Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-03-08:
La oss begynne med det store bildet. Verdens to største utfordringer er raskt økende sosiale ulikheter og eskalerende klimaforstyrrelser. Dagens interpellasjon går til kjernen av begge to, så takk til representanten Hareide for å ta opp denne ballen – som også Miljøpartiet De Grønne har satt på dagsordenen – rundt aggressiv skattetilpasning i finansielle og digitale markeder, og løfte den særlig mot utviklingsland. Å få til en økning av skatter og andre inntekter i statskassen er nøkkelen til å kunne nå FNs ambisiøse mål om bærekraftig utvikling, de såkalte SDG-ene. Men de landene som har aller størst behov for inntekter for å sikre grunnleggende tjenester og redusere fattigdom, står ofte overfor ekstra bratte utfordringer når de skal samle inn skatt fra de selskapene som opererer i deres område. Norge har her en mulighet, men også en forpliktelse, til å styrke både egen og andres evne til å utvikle og implementere en god skattepolitikk for 2000-tallet. For de skattereglene som vi har i dag, ble utviklet for et industrisamfunn på 1900-tallet og er grunnleggende utdatert. Derfor vil og må vi støtte de fattige landenes stemme i denne stadig viktigere globale skattediskusjonen. For eksempel forsvinner det ifølge FN 425 mrd. kr fra det afrikanske kontinent hvert år i tapte skatter. Bare i Kenya ville pengene fra tapte skatteinntekter ha vært nok til å dekke hele infrastrukturbudsjettet, og i tillegg kunne man ha bygd 114 nye sykehus og 1 100 nye helsesentre. I tillegg har skatteparadiser gått inn i det voksende vakuumet mellom ulike lands skatteregimer. Tidligere var skatteparadiser noe eksotisk, brukt av rike, gamle tanter, diktatorer, nazister og redere. Enkeltpersoner benyttet hemmeligholdet som tilbys, for å skjule sin rikdom uten at dette utgjorde et systemisk problem. Men nå har skatteparadisene utviklet seg til oversjøiske finanssentre og tilbyr, i tillegg til hemmelighold, tjenester som gjør det enkelt for flernasjonale selskaper juridisk å navigere internasjonale reguleringer og skatteretter. Det gjør det mulig for selskaper og enkeltpersoner i altfor stor grad å velge hvilke lover de ønsker å følge, og hvor mye skatt de ønsker å betale. Resultatet, som dokumentert i rapporter bl.a. fra Tax Justice Network, er en global industri av hemmelighold, som bistår politikere, selskaper og kriminelle i å frarøve fellesskapet enorme verdier gjennom hvitvasking, skatteunndragelser og økonomisk kriminalitet på toppen. Ulike lands skattesystemer spilles bevisst opp mot hverandre i et kappløp mot bunnen, med nullskatt for selskaper og rike enkeltpersoner, slik vi også ser her i Norge, som f.eks. med Google og Facebook, som betaler 0,1 pst. i skatt. Arbeidet som er lagt ned i OECD de seneste årene, er av noen blitt kalt en revolusjon. Miljøpartiet De Grønne mener at det ikke er nok. Systemet trenger et dypere skifte, og her mener vi at Norge bør ta ledelsen. Dette vil ikke være lett, og det vil kreve at det etableres langsiktig, tverrpolitisk arbeid og politikk. I dag er vi på skatteområdet og sosial ulikhet omtrent der hvor miljøsaken og klimasaken var i 1992, før Rio-konferansen. Dagens utdaterte skatteregler matcher altså ikke den moderne, globale økonomien lenger, og konsekvensene av dette er sektor- og grenseoverskridende. Ett lands politikk rammer et annens på skadelig og utilsiktet vis. Skattekonkurransen og det resulterende kappløpet mot bunnen med nullskatt gir ikke mening for flertallet av stater. Dette må erkjennes, anerkjennes og løses i internasjonale fora. Disse arenaene er ikke i tilstrekkelig grad til stede i dag, og Norge må ta en rolle i å få dem på plass. Miljøpartiet De Grønne mener derfor at Norge, i tillegg til at det gode programmet Skatt for utvikling må få ressursene mer enn doblet, også må ta initiativ – som nevnt her – til en FN-konferanse om skatt og finansiell åpenhet, der man stiller seg i fremste rekke og arbeider for et dyptgående skifte innen internasjonal skattlegging.