Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-01-28:
Innhaldet i dokument som kjem frå offentlege utval, må tole kritiske blikk, særleg når forslaga som eit utval legg fram, vil kunne innebere dramatiske endringar i strukturen på offentlege tenester, i dette tilfellet også i nærværet av rettsstaten rundt om i landet. Einsidig argumentasjon kan verke som eit lurt trekk for å oppnå endringar, men i eit demokrati, der kryssande omsyn skal vektast mot kvarandre, og der prosessane helst skal vere tillitvekkjande, er det ein opplagt fordel om offentlege utval maktar å vise evne til å drøfte ulike sider ved sakene og synleggjere nettopp dei kryssande omsyna. Det er der Domstolkommisjonen har svikta, og eg meiner interpellanten, Emilie Enger Mehl, gjer ein viktig innsats for å synleggjere dette gjennom denne interpellasjonen. For det er faktisk nødvendig å finlese det kommisjonen har skrive, for å sjå kva slags haldningar som kjem til uttrykk i rapporten. Dommarar reagerer òg sjølve på spekulasjonar kring kva personlegdomstypar som blir trekte mot store og til små domstolar. Det står på side 72 i kommisjonsrapporten at «det er mulig å tenke seg, men ikke nødvendigvis sannsynlig, at det kan foreligge en overvekt av særlig produktive personer i større domstoler». Ein tilsett ved ein liten tingrett som er blant dei aller mest effektive tingrettane i landet, har sagt at det kommisjonen skriv, kan oppfattast som ein spekulasjon, og meiner det er særleg uheldig fordi det kan vere eigna til å svekkje tilliten til dommarane i dei små domstolane, og poengterer at krava som blir stilte til dommarar, er like uansett kvar dei skal arbeide. Leiaren for kommisjonen har forklart at dei har måtta nemne dette med effektivitet og personlegdomstypar i rapporten fordi dei ikkje ønskjer å få kritikk for at dei ikkje har teke omsyn til såkalla uobservert heterogenitet, men så lenge betraktningane er uvitskaplege og kan seiast å vere berre på pludrestadiet, slik dei er i rapporten, kunne dei like gjerne utgått, etter mi meining. I merknadene sine til Dokument 8:156 S, forslaget frå oss i Senterpartiet om å stoppe sentraliseringa av domstolane, som vi debatterte tidlegare i dag, skriv Høgre og Framstegspartiet at dei tilrår at Arbeidarpartiet og Senterpartiet lar seg inspirere av arbeidsmetodane til dommarane. At dei to partia på denne måten viser respekt for dommarstanden og deira evne til å trekkje gode konklusjonar, er jo berre bra. Eg lurer derfor på kva Høgre og Framstegspartiet meiner om det brevet som tilsette ved alle dei mindre domstolane som no er føreslått nedlagde i forslaget frå Domstolkommisjonen, har skrive til alle politiske parti, Justisdepartementet og Domstolkommisjonen. Er dei konklusjonane som alle desse dommarane trekk, verdifulle? I så fall er det verdt å merke seg det dei skriv her, etter at dei har vist til at det ikkje var representantar frå nokon av dei små domstolane i kommisjonen: «Kommisjonen inneholder således en rekke medlemmer som sterkt ønsker sammenslåing. Kommisjonen fikk derimot ikke et eneste medlem som kunne ta til motmæle. Domstolkommisjonens rapport fremstår derfor som noe unyansert. Blant annet ved at den i svært begrenset utstrekning gjengir positive forhold ved de små tingrettene/jordskifterettene. På flere sentrale punkter er rapporten da også nærmest en ren gjengivelse av DAs egne synspunkter på sammenslåing. Vi har imidlertid forståelse for at Domstolkommisjonens arbeid har vært utfordrende. Departementet har i mandatet gitt klare signaler på hvilket resultat de ønsket. Domstolkommisjonen har hatt som oppgave å prøve å begrunne det ønskede resultatet best mulig.» Dette står mange medlemer av dommarstanden bak, den dommarstanden som Høgre og Framstegspartiet meiner er i stand til å trekkje gode konklusjonar. Eg vil berre minne om det. Om ikkje regjeringspartia og Framstegspartiet ønskjer å lytte til Senterpartiet og heller halde fram med å påstå at det vi gjer i saka, er useriøst, kan dei i alle fall koste på seg å lytte til alle dei dommarane som kjem med kritikk av framgangsmåten og av resultatet i kommisjonsrapporten. Dette har nemleg ei viktig side ved seg, og det er kva framtid norske domstolar skal ha. Vil regjeringa og stortingsfleirtalet sjå verdien av at vi har ein mangfaldig domstolstruktur, eller vil dei også i denne saka køyre hardt på sentralisering – koste kva det koste vil?