trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Heller ikke min medrepresentant, Ingvald Godal, har altså greid å få til et budsjettopplegg i samsvar med forutsetningen i langtidsprogrammet. Vi har en fasit på 450 mill. kr, og det betyr at ingen av oss er fritatt fra budsjettets jernlover når vi kommer i salen og skal lage budsjettalternativer som går i hop. Men min ideelle form for behandling både av forsvarsbudsjettet, og for den saks skyld Utenriksdepartementets budsjett, er følgende: Jeg mener at denne sal i fellesskap skulle bli enige om hva som skal til for å sikre våre internasjonale sikkerhetspolitiske og utenrikspolitiske rammebetingelser for at Norge skal trygges best mulig, og for å spille en rolle i våre nærområder i Europa og i mer global sammenheng. Så definerer vi et nivå på de budsjettene og fordeler resten på alt det andre. Det mener jeg vi skylder kommende generasjoner hvis vi skal sørge for at vi har langsiktighet når det gjelder holdningen til våre internasjonale rammebetingelser. Det bør være et ideal for håndteringen av disse spørsmålene framover. Og jeg håper inderlig at vi i alle partier kanskje kunne enes om en sånn beskrivelse av oppgavene, skjønt jeg vet at i en situasjon hvor vi av en eller annen grunn – jeg vil si den sittende regjering – har problemer med å få endene til å møtes, vil selvfølgelig alle strides om bruken av ressursene. Og det er ikke slik i noe parti, muligens bortsett fra i Fremskrittspartiet, at Forsvaret står høyest på dagsordenen, hvis gamle og syke og pleietrengende og barna og alle de andre sentrale formålene også føler seg utsatt gjennom nedskjæringer og gjennom maltrakteringer i budsjettprosesser både i kommuner og fylkeskommuner og på statlig nivå. Her har vi alle en oppgave hvis vi skal greie å sørge for å skape muligheter for en endring i holdningsmønsteret på disse områder. Det tror jeg kanskje er den viktigste utfordringen om vi skal ha stabile budsjettbetingelser på disse områdene framover.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg vil igjen gjøre oppmerksom på at det andre budsjett man eventuelt kunne tatt fra når det gjelder offisersboliger i Russland, er Utenriksdepartementets budsjett, det budsjettet som Høyre selv har medvirket til å redusere fra over 400 mill. kr for to år siden til 55 mill. kr kommende budsjettår. Da sier det seg selv at der er det absolutt smalhans. Men det jeg egentlig tok replikk for, var den gjentatte påminnelsen om at Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet har flertall i forsvarskomiteen. Det er selvfølgelig riktig. Men det er ikke slik at budsjettene og rammene for budsjettene behandles i fagkomiteene, og at rammene bestemmes der. De bestemmes gjennom finansinnstillingen og finansdebatten. Det naturlige spørsmål er derfor: Ville representanten Ingvald Godal ha medvirket til at Regjeringen ble felt på forsvarsrammen hvis det var en del av en totalramme som bygde et samarbeid mellom Høyre og Arbeiderpartiet?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg har to spørsmål. Spørsmål 1: Statsråden la vekt på at neste år vil være et budsjettpolitisk unntaksår; samtidig er det altså et unntaksår som gjør det nødvendig å fravike forutsetningene i langtidsprogrammet. Men hvilken garanti har vi for at Regjeringen ikke ser det på nøyaktig samme måte når vi skal behandle de kommende års statsbudsjetter? Hvilken garanti har vi for at den manglende styring i økonomien ikke skaper stadig nye unntaksår? Og betyr det statsråden her sa om å holde seg til langtidsprogrammets forutsetninger i resten av fireårsperioden, «den videre del», slik statsråden sa det, at man har til hensikt å bringe inn igjen de midler som nå er tapt i forhold til langtidsprogramperiodens planforutsetninger? Spørsmål 2: Jeg la merke til at statsråden valgte å unnlate å kommentere at komiteflertallet finner budsjettforberedelsene meget kritikkverdige. Er det virkelig slik å forstå at statsråden har tenkt å la det punktet forbigå i stillhet? Eller har han i det minste den kommentar til det at han har tenkt å unngå å stille seg selv i samme situasjon under kommende budsjettbehandlinger, nemlig å forsyne Stortinget med et beslutningsgrunnlag som er fullstendig utilfredsstillende i forhold til det som kunne ha blitt resultatet om statsråden og Regjeringen ikke var blitt reddet av gongongen, slik at disse utredningene nå kan avlyses?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg ser med forventning fram til svaret på representanten Tom Thoresens spørsmål, som er meget betimelig og meget sentralt å stille ved en slik anledning til en representant for Regjeringen. Jeg må også slå fast at statsråden har forsøkt å forklare hvorfor han grep det an som han gjorde når det gjaldt førstegangstjenesten. Med kniven på strupen så å si har Forsvarets overkommando, så vidt jeg skjønner, fortalt ham at dette er den greieste måten å gjøre det på hvis man skal spare 300 mill. kr. Men det er altså dette vi konsentrerer oss om – ikke forholdet mellom statsråden og Forsvarets overkommando, det er Stortinget fullstendig uvedkommende – stortingsflertallet vil ikke ha det slik, stortingsflertallet vil ha et beslutningsunderlag i tilknytning til et så sentralt punkt som førstegangstjenesten. Man kan ikke bare komme slengende med et beløp på 300 mill. kr og si: Jeg har dessverre ikke oversikt over hvordan dette skal gjøres eller hvordan det vil virke, det kommer jeg tilbake til etter at komiteen har avgitt innstilling! Det er dette stortingsflertallet ikke vil ha noe av, og spørsmålet er: Har statsråden skjønt det, eller har han ikke skjønt det?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
Under trontaledebatten den 14. oktober i år stilte representanten Godal seg – med god grunn – undrende til at trontalen inneholdt kun én setning om Forsvaret. Han poengterte også at det i Regjeringens forsvarsbudsjettframlegg var skåret inn til beinet, som han selv sa. Han kritiserte ganske sterkt i sitt innlegg Regjeringens budsjett og kalte det vel nærmest et SV-budsjett. Han poengterte videre ganske sterkt at Arbeiderpartiet skulle gjøre det de kunne for å rette opp dette. Arbeiderpartiet kom tilbake med en påplussing på 300 mill. kr, noe han selv også har vært inne på i dag – ikke særlig imponerende i forhold til det Godal forespeilet. Godal synes muligens 450 mill. kr i påplussing heller ikke er så imponerende, men dette er et kompromiss som Fremskrittspartiet og Høyre har måttet gå med på for å redde et budsjett. Fremskrittspartiets primærbudsjett inneholder en påplussing på vel 1 milliard kr. Mitt spørsmål til Godal må da bli: Gjenspeiler denne beskjedne påplussingen forsvarsviljen i Arbeiderpartiet? Og er han selv fornøyd med 300 mill. kr i påplussing?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Arbeiderpartiet har både i forkant av debatten, i debatten her i dag og til dels også i innstillingen kommet med kritikk av at forutsetningene i langtidsmeldingen, St.meld. nr. 22 for 1997-98, med hensyn til bevilgning ikke er fulgt opp. Nå er ikke den tid jeg har vært her inne, så veldig lang, men jeg har fått med meg at St. meld. nr. 16 for 1992-93, altså den forrige langtidsmeldingen, ikke alltid ble fulgt opp med de midler som lå som en forutsetning fra arbeiderpartiregjeringen. Til tider var det ganske dramatiske kutt – for å bruke et kjent uttrykk fra den debatten som har foregått. Selv om langsiktighet og forutsigbarhet er viktig for Forsvaret, har det vært og vil det bli svingninger også innenfor forsvarsbudsjettet. Synes virkelig representanten at det er samsvar mellom de faktiske bevilgninger som Arbeiderpartiet stilte opp med i finansinnstillingen, og det nivået de har holdt seg på når det gjelder kritikk? Og er ikke representanten enig i i forhold til sitt partis historie at langtidsmeldingen skal være et plandokument og ikke et automatisk bevilgningsdokument?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Ja, jeg er fornøyd både med minister, regjering og budsjett. Regjeringen viste ansvar og la fram et budsjett som var tilpasset den økonomiske situasjonen. Det som forandret seg fra 18. juni og til budsjettet ble lagt fram, tror jeg vi alle kunne se gjennom de meldinger vi fikk utover sommeren om den økonomiske situasjonen som ble ganske tilspisset og vanskelig. Da tok Regjeringen ansvar, den viste et ansvar og leverte et budsjett med en innstramming på tilnærmet 9 milliarder kr, og det klarte den på en måte som er veldig bra. Så vil jeg understreke at langtidsmeldingen ikke er et automatisk bevilgningsdokument, men en handlingsplan som vi selvfølgelig skal tilstrebe å oppfylle så godt vi bare kan. Så til spørsmålet om jeg synes det er en god situasjon at verneplikten ble salderingspost. Sett i et langsiktig perspektiv vil en reduksjon av ett kull i mobiliseringshæren ha den minst dramatiske konsekvens i forhold til ganske mange andre kutt som kunne vært tatt. Jeg synes at de prioriteringene som forsvarsministeren gjorde da han skulle redusere i forhold til langtidsmeldingen, ble gjort der det i et langsiktig perspektiv gav minst negative konsekvenser.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Jeg er fornøyd med at Regjeringens framlegg ikke ble vedtatt, fordi det budsjettet var lagt fram for å møte den økonomiske situasjonen, for å sørge for å få økonomien i balanse. Når det viser seg at man kan løse litt opp i forhold til det, syns jeg det er glimrende at Forsvaret nå ikke trenger å ta like stor del av fellesdugnaden som det det måtte. Om jeg er fornøyd med forliket? Jeg vet ikke om representanten fra SV tror at et forlik blir til slik at da sier vi at det og det vil vi ha, dere får ingenting og ferdig med det. Slik foregår ikke en budsjettforhandling i forhold til et kompromiss. Da gir man, og da tar man. Man må være med på kutt man ikke liker, og man får også ting som man liker i et forlik. Slik virker det. Så i forhold til om jeg synes det er greit med alle disse kuttene, er det slik at noen kutt liker jeg ikke, andre ting er blitt veldig bra i forliket. Og jeg er veldig glad for at det i hvert fall er to partier i Stortinget som har vist ansvarlighet ved å gå inn i et kompromiss og få vedtatt et budsjett. Når vi ser hvordan ledelsen i det største partiet her ikke kunne være med på å få til et kompromiss, syns jeg det er helt topp at vi har to partier som i ansvarlighet går med på en kompromissløsning. Da gir man, og da tar man, så generelt er jeg veldig fornøyd.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Eg skal ikkje referere til trontaledebatten – då var eg så einig med namnebroderen min som eg aldri har vore før, og lèt det stå som eit mål at me kanskje kan koma til å bli det ein gong til i framtida. Det Bjørn Tore Godal sa om kutt, stemmer ikkje heilt. Eg har gått tilbake og sett på kva som måtte plussast på i førre langtidsperiode for å koma i samsvar med føresetnadene. I 1994 var det 1,1 milliard kr og i 1995 heile 1,5 milliard kr. Sidan vart det stadig mindre. Det var i den førre regjeringa sin periode. Det som gjer at årets kutt er så dramatisk i forhold til tidlegare kutt, som var større, er at no er det skore heilt til beinet, så no smertar det så mykje meir når me må kutte. Om me går til Gul bok og ser på utviklinga med omsyn til kvar me brukar pengane i ein periode der statsbudsjettet har auka frå ca. 300 milliardar kr til 500 milliardar kr, ser me at forsvarsbudsjettet ligg flatt eller har ein liten nedgang, mens andre budsjett fyk opp. På helse og andre område er det ein dramatisk auke. Det gjer at eg synest at argumentasjonen til Bjørn Tore Godal blir litt svak. Når det er slik, må me prøve å halde ei linje og ikkje sjå det i samanheng med alt mogleg anna, for då kjem me ut på glattisen. Det som eg hadde håpa på når det gjeld vårt største parti og vel vårt statsberande parti – dei vil gjerne vera det iallfall – er at dei ville stå på sine eigne langtidsmeldingar slik at det kan bli meir føreseieleg slik som Bjørn Tore Godal etterlyste. I Høgre greier me det som ingen ting kvart einaste år, det same i Framstegspartiet, og då synest eg at Arbeidarpartiet òg burde kunna greie det. Då vil det vera eit fleirtal for å gjennomføre langtidsmeldingane heilt konsekvent, og alle dei problema me no rotar med, ville ikkje vera der.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Når det gjeld det siste, er svaret at vårt minstekrav til Regjeringa var at ho skulle stå på si eiga langtidsmelding. Det greidde me så å seia å få til. Dersom ho ikkje hadde gjort det, kunne ho gå. Me hadde definert våre minimumskrav, og dei stod me på heile vegen. Og me meinte alvor. Diverre ser det ut til at det er nødvendig å måtte opptre på den måten når ein skal støtte ei anna regjering, at ein må setta visse minimumskrav, og så må ein stå på dei. Det kjem me òg til å gjera i framtida. Når det gjeld UDs budsjett og Aust-Europa, synest eg utviklinga der er veldig sørgjeleg. Men Utanriksdepartementet har ein del andre kapittel der det er overflod av pengar. Eg tenkjer her på u-hjelpsbudsjettet og Afrika. Eg har litt greie på Afrika, med sju års bakgrunn der. Eg synest det er forferdeleg rart når me ser at det kjem rapport etter rapport om misbruk på alle moglege måtar. Og kanskje det aller verste når det gjeld dette, er at denne u-hjelpa korrumperer afrikanarane. Stå på-viljen etter fridomen vart korrumpert, for det var ikkje spørsmål om kva dei skulle gjera for å få til noko, men det var spørsmål om kven dei skulle tigge om pengar for å få til noko. Alt det me pøsar ut der, gjer truleg vondt verre. Alt det som no skjer med utviklingshjelpa og den korrumperande effekten av det, er truleg det verste som har skjedd i Afrika etter slavehandelen. Her er det haugevis med pengar å ta av – milliardar. Her er det ingen problem, dersom ein berre vil gå bort frå denne 1 pst.-prestisjen og brukar hovudet og ser etter konsekvensane og resultata av det ein driv med.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Eg er ikkje sikker på om eg oppfatta spørsmålet heilt klart. Men me prioriterer ikkje Forsvaret i kvar samanheng, som det vart sagt. Eg er heilt samd med namnebroren min i at dersom oljeprisen går opp, betyr ikkje det at me skal ha meir pengar til Forsvaret. Men det er heller ikkje motsett. Det som er poenget her, er at ein skal kunne planlegge og ha stabilitet. Det skal vera eit opplegg, som eg var inne på i stad, som heng saman. Det er hovudpoenget. Om føreseielegheit i planlegginga har eg lyst til å seia at eg trur det er nesten like viktig som nivået. Det monar ikkje om ein får mykje eitt år dersom det berre rasar ned neste år, ein kan ikkje planlegge på ein skikkeleg måte. Så når det gjeld forsvar og totalforsvar: Sjølvsagt må me ha eit totalforsvar, me er tilhengjarar av det konseptet. Eg forstår eigenleg ikkje motsetninga. Me skal ha eit forsvar som fungerer, og me skal ha eit totalforsvar som fungerer. Dette heng sjølvsagt saman.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Når det gjeld det siste punktet, om fregattane, håpar me sjølvsagt at norsk industri skal vera konkurransedyktig, men me kan ikkje bruke meir av forsvarsbudsjettet til fregattar enn nødvendig. Dersom me skal bruke meir for å få norske leveransar, betyr det at det må gå utover noko anna, og med det budsjettet me har, kan eg ikkje forstå at me har råd til det. Når det gjeld spørsmålet om det berre er forsvarsbudsjettet, veit eg ikkje om eg skal ta det spørsmålet heilt på alvor. Eg har lyst til å svara med å referere til Gul bok. Der har ein utviklinga i budsjetta – eg trur det er side 47, gå laus på det! Det er ein enorm auke på ei rad budsjett, men budsjettet til Forsvaret har ein nedovergåande tendens. Problemet med at me stadig snakkar om påplussing til Forsvaret, er at Regjeringa skjer så forbaska mykje ned. Dersom den berre hadde stått på si eiga langtidsmelding, hadde det vore nullvekst heile vegen for forsvarsbudsjettet. Det er der problemet oppstår, og det er eit lite psykologisk problem: Når ein seier ein må prioritere Forsvaret, må ein ut med store beløp berre for å koma opp på nullvekstnivået. Når det så gjeld forholdet til USA, seier eg takk og pris for USA – fyrste verdskrigen, andre verdskrigen. Det er nokon som verkeleg tek i når det er tunge tak. Me har som regel heilt til det siste avgrensa vår rolle i internasjonale operasjonar til å springe langt bak med plasterlappar. Amerikanarane gjekk føre og tok tak. Det har forandra seg, og eg synest det er veldig bra at me no hjelper til også i fyrste linje med det me måtte ha som det måtte vera bruk for, slik me gjorde i Kosovo nyleg. Veldig bra. Når det gjeld dette med mandat, har eg vondt for å sjå at me skal vera heilt avhengige av Tryggingsrådet. For eksempel sit slaktaren frå Tsjetsjenia i Tryggingsrådet. Skulle slaktaren i Tsjetsjenia få lov til å forhindre at det internasjonale samfunnet forhindrar ein massakre i Kosovo? Det er ein tankekross. Me er nøydde til å ha ein tryggingsventil her inntil me får eit internasjonalt rettssystem som er betre. Slik det er i dag, må me kunne handle utan mandat.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Til det siste er jo å seia at når statsministeren omsider oppfatta at han hadde fått kniven på strupen, var saka forholdsvis lett å løyse likevel. Eg har lyst til å koma inn på ei litt anna sak, dessverre, heldt eg på å seia. Det gjeld dette med at me er ein oljenasjon, og at me då kan vera veldig utsette for terrorangrep t.d. i ein gitt situasjon. Dette gjer at det er veldig viktig at me passar på at dei som er i vår teneste, berre er våre tenestemenn og ingenting anna. Dette har med tryggleiksklarering å gjera, og eg vil be statsråden om å stadfeste at me òg i framtida skal ha ei grundig tryggleiksklarering av alt vårt personell i Forsvaret, der eine og åleine omsynet til rikets tryggleik er lagt til grunn. Det var det fyrste. Det andre går på 336-skvadronen på Rygge. Hovudelementet i vårt forsvar, og som me tar stilling til og løyver pengar til, er sjølvsagt krigsstrukturen. Og i denne samanhengen er flyskvadronane viktige. Me har løyvt pengar til dei i mange år. Og det er svært utilfredsstillande for oss når vi kjem i ein situasjon der Regjeringa finn på at dei må stramme kraftig inn på Forsvaret, og så parkerer dei t.d. jagarfly på bakken. Dersom dei står der i nokre månader eller flygarane ikkje flyr på nokre månader og mistar sertifikat osv., står Stortinget overfor eit fait accompli når saka kjem. Me veit at saka om F-5 og 336-skvadronen skal koma til Stortinget, det er greitt, men det er veldig viktig for oss at skvadronen blir halden operativ i tida fram til då, slik at Stortinget har eit reelt val og avgjerdsgrunnlag når saka kjem.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Ja, eg merka meg òg den utsegna som forsvarsministeren kom med i replikkvekslinga i stad, og eg vart veldig forundra. Det tyder på, synest eg, at han prøvde å bortforklare det som har skjedd i haust, og bortforklare alvoret i den veldig uheldige behandlinga me har hatt av statsbudsjettet, spesielt når det gjeld forsvarsbudsjettet, der me altså skulle vedta eit budsjett utan eingong å kjenne konsekvensane av det me vedtok. Så eg vil håpe ut frå det me no har vore igjennom, at forsvarsministeren i framtida på ein betre måte kan gje uttrykk for at dette har vore uheldig, og at slik skal det ikkje bli i framtida. Elles svara ikkje forsvarsministeren i stad på noko eg spurde han om i ein replikk. Eg bad han stadfeste at tryggleiksklareringa her i landet også i framtida utelukkande skal skje på grunnlag av omsyn til rikets tryggleik og ingen ting anna. Når det gjeld F-5 og 336-skvadronen, er det greit. Det er berre å koma fort med det til Stortinget. Om det gjeld det økonomiske, kan det vera god økonomi å gjera ting fort, så det er berre å koma med saka fort, så skal me sjølvsagt bidra, om konklusjonen då peikar i den retninga.
Ingvald Godal (Høyre), 1998-12-04:
Eg har tidlegare i to innlegg peika på at me som oljenasjon er spesielt utsette for risiko for terroraktivitet. Eg har to gonger bede statsråden om å koma opp på Stortingets talarstol og forsikre oss om at tryggleiksklarering i framtida eine og åleine skal skje ut frå omsyn til rikets tryggleik.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1998-12-04:
Med den siste replikkvekslingen begynner debatten her å få virkelig høyde, når man nå skal begynne å finne nye grunnlag å felle Regjeringen på. Derfor har jeg lyst til å minne om at det vi diskuterer her i dag, er en enstemmig innstilling. Så man får også se de ord som brukes, litt i lys av det. Det Forsvaret nå står overfor framover, med utgangspunkt i det jeg regner med blir vedtatt på bakgrunn av at dette er en enstemmig innstilling, er en omstillingsprosess hvor en må foreta stadig løpende prioriteringer. Derfor har jeg lyst til å stille et spørsmål til Bjørn Tore Godal – unnskyld, navnebroren, for å bruke det uttrykket. Når vi står oppe i slike situasjoner hvor vi må foreta prioriteringer, sier representanten Godal at man alltid skal ta hensyn til Forsvarets behov, og han refererer til et landsmøtevedtak i Høyre om at slik skal det være. Vi har fire hovedprinsipp for vår forsvarspolitikk, hvorav ett er totalforsvar. Tanken bak det er å ha en ordnet infrastruktur og tilgang på ulike ressurser over hele landet som Forsvaret kan dra nytte av i en krise- eller krigssituasjon. Dette fordrer at vi har bosettings- og næringsaktivitet over hele landet, slik at ressursene skal være til stede når Forsvaret trenger dem. Støtter representanten Godal det synspunktet at Forsvaret selv kan støtte opp under totalforsvarskonseptet ved å tilstrebe en tilstedeværelse også i distriktene? Eller er det slik som han ofte hevder, og som han også var litt innom i innlegget nå, at først må vi ta hensyn til Forsvaret, og så må andre sørge for distriktspolitikken? Er dette fornuftig politikk og tankegang ut fra et totalforsvarskonsept og i et totalbilde god utnytting av offentlige midler?
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1998-12-04:
Jeg skal ta det siste først – ikke møringer, men innvandrere. Grunnen til at det er behov for en handlingsplan er ikke behovet for å øke verneplikten blant innvandrere, men for å få økt rekruttering til stillinger i Forsvaret fordi de der er underrepresentert, og de trenger en liten hjelp i startfasen for å få noen forbilder i sitt eget miljø. Det synes vi er viktig. Det er enighet om å tilføre investeringsbudsjettet 100 mill. kr i budsjettsaken. I omgrupperingen tilfører vi først 75 mill. kr til kjøp av nye SISU kjøretøy. Så har det fra regjeringssiden og fra Senterpartiets side vært behov for å se totaløkonomien i sin helhet, som vi har pratet om mange ganger hittil i debatten. Og når da 571 mill. kr ble tilleggsbevilget, og det viste seg at det ikke var behov for alt, mener vi det er riktig å tilbakeføre den biten som det ikke var bruk for. Kystvakten er selvsagt viktig. Den har inneværende år hatt en større aktivitet enn det det var lagt opp til i budsjettet for 1998. Vi hadde håpet å kunne videreføre den. Slik som budsjettarbeidet utviklet seg, har vi nå klart både å dekke opp det budsjetterte nivået i år, og også kommet opp til det nivået som vi mener er riktig, og som Kystvakten ligger på i dag. Så Kystvaktens budsjett er vi fornøyd med.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1998-12-04:
Vi har diskutert langtidsmeldingen i dag, men vi har en sak til, og der ble det borte en bit. I forbindelse med Innst. S. nr. 50 vil jeg gjerne få ta opp forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, som er inntatt i innstillingen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-04:
Jeg har ikke vært med på å behandle dette budsjettet, men jeg har noen ønsker som jeg har gitt uttrykk for ved flere anledninger fra denne talerstol. Jeg har vært opptatt av Redningstjenesten og en best mulig redningstjeneste fra redningshelikopternes side. I går behandlet vi Justisdepartementets budsjett, og det gikk jo fram av det at helikopterne på Vigra skal flyttes til Rygge. Det er også klart å se av innstillingen fra forsvarskomiteen at den syns det er en god løsning. Jeg er ikke enig i det, for å ta fra den ene og gi til den andre, det blir det ikke noen større og bedre redningstjeneste av. Jeg syns fiskeflåten og den øvrige skipsfarten utenfor Møre er like viktig å ta vare på som skipsfarten i Skagerrak og i Nordsjøen, så det er med beklagelse jeg konstaterer at man i begge komiteene har gått inn for denne løsningen. Jeg er glad for at Kystvakten er tilført ekstra driftsmidler. Kystvakten har en stor og viktig oppgave å ivareta. Det er enorme havområder som skal overvåkes, og spørsmålet om isgående, helikopterbærende kystvaktfartøy har versert i mange år i Stortinget. Det skulle settes i gang prosjektering i fjor. Det er ikke satt av penger i 1999-budsjettet, og nå skal det omtales i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett til våren. En slik progresjon vitner om en utfasing av dette prosjektet. Det burde snart ha vært på tide at forsvarskomiteen hadde sagt at nå skal dette settes i gang, og hadde satt av en sum penger til prosjekteringsarbeid. Jeg har ikke klart å finne det i denne innstillingen som er lagt fram. Faktum er jo at det fins ikke et eneste isgående fartøy på denne siden av Atlanteren. De russiske atomisbryterne ligger i bøyene, og de kan ikke tas løs. Hvis det skjer et eller annet oppe i isen, har vi ikke et fartøy som kan gå inn der og gjøre en operasjon. Det er beklagelig, så jeg syns ikke at prioriteringene er gode. Jeg må si litt om Indre kystvakt, som er nevnt, og evalueringen av den. Ja, de gjør en utmerket oppgave for Tollvesenet, men kystbefolkningen er litt i tvil om hva slags andre oppgaver Indre kystvakt har. Ved en rekke anledninger har det oppstått svært uheldige situasjoner. For å si det enkelt: Det har ikke siden krigens dager vært vanlig å få marinefartøy opp i fjæra, opp i støene, og det er med på å svekke det gode forholdet mellom kystbefolkningen og Forsvaret når folk i enkelte tilfeller opplever at de holder på å dra på dragblokken til småbåtene for å se om det er garn under. Det vitner om at det er en tjeneste som foregår, hvor de ikke riktig vet hvordan de skal forholde seg, og hva de skal gjøre, så det er behov for en evaluering. Jeg er skjønt enig i det!
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
La meg starte med det siste først. Budsjettarbeidet ble gjennomført på tradisjonell måte. Vi var imidlertid i den situasjon at i løpet av sommeren skjedde det mye både på den innenlandske arena og i forhold til oljepris og rentenivå etc. som gjorde at Regjeringens prioritet nr. 1 var å holde økonomien under kontroll, sikre at rentenivået ikke fortsatte å stige, og ta nødvendige håndgrep på innstrammingssiden. Det ble derfor nødvendig at Forsvaret også tok sin del av den innstrammingen. Da valgte jeg som forsvarsminister å foreta innstrammingene på de områdene som skulle gi minst mulig varig negativ effekt for Forsvaret. Det var bl.a. på driftssiden. Jeg innrømmer klart at det ikke ville være mulig for forsvarskomiteen og Stortinget å gå til en detaljert beslutning om innholdet i nedtrekket på førtidsdimitterte. Det var imidlertid vår fagetat, som er Forsvarets overkommando, som ville stå bak den endelige vurdering og konklusjon om hva som var mulig å få til eller ikke. Det ville altså med andre ord bli foretatt nødvendige overføringer internt i budsjettet for å sikre at nødvendige funksjoner ikke ble skadelidende. Så ble det spurt: Hvilken garanti har så statsråden for at det ikke blir stadig nye unntaksår? Nei, statsråden har ingen flere garantier å gi enn andre representanter i denne salen har. Det vi forholder oss til, er at vi skal få norsk økonomi under kontroll. Vi skal bruke langtidsmeldingen som plandokument, og jeg har som mål at vi ikke, som i forrige periode, skal få for stort avvik mellom langtidsmeldingens innhold og de årlige bevilgninger. Tvert imot: Målet er å være tilbake på sporet allerede omkring nyttår for neste år.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Nei, Regjeringen har ikke fiklet med utenlandsoperasjoner. Man har fulgt den gamle linjen, som har vært tradisjon helt til det som skulle gjennomføres for 1999, nemlig å finansiere dem ved siden av den ordinære forsvarsrammen, eller som et tillegg. Regjeringen sier åpent fra at ut fra den økonomiske situasjonen er man ikke i stand til å gjennomføre dette prinsippet fullt ut før fra andre halvår neste år. Det er åpent og ærlig, og det er prioriteringer også det. Prioriteringer er å ta ansvar. Det har Regjeringen og forsvarsministeren gjort gjennom å klargjøre konkret i budsjettframlegget hvilke konsekvenser prioriteringene gir. Det har vi gjort på Kystvakten, hvilke båter vi legger i opplag. Vi har vært åpen på dette med førstegangstjenesten, hvilke konsekvenser det vil ha for neste års soldater, eller rekrutter, som kalles inn etc. Hva visste statsråden 18. juni – statsråden visste 18. juni antakelig det samme som flesteparten i denne sal visste, nemlig at norsk økonomi var i ferd med å komme under press. Mitt største mareritt i sommer var de dagene hvor Arbeiderpartiets leder uttalte seg på formiddagen og finanskomiteens nestleder eller Høyres finanspolitiske talsmann på ettermiddagen på en slik måte at det ble oppfattet som om det var et klart flertall i Stortinget som ønsket en økonomisk politikk som ikke gav stabilitet. Det kunne vi lese av på rentebarometeret i løpet av de to første dagene etterpå. Det var med på å bringe oss opp på et kunstig rentenivå, som har betydning for Forsvaret i høyeste grad. Husk på hva vi kjøper utenlands. Vi er avhengig av en stabil krone, vi er avhengig å ha stabile valutaforhold. Tenk hva det betyr hvis vi skulle komme i den situasjon som Finland har vært i, når dollaren stiger og de investeringene vi har gjort, plutselig forsvinner i stigende valutakurser som vi ikke har beregning på.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Hvis man i de partiene som var med i forliket, går tilbake til sine grupper og ber om å få tallene som var på bordet underveis i forhandlingene, så kanskje noen av oss får overraskelser i forhold til det som ble sluttresultatet. Jeg kan ikke si noe mer enn det. Det er ikke slik at det måtte til så store kniver på strupen for å komme dit vi er i dag på forsvarsbudsjettsiden. Når det er sagt, må jeg være litt forbeholden overfor F-5-spørsmålet, eller 336-skvadronen. Grunnen til det er både tilgangen på flyvere, materiell, status på materiell og mulighetene for å få omsatt materiell videre som har igjen en del flytimer. Det vurderes slik at flyr man helt ut det antall flytimer som er tilgjengelig, vil også verdien av materiellet sterkt reduseres. Det som man imidlertid vil måtte gjøre nå etter Stortingets merknader i budsjettinnstillingen og de beløpene som er ført opp i budsjettet, er å vurdere dette i en totalsammenheng. Jeg tar til etterretning det Stortinget har sagt om at vi må komme tilbake til Stortinget med en gjennomgang av F-5-problematikken, og at vi ikke skal gjøre håndgrep som låser Stortinget før beslutning er fattet. Det vil forsvarsministeren forholde seg til.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Jeg skal prøve innenfor den tid som er til rådighet, å svare på mest mulig, og så får jeg heller tegne meg på nytt. Jeg skal begynne på slutten. Det som statsråden sa nei til, var å endre tjenestemønstret. Det som stod igjen for å få en innsparing, en innstramming på driften i en størrelsesorden som kunne forsvares og samtidig kunne håndteres, var førtidsdimittering av rekruttene. Spørsmålet var hvem, hvor lenge, hvor mange? Hvis man leser i proposisjonen, ser man at det er laget ulike modeller, og det står «inntil 12 uker». Ingen skulle med andre ord førtidsdimitteres på en slik måte at de ikke var i stand til å tjenestegjøre i internasjonale operasjoner. Spesialstyrkene, spesialområdene, Telemark bataljon, grensevakten etc. skulle unntas. Her er det fagmyndighetene som vurderer, konkluderer og gir tilrådinger. Og da svarer jeg på Bjørn Tore Godals spørsmål med en gang. Statsråden har forstått hva som står i innstillingen, han har forstått hva som er sagt i debatten i dag, han har et ønske i likhet med alle andre her i salen om å presentere et best mulig grunnlag for beslutningene som skal tas. Så kan vi diskutere hvor detaljert grunnlaget skal være, og det får vi bli enige om, for denne saken kommer rimelig raskt tilbake til Stortinget. Uansett om vi forholder oss til langtidsmeldingens nivå eller ikke, er vi i den situasjon at det er et stort press også på førstegangstjenestens gjennomføring, selv om vi hadde hatt full dekning for det nivået som ligger i langtidsmeldingen. Så til forsvarsministerens mareritt i sommer. Jeg kan ikke bekrefte at hans mareritt er Regjeringens mareritt. Jeg har uttalt meg for egen del. Det betyr med andre ord at når et flertall i Stortinget mot slutten av sommerferien aktivt gikk ut og skapte en usikkerhet om hvorvidt det var et flertall i Stortinget som ville føre en annen politikk, så registrerte markedet dette. Det betydde med andre ord at Regjeringen var avskåret fra å synliggjøre den innstrammingen den ville gjennomføre, før den presenterte sin budsjettproposisjon. Og innstrammingen ble meget betydelig. Regjeringen var altså i den klemme at et flertall i Stortinget drev en aktivitet som er helt legal, som er politisk rett hvis man ønsker det, men som skapte en umulig situasjon å håndtere for dem som skulle forberede et budsjett, fordi man hadde skapt en usikkerhet i markedet både rundt rentenivået og den økonomiske og politiske fremtid på budsjettfronten. Det var det jeg prøvde å si i stad, og så får forsvarsministerens mareritt, som jeg ikke skal tillegge andre, være.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Jeg har tolv spørsmål som jeg skal prøve å besvare i rekkefølge. Jeg beklager at dette kan ha utviklet seg mer til en finansdebatt enn en forsvarsdebatt – men det kan jo være spennende også det. Etter mine år i Stortinget har jeg erfart at forsvarsdebattene av og til kan gå i flere spor, og i dag gjør den tydeligvis det. Til formannen i forsvarskomiteen vil jeg kort og godt si – etter det jeg har fått opplyst fra Forsvarets overkommando – at de seks ukene var tatt ut allerede. Så til Per-Kristian Foss" anmodning om å ikke si alt man tenker. Nei, det skal være sikkert! Hadde jeg sagt alt jeg tenkte, måtte jeg hatt mye taletid. Det jeg bare gjør, er å registrere hva Per-Kristian Foss sier i dag, hva Per-Kristian Foss sa i sommer, hva Thorbjørn Jagland sa i sommer. De dagene de sa noenlunde det samme på samme dag, og noen oppfattet at dette var en interessant koalisjon, var ikke så veldig gode dager for en del av oss. Jeg skal forlate akkurat det. Så til spørsmålene fra Langeland – jeg prøver å starte der. Hvordan takler man kritikken som står i innstillingen? Jeg følte vel en antydning til et spørsmål om hvorvidt den er så sterk at den er grunnlag for at statsråden trekker seg. Nei, det er den ikke. Dette vil jeg si er en kritikk tilpasset en situasjon med et budsjett som ligger på bordet, som ikke noen egentlig sier og føler er helt ønskverdig. Men hvem har ønsket seg et 1999 med en slik økonomisk situasjon? Ingen.! Hvem visste da vi behandlet revidert nasjonalbudsjett i mai at vi skulle komme i den situasjonen at vi ble nødt til å stramme inn med 9 milliarder kr? Noen sier i dag: Jo, vi varslet. Hva varslet man om? Værvarslingen sier også noe til enhver tid, men forskjellen på bris og full storm er ganske stor. Det jeg prøver å si, er at de advarslene som Regjeringen har fått, har den tatt ad notam. Den har gjort jobben sin. Den har lagt et budsjett på bordet som er troverdig, og vi har fått en løsning, selv om det kunne se ut som at den kom fem på tolv. Men som Lønning sa her om dagen: Også de arbeiderne i vingården som går ut fem på tolv og gjør jobben, får sin belønning. Kanskje er belønningen den som ligger på bordet nå. Iallfall ser jeg fram til at forsvarsbudsjettet i løpet av 1999 vil være på det nivå langtidsmeldingen har forutsatt. Jeg tror det blir et kjempebudsjett til slutt. Og Forsvaret er fremdeles fleksibelt. Vi kan tilpasse oss et spesielt år, som 1999 vil være, men selvfølgelig alltid innenfor visse grenser.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-12-04:
Jeg bekrefter her og nå at det Ingvald Godal uttaler, er korrekt, er statsrådens holdning og vil bli lagt til grunn. Når det gjelder Karin Andersens spørsmål, er Regjeringen i høyeste grad i stand til å ta grep. Hva er det vi har holdt på med i over et år nå? Er det ikke å ta grep vi har gjort, fra vi ble dømt nord og ned etter 14 dager til vi fremdeles lever – til noens forundring? Det betyr med andre ord at vi også innenfor forsvars- og sikkerhetspolitikken er i stand til å ta grep. Det betyr at det som det konkret ble spurt om nå, om vi vil se på konflikter og uenighet mellom forsvarsgrenene, vil vi gjøre. Vi vil prioritere. Det er jo det jeg har forsøkt i budsjettet, jeg har beskrevet hvilke prioriteringer jeg gjør – hvilke båter jeg legger ved kai, hvilke konsekvenser det vil ha at jeg endrer på førstegangstjenesten, hvilke investeringsprosjekter som ikke kan gjennomføres. Og det har jeg tenkt å fortsette med, fordi det å prioritere er å ta politisk ansvar, og det er en statsråds jobb, bl.a. Jeg har ennå ikke svart på Langelands spørsmål om NATO og Kosovo. Da kan jeg si følgende: Regjeringen legger til grunn at NATOs fredsoperasjoner må ha folkerettslig forankring i enten samtykke fra partene, retten til selvforsvar etter FN-paktens artikkel 51, Atlanterhavspaktens artikkel 5 eller et FN-mandat i henhold til FN-paktens kapittel VII eller VIII. Det ligger fremdeles til grunn. Så skal Høyre og Fremskrittspartiet ha takk for at de har bidratt positivt til at landet har fått et budsjett og et forsvarsbudsjett selv om klokken ble fem på tolv. Vi har også fått et budsjett som er til å leve med. Når det gjelder spørsmålet fra Inger Lise Husøy om Setnesmoen, forstår jeg at det kommer opp i spørretimen senere i desember. Jeg vil derfor få lov til å komme tilbake til det. Jeg følger saken nøye. Når det gjelder Bjørn Tore Godals spørsmål vedrørende flertallsmerknadene om etterdekning over tre år, tar jeg det som et løfte fra flertallet, Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, om at de vil sørge for at det blir bevilget de nødvendige midlene i tillegg til de årlige rammene det er behov for. Det kan jeg ikke annet enn å uttrykke glede over. Så må jeg nok innrømme at løftegarantiene for at vi skal være tilbake på rett spor til neste år i forsvarsbudsjettsammenheng ligger i Gul bok. Løftet og intensjonene fra Finansdepartementets, fra finansministerens og fra Regjeringens side om at vi skal være tilbake på sporet i 2000, ligger i Gul bok. Det sier enda mer enn om det hadde stått bare i forsvarsbudsjettet. Det er min garanti, og det håper jeg kan være Stortingets også.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1998-12-04:
Jeg er veldig glad for at hele forsvarskomiteen slår fast at tempoet i kolokaliseringen for Hærens regimenter og HV-distrikt økes i samsvar med Stortingets tidligere vedtak og som forutsatt. Det er ikke tvil om at det som har skjedd så langt i denne lokaliseringsprosessen, er at de som var og fortsatt er imot flytting, har fått rikelig anledning til å trenere flyttingen. Mer alvorlig er det at høyere militære ledere og Forsvarsdepartementets politiske ledelse lar det skje. Beregningene som ligger til grunn for forslag om utsettelse, er ikke troverdige ifølge de opplysninger jeg har mottatt. Kostnadene er lagt for høyt. Behovet for investeringer er overdrevet, og innsparinger ved nedleggelse er utelatt i investeringsanslagene. Det er sjokkerende å forsøke å gå i dybden i slike saker. Ansatte som er direkte berørt i flyttevedtaket, får ikke være med i prosessen, men blir tvert imot skviset. Det står det ikke respekt av. Man kan godt stille spørsmål også om forsvarsevnen til disse militære lederne som ikke engang klarer å flytte fra Molde til Åndalsnes. Forsvaret vårt kan ikke ledes av militære ledere som motarbeider stortingsvedtak på grunn av eget forgodtbefinnende eller ut fra hensynet til egen makelighet. Det kan heller ikke forsvarsministeren finne seg i, om han spør om gode råd. Jeg håper at forsvarsministeren ikke ukritisk aksepterer tendensiøse beregningsmodeller som kun har til hensikt å forhindre eller utsette flytting. Jeg håper statsråd Fjærvoll vil sørge for også å skaffe seg den kunnskap som tilhengerne av flytting sitter inne med. Og hva med distriktsprofilen til sentrumsregjeringen? Troverdigheten er allerede ganske tynnslitt. Stortinget har vedtatt å flytte HV-11 fra Molde til Setnesmoen ved Åndalsnes. Et stort område i en næringsfattig kommune står ubrukt. Omtrent alt Forsvaret trenger, er tilgjengelig på Setnesmoen i dag, og kommunen venter på sårt tiltrengte arbeidsplasser. Det er urettferdig at Molde har arbeidsplassene, og at Rauma bare får ulempene ved at 1400 dekar er båndlagt til øvingsområde. Så distriktsprofilen her er ganske dårlig. I denne saken har det tidligere vært hevdet at flytting av staben til Setnesmoen er det eneste riktige, både ut fra militære og økonomiske hensyn, og det står fast. Investeringsbehovet som skapes ut fra motstand mot flytting fra lokalt ansatte, bør verken Forsvarets overkommando eller forsvarsministeren akseptere. Jeg regner med at samme fiktive beregningsmetoder blir brukt mot flytting også til andre steder i Distrikts-Norge. Jeg er glad for at komiteen påpeker dette i sine merknader, og jeg ber statsråden revidere Forsvarets overkommandos overdrevne investeringsplan ned til et realistisk og gjennomførbart prosjekt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Alle partier strides om pengebruken, sa Godal fra Arbeiderpartiet. Det er riktig. Dette gjøres i en situasjon der barn og gamle føler seg maltraktert i budsjettprosessen, sa han også. Og det er riktig. I hvert fall 4,5 milliarder kr mangler det i kommunesektoren hvis vi skulle unngå kutt der. Og så skal vi ikke bruke konjunkturmetoden når vi behandler forsvarsbudsjettet! Nei, den kan man visst bare bruke til å maltraktere tilbud til barn og unge, men ikke til å skyve på tiltak i Forsvaret, som etter manges mening kan vente. Og skulle jeg trodd på de katastrofebeskrivelsene som spesielt Høyre og Fremskrittspartiet kommer med i dag, måtte de ha satt det først, og det har de altså ikke gjort. Det viktigste for dem er ikke én krone mer i skatt – ikke én krone. Da kan jo på en måte denne trusselen ikke være så stor hvis den ikke var verdt en eneste krone i skatteøkning for noen. I Forsvaret sjøl er det jo litt delte meninger om pengebruken. Jeg kan vise til at etter at generalmajor Werner Christie i Dagsavisen den 26. oktober støttet kontreadmiral Aam i at det går an å kutte noen milliarder i investeringer, rykket forsvarssjef Solli ut og sa følgende i henhold til VG den 10. november «Når jeg tar en avgjørelse og fremmer min anbefaling, har vi tradisjon i Forsvaret for å stoppe den interne militære debatten.» Det forteller meg at det er ulike syn i Forsvaret på hvor vi skal bruke penger, og de forskjellene syns jeg bør komme tydelig fram i debatten framover. Så var en representant for Arbeiderpartiet oppe og sa at forutsetningen i langtidsmeldingen er brutt. Ja, den er det! Den er brutt. Det er ikke første gang forutsetningene i en melding brytes. Jeg får håpe at det går like dårlig med gjennomføringa av denne som det har gått med jernbanemeldinga. Den har man heller ikke forholdt seg til. Jeg kan peke på noe som Stortinget er nødt til å forholde seg til framover når det gjelder investeringer. Og da vil jeg peke på de store investeringene – for det er store investeringer og ikke beskjedne, som representanten Hernæs sa i dag – når det gjelder skytefelt på Østlandet. Der har man altså fra 1997 kalkulert med 700 mill. kr i utgifter, og det er 50 pst. usikkerhet knyttet til disse beregningene. En kan jo bare se på hvilke meldinger vi i dag har fått om byggingen av Rikshospitalet, for å forstå hva slik usikkerhet betyr. Luftfartsverket sier at de må betale 30 000 kr om dagen for å få flyttet flytraseene. Det skal foretas ekspropriasjon, og det skal foretas avbøtende tiltak. I Hedmark denne uka var det et enstemmig fylkesutvalg, der Høyre var med, som sa at avbøtende tiltak kommer til å beløpe seg opp mot 1,6 milliarder kr. Så her blir nok flere nødt til å ta virkeligheten innover seg og prioritere.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-04:
Vi skal kanskje være glad for at forsvarsministeren ikke sier alt han tenker – jeg har mer enn nok med å forholde meg til det som kommer ut. Hvem har ønsket seg en slik økonomisk situasjon, spør Fjærvoll. Det er klart at det er det ingen som har gjort. Men et av hovedansvarsområdene som Regjeringa har i en slik økonomisk situasjon, er å ta grep om den økonomiske situasjon. Det som har vært utgangspunktet for denne regjeringa, er jo at den ikke skal gjøre det, for de har ikke noe flertall. Og så skal de på en måte forholde seg til dette etter gamlemetoden og tro at det går an å kjøre slalåm videre. Det gjør det altså ikke. Det største problemet vi har i norsk politikk i dag, er jo at denne regjeringa ikke har maktet å velge side i norsk politikk. Det har bidratt til at de økonomiske problemene har forsterket seg, sjøl om de ikke har utgangspunkt i dette. I debatten nå, som kanskje har utviklet seg mer til en finansdebatt enn en forsvarsdebatt, blir det også vist til revidert nasjonalbudsjett. Jeg vil bare si at det var en del av oss som mente at vi burde ha strammet inn mer da. Det burde vi ha gjort – det sier alle nå. Så burde vi stramme inn litt mindre nå, for nå blir det mer arbeidsledighet – det får vi også støtte for. Men det har vi ikke blitt hørt på. Jeg vil ta opp igjen et spørsmål som jeg forsøkte å stille i stad, som ikke går på den økonomiske politikken generelt, men som har sammenheng med den. Når vi nå er i en situasjon der vi ikke har råd til å gjøre alt, er det da ikke også sånn at det innenfor Forsvaret faktisk eksisterer forskjellige oppfatninger om hva som er mest nødvendig? Er det ikke ulike oppfatninger også innenfor Forsvaret om hvilke forsvarsgreiner det nå er mest riktig å satse på i framtida – hvem det er som skal få de store, tunge investeringene framover – når vi nå er i den økonomiske situasjonen som vi er i? Jeg håper også at forsvarsministeren vil være litt mer tydelig på at denne regjeringa nå faktisk har tenkt å ta et grep. Det betyr at de må velge side – ei side jeg ikke liker, men det ville i hvert fall bringe litt klarhet i hvor denne regjeringa har tenkt å styre oss hen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1998-12-04:
Skulle jeg gi et vennligsinnet råd til forsvarsministeren, var det at han holdt seg unna øvingsområdet økonomisk politikk. Dette går jo fullstendig galt. Før jeg kommer tilbake til det, må jeg også si at det er en usedvanlig konstitusjonell praksis denne regjering har innledet, med privatpraktiserende statsråder. Det er ikke så lenge siden vi opplevde en kommunalminister som anbefalte et annet øvelses- og skytefelt enn det Regjeringen har anbefalt, til og med i et annet land, og gjorde oppmerksom på at det var en privat oppfatning. Nå gir forsvarsministeren uttrykk for en oppfatning om den økonomiske utviklingen som er hans personlige og ikke Regjeringens. Den type privatpraktiserende politikk tror jeg er i ytterkant av hva en regjering bør bedrive. Det skaper mer uklarhet enn Regjeringens politikk i seg selv skaper – og det er ille nok. Det er ikke slik, som statsråden forsøkte å fremstille det, at markedet ville være bekymret om det ble ført en annen politikk enn Regjeringens. Det var ikke det som var problemet i sommer. Problemet var Regjeringens politikk, hva den inneholdt. Det var for markedet og de fleste observatører en gåte. Regjeringen uttalte seg motstridende og skapte ved sin egen opptreden en uro som bidro til, i tillegg til oljeprisfallet – jeg understreker i tillegg til oljeprisfallet – en renteuro. Hadde det vært slik at landet på det tidspunktet hadde hatt en flertallsregjering med en stabil og forutsigbar politikk – jeg skal ikke si hvilke parti som burde sittet i den, men kravet er iallfall stabilitet og forutsigbarhet – ville det ikke vært en uro i markedet. Så forsvarsministeren snur dette fullstendig på hodet. Jeg må si at forklaringene er originale. Jeg forstår at det er et forsøk på å gi uttrykk for en frustrasjon over Regjeringens indre liv og det faktum at en statsråd ikke kan holde sine ord, og at løfter i juni ikke blir holdt gjennom sommeren. Men jeg tror av og til at det er veldig fornuftig ikke å si alt man tenker.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 1998-12-15:
Jeg foreslår Bjarne Håkon Hanssen og Asmund Kristoffersen.