Vera Lysklætt (Venstre), 2007-05-08:
Jeg vil takke representanten Børge Brende for å sette fokus på et veldig viktig tema. Det er ingen tvil om at den økte aktiviteten i Barentshavet sammen med en stadig økende skipstrafikk langs kysten stiller norsk oljevernberedskap overfor nye og store utfordringer. «MS Server»s forlis utenfor Fedje i vinter var et synlig bevis på det. «Server» var et lasteskip med «bare» 300 tonn bunkersolje om bord. Finnmarkskysten trafikkeres jevnlig av stadig større oljetankere med rundt 200 000 tonn råolje. I Finnmark Dagblad den 26. april får vi opplyst: «Mengden av russisk olje som transporteres langs Finnmarkskysten kan bli tredoblet allerede i år, til rundt 30 millioner tonn. Ytterligere økning er ventet i årene framover.» Og videre: «Om 3-5 år vil sannsynligvis volumet være nærmere 50 millioner tonn enn 30 millioner.» Det kommer fram i en rapport Barentssekretariatet har fått utarbeidet. I etterkant av Fedje-ulykken i vinter tok jeg opp med fungerende fiskeri- og kystminister spørsmålet om han mente at beredskapen vi har langs Finnmarkskysten i dag, er god nok dersom en stor oljetanker skulle havarere i vinterstorm, sprengkulde og mørketid. Svaret jeg da fikk, var at han var fornøyd med tingenes tilstand. Men med de nye opplysningene som nå er framkommet fra Kystverket, har vi en stor jobb å gjøre for å kunne ha en forsvarlig beredskap i framtiden som er dimensjonert for den aktuelle risikoen vi står overfor. Utfordringene i nordområdene er mange i denne sammenhengen. Store avstander med en svært spredt og glissen bebyggelse, et tøft klima med kulde og mørketid, kapasitetsbegrensninger i infrastruktur som tele- og mobilnettet og ressursknapphet vil hver for seg ha betydning for vår evne til å håndtere en stor hendelse. Hvis vi i Norge blir rammet av en ulykke tilsvarende «Exxon Valdez», vil det gi omfattende oljesøl, i verste fall helt fra Nordkapp og ned til Brønnøysund. Ved oppryddingen etter «Prestige»-ulykken utenfor spanskekysten i 2002 deltok 120 000 personer. I Finnmark bor det i dag ca. 73 000, med stort og smått. De tankerne som i dag trafikkerer vårt område, er opptil ti ganger større enn det «Prestige» var. Redningsøvelsen «Barents Rescue 2005» synliggjorde at Forsvarets deltakelse med utstyr og mannskap var helt avgjørende for at øvelsen i det hele tatt kunne avvikles. Eventuelle redningsaksjoner er helt avhengige av at disse ressursene er til stede og operative til enhver tid for å begrense omfanget av en eventuell oljekatastrofe. I tillegg til egne ressurser er vi også avhengige av all den hjelp vi kan få fra våre naboer i nordøst, Russland, Finland og Sverige. Vi har nå behov for en risiko- og sårbarhetsanalyse som kan gi oss retningslinjer for det forebyggende beredskapsarbeidet i tiden framover. Videre må vi fortsatt ha en sterk tilstedeværelse av Forsvaret i nordområdene. Det sivilt-militære samarbeidet må videreføres. Samarbeidet mellom landene i Barentsregionen må videreføres og forsterkes, og infrastrukturen må utbygges og forbedres. Oljelenser fra 1980-tallet holder ikke mål. Øvelser i bølger på omkring 0 meter viser at lensene stikker under overflaten straks de blir slept. Forskningsinstitusjoner i nord må nå få i oppdrag å utvikle ny teknologi og nye typer lenser, og disse må igjen testes ut utenfor Vardø og Honningsvåg i ekstremvær. På alle nivåer trengs det nå beslutningsdyktige myndigheter med tilstrekkelige ressurser lokalisert i nærhet til der alvorlige hendelser kan skje. Jeg er bl.a. opptatt av at man har kompetanse på det å operere i kulde og mørke. Med andre ord: Det trengs folk som har en riktig situasjonsforståelse, opplæring og trening. Et tett samarbeid mellom lokale, regionale, nasjonale og internasjonale aktører er derfor svært viktig i nordområdene. Jeg vil også vektlegge at de selskaper, det være seg rederier eller oljeselskaper, som skal operere utenfor kysten vår, også har et betydelig ansvar for og en samfunnsmessig forpliktelse til å beskytte miljøet og ressursene våre. I samarbeid med myndighetene må derfor alle involverte parter nå sørge for en best mulig forebyggende aktivitet. Det må heller ikke herske tvil om hvem som har ansvaret for både å kontrollere at virksomhet utøves forsvarlig, og å sørge for beredskap og krisehåndtering.