Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-14:
Jeg våger den påstand at Regjeringen bedriver forhalingspolitikk i forhold til maritime næringer både til lands og til vanns. Vår EØS-tilknytning pålegger norsk næringsliv en god del forpliktelser, men regelverket åpner også for ulike støtteordninger som kan forrykke de internasjonale konkurranseforhold, dersom de ikke følges opp på samme måte fra land til land. Det synes for meg at Regjeringen ligger etter andre industrinasjoner i Europa i forhold til å sikre nasjonalt næringslivs konkurransedyktighet. Da statsbudsjettet ble lagt frem i høst, ble det fra Regjeringens side gitt uttrykk for at man ville ha høy beredskap for å møte eventuelle nye støtteordninger rettet mot skipsverftene når den direkte kontraheringsstøtten falt bort. Støtte til utvikling av nye skipstyper er en slik ordning, som det er mulig å gjennomføre innenfor EU-regelverket. Men Regjeringens vilje til å bidra til ny utvikling innen skipsbygging og utvikling av nye skipstyper, og derved bidra til å opprettholde kystens næringsliv, synes meg noe halvhjertet. Av St.prp. nr. 84 fremgår det at Regjeringen ønsker å gi norske skipsverft tilnærmet de samme rammebetingelser som øvrige skipsverft innenfor EØS-området. – Tilnærmet de samme rammebetingelser. Hvorfor ikke de samme? Og hvorfor skal Norge vente og se til alle andre har fått etablert nye ordninger? Hvorfor ikke bidra til at Norge kan være i første rekke i utviklingen av ny teknologi i maritime næringer? Nå er jeg klar over at ordrebøkene stort sett er fulle frem til utgangen av 2003, og tilsynelatende har det da ingen hast med nye støttetiltak. Men det er jo så at dersom en ønsker å opprettholde en jevn sysselsetting, nytter det ikke å vente til de første oppsigelsene kommer før en tar de nødvendige skritt for å bidra til den forskning og utvikling som er nødvendig for å opprettholde og utvikle norske skipsverfts kompetansemessige konkurransedyktighet, og derved sysselsettingen i verftsindustrien. Det er ikke så forferdelig lenge siden spørretimene i Stortinget var preget av situasjonen som oppstod i verftsindustrien da virkningen av redusert kontraheringsstøtte slo inn, og da det omtrent samtidig ble bråstopp i investeringene ved de oljerelaterte verftene. Den strukturelle ledigheten rammet kysten hardt, men det ble snakket vekk som overkapasitet og behov for omstilling av arbeidskraft. Nå snakker næringen selv om behovet for omstrukturering og spesialisering, der klyngeeffekten kan utnyttes bedre, forutsatt at kontraheringsvolumet er tilstrekkelig stort. Skal næringen få til den omstillingen det er behov for, vil det bli nødvendig å øke forskningsinnsatsen i de miljøer som i dag driver skipsbyggingsindustri. Næringen vil øke sin egen forskningsinnsats, men det er rimelig å forvente at også staten bidrar med midler som kan sikre at norsk skipsbyggingsindustri beholder både sine kompetansefortrinn og sin konkurransekraft. Skal man nå det mål at Norge skal forsterke sin posisjon som verdensledende innen maritim transport, industri og offshoreoperasjoner frem mot 2010, må Regjeringen vise en positiv holdning til å bidra til forskning og utvikling, og programmer og ordninger med fokusering på den maritime klyngen bør være i forkant av utviklingen ellers i Europa, ellers vil vi bli forbikjørt av nasjoner som i større grad ser verdien av kompetansevedlikehold og kompetansevekst innen maritim sektor. Da er det ingen grunn til at Regjeringen skal sette seg på gjerdet og vente og se hva andre gjør. Regjeringen må bruke de muligheter som ligger i tillatte støtteordninger til programmer for omstrukturering, nyskaping, regional investeringsstøtte, forskning og utvikling og miljørelatert støtte. Da holder det ikke at næringsministeren så gjerne vil, men ikke får det til, fordi finansministeren har satt seg på pengesekken. At Regjeringen skyver alle utfordringer i maritime næringer over til neste budsjettår, forsterker mitt inntrykk av at dersom bare Regjeringen klarer å hale dette ut til over valget, så kan styret rundt et eventuelt regjeringsskifte og innlagte snubletråder i fremlagt budsjett ta oppmerksomheten vekk fra de løfter man har kommet med i denne stortingsperioden, og som Arbeiderpartiet ikke har politisk vilje til å følge opp. Da kan man kanskje få den utviklingen som er skissert i regionalmeldingen, at de maritime miljøer på Nordvestlandet vil bryte sammen. En slik politikk vil vi i Kystpartiet motarbeide, og jeg tror ikke at Arbeiderpartiet skal føle seg altfor trygg på at alle kystens vaktbikkjer vil være borte når nytt storting trer sammen til høsten.