Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2012-06-07:
I dag skal vi debattere to saker som handler om vikar- og utleiebransjen. Jeg vil kommentere representanten Grahams innlegg, som peker på at det er vanskelig å skille mellom de seriøse og de useriøse, og at vi når vi nå vil gjøre noen tiltak, skjærer alle over én kam. Det er ikke riktig. Disse tiltakene kommer i stand nettopp fordi det har vært en ganske stor andel av de useriøse som utnytter arbeidsfolk. Først skjedde dette andre steder i Europa, så kom det til Norge. Derfor var det behov for tiltak. Andelen økte, fagbevegelsen ga tydelige signaler om at her var det problemer, og det krever at man gjør noe. Det er riktig at inn- og utleie av arbeidskraft er lovlig, og at selskapene som driver med dette, er kommet for å bli i Norge. Med veksten i denne bransjen kommer også veksten i sosial dumping. Det er erfaringen, og derfor må vi ta grep. Min venninne ble oppsagt under finanskrisen – midt i livet, med hus, bil og regninger som skulle betales. Selv om hun svarte på den ene annonsen etter den andre, resulterte det ikke i arbeid. Det ble besøk på arbeidsplasser og reiser fram og tilbake til enkelte intervjuer. Etter hvert ble løsningen vikarbyrå. Ganske raskt fikk hun vikariater: Én måned her, tre måneder der, ett år et annet sted. Mer usikkert og mer uforutsigbart enn fast arbeid, men arbeidet var en god bekreftelse på hennes faglige dyktighet, og hun traff andre folk, og ikke minst fikk hun lønn – ikke som før riktignok, men lønn. Det viste seg at hun først etter 750 timer som ansatt de siste 12 måneder fikk betaling for bevegelige helligdager. For henne betydde det at månedene mars, april og mai ble ganske trange økonomisk. Vikarer utnyttes. Noen arbeidsgivere følger ikke de spillereglene som finnes i dag, og vikarer er ofte i en desperat situasjon. De vet at de har svakere stillingsvern, de vet at de er mer utsatt for urettferdighet, men de må ha en inntekt. Det er et svært skjevt maktforhold mellom den enkelte vikar og de fleste arbeidsgivere. Hoveddelen av arbeidsgiverne er likevel redelige, og de håndterer vikarene på en god måte. Likevel er det arbeidsgivere som ikke opptrer på en god måte, og som rett og slett bevisst og utnyttende holder på med sosial dumping. Det kan vi ikke være bekjent av i Norge i 2012. Arbeiderpartiet tar bekymringene, som statsråden redegjorde veldig godt for, og som fagbevegelsen har påpekt, på alvor. Likevel er vi kommet til at vikarbyrådirektivet kan implementeres. Vi er sikre på at arbeidsmiljølovens bestemmelser kan gjelde, og det er også en absolutt forutsetning for vårt ja til å implementere direktivet. Det har vært et omfattende og klart og tydelig offentlig ordskifte om denne saken. Nå skal vi samle oss om de viktige verdiene som arbeiderbevegelsen og regjeringspartiene har felles: Likeverdige forhold for ansatte, ingen utnytting av arbeidsfolk, et trygt arbeidsmiljø og en lønn som er til å leve av. For Arbeiderpartiet har alltid – og vil alltid – faste ansettelser være regelen. For Arbeiderpartiet er et godt partssamarbeid regelen. Vi vil ha et godt og anstendig arbeidsliv, og derfor legger vi fram disse tre viktige sakene: Arbeidslivsmeldingen, tiltakspakken og vikarbyrådirektivet. Dette er gode rammeverk som skal gis innhold. Tiltakspakkens virkemidler vil gjøre likebehandlingen reell og vil gi partene ansvar for å følge dette opp. Tiltakene skal ikke bli sovende lovbestemmelser. Tiltakene skal sikre etterlevelse av likebehandlingsprinsippet. Solidaransvar er et treffsikkert og effektivt virkemiddel for å sikre likebehandling. Innsynsretten sikrer åpenhet og mulighet til kontroll og bygger på tillitsvalgtsystemet vi har. Disse virkemidlene betakker Høyre og Fremskrittspartiet seg for å innføre. En kan lure på om det er et svar på den milde og moderate arbeidslivspolitikken som Høyre argumenterer for, eller om det er en forsmak på det samme svaret som Høyres Ansgar Gabrielsen hadde – siden vi er i det historiske hjørnet – da fagbevegelsen og venstresiden virkelig med store ord, under Bondevik II-regjeringen, snakket om brutalisering av arbeidslivet: at det ikke var flere verktøy i verktøykassa. Høyre sier vi står stille i arbeidslivspolitikken. Nei, vi går framover. Vi innfører i dag virkemidler som ikke setter arbeidstakere i Norge i den posisjon at de enkelt kan utnyttes. Denne fornyingen og forbedringen er nok et tegn på at vi følger med i tiden, og at vi tar på alvor de truslene arbeidstakere i Norge står overfor. Arbeiderpartiet vil nå nøye følge opp resultatene og innføringen av dette.