøres i stor utstrekning i mange land. Det må stilles krav til at også kringkasterne i Norge bør synstolke sine filmer og sine serier. Det bør etter hvert gjøres i økende grad i store produksjoner. Det er også viktig at kunnskap gjøres tilgjengelig for flest mulig – for å få med seg flest mulig. De kommunale kulturskolene er svært viktige å styrke. Det ble også nevnt av Arbeiderpartiets representant som et grep som man kan gjøre rundt omkring i kommunene. Men det bør gjøres mer. Man bør rekruttere flere og fokusere både på amatørfeltet og på å få et høyere profesjonelt nivå. Det vi ser i dag, er at kulturskolene rundt omkring i landet er så forskjellige. Ofte avspeiler kulturskolene rektorenes interesser og ikke behov og ønsker rundt omkring i kommunene. Dersom regjeringen mente alvor, bør den få kuttet ned på køene. Det er over 30 000 som står i kø og venter på en plass i kulturskolen. Jeg tror ikke det å redusere prisen for en plass i kulturskolen ene og alene er løsningen, men det er viktig å få flere plasser og bedre kvalitet. Mye kan gjøres med unødvendig byråkrati, og gode rammevilkår bør være en selvfølge når vi vet hvordan frivilligheten jobber rundt omkring i kommunene. Der butter det. Stortinget bør ivareta og oppmuntre til å bli kvitt byråkratiet og få med seg flest mulig. Det skal ikke være slik at frivillige lag og organisasjoner har høyere prioritet på disse oppgavene enn på oppgaven de har med å få med seg flest mulig. Momskompensasjon må være viktig. Med regjeringens opptrappingsplan for momskompensasjon og med det budsjettet som regjeringen la fram for 2012, vil det ta 20 år før man er i mål. Det er ikke holdbart – hvis man mener noe med det man sier. Jeg vil også be regjeringen i sin dialog med fagdepartementer å synliggjøre og ivareta den viktige rollen som frivillige organisasjoner spiller for samfunnet lokalt. Det er der nøkkelen til det vi diskuterer, ligger: En helhetlig frivillighetspolitikk, en helhetlig politikk, som går på tvers av alle departementer, vil gi grobunn for en aktiv, voksende og mangfoldig frivillig sektor i kommunene. Så ønsker jeg å fremme forslaget som Fremskrittspartiet er medforslagsstiller til.