trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Ser man forslagene i Dokument nr. 12:20 og Dokument nr. 12:21 fra Carl I. Hagen i sammenheng, kan disse invitere til debatt om bruk av handlingsregelen, om statens totale økonomiske evne til å sikre framtidige pensjoner og hvordan innbetaling til pensjonene bør finansieres. Det skal jeg la ligge. Forslagene fra representanten Carl I. Hagen er så å si identiske med grunnlovsforslag som ble behandlet i forrige periode. Arbeiderpartiet, SV, Høyre og Kristelig Folkeparti har det standpunkt at det ikke er hensiktsmessig å regulere øremerking av midler til spesielle formål i Grunnloven, og man vil ikke støtte et forslag som innebærer en formell kobling mellom Statens petroleumsfond og/eller Folketrygdfondet og folketrygdens pensjonsutbetalinger. Høyesterett har ved to anledninger stadfestet at trygderettigheter har grunnlovsvern etter § 97 i Grunnloven, men uten at det er foretatt objektive avgrensninger av hvor langt dette gjelder. For eksempel vil trygdeytelser kunne justeres, grunnbeløp endres, osv. uten at man med hjemmel i Grunnloven vil kunne motsette seg dette. Det vil kreve betydelig innsats å framskaffe grunnlag for å kunne foreta relevante avgrensninger. Flertallet mener også at spørsmålet som man her inviteres til å ta stilling til, om man ønsker å benytte ordningen med øremerkede midler i forhold til Grunnloven, er av prinsipiell karakter. Flertallet mener at en binding av midler og styring i forhold til enkeltsaker gjennom Grunnloven ikke er hensiktsmessig, og at det er prinsipielt uheldig å knytte konkrete føringer om f.eks. avkastningen av oljefondet og Folketrygdfondet opp mot Grunnloven. Etter flertallets syn bør sikring av pensjonsforpliktelsene reguleres på en helt annen måte. Pensjonskommisjonens innstilling omhandler viktige sider av spørsmålet om framtidig finansiering av trygdeytelser og pensjoner. Finansieringen av pensjonene bør derfor behandles i tilknytning til dette og ikke i forbindelse med et grunnlovsforslag. Ifølge innstillingen ser det ut til at spørsmålet om å gjøre oljefondet om til et pensjonsfond kan få bred tilslutning. I alle fall vil det være riktig å ta en helhetlig diskusjon om våre framtidige pensjonsforpliktelser og finansieringen av disse når Regjeringens melding om Pensjonskommisjonens innstilling kommer til behandling i Stortinget. Derfor er flertallets konklusjon at forslaget om ny § 110d i Grunnloven ikke bifalles. Flertallets stemmegivning har altså sin bakgrunn i dette, men hovedbegrunnelsen er at man ikke ønsker å regulere øremerking av midler til spesielle formål i Grunnloven.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Jeg skal ta henstillingen om å gjøre dette kort, men noe er jeg nødt til å si. Forslaget fra representanten Carl I. Hagen er identisk med det grunnlovsforslaget som ble behandlet i forrige periode, men begrunnelsen er noe endret. I begrunnelsen for forslaget heter det: «Fra tid til annen dukker det opp en debatt om hvorvidt opparbeidede rettigheter i folketrygdsystemet egentlig er til å stole på eller om Stortinget kan endre folketrygdloven slik at verdien av opptjente folketrygdpoeng blir redusert eller ytelsene på andre måter kan reduseres.» Etter en gjennomgang av høyesterettsdommer på feltet synes det avgjørende om en lovendring framtrer som en klart urimelig eller urettferdig tilbakevirkning. Stortingets økonomiske handlefrihet og behovet for å kunne foreta omprioriteringer innenfor trygdesystemet tillegges også vekt i Høyesterett. Pensjonskommisjonen drøfter spørsmål om vern av opptjente rettigheter i Kap. 13.3. Kommisjonen understreker at det kan dreie seg om å beholde allerede tilståtte ytelser uendret, og å få de ytelser som allerede er opptjent. Men alle sider ved dette skal vi debattere i en helhet når et nytt pensjonssystem skal formes. Etter flertallets vurdering er opparbeidede trygde- og pensjonsrettigheter ikke noen entydig størrelse. Dersom man skal gå inn for en grunnlovfesting av rettigheter på dette feltet, bør man foreta en presisering av hvilke rettskrav Grunnloven skal beskytte. Noen slik avgrensning ligger ikke inne i det foreliggende forslag fra representanten Hagen. Avgjørende i forhold til grunnlovsvernet er om en lovendring framtrer som klart urimelig eller har urettferdig tilbakevirkning. Vurderingen av dette vil være skjønnsmessig og endre seg over tid. Pensjonskommisjonen har reist en rekke problemstillinger i den forbindelse, og det vil være naturlig at Stortinget gir noen føringer om forståelsen av rettighetsvernet i den forbindelse. Derfor: Forslaget til ny § 110 e i Grunnloven, om grunnlovsikring av opparbeidede trygde- og pensjonsrettigheter, anbefaler flertallet i komiteen at ikke bifalles. Spørsmålet om hva slags vern opptjente rettigheter i en reformert og modernisert folketrygd skal ha for framtidige endringer, bør vurderes i forbindelse med behandlingen av Pensjonskommisjonens innstilling.
Martin Engeset (Høyre), 2004-06-07:
Det foreliggende grunnlovsforslag fra SV er en gjenganger her i Stortinget. Om det ikke har vært fremmet i hver stortingssesjon, har det i det minste vært oppe en rekke ganger. Det er selvfølgelig enkeltrepresentanters og partienes fulle rett å fremme forslag til endringer i Grunnloven, selv om de har blitt avvist i tidligere perioder, men for egen del finner jeg det noe anmassende og totalt unødvendig å gjenta og gjenta tidligere forslag når det ikke har skjedd noe substansielt nytt som skulle tilsi en endring i det standpunkt Stortinget har inntatt tidligere. Da jeg tegnet meg til innlegg, var det først og fremst for å kommentere en merknad i innstillingen fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. De har kommet i skade for å skrive følgende: «Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet viser til at monarkiet i Norge i sin tid ble innført etter folkeavstemning.» Av hensyn til Stortinget selv kan ikke dette bli stående uimotsagt. Det ville være pinlig. I beste fall er denne merknaden en meget upresis formulering, i verste fall vitner den om store hull i kunnskapen om Norges historie, for det er ikke grunnlag for å si at monarkiet ble innført ved en folkeavstemning i 1905. Det norske monarkiet har røtter som går mer enn tusen år tilbake i tid. I løpet av disse årene har Norge hatt mer enn 60 regenter som en ubrutt tradisjon tilbake til vikingtiden. Vi hadde faktisk monarki da Grunnloven ble til i 1814. Vi hadde også monarki da dette hus ble tatt i bruk i 1866. Det jeg antar at komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet hadde til hensikt å si med sin merknad – og det bekreftes vel for så vidt også av saksordførerens innlegg – var at monarkiet ble bekreftet ved den folkeavstemning som fant sted 12. og 13. november 1905, en folkeavstemning som kom i stand etter at prins Carl fremholdt at han var villig til å akseptere tilbudet om å bli konge dersom dette var det norske folks vilje. Folkeavstemningen fremstod derfor først og fremst som et folkelig kongevalg, selv om statsformen monarki eller republikk også var tema. Resultatet ble en sterk tillitserklæring til prins Carl og en kraftig bekreftelse av at monarkiet var den statsform som det norske folk ønsket å fortsette med. Ellers er jeg litt forundret over at SV, slik det fremgår av innstillingen, slutter seg til Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets merknad om at «mye taler for at folket gjennom folkeavstemning bør få gi sin tilrådning dersom det skulle bli tilstrekkelig flertall på Stortinget for en endring av styreform». Jeg har fått det bestemte inntrykk at SV har vært, og er, mot monarkiet uansett. Hva skal da være hensikten med en folkeavstemning? Betyr dette at SV vil følge folkets råd og oppgi sin motstand mot monarkiet dersom flertallet i folket i en fremtidig folkeavstemning nok en gang bekrefter at det er monarkiet vi skal ha som vår statsform? Jeg vil anbefale Høyres representanter å stemme imot grunnlovsforslaget i Dokument nr. 12:1 for 1999-2000.
Martin Engeset (Høyre), 2004-06-07:
Det er sagt at en politikers største fiende er hans egne tidligere uttalelser. De fleste av oss har sikkert kommet i skade for si å ting som burde være usagt eller sagt på en annen måte. Det er imidlertid ganske sjelden vi får demonstrert uttrykket «å møte seg selv i døra» så tydelig som i denne saken. Her får vi på den ene side til behandling i dag, 7. juni 2004, et grunnlovsforslag fra representanten Carl I. Hagen hvor han skriftlig foreslår et grunnlovsmessig forbud mot at midler tas ut av Folketrygdfondet og Petroleumsfondet til andre formål enn pensjonsutbetalinger. Videre foreslås det at både avkastningen av oljefondets midler og midlene selv skal øremerkes folketrygdens pensjonsutbetalinger. For fem dager siden, i spontanspørretimen 2. juni, holdt den samme Hagen en forestilling om hvor viktig det var å bruke tre–fire milliarder av oljefondets midler til å redusere bensinavgiften. Da er det ikke bare snakk om å møte seg selv i døra, men å få svingdøra rett i fleisen. Samtidig vet vi at det knapt finnes noe parti eller noen enkeltrepresentant her i salen som ved hver eneste budsjettbehandling har så stor appetitt på å forsyne seg av oljefondets midler som Fremskrittspartiet og representanten Carl I. Hagen. Ja, faktisk er det jo slik at hele Fremskrittspartiets økonomiske politikk, synliggjort ved deres alternative statsbudsjetter opp gjennom årene, er tuftet på betydelige innhogg i oljefondets midler og avkastningen fra oljefondet. Denne saken kunne invitere til mange debatter, som saksordføreren også gjorde rede for, i forhold til pensjonssystem osv. Det får Stortinget rikelig anledning til å komme tilbake til ved en mer passende anledning. Men det ligger i innstillingen et signal om noe, nemlig at det å omdanne Folketrygdfondet og Petroleumsfondet til et pensjonsfond er en spennende og god tanke som vi fra Høyres side har betydelig sans for. Akkurat dette er da også et viktig tema i forbindelse med behandlingen av Pensjonskommisjonens innstilling. Videre er et veldig viktig tema i Pensjonskommisjonens innstilling Grunnlovens bestemmelser om tilbakevirkende kraft og hvilket grunnlovsvern opparbeidede rettigheter skal ha. Det er viet meget bred plass i Pensjonskommisjonens innstilling. I forhold til dette er vi fra vår side helt overbevist om at vi kan behandle Pensjonskommisjonens innstilling når den skal behandles, men at dette kan og bør gjøres helt uavhengig av eventuelle bestemmelser i Grunnloven. Jeg vil derfor anbefale Høyres representanter å stemme imot grunnlovsforslag nr. 12:20.
Martin Engeset (Høyre), 2004-06-07:
Jeg skal forsøke å ta tilbørlig hensyn til det ved å være kort, men jeg følte behov for å ha et oppfølgingsinnlegg etter representanten Carl I. Hagens innlegg. Når vi går imot dette forslaget, er det først og fremst fordi vi synes forslaget ikke er godt. Men den nære forhistorie tatt i betraktning synes jeg at det var nokså relevant å minne om hva som skjedde i spontanspørretimen for få dager siden. Nå argumenterte Hagen med at hvis man tar penger ut av fondet, vil det frigi penger. Ja, mon det. Det spørs jo helt hva man bruker disse pengene man tar ut, til. Hvis de brukes til å avlaste folketrygdens utgifter, kan nok det være så sin sak. Men hvis man forsyner seg av oljefondet for å sette ned bensinavgiften for å kompensere for en råoljepris som har skutt i været på grunn av en utrygg internasjonal situasjon, er det en reell tapping av fondet, og man kan ikke trøste seg med at man da avlaster andre budsjetter. Jeg registrerte det også som interessant at som et forsvar for sin opptreden i spontanspørretimen sa Hagen at han forholder seg til Grunnloven slik den til enhver tid lyder. Det kunne man gjøre med gjeldende grunnlov. Jeg leste i det en innrømmelse av at det kanskje ikke hadde vært fullt så greit hvis dette grunnlovsforslaget hadde blitt vedtatt. Så vil jeg også minne om at når det gjelder den behandlingen vi skal ha i forhold til Pensjonskommisjonen, som altså kommer på et senere tidspunkt, er det der betydelige forskjeller partiene imellom – mellom de representantene som partiene har utpekt til å sitte der på sine vegne. Den modellen Fremskrittspartiet tar til orde for der, er at det skal være en lik pensjon for alle. Den skal være om lag på dagens minstepensjonsnivå. Hvis ikke det er en avkorting av opparbeidede rettigheter for folk flest, så vet ikke jeg. Det er vel kanskje den mest dramatiske avkorting av folks rettigheter. Dessuten er det heller ikke slik at dette oljefondet er så astronomisk som enkelte forsøker å innbille folk. Det er jo ikke i nærheten av å kunne oppfylle de allerede opparbeidede pensjonsforpliktelser som ligger i systemet. Det har representanten Djupedal helt rett i. Det er veldig langt frem før vi kommer dit – om vi noen gang kommer dit.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Spørsmålet om man skal endre statsform i Norge fra monarki til republikk, er en prinsipiell problemstilling som jeg er ganske sikker på det er delte meninger om i de aller fleste partier. Det er det også hos oss i Fremskrittspartiet. Det er selvsagt slik at endring av statsform kan ha sin hensiktsmessighet i enkelte land, hvor folkets demokratiske rettigheter ikke blir tilstrekkelig ivaretatt. Slik er ikke situasjonen i Norge. Vi har et monarki som er tuftet på kultur og tradisjon, og vi har et meget velfungerende demokrati. Det er heller ingen tvil om at kongehuset nyter stor respekt og tillit i det norske folk. Fremskrittspartiet er av den oppfatningen at kongefamilien er gode ambassadører for Norge. Vi har historie for monarki, og det fungerer godt hos oss i Norge. Den reelle makten ligger imidlertid hos de folkevalgte her i Stortinget. Det sikrer de demokratiske prosesser og folkets innflytelse. Jeg tror at denne diskusjonen hadde hatt en større berettigelse dersom det hadde vært en debatt i folket, dersom dette spørsmålet hadde vært en reell problemstilling som innbyggerne hadde vært opptatt av. Slik oppfatter ikke jeg at dette er. Riktignok er det, som også saksordføreren var inne på, en viss debatt, noen innlegg, kronikker, osv., men det er åpenbart at det norske folk er vel tilfreds med monarkiet og det kongehuset som vi har i Norge. Vi er derfor motstandere av at Stortinget skal gå inn og fatte vedtak basert på det som foreligger i dette forslaget, uten at dette er forankret i langt større grad i folket enn det som er situasjonen i dag. Vi kommer derfor til å stemme imot forslaget.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
For Fremskrittspartiet er prinsippet om folkeavstemninger helt avgjørende. Det er et veldig grunnleggende element i den politikken som vårt parti bygger på. Det er dypt forandret, og det er et prinsipp som for oss må gjelde. Det er derfor fra vår side lett å slutte seg til de merknader som saksordføreren her gjorde rede for. Det kan ikke herske tvil om at spørsmålet om suverenitetsavståelse i ulikt omfang, som Grunnloven § 93 omhandler, må betegnes som så avgjørende og grunnleggende at folkets mening i det minste bør høres, og vi sier også at den må følges opp. I dag dreier dette spørsmålet seg selvsagt om hvordan Norge skal forholde seg til EU, men man kan også tenke seg at det i framtiden vil være andre alternativer eller konstellasjoner som man kan stå overfor og måtte ta stilling til. Vi har vært igjennom to folkeavstemninger om EU, og folkets mening har blitt hørt. Etter vår oppfatning har det med de tidligere prosedyrer og valg man har foretatt, blitt etablert en sedvane i forhold til hvordan disse sakene skal behandles. Det er derfor helt riktig etter vår oppfatning at man fortsetter å behandle disse sakene på denne måten, og at man også grunnlovfester det. Vi vil at folket skal gis en garanti gjennom en grunnlovsendring. Det er en garanti som sikrer folket at et flertall her på Stortinget ikke kan gjøre saker og ting av stor og prinsipiell viktighet uten at det er flertall for det i befolkningen. Vi tror derfor at det forslaget som det er redegjort for, vil være fornuftig. Når det gjelder det andre forslaget, fra Erna Solberg, er vi ikke innstilt på å støtte dette. Vår primære oppfatning, som jeg har redegjort for, er at man skal innhente folkets råd og følge det. Det er vår primære oppfatning. Det er gledelig at det også ser ut til å bli økt oppslutning om det prinsippet. Vi ser derfor ikke noen grunn til å endre spillereglene ut fra det som ligger i forslaget til Erna Solberg, og kommer ikke til å støtte det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Jeg takker representanten Hagen for spørsmålet, fordi det glapp i mitt innlegg. Hvis denne prosessen ender med at Stortinget vedtar dette, vil jeg tro at det vil være statsministeren som vil fylle denne funksjonen, inntil man rent faktisk har tenkt gjennom hvilken form for republikk man skal ha. Hvilken form for republikk man skulle ha, dreide en del av innlegget mitt seg om. Om det er den islandske formen for republikk, den tyske eller den finske eller for så vidt den amerikanske, som jeg tror svært få i Norge egentlig ville like, har ikke vi svar på. Men i en overgangsperiode ville det være naturlig at det ville være statsministeren som fylte den funksjonen – hvis Stortinget og en folkeavstemning hadde gått inn for å avskaffe kongedømmet, slik at kongedømmet dermed ikke lenger skulle være styreformen i landet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Heldigvis er det i politikken som i livet for øvrig: Det er for oss amatører. Det må gå seg litt til underveis. La meg bare ta en kort replikk til representanten Lønning, som fortsetter å polemisere, uvisst av hvilken grunn. På den veien som SV har lagt ut på, og som vi inviterer Stortinget til å være en del av, er selvfølgelig mange av forholdene ukjente. Det betyr at man bør ikke og kan ikke ha alle svar. La meg likevel bare ta akkurat dette som jeg konkret ble utfordret på. Gitt at denne prosessen i Stortinget og i komiteen gjorde at det var grunn til å anta at det var et flertall for endret statsskikk, måtte man ha startet en slik prosess. Hvis det viste seg at man ikke klarte å få på plass et regelverk eller en valgprosedyre for valg av president i en overgangsfase, hvis det var nødvendig, ville det være naturlig at det var statsministeren som hadde disse funksjoner. Men poenget er at dette vil vi ha god tid til å diskutere, for det er ingenting som tyder på at vi får flertall i dag. Det betyr at det vil være en ny runde, kanskje om fire år, og at det vil være interessant å diskutere disse spørsmålene videre. Jeg er veldig overrasket over at en parlamentariker kan late som om det finnes entydige svar, med to streker under, i denne typen spørsmål.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Det var en litt merkelig opplevelse å høre på Inge Lønnings tilnærming. Jeg tror ikke at han hadde en prinsipiell tilnærming i det hele tatt. Den var polemisk mot en del forhold vi tok opp. Det var nesten patetisk da han avsluttet med at han forventet at SV iallfall måtte avklare hvordan en folkeavstemning skulle oppfattes, før vi kunne gå videre med denne type problemstillinger. Dette er et prinsipielt spørsmål, og jeg prøver å trekke opp en prinsipiell debatt. Men jeg er enig med Inge Lønning på ett område, nemlig at debatten om demokrati i Norge ikke er avhengig av hvordan vi skal utvikle og forsterke demokratiet, og den er ikke avhengig av hva som skjer med monarkiet. Poenget mitt var at det ville vært naturlig å se dette i en sammenheng. Vi er nødt til å ta en debatt om demokratiet og demokratiets framtid på bakgrunn av Maktutredningen. Det som var mitt poeng, var at det i den debatten også vil være naturlig å ta med statsformen og hvorledes vi skal organisere statsformen, den avarten av monarki som vi har, kontra en republikk. Jeg blir rimelig overrasket når Inge Lønning argumenterer med å vise til Island og den dype konstitusjonelle krisen som de har nå. Han sier at heller ikke en republikansk statsform er uten problemer. Kjære vene, det er ikke det. Vi velger jo ikke statsform ut ifra om det skaper problemer eller ikke. Vi velger statsform ut ifra en prinsipiell tilnærming til demokratiet: hva slags demokrati vi ønsker, hvorledes vi skal utvikle demokratiet, og hvorledes vi skal styrke det. Det er vårt utgangspunkt, og det hadde jeg håpet at flere var villige til å gå inn i en debatt om her og nå. Det er mange muligheter når det gjelder hva slags president vi eventuelt skal ha: Vi kan ha direkte valg, en amerikansk modell med store fullmakter. For egen del ser jeg ikke for meg at det er det mest realistiske. La meg understreke det. Vi kan tenke oss en tysk modell, der vi velger en president med veldig begrensete fullmakter. Det er den formen som ligger nærmest det jeg ser for meg som det beste alternativet. Når det gjelder hva som skal skje hvis forslaget vårt mot formodning skulle bli vedtatt her i dag, ville vel det mest naturlige vært at Stortingets president tok over en del av de fullmaktene som i dag ligger hos monarken og til monarkiet. Det ville sannsynligvis vært det mest naturlige. Utgangspunktet vårt var et ønske om en prinsipiell debatt og en prinsipiell tilnærming, men jeg registrerer at det ikke er mulig å få det til. Jeg håper at det ved neste korsvei når vi skal diskutere demokratiet, er mulig å komme iallfall et stykke videre med debatten om demokratiet og demokratiets framtid.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
For sikkerhets skyld starter jeg med å ta opp vårt forslag i innstillingen. Det er tydeligvis ikke gjort før. Jeg må få lov til å si til Inge Lønning at det er merkelig at han argumenterer og polemiserer mot ting som han tydeligvis har konstruert selv. La meg presisere det én gang til: Vi tror ikke at det å endre statsform og avvikle avarten monarki er det som skal til for å vitalisere demokratiet. Men hele demokratidebatten er en del av den debatten. Det er det vi prøver å si. Det er jo en merkelig oppfatning av demokrati Inge Lønning har, ikke å vektlegge at det er en viktig del av et demokrati at et folk skal velge sitt statsoverhode. Å trekke inn dette med «individualliberalistisk» – det var litt uklart hva det egentlig var. Så til Carl I. Hagen: Jeg var litt bekymret en periode, særlig innledningsvis, for Carl I. Hagen nevnte dette med profesjonalitet, og at man ikke kunne ha amatører til å være statsoverhode. Da så jeg for meg at mange av oss som sitter her på Stortinget, jo er amatører. Vi har ikke vært her i 28 år. Så de fleste er amatører. Men så definerte han det tydeligvis slik at alle vi som er her, er profesjonelle. Det var da en trøst for oss.(Presidenten klubber.) Men en slik holdning til valg og til valgte personer – det som går på amatører og profesjonelle – virker jo i utgangspunktet litt skremmende i en demokratisammenheng. (Presidenten klubber.)
Inge Lønning (Høyre), 2004-06-07:
Jeg takker for oppklaringen. Jeg forstår det da slik at det man har ment med merknaden, er å si at dersom komiteinnstillingen hadde vist at det var et potensielt flertall for det forslaget til grunnlovsendring som Djupedal og Reikvam har fremsatt, ville SV ha forandret oppfatning om prosedyren og isteden ha gått inn for en folkeavstemning. Det er jo meget interessant.
Inge Lønning (Høyre), 2004-06-07:
Hva slags statsoverhode en stat har, er et prinsipielt viktig spørsmål – altså statsoverhodets funksjoner. Hvorledes man blir statsoverhode, er muligens et prinsipielt betont spørsmål, men i hvert fall et vesentlig mindre interessant spørsmål. Jeg konstaterer, etter representanten Reikvams siste innlegg, at han svever i den tro at han har fremsatt et forslag som går ut på at vi skal ha et direktevalgt statsoverhode i Norge, mens representanten Djupedal hevder at han har fremsatt et forslag som går ut på at statsministeren, i hvert fall for en lengre overgangsperiode, skal være statsoverhode i Norge. Det ville ha vært en fordel om de to herrene var blitt enige.
Inge Lønning (Høyre), 2004-06-07:
Svaret burde være gitt, men la meg gjenta det: Høyre har nøyaktig det samme syn på bruk av rådgivende folkeavstemning uansett hvilken sammenheng og hvilken sak det måtte dreie seg om. Vi har det syn at det er Stortinget selv som til enhver tid må vurdere hvorvidt det er «rimelig», som Åslaug Haga sier, å forelegge en sak til rådgivende folkeavstemning. Derfor finner vi det meningsløst å skrive inn i Grunnloven at Stortinget skal gjøre dette i bestemte saker. Ingen representant bindes av utfallet av en rådgivende folkeavstemning. Det er egentlig så enkelt: Det er bare et spørsmål om den enkelte representant er i besittelse av gangsyn eller ikke. Og er man det ikke, hjelper ingen grunnlovsbestemmelser.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Jeg synes representanten Inge Lønning stilte et veldig avgjørende og viktig spørsmål som jeg hadde håpet at Øystein Djupedal skulle besvare. Det gjorde han ikke. Jeg vil da gjerne i replikk stille det en gang til. Når SV går inn for republikk, hvem er det SV ser for seg som statsoverhode? Ifølge grunnlovsforslaget setter man bare inn regjeringen i stedet for kongen. I det tilfellet ville det kanskje være statsministeren som også var statsoverhode. Hvis det ikke er statsministeren som er statsoverhode, skal man da ha en president slik som man f.eks. har i USA og i Frankrike, som altså også er den valgte politiske leder, eller skal det være mer som det islandske systemet? Jeg synes det er viktig å få en avklaring fra SV på hva man her har tenkt, fordi det er to helt forskjellige typer republikker man snakker om.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Etter å ha hørt svaret på replikken min til Øystein Djupedal, må jeg si at jeg er mer befestet i troen på vårt eksisterende styringssystem enn jeg kanskje har vært tidligere. Det viser seg altså at det SV har i tankene, er å avskaffe monarkiet. Så skal man drøfte i en del år om hva man skal ha i stedet. Akkurat i den overgangsperioden, som Djupedal kalte det, skal statsministeren være statsoverhode – en relativt ny konstruksjon, som ikke virker veldig gjennomtenkt. Hvis man så i denne drøftelsen om en republikk kommer til at man skal ha en president som skal være statsoverhode, og som skal foreta mer symbolske handlinger som på Island, i Tyskland og i Finland – altså hovedsakelig utfylle den funksjonen å være et samlende symbol – er jo egentlig spørsmålet: Hvis det skal være et mer nasjonalt samlingssymbol, er det da noe bedre å ha en amatør som blir valgt hvert fjerde eller sjette år, i forhold til å ha noen profesjonelle som har vært trenet opp til de funksjonene hele sitt liv fra de blir født? Selvsagt ikke. Da er det jo langt bedre å ha noen som er blitt profesjonelle, altså en kongefamilie, hvor den som skal arve tronen, helt fra han blir født vil være i trening og opplæring til den jobben. I tillegg er det den samme familien. Det vi ser i praksis når kongefamilien eller dens medlemmer reiser rundt, er faktisk en enorm interesse. De er et samlende symbol. Så er det av og til hendelser som får noen aviser til å skrive litt negativt, men som institusjon virker kongefamilien helt åpenbart samlende. Det ville ikke en valgt president være, hvor den ene kanskje er en tidligere ledende politiker som blir valgt mot annen kandidat med 55 pst. mot 45 pst., og så skal vedkommendes familie også bli et samlende symbol. Det blir for dumt. Hadde SV hatt det synet at de gikk inn for et system mer som i Frankrike og i USA, hvor den valgte presidenten også er sjef og utnevner sin egen regjering, hadde vi hatt en forståelse for å diskutere dette på prinsipiell basis. Men først må man komme opp med det som skal være alternativet til monarkiet, for å kunne få en interessant debatt. Dette at man skal ha en overgangs- og drøftelsesperiode etter at man har avskaffet monarkiet, vil jo ikke være særlig lurt. Jeg synes det er en litt useriøs tilnærming hvis man følger oppskriften om først å avskaffe monarkiet og så drøfte i fem–åtte–ti år, for deretter å bli enige om at jo, vi gjeninnfører monarkiet. Hvis man hadde klart for seg hva alternativet var, kunne det vært interessant med en debatt. Debatten ville da gått på den politiske styringen av landet i større grad enn på den nåværende funksjonen til kongen og kongefamilien, som er veldig viktig i forhold til å forene et folk. Kongen og kongefamilien er for alle i dette land. De er symboler og er samlende, noe som er av meget stor betydning i en tid da det er altfor mye som splitter. Noe som virkelig er samlende og felles, det bør vi bevare. Men jeg vil utfordre SV til, neste gang de tar opp et grunnlovsforslag, kanskje å tenke igjennom hva alternativet skal være, slik at det blir en noe mer fruktbar debatt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Jeg vil tillate meg å si at når det gjelder valg av stortingspresident, er alle kandidater automatisk profesjonelle, for man må være medlem av Stortinget for å kunne bli stortingspresident. Da må man være politiker, og da er man en del av denne forsamlingen som man skal lede. Så der er det helt klart at man får profesjonelle, uansett hvilken person det måtte være som ble valgt. Når det gjelder det å være nasjonens hovedfamilie, er det mitt syn at selv om veldig mange ville kunne gå inn i rollen og veldig mange kunne utføre deler av funksjonene, ville de aldri kunne være det samlende symbolet som en kongefamilie er. Det er fordi sannsynligvis bare litt over halvparten av befolkningen ville stå bak. Nå kan man godt si at en president kunne velges av nasjonalforsamlingen, noe som også gjøres noen steder, men jeg ville tro at uansett ville vedkommende ikke kunne ha den samlende funksjon som vår kongefamilie nå har, og ikke over en så lang periode som tilfellet er med en kongefamilie.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Bare en kort kommentar for å oppklare en misforståelse fra representanten Reikvam når det gjaldt profesjonelle og amatører. Når jeg bruker ordet profesjonell, gjelder det personer som har fått opplæring, som er trenet, som gjennom lang tid har tilegnet seg en spesiell innsikt og kunnskap, og som kanskje kommer under kategorien fagperson. En amatør er altså en som ikke har noe av den bakgrunnen for den funksjonen man snakker om. Når jeg sa at de som stiller til valg som stortingspresident, er profesjonelle, er det fordi alle slike kandidater vil ha vært i Stortinget en stund og derved tilegnet seg kunnskap om hvordan Stortinget arbeider, og om forholdet mellom nasjonalforsamling og regjering – altså en god del ting. De er profesjonelle. Men de samme personer er ikke nødvendigvis profesjonelle når det gjelder å være statsoverhode. Når det gjelder å reise rundt og spre glans over forsamlinger, vekke vill begeistring blant barn og unge og alle de andre tingene vår kongefamilie gjør, er man en amatør. Så det kommer an på hvilken funksjon man snakker om. En person kan være profesjonell og spesielt kvalifisert på ett område, men det behøver ikke å bety at han er det på et ganske annet område. Jeg trodde de fleste hadde oppfattet at det er forskjell på det å være stortingspresident og det å være statsoverhode i et land, og deres funksjoner, men jeg håper at den som ikke oppfattet dette første gangen, nå har oppfattet det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Den klareste føring Stortinget eventuelt kunne gi til Høyesterett om betydningen av ikke å kunne gjøre negative endringer i opparbeidede pensjons- og trygderettigheter, ville selvsagt være nettopp en grunnlovsbestemmelse. Da Høyesterett for en del år siden behandlet to saker hvor dette var en relevant problemstilling, fattet de noen beslutninger, og det var klart at begrepene «urettferdig» og «urimelig» var noe som ble tillagt vekt. Jeg tror en grunnlovsendring ville gitt det resultat at Høyesterett i langt sterkere grad ikke ville sagt at hvis nedgangen i pensjonen man får, ikke er urimelig, så aksepteres det. Da tror jeg Høyesterett mer ville sagt: Vel, på grunn av grunnlovsvedtaket kan det ikke aksepteres noen nedgang i pensjonen som følge av lovvedtak med simpelt flertall i Stortinget. Etter at folketrygden ble bygd ut og pensjonslovene kom, er det fra stortingsflertallets side flere ganger gjort vedtak som har virket negativt for pensjonene. Det vi har ønsket med dette forslaget, er å prøve å bidra til å gjøre dette vanskeligere å gjennomføre i praksis, slik at tryggheten blir noe større. Det er klart at for Høyesterett, som til slutt måtte ta stilling til alle eventuelle tvister, ville en slik grunnlovsbestemmelse bli tillagt vekt i den aktuelle sak. Det vi altså har forsøkt å bidra til med dette forslaget når det gjelder den offentlige pensjon, er i sterkere grad å gjøre det som man kan gjøre med ordinære pensjonsavtaler i private forsikringsselskaper. Hvis det der oppstår tvister, og hvis man som pensjonsrettighetshaver mener at selskapet ikke følger opp på en korrekt måte i henhold til en polise, så kan man faktisk gå til rettssak for å få domstolene til å avgjøre det. Det er det som har vært vanskelig når det gjelder den offentlige pensjonsordning. Den kan ensidig endres av selskapet, som altså er Stortinget, staten og Regjeringen, uten at man har det vern i domstolene for sine rettigheter som man har i private forsikringsselskaper. Vi har ønsket å prøve å styrke de juridiske rettighetene til pensjonistene med dette forslag. Jeg er ikke i tvil om at hvis dette hadde blitt vedtatt, så ville det styrke rettighetstenkningen. Høyesterett ville tillagt den grunnlovsbestemmelsen vekt i en aktuell sak, slik som Høyesterett må tillegge grunnlovsbestemmelser vekt og fortolkninger i alle andre saker hvor grunnlovsbestemmelser blir påberopt av en part. På denne bakgrunn tillater jeg meg å ta opp Fremskrittspartiets forslag slik det fremkommer i innstillingen.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Det er litt interessant med tanke på de debatter som tidligere har vært i denne sal om valg av Stortingets president, å høre representanten Hagens bekymring for at amatører skulle bli valgt til president, men jeg skal unnlate å gå for mye inn på det. Jeg må si jeg blir litt i stuss over representanten Hagens forståelse av situasjonen f.eks. i Finland, for man ser at i de land som velger å ha en folkevalgt symbolfigur, påvirker det faktisk hvilke personer som trer inn i det vervet, og hvorledes de opptrer. Jeg vil jo tro at representanten Hagen vil være enig i at om han mot formodning skulle bli stortingspresident noen gang, ville det være en annen rolle enn rollen som partileder. Jeg tror ikke at det ville blitt så amatørmessig håndtert som representanten Hagen ser ut til frykte, men han er jo ekspert på det området, så det kan hende jeg tar feil.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Kun en kort replikk for å forsøke å gi et svar på Inge Lønnings spørsmål: Det som er ment med den merknaden i komiteinnstillingen, er at dersom vi gjennom behandlingen i komiteen hadde sett at et forslag som dette så ut til å kunne bli vedtatt i Stortinget, ville vi ha lagt inn et forslag om en rådgivende folkeavstemning. Pr. i dag er det, med den komiteinnstillingen som foreligger, rimelig klart hva utfallet kommer til å bli, og det ser heller ikke ut til å være noen sterk oppslutning i denne sal om en folkeavstemning om dette spørsmålet på det nåværende tidspunkt. Men vi slutter oss til Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets betraktning i komiteen om at dersom det skulle bli aktuelt, altså at det var en realistisk mulighet for at Stortinget ville vedta en endring i Grunnloven som innebar endring av styreform, burde det først avholdes en folkeavstemning. Jeg kan for så vidt slutte meg til Lønnings påpeking av at dette kunne vært mer nøyaktig formulert, men det er jo godt at Lønning får noe å bruke tiden sin til.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Jeg ser fram til en kopp kaffe med Carl I. Hagen for å diskutere amatører kontra profesjonelle. Det tror jeg kan bli en spennende og morsom debatt. Jeg er enig med Carl I. Hagen i at et kongehus i gitte situasjoner nok kan samle folket på en annen måte enn hva en valgt president kan gjøre. Det har vi erfaring for, tror jeg, men det betyr at det er et kongehus som faktisk samler. Norge er nok i den situasjonen, men er ett av de få monarkier i verden i dag som har et kongehus som har en slik støtte i folket. Det finnes nok en del amatører blant kongehusene rundt i Europa også. Det ser iallfall slik ut. Det jeg bad om ordet til, var at representanten Reikvam sier at dette for så vidt er en prinsipiell debatt. En prinsipiell debatt om styreformen tror jeg ikke noen ville ha noe imot å gå inn i. Det trengs fra tid til annen. Det er jeg enig i. Men det SV inviterer til her, er ikke noen prinsipiell debatt. Det SV inviterer til, er å endre statsskikk. Det er å fjerne kongehuset, opphøre som et monarki og innføre en republikk, før man har hatt en prinsipiell debatt om hvordan en slik republikk skal se ut. Hva skal et kongehus erstattes med? Det kan være en diskusjon som man sikkert bør ha i samtlige monarkier fra tid til annen, slik at man vet hva man eventuelt skulle ha isteden hvis man endret statsform. Jeg tror for min del at SV har bommet litt her hvis man tror at man har invitert parlamentet til en prinsipiell diskusjon om statsform, for det har man altså ikke. Man har invitert Stortinget til å endre statsform før vi har noen modell for hvordan denne staten da skal komme til å se ut. Så til Inge Lønning og til Engeset. De har naturligvis helt rett, som Brørby sier. Vi er naturligvis klar over at monarkiet, det arvelige monarkiet, fantes i Norge helt fram til Kalmar og etter det, og at monarkiet som statsform ble stadfestet igjen på Eidsvoll i 1814, men det vi har forsøkt å si, på en klønete måte, er at folket i 1905 bekreftet monarkiet som styreform.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-06-07:
Vi behandler i dag et forslag fra republikanerne. Jeg er glad for den innstillingen som i dag foreligger, og som sannsynligvis blir vedtatt. Den kan vi stemme for, uten tvil. Vi har jo prøvd å ha president i Norge. Han var visst ministerpresident. Det var ikke særlig vellykket, for å si det mildt. Jeg er glad for at vi har et kongehus å se opp til.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-06-07:
I Kystpartiet registrerer vi at forslagene fra Anne Enger Lahnstein og John Dale blir vedtatt. Vi registrerer også at rådgivende folkeavstemninger blir en del av Grunnloven i forbindelse med suverenitetsavståelse til EU. Man skal ikke forandre Grunnloven i tide og utide. En folkeavstemning gir muligheter for en bred drøfting i folket av den enkelte avtale med EU og er dermed et skritt i demokratisk retning. Det er også bra at man fastslår at folkeavstemningene er rådgivende. En slik ordning er ytterligere med på å sikre at et folkeavstemningsresultat kan vurderes av Stortinget. Vi er også glade for at Erna Solbergs forslag får bare Høyres stemmer. Det viser at Høyre er isolert i spørsmålet om å svekke Grunnlovens vern mot suverenitetsavståelse. Jeg er forbauset over Høyres måte å ivareta mindretallets interesser på i dette spørsmålet. Men det får jo bli opp til dem. Mye tyder på at EU-landene klarer å bli enige om å vedta en grunnlov for EU. Denne grunnloven vil da være overordnet medlemslandenes nasjonale grunnlover. Det vil derfor være nødvendig å foreta vesentlige endringer i den norske grunnloven hvis Norge skulle bli medlem av EU. Det er fastslått av framstående jurister. Kystpartiet ser på norsk medlemskap i EU som helt uaktuelt. Vi vil derfor beholde Grunnloven som den er, og heller arbeide systematisk for å gjenvinne den suverenitet som vi allerede har avgitt til EU. Vi må huske på at suverenitet er en forutsetning for at den norske befolkning kan sikres det økonomiske utbyttet av sitt arbeid og av sine naturressurser. Vi er en stormakt når det gjelder naturressurser.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-06-07:
Å endra Grunnlova i Noreg er ein tung og lang prosess. Og slik skal det vera. Det skal ikkje vera lettvint å endra eit land si grunnlov. Stortinget er ei representativ forsamling og som slik vald til å ta politiske avgjersler. Derfor er det svært sjeldan det er behov for å gjera seg nytte av folkerøystingar. Ser vi på bruken av folkerøystingar i Noreg, er det i store, viktige saker der temaet har vore oversiktleg, og der det er klare alternativ som det kan røystast for eller imot. Di meir samansett og kompleks ei sak er, di mindre eignar ho seg for ei folkerøysting. Den sedvanen som vi har i Noreg på dette området, fungerer godt, og vi i Kristeleg Folkeparti ser ikkje behovet for å nedfella denne i Grunnlova. Det er klart at det er andre saker enn spørsmålet om suverenitetsavståing som kan eigna seg til å spørja folket om i ei folkerøysting. Dette gjeld både nasjonalt i Stortinget og lokalt i kommunane. Denne moglegheita har vi i dag, og ho vert brukt. I min kommune har vi hatt fire folkerøysingar dei siste 35 åra. Den eine omhandla eit industriprosjekt, for eller imot. To omhandla medlemskap i Den europeiske union, for eller imot. Ei omhandla kommunesamanslåing, det var ved kommunevalet i 2003, for eller imot, men med ein føresetnad om bygging av ei bru og eit spesielt tilskott frå Kommunaldepartementet inn i ein pakke. Dette kompliserte temaet betydeleg, slik at det var debatt i forkant om kva eit ja kontra eit nei innebar. Dei to lokale vart det ja på, men til unionen, også lokalt, fekk ein eit nei både i 1972 og 1994. Eg har med interesse skotta på den debatten som har gått føre seg i dei nye søkjarlanda om Den europeiske union. Grunnlovene i dei ymse landa er nok ikkje like, men ein fellesnemnar ser det ut til å vera: at dei alle har hatt folkerøystingar, og at eit fleirtal i folket, ja eller nei, automatisk vert teke til etterretning av parlamenta. Slik må det også vera i Noreg. Spør ein etter råd frå folket, ja, så følgjer ein det rådet. Men for å føra samanlikninga vidare er det nok stort sprik i forhold til å tolka kva eit ja til unionen vil innebera. I den samanhengen vil eg visa til kva Tsjekkias president, Vaclav Klaus, sa til internasjonale nyheitsbyrå, attgjeve i NRK den 22. april: «Som alle veit, vil vår stat i løpet av få dagar opphøyra med å eksistera som ei sjølvstendig, suveren eining.» Fleire norske juristar som meiner å kjenna denne typen EU-rett, er vel også langt på veg einige med Klaus i at dette også vil gjelda norske forhold ved ein medlemskap i unionen. Det vil nok vera delte meiningar om dette spørsmålet også innan unionen, vil eg tru. Dersom Noreg framleis står fast på standpunktet om ikkje å søkja om å verta innlemma i unionen, og det er det etter Kristeleg Folkeparti sitt syn svært gode grunnar for, er dette problemstillingar av teoretisk art. Når det gjeld forslaget i Dokument nr. 12:14, om å endra kravet til fleirtal for å melda Noreg inn i unionen frå 3/4 fleirtal til 2/3 fleirtal, støttar ikkje Kristeleg Folkeparti dette og vil stemma imot.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-06-07:
Dette forslaget, slik eg les det, vil bety at Stortinget for framtida fråskriv seg moglegheita til vanlege løyvingar frå fondsavkastingar og fondskapitalen i oljefondet. Eller skal vi kalla det pensjonsfondet? Eg siterer frå forslaget: «… både avkastning av fondenes midler og midlene selv skal øremerkes folketrygdens pensjonsutbetalinger.» Tanken på å bestemma seg for å ta eit slikt standpunkt er ikkje fjern, men det må skapast eit breitt fleirtal dersom eit slikt vedtak skal verta slitesterkt. Personleg ser eg faktisk poenget med det. Alt tyder jo på at pensjonsforpliktingane vert vanskelege i framtida, men ei slik grunnlovfesting vil få dramatiske konsekvensar for politikken i Noreg framover. Konkret kan vi seia at overbodspolitikken til m.a. Framstegspartiet med dette vil verta avblåsen. Forslaget som samferdselspolitisk talsmann i Framstegspartiet sette fram i Dagbladet den 4. juni, om å bruka 75 milliardar kr ekstra til vegbygging, vil etter at grunnlovsforslaget er vedteke, berre innehalda luft. Her må ein på ein måte bestemma seg. Vil ein ha sikring av pensjonane, slik saka vi har framfor oss, vil innebera, eller vil ein halda fram med alle kostbare framlegg, slik som det vi såg på fredag? Ein kan umogleg halda fram med å foreslå begge delar. Generelt kan vi seia at vi gjerne tek ein grunnleggjande debatt om dette temaet. Eg ber samtidig Kristeleg Folkeparti sine representantar om å røysta imot det forslaget som ligg føre.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-03-23:
Eg vil føreslå Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-03-23:
Ja, jeg skal få ta opp det forslaget som Senterpartiet står bak, og også informere om at vi vil stemme mot enkelte lovparagrafer.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-03-23:
I forbindelse med behandling av bioteknologiloven var det et flertall her på Stortinget som sa at Norge bør være et foregangsland og spesialisere seg på forskning og utvikling, bl.a. forskning på adulte stamceller, og unngå en del av de etiske problemer som ellers var. I innstillingen er det påpekt at man kunne gjøre noe av det samme når det gjelder å finne grunnlag for forskningsmateriale og forsøksdyr i forbindelse med embryosplitting og dyr som er framskaffet etter samme metode som det som naturlig skjer i naturen med eneggede tvillinger eller flerlinger. Jeg merker meg at regjeringspartiene og SV avviser at dette er en god måte å gjøre det på, men det står vitterlig i proposisjonen. Hvorfor er det slik at man nå tar avstand fra å bruke embryosplitting som det beste utgangspunktet for slik forskning?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-03-23:
President! Jeg hadde bedt om ordet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-03-23:
La meg innledningsvis si at det nok kunne vært mer interessant å få ordet i den forrige saken, som jeg bad om da, fordi det der var mer uavklarte og ubesvarte spørsmål og kanskje også større uenighet i komiteen, men det er ikke denne presidentens ansvar. Det er først og fremst grunn til å poengtere den store og brede enigheten som er i komiteen når det gjelder denne saken, jf. Innst. O. nr. 55 for 2003-2004. Vi støtter det foreliggende lovforslaget som innebærer at bestemte yrkesgrupper får en straffesanksjonert plikt til å avverge kjønnslemlestelse. Avvergelsesplikten skal gjelde for ansatte i barnehager, barnevern, helse- og sosialtjenesten, skoler, skolefritidsordninger og trossamfunn. Plikten til å avverge slike handlinger skal gjelde uten hensyn til taushetsplikten. En slik avvergelsesplikt gir et klart signal om at kjønnslemlestelse er svært alvorlig, og at samfunnet har et særlig ansvar for å beskytte kvinner og barn mot slike inngrep. Samtidig er det grunn til å påpeke at taushetsplikten er avgjørende for å sikre et tillitsforhold mellom ansatte i offentlig forvaltning og privatpersoner. Det offentliges utøvelse av myndighet overfor enkeltpersoner må dessuten forvaltes med varsomhet og respekt for privatsfæren. Det er derfor et viktig prinsipp at sensitiv informasjon om enkeltpersoner ikke skal spres unødvendig mellom f.eks. ulike forvaltningsorgan. Det er også viktig å understreke at denne lovendringen er ett av mange virkemidler i arbeidet mot kjønnslemlestelse. Andre sentrale virkemidler er informasjons- og holdningsarbeid, kompetanseheving og i det hele tatt generell omsorg og hjelp for de gruppene som her er utsatt. En samlet komite viser til at flere frivillige organisasjoner driver holdnings- og informasjonsarbeid i miljøer der kjønnslemlestelse praktiseres. Dette arbeidet er avgjørende for å bekjempe kjønnslemlestelse, og det må være en reell holdningsendring i disse miljøene som kan gjøre at en får en annen praksis. Komiteen vil understreke at kjønnslemlestelse først og fremst bør søkes avverget gjennom slikt holdningsskapende arbeid. En samlet komite støtter altså Regjeringens lovframlegg, med en del merknader. Samtidig påpeker en samlet komite behovet for en tett oppfølging av kvinner som allerede er kjønnslemlestet. Vi mener det er behov for en gjennomgang av den samlede kompetansen knyttet til adekvat oppfølging av kvinner som allerede er blitt kjønnslemlestet, både når det gjelder psykososiale tiltak, og når det gjelder kompetanse knyttet til rekonstruktiv kirurgi og behandling. Komiteen mener også det er behov for en gjennomgang av feltet for å sikre en best mulig og en mest mulig helhetlig oppfølging av kvinner som har blitt kjønnslemlestet, der oppfølgingen skjer på en måte som gjør at kvinnene ønsker kontakt med helsevesen og hjelpeapparat, og slik at en kan få en bedring av sin situasjon.