trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-03-15:
Representanten Klungland hadde i det første innlegget sitt sterk fokusering på å bruka naturgass for å produsera elektrisk kraft og på den måten sikra kraftbalansen. Eg synest det var ei heller spesiell vinkling i høve til temaet i interpellasjonen. Statsråden hadde i sitt innlegg eit breiare perspektiv på korleis kraftbalansen kan sikrast i Noreg i tida som kjem. Han peika m.a. på at det er viktig å ha både nødvendig kapasitet i den innanlandske produksjonsstrukturen, med mange energikjelder, og å ha eit godt linje- og overføringsnett innanlands og mellom Noreg og utlandet. Vi veit at i Nord-Sverige er det betydeleg overkapasitet av elkraft i høve til forbruket i dette området. Utbygging og forsterking av linjenettet mellom Noreg og Sverige vil difor vera svært viktig for å sikra kraftbalansen også i den nørdste delen av landet, som har vore tema i tidlegare debattar, seinast i tilknyting til Snøhvit. I dialog med fleire av miljø- og naturvernorganisasjonane har det vore peikt på at m.a. enøktiltak kan redusera behovet for elkraft. Eg er faktisk glad for engasjementet og innspela frå miljø- og naturvernorganisasjonane, og eg ser fram til at Enova vil ha sterk fokusering på enøktiltak. Oppgradering og modernisering av eldre vasskraftverk kan gi inntil 5 TWh rein og fornybar energi. Vi treng ein open dialog med miljø- og naturvernorganisasjonane om utfordringane på dette området. Tilskotsordningane til varmepumper må utvidast til å kunna dekkja fleire typar – og storleikar – anlegg. Det må faktisk vera lønsamt for enkeltbygningar også å bruka varmepumper der det elles ligg til rette for det. Det må satsast vidare på vindkraft, og ein må bruka den enorme energien som ligg i havkreftene – eller sjøkreftene – bølgjekraft, straumkraft mv., og ein må også byggja ut bioenergien vidare. Som statsråden nemnde i innlegget sitt, må vi føra ein industri- og energipolitikk som skal fremja både verdiskaping og berekraftig utvikling med fokusering på enøk. Når det gjeld det årlege forbruket i Noreg, har det altså vore ein auke på ca. 17 TWh i løpet av dei siste tiåra. Vi har fått fleire nye bustader, fleire barnehagar, skular, idrettshallar, symjebasseng, eldreinstitusjonar og moderne verksemder der helse, miljø og tryggleik står i sentrum, slik at vi har satsa riktig både offentleg og privat. Det er spørsmål om kva levestandard og kva utvikling vi skal ha vidare. Utfordringa vil bli å skaffa meir miljøvennleg og aller helst fornybar energi. Eg har tillit til at statsråden og Regjeringa vil presentera eit breitt spekter av tiltak for å tryggja kraftbalansen gjennom utbygging av overføringslinjenettet, enøktiltak og miljøriktig elproduksjon.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-15:
Akselsen presiserte at det var ikke et angrep på Regjeringen, og jeg har heller ikke oppfattet det slik. Jeg tror det er en ganske bred erkjennelse i denne sal av at det er viktig at vi sørger for næringsutvikling i hele landet, fordi det er bred forståelse i denne sal for at vi skal ha bosetting i hele landet, og for at en skal ha bosetting i hele landet, fordrer det at det er arbeidsplasser. Jeg forstod det slik at representanten Akselsen hadde oppfattet det som om det var en slags sårhet i Kristelig Folkeparti, og han kunne forstå at det var vanskelig å være med i Kristelig Folkeparti for tiden, sa han. Vel, nå er jeg med i et parti som også har hatt det vanskelig tidvis, og da jeg så avisene i dag morges, slo det meg at det kan ikke være helt enkelt i Arbeiderpartiet heller om dagen, og jeg har all mulig medfølelse i så måte. Når det gjelder arbeidsplasser i distriktene, er det et uomtvistelig faktum at i den grad det skulle bli så ille som sentralbanksjefen antydet, nemlig at det skal være 60 000 færre arbeidsplasser om ti år, vil det i særlig grad ramme distriktene. Konkurranseutsatt norsk næringsliv har mye av sin primærproduksjon i distriktene. Det betyr at hvis vi ikke tar de hensyn som sentralbanksjefen anviste for hva som kan påvirke konkurransesituasjonen for norsk konkurranseutsatt næringsliv, vil de av oss som måtte være her i salen om ti år, måtte se tilbake: Nå er det 60 000 færre arbeidsplasser, og vi gjorde ikke det som sentralbanksjefen antydet måtte gjøres for å motvirke en slik utvikling. Da er det ikke 30 øre mer eller mindre for bensinen i distriktene som er utslagsgivende, og da er det ikke 500 000 kr mer eller mindre i påfylling fra kommunale næringsfond som er utslagsgivende. Jeg er enig i at en del av virkemidlene, SND osv., er viktige i distriktspolitikken, men det har liksom blitt en todeling i forhold til virkelighetsoppfatningen av hva som er det viktigste. Det viktigste for konkurranseutsatt næringsliv vil alltid være at de generelle rammebetingelsene er konkurransedyktige i forhold til de land som konkurransen går mot. Og da er det etter mitt skjønn ikke nok å se ensidig på det som har med virkemidlene å gjøre. Der kommer jeg tilbake med en sak, og jeg håper det skal tilfredsstille Stortinget. Representanten Elvik tok opp en meget betimelig sak i forhold til dette med innovasjon, nyskaping, kompetanseheving, bedriftskultur og alt det som dermed står i forbindelse. Da vil jeg gjenta til slutt to setninger fra mitt innlegg, der jeg sa: «Regjeringen ønsker økt oppmerksomhet om entreprenørskap og nyskaping og vurderer for tiden å utvikle en helhetlig norsk entreprenørskaps- og nyskapingspolitikk. Det sier seg selv at en slik politikk må basere seg på et bredt samarbeid mellom flere departementer.» Ikke minst det som går på Utdannings- og forskningsdepartementet, vil være avgjørende når man skal utmeisle en næringspolitikk for de bedriftene som vi skal leve av når oljealderen går mot slutten.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-05-07:
Jeg vil foreslå Anne Berit Andersen og Øyvind Halleraker.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-05-07:
Jeg vil på vegne av Eli Sollied Øveraas, Ola D. Gløtvold og meg sjøl fremme et privat forslag om lik støtte ved assistert befruktning og adopsjon fra utlandet.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
På vegne av representanten Arne Sortevik og meg selv vil jeg først fremsette et forslag om å innfri den økonomiske merbelastning som et økt antall utenlandsstudenter har påført ANSAs informasjons- og rådgivningstjenester. Jeg vil deretter fremme et forslag på vegne av de samme om å endre vilkårene i Statens Lånekasse for Utdanning slik at elever som tar fagutdanning i videregående skole, kan søke stipend og studielån i den verdiskapende del av sin utdanning.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-07:
Jeg har ikke glemt at vi satt i regjering. Jeg har ikke glemt at vi satt i en regjering som foreslo en bevilgning til distriktene som var på 350 mill. kr mer enn det denne regjeringen gjorde. Jeg har ikke glemt at vi satt i en regjering som foreslo en bevilgning til næringspolitiske tiltak som utløste 1,7 milliarder kr mer enn det denne regjeringen la opp til. Det representanten Sanner og denne regjeringen ser ut til å ha glemt, er at skattepolitiske tiltak ikke virker i forhold til dem som ikke betaler skatt. En bedrift som ikke er etablert, betaler ikke skatt, og kommer kanskje ikke til å betale skatt på mange år framover. Derfor er det for generelt å si at generelle virkemidler i skattepolitikken er det som stimulerer distriktene. Det er behov for spesielle virkemidler, og på grunn av at vi har brukt spesielle virkemidler, har vi kommet lenger enn andre land. Jeg har den største ydmykhet i forhold til at vi ikke har nådd helt fram. Vi har ikke nådd helt fram, ikke minst gjelder det i mitt eget fylke. Jeg har samtidig en ydmykhet i forhold til at dersom vi ikke hadde hatt den aktive distriktspolitikken som vi har hatt i Norge, og som det har vært en rimelig bred enighet om mellom Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet, så hadde vi vært atskillig lenger borte fra målene. Og det er det som er problemstillingen nå. Problemstillingen er at i en situasjon hvor vi ser at distriktene utfordres, er ikke svaret å kutte bevilgninger på ordninger som vi vet fungerer. Det er ikke slik at de ulike virkemidlene gjennom SND er målløse og ikke fungerer. Det er ikke slik at kommunale næringsfond er målløse og ikke fungerer. Tvert imot har disse virkemidlene vist seg å fungere. Derfor er det ekstra alvorlig at Regjeringen velger å kutte der for å gi 1,4 mill. kr i skattelette i snitt til de hundre rikeste i dette landet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-07:
Når det gjelder transport, synes jeg for så vidt det kan være interessant å nevne at Arbeiderpartiets regjering er den eneste regjering, så langt jeg kjenner til i nyere tid i hvert fall, som har foreslått redusert avgift på bensin og diesel. Det er faktisk ingen andre regjeringer som har gjort det. Derimot har Fremskrittspartiet stemt sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti om å fjerne fraktutjamningen. Så kan man diskutere avgiftsnivået. Men det å fjerne fraktutjamningen betyr at prisen på bensin og diesel i enkelte utkantområder øker med opp til 50 øre pr. liter, at fyringsoljen øker med 60 øre pr. liter, at prisen på enkelte frukt- og grønnsaksorter øker med 1,25 kr, og at prisen på melk øker med 20 øre. Det er en kostnadsøkning. Det har Fremskrittspartiet stemt for. Jeg bare tar det til orientering. Så reiser representanten spørsmålet: Har de distriktspolitiske virkemidlene virket? Ja, de har det. De har ikke nødvendigvis virket godt nok, men dersom vi ikke hadde brukt de distriktspolitiske virkemidlene, dersom vi ikke hadde hatt en klar distriktsprofil, f.eks. i norsk landbrukspolitikk, og i tillegg hatt en bevisst distriktspolitisk satsing gjennom egne virkemidler, hadde befolkningssituasjonen i utkantområdene vært en ganske annen enn den vi i dag ser. Så skal vi være ydmyke i forhold til det at vi ikke har nådd målet slik vi har formulert det, at vi skal bevare hovedtrekkene i bosettingsmønsteret, i den forstand at vi ser at det er en ganske betydelig nedgang, ikke minst i mitt eget hjemfylke. Men man kommer ikke nærmere målene ved å svekke virkemidlene. Jeg har ganske stor respekt for en industrileder som Jens Petter Ekornes. Jeg går ut fra at Høyre også har respekt for ham, siden man velger ham inn i sentralstyret. Han er en av dem som har påpekt de kraftige virkningene som følge av denne regjeringens nærings- og distriktspolitikk. Han har kalt det for en katastrofe. Jeg må si at jeg håper at også regjeringspartiene tar inn over seg de signalene som kommer fra deres egne. Det er ikke slik at det er Arbeiderpartiet som har brukt sterkest ord i denne debatten.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-07:
Jeg er enig med representanten Karin Andersen i at det som skjer i den generelle politikken, i mange sammenhenger har vel så stor betydning for utviklingen i distriktene som det som skjer i det som vi kan kalle for den spesielle distriktspolitikken. La meg nevne et eksempel på det. Regjeringen lanserte for kort tid siden at man ønsker et større privat innslag i skolen. Det vil sannsynligvis føre til at man vil kunne få en svekkelse av tilbudet i distriktene i forhold til sentrale strøk, relativt sett, på samme måte som et mer privatisert helsevesen åpenbart vil virke sentraliserende, ganske enkelt på grunn av at blir det flere private helsetilbud i sentrale strøk, betyr det at medisinsk personell i større grad finner et arbeid der de i utgangspunktet ønsker å lokalisere seg, i et kjøpesterkt marked, og det blir færre igjen til å betjene distriktene. Derfor tror jeg det er viktig å få belyst denne typen utfordringer. Kanskje har vi i ønsket om å foreta omstillinger som i seg selv er nødvendige, bl.a. i den offentlige virksomheten, sett på den enkelte sektor isolert og ikke i sterk nok grad sett på de samlede sumvirkninger som har vært i enkelte lokalsamfunn. Enkelte lokalsamfunn er blitt relativt hardere rammet av det enn andre. Vi prøver å bøte på det gjennom omstillingstiltak, men jeg tror vi skal være oppmerksom på at denne typen omstillinger selvfølgelig også har en del virkninger i de enkelte samfunn. Når det gjelder spørsmålet om å få belyst de ulike distrikts- og regionalpolitiske konsekvensene, mener jeg i utgangspunktet at det følger av den alminnelige utredningsplikten, at man også får belyst det gjennom den, men det er viktig at man kjenner til de regionale konsekvensene i forhold til de beslutninger som man skal treffe.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-05-07:
Jeg må først få lov til å berolige statsråden med at jeg mener det samme nå som jeg mente i begynnelsen av april. Jeg står fast på at hovedproblemet i dagens situasjon ikke er mangel på kunnskap, men at Regjeringen gjør det stikk motsatte av det som er nødvendig. Så har det kommet betydelig kritikk mot Regjeringens distriktspolitikk. Og det er riktig, som statsråden viser til, at Arbeiderpartiet har kritisert den, men det er jo ikke Arbeiderpartiet som har brukt de sterkeste ordene. En av dem som har brukt de sterkeste ordene, er nyvalgt sentralstyremedlem i Høyre. Jeg går ut fra at det kanskje har noe å gjøre med at han har satt fingeren på et punkt som også en del av Høyres landsmøte mener er viktig. Det var han som brukte ordet «katastrofe», ikke Arbeiderpartiet. Så hadde jeg da forventet at Regjeringen og statsråden i noen grad tok innover seg den kritikk som er kommet, også fra egne partifeller. Men i dag får vi altså revidert budsjett. Hva ligger så i revidert budsjett på dette området? Det er ingen bevilgninger til kommunale næringsfond. Det er ingen bevilgninger til fraktutjamning, hvor kuttet har vært kraftig kritisert. Det er riktig at det er et nytt tiltak under SND: Man gir en bevilgning for å kunne si opp 100 mennesker i SND, slik at virkemiddelapparatet i betydelig grad blir svekket, og så langt jeg har forstått, gjelder det stort sett samtlige fylker. Har statsråden overhodet ikke tatt noen notis av de sterke reaksjonene som også har vært blant Høyres ordførere og Høyres velgere rundt omkring i landet i forhold til Regjeringens svekkelse av distriktspolitikken? Eller er det slik at hun ensidig tror på virkningene av skatte- og avgiftspolitikken?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-05-07:
Når man sitter og lytter til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, virker det som representanten har glemt at det ikke er mange måneder siden han selv forlot regjeringskontorene, og at han har glemt at han representerer et parti som stort sett har sittet med regjeringsmakten. Problemene med fraflytting er jo ikke noe problem som har oppstått etter 10. september, det har vært et stort problem i alle de år Arbeiderpartiet har styrt. Så fremfor å angripe Regjeringen burde man kanskje heller ha et litt mer selvkritisk lys på om egen politikk har fungert. For vi er åpenbart enige om målene. Vi er enige om at det skal være godt å bo og mulig å bo over hele landet. Vi ønsker å satse mer på utdanning, på forskning, på muligheten til å utnytte ressursene og til å videreforedle ressursene langs kysten. Vi ønsker å redusere avstandsulempene gjennom å satse på teknologi og samferdsel, og ikke minst ønsker vi å bedre rammebetingelsene for bedriftene. Schjøtt-Pedersen siterer en rekke representanter for regjeringspartiene. Har Schjøtt-Pedersen glemt opprøret mot Jens Stoltenberg? Har han glemt opprøret mot ham selv da han som finansminister reiste rundt i landet? Dette henger ikke på greip. Regjeringen ønsker å styrke distriktspolitikken, derfor reduserer man skatter og avgifter og bedrer rammebetingelsene. Regjeringen ønsker å styrke distriktspolitikken, derfor satser man mer på samferdsel. Regjeringen ønsker å styrke distriktspolitikken, derfor satser man på å styrke regionene. Man ønsker å satse på mulighetene. Det som er Schjøtt-Pedersens svar, er mer av den politikken som ikke har fungert. Når skal vi høre et selvkritisk ord fra den tidligere finansministeren? Når skal vi se at også Arbeiderpartiet er villig til nytenkning i distriktspolitikken, slik at vi kan oppnå de målene som vi åpenbart ikke er altfor uenige om?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Jeg registrerer at representanten Schjøtt-Pedersen hele tiden snakker om de virkemidlene som har virket, og som nå blir redusert. Så mitt første spørsmål er: Mener virkelig representanten Schjøtt-Pedersen at vi i dag ser at de virkemidlene han sikter til, har virket, når vi opplever den form for utflytting av ikke bare mennesker, men arbeidsplasser fra distriktene som vi ser? Det er jo interessant å se at hvis man tar statistikk og ser på utviklingen fra 1980 og fram til i dag, så er det slik at for hvert år man har økt overføringen eller brukt de virkemidlene som Schjøtt-Pedersen peker på, har fraflyttingen fra distriktene økt. Desidert høyest var tallet fra 1989–1993, da overføringene, eller de virkemidlene som Schjøtt-Pedersen peker på, var de høyeste i norgeshistorien. Jeg vil gjerne utfordre representanten Schjøtt- Pedersen på hvorvidt dét er beviset på at de virkemidlene som han sikter til, har virket. Så reagerer jeg på en annen ting. Det virker på meg som om Schjøtt-Pedersen er veldig opptatt av infrastruktur og kostnader på langtransport. Da er mitt enkle spørsmål til representanten: Er det slik at Arbeiderpartiet uansett om de er i posisjon eller opposisjon, har brukt sin makt til å prioritere infrastruktur ute i distriktene? Framgår det noe sted at Arbeiderpartiet har vært det partiet som har stått i spissen for å bygge veier i distriktene på en måte som kanskje kunne ha bevart de arbeidsplassene som har vært der? Schjøtt-Pedersen peker også på de 100 000 som har flyttet ut de siste 50 årene. Da vil jeg spørre representanten Schjøtt-Pedersen om hvor mange arbeidsplasser som er flyttet ut i det samme tidsrommet på grunn av den skatte- og avgiftspolitikken som har vært ført i Norge.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Nå gikk jo ikke jeg så langt som representanten Andersen, men jeg kan gjerne gjøre det i replikkordskiftet nå og si at ja, jeg tror dette er en oppfølging av Fremskrittspartiets merknader. Det sa jeg også i mitt innlegg. Når statsråden i sin redegjørelse peker på at vi bør konsentrere oss om sterke vekstregioner og regionsentre der det fins grunnlag for vekst, er jeg enig i det. Hvis man ser Nord-Trøndelag isolert, har man der fire–fem regioner med et vekstpotensial. Jeg mener at Nord-Trøndelag bør konsentrere seg om disse områdene. Det vil føre til at kretsene rundt disse regionene kanskje vil berge bosettingen – istedenfor at de, som i dag, legges ned. Det er mitt utgangspunkt. Og det tror jeg på. Representanten Karin Andersen var inne på dette med valgkamp, og det er litt interessant, siden jeg møtte nestlederen i SV, Inge Ryan, til mange debatter i fjor. Under en av de debattene fikk jeg bekreftet av han at Fremskrittspartiets distriktspolitikk er verdens beste hvis en ser den isolert i Nord-Trøndelag. Og det vil jeg utnytte. Hvis vi får utvidet det til å gjelde hele landet, vil Fremskrittspartiets distriktspolitikk bli verdens beste også i en større målestokk. Fortsatt er 17 fylker nettoleverandører til storsamfunnet. To fylker – kanskje tre – har negativ leveranse, dvs. mottar mer enn de leverer. Poenget er at i hvert fall for Nord-Trøndelags del bør det være slik – som Inge Ryan støttet meg i i valgkampen i fjor – at vår politikk er best når det gjelder å la distriktene få beholde mer av verdiskapingen sin selv. Når det gjelder forslag nr. 1, er svaret mitt selvfølgelig nei. Vi kan ikke støtte et forslag som sier at distriktspolitikken – og SVs distriktspolitikk – på en måte skal være grunnlaget for alle forslag som vedtas i Stortinget i økonomisk sammenheng. Det er jo det som har vært grunnleggende feil i 20–25 år – at distriktspolitikken har fått styre den økonomiske politikken i Norge.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Fremskrittspartiet skal være med og satse på Nord-Norge på samme måte som vi skal være med og satse på resten av landet. Men vi har andre virkemidler, og det prøvde jeg å gi uttrykk for i mitt hovedinnlegg. Jeg føler, som jeg sa, at det i den redegjørelsen som ligger på bordet nå, ligger mange signaler som jeg kan tolke dit hen at Fremskrittspartiets virkemidler i større grad skal benyttes, og det er jeg glad for. Men det gjenstår å se hvorvidt de blir satt ut i virke. Når det gjelder tiltakssonen, vil ikke Fremskrittspartiet endre noe på vår politikk på det området. Det tror jeg heller ikke at folk som bor i Troms eller i Finnmark, ønsker at vi skal gjøre. Jeg tror at folk i Troms og i Finnmark, på lik linje med resten av landet, ønsker å være selvberget. Det må vi gi dem en mulighet til gjennom å endre rammevilkårene generelt. Jeg er selvfølgelig fullt innforstått med at de klimatiske forholdene er annerledes. Derfor legger vi inn en hel masse ressurser, både i forhold til kysten, veier, rassikring osv., fordi avstandene og de klimatiske forholdene er slik som de er. Men fortsatt er det altså slik, selv om mange regjeringer de siste 25 årene har sørget for en fraflytting fra disse områdene, fordi en ikke har hatt en foredling av råstoffet. Foredlingen har man stort sett flyttet til Danmark – 40 000–50 000 arbeidsplasser har forsvunnet dit. Poenget må være å få disse arbeidsplassene tilbake. Da må vi vri rammevilkårene for den typen virksomhet i Troms, i Finnmark og i Nordland – på Vestlandet for den del – slik at vi får etablert bedrifter og får tilbake de arbeidsplassene som vi gjennom skatte- og avgiftspolitikken har skjøvet fra oss de siste 30 årene. Det tror jeg må være en målsetting. Jeg håper at både Kristelig Folkeparti og Regjeringen for øvrig kan være enige om en slik strategi.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Representanten Meltveit Kleppa ødela svarreplikken min, for å si det slik. Jeg hadde nemlig tatt fram noen sitater fra år 2000 da Senterpartiet hadde ministeren, og tenkte jeg skulle svare med noe som ble sagt i redegjørelsen den gangen. Når det gjelder entreprenørskap, prøvde jeg å si noe om det også når det gjelder SND og bygdeutviklingsmidler og de tiltakene der, som jeg på en måte betrakter som knoppskyting. Fremskrittspartiet vil være med og sørge for at vi drar ut nok risikokapital til at vi får en vekst i gründervirksomheter og entreprenørskap ute i distriktene. Men vi gjør ikke det ved den type knoppskyting som har skjedd gjennom SND og bygdeutviklingsmidler. Vi ser for oss et statlig fond med midler som kan brukes i den virksomheten. Men da snakker vi ikke om knoppskyting. Da snakker vi om midler i en størrelsesorden som virkelig kan skape arbeidsplasser ute i distriktene. Det er det som er nødvendig, nemlig å få i gang lokomotiv som enten ligger der, og som kanskje holder på å stoppe i dag, eller å etablere nye lokomotiv ute i distriktene. Vi er fullstendig klar over at ressursene og råstoffene ligger i distriktene, og da må vi benytte dem der. Da er jeg tilbake til det jeg sa om foredling, og om å få tilbake arbeidsplasser som er tapt. Når det gjelder bredbånd – det er mulig at jeg tar en sjanse her nå – har jeg personlig ingen motforestillinger mot forslaget om det. Jeg ser på bredbåndsutbygging som en satsing på infrastruktur generelt, og der har det offentlige et ansvar på lik linje med strøm, vei og telekommunikasjon. Her må jeg selvfølgelig ta et forbehold siden jeg ikke har fått godkjenning til det i gruppen min. Jeg vet ikke helt hva vi har gjort på dette området tidligere, men jeg ser det som naturlig at Fremskrittspartiet støtter en utbygging av bredbåndsnett.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
En blir nesten litt forvirret når en lytter til det siste replikkordskiftet. Replikanten Sandal uttrykker at her er det katastrofe og en helt ny kurs, så nær som 180 grader omvending i distriktspolitikken, mens representanten Apelthun Sæle i sitt innlegg gir utrykk for at det nesten ikke er noen endringer som har skjedd. Den som skal prøve å tolke det som ligger i selve redegjørelsen, blir litt frustrert. Men min utfordring til representanten Apelthun Sæle går på det som hun var inne på helt i slutten av sitt innlegg, og det gjelder dette med samferdsel. Nå er det slik at for å få hentet ut det vekstpotensialet som er ute i distriktene – og representanten pekte helt riktig på det som er problemet – må man korte ned avstanden til markedet. Det er i hvert fall ikke slik at Kristelig Folkeparti på en måte kan skryte på seg at de har gått i bresjen for å øke midlene til samferdsel. Nå er det slik at i enkelte regioner er det en E6-trasé hvor man kan kjøre med en gjennomsnittshastighet på 40–50 km/t. Vi har riksveier som er i en så elendig forfatning at når en skal ut med varene, må trailerne stoppe når de møter hverandre. Dette hindrer trafikken. Ikke bare har man en elendig veistandard, men hastigheten med hensyn til å få ut varene er en så betydelig negativ faktor for næringslivet at det utgjør utrolig mange millioner kroner. Og da er min utfordring til representanten Apelthun Sæle: Er det virkelig sånn at Kristelig Folkeparti vil stå sammen med Fremskrittspartiet og få til det skikkelige løftet på samferdselssektoren som er nødvendig, og som må til for at vi skal berge det som er av arbeidsplasser ute i distriktene, og for å få skapt nye arbeidsplasser ved å utnytte de mulighetene man faktisk har utmed kysten og i distriktene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Jeg setter veldig stor pris på at politikere er ærlige, og representanten fra Venstre var ærlig. Det står respekt av at hun stod på talerstolen og innrømmet at Regjeringen har oppgitt bosettingsmålet. Jeg kom med noen uttalelser i en interpellasjonsdebatt som var i Stortinget for en tid tilbake. Der jeg sa noe slikt som at distriktspolitikken i altfor stor grad består av overføringer uten at det stilles krav. Dette har ført til at man konserverer både bosetting og en gammeldags næringsstruktur. Den gamle forestillingen om at alle har rett til å bo hvor de vil, uavhengig av jobb eller ikke, kan ikke råde lenger. Dette sa jeg i den debatten. I den sammenhengen fikk jeg passet mitt påskrevet av politikere fra mange parti, også fra Venstre, rundt omkring i det ganske land. Derfor blir min utfordring og mitt spørsmål til representanten Vihovde i forhold til det hun nå sa i sitt innlegg: Deler representanten fra Venstre synet på mine uttalelser som kom i den interpellasjonsdebatten? For det er vel ikke noen forskjell på det jeg sa der, og det som representanten på en måte gjengir i sitt innlegg, og som på en måte er en bekreftelse i forhold til det som står i distriktsredegjørelsen?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Jeg kan nesten ikke unnlate å komme inn på den forrige replikkrunden. Når man lytter til representanten Schjøtt-Pedersen om de 100 ansatte i SND som nå står i fare for å miste sine stillinger, er det liksom essensen i den distriktspolitikken som har vært ført: En er mer opptatt av å ha ansatte i SND. I dag skrikes det etter arbeidskraft – det er jo en stor debatt. Vi mangler arbeidskraft. Så de 100 ansatte i SND burde da sannelig finne seg en jobb å gjøre i det arbeidsmarkedet som finnes i Norge i dag. Det som jeg imidlertid ønsker å utfordre statsråden på, er det statsråden sier i forhold til at distriktene blir de store taperne ved lønns- og prisstigning og renteøkning. Og jeg er helt enig. Men statsråden nevnte ikke transportkostnadene, som er økende. Jeg er helt enig i at det er distriktene som blir de store taperne ved høye lønnskostnader, prisstigning og en eventuell renteøkning. Nå ser vi alle disse faresignalene. Vi har fått det bekreftet i forhold til lønnsøkninger – store lønnsøkninger i særdeleshet i offentlig sektor. Vi ser også en viss økning i prisstigningen, og det er truet med renteøkninger. Da vil jeg gjerne utfordre statsråden i forhold til det: Er det ikke nå kanskje på tide at også Regjeringen tenker i de baner som Fremskrittspartiet utfordret Regjeringen på tidligere i vinter, å bruke skatte- og avgiftspolitikken i større grad, i håp om å redusere i hvert fall lønnsøkningene gjennom å la folk få det i form av netto overføringer? Det andre er at statsråden sier at det er vanskelig å komme på selektive tiltak. Men det burde være lett for Regjeringen å fortelle hva en mener om forenkling i landbruket, og hva en mener med markedsbygging av Norge. Det burde ikke være vanskelig for statsråden å komme med konkrete eksempler på hvordan det skal gjøres.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Det hadde kanskje ikke vært nødvendig å ta ordet flere ganger, men etter de siste innleggene – nå tenker jeg spesielt på representanten Rudihagen, representanten Torny Pedersen og nå sist representanten Meltveit Kleppa fra Senterpartiet – er vi tilbake til den type distriktspolitikk som hører 1970-tallet til. Og det er det som er noe av problemet. Man bør prøve å tenke litt offensivt og positivt i forhold til distriktspolitikken, noe som jeg håper og tror at Regjeringen vil gjøre gjennom den redegjørelsen som ligger her. I stedet for å snakke om kommunene, må vi snakke om innbyggerne i kommunene. I stedet for å snakke om fylkeskommunens eksistens, må vi snakke om innbyggerne i den enkelte region. I stedet for å snakke om SND og ansatte må vi snakke om å utvikle næringsliv. I stedet for å snakke om byråkratiet innenfor veikontorene, må vi snakke om veier. Det er her vi har problemet når det gjelder å få gjennomslag for en ny kurs innenfor distriktspolitikken. Da er det altså nå i dag bevist at Arbeiderpartiet og Senterpartiet blir voldsomt konservative i sin tenkemåte. Jeg registrerer at representanten Meltveit Kleppa hadde mange flotte utfordringer til Regjeringen i avslutningen på sitt innlegg som Fremskrittspartiet ikke har noe problem med å være med på deler av. Men problemet med Senterpartiet er at de skal videreføre dem med den samme typen tiltak som har vært praktisert og prøvd i ti år, og som har vist seg å være mislykkede. En annen ting: Når representanten Rudihagen snakker om bosetting, kobles det igjen opp mot småskalalandbruket. Hvorfor kan vi ikke lytte til dem som driver med landbruk, produsentene innenfor landbruket, som ikke ønsker den type utvikling, men som ønsker å få et enklere regelverk og muligheter til å ekspandere innenfor markedet, innenfor den næringen de kan, slik at bonden selv kan bli stolt av det han holder på med? Det Senterpartiet står for, er en hindring for akkurat den utviklingen. Representanten Pedersen presiserer og legger på en måte noe negativt i at folk flytter. I utgangspunktet sier Arbeiderpartiet at folk må få lov til å bo hvor de vil, det er viktig. Men hvis folk gjør det og flytter fordi de ønsker å bo et annet sted, så blir det altså feil. Vi må erkjenne at folk i dette landet har noe valgfrihet igjen, og vi må i hvert fall ikke ta fra dem det lille de har igjen, men heller sørge for å styrke det. Og det gjør vi ved å la folks behov og ønsker få større gjennomslag fremfor å ta hensyn til byråkrati og en enda mer svulmende offentlig sektor.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-05-07:
Takk, president. Ellers deler jeg representanten Meltveit Kleppas refs – for å si det slik – i forhold til presidentens engasjement i tidligere debatter. Men det som det var viktig for meg å få fram nå, var: Hvis Senterpartiet virkelig mener noe med å satse på samferdsel og vei, skal de ikke ha noen problemer med å få støtte fra Fremskrittspartiet når det gjelder det. Poenget er at Fremskrittspartiet har stått for en slik politikk i ti år, mens Senterpartiet ikke har villet være med på det. Men hvis det er en endring i Senterpartiet, skal det ikke være noe problem verken i forhold til Rogaland eller andre fylker. Men da må vi ta et løft som vises, og ikke med småpenger, for å si det rett ut. Når det gjelder SND: Ja, det er noe av den samme modellen vi jobber ut fra, men da ønsker vi oss bort fra knoppskyting. Det nytter ikke å basere seg på arbeidsplasser i distriktene ved å la enkeltindivid få 15 000 kr for å etablere en bedrift på egen gård eller i egen husholdning. Vi må satse større. Når det gjelder produsentene innenfor landbruket, altså bøndene selv, lytter jeg til dem. Jeg lytter ikke til Værdal. De bøndene jeg har kontakt med, ønsker en forenkling av systemet, slik at de får være med på konkurransen og videreutvikle den produksjonen de står for, eksempelvis gjennom større muligheter for samdrift, noe som Senterpartiet er imot.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Det er interessant å diskutere om de distriktspolitiske virkemidlene som sådan har virket, men det er også interessant å diskutere hvordan den generelle politikken virker. Nå har en del av distriktspolitikken fått en slags rolle i å dempe skadevirkningene av generell politikk, fordi man gjennom den ikke greier å ta alle de hensyn som vi sier vi skal ta. Hvis man har tenkt å føre en god distriktspolitikk, må man vite hvordan politikk på forskjellige områder slår ut i distriktene. SV har i mange år tatt til orde for at vi må få utredet de distriktspolitiske konsekvensene av omlegginger av generell politikk. Vi fremmer i dag et forslag om det sammen med Senterpartiet, og hittil har ikke Arbeiderpartiet villet vært med på det. Jeg vil utfordre Arbeiderpartiet på det. Hadde det ikke vært lurt å vite hvordan omlegginger, f.eks. i samferdselssektoren, på telesektoren, i industripolitikken, av handelsregimer – altså på alle områder – virker på distriktspolitikken? Hvor kommer aktiviteten? Hvor kommer arbeidsplassene? Jeg vil ta et konkret eksempel. Hvis vi ser på energipolitikken, er det et område med uutnyttete energipotensialer. Det er god miljøpolitikk, det gir mange arbeidsplasser i distriktene, og det er god distriktspolitikk å utnytte bioenergi. Der har ikke Arbeiderpartiet hittil vært offensivt og vært med på å lage et avgiftsregime som ville få både god miljøeffekt og god distriktseffekt, fordi her kommer arbeidsplassene og aktiviteten i distriktene. Kan Arbeiderpartiet nå tenke seg å være med på dette forslaget, så vi vet hva vi gjør når vi vedtar omlegginger på andre politikkområder, og ser hvordan det slår ut også i distriktspolitikken?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Jeg tror sannelig Regjeringens distriktspolitiske redegjørelse har vært så sterk kost at til og med Fremskrittspartiet har begynt å bli bekymret for at det ikke er nok distriktspolitikk. Da vi behandlet distriktsmeldingen i fjor vår, mente Fremskrittspartiet at det ikke var noe negativt ved sentraliseringstendensen, og at de ville «føre en aktiv politikk for å legge til rette for økt vekst og kvalitet i strøk som folk flytter til». Jeg oppfatter at det har Regjeringen gjort. De har fulgt opp Fremskrittspartiets merknader i innstillingen. Og så står Sandberg her og nesten argumenterer med at jo, det vil bli vanskelig, i hvert fall vil det bli det i Nord-Trøndelag. Der har man noen problemer som vi ikke har tatt nok hensyn til. Jeg har derfor lyst til å utfordre Fremskrittspartiet når det gjelder forslag nr. 1, som Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer i dag. Det går rett og slett på at vi skal vite hva vi gjør. Da man før jul behandlet budsjettet her i huset, ble det vedtatt forslag som bl.a. gikk på samferdselssektoren, på fristilling og på AS-ifisering. Offentlig virksomhet skal deles opp i en bit for bit-politikk, og den ene handa skal ikke vite hva den andre gjør. Da vet man slett ikke hva summen vil bli til slutt – og overhodet ikke hvordan det vil virke for distriktene, som Sandberg tydeligvis er opptatt av nå. Kunne Sandberg tenke seg å støtte dette forslaget, og i hvert fall vite om – og se i øynene – konsekvensene av de vedtakene man gjør? På den måten kunne man i fremtidige valgkamper kanskje slippe å se det store spriket som fins mellom Fremskrittspartiets politikk i Stortinget, hva de mener der om distriktspolitikken, og alle de gråtekulene vi må være vitne til ellers, ute i lokalmiljøene, der de gråter for både den ene og den andre etaten som skal legges ned.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Jeg tror det gikk ganske tydelig fram av mitt innlegg i stad at skuffelsen i SV har vært stor etter at den distrikts- og regionalpolitiske redegjørelsen ble lagt fram. Vi oppfattet at statsministeren, som sjef for Regjeringen, ikke bare tok en viss sjølkritikk, men at han også så at det her var behov for å gjøre nye ting. Og vi oppfattet at det var en forsterket innsats overfor distriktene vi skulle se. Da redegjørelsen kom, oppfattet vi det slik, som jeg sa i innlegget mitt i stad, at det som ble lagt fram, for så vidt var ærlig Høyre-politikk, men distriktspolitikk var det ikke. Når man skal føre denne linjen videre, vil det i sin konsekvens bety at man har fjernet en del viktige distriktspolitiske virkemidler som vi i hvert fall vet har positive virkninger, før man har fått nye virkemidler på plass. SV er enig i at det trengs mange nye tanker rundt distriktspolitikken. Vi tror at det er tiltak som vi ikke har prøvd. Vi tror bl.a. også at det er veldig viktig og helt nødvendig å få utredet de distriktspolitiske konsekvensene av store politikkområder for å få vite om vi tar tilstrekkelig hensyn til distriktene når vi legger om på disse områdene. Og det er ett stort område som jeg tror alle er oppmerksomme på – jeg håper i hvert fall det – og det gjelder den differensierte arbeidsgiveravgiften som, slik den er, kun er godkjent fram til 2003, for da skal den opp til ny notifikasjon i EU. Det betyr at vi kan få ganske strenge begrensninger og andre begrensninger på den enn det vi har hatt i dag. Alt dette borger for at vi må få nedsatt en slik kommisjon fort, og at det må jobbes grundig. Men vi må si at vi ikke finner noen sammenheng mellom statsminister Bondeviks positive utgangspunkt i interpellasjonsdebatten og den redegjørelsen som Regjeringen la fram bare noen uker etterpå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Nei, SV er ikke redd for forandring. Tvert imot hadde vi en interpellasjonsdebatt om dette her i Stortinget for under en måned siden, der vi i hvert fall fikk et positivt svar, at Regjeringen ønsket en bedre og sterkere distriktspolitikk, og at man så at man trengte noen nye svar. At det bare var ord, er trist. Det får de som har lovet for mye, rydde opp i sjøl, men SV er nødt til å stå for det vi mener. I fjor vår skrev vi altså det Regjeringen nå sier, at folk må få bo der de vil, men at det er et politisk ansvar å gjøre det valget mulig. Hvis man skal gjøre det, må man for det første vite hvordan den politikken som vi fører på forskjellige områder, virker inn på folks valg. Er det sånn at de omlegningene vi foretar, gjør det dyrere og vanskeligere å bo i distriktene enn i byen, synes ikke SV det er noen god virkning. Vi ønsker en politikk som gjør det mulig for folk å ta de valgene. Hvis man f.eks. fører en politikk overfor næringslivet som gir mest skattelette til de bedriftene som går bra, og minst hjelp til dem som vil opp og stå, må vi se på virkningene av det. Hvordan virker det hvis man f.eks. fjerner dobbeltbeskatningen på aksjeutbytte? Hvor forsvinner de pengene? De forsvinner ikke ut i distriktene, de forsvinner inn til sentrum. Det synes ikke SV er noen god politisk fordelingsprofil, verken mellom personer eller mellom landsdeler. SV er ikke redd for vekstkraftige regionsentre. Men det er jo ikke det Regjeringen har foreslått. Regjeringen har foreslått en balansert befolkningsvekst i landsdelene. Det betyr at vi som bor i Hedmark, skal være veldig godt fornøyd hvis veksten kommer i Oslo. Jeg må si at folk oppi Østerdalen er ikke spesielt fornøyd med det. Og vi som bor nedover på Finnskogen, synes også at det er en stusslig hjelp å få fra denne Regjeringen i forhold til det valget de sier at de skal gi oss, nemlig at vi skal få lov til å bo hvor vi vil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
I SV er vi slett ikke pessimistiske. Vi er optimistiske. Derfor har vi lagt såpass stor vekt på distriktspolitikken fordi vi tror det fins muligheter. Problemet er at Regjeringen og Fremskrittspartiet ikke vil ta i bruk disse mulighetene. SVs viktigste satsingsområde for å bidra til næringsutvikling utover det ganske land er vår store satsing på forskning og utdanning. Det har vi satset på i mange år, for menneskene i dette landet er jo den viktigste ressursen. Men det er klart at det er enda viktigere utover på bygdene der det er færre mennesker, at man virkelig har en god skole som gjør at alle talenter og all kreativitet kommer til sin rett. Det andre satsingsområdet er forskningsinnsats, fordi der trengs det mye, for Norge ligger lavt på dette området. Vi har noen målsettinger for forskning som vi har fått med oss Stortinget på, men vi vet at forskningsinnsatsen i bedriftene i Norge er altfor liten, slik at utvikling og innovasjon ikke er god nok. Det SV har ønsket i den forbindelse, er å gi tilskudd til forskning og ikke et skatteincitament, slik som Fremskrittspartiet og Regjeringen har ønsket. Det er nettopp ut fra den tankegangen at mye av dette må foregå også i bedrifter som ikke nødvendigvis har skatteevne, og som ikke tjener så mye penger. Vår politikk går altså ut på å hjelpe de bedriftene som ikke er i en god inntjeningsfase. Vi ønsker å gi mer hjelp til oppstart, til bedriftsrådgivning og til forskning og utvikling, sånn at man kan komme opp og stå. I det øyeblikket man tjener mye penger, mener SV – for vi har en rettferdig fordelingsprofil – at man må dele overskuddet med andre bedrifter som trenger midler for å komme opp og stå. På den måten tror vi mange flere ideer vil komme opp og stå, i stedet for å måke pengene inn på områder der man har mye penger fra før, og der hjulene går rundt av seg sjøl. Vi ser det ikke som vår viktigste oppgave å bidra til at formuene øker enda mer der enn det de gjør av seg sjøl.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Jeg vil gjerne utfordre Venstre på to områder. Det er to områder som Venstre har hatt som kjernesaker. Det ene området gjelder valgfrihet, som har vært et honnørord i Venstre. I denne redegjørelsen sier man at man vil gi folk valgfrihet, at man altså sjøl skal kunne ta bestemmelsen når det gjelder hvor man vil bo, og at det er en politisk oppgave å legge til rette for det. Et av de virkemidlene som da må være på plass, er f.eks. en infrastruktur som heter bredbånd. Det er viktig for bedriftsetablering, og det er også viktig for å kunne utvikle utdanningsinstitusjoner, skoler osv., slik at de skal kunne få nytte av de nye informasjons- og utviklingsmulighetene som ligger der. SV, og tydeligvis også Regjeringen, ser at dette ikke går av seg sjøl i distriktene, for der er det ikke mange nok til å etterspørre. Markedet er altså ikke stort nok, og det blir for dyrt å bygge ut. Vi mener at man da bør ta konsekvensen av det først som sist og sørge for at denne infrastrukturen kommer på plass, slik at man ikke havner i bakleksa når det gjelder konkurranse. Utviklingen kommer likevel først der hjulene svinger av seg sjøl. Er Venstre enig i dette, og kan man tenke seg å støtte et slikt forslag? Det andre spørsmålet dreier seg om miljø. Der har også Venstre hatt en høy profil. Ett viktig område der er energipolitikken. I Stortinget ligger det nå to Dokument nr. 8-forslag til behandling, som både dreier som om å få på plass et volum, om bruk av bioenergi og annen fornybar miljøvennlig energi, og om å få på plass et avgiftsregime som fremmer miljøvennlig energi. Vi vet at dette også er distriktsvennlig energipolitikk. Bioenergi produseres i distriktene. Det gjør også en del av den andre alternative miljøvennlige energien. Vil Venstre støtte disse forslagene, slik at vi får på plass både en bedre miljøpolitikk og en bedre distriktspolitikk?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-07:
Statsråden sier at dette dreier seg mer om de store strukturene enn om enkelttiltak. Da vil jeg ta utgangspunkt i det, spesielt på to områder. Det ene dreier seg om mangelen på arbeidskraft. SV er enig med Regjeringen i at det mangler arbeidskraft. Men hvis Regjeringen faktisk mener dette, og at dette, slik jeg skjønner det, er en av årsakene til at man kutter i SND, fordi man er redd for at det blir så mange arbeidsplasser at man ikke har folk til det, hvorfor går man da hen og kutter i arbeidsmarkedstiltak, både i de vanlige og arbeidsmarkedstiltak for yrkeshemmede, i det dokumentet den har lagt fram i dag? Samtidig vet vi ut fra Regjeringens egen dokumentasjon i budsjettproposisjonene at arbeidsmarkedstiltak virker – folk kommer lettere i jobb, folk kommer lettere inn i utdanning og får gjennom det også jobb. Hva i all verden er da sammenhengen i den store strukturpolitikken? Den andre biten er forskning og utdanning. Det er jo ryggraden i framtida. Ingen av oss vet hvilke arbeidsplasser vi skal leve av i framtida, men det vi vet, er at det er folk som skal skape dem. Da er det satsing på forskning og utdanning som må være bærebjelken, enten det er distriktspolitikk eller næringsutviklingspolitikk. Jeg greier ikke å se så mye spor av det i denne regjeringens politikk, men tvert imot ser jeg veldig tydelige spor etter en regjering som ønsker en annen fordelingspolitikk, der de som gjør det godt, skal få lov til å gjøre det enda bedre på bekostning, slik vi ser det, av en framtidsrettet satsing både på forskning og utdanning som kunne sikre arbeidsplasser og utkomme for oss alle, også i framtida. Og så til slutt til resonnementet rundt satsing på bredbånd, der Regjeringen sier at den skal vurdere slik satsing. Er det ikke slik at hvis man ikke lar distriktene få det samme startutgangspunktet som sentrum, vil sentrum, der dette går av seg sjøl, få et konkurransefortrinn framfor distriktene, fordi sentrum kan være først med å utvikle arbeidsplasser? De arbeidsplassene som da er avhengig av bredbånd, må jo plassere seg der det finnes, og finnes det ikke i distriktene, må de jo til sentrum.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-05-07:
Jeg har også registrert at det har versert forskjellige oppslag i pressen. Jeg tror at det alltid vil være sånn i et samfunn som utvikler seg, at noe av det gamle, det som ikke har fungert, må endres, og det må erstattes med nye og bedre virkemidler. Det er det Regjeringen nå vil gjøre i distriktspolitikken – gå fra noe som ikke har fungert veldig godt, til noe som skal bli bedre. Når man får kommentarer rett etter en redegjørelse, er det vel heller tvilsomt om alle har rukket å lese redegjørelsen i sin helhet, og dermed fått med seg alle momentene og sett sammenhengen. Jeg vil igjen påpeke at å gå vekk fra de selektive tiltakene over til generelt bedre rammebetingelser, er en stor ny omlegging som vil bedre kursen framover. Og når Regjeringen i budsjettet la inn 12,4 milliarder kr i skattelettelse i år, betyr det lavere skatt for dem med lavere lønninger, for menneskene både i distriktene og i byene – by og land. Det ble foretatt forhøyelse av innslagspunktet for toppskatten, boligskatten ble redusert, og flypassasjeravgiften er fjernet. Det er elementer også i Regjeringens distriktspolitikk. Og ikke minst ble vilkårene for næringslivet kraftig forbedret i budsjettet. Investeringsavgiften og utbytteskatten ble fjernet, og det ble innført bedre avskrivningsregler og bedre muligheter for forskning. Også investeringene i samferdsel økte og skal økes framover. Regjeringen utreder nå et bedre skatte- og avgiftssystem. Tiltak skal være målrettet, de skal være spisset. Det er vesentlig.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2002-05-07:
Jeg er enig med Torbjørn Andersen i at turisme også er et vesentlig område i distriktspolitikken. Og det er helt klart et område som kan videreutvikles og forbedres på mange måter. Når det gjelder bruk av snøscooter, vet jeg veldig godt at det har vært omdiskutert, det har vært satt på dagsordenen, ikke minst i den siste tiden. Vi er nå inne i en forsøksperiode som går over to-tre år, hvor man skal komme tilbake til diskusjonen og endelig resultat i forhold til snøscooterkjøring. Jeg er enig i at snøscooterkjøring kan vurderes og ses på som en næring i distriktene. Vi har mange medlemmer som påpeker det momentet. Men jeg vil også si at turisme til Norge også i vesentlig grad dreier seg om å oppleve stillhet. Det behøver ikke være noen motsetning. Vi må kunne se på om det ikke går an å få til en balansert ordning på dette feltet.