trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Bare ganske kort: Det siste fra Arve Kambe, at en her skal få til bedre resultater enn de rød-grønne greide på åtte år, er notert og skal bli sjekket ut i tidens fylde. Men tilbake igjen til Heggelund: Det er riktig at det sto mer i forbindelse med innstillinga, jeg refererte ikke fra hele uføreinnstillinga i innlegget mitt her i stad, men jeg kan godt ta med også det punktet som Heggelund etterlyser: «Regjeringen har derfor åpnet for at den vil se på innretningen på barnetillegget, blant annet i lys av innspillene fra Velferds- og migrasjonsutvalget og Fordelingsutvalget.» Nå sitter jo ikke vi i regjering lenger, så den vurderinga har vi gjort i gruppa. Vi er tilbake her nå i forbindelse med budsjettet, vi har vurdert det og konkludert på samme måte. Hva noen måtte ha sagt og ment i en forberedende debatt, ja, det kan jo være så mangt. Sånn er det vel i alle partier, at noen har ett syn og andre har et annet syn, og så er det flertallet som til slutt avgjør hva som blir partiets politikk, og sånn er det med Arbeiderpartiet i denne saken. Så får Stefan Heggelund tro på det så mye han vil, men i Arbeiderpartiet er det i hvert fall sånn at det er gruppa som bestemmer hva som er Arbeiderpartiets standpunkt.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-12-08:
Regjeringen har varslet at det skal stilles vilkår om aktivitet for å motta økonomisk sosialhjelp, hvis de som mottar slik stønad, har helse til det. En del kommuner gjør det allerede med god effekt, og regjeringen vil ha denne ordningen i hele landet. Jeg har oppfattet det sånn at SV er mot dette, og jeg lurer på hvorfor. Er ikke SV enig i at det er rimelig å jobbe for de midlene man mottar, hvis man er i stand til det?
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-12-08:
Jeg synes det har vært lite konstruktive innlegg fra de rød-grønnes side i debatten her i dag. Det er mye svartmaling av det fremlagte budsjettet. Jeg synes at Arbeiderpartiet ikke har kommet med noen nye grep eller forslag til løsninger for å bidra til å legge til rette for at flere folk kommer inn i arbeidslivet – et parti som har snakket varmt og høyt om arbeidslinjen i årevis. Det er ingen nye tanker – bare å fortsette med det som er prøvd til nå. Er Arbeiderpartiet fornøyd med at vi har så mange mennesker i yrkesaktiv alder utenfor arbeidslivet? Vi har riktignok lav arbeidsledighet, men det er altså 650 000 som har helserelaterte ytelser, eller som har trygd og er utenfor arbeidslivet – og noen arbeidsledige. Synes Arbeiderpartiet at de tiltakene vi har nå, er gode nok? Jeg synes det er rart at de ikke er villig til å prøve noe nytt for å hjelpe flere til å få et bein innenfor. Midlertidig ansettelse har det vært snakket en del om i dag. Fra regjeringens side er det lagt frem et ønske om å prøve å få til det. Det har jo vist seg at det har vært et springbrett inn i arbeidslivet for mange – flere har fått fast stilling. Med dagens regelverk er det mulig å få en midlertidig stilling hvis man f.eks. skal erstatte en som er sykmeldt, eller det er et vikariat – en såkalt vakant stilling. Nå ønsker regjeringen å myke opp dette, slik at flere kan få prøve seg og få den inngangen som har vist seg å være bra for veldig mange, som har fått fast ansettelse etter en tid som midlertidig ansatt. Dette er ikke en rasering, men en forsiktig oppmyking, med klare begrensninger, slik at det ikke skal misbrukes. Nei, regjeringens politikk fører oss ikke i feil retning – den fører oss i riktig retning ved å få flere inn i arbeidslivet.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-12-08:
Jeg tok også ordet fordi jeg reagerte på representanten Karin Andersens innlegg. Hun sa at regjeringen ikke bryr seg om ungdom som går ledig. Hun snakket også varmt om «Snu i døra»-prosjektet. Vi er jo nettopp opptatt av at vi skal møte ungdommen i døra på Nav, og at de kan snu der og få et aktivitetstilbud i stedet for bare å motta penger. Torbjørn Røe Isaksen viste til det de gjorde i Åmli kommune i forrige periode, da man var på besøk der, og hvor de hadde et veldig vellykket prosjekt. Der var det ganske mange ungdommer som ikke var i arbeid eller på skole, og man innførte en aktivitetsplikt for at de fikk motta penger. Det hadde veldig gode resultater. Jeg må også si at jeg reagerer veldig negativt på denne negative holdningen man har til private, at det bare er store kommersielle aktører som bare skal tjene store penger. Nav driver med anbudskonkurranse også i dag. Jeg ber representanten fortelle hvilke store aktører som inndriver stor profitt på den arbeidsavklaring og arbeidsoppfølging vi har i Norge i dag. Jeg kjenner ingen. Og til representanten Holen Bjørdal fra Arbeiderpartiet: Mener ikke Arbeiderpartiet at vi skal følge det regelverket vi har for anskaffelser i Norge? En juridisk gjennomgang har vist at vi ikke gjør det når det gjelder en god del av de tjenestene som Nav kjøper i dag, fordi det ikke er konkurranse.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-12-08:
Jeg måtte ta ordet etter Lundteigens innlegg bare for å oppklare en misforståelse. Det er helt klart at vi som går inn for å innføre en aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere, mener at det er forskjell på folk. Det er de som er i stand til å gjøre en jobb, som vi mener skal ha en plikt til å arbeide, ikke de som har store helseutfordringer, og som ikke er i stand til det. Så er det sagt.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2014-12-08:
Voteringstavlene virker ikke. Knappen lyser ikke.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Først har jeg lyst til å svare på om eksemplet om Hassan viser at det fungerer. Nei, vi bruker altfor lite lønnstilskudd. Næringslivet sier klart og tydelig at vi ikke tar det godt nok i bruk, og at de skulle ønske det var mer målrettet. Denne regjeringen leverer et mer målrettet lønnstilskudd. Det er positivt, og det er bra, noe som gjør at flere får muligheten. Når det gjelder permitteringsregelverket, registrerer jeg, som jeg sa avslutningsvis i mitt innlegg, at det fungerer etter hensikten. Vi har et spleiselag mellom det offentlige og arbeidsgiverne som fungerer. Ledigheten har gått litt ned. Vi har rekordlave permitteringstall, men det varsles at permitteringsregelverket brukes, og bl.a. Reinertsen i Trondheim er et godt eksempel på det. Jeg tror folk kjenner hvor skoen trykker. Det er også viktig for oss som politikere å ha et regelverk som fungerer etter hensikten. Det har vi fått til, og det balanserer. Vi følger utviklingen nøye videre, men vi ser at det er svarte skyer i horisonten.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Jeg registrerer at ledighetstallene er stabile, og har vært stabile over lang tid. Derfor følger man også den utviklingen. Jeg ser ingen grunn til å endre et regelverk basert på en arbeidsmarkedssituasjon som er stabil, og som fungerer. Jeg kunne ha nevnt bedrifter som har etterlyst at man gjerne kunne ha tenkt seg å permittere bl.a. innleid arbeidskraft, men jeg ser også at de samme bedriftene har fast ansatte som verken blir permittert eller oppsagt. Jeg synes det er noe forunderlig hvis det er sånn at Arbeiderpartiet mener at det er riktig at man skal permittere folk som er innleid i en virksomhet, fremfor at de skal komme seg raskt over i annet arbeidsoppdrag. Det er i alle fall en politikk som jeg ikke deler, en resept jeg ikke vil ha.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Jeg hørte den samme nyheten, og jeg må si at jeg er bekymret når vi ser at det er 40 000 ungdommer som verken er registrert hos Nav, går på skole eller har en arbeidsplass å gå til. Det er en utfordring hvordan man skal klare å nå disse menneskene på en god måte, men jeg tror det er viktig at man reiser den debatten og setter seg ned sammen og finner ut hvilke måter man kan nå disse menneskene på, hvordan man kan få tatt tak i dem for å få dem tilbake i skole. Regjeringen har kjørt et forsøksprosjekt nå, i Nord-Trøndelag – det kom i statsbudsjettet – der man gjennom oppfølgingstjenesten følger opp mye tidligere dem som det er størst sjanse for at detter ut, og hjelper dem inn mot arbeidsliv, helsetjeneste eller hva det nå måtte være, på et tidligere tidspunkt enn før, nettopp for å unngå at de havner utenfor alt sammen. Jeg ser frem til å se resultatene av dette forsøksprosjektet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Med det forslaget vi la fram på fredag med en generell adgang på midlertidighet, kan man være midlertidig ansatt i 12 måneder og ha en karantenetid på 12 måneder. Man kan innramme dette med en kvoteordning, og man kan også ha gode innramminger for å forhindre misbruk. De fleste bedrifter i Norge er små bedrifter med under ti ansatte. Med vårt nye forslag vil de bedriftene kunne ta inn én på midlertidig ansettelse. Og når vi ser hvor mange som i dag aldri får oppleve å komme på et intervju, aldri får oppleve å vise seg fram, synes jeg dette kan være godt, bra, viktig og riktig, for det er tryggere å ha en fot innenfor arbeidslivet enn å være varig utenfor arbeidslivet – være ekskludert fra arbeidslivet – og kanskje bli stemplet ut for godt. Derfor mener jeg det er klokt, viktig og riktig å myke opp de reglene litt og skape en større arena for å skape det springbrettet som er nødvendig for å sikre at flere som har hull i CV-en, som står utenfor arbeidslivet, kan få lov til å prøve seg fram og komme inn i arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Jeg mener at det er mange gode grunner til at man burde redusere fra tre til ett år, nettopp fordi vi ser at 54 pst. av dem som mottar overgangsstønad, allerede kombinerer den med tilknytning til arbeidslivet. For meg er det da viktigere med raskere hjelp og bedre hjelp for å sikre at de menneskene får muligheten og friheten til å være selvforsørget med egen inntekt raskere, enn at de blir gående lengst mulig i en situasjon med liten inntekt og liten arbeidstilknytning. Så er jeg glad for at vi gjennom dette forliket også nå kan se alle elementene under ett, at vi legger frem en helhetlig sak. Jeg ser frem til diskusjonen med både Venstre og Kristelig Folkeparti om hvordan vi skal sikre en god fremtidsrettet overgangsordning som gjør at vi sikrer at flere får muligheten til å komme raskere tilbake til arbeidslivet, men som samtidig ivaretar dem som f.eks. har kronisk syke barn, funksjonshemmede barn, at de får muligheten også til å kunne ha overgangsstønad i en lengre periode – og det samme når det gjelder utdanning, for dem som har behov for det.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
La meg starte med representanten Lise Christoffersen, som kom med en henstilling om at jeg må få orden på Nav. Ja, derfor har også denne regjeringen satt ned et ekspertutvalg som skal foreta en helhetlig gjennomgang av Nav. Det foreslo undertegnede også som opposisjonspolitiker. Den gangen stemte Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet imot forslaget. Vi følger opp i regjering og foretar den gjennomgangen, og vi har allerede nå satt i gang flere tiltak som vil løfte brukernes opplevelser, brukernes rettigheter, og sørge for riktigere og tettere oppfølging, nettopp fordi vi ønsker å forbedre Nav og de utfordringene Nav står overfor. Vi gjør dette i tett samarbeid med Nav. Så sier man i forhold til sosialhjelp at dette er nærmest som å svikte brukerne. Jeg er enig med Karin Andersen i at vi må bruke kvalifiseringsprogrammet mer. Derfor har jeg også hatt møte med fylkesmennene forrige uke for å sørge for at kommunene bruker de plassene man har til rådighet på kvalifiseringsprogrammet. Mange kommuner gjør ikke det, de utnytter ikke det potensialet som er. La oss først utnytte det potensialet som er. Så er det viktig å møte folk med respekt og ta folk på alvor. Da setter man også gode aktivitetskrav. Dette gjelder ikke bare for den enkelte bruker. Karin Andersen sier at man sender dem over på meningsløs aktivitet. Nei, kommunene skal forplikte seg til å gi meningsfylt aktivitet, som sikrer at man kommer tilbake til jobb eller utdanning, slik som man har gjort i Fjell kommune, slik som man har gjort i Kvinesdal, slik som man har gjort i Verdalen – og jeg kunne ha ramset opp mange kommuner. Det er det som er hele formålet, nemlig at vi tar folk på alvor istedenfor å møte dem med likegyldighet. Så til permitteringsregelverket. Jeg stiller meg undrende til representanten Bottens innlegg, der hun viser til min hjemkommune og til Kværner Verdal. Ja, det er en del i Verdalen som nå drar til Stord og jobber. Men er ikke det bra, da? Mener virkelig Arbeiderpartiet at det hadde vært en bedre politikk å si at de menneskene burde ha gått ned 38 pst. i lønn og vært hjemme i Verdalen og mottatt dagpenger, istedenfor å være i fullt arbeid? Det er det det argumenteres for, og hvis det er riktig, er det en politikk jeg tar sterkt avstand fra. Jeg mener at det er mye bedre at de menneskene får muligheten til å delta i arbeidslivet, være på Stord og få sin inntekt. Så er det heller ikke riktig at ikke vi følger opp Brochmann-utvalget. Hva sa Brochmann-utvalget? Jo, Brochmann-utvalget sa at man måtte dreie mer fra ytelser over til tjenester. Derfor har denne regjeringen styrket bevilgningene til ferie til alle og sørget for at flere unger nå får mulighet til å delta i fritidsaktiviteter. Derfor har vi redusert barnehageutgiftene for dem med dårligst råd. Derfor har vi økt kjernetiden. Derfor har vi også lagt om stipendene, slik at de som vokser opp med foreldre med dårlig økonomi, får bedre stipendordninger og kan få 10 000 kr mer i året. Vi følger opp Brochmann-utvalget slik som Brochmann-utvalget anbefalte, og gjør det på en god og riktig måte, i tillegg til at vi har en god velferdspolitikk i bunnen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Vi gjør flere ting. For det første gjør vi Nav i stand til å bli flinkere til å følge opp dem som trenger hjelp, med tettere oppfølging inn mot arbeidsplass, inn mot den enkelte ungdommen, og vi bruker mindre tid på skjemaer og mer tid på oppfølging. Det er bra. Men ennå lykkes vi ikke godt nok, ennå er det fortsatt altfor mange som ikke får gleden av å få en overgang til arbeidslivet. Jeg synes det på mange måter er litt synd, og det er betenkelig at vi ikke klarer å få flere over. Hvis du sammenlikner 2013-tallene med 2006-tallene, er det like mange som vi ikke klarer å få inn i arbeidslivet etter x antall år med Nav-reformen, som det var før vi startet Nav-reformen. Det er betenkelig. Det er også derfor vi nå har satt ned et ekspertutvalg som skal foreta en helhetlig gjennomgang for også å se på hvordan Nav kan bli bedre rustet til å kunne følge opp den enkelte ungdommen, slik at overgangen til arbeid blir mye bedre enn det vi har klart til nå.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Jeg takker for spørsmålet. Det er et stort og viktig spørsmål, og jeg skal ikke begynne å driste meg til å tallfeste det. Men det jeg i hvert fall kan si, er at i dag bruker vi samlet over 1 mrd. kr på lønnstilskuddsordninger. Det er litt i overkant av 5 000 mennesker som får delta i dem. Det forteller meg at vi får for lite ut av de midlene vi allerede i dag bruker. Jeg ønsker en mer ambisiøs bruk av lønnstilskudd – spesielt også et varig lønnstilskudd – og håper også at vi kan få mer ut av det lønnstilskuddet enn det vi har fått ut av tidligere lønnstilskudd. Uten at jeg tallfester hvor mange det nå kan hjelpe, håper jeg at flest mulig som står i fare for å havne på varig uføretrygd, men som har en arbeidsevne, og som kan bidra, får muligheten til å ta et lønnstilskudd og være på en arbeidsplass i stedet for å bli stemplet varig ut. Så vil jeg oppfordre alle arbeidsgivere til å bruke disse mulighetene og ansette også disse menneskene og å bli flinkere til å ta denne arbeidskraften i bruk.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Meldingen er allerede lagt frem. Den ble lagt frem nå på fredag, og det er litt vanskelig å ta inn forslag i en melding som allerede er gått til statsråd og overlevert Stortinget. Lærekandidatordningen ligger også under en annen statsråd, som egentlig bør svare på bruken av den. Det jeg er opptatt av, er å sørge for at vi får mer målstyrt oppfølging gjennom Nav, bedre virkemidler til å følge opp den enkelte, og den enkelte ungdom. Det er derfor vi også skal gå i gang med å se på bl.a. arbeidsavklaringspengeordningen. Kanskje bør det være slik at nettopp den gruppen representanten Lundteigen peker på, folk med psykiske lidelser, folk med rusbakgrunn, kanskje med kroniske sykdommer kanskje også kombinert med psykiatri, kan få et lengre og tettere oppfølgningsløp. Jeg tror de individuelle avtalene vi til nå har hatt, ikke har fungert godt nok, nettopp fordi vi ikke har klart å få til den overgangen til arbeid som vi hadde ønsket oss. Da tror jeg vi må gå gjennom ordningen på nytt, både inngangsvilkårene, stønadslengden og oppfølgingsregimet rundt den, for å sikre bedre oppfølging for den enkelte og bedre overgang til arbeid.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
For det første argumenterte jeg den gangen – som jeg gjør fortsatt – med at man ikke ønsket anbud på skjermet arbeidsmiljø. Det er det heller ikke lagt ut noe anbud på. Samtidig har jeg sett effekten av at det er flere nye aktører, at det er flere som lykkes i stor grad. Mitt politiske mål, det viktigste for meg, er ikke hvem som får lov til å kvalifisere folkene; det viktigste er at folk blir kvalifisert, at det blir større overgang til arbeidslivet. Når jeg ser – med årenes gang – at det finnes en masse gode krefter der ute, ja, så vil jeg ta i bruk de gode kreftene, nettopp for å sørge for at vi får større overgang til arbeidslivet. Det å bli sitert på noe man mente for x antall år siden, er sikkert interessant for en opposisjon. Jeg synes det er mest interessant som arbeidsminister å følge utviklingen hver eneste dag, lære av det som fungerer, og bruke det som fungerer. Har jeg tatt feil tidligere, ja, så har jeg tatt feil tidligere, men da bruker jeg iallfall det som fungerer best mulig, og det vil jeg også gjøre i fremtiden. Jeg vil ikke være like katolsk som paven.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
For det første skal vi fra neste år legge om bl.a. med en Nav-veileder ute på de videregående skolene for å følge opp ungdom og forhindre drop-out. Det er ett tiltak jeg har god tro på. Jeg tror som sagt på tidligere innsats, det å sørge for at vi kan gå inn i skolene med god karriereveiledning og god oppfølging, både for å forhindre drop-out og for å sikre at ungdom kommer på den rette vei utdanningsmessig. Det tror jeg er bra, det er viktig, og det er et riktig tiltak for å sikre god, rett oppfølging for de ungdommene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Hvis regjeringspartiene allerede etter ett år blir fornærmet for at vi vil diskutere det som er regjeringens nye politikk, da begynner man å bli ganske tidlig slitne. For mitt hovedpoeng var at i hele valgkampen var det jo slik at det som er de nåværende regjeringspartiene, ikke ønsket å diskutere maktforholdet mellom arbeidsgivere og arbeidstakere. De ville flytte debatten om midtstreken i norsk arbeidslivspolitikk, de ville nærme seg fagbevegelsen – partiet Høyre ville gå til venstre. Men hva ser vi nå? Vi ser altså forslag som er relativt ytterliggående, og som møter en samlet opposisjon fra arbeidstakerorganisasjonene. Tidligere arbeidslivspolitisk talsmann for Høyre, Torbjørn Røe Isaksen, sa at de ville gjennomføre endringer som ville få gehør hos arbeidstakerne – det var jo det partiene gikk til valg på – og hvis man blir fornærmet for at det nå trekkes fram som en del av diskusjonen, ja, da blir man ganske fort slitne! Så er det snakk om hvordan man kan få flere folk ut i arbeid. Den tidligere regjeringa lanserte en stortingsmelding med mange offensive grep, som flere tiltaksplasser og mer lønnstilskudd for å få folk ut i arbeid. Det den nåværende regjeringa har gjort, er å sitte og jobbe med en stortingsmelding uten nye tiltak, utenom ett: flere midlertidige ansettelser. Og de som jobber med utsatte grupper på arbeidsmarkedet, sier jo det motsatte: Midlertidige ansettelser hjelper ikke de svakeste, snarere tvert imot, og de land som har prøvd det, har ikke fått flere svake grupper inn i arbeidslivet. Så her er det ingen nye tiltak, og jeg synes regjeringa har blitt ganske tidlig slitne hvis de ikke tåler diskusjon om dette. Den største skuffelsen synes jeg er tiltaksplasser, for det er den virkelig viktige måten å få folk ut i arbeid på, og når det kuttes i dette, kutter man i det aller viktigste virkemidlet for å få flere utenfor arbeidslivet, inn i arbeidslivet.
Pål Yasin Ezzari (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Jeg vil snakke om forslaget om å innføre minstelønn i Norge. Jeg registrerer at representanten Rotevatn skyver de vanskeligstilte foran seg, med tiltak som en samlet fagbevegelse er imot. Noe av det som har gjort Norge til et land med relativt små forskjeller, er nettopp en sterk, organisert arbeiderbevegelse. Det er en ærlig sak å ville innføre minstelønn i Norge, men det er uredelig å begrunne dette med sosiale rettigheter til arbeidstakerne. Det er jo nettopp fordi fagbevegelsen er så bevisst på egne interesser at den raser mot forslaget om minstelønn. Å svekke det organiserte arbeidslivet for å motvirke sosial dumping er et stort paradoks. I de landene i Europa der minstelønn er innført, ligger den gjerne på ca. 30–50 pst. av gjennomsnittet. Minstelønn løser ikke problemene med sosial dumping, men standardiserer lav lønn for dem som står svakest i arbeidslivet. Kort tid etter at tiltaket ble innført i Tyskland, sank organisasjonsgraden til 18 pst. Det er nettopp samordnet lønnsfastsettelse som er en av suksessfaktorene i modellen vi har i Norge. Når representanten Rotevatn hevder at det er prinsipielt betenkelige sider ved allmenngjøring, fordi det er en frivillig avtale mellom to parter, så mener jeg at han fjerner seg fra virkeligheten. Det er naivt å tro at det er et jevnt maktforhold mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og det er nettopp derfor et organisert arbeidsliv er så viktig og nødvendig og har vært en suksess for norske arbeidere. Ser representanten Rotevatn viktigheten av sterke arbeidstakerorganisasjoner for å utjevne dette maktforholdet? Og ser representanten Rotevatn og de andre forslagsstillerne at å innføre minstelønn i Norge er et alvorlig angrep på det organiserte arbeidslivet, i lys av de europeiske erfaringene?
Pål Yasin Ezzari (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Det er få ting som er vakrere enn ungdommens energi, pågangsmot og optimisme. På samme måte er det få ting som er mer vemodig enn når de unge mister håpet og faller fra. Den forsømmelsen vi har sett den oppvoksende generasjonen i Europa opplever i forbindelse med krisen, har og vil få vidtrekkende konsekvenser i tiden som kommer. Sammenliknet med Europa har vi relativt lav ungdomsledighet, men den er fortsatt altfor høy, som NRK kunne melde om i dag. Framtiden må formes politisk, og da er det avgjørende med jobb til de unge. Det er et viktig prinsipp at man har et sikkerhetsnett i arbeidslivet, sånn som arbeidsledighetstrygd, sykelønnsordninger, permisjoner osv. Ungdom med liten eller ingen jobberfaring har ikke de samme rettighetene, og bare en garanti vil utløse de midlene som skal til for at ungdom skal få den satsingen framtiden fortjener. For de ungdommene som ikke kommer seg videre med arbeid, representerer det ofte en personlig katastrofe, men det er også et samfunnsproblem, fordi de dette gjelder, havner fort på kostnadssiden framfor bidragssiden. Jeg finner det veldig underlig at etablerte voksne får sponset boliger de ikke engang bor i, samtidig som studenter lever på smuler og bruker studielånet sitt på å betale de samme etablerte voksne. Det er underlig at regjeringen ivrer etter å gi store pengegaver til landets rikeste gjennom å fjerne formuesskatten. Visst begrunner de det med arbeidsplasser, men like visst er brorparten av økonomer i Norge uenig i den effekten. Bare en garanti vil gi den satsingen som ungdommen fortjener. Jeg er overbevist om at det vil få flere i arbeid, men dessverre er ikke ungdom som faller fra, prioritert på samme måte som privilegerte voksne av denne regjeringen. Man lærer tidlig at politikk handler om prioriteringer. Et par år seinere erfarer altfor mange ungdom at de ikke er prioritert. Å prioritere privilegerte voksne framfor ungdom som faller fra, er dårlig prioritering. Å vedta en ungdomsgaranti vil være en riktig prioritering.
Pål Yasin Ezzari (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Jeg skal være kort, men jeg synes det er utrolig leit å høre representanten Kambe snakke om aktivitetsplikt for ungdom. Det høres jo ut som om han legger til grunn at de ungdommene som ikke kommer seg i aktivitet, som ikke kommer seg i utdanning og arbeid, er for late, og at bare man presser dem inn i tiltak, ja, da kommer de i gang, ja, da skal det gå. De aller fleste er klar over at dersom man kan få en motivasjon innenfra, dersom man kan få en individuell oppfølging der man føler at man kan være med og bestemme hva man selv skal gjøre, og dersom man har en lovfestet rett til at dette skal følges opp, da tror jeg at det faktisk vil være mulig å få disse ungdommene til å gjøre noe de har lyst til å holde på med. Så har jeg også lyst til å spørre: Tror representanten Kambe at det er sånn at hvis Nav sanksjonerer overfor ungdommer som har havnet utenfor, så hjelper dette disse ungdommene, eller tror han at det kan trekke dem enda lenger ned i gjørma? Jeg tror det er veldig sammensatt hvilke problemer disse ungdommene har, og derfor tror jeg det er helt avgjørende å møte dem individuelt med tiltak og ikke bare innføre en plikt om å møte opp til tvangsarbeid, for det tror jeg vil bidra til at veldig mange av de ungdommene bare vil føle seg enda mer demotivert.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Høyre har som mål å skape pasientenes helsevesen og har en visjon om et samfunn der alle kan delta. Denne visjonen er en av grunnplankene i regjeringens helse- og velferdspolitikk, noe som også gjenspeiles i statsbudsjettet. Tidligere i år fremmet regjeringen en sak om lovfestet rett til brukerstyrt personlig assistanse, BPA, noe Stortinget vedtok i juni. BPA er en alternativ måte å organisere tjenester og personlig bistand på for personer med nedsatt funksjonsevne, personer med stort behov for bistand i dagliglivet, både i og utenfor hjemmet. Rettighetsfestingen av BPA bidrar til å legge til rette for at disse, på lik linje med oss andre i samfunnet, skal kunne nå sine mål. For den enkelte bruker vil retten til BPA bety mer forutsigbarhet og et mer aktivt og uavhengig liv til tross for sin funksjonsnedsettelse. BPA er ganske enkelt et frigjøringsverktøy som gir funksjonshemmede samme handlingsrom til livsutfoldelse som andre. Det gjør det mulig for enda flere med funksjonsnedsettelse å delta i arbeidslivet, og lovfestingen kom langt på overtid – for å si det ganske forsiktig. Allerede i 2004 ba Stortinget regjeringen om å fremme lovforslag om rett til brukerstyrt personlig assistanse, noe Stoltenberg II-regjeringen valgte å ikke gjennomføre. I etterkant ble det startet en lang kamp for å få på plass en rettighetsfesting. Denne kampen ble spesielt tatt og støttet av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti her i Stortinget, men det måtte et regjeringsskifte til for å få på plass dagens lovfesting, og det er gledelig at dette nå også følges opp i statsbudsjettet. BPA gir personer med funksjonshemming samme handlingsrom til livsutfoldelse som det landets øvrige borgere har. Det handler om forutsigbarhet for personer som fra før har et svært tøft liv på grunn av sin funksjonsnedsettelse. Når budsjettet i tillegg gjennom flere tiltak bedrer tilretteleggingen for funksjonshemmede i arbeidslivet, bidrar vi med dette til at flere slipper til i arbeidslivet. Vi må sørge for at alle som kan og alle som vil, får delta i arbeidslivet.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Kjersti Toppe er opptatt av folkehelse og er en ivrig talsmann for nye folkehelsetiltak. Imidlertid, målt i folkehelseparametere gikk det meste feil vei med rød-grønt styre. Det eneste som bedret seg, er tallet på antall røykere, som går ned, og det er mye takket være røykeloven og Dagfinn Høybråten. Vi mener at det finnes andre metoder enn moralske pekefingre som påvirker befolkningens helsevalg. Hva er det som får Senterpartiet til å tro at mer rød-grønn politikk, som åpenbart har begrenset effekt, virker? Kan det tenkes at endrede holdninger er viktigere enn enda flere statlige pålegg?
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Samarbeidspartiene ble i budsjettforliket enige om å fordele 30 mill. kr ekstra til utvikling av velferdsteknologi. Representanten Ketil Kjenseth påpekte i spørretimen 3. desember at regjeringen valgte å fordele disse via Fylkesmannen, uten at Venstre selv har skissert en bedre løsning. Hvordan ser Venstre for seg at disse midlene best fordeles, til gode for prosjekter i omsorgssektoren i Norge? Og har Venstre tatt inn over seg at omsorgstjenestene i Norge i all hovedsak er et kommunalt ansvar, som i stor grad følges opp av fylkeslegen?
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Vi vil skape pasientens helsetjeneste for å gi rask behandling og trygge tjenester fremover. Vi vil flytte makt fra systemet til pasienten og vil derfor samarbeide med alle gode krefter for å gi gode helsetjenester. Slik setter vi pasienten i sentrum og lar det prege alt arbeid med utvikling og endring av helsetjenesten. Dagens Medisin avholdt nettopp en kåring om helsemakt. Der var ikke pasientmakt engang et tema. Pasientene må tas mer på alvor. Litt for ofte opplever pasienter å bli kasteballer i systemet. Det er ofte systemet som svikter når det går galt i helsevesenet. Systemsvikt gir flest feil, dårlig kommunikasjon gir mest frustrasjon. Det er ingen tvil om at vi politikere har makt til å styre de lange linjene, regelverk og bevilgningene til helse. Vi må aldri glemme at det er fagpersoner som driver helsetjenesten fra dag til dag. Enkelte tror at noe er gjort idet det blir vedtatt. Det er feil, det er da jobben begynner. Får man ikke et godt samarbeid og felles forståelse med dem som har skoene på, blir det vanskelig med overordnet styring av helsetjenesten. Det blir i tillegg vanskeligere å være pasient. Det er i grunnen underlig at så lite av helsedebatten dreier seg om pasienter og de ansatte som behandler dem. Helsetjenesten følger oss fra vugge til grav, den er med oss i glede og sorg. Det som betyr noe for pasientene, er hvordan de blir møtt i helsetjenesten. Dette er sannhetens øyeblikk, der pasienten møter sin lege, der syke får sin pleie, der den som sliter, møter sin terapeut. Litt for ofte hører vi om pasienter som opplever tilfeldig behandling, uklare beskjeder og dårlig informasjon. Innen kreftomsorgen er det ekstra ille når slike ting skjer. Derfor er regjeringens satsing på pakkeforløp et godt eksempel på hvordan vi må arbeide framover. Usikkerhet om behandlingsforløp ryddes av veien. Både pasient og ansvarlig lege blir tryggere. Dette sparer åpenbart pasientene for usikkerhet. Det hindrer feil og gir mindre frustrasjon i en ellers vanskelig situasjon. I tillegg sparer vi både personell og økonomiske ressurser. I debatten er det mye snakk om hvor mye penger som brukes, og mindre snakk om hvordan de brukes. Vi burde være mer opptatt av det siste. Bruker vi ressursene rett, og hva kan vi gjøre for å få et system som flyter lettere, og er mer pasienttilpasset? Vi vil ikke ha et todelt helsevesen, slik som de rød-grønne legger opp til. Vi vil at den som har rett til behandling, skal få det, uavhengig av om det er ved en offentlig, ideell eller privat institusjon. Den delen av debatten koker ned til om en har tillit til at private aktører i helsevesenet har gode intensjoner for pasientene eller ikke, eller om de som arbeider i den delen av helsevesenet, føler seg like bundet av regler, etikk og moral som resten, eller om en aksepterer at folk er forskjellige, og gjerne har forskjellige preferanser. Høyre har tillit til alle deler av norsk helsevesen. Vi stoler på helsepersonellet i Norge, og vi vet at våre innbyggere kan og vil ta forskjellige valg.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Det var interessant å høre Per Olaf Lundteigen og hans perspektiver på norsk helsetjeneste. Han har helt rett: Det er grunn til å diskutere ledelsen av norske sykehus. Ja, det er grunn til å diskutere alle deler av ledelsen i offentlig sektor. Han kan imidlertid ikke ha fått med seg alt som ble sagt av Høyres representanter i denne debatten. Flere av oss har tatt til orde for å løfte frem pasientperspektivet, og det er nettopp ledelse vi snakker om når vi vil se nøye på hvordan ressursene brukes. Det er et ledelsesspørsmål. Det er ledelse vi snakker om når en ikke får til godt samarbeid og felles forståelse med dem som har skoene på. Det er derfor befriende å si at jeg er enig med Lundteigen: Mye kan bli bedre innen ledelse i offentlig sektor, mye kan bli bedre innen ledelse i norske sykehus. Derfor er vi så opptatt av å se mer nøye på hvordan pengene brukes, og ikke diskutere så mye hvor mye penger som brukes. Men at Stortinget skal beslutte at all ledelse av norske sykehus skal være stedlig – der stopper enigheten.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Det er i grunnen litt underlig at en velger å møte en grad av enighet med en sånn respons, når jeg sier at det er snakk om god ledelse for å få til nettopp disse gode pasientmøtene. Det sa jeg i mitt hovedinnlegg, og det sa jeg i mitt forrige innlegg. I mitt første innlegg i denne debatten snakket jeg om sannhetens øyeblikk, når pasienten møter sin behandler. Det er det alt handler om, og det er god ledelse som skal til for å legge til rette for flere slike gode møter – kundemøter snakker de om noen steder, i helsevesenet heter det pasientmøter. Til slutt: Så sa jeg at enigheten stopper når det kommer til at en absolutt må ha en stedlig ledelse ved hvert enkelt sykehus. Det skal selvfølgelig være en ledelse ved sykehuset likevel, men når det gjelder akkurat det siste forslaget der, er vi ikke enige med Senterpartiet. Men jeg vil takke Lundteigen for at han setter ledelse i fokus, for det er en utfordring i alle deler av offentlig sektor. Vi trenger mer og bedre ledelse i alle deler av offentlig sektor.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-12-08:
Kapasiteten for rettsgenetisk arbeid har vært en utfordring over lengre tid, og det er beklagelig at den forrige regjeringen ikke tok den situasjonen på alvor. DNA-reformen har medført en betraktelig økning i antall sporprøver fra politiet, og saksbehandlingstiden for ferdigstillelse av sakkyndighetsrapporter er altfor lang. Vi er opptatt av å få flere aktører til å utføre slike analyser på oppdrag fra politiet og er tilfreds med at regjeringen er i prosess for å få til dette. Det har lenge vært vår politikk å legge til rette for bruk av rettsgenetiske analyser fra flere laboratoriemiljøer. Vi ønsker imidlertid ikke å gjøre et kategorisk skille mellom offentlige og private leverandører, så lenge laboratoriene er akkrediterte. Høyre har jobbet i flere år for at flere analyseinstitutt skal kunne bidra for å få oppklart flere saker raskere. Her har nok Arbeiderpartiet snudd i nok en sak. I statsbudsjettet for 2013 fremkom det at miljøet i Tromsø ikke skulle bygges opp som en produsent av analysetjenester. Den rød-grønne regjeringen sa senest i 2012 at Folkehelseinstituttet hadde god nok kapasitet til å ta seg av DNA-analyser. Vi mener at det er svært viktig å ivareta rettssikkerheten og personvernet til våre innbyggere. Analyse av DNA er håndtering av sensitiv og personlig informasjon om enkeltmennesker. Arbeidet for å få flere akkrediterte leverandører må derfor gjennomføres på en sånn måte at rettssikkerheten og personvernet ivaretas. Justis- og beredskapsministeren har nylig mottatt en konseptutredning fra Politidirektoratet om tilrettelegging av sikker kommunikasjon og forvaltning av informasjon ved bruk av flere leverandører av DNA-analyser i straffesaker. Jeg er kjent med at helseministeren, i samarbeid med justis- og beredskapsministeren, skal gjennomgå alternativene og legge en plan for videre arbeid. For oss spiller det mindre rolle hvor og av hvem sånne prøver analyseres, så lenge det skjer på en sikker måte med tanke på rettsvern, personvern og analysesikkerhet. Det blir galt å binde seg opp til enkeltinstitusjoner eller til hva slags eierskap laboratoriene har i denne sammenheng. Det må være objektive kriterier som ligger til grunn.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Sosialt arbeid nytter. Fattigdom gjør folk syke og utstøtte. Det er bindsterk forskning som viser at det er slik. Allikevel går Høyre og Fremskrittspartiet og regjeringen kun etter ideologiske linjer. Mest til dem som har mest behov for hjelp, sa en representant fra Høyre her oppe i stad – og så kutter de til uføre, arbeidsledige og aleneforsørgere og gir store skatteletter til folk som har store eiendommer, god jobb og høy lønn. Jeg vet ikke hvorfor de trenger det mer, men det som regjeringen foreskriver, virker altså ikke Først til uføretrygden og barnetillegget: Ja, jeg er skuffet over Kristelig Folkeparti, som ikke ser at det står igjen 4 500 barn med foreldre som er varig syke, og som har hatt en veldig lav lønn fra før og derfor skal leve – varig – resten av sin barndom og ungdom i fattigdom. Det er helt unødvendig, for det vil ikke komme ett menneske til i jobb av det. Det som Kristelig Folkeparti vet like godt som SV, er at fattigdom gjør at folk blir syke, de blir mer utstøtte, de kommer lenger bort fra arbeidslivet. Det viser også Nav sjøl i sine rapporter. Så det virker ikke heller, det er det som er problemet. Og det blir flere fattige. Så til kutt i overgangsstønaden for aleneforsørgere: Det er tre år man nå krever at folk skal gå på kvalifisering, og det virker! Fafo har undersøkt det, og det virker faktisk bedre for innvandrerkvinner enn for norske kvinner; de kommer i like stor grad som norske kvinner ut i arbeid. Det er et fantastisk resultat, men det vil regjeringen fjerne, for det er for godt! Ett år er nok, sa Erna Solberg her under spørretimen. Hvem i all verden sier at ett år er nok til andre som skal kvalifisere seg for dette arbeidslivet vi har nå? Hvem tror at man får en jobb man kan forsørge unger på alene, med ett års kvalifisering? Det er varig i det arbeidslivet som denne regjeringen prøver å skape: midlertidighet, dårlige lønninger, og så blir man i tillegg avhengig av sosialhjelp. Den ordningen vi har i dag, gjør at folk faktisk kommer i en jobb som de kan forsørge seg med. Det er arbeidslinja. Det er den ordentlige arbeidslinja. Disse kuttene har ingenting med arbeidslinja å gjøre – heller ikke det innholdsløse tvangsarbeidet for folk som går på sosialhjelp. Jeg har spurt regjeringen: Hvor mange kroner har dere lagt inn i kommuneøkonomien for at det skal bli tiltak, for at noen skal kunne drive arbeidsledelse, for at noen skal hjelpe disse som går på sosialhjelp, til å komme inn i en aktivitet som er meningsfull? Svaret er null. Dette skal altså ikke koste én krone, men det skal være et innholdsløst tvangsarbeid som kun er moralisme. Det fører ikke til arbeid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Det er nesten så en må si at en skal høre mye før ørene detter av. Først til dette med midlertidige ansettelser: I dag får folk jobb fordi regelverket er slik. Det er nettopp det regjeringen vil fjerne. Til representanten Wiborg: Han bør gå tilbake og se på Fremskrittspartiets forslag til budsjetter i Stortinget da Nav-reformen ble vedtatt. Det var massive kutt i flere år, noe som hadde satt Nav i en helt umulig situasjon hvis de hadde fått det som de ville. Når det gjelder overgangsstønaden, er det slik at SV satt i regjering da den ble forandret til en stønad som krever aktivitet. På 1990-tallet kan det godt hende det var sånn, men da vil jeg også minne om at Høyre var mot videregående skole for alle og barnehage for alle – noen av de aller viktigste tiltakene for at flere skal kunne være i jobb. Det er historien til Høyre, og den er lang og stygg på mange områder. Det er altså SV som forandret overgangsstønaden til en aktivitetsstønad, og den virker. Denne regjeringen har ingen arbeidslinje, det er en arve- og formuelinje. «Å hjelpe» betyr å fjerne inntektene til dem som har det vanskeligst. Det virker ikke. Jeg har vært opptatt av at de som er på sosialhjelp, skal få god oppfølging, for jeg vet at det virker. Derfor er jeg skuffet over at det ikke ligger mer penger til kvalifiseringsprogrammet, som nå er evaluert, og som virker veldig bra. Det får mange flere inn i jobb. Men dette vil ikke regjeringen satse på. Man legger ikke én krone inn i kommuneøkonomien sånn at de som er på sosialhjelp, kan få god oppfølging – og det virker. For dem som gjør det med vett og forstand, tar utgangspunkt i de individuelle forhold, ser hva som mangler – om det er helse, kvalifisering eller hva det er – og gir god og tålmodig oppfølging, virker det. Folk kommer seg ut av det. Men det å få mindre, det å bli utsatt for tvang, det å skulle gå på et eller annet innholdsløst bare fordi noen mener at det er bra for en, virker ikke, for det virker demotiverende. Jeg har hørt flere her i dag si at det er en del av tiltakene som ikke har virket godt. Det er jeg enig i. Det er demotiverende, det ødelegger for den som blir tvunget til å gå på noe som ikke er meningsfylt, og som ikke fører fram. Derfor bør man også nå bruke vett og forstand og skjønne at det ikke hjelper å gjøre dette når det gjelder de aller mest vanskeligstilte. Man må gi tiltak som har kvalitet. Det hjelper heller ikke å si at man skal ha mange færre tiltak, slå alle tiltakene sammen og så legge dem ut på anbud. Det vil gjøre at vi får færre som tilbyr gode tiltak. Her trenger vi kvalitet, og vi trenger å samarbeide med noen som kan det, som bygger seg opp, som har kompetanse på å hjelpe folk, og som ikke driver med det for å drive business sjøl, men for å hjelpe folk tilbake til arbeid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Først til skatt – til representanten Wiborg: Han får lese SVs alternative budsjett, der vi gir skattelette til alle som tjener under 600 000 kr. Vi gir god skattelette til dem, for det er de som kan øke sitt arbeidstilbud, som det heter, mens folk som oss, som tjener godt, vi kan vel – og bør vel – kanskje ikke jobbe mer enn det vi gjør. Vi trenger ikke skattelette. Vi gir skatteletten der den bør være, og vi letter også til bedriftene, men vi øker progressiviteten både i formuesskatten og i inntektsskatten. Jeg er veldig enig i det som representanten Kjersti Toppe sa om dette med barnetillegget i uføretrygden. Det er slik – til representanten Ropstad – at dette er bortfall av mulighet til den vanlige lønnsøkningen som vi andre har, til å bytte jobb og til å jobbe overtid. Dette er barn som lever med foreldre som har hatt ekstremt lav inntekt før, og som resten av barndommen sin nå skal leve i fattigdom fordi Kristelig Folkeparti synes at det er riktig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Jeg tror jeg skal fortsette der forrige taler slapp, for det er det dette handler om. Alle vet at hvis ungdom blir gående uten noe å gjøre, ikke går på skole, ikke har arbeid, vil det kunne få ganske negative følger ganske fort. Og vi vet alle at mange kan trenge noe helt annet enn å gå på skole. Noen trenger arbeidstrening, noen trenger å komme i jobb, noen trenger helseoppfølging, og noen trenger veldig mange ulike tiltak. Men i dag er det slik at veldig mange må vente lenge før de får det. De kommer til Nav, eller de detter ut av skolen, og så får de ikke noe å gjøre i det hele tatt. Regjeringens svar på dette er innholdsløst tvangsarbeid uten en krone på bordet. Det SV foreslår, er å gi disse ungdommene rett til tiltak, utdanning eller skoleplass raskt, slik at de ikke blir gående uten noe å gjøre. For jeg tror det er et helt feil signal å gi. Jeg er helt enig med dem som sier at man bør snu i døra og få noe fornuftig å gjøre veldig fort. Det må handle om veldig mange ulike måter å tilnærme seg dette på, ut fra individuelle behov og hva den enkelte trenger. I flere år har det vært kjempeproblemer med ventetid på tiltak, så SV er helt enig i at det må gjøres en forsterkning på dette området. Det er derfor vi har fremmet dette forslaget, fordi vi vet at det er så viktig. Så til det andre forslaget, som handler om at vi ikke ønsker kommersialisering av de skjermede tiltakene. Det er fordi all erfaring viser at det blir ikke mer mangfold, det blir mer enfold. Det blir de store aktørene som kommer til å vinne disse anbudene. Nå hører jeg at man skyver Fontenehuset, Pøbelprosjektet og slike ting foran seg. Det er fullt mulig å endre regelverket slik at man kan inngå kvalitetskontrakter med disse aktørene. Jeg følger også litt med på Twitter, både når jeg sitter i Stortinget og ellers, og jeg kan jo si at i Pøbelprosjektet er de svært enig med SV i at vi nå trenger en slik ungdomsgaranti. For det er nettopp en slik ungdomsgaranti som utløser de tiltakene som Pøbelprosjektet kan bruke. Det er veldig mange flere ungdommer som kunne hatt bruk for Pøbelprosjektet, enn de som får hjelp derfra i dag. Mange flere kunne hatt bruk for hjelp fra Fontenehuset eller fra andre gode samarbeidspartnere, som er non profit-organisasjoner og brukerorganisasjoner de fleste av dem. Men problemet er at det blir ikke prioritert å legge penger på bordet til disse tiltakene i statsbudsjettet. Det er akkurat sånn som det ble sagt her, at de pengene prioriteres til de mest velstående, som har både jobb og formue og høy lønn og alt på det tørre, mens disse ungdommene hadde trengt at vi prioriterte dem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Jeg må lure på om representanten Heggelund i det hele tatt har vært til stede i komiteen og vært med på behandlingen av de sakene som ligger til grunn, når han sier at SV ikke vil ha tiltak for ungdom. Det er jo nettopp det SV foreslår! SV er nesten det eneste partiet som foreslår at disse ungdommene skal ha rett til tiltak, arbeid, kvalifisering eller skoleplass. Det vi er imot, er at man skal komme til Nav og få noe innholdsløst tvangsarbeid bare for å disiplineres, for det vet vi kommer til å virke motsatt. Det er ikke bra. Så det er helt motsatt av det representanten fra Høyre nå sier. Det er SV som foreslår at disse ungdommene skal få rett til tiltak. I dag går de og venter. Det er mange kommuner som har vilkår for sosialhjelp i dag. Det har SV vært helt for. De som gjør det med vett og forstand, lykkes. De som gjør dette som en tvang, uten å ha godt innhold i tiltakene, mislykkes. Og regjeringen har lagt null kroner på bordet i kommuneøkonomien for at kommunene skal kunne lage slike gode opplegg. For eksempel trengs det arbeidsledelse. For eksempel trengs det noen som kan drive den kvalifiseringen, den oppfølgingen på helse eller den sosialfaglige oppfølgingen som mange av disse ungdommene trenger. Men i Høyre og Fremskrittspartiets hode er dette tydeligvis gratis, det er vel noen som skal gjøre disse jobbene gratis for dem, og disse ungdommene skal da få et tilbud som det ikke er kvalitet i. SV prioriterer dette så høyt at vi velger å si at disse ungdommene skal ha en rett. Da kan man gi dem et tilbud den første dagen de kommer og man får avklart hva det er de trenger, og så er de i gang med en positiv aktivitet som kanskje kan føre til at man får lyst til å fortsette en utdanning, eller at man finner ut hvilket yrke man vil ha, og kan få prøve seg i det. Problemet i dag er jo at disse ungdommene ikke får oppfølging. Det kunne være morsomt å spørre hvordan Høyre-styrte Oslo, f.eks., har gjort dette. Har de hatt oppfølging med gode vilkår for dem som får sosialhjelp? Det har de slett ikke hatt. Noen har fått det, men ikke alle, for det koster penger. Hvis vi virkelig vil dette – SV vil det, for vi vet at det er viktig at ungdom får aktivitet, det er derfor vi har fremmet dette forslaget – er det helt meningsløst at de som nå mener at alle ungdommer skal ha et tilbud, sier nei til at det skal være penger til disse tilbudene, at dette skal være et slags gratisarbeid, som jeg regner med at noen frivillige kanskje skal gjøre. Jeg vet ikke hva innholdet i dette er i det hele tatt, men jeg kan si at den typen tvangsarbeid har man prøvd i Norge før. Det funket ikke særlig bra. Det er ingen som kommer til å klare seg bedre av å bli ydmyket. Det er veldig mange flere som kommer til å klare seg bedre hvis de får en real sjanse.