Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-21:
Regjeringa har lagt fram en melding om integreringspolitikk, og det er bred oppslutning om hovedtrekkene. Det er mange grunner til at folk flytter til Norge. De som kommer til Norge, har helt ulike utgangspunkt for livet her. Menneskerettighetene og demokratiske prinsipper utgjør fundamentet i den norske rettsstaten. Alle innbyggere i Norge har de samme grunnleggende pliktene og rettighetene. Alle skal respektere de samme lovene. Innenfor disse rammene fins det mange ulike måter å leve på. Integreringspolitikken skal legge til rette for at alle som bor i Norge, opplever å høre til og tar del i fellesskapet – det er aller viktigst. Både folk som har innvandret og folk som har bodd her hele livet, skal oppleve et trygt samfunn med rom for at folk er forskjellige. Dette er et ansvar som påhviler oss alle sammen, men hvor vi som ofte oppfattes som rollemodeller, har et særlig ansvar. Det er mange ulike måter å være norsk på – mange måter å være Oslo-borger eller vestfolding på, mange måter å være muslim på. Blir debatten for ensidig og unyansert, risikerer vi selvoppfyllende profetier og at mange ikke føler seg inkludert i fellesskapet. Istedenfor å debattere norsk kultur, har regjeringa vært opptatt av å finne fram til et sett av verdier som skal være limet mellom oss – som menneskerettigheter, likestilling og barns rettigheter. En viktig grunn til at vi har lyktes såpass godt med integreringa, er at vi har en overordnet politikk for utjamning av forskjeller. Omfordeling, arbeid, likestilling og satsing på barns og unges oppvekstvilkår er helt grunnleggende for å lykkes. Meldinga legger stor vekt på å øke sysselsettinga og forbedre norskopplæringa. Spesielt viktig er det å sikre at kvinner som i dag i liten grad deltar i arbeidslivet, får tilgang til egen inntekt. Veien til valgfrihet og likestilling går gjennom økonomisk selvstendighet. Foreldres økonomi er viktig for barnas mulighet til å klare seg i det norske samfunnet. Derfor er vi så opptatt av å nå kvinner som har vært lenge på utsida av arbeidsmarkedet. Vi firedobler satsinga på mentorprogrammet Jobbsjansen – eller Ny sjanse – der de som f.eks. har vært lenge på kontantstøtte, eller som har vært forsørget av andre familiemedlemmer, får en ny sjanse til å klare seg selv. Blant kvinner med bakgrunn fra Afrika og Asia er langt færre økonomisk selvstendige enn andre kvinner i Norge. Dette er fordi de i mindre grad deltar i arbeidslivet. Likevel har innvandrerkvinner i Norge høyere sysselsetting enn kvinner generelt i Italia. Likestillingspolitikken, der arbeidslinja er sentral, påvirker også sysselsettinga blant innvandrerkvinner. Regjeringa forventer at alle deltar i arbeidslivet etter evne – kvinner som menn. Og det skal ikke være lavere ambisjoner for kvinner enn for menn. Norskopplæringa og introduksjonsprogrammet må sikre at kvinner med lave kvalifikasjoner og liten utdanning også får mulighet til å delta. Grunnleggende kvalifisering som gis i kommunene gjennom norskopplæring og introduksjonsprogram, må bli mer effektiv. I år innføres en ny tilskuddsordning med utviklingsmidler på 32 mill. kr for å styrke kommunenes integreringsarbeid. Det er svært viktig at bosettingsarbeidet går raskere. Vi skal gi grunnleggende kvalifisering til dem som trenger det for å kunne komme i jobb. Samtidig er det mange innvandrere som har både utdanning og arbeidserfaring fra opprinnelseslandet, og kompetanse som Norge trenger. Norge går glipp av ressurser og arbeidskraft hvis innvandrere ikke kommer i jobb og får arbeid hvor de får brukt sin kompetanse. Diskriminering og rasisme, fordommer og manglende erfaring med mangfold står også i veien. Norge har forpliktet seg til å gi mennesker på flukt et nytt hjemland. De som skal bli i Norge, må komme i gang med livet sitt. Alle må bo i en kommune. Lange opphold i mottak er å kaste bort menneskers ressurser – det sliter på den enkelte og koster også staten mye penger. Derfor er det en prioritert oppgave for oss å få raskere bosetting. Vi satser på en avtale med KS i nærmeste framtid. Alle barn og unge skal ha gode oppvekstvilkår og like muligheter til utdanning og livsutfoldelse, uavhengig av bakgrunn. Kjennskap til andre land og kulturer er en ressurs for samfunnet. Ikke minst gjelder det flerspråklighet. Mange norske barn besitter en uvurderlig ressurs ved å kunne flere språk, men jeg vet at det er mange som skammer seg fordi de tilhører flere kulturer, istedenfor å rette ryggen og si at dette er bra. Vi setter vern av barns rettigheter høyt. Alle barn som bor i Norge, har rett til beskyttelse mot overgrep og omsorgssvikt. Barn med innvandrerbakgrunn har akkurat de samme rettighetene som andre norske barn, og de er vårt felles ansvar. For å skape samfunn med tillit mellom folk, må vi møtes i ulike sammenhenger. Vi må omgås også folk som er ulike oss selv. Arbeidsplass og skole er de viktigste arenaene for å møte andre. Så spiller det en rolle hva vi gjør på fritida der vi bor – i frivillige organisasjoner og frivillig arbeid. Frivilligheten spiller en veldig viktig rolle. Vi ser på innvandrerne som en ressurs. Derfor har vi forventninger, og vi stiller krav om deltakelse. Folk skal få bidra med sine evner til det beste for Norge. Vi ser på mangfoldet som en styrke for landet vårt. Unge mennesker som vokser opp i et mer mangfoldig og flerkulturelt Norge, kan møte verden med større erfaring og mestring. Derfor er det bra at alle norske kommuner nå har innbyggere med innvandrerbakgrunn. Mangfold er hverdagen, ikke unntaket.