Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Først må jeg få lov til å rette opp en feil som har sneket seg inn i komiteens merknader i innstillingen under kap. 13.2 annet avsnitt, hvor første setning skal strykes og erstattes med: «Flertallet er enig med Regjeringen om når nye regler for delingstall og indeksering skal tre i kraft.» Så til forslaget. For nøyaktig 40 år siden vedtok Stortinget retningslinjene og hovedprinsippene for folketrygdloven, som ble vedtatt året etter. Det var en historisk reform. Partiene var i hovedsak enige, og hele folket ville ha folketrygden. Den var, som saksordfører Halfdan Hegtun sa i Odelstinget under lovbehandlingen, «solid forankret i en alminnelig og grunnleggende enighet, slik at den aldri mer skal kunne bli kasteball i politiske stormkast». Det har vært viktig denne gangen også – bred politisk forankring, som gjør at den kan overleve ulike regjeringer. Pensjon er langsiktig. Stabilitet og forutsigbarhet er derfor viktigere i dette spørsmålet enn i mange andre. Jeg er derfor glad for at vi også denne gangen har fått denne brede forankring av reformen. Forliket som Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har inngått, har denne brede forankringen som gjør at den forhåpentligvis ikke blir kasteball i politiske stormkast. De partier som er med på dette forliket, kan være stolte – stolte fordi vi tilhører partier som både for 40 år siden og nå tar ansvar i slike saker. Forliket er et kompromiss. Ikke alle har fått det helt som de ønsket. Men jeg tror alle vi som står bak det, er fornøyde med helheten. Vi har alle gitt og tatt, slik det er i brede forlik. To partier har meldt seg ut – Fremskrittspartiet og SV. Begge ønsker omkamp til høsten. Det tror jeg ikke er klokt av dem. Regjeringspartiene vil også til høsten stå ved forliket, og jeg regner det som en selvfølge at Arbeiderpartiet og Senterpartiet gjør det samme hvis de, mot formodning, skulle få flertall sammen med SV og danne regjering. Det er en stor og viktig reform vi behandler i dag, akkurat som da den ble innført. Den gang sa saksordfører Halfdan Hegtun at lovforslaget var uvanlig på mange måter: For det første var det uvanlig fordi det var omfattende. Det etablerte et obligatorisk trygde- og pensjonssystem for hele befolkningen. For det andre var det epokegjørende fordi man satte seg ærgjerrige mål om at hver borger skulle kunne opprettholde en rimelig, god levestandard i alderdommen. For det tredje var det dristig økonomisk sett, ved en vesentlig økning i statens sosiale utgifter og store forpliktelser på arbeids- og næringslivet. Ja, det var dristig. Folketrygden har stått seg godt, men har vel etter hvert vist at den nok er blitt litt vel dristig og har noen svakheter som bør rettes opp. Flertallet i komiteen er da også enig om at det nå er behov for en større pensjonsreform. De som hevder at det ikke har vært skikkelige og grundige diskusjoner om behov, bærekraft og modeller, må virkelig ha sovet i timen. Stortingsmeldingen fra Regjeringen kom i fjor, og det er ikke akkurat hastebehandling i Stortinget å bruke nesten et halvt år på det. Helt siden folketrygden ble vedtatt i 1966, har det faktisk pågått diskusjoner om folketrygdens utfordringer, utvikling og andre spørsmål knyttet til pensjonen. Fra 1980-årene og frem til nå har det vært en serie med offentlige utredninger som har behandlet spørsmålene. Alle partier, med unntak av SV, har også behandlet spørsmålene ganske grundig i sine stortingsvalgprogram, også for denne stortingsperioden. Siste utredning kom fra den bredt sammensatte Pensjonskommisjonen, som regjeringen Stoltenberg nedsatte i 2001. Alle de politiske partiene var representert, og kommisjonen avgav sin innstilling i januar 2004. Et bredt flertall samlet seg om hovedkonklusjonene, som igjen har vært et godt utgangspunkt for behandling av et nytt pensjonssystem. Mange har løpt fra Pensjonskommisjonens brede kompromiss. Noen har løpt fortere enn andre, og noen har jobbet seriøst og grundig for å forbedre det. Flertallet skjønte at det ville være klokt å komme frem til enighet, og vi klarte det. I 1966 advarte saksordfører Hegtun, og jeg siterer: «Folketrygden blir ingen mild gave til noen. Den skal – som alt annet – betales av oss selv, av vår arbeidsinnsats og produksjon.» Det var en klok advarsel – den gang, som nå. Arbeidskraften er vår viktigste ressurs, og pensjonene vi skal motta, må betales av noen. Grunnlaget for vår felles velferd er arbeid og de inntektene dette gir oss. Oljeformuen er begrenset, og den samlede verdien av arbeidskraften vår er femten ganger høyere enn summen av oljeformuen. Midlene i Petroleumsfondet, selv med langvarig høye oljepriser, vil bare kunne dekke en relativt liten del av pensjonsutbetalingene som følge av dagens regelverk. Resten må dekkes inn på andre måter. Vi må innrette oss slik at verdien av arbeid og bedriftenes verdiskaping kan øke i årene fremover. Beslutninger om fremtidens pensjonssystem handler om lange linjer. Det vil knytte seg usikkerhet til fremskrivning av befolkningsutvikling og andre faktorer som påvirker utviklingen i arbeidsliv, norsk økonomi og offentlige finanser i mange år fremover. Tallet på eldre vil øke betydelig relativt til antall personer i yrkesaktiv alder i alle de befolkningsfremskrivningene som er gjort. Det udekkede finansieringsbehovet i offentlig sektor øker utover i dette århundret, uansett hvilket alternativ som legges til grunn. Utgiftene til folketrygdens alderspensjon som i 2000 utgjorde 4,4 pst. av BNP, vil stige til 14,4 pst. i 2050. Dette er en sterkere økning enn i noe annet OECD-land. Beregninger fra Statistisk sentralbyrå viser f.eks. at å videreføre dagens system krever at arbeidsgiveravgiften i 2050 må være om lag det dobbelte av dagens gjennomsnittssats på 13 pst. Slike regninger kan vi ikke overlate til våre barn og barnebarn. Gjør vi ikke noe nå, kan vi altså i fremtiden få valget mellom store skatte- og avgiftsøkninger og kraftige reduksjoner i andre offentlige velferdsgoder. Oppsummert står dagens pensjonssystem overfor store og økende økonomiske utfordringer gjennom svakere vekst i den yrkesaktive befolkning, høyere gjennomsnittlige pensjonsytelser og stigende levealder. I tillegg stimulerer dagens pensjonssystem for lite til arbeid og har noen urettferdige sider, bl.a. en gradvis svekkelse av sammenhengen mellom inntekt og pensjon, og at like livsinntekter kan gi til dels meget ulik pensjon. Dette ønsker altså flertallet i komiteen å gjøre noe med. Vi har blitt enige om viktige prinsipper for det arbeidet Regjeringen nå starter som oppfølging av pensjonsmeldingen. Pensjonssystemet skal være bærekraftig over tid, bygge på prinsippet om at det skal lønne seg å jobbe, og det skal ha en god sosial profil. Hovedpunktene er: Folketrygdens alderspensjon skal fortsatt bestå av en garantipensjon på nivå med dagens minstepensjon, som alle får, og en inntektsavhengig tilleggspensjon som skal gi en bedre sammenheng mellom arbeid og pensjon enn i dag.Regjeringen skal arbeide videre med modeller som har en god fordelingsprofil, og som gir pensjonsopptjening for alle år i arbeidslivet.For å sikre bærekraften i pensjonssystemet innføres det en ordning med levealderjustering, såkalt delingstall, som innebærer at man enten må jobbe litt lenger eller få litt mindre pensjon hvis levealderen øker. – Ingen kan vel synes det er helt foreferdelig at man hvis man lever tolv måneder lenger, må jobbe i åtte av dem for å få samme pensjon.Et annet element for å sikre bærekraften er at etter at pensjonsreformen har trådt i kraft, justeres løpende pensjoner med et gjennomsnitt av lønns- og prisveksten, mens garantipensjonen lønnsindekseres. – Jeg synes ikke man kan kalle det et ran at pensjonistene får halvparten av verdien som produktivitetsutviklingen gir, fordi de som arbeider, er mer effektive. Snarere tvert imot.Omsorgsarbeid skal gi bedre pensjonsopptjening enn i dag, og utformes slik at det premierer arbeidsinnsats og ikke gir klare stimulanser til skjevfordeling mellom kvinner og menn.Vernepliktige gis pensjonsopptjening, mens eventuell studentopptjening vil være avhengig av hvilket modellvalg Regjeringen lander på.Det skal innføres obligatorisk tjenestepensjon for alle i arbeidsforhold. Lovene trer i kraft 1. januar 2006. Alle arbeidsgivere pålegges å betale et innskudd på 2 pst. av lønn over 1 G. – Jeg regner med at Regjeringen nå kaster seg rundt, hvis man kan få lov å bruke et slikt uttrykk om Regjeringen, og setter i gang med lovarbeidet, slik at å vedta dette er noe av det første det nye stortinget kan gjøre til høsten.Vi tror at det kan være klokt for små og mellomstore foretak å opprette felles innkjøpskontorer, bl.a. for å lette arbeidet, for å få bedre betingelser og for å stå sterkere i forhandlingene med forsikringsselskapene.Når det gjelder selvstendig næringsdrivende, vil foretak med færre enn to sysselsatte også bli omfattet av pensjonslovene. Det er de ikke i dag. For dem som da frivillig slutter seg til en kollektiv ordning, vil det bli gitt større skattemessig likebehandling, som med ordninger med tjenestepensjon for arbeidstakere.Tjenestepensjonene i offentlig sektor fortsetter som i dag, tilsvarende to tredeler av sluttlønnen. Men når det er valgt ny modell for alderspensjonen, vil også de offentlige pensjonene omfattes av delingstall og ny indeksering.Det vil bli innført en allmenn fleksibel tidligpensjonsordning for alle arbeidstakere over 62 år. En slik ordning skal bygge videre på AFP-ordningen og bør utformes slik at det skal lønne seg å jobbe for dem som er over 62 år, at det skal bli bedre muligheter for å kombinere pensjon og arbeid, og at den øvre grensen for pensjonsopptjening på 70 år fjernes.Da AFP-ordningen kom i stand ved forhandlinger mellom partene i arbeidslivet og staten, må eventuelle endringer komme som følge av nye forhandlinger.I tillegg til forlikspartene er også SV enig i at Folketrygdfondet og oljefondet omgjøres til et pensjonsfond. Selv om Folketrygdfondet går over til pensjonsfondets innenlandsdel, viderefører man adgangen til å investere i nordiske aksjer, som i dag. SV har nok her misforstått Regjeringen når de mener at Folktrygdfondet ikke lenger kan det, for det kan det. Det er mange spørsmål som ikke er løst med forliket – eller for den saks skyld med meldingen fra Regjeringen. Vi har behandlet og lagt grunnlag for prinsipper og retningslinjer. Det vil være behov for videre utredninger på en god del områder, og det vil være behov for nærmere konkretisering og utforming av modeller og lover. Viktige spørsmål som krever ytterligere utredning, er: hvordan en ny uførepensjonsordning skal se ututformingen av hvordan den bedrede omsorgsopptjeningen kan få tilbakevirkende kraftom det er mulig å finne praktikable ordninger for deling av pensjonsrettigheter mellom parhvilke konsekvenser delingstall, livsløpsopptjening og ny indeksering i folketrygden bør få for utformingen av tjenestepensjonsordningenesæraldersgrensen både i privat og offentlig sektor, som må gjennomgåsom Statens Pensjonskasse skal fonderesogså vår pensjonsordning og statsrådenes pensjonsordning – det må jeg få si til våre medrepresentanter – må tilpasses en ny folketrygdmodell, og noen må se på hvordan det kan gjøres Når tror vi så denne nye alderspensjonen i folketrygden kan tre i kraft? Flertallet er enig med Regjeringen i at nye regler kan innføres gradvis, men tidligst i 2010. Delingstallet gis virkning for nye alderspensjonister, og det foreslås indeksering for alle pensjonister, samtidig som nye regler for alderspensjon trår i kraft. Hovedreformen om alderspensjon vil ikke gjelde dem som er født før 1950, delvis for dem som er født mellom 1950 og 1965, og fullt ut for dem som er født etter 1965. Det er ikke lett å vurdere de økonomiske konsekvensene av flertallets forslag. Virkningene vil avhenge av hvordan reglene konkret blir utformet, og hvordan de enkelte tilpasser seg det nye systemet. Men jeg er sikker på at siktemålet vårt, nemlig å stimulere til høy yrkesaktivitet, trygge finansieringsgrunnlaget og bidra til en jevnere byrdefordeling mellom generasjonene vil redusere farten betraktelig på økningen i de offentlige utgiftene som går til pensjon. Sterkere incentiver til sen pensjonering og klarere sammenheng mellom innbetaling og pensjon vil også øke den samlede verdiskapingen fra arbeid i årene fremover. Til slutt: Alt i alt er jeg sikker på at vi med dette vil få et mer bærekraftig, tryggere og fleksibelt pensjonssystem enn det vi har i dag. Med dette anbefaler jeg flertallsinnstillingen.