Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-12-12:
Vi i denne salen er sikkert enige om at Norge er et privilegert land i verden. Det har selvfølgelig på ingen måte kommet av seg selv. Det handler om befolkningens arbeid og innsats kombinert med vilje til fellesskap. Men i vår sammenheng må vi i denne debatten framheve demokratiet og det internasjonale samarbeidet, som også er av veldig stor betydning for at Norge skal være et godt og framtidsrettet land. Norge har i hele etterkrigstiden aktivt deltatt i byggingen av internasjonal rettsorden og organisasjoner. NATO-medlemskapet og EØS-avtalen er bærebjelkene. Vi kan alle sammen slå fast, tror jeg, at dette har tjent Norge, og det har dermed tjent befolkningens interesser stort. Vi snakker om den vestlige verden som et samlebegrep. Vi snakker om den vestlige kultur, som vi mener har vært det bærende verdifellesskapet i denne politikken. Hva har det handlet om, også i internasjonal sammenheng? Jo, det har handlet om frihet, internasjonal solidaritet, demokrati, menneskerettigheter og nå selvfølgelig bærekraftig økonomi og kampen om klimautviklingen. Med forbehold for representanten Tybring-Gjedde og det han står for – som jeg ikke er helt sikker på om Fremskrittspartiet står for, men han står nå her og sier det – tror jeg det er ganske bred enighet om dette i det norske storting og i den norske befolkningen. Jeg hører f.eks. på innlegget til representanten Tetzschner, som sier – med andre ord – omtrent nøyaktig det samme som jeg nå har sagt. Hvorfor har jeg sagt dette, som i og for seg er en selvfølgelighet? Jo, for å si det som er påpekt – indirekte – av andre: Nå kan dette fellesskapet settes på prøve. Og hvem er det som gjør det? Er det press utenfra? Nei, det er den amerikanske utenrikspolitikken, styrt av president Donald Trump, som setter dette på prøve. Man går ut av alle vesentlige internasjonale avtaler, og nå – som utenriksministeren helt riktig påpekte – stopper altså effektiviteten i WTO. Hva står vi overfor i utenrikspolitikken her? Jeg er veldig skremt av det, og jeg er lei meg for det, for amerikanerne har jo egentlig vært de som har stått som garantistene for disse verdiene. Nå legges de altså til side. Da blir det spørsmål om hvordan vi skal stille oss i en sånn situasjon. Det er egentlig det absolutt viktigste spørsmålet. Jo, vi må nå si enda tydeligere ifra. Det er ikke så ofte i disse sammenhenger jeg er uenig med representantene for SV, men å ta større avstand fra amerikanerne tror jeg kan bli veldig vanskelig. Men på disse områdene må vi nå si tydelig ifra, vi må markere tydelig at dette er en uakseptabel utvikling. Amerikanerne må få tydelig beskjed, også fra det norske storting, om at dette er en linje som vil undergrave det vestlige fellesskapet på en slik måte at det kan miste sin kraft og dermed skade Norge. Vi har hatt det samme fellesskapet knyttet til Forsvaret som vi har hatt på linjen i utenrikspolitikken, egentlig. Arbeiderpartiet har stått som garantisten for det sterke Forsvaret. Vi ser i dag at vi legger fram et forsvarsbudsjett som er 378 mill. kr sterkere enn regjeringens, og vi har inngått de nødvendige forlikene. Så opplever vi altså at man gjennom denne budsjettbehandlingen forsøker å komme seg vekk fra de vedtakene som forlikene egentlig bygger på. Nå gjenstår det å høre hva forsvarsministeren sier om dette i denne debatten. Jeg venter spent på det, og jeg skal komme tungt tilbake til det når jeg har hørt forsvarsministerens innlegg. Det er helt nødvendig at vi holder fast ved forlikskulturen innenfor forsvarspolitikken hvis vi skal greie å opprettholde nasjonal konsensus og et sterkt nok forsvar, og regjeringen må ikke utfordre dette.