John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Den foreliggende innstilling og St.prp. nr. 47 har sin opprinnelse i en enstemmig komitemerknad gjort av sosialkomiteen i Budsjett-innst. S. nr. 11 for 1999-2000, som hadde følgende ordlyd: «Komiteen mener at den store forskjellen det er i sykehuseiernes og statens oppfatning av det økonomiske grunnlaget for driften av sykehusene i år 2000, tilsier at Regjeringen raskt må komme tilbake til Stortinget med en vurdering av situasjonen og forslag til tiltak for å styrke driften.» Bondevik-regjeringen fulgte opp sosialkomiteens siterte merknad, og helseminister Høybråten nedsatte et bredt sammensatt utredningsutvalg, som fikk som oppgave å bidra til å legge et grunnlag for utarbeidelse av en stortingsproposisjon omkring sykehusøkonomien generelt og ISF-ordningen spesielt. Referansegruppen var bredt sammensatt, inklusiv tre departementer og tre ulike forskningsinstitusjoner, som Norges Handelshøyskole, Universitetet i Oslo og SINTEF-NIS. Komiteen har funnet det særlig betryggende at nettopp sentrale sykehusfaglige forskningsmiljøer har vært et sentralt element i det utredningsarbeidet som foreligger. Komiteen mener videre at også disse faglige forskningsmiljøene bør ha en sentral rolle i den fremtidige oppfølging av sykehusøkonomien generelt og av regelverket for ISF spesielt. Referansegruppen, som avgav sin innstilling 16. mars i år, og som i store trekk var enstemmig når det gjaldt konklusjonene, slo bl.a. fast følgende: Fylkeskommunenes utgiftsandel til helseformål har økt med 2,7 pst. fra 1995 til 1999, samtidig med at fylkeskommunenes frie inntekter stadig er blitt redusert fram til år 2000. Dette til tross har tjenesteproduksjonen ved de offentlige sykehus vært opprettholdt og økende. Dette understrekes av forskningsmiljøene som har deltatt i utredningsarbeidet. Det anføres fra disse: «Den faktiske veksten i behandlingsaktivitet for 98 og 99 ser ut til å ha vært større enn den veksten som har vært planlagt av staten og fylkeskommunene.» Videre anføres det: «Fylkeskommunenes budsjetter og avtaler med sykehusene ser med andre ord i liten grad ut til å være styrende for sykehusenes ressursbruk og aktivitetsnivå.» Konklusjonen på dette må være at fylkeskommunene har hatt og fortsatt har store problemer med styringen av sykehusøkonomien. Når det gjelder referansegruppen, har den i sin utredning entydig konkludert med at fylkeskommunenes ukompenserte kostnad for tjenesteproduksjonen på 1999-nivå er beregnet til 1 430 mill. kr. Det konkluderes videre med at for å kunne øke tjenesteproduksjonen med 2 pst. i år 2000, slik Stortinget har forutsatt, vil det være behov for ytterligere 694 mill. kr. Til sammen utgjør dette 2,1 milliarder kr i underdekning i sykehusøkonomien. Referansegruppen diskuterer i sin utredning også spørsmålet rundt kryptaket og hvorvidt dette bør opprettholdes. Likeledes diskuteres ordningen med gjestepasientoppgjøret. Så langt jeg kan erindre, er det utredningsarbeidet som foreligger fra denne gruppen, det første i sitt slag når det gjelder en skikkelig analysering av sykehusøkonomien generelt og ISF-ordningen spesielt. Dette til tross: Departementet legger i St.prp. nr. 47 fram forslag om en tilleggsbevilgning på totalt 1 250 mill. kr, hvorav 510 mill. kr gjelder tilleggsbevilgning for å dekke opp for høyere aktivitet i 1999, mens bare 740 mill. kr foreslås gitt for å bedre sykehusenes generelle økonomi i inneværende år, slik at den foreslåtte veksten på 2 pst. kan nås, til tross for at det i referansegruppen var enighet om en underdekning på 2,1 milliarder kr Med denne foreslåtte bevilgningen oppstår det et gap på 850 mill. kr som Regjeringen i proposisjonen mot bed-re vitende overlater til fylkeskommunene å ordne opp i. Det anføres bl.a. følgende fra Regjeringens side i denne sammenheng: «En statlig inndekning av det påviste gapet vil kunne undergrave de ansvars- og styringsprinsipp som er gjort gjeldende for helsesektoren.» Og videre: «Skal en unngå tiltakende finansiell ubalanse i fylkeskommunene, krever det både omstilling og effektivisering samt styring av aktivitetsutviklingen i sykehusene.» Som saksordfører finner jeg også grunn til å ta inn et annet kort sitat fra proposisjonen, hvor departementet anfører følgende: «Sosial- og helsedepartementet legger til grunn at sykehusenes økonomiske situasjon gjennom denne tilleggsbevilgningen blir vesentlig forbedret og at det er lagt grunnlag for en samlet vekst i år 2000 på 2 pst. i sykehusenes behandlingsaktivitet.» Denne påstanden vil jeg avvise på det sterkeste. Uttalelsen er freidig, og den er uriktig. Det samme mener vel også Arbeiderpartiets medlemmer i sosialkomiteen, idet de også fremmer forslag om en tilleggsbevilgning på 520 mill. kr for å opprettholde driften av sykehusene i 2000. Selv om det er gledelig at regjeringspartiet også her øker bevilgningen og tar ansvar, er det oppsiktsvekkende at helseministeren i denne saken går på et nederlag i forhold til egen stortingsgruppe. Selv om det er positivt å registrere at flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, går for en tilleggsbevilgning på 520 mill. kr til sykehusdriften for inneværende år, er gapet i forhold til behovet fortsatt svært stort. Særlig vil underdekningen ramme våre regionsykehus ganske sterkt. Fremskrittspartiet har sitt eget bevilgningsforslag på til sammen 690 mill. kr, hvorav 520 mill. kr går til økning av enhetsprisene, 70 mill. kr til å fjerne kryptaket og 100 mill. kr til de fire fylkeskommunale regionsykehusene. Denne bevilgningen blir imidlertid nå ikke vedtatt, og Fremskrittspartiet vil da selvfølgelig subsidiært stemme for flertallsinnstillingen på til sammen 520 mill. kr, hvorav 300 mill. kr går til økning av enhetsprisene i ISF-ordningen. Slik Fremskrittspartiet ser det, er inndekningen fra flertallet på 520 mill. kr mer enn betenkelig. Selv om de ulike partiene har noe forskjellig inndekning, har alle kuttet på medisinsk-teknisk utstyr, som samlet får et kutt på 760 mill kr. Selv 38 mill. kr til investering i psykiatrien i disse dager kutter flertallet. Det er bare Fremskrittspartiet og representanten Bastesen som foreslår en reell tilleggsbevilgning med friske penger i en størrelsesorden som vil muliggjøre normal drift ved sykehusene i resten av inneværende driftstermin. Når det i revidert nasjonalbudsjett hevdes at en kan kutte på medisinsk-teknisk utstyr til sykehusene fordi disse beløpene ikke kommer til utbetaling i inneværende år, så har det sin bestemte grunn, nemlig at fylkeskommunen med sin dårlige økonomi ikke har hatt muligheter til å dekke inn egenandelen til tross for at det faglig sett er sterkt ønskelig å skifte ut betydelige deler av det medisinsk-tekniske utstyret, som for mange sykehus’ vedkommende er over 30 år gammelt. Å drifte med slikt gammelt utstyr er etter mitt skjønn faglig uforsvarlig og ikke minst en stor sikkerhetsrisiko for pasientene. Det finanskomiteen burde ha gjort, var å gå inn med 100 pst. dekning til innkjøp av utstyr for år 2000 når den økonomiske situasjonen i fylkeskommunene er som den er. Jeg har registrert at vår nye statsminister har uttalt at denne regjeringen i løpet av en toårsperiode skal rydde opp i sykehusproblematikken. Kan en feste lit til en slik uttalelse når en ser hvordan denne regjeringen så langt i praksis ikke øker ressursene til sykehusene, men snarere tvert om kutter dem? Det er faktisk slik at ser en kuttene i revidert nasjonalbudsjett sammen med St.prp. nr. 47, ser en at flertallet her faktisk kutter mer til sykehusene enn det det lå an til i St.prp. nr. 47 og i revidert nasjonalbudsjett, framlagt av Regjeringen. Regjeringen og flertallspartiene i denne sak driver her et dobbelt bokholderi som jeg synes grenser mot «det uredelige». Til slutt tar jeg opp de forslag som Fremskrittspartiet har sammen med andre partier, og partiets egne forslag i innstillingen.