Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Eg merka meg det enorme frieriet frå representanten Gabrielsen overfor statsråd Sponheim i ein replikkrunde her, og korleis statsråden gladeleg tok imot. Men når statsråden gir inntrykk av at det å vere villig til å stramme budsjettet er det som allierer desse partia mot Arbeidarpartiet, må eg iallfall, før presten velsignar ekteskapet, minne om at Arbeidarpartiet både i posisjon og opposisjon har lagt fram langt strammare budsjett enn det sentrumspartia har stått for, og det var faktisk òg langt mindre avgifter for næringslivet. Men så over til næringsmeldinga, som mange har sagt gir ei brei skildring av utviklingstrekk og problemstillingar. Det synest likevel ikkje heilt som om Regjeringa har teke inn over seg det paradigmeskiftet som vi er inne i, og dei heilt nye utfordringane dette stiller oss overfor. Kapitalen blir meir internasjonal, teknologien endrar produksjon og kommunikasjon og på mange måtar òg den sosiale organisasjon knytt opp mot teknologien. I røynda er vi frå å vere i industrisamfunnet komne langt inn i kunnskapssamfunnet. Ei melding som skal sjå inn i det neste tusenåret, burde derfor i større grad foreslå løysingar og verkemiddel som kan møte dei heilt nye utfordringane som følgjer av kunnskapssamfunnet. Vi blir stilt overfor nokre politiske val, og det er kanskje her skiljelinene går òg i norsk politikk. Skal vi prøve å styre utviklinga mot nokre politiske, verdibaserte mål, eller er det umogleg? Vil vi dei frie kreftenes spel? Vi må vurdere verdinøytralitet opp mot det å velje og prioritere – sektortenking opp mot heilskapstenking, konkurranse opp mot samarbeid, styresmakter og private i klart skilde roller opp mot partnarskap mellom offentleg og privat kapital. Og til representanten Gabrielsen: Høgre bør merke seg at ein faktisk òg ser ein trend i tradisjonelt kapitalistiske, marknadsliberalistiske land i retning av at ein nå tyr til auka partnarskap. Så kan representanten sette ein strek for kvar gong uttrykket blir brukt, eller flytte på ei kule i kuleramma – det er kanskje det Høgre er mest fortruleg med, men eg trur at dette omgrepet må Høgre venne seg til i tida framover. Eg trur det er riktig og nødvendig med eit konstruktivt partnarskap i balanse mellom privat kapital og statleg styring. Målet må vere å skape eit sunt samvirke mellom offentlege styresmakter og næringsliv. Det er derfor riktig og viktig det som Arbeidarpartiet har vore innom tidlegare, som går på statlege/private investeringsselskap og teknologifond. Noregs utfordring er å frigjere seg frå å vere avhengig av olje, frigjere seg frå råvareklemma. Vi må difor satse sterkt og langsiktig på utvikling av ny kunnskapsbasert næringsverksemd, som òg kan bygge opp, vidareutvikle og modernisere tradisjonell industri. I LO og NHOs Handlingsplan for kompetanse står det følgande: «Kompetanse er den viktigste enkeltfaktor for den videre utviklingen av nærings- og arbeidsliv i Norge, og dermed også for utviklingen av velferdssamfunnet. Oppdatert kompetanse er nødvendig for bedriftenes konkurranseevne, og for at den enkelte skal ha den kompetansen arbeidsmarkedet etterspør.» Næringspolitikk har blitt kunnskapspolitikk, som så mange her har sagt tidlegare. Når det nå synest å vere så brei forståing for akkurat dette – frå LO til NHO og frå ulike politiske ståstader – kvifor då ikkje trø til maksimalt i eit samarbeid mellom stat og private for å møte desse utfordringane, for maksimalt å stimulere kunnskapsbasert næringsverksemd i regionar og i sentrale område, for å hindre utflagging av kapital og kompetanse? Men nei, når moglegheita er der til å skape eit skikkeleg nasjonalt IT- og kunnskapssenter som betyr noko internasjonalt, nettopp gjennom eit samarbeid mellom villig privat kapital og stat, ja, då gjer Høgre og regjeringspartia alt dei kan for å redusere dette til noko som ikkje kan konkurrere om internasjonal kompetanse og kapital, og ikkje kan vere stort og sterkt nok til å tilføre utviklingsmiljø i region og i distrikt element som dei treng, nettopp for å vere og utvikle seg der dei er. Det blir utruleg tafatt det som Regjeringa driv med, viss ein verkeleg har som mål å møte behova i kunnskapssamfunnet og i den kunnskapsbaserte næringsverksemda.