Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-02-03:
Hvorfor er det behov for et kunnskapsløft for naturmangfold nå? Jo, det er fordi vi er nødt til å satse mer på bruk av levende organismer på land og i hav for menneskenes karbonforsyning. Vi må altså ha grønne karboner istedenfor svarte karboner fra olje, gass og kull. Det vil gi et økt press på sjeldne arter og naturtyper, og i denne viktige forvaltningen må vi vite hva vi gjør, sånn at vi kan kombinere økt bruk av grønt karbon fra hav og land med det å verne og ta vare på sjeldne arter og naturtyper. Bakgrunnen er at Norge er et av de landene i Europa med størst naturvariasjon – fra nord til sør, fra øst til vest, fra hav til høyfjell. Vi er et sjeldent land, med stor variasjon og dermed stor artsrikdom. Utforskning av mangfoldet av arter og naturtyper sto helt sentralt i forskning og undervisning ved norske universiteter og høyskoler fram til 1980-tallet. Etter det har internasjonaliseringa og forskning og undervisning endret kriteriene for støtteverdig forskning fullstendig. Forskning med hovedformål å beskrive naturvariasjon, arter og økosystemer blir ikke finansiert av Forskningsrådet i 2015. Fagligheten er under press, og det er en sammenheng mellom nedbygging av fagmiljøene og svekkelsen av vern på vitenskapelig grunnlag. Og videre, utdanninga: Svekking av naturmangfoldforskning ved universitetene har ført til nedtrapping av forskningsbasert undervisning. Feltundervisning er kraftig redusert, særlig på lavere grads studier. Og nye kandidater har mye svakere kunnskap om arter, naturtyper og kartleggingsmetodikk i dag enn for 30 år siden. Paradoksalt nok har etterspørselen etter kandidater med slik bred kunnskap økt sterkt. Og det tredje: langsiktighet. Naturen er kompleks, djup naturmangfoldkunnskap krever allsidig fagbakgrunn innen biologi, geologi, geografi, kjemi og historie – og mange års feltarbeid. Langsiktighet er en forutsetning for å bygge opp og opprettholde slik kunnskap hos den enkelte og i fagmiljøene, og kompetansen må overføres mellom forskergenerasjonene for ikke å gå tapt. Hvordan bør ansvaret for ulike oppgaver innenfor naturmangfoldfeltet fordeles? Bakgrunnen er at det er brukt flere hundre millioner kroner på kartlegging av naturtyper og landskap i Norge. Store deler av denne kartleggingen oppfyller ikke rimelige krav til presisjon, verdinøytralitet og etterprøvbarhet. Kartleggingsresultatene må kvalitetssikres og være partsnøytrale for å tilfredsstille samfunnets behov for kunnskap om naturtypers utbredelse og tilstandsutvikling og for overvåking av endringer. Kunnskapsbasert naturforvaltning krever tydelig skille mellom tre ansvarsområder. Punkt 1 er overordnet faglig ansvar – f.eks. for utvikling av naturtypesystem, kartleggingsmetoder og vedlikehold av artsnavneverk, sertifisering av kartleggere og undervisning og etterutdanning. De fleste av disse oppgavene er historisk sett del av universitetsmuseenes samfunnsoppdrag. Universitetene og høyskolenes frie rolle forhindrer i dag Kunnskapsdepartementet fra å instruere universitetene til å videreføre dette ansvaret. Fordi undervisningen må være forskningsbasert, mener Senterpartiet at disse oppgavene fortsatt må være universitetsmuseenes ansvar, her må Kunnskapsdepartementet og Klima- og miljødepartementet finne en løsning sammen. For Senterpartiet er den opplagte løsningen et senter for naturmangfoldkunnskap ved museene som bygger på de gode erfaringene med den nasjonale forskerskolen i biosystematikk. Og ansvaret for opprettholdelse av en nasjonal kompetanse på ulike artsgrupper og på naturtypevariasjon må fordeles på ulike miljøer og sikres langsiktig finansiering. Punkt 2: Hvem skal så ha ansvaret for lagring og tilgjengeliggjøring av verdinøytral naturtypedata? Her står Artsdatabanken sentralt. Som partsnøytral kunnskapsinstitusjon bør Artsdatabanken få et tilsvarende ansvar også for naturtypeinformasjon. Og til slutt: Ansvar for forvaltningsmessige vurderinger, inklusiv verdivurderinger, prioritering av forvaltningstiltak, må tillegges den enkelte sektormyndighet. Det handler altså om å ha klare skiller mellom det faglige ansvaret ved universitetsmuseene å gjøre kunnskapen tilgjengelig – Artsdatabanken forvaltningsmessige vurderinger, som den enkelte etat står for Til slutt tar jeg opp Senterpartiets forslag, forslagene nr. 1 og 2.