Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-12:
Det er sagt mye positivt om utenriksministerens redegjørelse. På tross av både konflikter, finanskrise og fattigdomsutfordringer er det mange positive utviklingstrekk. Globaliseringen har bidratt til å løfte millioner av mennesker ut av fattigdom, og vi ser at demokrati og markedsøkonomi vinner frem mange steder i verden. Jeg har imidlertid lyst til å sette fokus på de mange millioner som fortsatt lever i land hvor regimer undertrykker politiske og sivile rettigheter. De som lever i et demokrati og i et land som har slåss for sin frihet, har et særskilt ansvar for å stå opp for demokrati og menneskerettigheter. Jeg må innrømme at jeg skvatt i stolen da jeg hørte innlegget til Senterpartiets tidligere leder Åslaug Haga, hvor hun sa at vi må gå spesielt forsiktig frem når det gjelder menneskerettighetsspørsmål – vi må gå spesielt forsiktig frem! Hvis det er ett område hvor vi skal stå oppreist og tale med klar stemme, er det nettopp menneskerettigheter, kampen for menneskerettigheter og kampen mot undertrykkelse og trakassering. Dette er ikke et område hvor man skal ta filttøflene på. Her er det behov for at vi står opp for de verdier vi tror på. Jeg har selv gleden av å sitte i Václav Havels internasjonale Cuba-komité, som arbeider for demokrati og respekt for menneskerettigheter på Cuba. Jeg har møtt mange tidligere politiske fanger, og jeg har møtt mange familiemedlemmer til personer som fortsatt sitter i fengsel. Det har vært sterke møter med både familiemedlemmer og personer som selv har sittet i fengsel kun på grunn av én ting: fordi de står opp for demokratiet, fordi de står opp for menneskerettigheter, fordi de står opp for ytringsfrihet. De skal føle at vi arbeider sammen med dem. Det er fortsatt mer enn 220 politiske fanger på Cuba, og det har vært få substansielle fremskritt når det gjelder menneskerettighetssituasjonen på Cuba de senere år. Vel er det riktig at flere kanskje kan kjøpe seg en brødrister, en mikrobølgeovn eller mobiltelefon hvis de tjener godt, men det er ikke noen erstatning for demokrati og ytringsfrihet. Etter at den rød-grønne regjeringen overtok, har det skjedd det som kalles en normalisering av forholdet til Cuba. Det dreier seg om to forhold. Det er at man nå nekter politisk opposisjonelle tilgang til Internett gjennom den norske ambassaden i Havana, og det dreier seg om at man ikke lenger inviterer politisk opposisjonelle til 17. mai-feiring. Høyre har utfordret utenriksministeren på hvorfor man har gjort dette. Det er fordi man er opptatt av dialog. Når jeg i flere skriftlige spørsmål har utfordret utenriksministeren på hva man har oppnådd gjennom dette, får vi en veldig uklar tale tilbake. Jeg synes det er helt utmerket med dialog. Det er viktig med dialog, og det er helt avgjørende med dialog. Men man må også forvente resultater, fremskritt, og det mener jeg at man ikke har kunnet dokumentere når det gjelder situasjonen på Cuba. Jeg kunne godt tenke meg å utfordre Senterpartiets tidligere leder Åslaug Haga til å utdype hva hun mener med at man må gå særskilt forsiktig frem i menneskerettighetsspørsmål, om det bl.a. er den premiss som har ligget til grunn for at man har tonet ned sitt engasjement for menneskerettigheter på bl.a. Cuba.