Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2001-04-26:
I proposisjonen inviteres Stortinget som eiere til å tilføre nødvendig kapitalinnskudd mv. i Statkraft. Det er som eiere vi skal ta stilling i denne saken, og jeg sier det slik fordi jeg har følt at det kan være vikarierende motiver i en sak som denne. Men det er vel ikke bare en følelse heller. Stavanger-avisene har vært ganske vonbrotne fordi rogalandsrepresentantene i behandlingen av denne saken ikke har kunnet være til større hjelp for sitt eget energiverk. Staten som eier må regelmessig vurdere kapitalsituasjonen i selskaper hvor staten er hel- eller deleier, og det er viktig at slike vurderinger kan foretas på et rent forretningsmessig grunnlag. Statlig eierskap bør ikke forvaltes slik at det svekker selskapenes utviklingsmuligheter. Som eier skal staten derfor vurdere investeringene ved å ta stilling til innskuddskapitalens størrelse, fastsettelse av utbyttepolitikken og stille krav til egenkapitalen. Jeg er glad for at et flertall av eierne, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, ønsker å tilføre Statkraft 6 milliarder kr i innskuddskapital og støtter utvidelsen av låne- og garantirammen med 10 milliarder kr. Dette vil gi selskapet gode muligheter for videre utvikling og drift. Ved å tilføre Statkraft kapital legges det til rette for fortsatt betydelig offentlig eierskap over norsk vannkraft i en situasjon hvor kommuner og fylkeskommuner selger seg ut. Kristelig Folkeparti ønsker kapitalutvidelsen og økning i lånerammen, men reduserer beløpene til henholdsvis 4 milliarder kr og 8 milliarder kr. Det må være lov å spørre seg hvorfor – hvis ikke svaret er at man ønsker å redusere selskapets utviklingsmuligheter. Staten har flere roller når den sitter som eier i forretningsdrift. Staten er lovgiver, som fastsetter viktige rammevilkår for selskapene bl.a. gjennom den alminnelige markedslovgivningen, selskapslovgivningen og skattelovgivningen. I mange tilfeller er staten også konsesjonsmyndighet, for kraftnæringen gjelder dette hjemfalls- og konsesjonslovgivningen. Her må selskapene iverksette sine strategier i henhold til vedtatte retningslinjer som skal ivareta andre av statens hensyn. Det er derfor en viktig utfordring for myndighetene å holde orden på de ulike rollene – ellers blir det statlige eierskapet en hemsko for selskapene. Det går fram av innstillingen at de som går imot en slik tilførsel av eierkapital som Regjeringen har foreslått – og det gjelder da i stor grad Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre – i all hovedsak begrunner dette med konkurransemessige forhold. Dette er utvilsomt en sammenblanding av statens roller. Dersom Statkraft også hadde hatt private eiere, slik som Høyre og Fremskrittspartiet foreslår, ville en slik sammenblanding neppe vært særlig gangbar. Venstre står alene og går i sine merknader inn for å gripe direkte inn i konkurranseregelverket i dette konkrete tilfellet. Alminnelig ryddighet, sånn jeg ser det, tilsier at det overlates til konkurransemyndighetene å forvalte konkurranseregelverket. Etter Regjeringens forslag skal Konkurransetilsynet på vanlig måte vurdere de konkrete oppkjøpene som Statkraft gjør i markedet. Det er svært viktig at både regjering og storting holder tunga rett i munnen når staten skal ivareta flere hensyn og spille ulike roller. For en lang rekke selskaper innen flere bransjer vil det være meget alvorlig om det statlige eierskapet på et slikt grunnlag bringes i miskreditt. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet understreker spesielt de negative konsekvensene av at Statkraft får en dominerende stilling i det norske markedet, noe som etter deres mening vil undergrave konkurransen. Det må være tillatt å stille seg spørsmålet om et delprivatisert Statkraft som ønsket å foreta ytterligere oppkjøp i Norge, ville fått en mindre dominerende posisjon i energimarkedet enn et heleid statlig Statkraft, og videre om det ville være mulig i et eventuelt delprivatisert Statkraft, slik Høyre ønsker det, å bruke konkurranseelementet og konkurransemessige forhold som et argument for å gå imot kapitalutvidelse. Jeg er derfor ikke i tvil, det er Statkraft som heleid statlig selskap man ønsker å angripe, og begrense selskapets muligheter til videre utvikling. Argumentasjonen holder rett og slett ikke dersom vi samtidig skal holde orden på statens roller og holde oss til det saken gjelder i dag. Her er det eieren som skal handle. Det ville være uheldig om en slik framgangsmåte for et svekket Statkraft skulle få gjennomslag. Derfor er det bra at flertallet i denne saken på en ryddig måte holder statens ulike roller fra hverandre. At det har vært vikarierende argumenter for enkelte partiers stillingtaken i denne saken, beskrives greit i Stavanger Aftenblad: at seks stortingsrepresentanter i energi- og miljøkomiteen ikke kunne hjelpe. Nei, la meg uttrykke tilfredshet med at i hvert fall noen partier har vært i stand til å skille snørr og bart i denne saken!