Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-05:
I denne proposisjonen fremmes det forslag om å kreve relevant kompetanse i undervisningsfag. Det kommer som et tillegg til dagens kompetansekrav, som er knyttet til selve tilsettingen, og betyr at en lærer må ha fagkompetanse for å kunne undervise i de enkelte fag. Nå synes jeg kanskje et par av talerne har framstilt dette som om det er helt nytt. Dette er jo en naturlig følge av den omleggingen av lærerutdanningen som Stortinget tidligere har tilsluttet seg. Hele reformen når det gjelder grunnskolelærerutdanningen, handler nettopp om å sørge for at man har en god utdanning med vektlegging på 1.–7. trinn, men også på 5.–10. trinn, og med større vektlegging på formell kompetanse i fag til det. Det følger vi opp gjennom denne meldingen, gjennom å sørge for å innføre krav om 30 studiepoeng for å undervise i norsk, samisk og matematikk på barnetrinnet, 60 studiepoeng for å undervise i norsk, samisk, matematikk og engelsk på ungdomstrinnet, 30 studiepoeng for å undervise i de fleste andre fag og 60 studiepoeng for å undervise i de fleste fag på videregående trinn. Det som er en utfordring i denne saken, er å finne: Hva er riktig tempo for innføring av ulike krav og på hvilket tidspunkt? Alle vil forstå at når man har en fersk grunnskolelærerutdanning, og ca. 40 pst. av dem som underviser i skolen i dag ikke nødvendigvis har noen faglig fordypning i de fagene de underviser i, må vi finne den rette måten å få dette til på. Da er det kombinasjonen av nyutdannede fra den nye lærerutdanningen og lærere med videreutdanning som vi må klare å få på plass, men jeg synes ikke det er hensiktsmessig å si at dette skal gjelde for alle lærere. Det er ikke praktisk gjennomførbart på noe som helst slags vis. Det er som representanten Tajik også var innom i sitt innlegg, en underkjenning av at mange lærere med en lang fartstid i norsk skole har en realkompetanse i de fagene de underviser i, som også er veldig verdifull. Jeg merker meg det representanten Trine Skei Grande sier om mottaksklasser. Det er klart at det er ganske krevende å finne ut av på hvilken måte en skal sette inn de riktige tiltakene overfor elever som kommer til Norge, kanskje uten skolegang i det hele tatt, som sosialt sett hører hjemme i et miljø sammen med barn på sin egen alder, men som kunnskapsmessig ikke har noen mulighet til å henge med. Det vi nå gjør, er å sikre at man har et fleksibelt tilbud, fordi vi nå har lagt inn en tidsbegrensning i forhold til dette tilbudet på maksimalt to år, men at det kan fattes vedtak for ett år om gangen. Vi mener at det er en rimelig balanse. Jeg ser at denne diskusjonen ikke nødvendigvis er avsluttet med dette, men det har vært utrygghet rundt omkring i Kommune-Norge om man hadde mulighet til å utforme tilbudene med egne mottaksklasser – sånn som vi nå fastslår at det kan – og den utryggheten er ryddet av veien. Jeg er glad for at komiteen så samstemmig er enig i at det er viktig å sørge for at man regulerer tilbudet til dem som har behov for alternativ og supplerende kommunikasjon, ASK. Dette gjelder elever som helt eller delvis mangler tale, og som derfor har behov for å kunne uttrykke seg gjennom alternative og supplerende uttrykksformer. Det foreslås en egen bestemmelse som omtaler at denne elevgruppen skal få benytte egnede kommunikasjonsformer og nødvendige kommunikasjonsmidler i opplæringen. Det er mange som har vært opptatt av å få en ryddighet rundt dette, og jeg setter pris på at komiteen tverrpolitisk slutter seg til og støtter opp om en slik presisering. Til slutt har jeg lyst til å understreke den endringen vi gjør i privatskoleloven, som sikrer små og verneverdige fag. Vi har noen fag som aldri kommer til å ha – hva skal jeg si – store horder av elever som søker seg dit, men som er veldig viktig i kulturminneperspektiv og for å opprettholde håndverkstradisjoner. Jeg mener at vi nå har funnet en fleksibel løsning for å få til nettopp dette. Dette er en proposisjon som bærer litt preg av landhandleri. Det er litt ulike temaer, men alt er viktig.