Lan Marie Nguyen Berg (Miljøpartiet De Grønne), 2021-10-20:
Først vil jeg bruke anledningen til å takke Erna Solberg og hennes statsråder for innsatsen de har lagt ned for Norge gjennom åtte år. Jeg vil også, på vegne av Miljøpartiet De Grønne, ønske statsminister Jonas Gahr Støre og den nye regjeringen lykke til med sitt arbeid. Norge er tjent med å ha en regjering som lykkes med å ta tak i de store utfordringene vi har foran oss. I 1930, midt under den store depresjonen, skrev den berømte økonomen John Maynard Keynes et essay med tittelen Økonomiske muligheter for våre barnebarn. Keynes var optimistisk. I 1930 så han for seg at i 2030 ville verdens materielle utfordringer langt på vei være løst. Men da, som han skriver, ville mennesket for første gang stå overfor sitt mest grunnleggende problem, nemlig hvordan man skulle bruke denne friheten fra økonomiske bekymringer, hvordan man skulle bruke fritiden, hvilke vitenskaps- og fritidsaktiviteter man skulle dyrke – og hvordan man skulle leve klokt, fornuftig og godt. Når vi nå står her, ved inngangen til en ny stortingsperiode i 2021, kan vi slå fast at Keynes langt på vei fikk rett – i hvert fall for oss i rike land som Norge. Verdensøkonomien har vokst kraftig det siste hundreåret, og selv om det fortsatt er altfor mange i verden som lever i ekstrem fattigdom, har veksten ført med seg en kraftig økt levestandard for de aller fleste, ikke minst her i Norge. Det har gitt oss nye utfordringer. Vi har fått nye former for utenforskap og utfordringer med hvordan vi skal bruke friheten vår, og det rokker ved det aller mest grunnleggende: Vi er i ferd med å ødelegge selve livsgrunnlaget vårt, noe som kan rive vekk velferdsveksten for mange og dytte verdens mest sårbare mennesker ut i fattigdom og nød, spesielt i fattige land, men også i den vestlige verden. Likevel er et grunnleggende mål for politikk og samfunnsliv at vi hele tiden skal bli stadig rikere og forbruke mer. I nasjonalbudsjettet anslår Solberg-regjeringen at det private forbruket i 2022 skal øke med hele 11 pst., og perspektivmeldingen legger opp til en kraftig vekst også i årene framover. Hvis det noen gang er tid for å tenke på hvilken framtid vi planlegger for, er det ved innledningen til en ny stortingsperiode. Når jeg snakker med folk om hva de ønsker seg mer av, kommer mer tid til venner og familie høyt på listen. Det viser også spørreundersøkelser. Norge har det siste året hatt en velferd basert på et materielt forbruk som ingen andre samfunn noen gang har opplevd. Dette gode samfunnet må vi ta vare på, men det gir ikke mening å basere Norges framtid på en forutsetning om at vårt materielle forbruk skal fortsette å vokse inn i himmelen – fordi naturen ikke har rom for det, fordi det er usolidarisk i møte med mennesker i andre deler av verden som også har lik rett som oss til å forbedre sin levestandard, og fordi mye tyder på at det er helt andre ting enn stadig voksende materielt forbruk som gjør livet vårt bedre og mer meningsfullt å leve. Det betyr ikke at ingen skal tjene mer enn de gjør i dag. Forskjellene i samfunnet må ned, og de som tjener mest, må bidra mer til spleiselaget. Men vi må også innføre en politikk som gjør det lettere og billigere å reparere, låne, leie, bytte og gjenbruke – ikke bare bruke og kaste – og hvor vi prioriterer mer tid til hverandre i stedet for stadig flere ting. Ta de høye strømprisene som eksempel. De som tjener mest på Solberg-regjeringens forslag om å kutte elavgiften for alle, er de som bruker og sløser mest strøm. Vi i Miljøpartiet De Grønne mener at vi i stedet må gi kortsiktig hjelp til dem som rammes hardest av prisøkningen, og så må regjeringen innføre et toprissystem på strøm, hvor det er mye høyere avgifter på unødvendig luksusforbruk enn på et vanlig, nøkternt forbruk. Jeg tror de fleste er enige om at det er og bør være stor forskjell på å ha et hyttepalass som varmes opp hele vinteren, og det at en minstepensjonist skal kunne varme opp huset sitt. Slik kan vi både ta hensyn til at strøm er et nødvendighetsgode, samtidig som vi gjør det langt mer lønnsomt å spare strøm. Som Naturvernforbundet sammen med en rekke andre sa tidligere denne måneden: Energisparing er det største kraftverket vi har. Miljøpartiet De Grønne fremmer derfor i dag forslag om å be regjeringen utrede et toprissystem for strøm og legge fram en tiltakspakke for energisparing og kortsiktig hjelp til dem som rammes hardest av prisøkningen, og vi håper på bred støtte til dette. Åtte år med en Høyre-ledet regjering har gitt rekorder i nye oljelisenser og nye motorveier. Store mengder natur er blitt bygget ned, og forskjellene har økt. Derfor gikk Miljøpartiet De Grønne til valg på et regjeringsskifte. Vi ønsker oss et samarbeid mellom Arbeiderpartiet, Miljøpartiet De Grønne og SV, slik vi har i flere av storbyene, og vi stilte tydelige krav. Etter valget har Arbeiderpartiet og Senterpartiet forhandlet fram en plattform for en ny regjering. Vi i Miljøpartiet De Grønne har ikke hatt noen rolle i eller innflytelse over dette og går derfor – naturlig nok – i opposisjon til regjeringen. Vi kommer til å være konstruktive og støtte de forslagene som vi er enig i, og så vil vi søke samarbeid og jobbe for gjennomslag for vår politikk. Jeg mener at det er enkelte positive trekk å spore i den nye regjeringserklæringen. Det er positivt at plattformen så tydelig får fram at klima skal være rammen for all politikk, og at det skal innføres forpliktende klimabudsjetter med sektorvise utslippsmål. Dette har Miljøpartiet De Grønne kjempet for helt siden vi kom inn på Stortinget i 2013, og vi har også innført det som et prinsipp i Oslo og i andre kommuner der vi er med og styrer. Jeg forventer at dette vil gi grunnlag for en mye bedre debatt i Stortinget om hvordan vi faktisk skal nå de målene vi har satt oss, og at det vil ansvarliggjøre hele regjeringen på en helt annen måte enn vi har sett tidligere. Likevel er hovedproblemet at Hurdalsplattformen, i likhet med så mange regjeringer før, ikke tør å ta ordentlig tak i klima- og naturkrisen. Regjeringen vil videreføre oljepolitikken og motorveipolitikken til Erna Solberg. Den vil fortsette å la kortsiktige interesser bygge ned natur, og den klarer ikke helt å bestemme seg for om det skal bli billigere eller dyrere å bruke fossilbil. Uten viljen til å gjøre det som trengs, hjelper det lite med et klimabudsjett. Det finnes mange forskjeller på Høyre og Arbeiderpartiet, men på klima og natur er Norges to største partier ganske like. Det er grunnen til at Miljøpartiet De Grønne i mange år har tatt til orde for en grønn allianse i norsk politikk, på tvers av høyre- og venstreaksen. Både i dette stortinget og på lengre sikt er vi overbevist om at en slik bred allianse er det vi trenger for å få til virkelig store endringer i norsk klima- og naturpolitikk. Vi har allerede sett eksempler på dette i det nye stortinget. I forrige uke fremmet Rødt, SV og Miljøpartiet De Grønne et forslag om å stanse leting etter mer olje og gass på norsk sokkel. Jeg håper også at Venstre og Kristelig Folkeparti vil slutte seg til dette og bidra til å legge press på fossilpartiene før det viktige klimatoppmøtet i Glasgow senere i høst. Å jobbe for tettere samarbeid i en grønn allianse, å bringe sammen partier både på høyre- og venstresiden som setter klima og natur først, kommer til å være en viktig prioritet for Miljøpartiet De Grønne i dette stortinget. Til slutt vil jeg ta opp forslagene fra Miljøpartiet De Grønne.