Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-02-07:
Det er ingen som er flinkere enn næringsminister Trond Giske til å lese opp lange skrytelister. Slik er det vel kanskje når en regjeringsperiode nærmer seg slutten, at man er mer opptatt av å tegne bildet av sin tid i regjering enn å tegne et bilde av det som skal komme. Det er ingen som er uenig i at veldig mye er bra både i norsk økonomi og i norsk arbeidsliv. Norsk økonomi er bunnsolid. Arbeidsledigheten er lav, og det skapes heldigvis mange nye bedrifter. Det er det ingen som er uenig i. Samtidig er det også oppsiktsvekkende at næringsministeren ikke er mer opptatt av de rapportene som er lagt frem den siste måneden. De viser en stadig tydeligere todeling i norsk økonomi. Det at det går bra i olje- og gasssektoren, skal vi glede oss over. Det skaper store og gode ringvirkninger både for leverandørindustri og for teknologibedrifter over hele landet. Samtidig er vi også som land avhengig av å ha annet konkurranseutsatt næringsliv for å unngå å bli for sårbare for svingninger i oljeprisen. Jeg er overrasket over at de rapportene som er lagt frem den siste måneden, fra NHO, fra SSB og fra norsk industri, ikke bekymrer næringsministeren mer enn det de åpenbart gjør. Vi ser bl.a. at fastlandsindustrien nå har de laveste investeringene på over 40 år. Det er bl.a. en konsekvens av at mange av bedriftene sliter. Så vil jeg slutte meg til det interpellanten har sagt om viktigheten av eierskap. Høyre er opptatt av at vi skal ha et mangfoldig, sterkt, norsk eierskap. Det betyr noe hvem som eier bedriften. Det betyr noe om man møter eieren på butikken, eller om eieren sitter i London, i København eller i Stockholm. Selvsagt skal vi ønske utenlandsk eierskap velkommen, men det er viktig at vi har mangfoldet, og at vi har sterke, lokale eiere. Jeg husker første gang jeg var på Sunnmøre og møtte en fra familiebedriftene der oppe. Eieren sa at her har vi vært i tiår etter tiår, her skal vi også være om 50 år – hva vi da driver med, vet jeg ikke, men vi skal være her. Det er en lokal eier, en familiebedrift, som tar ansvar. En annen lokal eier som jeg møtte i Telemark, og som var i tvil om barna hadde råd til å overta bedriften på grunn av arveavgift og formuesskatt, sa: Det er ikke noe problem å få solgt den bedriften jeg eier, men jeg får ikke solgt den til noen i Telemark – kanskje til noen i København eller Stockholm. Jeg tror det betyr noe at eierskapet er lokalt. Vi er opptatt av å styrke det private eierskapet, men vi er også opptatt av å styrke ansattes eierskap – sørge for at flere ansatte kan bli medeier i egen bedrift, bygge ned det gamle fiendebildet mellom kapital og arbeid ved at flere medarbeidere også blir medeiere. Norge er jo et av verdens dyreste land å produsere i. Det betyr at vi også bør være et av verdens smarteste land å drive bedrift fra. I den konteksten er det ganske oppsiktsvekkende at næringsministeren ikke er mer bekymret for at Norge skårer helt middels når det gjelder både forskning og innovasjon. Vi har behov for å trappe opp forskningen både gjennom offentlig finansiering og i bedriftene, men da er det behov for tydeligere prioritering og også nye virkemidler. Helt til slutt: En annen problemstilling som flere har vært inne på i løpet av denne debatten, er kapitaltilgang. Selv om dette ikke er næringsministerens bord, bør han allikevel engasjere seg i saken. Nå pålegges bankene og finansieringsselskapene nye krav i kjølvannet av finanskrisen. De er også Høyre tilhenger av. Det som bekymrer oss, er imidlertid at rød-grønne politikere ønsker å gå raskere frem enn våre naboer og lenger enn mange andre europeiske land. Det vil bety dyrere lån til bedrifter og dårligere kapitaltilgang til bedriftene, i hvert fall for de som er så små – og det er de fleste bedriftene i Norge – at de ikke kan benytte seg av obligasjonsmarkedet. En næringsminister som er engasjert i små og mellomstore bedrifter, bør også være opptatt av rammevilkårene for norske banker og finansieringsselskaper.