trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Jeg vil først takke for arbeidet som er gjort i komiteen. Deretter vil jeg si at det å fjerne maskinskatten er en viktig seier for næringslivet over hele landet. I likhet med formuesskatten er dette en skatt som rammer norske bedrifter uavhengig av om de går med overskudd eller underskudd. Man tapper norsk industri for egenkapital i tunge tider, noe som igjen går ut over evnen til å holde seg selv gående og – ikke minst – investere for framtiden. Å senke skattene for norske bedrifter og arbeidsplasser er et av de viktigste målene for denne regjeringen. Uten arbeidsplasser i Norge vil ikke vårt velferdssamfunn holde seg gående. Den kompetansen vi har bygd opp, vil ikke bli værende i landet med mindre de kloke hodene har kapital til å forske og drive fram nye, innovative løsninger i næringslivet. Jeg skal ikke bruke mye mer tid nå på å si hvorfor dette er et riktig grep, men jeg vil likevel si at vi allerede nå ser effekten av den endringen som er gjort. For eksempel signaliserer Statkraft tydelig at de nå kan begynne å investere i datasentre i Norge, nå som en av våre ulemper og uforutsigbare faktorer er fjernet. Framveksten av datasentre skyldes nok også behovet for mer tilgang på grønn kraft, men det er ingen tvil om at slike positive endringer i rammebetingelsene spiller en stor og avgjørende rolle når investeringsbeslutningene skal tas. Så til representantforslaget fra Arbeiderpartiet: For det første hevdes det at det ikke er tid til å gjennomføre den takseringsjobben som er nødvendig. Denne endringen ble vedtatt i desember i fjor, og fristen for å finne eiendomsskattegrunnlaget som skal inngå i kompensasjonsordningen, er 1. mars 2019. Med andre ord hadde man godt over ett år på å gjøre den nødvendige takseringen. Og det er differansen mellom den taksten som er satt for det gjeldende anlegget i 2018, og den nye taksten for 2019, som er det som skal kompenseres og trappes ned over sju år. Og fra 2019 er verk og bruk fjernet som et beskatningsalternativ. Dermed trengs det bare én ny taksering for 2019, og det som da må takseres, er tomt og bygning med maskiner og utstyr som tjener bygget. Dette er en vesentlig lettere taksering, og lovforberedelsen som ble lagt fram ved statsbudsjettet for 2018, er tydelig. Når jobben blir såpass mye enklere, vil også antallet takstmenn som kan gjennomføre jobben, øke betraktelig. Dessuten er det slik at mange takstrapporter allerede i dag skiller mellom de ulike kategoriene – bl.a. gjør Arbeiderparti-styrte Oslo det i sine takstrapporter for 2017 – noe som fører til at jobben nesten allerede er gjort. Og det påhviler nå kommunene å gjennomføre den nødvendige taksering i god tid før fristen, noe som er fullt mulig. Når det gjelder presisering av overgangsregelen, berørte jeg det i mitt innlegg i forrige sak. Denne endringen er veldig positiv for næringslivet. Vi fjerner en gammel bestemmelse som har vist seg veldig vanskelig å bruke i rettsvesenet, og det er sørget for kapital og investeringsevne til å skape flere arbeidsplasser over hele landet, også i de kommunene som er imot denne endringen.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Jeg har lyst til å kommentere mange ting, men for å ta siste representants innlegg: Det sies at det aldri har rammet datasentre. Vel, det er i så fall merkelig, når vi ser at det nå faktisk er en økning i antall datasentre, og når store aktører som Statkraft signaliserer at det nå er på tide å investere. I forslaget skriver Arbeiderpartiet at det vil være et omfattende takseringsarbeid hvis kommunene som vil miste inntekter som følge av denne endringen, må innføre eiendomsskatt også på næringseiendom for å få inn nok penger. Jeg er sterkt uenig i at kommunene nå må se seg tvunget til å innføre en helt ny skatt på all næringsvirksomhet i kommunene, i alle fall når vi vet at det er næringslivet som i stor grad sørger for arbeidsplasser, verdiskaping, sponsing av frivillige, og at unge flytter tilbake til sin kommune, og i alle fall når vi vet at kommunene blir kompensert for det inntektsbortfallet de får, i overgangsordningen. Skal kommunene virkelig både innføre en ny skatt og få kompensert for en gammel skatt? Det er ingen grunn til å øke skattetrykket på næringslivet nå. Jeg vil fra denne talerstol også minne om at alle kommuner i dette landet får – basert på de samme kriteriene og nøklene – nok penger til å drive sin kommune. Faktisk har kommunenes frie inntekter økt under denne regjeringen, og antallet kommuner som er på ROBEK-listen, har aldri vært så lavt. Derfor er det ingen grunn til å følge opp forslaget fra Arbeiderpartiet om å utsette iverksettingen av denne endringen, en endring som er et etterlengtet og positivt bidrag til flere arbeidsplasser i Norge. Så til Senterpartiet, som ønsker et lovutvalg. Er det slik at Senterpartiet er for dette forslaget, bare det skal gjennom et lovutvalg? Eller er det bare en ny måte å utsette det på, for så i neste omgang å si nei? Denne saken har vært gjennom en høring, i 2015. Den ble presentert i statsbudsjettet for inneværende år. Den har vært utredet, og den har vært utredet godt. Så til det med takstmenn og kapasitet. Ja, hvis kommunene nå setter i gang med den nødvendige takseringen, og setter i gang med den tidlig, er det ingen signaler fra takstbransjen om at dette ikke lar seg gjøre. Når det gjelder verk og bruk: Ja, man trengte spisskompetanse på det gamle regelverket for verk og bruk. Men det er ingen grunn til å kreve en sånn spisskompetanse når man skal taksere bygg og tomt, som jo er den jobben som nå skal gjøres. Arbeiderpartiet må kunne svare på: Vil de også i sitt alternative budsjett for 2019 gå imot disse endringene? Vil man faktisk reversere en skattelettelse for bedrifter som har store maskiner i sin virksomhet? Kanskje bør de legge neste besøk til næringsdrivende istedenfor til det lokale rådhuset. Det er ikke slik at det er kommunebudsjettet i kongeriket som skaper velferd i dette landet. Det er næringsliv, og det er arbeidsplasser som skaper en verdi som beskattes til fellesskapet. Det har venstresiden glemt, og dette utsettelsesforslaget er direkte næringsfiendtlig.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
I denne saken vil jeg gjerne takke komiteen for et utmerket samarbeid, et samarbeid som har ført til at en samlet komité står bak forslagene som fremmes. Jeg uttrykker denne gleden også med tanke på den forhistorien som denne saken har. Skatteforliket fra 2016 er utgangspunktet for skatten vi i dag har på finansielle tjenester, og i lys av det forliket, som også et bredt flertall i Stortinget sto bak, er det bra at også dette stortinget kan jobbe sammen. For mitt vedkommende har det vært viktig å gjøre et forsøk på å samle alle partiene på Stortinget om et kompromiss og et felles standpunkt. Dette er av hensyn til en viktig faktor som for alt næringsliv kanskje er viktigere enn noe annet på dette området, nemlig forutsigbarhet i de rammevilkårene man har framover. Partiene i denne sal har stor uenighet på flere områder som gjelder skatt, men også vi må se at forutsigbarhet er viktig for det næringslivet vi alle ønsker å støtte opp om. Så når det er politisk grunnlag for å finne sammen til en felles løsning, mener jeg vi skal sette oss ned og prøve å gjøre nettopp det, av hensyn til at brå endringer og midlertidige løsninger ikke er ønsket av næringslivet. Skattlegging av finansielle tjenester har vært tema i flere år. Stoltenberg II-regjeringen la i sitt siste statsbudsjett, for året 2014, fram en skisse til hvordan man kunne skattlegge finansnæringen med en generell merverdiavgift på gebyrbelagte tjenester, sammen med en avgift på margininntekter i finanssektoren. Det ble da varslet at modellen ville være en internasjonal nyvinning og ville kreve et betydelig regelteknisk arbeid før Stortinget kunne ta stilling til å innføre den. Både Finanskriseutvalget og Skatteutvalget mente at regjeringen burde jobbe videre med den utfordringen det er at finansnæringen ikke er nøytral når det gjelder merverdiavgiften. Det sluttet også finanskomiteen seg til under skatteforliket i 2016, og samtidig satte komiteen en frist for innføring av en skattlegging til 2017. Når det ikke lot seg gjøre å få på plass en slik type modell, innførte Stortingets flertall en enklere beskatning, som vi har i dag. Den innebærer 5 pst. høyere skatt på lønn og at selskapsskatten er beholdt på 25 pst. I vedtaket der dagens finansskatt ble innført, ligger det også at man ønsker en vurdering av skattens innretning i lys av Hjelmeng-utvalgets arbeid opp mot EØS, og at man skulle se nærmere på den relative fordelingen av lønn og overskudd i fastsettelsen av finansskatten. Den vurderingen er regjeringen i gang med. Det er også nedfelt i regjeringsplattformen at en slik vurdering skal gjøres. Det en samlet komité i dag gjør, er å fastsette et tidsløp for når man forventer at regjeringen skal levere noe tilbake til Stortinget. Dette er en forutsigbar og god måte å gjøre det på, og jeg takker igjen komiteen for et godt samarbeid.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Vi i regjeringspartiene har våre egne merknader og understreker at en modell med en annen innretning enn dagens for det første er nødt til å være bedre enn den vi har i dag. Med det mener jeg at eventuelle svakheter i en annen modell ikke må være større enn svakhetene vi kan oppleve med dagens modell. For det andre mener jeg at en annen innretning må stå seg over tid. Vi må bestrebe oss på å unngå at man skifter skatteopplegg fra år til år eller vedtar et skatteopplegg som på nytt vil føre til en ny vurdering og usikkerhet. Derfor mener jeg også at bestillingen til regjeringen i II ikke må tolkes for snevert. En innretning uten lønnselementet må foreslås, men gjerne også andre innretninger hvis det finnes. Skal vi vedta en modell som kan stå seg over tid, er det viktig at Stortinget har et bredest mulig beslutningsgrunnlag, og allerede til høsten vet vi mer om hva som bør jobbes videre med – og ikke. Jeg vil også kommentere forslagsstillernes mening om at den forhøyede skatten på lønn har hatt store negative konsekvenser, begrunnet med nedgangen i antall ansatte. Her må nevnes at 2017 er det første året etter at dagens finansskatt ble innført, og tall fra Bankenes sikringsfond viser at sparebankene hadde et samlet resultat på om lag 15 mrd. kr etter skatt i 2017, om lag det samme som året før. Samtidig bidrar økt bruk av kortlesninger, selvbetjente skranker og ikke minst nettbank og apper til at behovet for ansatte i bankene ikke lenger er like stort. Jeg tror at nedgangen i antall ansatte i større grad må skyldes teknologiutviklingen enn dagens finansskatt. Litt om historikken: Det skal sies at det var med støtte også fra Arbeiderpartiet at man innførte dagens utforming av finansskatten i 2017. Så til Senterpartiet, som for det første har vært for å kutte i det forhøyede skatteelementet på lønn i mange år. Det kan i så fall ikke være lenger enn fra 2017. For det andre: Ja, Senterpartiet går i sitt alternative budsjett inn for å fjerne lønnselementet i finansskatten. Det er riktig. Da tar man ut 1,8 mrd. kr i tap. Men de legger også på hele 5 pst. i skatt på overskudd. De øker altså selskapsskatten ikke bare med 2 pst., men med 7 pst. Da tar de inn 3 mrd. kr, langt over det man taper ved å fjerne skatteelementet på lønn. Det Senterpartiet vil ha, er ikke en provenynøytral endring. I så fall må dagens debatt vise at Senterpartiet har gått med på et tap fordi de ikke fikk lov til å skattlegge finansnæringen så mye som de først ønsket. Eller er det slik at Senterpartiet nå har gått bort fra sin tidligere linje og vil finne inndekning på over 1,1 mrd. kr i neste statsbudsjett, som de skal legge fram som sitt alternativ til høsten? Som regjeringen har vært inne på før: Det å legge på økt skatt på overskudd har store problematiske sider. Det følger av det at det har også Senterpartiets primære forslag.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Jeg kan berolige salen, det er ingen tvil om at jeg står bak den innstillingen som en samlet komité står bak. Det vil komme et forslag i 2020, der lønnselementet går ut. Men så sier vi samtidig at det er viktig at Stortinget har et bredest mulig beslutningsgrunnlag når vi gjør den endringen, for her trår vi i litt ukjent farvann – og det var det som var poenget med det jeg sa.
Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-06-11:
Sammen med resten av komiteen deler jeg og Høyre forslagsstillernes ønske om å få flere inn i arbeidslivet. Mange uføre med restarbeidsevne burde i langt større grad ha bidratt med den arbeidsevnen de har. Det er bra for samfunnet vårt og innmari bra for de enkeltpersonene som mottar uføretrygd. Det er en viktig verdi i livet å bidra til fellesskapet og ikke minst å få den friheten det gir å tjene egne penger. Det er mange forskjellige grunner til at noen blir ufør, og mange i denne gruppen sitter med kompetanse og ressurser som samfunnet trenger. Likevel ser vi det er en utfordring å få flere til å utnytte sin restarbeidsevne. Blant annet derfor har regjeringen satt ned et sysselsettingsutvalg som blant sine særskilte oppgaver skal se på hvordan vi kan øke yrkesdeltakelsen blant personer med nedsatt funksjonsevne, nedsatt produktivitet eller som ikke kan stå i en fulltidsjobb. Dette utvalget skal vurdere tiltak for å nå høyere sysselsetting i denne gruppen, i et bredt forankret arbeid. Spesielt er det viktig å få med partene i arbeidslivet i en slik innsats, for det er gjerne her løsningen ligger for å få flere uføre inn i arbeidsstokken. Vi trenger flere arbeidsgivere som tar på seg det å deltidsansette personer med et litt annerledes sykdoms- og utfordringsbilde enn alle andre arbeidstakere. Det er ikke alltid like enkelt, men ordninger som lønnstilskudd er etter min mening en mer treffsikker ordning enn et generelt jobbskattefradrag for en hel gruppe. Det er fordi lønnstilskudd avlaster arbeidsgivers lønnskostnader ved å ansette noen som kanskje ikke kan møte på jobb til faste tider hver dag. Dette støtter opp om det generelle synspunktet at skattesystemet i utgangspunktet er et dårlig verktøy for å yte målrettet støtte til enkeltgrupper. Da er det bedre med spesielle tilskuddsordninger som går direkte til den det gjelder, som nevnt. I Jeløya-erklæringen peker regjeringen nettopp på at man vil innrette trygde- og skattesystemet på en slik måte at det stimulerer flere ut i arbeid. Videre vil vi fortsette å senke skatten på inntekt, slik at det alltid lønner seg å jobbe, også for dem med de laveste inntektene. Som innstillingen viser, er det bred enighet i komiteen om at et eget jobbskattefradrag for uføre ikke er veien å gå. Innføring av et slikt fradrag for én enkeltgruppe vil reise spørsmål om hvorfor ikke andre enkeltgrupper også bør få et slikt fradrag. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti løfter et viktig tema, og at de støtter at man avventer sysselsettingsutvalgets brede arbeid på dette området før man vurderer dette nærmere.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
Jeg går ut fra at finansministeren har merket seg at det er flere som peker på at reglene rundt naturalytelser kanskje bør ses nærmere på for å oppnå det som er hensikten, nemlig forenkling og korrekt fastsettelse. Jeg kan anbefale statsråden å sende det om Regelrådet for å få gode råd i så måte. Det jeg vil ta opp, er om statsråden i statsbudsjettet til høsten vil legge fram analyser av forslaget til forenklet skattlegging av utenlandske arbeidstakere, slik at Stortinget kan få et litt bredere grunnlag enn det vi har nå, for å vurdere om skattesatsen på 25 pst., eventuelt en høyere skattesats, gir en bedre balanse i forhold til ordinær skattlegging, slik at skattefordelen ved den forenklede løsningen ikke blir urimelig stor.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
Disse to representantforslagene springer jo ut av den situasjonen som skapes av det tredje avgiftspåfunnet fra denne regjeringen og samarbeidspartiene for å få inntektene til å møte utgiftene når man skal lage budsjettavtale. Først var det poseavgiften, som måtte puttes i skuffen, så var det flyseteavgiften, som dessverre ikke havnet i skuffen. Denne gangen er det altså sukker- og produktavgiften på drikkevarer som skulle måtte få et kraftig hopp. Man trengte et par milliarder for å få dekket inn de ekstra utgiftene som budsjettforlik har en tendens til å føre med seg. Arbeiderpartiet foreslo å fjerne dette smutthullet med 350-kronersgrensen i sitt alternative budsjett i fjor høst, så forslaget var altså på bordet, og man kunne i forhandlingene valgt det og fjernet et gapende smutthull i avgiftssystemet. Det ville betydd positive ting for norsk næringsmiddelindustri, men det så man altså bort fra. Det er litt underlig, for er det noe finansministre pleier å jakte på, er det skatte- og avgiftshull. Tetter man slike, kan det kanskje være grunnlag for å sette satsene ned. Men her er det ikke tvil om at dette smutthullet, i kombinasjon med prishoppet på snop og brus, har vært med på å drive grensehandelen på nettet. Nå sendes mellom 16 og 20 tonn snop og drikke over grensen hver eneste dag, ifølge Virke. Som det framgår av innstillingen, vil Arbeiderpartiet støtte forslagene om avgifter som kan bidra til å styrke folkehelsen, oppheve 350-kronersgrensen for avgiftsfri import og framskaffe mer kunnskap om grensehandel. Vi støtter selvsagt også innstillingen om å be regjeringen utrede fjerning av avgiftsfritaket for varesendinger fra utlandet med en verdi på under 350 kr og komme tilbake til Stortinget senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2019. Noe tidligere enn det er kanskje vanskelig å forestille seg. Så får vi håpe at denne anmodningen er etterkommet når statsbudsjettet legges fram i oktober. Det gjør ingenting om det også da innebærer et forslag om å fjerne dette smutthullet. Jeg tror regjeringen kan trenge de inntektene for å få budsjettforhandlingene i havn denne høsten. Forhåpentligvis er tiden for nye kreative avgiftspåfunn forbi. Med dette tar jeg opp forslagene som Arbeiderpartiet står i.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
I brev til komiteen sier statsråden at avviklingen av 350-kronersfritaket forutsetter grundige utredninger, og at det ikke er realistisk å etablere en forenklet fortollingsløsning i 2019. «Jeg vil imidlertid arbeide for å finne gode løsninger på dette området som balanserer de ulike hensynene», skriver statsråden. I vedtaket som kommer til å bli gjort i dag – det er en enstemmig komité som står bak det – ber vi regjeringen utrede fjerning av avgiftsfritaket og komme tilbake i statsbudsjettet for 2019. Nå sa statsråden at hun ville forholde seg til det. Innebærer det at man i brevet til komiteen har lagt seg på en linje hvor man egentlig advarer mot det vedtaket vi nå skal gjøre, eller kan vi forvente at det ligger en god utredning i statsbudsjettet?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
Jeg er glad for at statsråden bekreftet at hun kommer tilbake med et konkret mandat for investeringer i unotert infrastruktur for fornybar energi, og at hun også vil vurdere miljømandatets størrelse. Nå ble det av Miljøpartiet De Grønnes representant her snakket om museskritt – og det kan være viktig å gå forsiktig fram. Jeg må allikevel utfordre statsråden på størrelse, for vi sier i innstillingen at det må utvides vesentlig hvis det skal ligge innenfor mandatet. Så kan vi diskutere hva som er vesentlig når vi snakker om 75 mrd. kr, men jeg går ut fra at statsråden er innforstått med at skal man bevege seg inn i et nytt univers, så må det, selv om man skal gjøre det forsiktig, være et visst omfang for å få erfaringer.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
Det ligger kanskje litt i arbeidsdelingen her at Finansdepartementet som regel holder igjen, mens det er Stortingets oppgave av og til å dytte litt på og være litt mer utålmodige. Et annet område gjelder oppfølging av Gjedrem-utvalgets utredning om sentralbanklov og organiseringen av SPU. Der sa statsråden i meldingen at de kommer tilbake til Stortinget. Det er jo en vanlig formulering. I komitémerknadene ber vi om at man kommer tilbake i kommende stortingssesjon. Jeg tror ikke det er bra at en sånn utredning, selv om det skal vurderes grundig, ligger for lenge før man får en konklusjon. Så er statsråden innstilt på å følge opp det tidsperspektivet?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-06-11:
Det mest interessante ved denne innstillingen er at regjeringens representanter overhodet ikke går inn i viktige problemstillinger ved å skulle legge til rette for effektivisering og produktivitetsutvikling i offentlig sektor ved gjennomgående budsjettkutt. Ingen er uenig i at også offentlig sektor må utvikles, ta i bruk ny teknologi, nye arbeidsmetoder, få mer igjen for kronene. Det gjøres i stor utstrekning. Et av de fremste eksemplene er Skattedirektoratet. Faren min måtte hjelpe naboene med å fylle ut selvangivelsen fordi det var for komplisert for mange. I dag kommer den ferdig utfylt, og det er overkommelig for de fleste å legge inn nødvendige korrigeringer. Sykehusene er et annet eksempel. Nye behandlingsmetoder gjør at operasjoner som krevde dager på sykehus, gjøres på en time på poliklinikken. Men det har ikke gitt grunnlag for å kutte i bevilgningene. Hvorfor ikke? Fordi nye behandlingsmetoder gir nye behandlingsmuligheter. Oppgavene vokser. Mer effektive måter å jobbe på kan altså samtidig utløse behov for mer midler fordi oppgavene vokser. Store deler av offentlig sektor er slik. Det er menneskene som utgjør mesteparten av utgiftene – i sykehusene, i eldreomsorgen, i undervisningssektoren. Nye arbeidsmetoder, ny teknologi kan også her skape grunnlag for effektivisering og økt produktivitet. Men når behovene og oppgavene også vokser, kan utgiftene per behandling synke, summen blir likevel at det er behov for økte bevilgninger fordi behovene øker. Dette går ikke representantene for regjeringspartiene inn i. De legger seg på samme linje som statsråden. I brevet til komiteen opptrer hun som prinsesse Vilikke. Det er for vanskelig, for tidkrevende, for dyrt å skulle gjøre som man i forslaget ber om, å få en oversikt over hvordan denne såkalte reformen virker. Gir den omstilling og mer effektivitet, og eventuelt i hvilke virksomheter? Problemet er at kuttene rammer alle virksomheter likt, uten hensyn til hvilke reelle muligheter de har til effektivisering, omorganisering eller tilgang til ny teknologi. Tanken synes å være at trangere budsjetter skal virke som en slags tryllestav for kreative innsparinger. Det vi ser etter flere år med slike budsjettkutt, er at stadig flere offentlige virksomheter varsler at deler av aktiviteten må nedprioriteres, at ventetiden øker og at kvaliteten forringes. Tankesmien Agenda har gjort litt av det finansministeren ikke vil gjøre: undersøkt virkningene i flere statlige virksomheter i rapporten «Ostehøvelkutt – ikke så effektiv effektivisering». Konklusjonene er f.eks. at i offentlige tjenester som er arbeidsintensive, må innsparinger i hovedsak komme ved redusert bemanning. Det er ikke en reform. Det er et sparetiltak. Jeg tar opp forslagene som Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Miljøpartiet De Grønne og Rødt står sammen om.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2018-06-11:
Denne saka handlar om eit representantforslag frå SV som går på ABE-reforma, der dei har tre konkrete forslag til evaluering og oppfølging av reforma. Hadde debatten berre dreia seg om ABE-reforma og om me skulle gjennomføra den, er det meir naturleg at han hadde vore ein del av den ordinære debatten om anten revidert nasjonalbudsjett eller statsbudsjettet. Men sidan det er tre konkrete forslag, har komiteen valt å ha ein eigen debatt om dei. Frå fleirtalet bak innstillinga si side synest me det er litt ironisk at ein fyrst kritiserer ei reform som har som mål å effektivisera, på same tid som ein har forslag som går på direkte arbeid til forvaltninga – dei same som me stiller krav til om å effektivisera og om å gjera eit stykke arbeid – så det er mot si hensikt. Difor er eg glad for at eit fleirtal i komiteen, som består av regjeringspartia, Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet, er tydeleg på at ein ikkje skal gjennomføra dette, medan eit mindretal, som består av dei andre partia, ynskjer å stemma for forslaga. Eg reknar med at dei sjølve vil gjera greie for sitt syn. Viss me lyftar blikket litt, veit me at me har vore gjennom krevjande tider for norsk næringsliv. Me veit at norske kommunar ofte er nøydde til å tilpassa utgiftene sine til inntektene og driva med kontinuerleg effektivisering for å få rom til nye ting. Då er det kanskje litt rart for alle dei som følgjer denne debatten, at det er eit stort problem at den statlege forvaltninga får eit forsiktig krav om å effektivisera 0,5 pst. Eg trur næringslivsleiarar på Vestlandet vil vera forbausa over at det i seg sjølv er eit problem, og eg trur veldig mange norske kommunar vil sjå på det som veldig lite krevjande for staten å effektivisera, sett opp mot kva kommunane har gjort dei siste ti åra. Dei har funne rom til mange nye satsingar i sine kommunar fordi dei har fokusert på effektiv drift. For oss er det heilt naturleg at staten gjer det same. At staten heile tida fokuserer på effektiv drift, er viktig av fleira grunnar, både fordi ein skal trimma organisasjonen og fokusera på å bruka skattebetalarane sine pengar på ein klok måte, og fordi det må skapast rom i framtida for satsing. Viss me skal satsa meir på ting som me synest er viktige, som kunnskap, forsvar, helse og samferdsle, for å nemna noko, må me finna rom. Då er det heit naturleg at ein går på byråkratidelen, og stiller litt strenge krav til staten. Difor landar me på at me ikkje vil påleggja regjeringa å gjennomføra eit omfattande arbeid med dei tre forslaga, og eg vil tilrå komiteens forslag til vedtak.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Til den nye skatteordningen for utenlandske arbeidstakere: Det er jo ingen utenlandske arbeidstakere som blir pålagt å gå inn i den nye ordningen. Man etablerer det som en valgfri ordning, så i prinsippet kan det ende med at ingen går over til den nye ordningen. I så fall blir det bare mer byråkrati uten at en får noen effekt av det. Hvis folk velger den nye ordningen, går jeg ut fra at det er fordi de da får lavere skatt enn det de har i dag – altså en ren subsidiering av utenlandske arbeidstakere. Hvorfor har en fra regjeringens side valgt å ha dette som en valgfri ordning hvis målet er forenkling av systemet?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Hvis en mener at utenlandske arbeidstakere skal over på den nye ordningen, hadde jo det fornuftige vært å innføre den som et pålegg. Her har en valgt å ha dette som en valgfri ordning, og det er jo logisk at utenlandske arbeidstakere ikke velger den nye ordningen med mindre det medfører lavere skatt for dem. Og det er nettopp det som er problemet med dette systemet: Man etablerer en ordning der norske arbeidstakere ikke kan velge hvilken skatteregel de skal være underlagt, men utenlandske arbeidstakere får altså et privilegium, som statsråden nå sier er på grunn av EØS-avtalen. Eller er det sånn at norske arbeidstakere også vil få et slikt privilegium i framtiden?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Til skatteordningen for utenlandske arbeidstakere: Det blir fra flere taleres side sagt at dette vil bidra til forenkling. Her etablerer en en ordning som er valgfri for den enkelte arbeidstaker. I prinsippet er det ikke sikkert at det er en eneste utenlandsk arbeidstaker som vil benytte seg av ordningen. Det gjenstår å se. Det har selvsagt også å gjøre med hva slags skattesats en legger seg på. Det er merkverdig når en sier at en vil etablere – men beskriver alle de problemer som i dag er knyttet til riktig skattlegging og til kontroll av utenlandske arbeidstakere – en ordning som er valgfri for den enkelte arbeidstaker. Hvis den enkelte utenlandske arbeidstaker ser seg tjent med å være en del av det eksisterende system, altså det som er i dag, og ikke går over til den nye ordningen, er han eller hun helt fri til å gjøre det. Derfor må jeg også si at jeg stusser litt over resten av opposisjonen, som mener at dette er en grei ordning å gå inn på – en ordning med valgfrihet for den enkelte arbeidstaker, der en skrur skattesatsen opp. Hvis en skrur skattesatsen tilstrekkelig opp, vil selvsagt alle utenlandske arbeidstakere finne ut at det ikke er gunstig å gå inn i den nye ordningen, og blir værende i den eksisterende ordningen. I så fall oppnår en ingen forenkling. En oppnår ikke bedre kontroll. Det er derfor Senterpartiet avviser hele den nye ordningen. Hvis vi skal ha en ny ordning, er det fornuftig å ha en ordning som gjelder for utenlandske arbeidstakere generelt, der en er tydelig på hvilke regler som gjelder. Det er sikkert mange arbeidstakere som synes det hadde vært fint å kunne velge hva slags skatteordninger en skulle være underlagt. Også norske arbeidstakere hadde syntes det var fornuftig at en selv kunne velge det som ga lavest skatt, men det er ikke slik vi bygger opp skattesystemet i Norge. Til representanten Njåstad, som i stad var innom – og skrøt av – skatte- og avgiftslettelser fra regjeringens side. Regjeringen har sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti sørget for 6,6 mrd. kr netto i økte avgifter i løpet av den perioden den har sittet. Det gjelder sukker- og sjokoladevareavgifter, det gjelder ca. 2 mrd. kr i økte avgifter på innenlands lufttransport, det gjelder økt elavgift i flere runder og økte avgifter på drivstoff. Senterpartiet har et annet alternativ, som bl.a. innebærer lavere skatt for alle som har 700 000 kr eller mindre i inntekt hvert eneste år. Det innebærer riktignok at noen av dem som har høyest inntekt i Norge, må bidra med noe mer til fellesskapet – men det har de rygg til å bære.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Jeg merket meg at det fra saksordførerens side ikke er måte på hva denne skatteendringen, som ble gjennomført i statsbudsjettet for inneværende år, skal få av positive konsekvenser ute i landet – en endring som flertallet selv anslår til en reduksjon på 500 mill. kr. Når det samme flertallet over natten øker sukker- og sjokoladeavgiften og avgiften på ikke-alkoholholdige drikkevarer med 2 mrd. kr, er det tydeligvis helt greit, og når en har økninger i avgiftene på innenlands lufttransport på 2 mrd. kr, skal en tydeligvis kunne leve helt fint med det. Når en fjerner startavskrivningene i saldogruppe d for dem som bl.a. investerer i nye maskiner innenfor industrien, en endring som ble vurdert å gi 1,8 mrd. kr i økt skatt, er det tydeligvis også noe næringslivet skal leve veldig fint med. Men ved en endring en selv vurderer til 0,5 mrd. kr i lettelse, er det tydeligvis ikke måte på hvor store konsekvenser det skal ha i positiv retning. Det hadde vært særdeles klokt i denne saken, det viser også det vi har til behandling nå, å bruke mer tid på gjennomgang av endringene som ble gjort før jul – bruke tiden gjennom et lovutvalg, også fordi det er krevende grensedragninger. En hadde gjort noen grensedragninger i regjeringens forslag, og så kom det nye grensedragninger gjennom budsjettavtalen, og en ser fortsatt at dette er svært uklart for kommunene som er berørt. Det eneste en vet, er at de kommunene som er berørt, vil tape, mens internasjonale aktører og staten sikrer seg gjennom endringene som blir gjennomført. Det er et stort problem at kompensasjonsordningen som er varslet, ikke blir lagt fram, mens en har framdrift i det som går på iverksettelsestidspunkt for endringene. Det er 348 kommuner som i dag utskriver eiendomsskatt på verk og bruk, og som skal foreta en retaksering i løpet av noen få måneder. Det er kommet tydelige tilbakemeldinger fra både KS, vannkraftkommunene, industrikommunene og petroleumskommunene om at dette er krevende, når det gjelder både tempoet og innholdet i retakseringen som skal gjøres – hva som er bygg, hva som er installasjon, hva som tjener produksjonen, og hva som tjener bygget, og det er bl.a. uklart hva som ligger i markedsverdi. Det er særdeles viktig å få til en utsatt gjennomføring. Det er klokt å bruke tid her. Det har flertallet så langt ikke gjort. Jeg synes det er synd at en ikke støtter våre forslag.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Finansministeren har i sitt svar hvor hun avviser behovet for utsatt iverksetting, sagt at taksering etter de nye reglene vil kreve mindre spesialkompetanse. Dette er jo direkte i strid med det som kommunene selv framhever. Blant annet har industrikommunene skrevet følgende: Kommunene vil reise spørsmålet om hvorvidt departementet har tilstrekkelig innsikt i hvordan gjeldende takster er bygd opp. For mange kommuner er situasjonen at takstene i stor grad må bygges opp på nytt fordi det ikke er spesifisert i tomt, bygning og tilbehør som tjener bygningen. Industrikommunene mener det er feil når finansministeren gir inntrykk av at kommunenes retakseringsarbeid vil være mindre komplisert og lite tidkrevende. Hva slags informasjon sitter finansministeren på som industrikommunene, som selv er inne i problemstillingene, og som kjenner sin hverdag, ikke har?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Senterpartiet har i sine alternative budsjetter foreslått målrettede lettelser for norsk næringsliv, og vi har foreslått lavere avgifter enn det som er i inneværende års budsjett fra regjeringspartienes og flertallets side. Til det som handler om eiendomsskatten på verk og bruk: Det er fornuftig å foreta dette gjennom et lovutvalg når en ser de krevende avgrensningene som er, noe en også ser i den saken vi nå behandler, når det gjelder iverksettelsestidspunkt. Det som er faren, er at den utviklingen som har skjedd under Siv Jensen som finansminister, vil fortsette – nemlig at det vil bli økt eiendomsskatt ute i kommunene, at det vil bli økt eiendomsskatt på bolig, og at det vil bli økt eiendomsskatt på annet næringsliv, fordi kommunene ikke har noe oljefond å hente fra. Når de da ikke får kompensasjon, må de finne andre løsninger for å hente inntektene. Er det det man vil se i framtiden fra finansministerens side, at utviklingen med økt eiendomsskatt i kommunene vil eskalere med den endringen som her skjer?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Det som er fornuftig når en skal gjennomføre store endringer, er at en gjør det på den måten som en ordinært sett gjør det på i Norge, med et lovutvalg der berørte parter får se på endringene før en iverksetter dem, og der berørte parter får tilstrekkelig tid til å gjennomføre endringene – spesielt når det er behov for å foreta retaksering i 348 kommuner i Norge. Det er fornuftig. Senterpartiet har gjennom sine opplegg bidratt til å redusere skattebelastningen for norsk næringsliv i mange sammenhenger. Vi foreslår også en vesentlig styrket kommuneøkonomi, slik at en bl.a. kan redusere eiendomsskatten i Norge – i motsetning til det regjeringen gjør, som i stedet foreslår reduserte skatter for dem som har mest fra før. Hvorfor kan en ikke fra regjeringens side i stedet styrke kommuneøkonomien, slik at en slipper eiendomsskatt i så mange kommuner i Norge?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Jeg vil takke saksordføreren for et godt arbeid med saken. Det er svært gledelig at det nå ligger an til at man får endret innretningen på finansskatten. Det er på høy tid. Det ligger en tydelig bestilling fra en samlet komité i innstillingen: Arbeidet med endret innretning på finansskatten må prioriteres opp fra regjeringens side, framdriften skal meldes i statsbudsjettet til høsten, og – ikke minst – det skal komme en ny modell for finansskatten der den forhøyede arbeidsgiveravgiften blir fjernet, og det skal komme i statsbudsjettet for 2020. Det er en svært nødvendig endring som her blir skissert fra komiteens side, en klar bestilling til regjeringen. Senterpartiet har ønsket denne endringen over lengre tid. Vi har foreslått det i våre alternative budsjetter – både for 2017 og for 2018. Det er viktig å fjerne det ekstra arbeidsgiveravgiftelementet i finansskatten. Det er et element som bidrar til at det blir mindre lønnsomt å ha ansatte. Kostnaden for de ansatte går opp, og som representanten Heggø viste til, er det bekymringsfullt med den økende nedbemanningen som en har sett i finansbransjen. Det blir en konkurranseulempe for de bankene, ikke minst en del sparebanker rundt om i landet, som baserer seg på en annen forretningsmodell enn andre banker, som relativt sett har flere ansatte. Nettopp ut fra hensynet til de bankene og til gode banktjenester i hele landet, basert på et mangfold av banker, er det utrolig viktig å få en endret innretning på finansskatten. Det er ulike modeller for hva som i så fall skal komme. Jeg vil vektlegge at det er viktig at man fortsatt utreder det som går på moms på finansielle tjenester i kombinasjon med skatt på margininntekt, men det er også viktig å se på økt skatt på overskudd i næringen. Det er også viktige signaler som blir gitt fra vår side, nemlig at dette skal være en provenynøytral omlegging. Det er også viktig at man sørger for at en endring i finansskatten ikke bidrar til incentiver til økt overskuddsflytting, at man sørger for at det blir en rettferdig skattlegging av finansbransjen, der også utenlandske aktører i Norge bidrar. Vi ser fram til forslaget som kommer i forlengelsen av det som her blir vedtatt.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Det er særdeles bra og på høy tid at en får sørget for å fjerne det ekstra arbeidsgiveravgiftelementet i finansskatten, og jeg er glad for at statsråden er tydelig på at dette skal følges opp. Så har Finansdepartementet en pågående høring om finansskatt i fellesregistrerte virksomheter. Jeg vil jo si at det er fornuftig også å gå inn på de endringene som der er foreslått, men det som allikevel blir spørsmålet nå når en skal inn i en prosess der den ekstra arbeidsgiveravgiften blir fjernet, er om det ikke vil være klokt å avvente endringer for dem som blir berørt, eksempelvis sparebanker, som da vil kunne få en ekstra arbeidsgiveravgift. Ville det ikke være fornuftig å avvente de endringene knyttet til fellesregistrerte virksomheter til en ser de totale endringene i finansskatten, som skal komme i 2020?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Fra Senterpartiets side skulle en gjerne sett at endringene der den ekstra arbeidsgiveravgiften blir fjernet, hadde skjedd før. Det har vi foreslått i våre alternative budsjetter de to siste årene. Men til det som jeg konkret stiller spørsmål om: Nå er det en høring på gang for å utvide finansskatten knyttet til fellesregistrerte virksomheter som kan føre til at virksomheter i dag innenfor bl.a. sparebankgruppa vil kunne få økt skatt på arbeidskraften sin – hvis en ikke venter til de endringene som skal fjerne den ekstra arbeidsgiveravgiften innenfor finansskatten, blir gjennomført. Det er i det perspektivet jeg spør: Er det ikke da fornuftig å vente med de endringene som er på høring – implementering av dem – til en ser den totale endringen i finansskatten?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Til saksordførerens siste innlegg: Det provenyet som ligger inne i Senterpartiets alternative statsbudsjett for 2018, er eksakt det samme provenyet som ble angitt fra regjeringens side i skattemeldingen i 2014, da en kom med en anmodning om at en skulle ha en skatt på finansielle tjenester. Det er langt unna det skattetapet som er beregnet ut fra at finansnæringen ikke er omfattet av merverdiavgift. Det skattetapet er nå beregnet til over 9 mrd. kr, men provenyet som ligger inne i vårt alternative budsjett, på 3 mrd. kr, er eksakt det samme som regjeringen anslo i sin skattemelding, og som ble fulgt opp i skatteforliket i 2015. Grunnen til at jeg tegnet meg til saksordførerens innlegg, er også at jeg merker meg at det er blitt skapt usikkerhet om hvorvidt det ekstra arbeidsgiveravgiftelementet faktisk blir fjernet. Jeg vil be saksordføreren om å presisere hva som egentlig er hans mening når han sier at en her må vurdere den modellen som en skisserer, om den er bedre enn eksisterende løsning. Betyr det at saksordføreren ikke står bak de formuleringene som ligger i forslag til vedtak? For i forslag til vedtak står det helt eksplisitt: «Stortinget ber regjeringa komme attende til Stortinget på eigna måte, seinast i samband med statsbudsjettet for 2020, med framlegg om ei provenynøytral omlegging av finansskatten og der forhøgd arbeidsgivaravgift vert fjerna.» Det er en helt tydelig bestilling til regjeringen. Jeg er helt enig med saksordføreren i at den nye modellen selvsagt må være bedre enn dagens ordning, at den må virke bedre med hensyn til å sikre arbeidsplasser i hele landet, og at en må sørge for at en ikke har gratispassasjerer, eksempelvis utenlandske aktører. Det er regjeringens ansvar å sørge for å legge fram en modell som ivaretar det, men bestillingen fra et samlet storting, og som vi sier fra en samlet komité, er at den ekstra arbeidsgiveravgiften skal fjernes. Det er utrolig viktig at det ikke blir skapt uklarhet rundt det, slik at bransjen vet hva den har å forholde seg til.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Det er særdeles trist at flertallet ikke er villig til å ta ansvar – gjennom de vedtakene man har gjort, når man ser konsekvensen av dem – og være villig til å gjøre endringer. Det er nettopp derfor en har et revidert budsjett. Det er også derfor vi har fremmet vårt forslag i denne saken, for dette har konsekvenser som gjør at det er behov for å gjøre endringer. Det var en sjokkartet økning i sukker- og sjokoladevareavgiften og i avgift på ikke-alkoholholdige drikkevarer i budsjettet i høst – som kom i en sen nattetime, uten utredning, uten at bransjen var informert – og næringen har nå gått så langt at en har lagt det samarbeidet man hadde om folkehelsearbeid og redusert sukkerforbruk, på is. Jeg trodde at når et enstemmig landsmøte i Fremskrittspartiet beskrev konsekvensene av de vedtakene som ble gjort før jul – at de har bidratt til økt grensehandel og tap av arbeidsplasser, og at de rammer lavinntektsfamilier spesielt hardt – var det også en vilje i Fremskrittspartiet til å gjennomføre endringer. Men i en sak der altså Fremskrittspartiet både har saksordføreren og i tillegg den ansvarlige statsråden, er det altså ingenting som skjer. Landsmøtevedtaket til Fremskrittspartiet om at en vil redusere avgiften igjen, er blitt til et vedtak i revidert nasjonalbudsjett om at en skal utrede og se på deler av den ene avgiften. Det gir store utfordringer for næringslivet. En har opplevd oppsigelser – bl.a. i Telemark Kildevann, som har sagt opp halvparten av arbeidsstokken, og en har sett oppsigelser ved Hval Sjokoladefabrikk. Investeringer i hundremillionersklassen er lagt på is, og tradisjonsrike bedrifter som Oskar Sylte og Roma på Lillestrøm frykter at det som nå skjer, kan være kroken på døra for framtiden. Det er særdeles merkverdig at ikke en er villig til å gjøre noe med 350-kronersgrensen, der en nå også ser at det er en eskalerende netthandel internasjonalt, som Finansdepartementet fram til det siste har gjort sitt beste for å forsøke å bagatellisere, men som finansministeren i svar til meg i forrige uke erkjenner. Netthandelen fra utlandet i 2017 var på 62 mrd. kr, en økning på 10 pst. fra året før, og antallet transaksjoner var på 130 mill., en økning på over 25 pst. fra året før. Det haster med å foreta endringer. Selvsagt kan man foreta endringer i løpet av året og i revidert nasjonalbudsjett når en ser behov for det. Den før omtalte poseavgiften ble jo aldri innført, nettopp gjennom at det ble gjort vedtak om det i revidert nasjonalbudsjett. Jeg synes det er synd at flertallet i denne salen ikke er villig til å ta konsekvensen av det en har gjennomført, og foreta en nødbremsing. Jeg vil ta opp de forslagene som Senterpartiet er en del av i innstillingen.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Jeg merket meg at statsråden i sitt innlegg vektla at en ikke skulle ha for stor tro på at det er så lett å endre innretningen på avgiftene, og at det kunne ha en folkehelseeffekt. Da er det interessant at det er nettopp det sporet flertallet velger å bruke i revidert nasjonalbudsjett. En ønsker å utrede innretningen på den ene avgiften som en hadde en kraftig økning av før jul. Ser da statsråden egentlig for seg at det ikke kommer til å skje noen endringer av innretningen på avgiftene, og at avgiftene blir beholdt på det nivået som de er på i dag, et nivå som Fremskrittspartiets landsmøte har sagt medfører økt grensehandel og tap av arbeidsplasser i Norge, og som rammer lavinntektsfamilier spesielt hardt?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Det er bra at statsråden bekrefter at en utredning om 350-kronersgrensen vil komme. Det er jo et helt meningsløst system en har etablert, der de som går og handler på sin lokale butikk og bidrar til arbeidsplasser i Norge, får stadig økte avgifter, mens de som går på Post i Butikk i den samme butikken, kan hente ut varer sendt fra utlandet fullstendig avgiftsfritt og uten toll. Hva vil statsråden si til alle pensjonister som ikke har datamaskin og mulighet til å handle på nett fra utlandet, men som får stadig økte avgifter i sin lokale butikk? Hva er budskapet? Skal en fortsatt måtte leve med stadig økte avgifter i Norge, eller har en ambisjoner om å foreta en endring?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Jeg trodde statsrådens syn var at merverdiavgiftssystemet var et viktig, generelt grunnlag som en skulle unngå hull i. 350-kronersgrensen er jo ikke bare et hull, det er per dags dato en svær låvedør som fører til økt handel fra utlandet for dem som behersker å handle på nett. Mange av oss gjør det, men det er også store grupper i det norske samfunnet som ikke behersker å være på nett, og som kanskje ikke har datamaskin i det hele tatt. Hva er statsrådens budskap til dem? Skal de måtte leve med økte avgifter fordi noen forbrukere fortsatt skal handle på nett fra utlandet?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-06-11:
Her hørte vi nettopp statsråden presentere løsningen på hvordan en skulle redusere grensehandelen. Blant annet sa statsråden at en skulle gjøre noe med tollvernet. Så statsråden og regjeringens syn på hvordan en skal få redusert handelen på grensen til Sverige, er altså at en skal åpne for fri import fra hele verden? Det vil jo ikke bidra til å styrke norske interesser og norske arbeidsplasser. Det vil tvert imot eskalere problemet, det vil bidra til at en får økt import fra andre land, og at norske arbeidsplasser går tapt i et høyere tempo enn i dag. Næringsmiddelindustrien er den største fastlandsindustrien vi har, og det er særdeles viktig å ta vare på alle de arbeidsplassene og den verdiskapingen som den bidrar med. Til det som dreier seg om på kjøtt, at det er en vare som mange handler i Sverige: Ja, det er riktig, men hvem er det som har bidratt til å redusere avgiftene på matvarer i Norge? Det var Senterpartiet som kjempet igjennom at en skulle ha redusert moms på mat i Norge, det var det ikke Fremskrittspartiet som gjorde. Det er viktig å ha en helhetlig og god politikk for å sikre norske arbeidsplasser og norske interesser. Det handler selvsagt ikke om at folk ikke skal ha mulighet til å handle i Sverige eller handle på nett. Selvsagt skal folk ut fra sine frie valg få mulighet til det. Det handler om at en ikke skal subsidiere utenlandske aktører og gjøre ting som fører til at norske aktører får problemer. Og 350-kronersgrensen er en helt urimelig ordning. Det ble beskrevet veldig godt av representanten Aasrud hvilke konsekvenser som er knyttet til all importen fra Kina i dag under 350-kronersgrensen. Men det gjelder også importen fra vårt nærområde. Maxgodis – godteri – som altså målretter seg mot handel over nett til Norge, passerte i forrige måned fjorårsomsetningen. I løpet av de fem første månedene i 2018 hadde de altså høyere omsetning enn de hadde i hele 2017. Det handler om den sjokkartede økningen i sukker- og sjokoladevareavgiftene i kombinasjon med at en fortsatt beholder 350-kronersgrensen. Derfor er det utrolig viktig – og det haster – å få gjort noe med fortollingsløsninger. Det er fullt mulig å finne løsninger, sånn som andre land har gjort. Hvis problemet er at det er for høye gebyrer, er det selvsagt mulig å gå inn og regulere det. Det handler om politisk vilje. Jeg er i hvert fall glad for at flertallet i denne salen nå sier tydelig til regjeringen at en skal utrede en fjerning av den grensen.