trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-28:
La meg først slå fast at vi i budsjettproposisjonen varslet at det kunne bli aktuelt å justere takstene, og at det var stor usikkerhet knyttet til bevilgningen. Det ble også gjentatt i en omgrupperingsproposisjon, St.prp. nr. 18 for 1998-99, hvor dette ble påpekt. Jeg er helt enig med representanten Alvheim i at styringsverktøyet på dette området bør bli bedre, og det arbeider vi med, slik at vi tidligere kan prognostisere utviklingen. Jeg er også enig i at hadde dette vært en overslagsbevilgning, hadde vi ikke hatt dette problemet. Så reiser representanten Alvheim et helt annet spørsmål som går på praktiseringen av innsatsstyrt finansiering. Der foregår det en faglig dialog med enkelte fylker i forhold til hva som er reell aktivitetsøkning i det som er ført som aktivitet fra fylkene i 1998. Det er en del av systemet at man har en avregning i 1998 rundt disse føringene, og det er det en dialog med fylkeskommunene om. Jeg vil også her orientere Stortinget i revidert nasjonalbudsjett om dette.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «Et inntektstap på ca. 100 mill. kroner vil måtte gi som konsekvens at sykehusene ikke kan gjennomføre sin planlagte pasientbehandling for resten av 1999, noe som vil føre til færre behandlede pasienter. Hvordan vil statsråden dekke inn det inntektstapet på ca. 100 mill. kroner som er påført sykehusene i forbindelse med at departementet har redusert de polikliniske takstene fra 1. april 1999?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg takker helseministeren for svaret. Hovedproblemet i norsk helsevesen i dag er mangel på kapasitet. Det er da for meg litt av et paradoks, når den polikliniske aktiviteten i 1998 har vært større enn antatt, men likevel villet av Stortinget, at man skal straffe sykehusene nå i 1999 nettopp fordi kapasiteten økte i 1998. Dette problemet hadde ikke oppstått om Fremskrittspartiet hadde fått gjennomslag for at alle budsjettildelingene til helsevesenet bør være overslagsbevilgninger. Helseministeren forsøker nå å skape budsjettbalanse i 1999 ved å redusere inntektene til sykehusene på grunnlag av overskridelsene i 1998. Dette finner Fremskrittspartiet helt uakseptabelt. Vil helseministeren ved fremleggelse av revidert nasjonalbudsjett fremme forslag om inndekning av disse millionene kroner til poliklinisk behandling ved de offentlige sykehuspoliklinikkene, slik at poliklinikkene kan opprettholde sin kapasitet for hele 1999?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-28:
Jeg takker igjen for svaret, men statsråden og departementet burde være kjent med de overskridelsene som det lå an til i 1998 når budsjettet for 1999 ble lagt frem. Det er i dag bred enighet i Stortinget om at sykehusene må få en forutsigbar finansiering, slik at de kan planlegge og målsette aktiviteten for hele driftsterminen på en gang. I tillegg til disse millionene som nå er redusert når det gjelder polikliniske inntekter, er flere av fylkene nå forespeilet en betydelig reduksjon når det gjelder DRG-inntekter. Dette vil til sammen for svært mange sykehus vanskeliggjøre driften, med redusert behandlingskapasitet som resultat. Er dette i tråd med den nåværende regjerings programmanifest om at denne regjeringen skal satse på helsevesenet?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Postkontoret i Aremark kommune er nedlagt, og de har nå kun en postfilial. Kommunen har fått beskjed fra Posten Norge BA om at det er besluttet at postfilialene ikke skal delta i forhåndsstemmegivningen ved kommunevalget. Mener statsråden at innbyggerne i Aremark har krav på samme mulighet til forhåndsstemmegivning ved valget i høst som de øvrige innbyggerne i fylket?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at jeg kjenner til at Valglovutvalget nå kommer til å ta opp denne saken og sannsynligvis også vil komme med et forslag til å løse problemet. Statsråden må jo være enig i at dette ikke er godt nok nå. Vi er begge opptatt av at vi skal ha et lokaldemokrati, at vi skal legge til rette for at det skal være enkelt for innbyggerne å delta og gi sin stemme denne gangen ved fylkes- og kommunevalget. Da kan det ikke være slik som statsråden sier, at innbyggerne i Aremark bare kan reise til et annet postkontor i landet og stemme med blanke lister – for det er det som da skjer. De vil ikke kunne bruke sin mulighet til å kumulere og stryke, som er veldig vanlig ved et kommunevalg, hvor vi vet at det er viktig med personvalg. Statsråden kan ikke mene at det er et godt nok tilbud.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg håper at statsråden også tar initiativ overfor Aremark kommune og de to andre kommunene som dette gjelder, for det bør ikke være et veldig stort problem i utgangspunktet, i og med at det gjelder noen små landkommuner. Det er klart at både å utvide landpostrutene og å holde åpent ved institusjonene i kanskje noe lengre tid – en kveld eller en dag i uken – vil gjøre at dette kan løses. Det jeg er redd for, er at de som har fått lagt ned postkontoret sitt, er såre, og vi kan ikke gjøre det slik at de opplever det som at de skal være en slags annenrangs velgere ved kommune- og fylkestingsvalget. Derfor oppfordrer jeg statsråden til å ta kontakt med disse tre kommunene og finne en løsning som er akseptabel for alle parter.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Spørsmålet om å åpne for stemmemottak ved postfilialer ble vurdert ved innføringen av poststemmereformen i 1997. Departementet fant det på det daværende tidspunkt ikke aktuelt å innføre slik forhåndsstemmegivning. Alle høringsinstansene sluttet seg til departementets forslag. Det samme gjorde Stortingets kontrollkomite i Innst. O. nr. 32 for 1996-97. Det er således gjeldende lovgivning som fastsetter at det ikke er adgang til å motta forhåndsstemmer ved postfilialer. Dette er ikke noe Posten har besluttet på egen hånd. Departementet har i denne sesjonen fremmet en odelstingsproposisjon om endringer i valgloven. Kontroll- og konstitusjonskomiteen bad i sin innstilling til denne – Innst. O. nr. 61 for 1998-99 – departementet ta initiativ til at Valglovutvalget utreder spørsmålet om forhåndsstemmegivning ved postfilialer, herunder vurderes konsekvensene av å tillate slik forhåndsstemmegivning. Bakgrunnen for dette var nettopp situasjonen i Aremark kommune. Jeg er enig med komiteen i at dette spørsmålet må vurderes nærmere av Valglovutvalget. Departementet vil ta kontakt med utvalget og henstille om at det utreder spørsmålet om forhåndsstemmegivning ved postfilialer. Departementet har dessuten allerede vært i kontakt med Posten for å drøfte hvilke tiltak som kan settes i verk innenfor gjeldende lovgivning for å gi innbyggerne i bl.a. Aremark bedre muligheter til å stemme ved årets valg. En mulighet er å utvide tidspunktet for institusjonsstemmegivning, slik at også andre enn institusjonsbeboerne får en reell mulighet til å forhåndsstemme der. En annen mulighet er å utvide landpostrutene en dag eller to på kveldstid, slik at også velgere som normalt ikke er tilknyttet en landpostrute, får et slikt tilbud. Jeg vil også understreke at selv om omstruktureringen av Postens filialnett har medført at Aremark kommune ikke lenger har et postkontor i kommunen hvor de kan forhåndsstemme, har de fortsatt mulighet til å forhåndsstemme i og med at de kan stemme ved alle andre postkontor i landet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Nei, det er selvfølgelig ikke et godt nok tilbud. Jeg ville bare benytte denne anledningen til å gjøre oppmerksom på at også den muligheten fantes. Men nettopp for å sikre en best mulig adgang til stemmegivning, har altså departementet vært i kontakt med Posten for å drøfte ulike tiltak som kan iverksettes bl.a. i Aremark kommune. Det er noen få kommuner til som er i samme situasjon, så vi har til hensikt å prøve å løse dette innenfor gjeldende lovgivning ved årets valg.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Denne problemstillingen gjelder for tre kommuner som departementet er kjent med så langt: Aremark, Bokn og Ramnes. I tillegg er det muligens en eller to andre kommuner som er berørt av det samme. Departementet er, som jeg sa i mitt første svar, nå i kontakt med Posten for å få til løsninger. Å få dette til med Posten, er det første vi må få til. Hva som så vil være mest hensiktsmessig, om departementet eller Posten informerer de kommunene som er berørt, får vi komme tilbake til. Men vi skal iallfall sørge for at kommunene blir orientert om hva slags muligheter som finnes, slik at man kan finne gode løsninger på dette.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Departementet har satt i gang med å planlegge utarbeidelsen av informasjonsmateriell i forkant av at den nye husleieloven trer i kraft fra 1. januar år 2000. Det vil bli utarbeidet avisannonser, informasjonsbrosjyre og informasjonshefte. Informasjonsmateriellet vil gjøre nærmere rede for: 1. hovedpunktene i den nye husleieloven og hva som vil bli de viktigste endringene i forhold til någjeldende lov2. avviklingen av husleiereguleringsloven, nærmere om den årlige oppjusteringen av leien i overgangsperioden på ti år og hvilke konsekvenser opphevelsen vil få3. den enkelte leiers rett til å få bostøtte, eventuelt annen støtte, der leien blir høy Formålet med informasjonsarbeidet vil være å nå ut til så mange som mulig, både utleiere, leiere og andre som blir berørt av regelendringene. Avisannonser vil nå ut til de fleste, men her vil informasjonsmengden være begrenset. Informasjonsmengden vil være større i brosjyrer og særlig i et informasjonshefte – som også vil nå ut til mange. Dessverre lar det seg ikke gjøre å nå ut til alle med en egen informasjonsbrosjyre, da det ikke finnes noe register over hvem som leier husrom. På nåværende tidspunkt lar det seg ikke gjøre å fastslå når informasjonsmateriellet vil komme ut. Men jeg kan love representanten Gaundal at dette arbeidet blir høyt prioritert i departementet, og at materiellet vil komme ut i god tid før den nye loven skal ta til å gjelde.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Jeg må nok dessverre innrømme at jeg ikke er rede til å gå i detalj på hvordan vi skal imøtekomme situasjonen i Oslo og Trondheim. Men jeg ser det på samme måte som representanten Gaundal, at der står vi overfor spesielt store utfordringer. Jeg skjønner den uro som er blant enkelte leietakere for den omlegging som her kommer. Og det at departementet nå gir arbeidet med å få ut informasjonsmateriellet så raskt som mulig, høy prioritet, er selvfølgelig et uttrykk for at man tar dette alvorlig. I kombinasjonen av tiltak med både avisannonser og brosjyrer og informasjonsmateriell utover det tar vi sikte på at det skal være mulig å nå så mange som mulig. Men det vil selvfølgelig aldri kunne være garantert å nå ut til samtlige leietakere.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-28:
Kort: Jeg vil ta med meg de synspunktene som representanten Gaundal nå gir uttrykk for. Selvfølgelig er det også et mål for departementet å utarbeide dette materiellet så enkelt som mulig. Samtidig er det jo et lovverk som skal beskrives, og til en viss grad vil dette for mange framstå som komplisert. Men det er selvsagt en målsetting å gjøre det så enkelt som det overhodet lar seg gjøre.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Fra forrige kommunal- og regionalminister har undertegnede fått skriftlig underretning om at departementet vil utarbeide en særskilt informasjonsbrosjyre om avviklingsreglene i husleiereguleringsloven og muligheten for bostøtte og andre støtteordninger. Det haster med slik informasjon til hver enkelt leietaker da det særlig blant eldre er stor usikkerhet omkring fremtidig husleie. Kan statsråden love slik informasjon til hver enkelt og til hvilket tidspunkt?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Når vi fra Arbeiderpartiet har stresset denne informasjonen, er det med bakgrunn i to sider ved saken. En del eldre folk er urolige og har behov for å vite hva selve overgangen i forbindelse med opphevelse av reguleringa vil innebære for hver enkelt. En annen ting er at huseierne etter vår mening ikke har opptrådt godt nok. Da vi behandlet loven, ble vi gjort oppmerksom på at det for et år siden var utsendt skriftlig materiell til en del leieboere fra gårdeierne. De ble da forespeilet at det ikke ville bli overgangsordninger, og også at husleien ville bli svært høg. Det er for å få bukt med desinformasjon og få konkret informasjon vi er litt opptatt av dette spørsmålet. Når statsråden sier at det er vanskelig å nå ut til hver enkelt, vil jeg gjerne spørre: Hvordan vil en legge opp et samarbeid med Oslo og Trondheim? Det er jo de som stort sett blir berørt.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-04-28:
Jeg vil igjen takke statsråden for svaret. Jeg tror ikke det er noen uenighet mellom oss om at det er behov for informasjon. Men når en skal informere en gruppe mennesker som begynner å bli litt oppe i åra, og som i tillegg er redde og kanskje feilinformert, bør informasjonen være enkel og lettfattelig. Særlig må de få konkret informasjon om hvor de kan henvende seg hvis husleia blir for høg, og at de dermed har rettigheter f.eks. i forhold til bostøtte. I trygg forvissning om at statsråden vil gjøre det han har sagt, tror jeg dette skal bli greit.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-20:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-20:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Norge er en del av en global økonomi. Det er derfor naturlig at norske bedrifter eier mer i utlandet, og at utlendinger eier mer i Norge. Det er likevel viktig å beholde et sterkt norsk eierskap i viktig industri og finansvesen, bl.a. for å sikre at hovedkontorer og viktig forskning og kompetanse blir i landet. Derfor er det betenkelig at så mye er i ferd med å bli solgt ut bit for bit. Arbeiderpartiet vil kritisere Regjeringen for tafatthet og passivitet her. Staten har mye kapital, og staten har viktig eierskap som kan brukes for å sikre at mye av dette blir på norske hender. Jeg vil spørre statsministeren om Regjeringen har diskutert en mer offensiv strategi, bl.a. i lys av de siste eksemplene på industribedrifter som er kommet på salg.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-20:
Jeg er glad for at Regjeringen sier at det statlige eierskapet i bankene har vært viktig for det som nå er i ferd med å skje. Jeg tror staten bør kunne bruke sitt eierskap på en slik måte at man sikrer et nasjonalt eierskap der også staten er med i framtiden. Det er jeg glad for. Når det gjelder eierskapsmeldingen som statsministeren nevnte, kunne man ha tatt et viktig grep, nemlig å opprette et statlig investeringsfond der også privat kapital er med, som kunne hjelpe norske bedrifter til å gå ut og dermed også sikre sin base hjemme. Mange norske industribedrifter sier nettopp at det er nødvendig å vokse ute for å kunne være sterke hjemme. Man kan på den måten også sikre et stabilt eierskap hjemme. Det som er trist, er å se at man ikke er villig til å ta i bruk slike virkemidler for å hindre at mye av det som nå skjer, skjer.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-10-20:
Jeg skal få sette fram et forslag fra stortingsrepresentantene Karita Bekkemellem Orheim, Ane Sofie Tømmerås, Astrid Marie Nistad og meg selv om å be Regjeringen legge fram sak om tiltak mot tvangsekteskap for Stortinget til behandling.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Regjeringen er opptatt av å ha et sterkt nasjonalt eierskap. Det er viktig både i finans- og industrikonsern. Når det gjelder finansinstitusjoner, vil Regjeringen drøfte disse spørsmålene i kredittmeldingen som vi tar sikte på å legge fram innen utgangen av denne måneden. Vi har gjeldende retningslinjer for konsesjonsavgjørelser i slike spørsmål som, som kjent, forutsetter et betydelig nasjonalt eierskap. Min oppfatning er at erfaringen viser at det har vært nødvendig også med et betydelig statlig eierskap i disse aktuelle finansinstitusjonene for nå å kunne ha en viss styring med utviklingen på dette området. Stortinget vil bli invitert til å diskutere disse spørsmålene i forbindelse med kredittmeldingen. Det innebærer at Regjeringen ikke bare vil sitte passiv og motta konsesjonssøknader, men vil søke aktivt gjennom regelverk og som eier å ha en offensiv politikk med sikte på et tilstrekkelig norsk eierskap i finansinstitusjoner til at vi kan bevare slike miljø i Norge. Når det gjelder industri- og næringsvirksomhet for øvrig, har Regjeringen som kjent lagt fram en eierskapsmelding som viser at Regjeringen ikke forholder seg passiv til dette spørsmålet, men aktivt forsøker å legge til rette for nasjonalt eierskap i viktige næringsvirksomheter. Vi har ikke hatt den samme tro som Arbeiderpartiet på å opprette et investeringsselskap med statlige midler, men ønsker å stimulere private investorer, slik at vi beholder et viktig industrielt miljø i Norge.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Jeg er enig i representanten Jaglands generelle synspunkt om at det er viktig også å legge til rette for at norske bedrifter kan gå ut i en globalisert økonomi. Det vil også styrke dem på hjemmebane. I så måte er vi enige, men vi er ikke enige om alle virkemidler. Å la staten gå inn som investor i en rekke bedrifter for å bidra til dette, tror jeg for min del en skal være tilbakeholden med. Regjeringen ser det altså som nødvendig at staten er inne som en betydelig eier i en del nøkkelinstitusjoner i finansmarkedet, men å se for seg at staten går inn som investor i en rekke bedrifter og dermed sitter med et omfattende eierskap, tror jeg ikke er en moderne form å sikre nasjonalt eierskap på. Vi fra Regjeringens side mener at vi har lagt til rette for andre virkemidler gjennom eierskapsmeldingen. Vi ser også at en del betydelige norske bedrifter faktisk går ut og investerer i utlandet, så det er etter mitt skjønn ikke et så ensidig negativt bilde som Jagland kunne gi inntrykk av.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Nå er som kjent også dette blant de spørsmål som Arbeiderpartiet har reist i forbindelse med de pågående budsjettdrøftingene, og vi skal ikke på forhånd konkludere i alle de spørsmål som der er reist. Vi skal gjerne være med i en løpende debatt om hvordan vi best mulig sikrer mest mulig norsk eierskap, men vi har altså en innebygd skepsis til at staten skal spre seg gjennom en rekke bedrifter ved investeringer og dermed også gjennom eierskap. Når det gjelder slike aktuelle bedrifter som representanten Starrfelt nevnte eksempler på, har staten også andre virkemidler. Hvis det f.eks. blir snakk om salg av Dyno, vil ervervsloven kunne komme inn i bildet, hvor også Næringsdepartementet kan vurdere eiernes planer, bl.a. når det gjelder kompetanse og industrielt miljø i Norge. Dessuten kan det også tenkes at det vil være andre norske kjøpere som vil være aktuelle i forbindelse med slike bedriftssalg.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Jeg tror representanten Hedstrøm selv ved nærmere ettertanke vil skjønne urimeligheten i den insinuasjon som lå i spørsmålet. Regjeringens eierskapsmelding og Regjeringens politikk er selvsagt et uttrykk for et ønske om å bevare et omfattende norskeid næringsliv, og det har vi faktisk også. I tillegg til en del større bedrifter, som representanten Hedstrøm nevnte eksempler på, består norsk industri først og fremst av en underskog av små og mellomstore bedrifter, som det overveldende antall bedrifter i Norge er, og Regjeringen fører en aktiv politikk overfor små og mellomstore bedrifter. Det gjør vi også i forhold til større bedrifter. Når det gjelder Kværner, har den bedriften hatt sine spesielle problemer som ikke først og fremst skyldes staten – det tror jeg representanten Hedstrøm er klar over – og at det der ville komme omorganiseringer, var alle forberedt på. Når det gjelder Dyno, er det altfor tidlig å si hva utfallet blir. Det kan godt hende det kan bli en norsk eier. Når det gjelder høyteknologi, er vi enige om at det skal vi ha til Norge, selv om vi nok har visse betenkeligheter i forhold til hvordan representanten Hedstrøm har tenkt i så måte på Fornebu.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Det statlige eierskapet eller medeierskapet i større norske banker utøves jo ikke på den måten at staten sitter og avgjør hvem det gis lån til, og hvor mye. Den daglige forretningsmessige driften må selvsagt bankens ledelse og styre stå for. Det ville være en helt umulig håndtering av et statlig eierskap hvis staten skulle sitte og bestemme aktuelle lånesøknader, slik representanten Reikvam her nevnte eksempel på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Når det gjelder den delen av de aktuelle forslagene fra Arbeiderpartiet som representanten Gabrielsen nevnte, så har også regjeringspartiene hatt sine klare innvendinger mot dem. Nå er vi i forhandlinger med Arbeiderpartiet om et mulig budsjettopplegg for år 2000 og drøfter i den sammenheng også skatte- og avgiftsspørsmål, og derfor ønsker jeg ikke i detalj å kommentere dem nå. Men regjeringspartiene og Regjeringen har den klare generelle retningslinje at endringer i skatte- og avgiftsopplegget ikke må ha en slik karakter at de kan bli en alvorlig trussel mot bedrifter, og dermed mot arbeidsplasser. Jeg ser ikke bort fra at det er mulig å hente inn noe mer skatteinntekter fra personer som har store kapitalinntekter i Norge, uten at det rammer bedrifter og arbeidsplasser. For det siste hensynet er viktig. Nå har vi høy sysselsetting, og den må vi for all del ta vare på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Etter den informasjon jeg har når det gjelder forberedelsene til WTO-runden i Seattle, er det ikke aktuelt å inkludere i WTO-forhandlingene det som var på tale i forbindelse med MAI-avtalen, i den form det hadde i forbindelse med MAI. Når det gjelder en eventuell avtale om investeringer, er det et langt mer begrenset opplegg som det nå er tale om. Utenriksministeren har i Stortinget redegjort for at Regjeringen ser klare motforestillinger mot å trekke investeringene inn i de forestående WTO-forhandlingene. Jeg har forstått at representanter for partier som utgjør et flertall på Stortinget, har hatt et noe annet syn på det. Det har vi tatt til etterretning. Det som er avgjørende, er hvordan dette håndteres i WTO-sammenheng, og at en her kan ta vare på viktige hensyn, f.eks. arbeidsstandarder, utviklingslandenes interesser osv. Dette jobbes det nå med i forbindelse med forberedelsen til WTO-runden i Seattle, og Regjeringen vil selvsagt trekke Stortinget inn igjen på et senere tidspunkt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Det er riktig at en har foretatt visse justeringer i opplegget, men – etter Regjeringens oppfatning – ikke med de negative virkninger som representanten Hagen gir uttrykk for. Tvert om har meningen vært å få til et system som er mer i samsvar med intensjonene med det innsatsbaserte finansieringssystemet overfor sykehusene. Men Helsedepartementet står i en nokså kontinuerlig dialog om dette med sykehuseierne, altså fylkeskommunene, og er selvsagt villig til å drøfte erfaringene og synspunktene fra fylkeskommunene. Vi har ikke noe ønske om å gjøre dette systemet dårligere eller mer uforutsigbart for fylkeskommunen. Tvert om, vi har positive erfaringer med det innsatsbaserte finansieringssystemet og ønsker å videreutvikle det, men må også ha balanse mellom det som utbetales gjennom denne ordningen, og det som utbetales på annen måte. For det er ikke enhver tjeneste innenfor sykehuset som det egner seg å legge inn under dette systemet. Derfor er det i dag – så vidt jeg husker – en prosent på 50 når det gjelder innsatsstyrt finansiering, og vi tror at det er et rimelig balansepunkt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Det er klart at Regjeringen og departementet må forholde seg til fylkeskommunene som eiere av sykehusene, men innhenter også selvsagt informasjon og synspunkter direkte fra sykehusene gjennom sykehusdirektører, sjefsleger osv. Vi er villige til å drøfte synspunkter på og erfaringer med dette hvis det er enkelte uheldige utslag, men jeg kan ikke se at de justeringer som er foretatt nå, har slike dramatiske konsekvenser som representanten Hagen gir uttrykk for. Det jeg husker fra debatten om dette tidligere i vår, var en dialog mellom departementet og fylkeskommunene om hvorvidt det var skrevet ut regninger i forbindelse med det innsatsbaserte finansieringssystemet som egentlig ikke hørte hjemme der. Det kom en til en ordning med, og jeg regner med at hvis det er uoverensstemmelser også nå, så vil en ha en dialog som gjør at en kan komme fram til en ordning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
De eksempler som representanten Kristoffersen nevnte, er for så vidt eksempler på at det innsatsbaserte finansieringssystemet ikke fanger opp alle behov ved et sykehus, og at det derfor er riktig å ha en kombinasjon av et slikt system, som stort sett har virket positivt, og rammeoverføringer. Det er klart, som jeg også sa i mitt svar til Carl I. Hagen, at når det kommer inn rapporter som påviser behov for å drøfte justeringer i systemet, er Regjeringen mer en villig til det, for vi ønsker å ha en finansieringsordning for våre sykehus som først og fremst er til det beste for pasientene, slik at flest mulig pasienter får de helsetjenestene de har krav på. La meg føye til at nå er statsbudsjettet til behandling i Stortinget, og vi imøteser selvsagt også synspunkter fra sosialkomiteen og Stortinget når det gjelder disse spørsmålene, som det er redegjort for i budsjettet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Som jeg allerede har sagt: Det er klart at erfaringene med systemet og justeringer av systemet er Regjeringen innstilt på å ha en dialog med fylkeskommunen og sykehusene om, slik at systemet kan virke best mulig etter hensikten. Flest mulig pasienter skal få best mulig helsetjenester, og effektiviteten skal øke uten at det skal gå ut over kvaliteten. Jeg er enig med representanten Alvheim i at stort sett har dette systemet virket positivt, effektiviteten har økt. Det har vært behov for å gjøre enkelte justeringer, vi skal se på konsekvensene av dem og vurdere dem. Vi ønsker også velkommen synspunkter på dette fra Stortingets sosialkomite og Stortinget under behandlingen av statsbudsjettet nå i høst.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Når det gjelder budsjettforhandlingene, tror jeg Høyres leder er klar over at de ikke kan føres via Stortingets talerstol. Det ble heller ikke gjort de to foregående år, da vi førte forhandlinger med Høyre. Men vi ønsker selvsagt ikke omlegginger i skatte- og avgiftssystemet som blir en alvorlig trussel mot norske bedrifter, og som kan føre til nedleggelse av arbeidsplasser. Tvert om, det er nå viktig å ta vare på den høye sysselsetting. Men vi drøfter mulige grep med Arbeiderpartiet, slik at vi får bedre fordelingsvirkninger av vårt skattesystem, og slik at de som måtte tjene urimelig mye og betale urimelig lite skatt, ikke skal fortsette å gjøre det. De to behov tror jeg for min del det skal være mulig å kombinere, men en skal gå varsomt fram. Når det gjelder nyskaping, har Regjeringen tatt opp i statsbudsjettet, og også på annen måte, forslag til tiltak innenfor utdanningssektoren som skal bidra til dette. Ett av satsingsområdene innenfor skolebudsjettet for år 2000 er en ganske sterk økning av bevilgningen til undervisning i informasjons- og kommunikasjonsteknologi, noe som kanskje er det aller viktigste med tanke på nyskaping. Videre er det som kjent i statsbudsjettforslaget foreslått økt innsats når det gjelder ungdomsskolen og utvikling av lærerrollen. Endelig må jeg peke på at forslaget til nytt forskningsbudsjett for år 2000 representerer noe av den sterkeste innsatsøkningen innenfor forskning som overhodet har funnet sted. Det har vi bl.a. fått betydelig honnør for fra Næringslivets Hovedorganisasjon. Det er en økning på ca. 650 mill. kr. Forskningsfondet er økt, og budsjettet øker med over 7 pst. Så jeg vil ikke akseptere den fremstilling at Regjeringen ikke treffer tiltak med sikte på økt nyskaping.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
For å ta det siste først: Det kommer helt an på hvilke skattegrep en foretar. Noen skattegrep vil også kunne ramme bedriftene. De har Regjeringen derfor vært negativ til. Jeg tror det er mulig å finne andre grep som først og fremst har en fordelingsvirkning, og som virker i forhold til dem som har urimelig store kapitalinntekter uten at de kommer næringslivet til gode, og det er slike tiltak vi i så fall leter etter. At Høyre og sentrumspartiene har hatt noe ulikt syn på skattepolitikk og på skattenivå, er jo ikke noe nytt av året. Det har vært tilfellet også tidligere. Vi mener at den private sektor også må bidra til den nødvendige nedkjøling av norsk økonomi, ikke bare den offentlige. Når jeg tillot meg å nevne forskning, er det fordi at det er svært viktig med tanke på nyskaping. Når det gjelder rekrutteringsmeldingen, er det bedre at den blir god, og at den kommer etter en dialog med lærerorganisasjonene, enn at den først og fremst kommer raskt. Men den vil om relativt kort tid bli fremmet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Det siste spørsmålet skulle det vel egentlig være litt unødvendig å stille, for jeg tror representanten Lønning er fullstendig klar over at Regjeringen – like mye som hans eget parti – er opptatt av en bedre rekruttering til den norske skole og til læreryrket spesielt. For det første er det faktisk i statsbudsjettforslaget fra Regjeringen foreslått tiltak som skal være med og utvikle lærerrollen: større adgang til permisjonsordninger, større adgang til hospiteringsordninger i næringslivet for å trekke inn nyttig erfaring derfra, forsøk med en utvikling av lærerrollen, bl.a. hvor annet personell trekkes mer inn i skolen for å avlaste læreren for oppgaver som ikke er av pedagogisk karakter, slik at læreren mer kan bli lærer. Rekrutteringsmeldingen kommer, og den vil også komme som et resultat av en dialog med lærerorganisasjonene. Når det gjelder universitetene, får vi ta budsjettdebatten der når budsjettdebatten kommer. Når det gjelder bevilgningsforslaget, har det selvsagt noe med søkningen til universitetene å gjøre, som jo på en del områder er for nedadgående på grunn av synkende ungdomskull.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
For det første vil jeg avvise at Regjeringen har en vente og se-holdning. Selv om den påstanden blir gjentatt, er den ikke riktig av den grunn. Regjeringen er i likhet med partiene på Stortinget opptatt av å styrke rekrutteringen til læreryrket. Derfor er vi i en dialog med lærerorganisasjonene, derfor fremmes rekrutteringsmeldingen, og derfor er vi selvsagt opptatt av det forestående lønnsoppgjør, både når det gjelder lærere og andre yrkesgrupper hvor det er behov for en styrket rekruttering. Det finnes jo også en del andre slike grupperinger, bl.a. innenfor helse- og omsorgssektoren. En ansvarlig regjering må også håndtere lønnsforhandlinger på en ansvarlig måte. Det akter denne regjeringen å gjøre. Men det er klart at de økonomiske konsekvensene av vårens lønnsoppgjør vil vi måtte komme tilbake til i Stortinget i den grad statsbudsjettet ikke har tatt tilstrekkelig høyde for det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Ja, det mener jeg at det er. Derfor er det grunn til å se på justeringer av skattesystemet. Det er vel bred enighet om at vi skal ha en skatteprosent på kapitalinntekter som ikke er så høy at den driver kapitalen ut av landet. Det var jo noe av bakgrunnen for det skattesystemet vi la om til i 1992. Så det er viktig at en ikke her kaster ut barnet med badevannet. En skal være varsom når en gjør endringer i skattesystemet, slik at en ikke får utilsiktede virkninger overfor bedrifter og arbeidsplasser. Derfor hopper ikke regjeringspartiene uten videre på alle Arbeiderpartiets endringsforslag når det gjelder skattesystemet, men vi er villig til å føre en dialog – som vi også har i disse dager – om hvorvidt det er mulig å finne grep som gjør at systemet blir mer rettferdig uten å ramme bedrifter og arbeidsplasser. Jeg antar at Arbeiderpartiet også vil være interessert i å beholde høy sysselsetting, slik vi nå heldigvis har.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Hvis virkningen av våre forslag hadde vært så negativ som det representanten Stoltenberg nå gir inntrykk av, hadde det vært et problem. Men som vanlig males det med nokså ensidig pensel. For å ta toppskatten først: Det innslagspunktet for toppskatten som Regjeringen nå foreslår, er faktisk reelt sett litt høyere enn det var da vi innførte skattesystemet i 1992, under Arbeiderpartiets styre. Det er riktig at det har kommet langt flere mennesker ut i arbeidslivet i løpet av disse årene, slik at det nå er flere som betaler toppskatt. Men realverdien av innslagspunktet er faktisk ikke redusert. Det er ca. 2 000 kr høyere enn det var med Arbeiderpartiets forslag i 1992. Når det gjelder det forslaget vi fremmet i fjor om en økning av kapitalskatten fra 28 til 29 pst., er det fullt mulig å skjerme lønnstakere mot en slik økning av den alminnelige skatteprosenten. Det kan en gjøre ved andre skattegrep, slik at økningen skjer på kapitalinntekter, men det har Arbeiderpartiet så langt ikke vært villig til å diskutere.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Jeg tror ikke bare Regjeringen og regjeringspartiene, men også Arbeiderpartiet og andre, bør være villig til å se på sine egne forslag og virkninger av det skattesystemet som det i 1992 var ganske bred enighet om. Det er klart at når vi nå kan lese at artister og andre i realiteten tar ut lønn gjennom et utbytte fra et aksjeselskap og dermed slipper med en langt lavere skatteprosent enn det vanlige lønnsmottakere gjør, er det etter mitt syn helt klart en utilsiktet virkning av et system som vi er villig til å diskutere justeringer av, men altså ikke på en slik måte at det kan ramme næringslivet, bedrifter eller arbeidsplasser og dermed true den høye sysselsettingen. Jeg håper vi har en felles interesse av at det ikke skal skje.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
For det første blir det altså ikke riktigere om også representanten Djupedal gjentar at Regjeringen har et passivt forhold til spørsmålet om norsk eierskap. Det er og forblir feil, også om representanten Djupedal gjentar påstanden. For det andre synes jeg Telenor-Telia var et særdeles dårlig valgt eksempel på en såkalt passivitet. For er det en sak Regjeringen har vært aktiv i helt til siste sekund og faktisk på overtid, så er det i fusjonen mellom Telenor og Telia. Regjeringen stod på for å ivareta norske interesser og for å sikre at det ble en balansert og likeverdig avtale. Og det har jeg forstått at også det politiske miljøet for øvrig har gitt Regjeringen ryggdekning for. Min oppfatning er at avtalen er balansert. Vi får en norsk sjef, man får hovedkontoret i Stockholm, men vi får den internasjonale avdelingen i Norge. Når det gjelder forretningsområdene for øvrig, skal dette løpende drøftes av det nye selskapets ledelse og styre basert på forretningsmessige prinsipper og innenfor rammen av særlige integrasjonsprinsipp. Dette synes jeg det er naturlig at selskapet gjør, og at alt ikke styres i detalj av de to statlige eierne. Når det gjelder næringsvirksomhet for øvrig og bankvirksomhet, er det etter mitt syn også viktig å ha solide, sterke norske bedrifter med hovedkontor i Norge, fordi det er avgjørende ut fra kjennskapen til norske forhold og til norsk næringsliv, som slike finansinstitusjoner skal betjene. Det kommer også til å være retningsgivende og et viktig kriterium for Regjeringen når vi legger disse spørsmål fram for Stortinget i kredittmeldingen ved utgangen av denne måneden.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-20:
Nå synes jeg for det første representanten Djupedal skaper en motsetning mellom to ting som ikke nødvendigvis trenger å være en motsetning. Fusjoner i næringslivet er ikke nødvendigvis i strid med et nasjonalt eierskap. I en økonomi som er åpen som vår, vi er en globalisert økonomi, som representanten Jagland var inne på i starten av spontanspørretimen, vil ikke bedriftsmønsteret kunne være statisk. Det vil måtte være i endring, og vi er nødt til å ta stilling til de endringene. Når det gjelder det norsk-svenske teleselskapet som nå etableres, kjenner jo representanten Djupedal til at den norske stat vil være en av de tunge eierne i det nye selskapet, også representert i styret. Vi har også sikret oss selskapets toppsjef. Dermed ligger det i sakens natur at Norge har en betydelig innflytelse over hvordan dette selskapet skal utvikle seg, også når det gjelder plassering og fordeling av forretningsområder. Hvis ikke, hadde vi ikke gått inn i denne fusjonsavtalen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-10-20:
I innstillingane til eigarskaps- og næringsmeldingane tidlegare i år, peikar regjeringspartia framfor alt på problem knytte til statleg eigarskap, som for så vidt er fylgt opp frå statsministeren no. Dei har så langt heller late seg selja ut enn investert i nye bedrifter. Nycomed er alt seld ut. Hydro Seafoods og Dyno Industrier står i fare for å verta selde ut. Utsegner i avisene tyder på at dette ikkje uroar Regjeringa, sjølv om det er eit noko forvirrande bilete. Med eit statleg/privat investeringsselskap eller tilsvarande mekanisme kunne staten sikra at desse arbeidsplassane vart verande i Noreg, ved m.a. å bidra til at desse bedriftene kunne kjøpa opp konkurrentar i utlandet. Staten skal ikkje gå inn direkte, men delta med pengar. Næringslivet seier at det ikkje er nok private midlar, det er naudsynt at staten deltek. Eg spør statsministeren igjen: Vil Regjeringa vurdera dette på nytt og vera med på f.eks. å sikra arbeidsplassar i Dyno Industrier, Hydro Seafoods?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-20:
Den største næringspolitiske utfordringen landet konfronteres med, er at tradisjonelt norsk næringsliv, de større bedriftene, forvitrer uten at arbeidsplasser og verdiskaping erstattes av ny virksomhet. Vi har i Stortinget behandlet både en næringsmelding og en eierskapsmelding inneværende år uten at Regjeringen har kommet med konstruktive forslag, noe som virkelig betyr noe, for å snu denne negative trenden. Det skipsindustrielle cluster, vi har Kværner og Dyno, dels nedlegger virksomhet, dels fusjonerer eller flytter virksomheten ut av landet. Dette har Regjeringen ingen resepter på hvordan man skal løse. Et alternativ eller supplement til dette er å ha en næringspolitikk der utenlandske virksomheter innenfor høyteknologiområdene flytter til Norge. Mitt spørsmål(presidenten klubber) til statsministeren blir: Administrerer Regjeringen en politikk for utflytting av norske bedrifter? (presidenten klubber)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-20:
Jeg har et spørsmål til justisministeren på vegne av nærings- og handelsministeren: «Både energibransjen og forbrukerne ønsker en lov som sikrer fullgod kontroll av strømmålere fordi gjeldene regelverk er ufullstendig og truer forbrukernes sikkerhet. Bedriften Energimåling AS har funnet feil ved 20 pst. av kontrollerte strømmålere. Vil statsråden ta et initiativ slik at det kan etableres en lovpålagt kontrollordning på nivået som gjelder i Europa, og som ivaretar forbrukernes interesser?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg regner med at en snarlig konklusjon er en snarlig konklusjon, i og med at både forbrukersiden og energisiden er veldig opptatt av spørsmålet og venter på en avklaring. Forbrukerrådet mener mange feil kunne vært unngått ved at man fikk en bedre kontroll av strømmålerne. Jeg håper at det blir tillagt vekt i det arbeidet som gjøres i departementet. Forbrukermyndighetene sier at ansvarsforholdene er uklare både når det gjelder måling og avregning, og vil ha justerplikt på både strømmålere og kontrollutstyr. I dag er det opp til elverkene eventuelt å sjekke måleren for å påse at den fungerer som den skal. Men det finnes ingen regler som er gode. Og hvor mange har eksempelvis fått kontrollert måleren de siste fem årene? Den enkelte abonnent som vil klage på det han mener er en for høy strømregning, kan ikke selv få koblet ut strømmåleren og få sendt den til en uavhengig kontrollinstans. Mener ikke statsråden det ville være fordelaktig om en forbruker kunne sende klagen til en uavhengig instans som foretok kontrollen, så man slapp dagens bukken som passer havresekken-opplegg?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at man nå fokuserer på denne problematikken i departementet. Det trengs. Jeg vil komme inn på et antatt EU-direktiv, som det har vært jobbet med nå i ca. åtte år, for å samordne ulike typer målere. Det ser ut til at det kan ta en god stund før dette direktivet blir iverksatt, men andre land har innført ordninger som omfattes av rammene for et eventuelt direktiv, selv om det ikke er iverksatt. Vil statsråden i forbindelse med det arbeidet som finner sted i departementet, nå kunne gå inn for å få laget en midlertidig ordning innenfor rammene av dette direktivet som skal iverksettes, slik det gjøres i en del andre europeiske land? Jeg håper da – jeg kommer tilbake til dette med en snarlig vurdering – at det kan gjøres i løpet av noen måneder i departementet, slik at vi kan få en avklaring på dette.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-20:
Mitt spørsmål går på hvorledes staten utøver sitt eierskap. Ifølge Dagens Næringsliv lørdag har Den norske Bank, som er Norges største bank, og som er eid med over 50 pst. av den norske stat, vedtatt å gi et lån til en av aksjonærene, slik at han kan kjøpe hele selskapet. Målet er bl.a. å selge det ut eller eventuelt slakte det. Mitt spørsmål blir altså: Er dette en god måte å utøve statlig eierskap på, og bør dette eventuelt få konsekvenser for dem som utøver det statlige eierskapet i dette tilfellet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-20:
: Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Rapporten «Gjeldsslaver med norsk vitnemål»(Tromsø, april 1999) viser at utenlandske studenter som har returnert til sine hjemland etter endt høgre utdanning i Norge, ikke har fått omgjort sine lån til stipend, men sitter med gjeldsbrev til Statens lånekasse for Utdanning. Rapportens grunnlag er studenter fra Ghana. Studentene gikk under den gamle u-landsparagrafen, før den nye kvoteordningen ble innført. (Tromsø, april 1999) Vil statsråden ettergi lånene?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-20:
Jeg takker for svaret, som jeg også er rimelig godt fornøyd med. Jeg synes det er bra at det nå er tatt et initiativ for å få ryddet opp i disse forholdene. Dette gjelder en begrenset gruppe studenter, og det er en gruppe som ikke vokser. Snarere tvert imot, det er en gruppe som blir mindre etter hvert, slik at vi burde kunne klare å rydde opp i dette forholdet. Den faktiske situasjonen for mange av disse studentene er at de sitter med gjeldsbrev, og de får inkassokrav. Det er organisert et system med inkassokrav til disse studentene, og det er ganske urimelig når disse arbeidstakerne – de er jo ikke studenter lenger – har en lønn som er så lav at de ikke har noen sjanse til å betale. Jeg er derfor glad for at det er satt i gang et arbeid med sikte på å rydde opp i dette forholdet. Men jeg skulle nok ønske at statsråden kunne være helt klar på at dette er urimelig slik det fungerer i dag, og at han allerede nå kan signalisere klart og tydelig at dette må vi rydde opp i. Disse lånene må vi få slettet på en grei og skikkelig måte, slik at disse arbeidstakerne slipper å få disse inkassokravene med jevne mellomrom.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-20:
Jeg er glad for at statsråden vil komme tilbake igjen til Stortinget med dette. Jeg håper at det allerede kan skje i høst, som en tilleggssak til statsbudsjettet. Det må være målet. Jeg vil gjerne at statsråden bekrefter at målet er at han vil komme tilbake igjen til dette i høst, for det må jo være rimelig enkelt å få en oversikt over disse folkene. Det går an å telle ganske kjapt hvor mange det er, og så kan man også finne ut hvor mye lån de har. Så kan man finne ut hvor mye dette koster, og deretter kan man komme tilbake igjen ganske kjapt. Vanskeligere er ikke dette. Jeg vil derfor gjerne be statsråden bekrefte at han er i stand til, at han tror han er i stand til, å komme tilbake igjen til dette i løpet av høsten, slik at vi kan få ryddet opp i det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-10-20:
Vi er i en situasjon der stadig flere bedrifter er i ferd med å bli kjøpt opp, og flere vil kunne bli det. En av årsakene til det er selvfølgelig at vilkårene for norsk eierskap ikke er konkurransedyktige i forhold til det som gjelder for utenlandsk eierskap. Og vi vet at Arbeiderpartiets politikk er egnet til at stadig flere vil komme i en situasjon der de vil kunne bli oppkjøpt. Statsministeren viste til eierskapsmeldingen, hvor Regjeringen staket ut en kurs som jeg tror kan ha mye for seg hvis man følger det opp gjennom de årlige vedtak. For det er jo faktisk slik at hadde vi fulgt Arbeiderpartiets forslag i fjor om 2,1 milliarder kr i økte skatter for norsk eierskap, hadde selvfølgelig situasjonen blitt enda verre, ved økt skatt på eierskap, ved delingsmodellen, ved rederiskatt osv. Hva tror statsministeren kan bli konsekvensen hvis man eksempelvis ytterligere skulle forverre rammevilkårene for norsk eierskap med eksempelvis en milliard eller to i årets budsjett?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-20:
Jeg har registrert via pressen at Regjeringen går inn for å inkorporere avtalen Multilateral Agreement on Investment, kalt MAI, i WTO-forhandlingene. Ser statsministeren at man ved å inkorporere denne avtalen i WTO legger landet åpent for enda mer oppkjøp fra utlendinger, og ser statsministeren at dette kan være et problem?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-20:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren: «Ved barns sykdom har hver forelder rett til 10 omsorgsdager. I mange tilfeller er det av praktiske og økonomiske årsaker umulig for den ene å ta ut sine 10 dager, for eksempel fiskere og nordsjøarbeidere. I praksis vil dette si at mange barn mister retten til halvparten av disse omsorgsdagene. Vil statsråden vurdere om det, i tilfeller som nevnt ovenfor, kan åpnes for rett til overføring av omsorgsdager fra en forelder til den andre?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Selv om det ikke var så veldig optimistisk og fullt av mange problemer, var det en viss antydning til forståelse for problemet. Det er klart at det hun skisserte med hensyn til avgrensning, kan være et problem. Men jeg begriper ikke at det skal være et så stort problem, fiskerne er tross alt registrert i trygderegistret på blad B, så det er ikke noe problem å finne ut hvem de er. Nordsjøarbeidere og folk som arbeider borte, skulle det heller ikke være vanskelig å finne i systemet, så jeg begriper ikke at det skal være så vanskelig å finne ut av dette og kunne få til en ordning. Det er umulig å passe unger når man ligger oppe ved Svalbard og tråler reker eller man jobber om bord på en plattform. Jeg håper at statsråden ikke bruker altfor mange år på å vurdere om man skal få til en ordning. Jeg ser fram til at dette kan skje fort.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-20:
Jeg takker igjen for svaret, og jeg føler at vi har en dialog på gang. Jeg vil bare at statsråden skal ha med seg dette på veien med hensyn til det hun sa om at fiskerne er selvstendig næringsdrivende: Det er rett at fiskerne karakteriseres som selvstendig næringsdrivende, men vi betaler inn noe som heter produktavgift, som skal tilsvare arbeidsgiveravgift. I tillegg betaler hver enkelt fisker trygdeavgift på lik linje med alle andre skattebetalere, og derfor får vi også sykepenger fra første dag, så i trygdesammenheng blir vi betraktet som vanlige lønnstakere. Slik sett blir det ikke helt rett når vi skal sammenlignes med selvstendig næringsdrivende. Det eneste vi ikke har, som andre folk har, er vanlig arbeidsledighetstrygd, men trygdemessig er vi på lik linje med vanlige lønnstakere. Så det er ikke noe poeng for å motsette seg en ordning.