trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-02-16:
Jeg ser alvorlig på de påstandene som er framkommet i media om Forsvarets kontraktsforhold med Siemens. Forsvaret har derfor etter oppslagene i media igangsatt en intern undersøkelse av kontrakten, og Forsvarsdepartementet har bedt Forsvarsstaben om en redegjørelse i saken, og den redegjørelsen avventer vi foreløpig. Forsvarsdepartementet har videre anmodet Regjeringsadvokaten om bistand i saken for bl.a. å avdekke hvorvidt Siemens har tatt betalt for kostnader som Forsvaret vurderer skal være en del av dekningsbidraget, altså det spørreren er opptatt av. Forsvaret og Siemens Business Services inngikk i januar 2001 en rammeavtale som omhandler anskaffelser, drift og utvikling av en felles IT-plattform for Forsvaret. I henhold til den inngåtte avtalen kan Siemens maksimalt beregne dekningsgrad på 8 pst. for edb-materiell som er tatt med på en «Godkjent Produktliste». Denne godkjente produktlisten omfatter materiell som er gjenstand for et typisk gjentakende bestillings- og leverandørmønster, som f.eks. PC-er. Prisene på det materiellet som omfattes av den godkjente produktlisten, forhandles og justeres fortløpende, bl.a. med basis i avtalens krav fra Forsvaret til Siemens om lavest mulig pris fra underleverandørene. Ved alle større enkeltanskaffelser forhandler Forsvaret og Siemens spesielt om løsning og pris. For å sikre et best mulig kontraktsresultat bistod den gangen Regjeringsadvokaten og Nærings- og handelsdepartementet ved kontraktsinngåelsen. Regjeringsadvokaten vil derfor nå foreta en gjennomgang for å avdekke hvorvidt Siemens kan ha foretatt urettmessig fakturering til Forsvaret, og Forsvarets Kontraktsrevisjon er også gitt i oppdrag å foreta en grundig gjennomgang av kontraktsforholdet. Jeg vil presisere at dersom det avdekkes at Siemens har tatt betalt for kostnader som Forsvaret vurderer skal være en del av dekningsbidraget, så er dette meget alvorlig. Forsvaret vil i så fall gjøre krav på sitt eventuelle tilgodehavende og vurdere eventuelle andre tiltak i samråd med Regjeringsadvokaten.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-02-16:
Jeg er fullt ut enig med spørsmålsstilleren i at det må bringes klarhet i disse forhold. Jeg er også helt enig i at det er viktig å få belyst de spørsmål som har blitt reist, ikke minst av Finansavisen, og at alle forhold her gjennomgås. Jeg synes videre at det er betryggende at Regjeringsadvokaten er koblet inn, ikke minst fordi Regjeringsadvokaten den gang var med på å utarbeide kontraktsgrunnlaget. Det bør gi de beste forutsetninger for å få en skikkelig vurdering av hvorvidt Siemens her har beregnet korrekt i forhold til avtalegrunnlaget, eller om det faktisk er beløp her som man må kreve tilbakebetalt, og i tillegg eventuelle andre tiltak. Jeg vil nå avvente den gjennomgangen som pågår internt i Forsvaret i samarbeid med Regjeringsadvokaten, og den gjennomgangen som også Forsvarets Kontraktsrevisjon er gitt i oppdrag å foreta.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-02-16:
Jeg takker for at spørsmålsstilleren finner de tiltak som er iverksatt, tilfredsstillende. Jeg vil også benytte anledningen til å knytte noen kommentarer til et par av de andre momentene som er tatt opp, bl.a. det med å sitte på begge sider av bordet. Som spørsmålsstilleren er kjent med, har vi i den senere tid innført nye karantenebestemmelser i Forsvaret. Det er viktig, nettopp for å unngå situasjoner der folk kan ha en direkte overgang fra industri til innkjøpsfunksjon i Forsvaret – eller omvendt – slik at vi kan være helt sikre på at habilitet ivaretas på en god og betryggende måte. I tillegg til å ha gode rutiner, gode anskaffelsesreglementer, er det viktig å understreke at det etiske regelverket må være en viktig faktor, at man faktisk påser at det etterleves, og at det stimuleres til holdninger som vektlegger at det etiske regelverket etterleves. Jeg tror også at den divisjonaliseringen som det i Stortinget har vært bred enighet om å iverksette i logistikkorganisasjonen, med en egen enhet for IKT og en egen divisjon for andre store materiellinnkjøp, kan bidra til å profesjonalisere Forsvarets innkjøpsfunksjon, slik at man kan føle seg trygg på at de kontrakter vi inngår, også etterleves på en profesjonell måte.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg viser til forrige spørsmålsrunde og har tillatt meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «VG har satt søkelyset på forholdet mellom Siemens Business Service og Forsvaret. IT-kontrakten FISBasis mellom partene Siemens og Forsvaret begynte å løpe fra januar 2001. Avtalen har som ett punkt at Siemens ikke kan ta høyere dekningsgrad, som er pris fratrukket kostpris, enn 8 pst. på levert utstyr. Medfører det riktighet at dekningsgraden i noen år har vært høyere enn 8 pst., og kan statsråden avkrefte at Forsvaret på andre måter har betalt for kostnader som Siemens alt har fått dekket av sine underleverandører?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret og ser at statsråden tar dette alvorlig. Jeg er fornøyd med både at det igangsettes en skikkelig undersøkelse fra departementets side, og at Regjeringsadvokaten er koblet inn, for det står nemlig i grell kontrast til uttalelser som ligger på Forsvarets nettsider om denne avtalen, fra bl.a. leveranseavdelingens leder, Ole Peder Nordheim. Det kan nemlig synes som om Siemens har undergravet denne avtalen, som sikkert var veldig bra da den ble inngått, ved overfakturering, slik at dekningsbidraget er betydelig høyere enn 8 pst. Også Finansavisen har fulgt opp denne saken og har kommet med tall. Blant annet nevner de et beløp på 35,7 mill. kr mer enn det Siemens selv hevder de har fått ut. I samme avis står det i dag at ved å beregne dekningsbidrag over hele avtaleperioden kan Siemens faktisk ha overfakturert enda mer. Det viktigste å få undersøkt er selvfølgelig om det er slik at Siemens faktisk inkluderer kostnader i kostprisen som ifølge kontrakten ikke skal inkluderes. Jeg vil be om at dette særskilt ses på, og vil spørre om statsråden gjennom denne granskingen vil bidra til at det skjer.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg går ut fra at statsråden også ser at denne saken illustrerer manglende styringsredskaper og kontrollrutiner i Forsvaret, i dette tilfellet Forsvarets logistikkorganisasjon og for den saks skyld også den forsyningskommandoen som vi hadde. Men jeg synes også det illustrerer hvordan private interesser faktisk profiterer på Forsvarets manglende bokettersyn. Det er vel det mest alvorlige ved dette, og det kan gjelde andre, uten at jeg kan stå her og garantere for det. Det illustrerer et samrøre der representanter, i dette tilfellet for Siemens, har sittet på begge sider av bordet. Det betyr at det er folk som verken har vilje eller evne til å ettergå avtalen. Jeg vil bare så grundig jeg kan, få understreket at det er viktig å rydde opp, at det tas grep. Jeg synes også at det statsråden nå har sagt, bidrar til at det gjøres. Hun forstår at man her må gå inn og granske.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Etter en vellykket lisensjakt på 5 ulver i Hedmark, er det fortsatt mange som mener at sauetapene og uroen vil øke i tiden fremover. Dette skyldes vesentlig at det fortsatt er relativt mye ulv igjen i distriktet, ikke minst streifulvene fra Sverige. Hva vil statsråden bidra med for at Sverige og Norge skal få en rovdyrpolitikk hvor de som grenser til et annet land og en annen rovdyrpolitikk, ikke skal bli lidende for det annet lands rovdyr?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg tolker positivt fra mitt ståsted, hvor jeg ser at – i dette tilfellet – streifdyr ikke er noe spesielt positivt for dem som blir rammet. Vi hadde nå en jakt i Hedmark som vi synes gikk greit, men samtidig er vi sterkt rammet av de streifulvene som kommer fra Sverige. Jeg er godt fornøyd med at statsråden sier at det vil være aktuelt å etablere lisensjakt, for dermed å redusere skaden. Statsråden sier òg at en slik jaktform kan bli etablert både innenfor og utenfor forvaltningsområdet for ynglende ulv. Det tolker jeg positivt. Dette handler om mye mer enn bare om hvor mange ulver vi skal ha. Dette er et næringsspørsmål, det er et trivselsspørsmål, det er et sikkerhetsspørsmål – det er altså i høyeste grad distriktspolitikk. Det handler om hvor vi skal ha bosetting i Norge, og hva vi skal leve av. Jeg er egentlig ganske godt fornøyd med svaret, så jeg har ikke noe oppfølgingsspørsmål. Jeg takker statsråden for svaret.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Stortinget har lagt vinn på at Noreg etter Bernkonvensjonen har ei plikt til å vera med på å sikra overlevinga til alle dei store rovviltartane i norsk natur. Dette inkluderer også ulv. Samstundes er det mange positive kvalitetar ved å ha husdyr på utmarksbeite. Stortinget bestemte derfor at forvaltninga av dei fire store rovviltartane må leggjast opp slik at det framleis er mogleg å driva med småfehald i område med rovvilt. Ei slik todelt målsetjing er det Regjeringa si plikt å følgja opp, m.a. ved vedtak om lisensjakt på ulv og ved å gi midlar til førebyggjande og konfliktdempande tiltak. Samla skal desse verkemidla, saman med erstatningsordningane i rovviltforvaltninga, gjera at dei som blir utsette for tap av husdyr, ikkje skal bli skadelidande. Streifulv vil kunna opptre i alle delar av landet. Dette kjem av at unge ulvar kan streifa over store avstandar på leiting etter høveleg nytt revirområde og make. Og i samband med streifulv kan det framover vera aktuelt å etablera lisensjakt der det kan oppstå vesentleg skade. Ei slik jaktform kan bli etablert både innanfor og utanfor forvaltningsområdet for ynglande ulv, så lenge dette ikkje trugar bestanden si overleving og samstundes skjer etter dei føringane som Stortinget har lagt. Ein legg i dag mykje vinn på eit nært samarbeid mellom Noreg, Sverige og Finland om forvaltninga av bjørn, jerv, ulv og gaupe. Samarbeidet omfattar forsking, bestandsovervaking og informasjonsutveksling. Dette er eit samarbeid det er viktig å føra vidare. Samstundes er eg oppteken av at vi gjensidig må formidla grunnlaget for den politikken som det einskilde landet fører i forhold til dei store rovdyra. Dette vil gi auka forståing og auka samarbeid om rovviltforvaltninga på tvers av landegrensene.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Det er gledeleg at representanten Bredvold er fornøgd med svaret. Det er viktig for meg å følgja opp dei føringane som Stortinget har lagt her. Det er ein balansegang. Me har sagt at me ønskjer ulv i Noreg. Me ønskjer å ta vare på han, og det er gitt nokre mål for det. Det er målet å følgja opp det, sjølvsagt. Samstundes veit me også om dei skadane som er. Derfor er det viktig med konfliktdempande tiltak. Eg har berre eitt mål med politikken, og det er å gjennomføra det Stortinget har vedteke i vår. Eg synest det er ein god balansegang. Ein tek vare på ulven, og ein tek vare på distrikta. Eg har tru på at den samla politikken er ein god politikk på lang sikt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Som representanten Bjørklund peikar på, er det stor semje om at dei grensene for utslepp som er sette i Kyotoprotokollen, ikkje er tilstrekkelege for å hindra menneskeskapte klimaendringar. Kyotoprotokollen, som tek til å gjelda i dag, er likevel eit første, viktig steg, fordi det gjennom protokollen for første gong er etablert bindande utsleppsforpliktingar for ei rekkje industriland. Onsdag 16. februar 2005 er derfor ein merkedag i det internasjonale klimaarbeidet, og eg har tidlegare i dag delteke i ei markering i regi av CICERO og Norges Naturvernforbund av at Kyotoprotokollen tek til å gjelda i dag. Så til spørsmålet om Noreg vil krevja omfattande utsleppsreduksjonar. Regjeringa sin posisjon er klar: Noreg skal arbeida for ein meir ambisiøs og meir globalt omfattande avtale etter 2012, som avsluttar Kyotoprotokollen sin første forpliktingsperiode. Utgangspunktet for ambisjonsnivået i utforminga av langsiktige avtalar må vera målet i Klimakonvensjonen om å hindra farlege, menneskeskapte klimaendringar. Ut frå det me veit i dag, synest det å vera aukande semje om at den globale temperaturauken da bør vera maksimalt 2 °C samanlikna med før-industrielt nivå. Dette svarar truleg til ein reduksjon i utsleppa av klimagassar på det nivået representanten Bjørklund nemner i spørsmålet sitt. Når det gjeld dei nasjonale utsleppa, kan eg opplysa om at Regjeringa i førre veke vedtok å oppnemna eit utval som skal sjå på korleis Noreg kan redusera sine utslepp betydeleg på lengre sikt – ein nasjonal klimavisjon for 2050. Utvalet si oppgåve blir å skissera ulike framtidsanalysar for korleis dei nasjonale utsleppa skal kunna reduserast med 50–80 pst. fram mot 2050. Sentrale utviklingstrekk i samfunnet skal analyserast ut frå korleis dei kan vera med på å skapa eit «lavutslippssamfunn». Utvalet skal ha hovudfokus på moglegheitene som ligg i å utvikla og ta i bruk ny teknologi for å redusera klimagassutsleppa, men også andre framtidsanalysar baserte på moglege endringar i produksjons- og forbruksmønster vil bli vurderte. Utvalet vil få ei tidsramme på 18 månader, og utvalet sitt arbeid skal vera ein open og inkluderande prosess der relevante miljø og aktørar vil bli inviterte til å komma med innspel. På bakgrunn av utvalet sine konklusjonar vil Regjeringa leggja opp til ein politisk prosess med sikte på å utforma langsiktige nasjonale mål for utslepp av klimagassar.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Eg synest representanten Bjørklund på ein god måte viste nokre av dei utfordringane me har. Det er ei stor utfordring at nettopp dei to landa, Australia og USA, som representanten no nemnde, ikkje er med. Eg har sjølvsagt vore i dialog med begge mine kollegaer på mitt nivå. Eg kan seia at eg føler at dei signala som Australia har gitt, er langt meir positive enn dei som USA har gitt, og eg ser faktisk på USA som den store utfordringa for å komma vidare i klimaforhandlingane. Det som eg trur er viktig, er at sjølv om me no er nede i ein bølgjedal, må me offensivt satsa vidare. Me må gjera ein jobb nasjonalt, som eg la vekt på i svaret mitt. Men denne utfordringa må jo også løysast internasjonalt. Eg synest at EU har lagt ein offensiv strategi. I Buenos Aires var den norske posisjonen tett knytt opp til EU sin. Slik håper eg òg det vil vera framover, for eg opplever EU som ei offensiv drivkraft i klimaspørsmåla.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Me har jo Umbrella Group, som bl.a. Australia og USA er ein del av. Men det er ikkje nokon tvil om at dei landa som er representerte der, har ulike mål. Eg synest likevel det er veldig viktig at me gjennom det kontaktnettet får kontakt inn mot land som Australia og USA. Det er veldig viktig! Men eg er ikkje i tvil om at når det gjeld dei politiske måla, ligg vi langt nærmare EU, og me var heilt einige i den posisjonen som EU inntok i Buenos Aires. Det må ikkje vera nokon tvil om at me står for ein offensiv politikk, i tråd med det som EU har gjort. Eg har lyst til å gi honnør til EU, eg opplevde dei som ei positiv drivkraft i Buenos Aires. Men det nettverket me har hatt i Umbrella Group, har gitt oss moglegheit til å få kontakt inn mot Australia og USA. Ikkje minst opplevde eg det i Buenos Aires i desember som veldig positivt når det gjaldt Australia – dessverre langt meir negativt i den dialogen me har hatt med USA.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
På klimakonferansen i Buenos Aires i desember gjorde eg det heilt klart frå talarstolen at me no treng politisk handling. Klimaendringane er alarmerande, noko m.a. rapporten Arctic Climate Impact Assessment, som nyleg blei lagd fram for Arktisk Råd, tydeleg viser. Det går fram av rapporten at me allereie ser store klimaendringar i vår del av verda. Me må vere førebudde på at det som no skjer i Arktis, er eit varsel om globale endringar. Dette forsterkar behovet for politisk handling. I Buenos Aires peikte eg òg på at me må få med alle landa på ein forpliktande avtale etter 2012. USA, som aleine står for ein firedel av dei globale klimagassutsleppa, er ikkje eingong innstilt på å drøfta dette. Både i Buenos Aires, i debattar i etterkant og i avisinnlegg, har eg ikkje lagt skjul på at eg ikkje er samd i USA sin politikk på dette området. Eg føler meg heilt trygg på at bodskapen min er særs godt forstått på amerikansk side. Eg trur ikkje at diskusjonar om straffetiltak mot land som ikkje ratifiserer Kyotoprotokollen, er særleg konstruktivt på det noverande tidspunkt. USA har tydeleg signalisert at dei ikkje ønskjer å ratifisera Kyotoprotokollen, noko me like tydeleg har sagt oss misnøgde med frå norsk side. No er det likevel viktig å sjå framover. Kyotoprotokollen er berre eit første steg på vegen mot ei løysing på klimaproblemet. Me ønskjer eit meir ambisiøst og globalt klimaregime etter 2012. Straffetiltak mellom statar er ikkje vegen å gå om målet er langsiktig og forpliktande globalt samarbeid på klimaområdet. Det er viktig å vera tydeleg på kva me meiner at andre statar bør binda seg til i internasjonale avtalar, på same måten som andre vil ha meiningar om Noreg sine internasjonale forpliktingar. Men dette må gjerast på ein måte som også fører til konstruktiv dialog om løysingar på klimaproblemet. Det er berre gjennom forpliktande samarbeid me kan komma nokre skritt vidare i den vanskelige og viktige klimapolitikken – også i forhold til dei landa som no vel ikkje å ratifisera Kyotoprotokollen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Eg deler representanten Jørund Leknes sitt syn på at dette problemet er veldig viktig, og at me må prioritera det. Eg deler derimot ikkje representanten sitt syn på at eg var uklar i Buenos Aires. Eg var veldig tydeleg på at me ønskjer ein meir forpliktande avtale etter Kyoto-perioden, noko USA gjekk imot. Det eg derimot valde i Buenos Aires, var å vera tydeleg på den politiske bodskapen, der me var rakt ueinige med USA, utan at me gjekk til ein diplomatisk ordkrig. Eg ønskjer å føra ein konstruktiv dialog, og eg meiner at eg har meir enn gode nok politiske argument til å føra den diskusjonen, i staden for konkret å kritisera land på ein udiplomatisk måte. Eg meiner eg har så gode argument at eg ikkje treng å bruka denne typen verkemiddel i diskusjonen med USA. Eg har argumenta med meg, USA har argumenta mot seg.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Det er ikkje tvil om at det ligg ei økonomisk vurdering bak USA sin posisjon. Eg har derimot tru på bl.a. det kvotesystemet som EU legg opp til, og som dei vil samarbeida med Noreg om. Dei òg ser føre seg eit samarbeid med både Canada og New Zealand, og vil utvikla det vidare. Det kan òg i framtida vera attraktivt for USA å binda seg opp til dette. Ein skal vera klar over at det er positive signal frå USA si side. Me veit at senatorane John McKane og Joseph Lieberman òg har fremma forslag i Senatet. Dei fall rett nok, men dei fekk støtte av 43 av 100 representantar. Det var kanskje meir enn det dei positive hadde forventa før forslaga kom opp til avstemming. Det er ein debatt òg i USA. Eg trur me på det noverande tidspunktet skal vera konstruktive for å få USA med. USA har dei største utsleppa av CO2 i dag. Eg ønskjer å opptre konstruktivt for å få USA med på meir forpliktande avtalar – det er viktig. Den linja vil eg fortsetja med.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Lat meg først stadfesta at det er industrilanda som historisk har stått for dei største utsleppa av klimagassar. Det gjer dei enno, men utviklingslanda vil samla, i kraft av auken i folketalet og den økonomiske utviklinga, om nokre tiår stå for meir enn halvparten av dei globale utsleppa. Industrilanda si erkjenning av hovudansvaret kom bl.a. til uttrykk gjennom framforhandlinga av Kyotoprotokollen – som trer i kraft i dag. Her er det berre industriland som tek på seg bindande forpliktingar om å redusera utslepp. I lys av den utviklinga som er venta, er det likevel naudsynt at særleg u-landa med størst utslepp tek del i den globale innsatsen for å redusera desse. Det er òg rett at dei fattigaste landa vil ha større problem med å tilpassa seg klimaendringane enn dei rikare landa. Dette blir i stadig aukande grad erkjent av det internasjonale samfunnet. Det blei allereie i 2001 oppretta to nye klimafond for utviklingsland med hovudvekt på tilpassing. Eit tredje tilpassingsfond vil bli sett i verk med midlar frå ei avgift på prosjekt under Kyotoprotokollen sin grøne utviklingsmekanisme. Den globale miljøfasiliteten, GEF, har òg eit eige program for tilpassing. Klimakonvensjonen sitt siste partsmøte i desember i fjor vedtok eit omfattande arbeidsprogram kva gjeld tilpassing til klimaendringar. Noreg er blant dei landa som med omsyn til folketalet gir mest støtte til u-landa òg på dette feltet. Me freistar å gjera dette på ulike vis. I tillegg til støtte til forsking og utgreiing på området har Noreg gitt monalege bidrag til dei to nye fonda eg nemnde, og me har i alle år vore ein solid bidragsytar til GEF. Til dømes auka det norske budsjettet for stønad til klimatiltak i utviklingsland med 30 mill. kr i 2005. Vi ser på samordna internasjonal innsats gjennom kanalar av denne typen som mest høveleg i denne samanhengen. På den bilaterale sida er det ikkje fullt så lett, da dei fleste utviklingslanda som Noreg samarbeider direkte med, enno ikkje gir topp prioritet til slik tilpassing. Vår bilaterale politikk for utvikling byggjer som kjent på prinsippet om at det er mottakarlandet sine prioriteringar som skal leggjast til grunn. Me har òg stor von knytt til at prosjekt under Den grøne utviklingsmekanismen skal kunna gi ein vesentleg auke i overføring av ressursar og teknologi og bidra til ei betring av levekåra i u-landa. Dette er ein av grunnane til at me allereie frå 2005 gir høve til å nytta kvotar frå denne mekanismen i det norske kvotesystemet for klimagassar og dermed stimulerer industrien til å ta del i slike prosjekt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Det er ikkje tvil om at me, når me ser på dei framtidige avtalene, er nøydde til å ha eit heilt anna regime for utviklingslanda enn for industrilanda. Den utfordringa me ser i samband med klimaet i dag, er skapt av oss, dei rike industrilanda. Eg er veldig oppteken av at me no skal inkludera utviklingslanda i ein framtidig avtale. Eg trur det er viktig, for når me ser framover, vil me ha eit stort problem om vi ikkje inkluderer utviklingslanda. Dialogen med utviklingslanda synest eg er positiv. Mens me i New Dehli for to år sia opplevde at G-77-landa var samla, opplevde me no ei langt meir splitta gruppe, nettopp fordi ein såg den utfordringa som kjem. Når det gjeld den framtidige avtalen, meiner eg me skal leggja vinn på å få ein avtale som sikrar at utviklingslanda kan ha ei utvikling, og at det er dei rike industrilanda som tek hovudansvaret her.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Eg er veldig glad for det regimet me har fått på plass gjennom Kyotoprotokollen, og eg trur det var heilt nødvendig for dei som sat i 1997 og framforhandla dette, å få moglegheit til eit kvotesystem. Me har opplevd at eit kvotesystem bl.a. med svovelutslepp i USA har hatt veldig positiv betyding. Det viktigaste for meg er at me får til tiltak som reduserer utsleppa. Så er det faktisk underordna kvar dei utsleppsreduserande tiltaka foregår. Derfor meiner eg at Noreg bl.a. skal ta ein vesentleg del av våre tiltak nasjonalt, men me skal òg vera med på å nytta den marknadsmoglegheita som ligg i bruken av kvotesystema. Så peiker representanten Jacobsen på land som Kina. Me kunne òg ha nemnt land som India og Brasil, som her kjem til å vera veldig viktige. Det er òg viktig å kunna sjå at utviklingslanda er veldig differensierte – det er stor forskjell på dei. Og ikkje minst er nokre av dei landa som her er nemnde, nøydde til å vera med og ta ein del av ansvaret.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Dette spørsmålet er til miljøvernministeren: «Det er bred enighet om at reduksjonene etter Kyotoprotokollen ikke er nok til å stoppe de menneskeskapte klimaendringene. FNs klimapanel har sagt at utslippene må ned med 60–80 pst. i forhold til 1990-nivå. Det er derfor liten tvil om at det må komme en ny og mer omfattende klimaavtale. Vil Norge kreve omfattende reduksjoner i forbindelse med neste forhandlingsrunde?»
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Jeg finner det positivt at miljøvernministeren legger så stor vekt på dette spørsmålet, som etter de flestes mening er det mest omfattende miljøspørsmålet denne kloden står overfor. Men jeg er litt opptatt av det rent konkrete i forhold til framtidige forhandlinger. Hvilke alliansepartnere ser miljøvernministeren for seg at Norge bør velge i de framtidige forhandlingene? På hvilken måte ser statsråden for seg at det er mulig å få de landene som ikke har ratifisert Kyotoprotokollen – f.eks. USA og Australia – med på omfattende utslippsreduksjoner?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Det er en lang veg fram. Norge har tidligere hatt et nært samarbeid med nettopp USA og Australia i klimaforhandlingsposisjoner, og dette er jo land som, som kjent, ennå ikke har ratifisert Kyotoprotokollen, og som ikke regnes for å være foregangsland når det gjelder å unngå klimaendringer, snarere det motsatte. Da er det en stor utfordring å greie å holde en dialog med disse landene – men vi må tenke bredere. Er det slike land Norge skal ha som sine samarbeidspartnere også i de kommende forhandlingsrunder, som må nå vesentlig lenger enn det man nådde i Kyoto? Eller finnes det andre naturlige samarbeidspartnere?
Jørund Leknes (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg vil tillate meg å stille miljøvernministeren et spørsmål: «De menneskeskapte klimaendringene er mer synlige enn noensinne. I Bergen settes nedbørsrekorder, og Nord-Afrika rammes av snøbyger. Kyotoprotokollen er et første skritt på veien for å redusere utslippene av klimagasser, og følgelig redusere de farlige klimaendringene. Likevel ser vi at USA og Australia ignorerer klimatrusselen og nekter å ratifisere protokollen. Vil Regjeringa ta initiativ til straffetiltak mot land som nekter å ratifisere Kyotoprotokollen?»
Jørund Leknes (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Det har vært delte meninger om hvor offensiv miljøvernministeren har vært overfor USA. Natur og Ungdom rapporterte bl.a. fra Buenos Aires: «Etter å ha holdt to innlegg i plenum har Hareide ikke engang nevnt at det er noen land som lager større problemer enn andre. Slik dulling med verdens klimaverstinger har vi ikke tid til.» I Buenos Aires gjorde også USA det veldig klart at de ikke kommer til å slutte seg til Kyoto-avtalen. Med Irak-krigen friskt i minne vet vi godt at diplomatisk press ikke er nok til å få USA til å endre politikk. Derimot har vi andre pressmidler og andre tiltak som vi kan benytte oss av. Et eksempel på et slikt tiltak er å true med å begynne å handle olje i euro. Vil Regjeringen ta initiativ til å utrede tiltak for å påføre USA økonomiske tap hvis de fortsatt nekter å ratifisere Kyotoprotokollen?
Jørund Leknes (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Apartheidregimet i Sør-Afrika har blitt kalt en forbrytelse mot menneskeheten. Regimet ble kastet bl.a. fordi man internasjonalt boikottet det. USAs klimapolitikk er også en forbrytelse mot menneskeheten. Behovet for reduksjoner i CO2-utslippene er så store at vi ikke kan godta USAs alenegang i denne saken. Jeg oppfatter statsrådens svar som om han har gitt opp å presse USA til å gå med på Kyoto-avtalen, samtidig som USA sier at årsaken til at de ikke vil ratifisere protokollen, er at det vil straffe seg økonomisk. Spørsmålet mitt til statsråden blir derfor: Er det ikke slik at når et land sier at det vil straffe seg økonomisk å gå inn på en avtale, så bør man finne virkemidler som gjør det økonomisk lønnsomt for det landet å gå inn på den avtalen?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Eg tillet meg å stille spørsmål til miljøvernministeren: «Det er industrilanda som har stått for dei største utsleppa av klimagassar. Likevel blir heile verda ramma av klimaendringane, men innbyggjarane i land i sør har færre moglegheiter til å komme seg vekk frå problema. 160 000 menneske dør kvart år som ei følgje av klimaendringar, dei fleste i fattige land. Tanzania har sagt at klimaendringar er ei større utfordring enn terror. I kor stor grad er Noregs klimapolitikk prega av å sikre land i sør sine moglegheiter til å utvikle seg?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Eg takkar for svaret. Eg vil litt tilbake til dette med vekst, for det er klart at klimaproblema også er svært knytte til vekst. Mange land har ikkje så mykje hydrokarbonar sjølve, og det at dei får kjøpt inn hydrokarbonar i form av olje eller gass, veit vi vil direkte gje positivt utslag på BNP. Så mitt spørsmål er: Korleis bidreg Noreg internasjonalt til at vekst ikkje skal vere så knytt opp til bruk av fossilt brennstoff?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Eg takkar igjen for svaret, og tolkar svaret dit hen at statsråden seier at det er veldig viktig at utviklingslanda ikkje går i den same klimafella som dei rike industrilanda har gjort. Men vi veit samtidig at land som Kina kanskje har planar om å byggje ut 500–600 kullkraftverk osv. Vi veit også at ein del av grunnlaget for Kyoto-avtalen er kvotehandelen, altså at ein skal ta utsleppa der dei er billigast. Det er grunnlaget for kvotehandel. Vi veit også at i begynnelsen var dette nemnt som «burden sharing», altså byrdefordeling. Men blir det ikkje på ein måte også ein bløff når vi frå dei rike landa eigentleg kan kjøpe oss fri frå å gjere noko sjølve, heime?
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Regjeringens melding bygde på Pensjonskommisjonens innstilling. Der var det et bredt flertall som hadde gått inn for det man kalte en modernisert folketrygd, med en bedre sammenheng mellom inntekt og pensjon. Der hadde man kompromisset seg frem til en modell. Regjeringen videreførte i stor grad den, kanskje med en noe bedre tidligpensjonsordning. De gav og tok alle, også i Pensjonskommisjonens innstilling. Vi har også gitt og tatt i det forliket som er inngått. Jeg ville ha foretrukket den modellen Regjeringen har lagt frem, det vet alle, nettopp fordi det ville gi en bedre sammenheng mellom inntekt og pensjon enn det som vi nå har kommet frem til, men jeg har ikke noen problemer med at vi har inngått et forlik som har en noe jevnere profil og en noe større utjevning enn det som Pensjonskommisjonen og Regjeringen la frem. Men jeg synes altså at Regjeringens forslag var det beste.
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Saksordføreren tror selvfølgelig at et flertall i denne sal kommer til å endre det alderspensjonssystemet som vi forhåpentligvis vedtar om ikke altfor lenge, og de endelige lovene. Man vil alltid finne nye ting å flikke på, forbedre og endre. Men i og med at vi har tatt høyde for en del av den utviklingen som kan skje, ved f.eks. delingstall, har man sett litt fremover og håper at systemet kan være bærekraftig over tid, slik at vi ikke må ta de store omveltningene om altfor kort tid. Men det er ingen av oss som kan spå om fremtiden, om hva som vil skje. Men så langt vi kan se i dag, har vi laget et pensjonssystem som vil være mer bærekraftig og stå seg bedre i tiden fremover enn det vi ser med dagens system. Når jeg sier at alle vinner på reformen, er det faktisk riktig. Så jeg tror komiteens leder kanskje bør se litt mer på det forliket vi har inngått, og studere tallene noe bedre før hun sier at man ikke gjør det.
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Jeg er ganske sikker på at den modellen vi har blitt enige om i dag, skal gi et økende arbeidsincentiv. Noe av vitsen med modellen er jo nettopp at den skal oppmuntre til arbeid, og det gjør den selvfølgelig. Når jeg sier at jeg primært ønsket Regjeringens modell, er det fordi jeg mener at den hadde gitt et enda bedre incentiv, men det er gradsforskjeller her. Så jeg er fullstendig enig med mine partifeller, unnskyld, mine partivenner fra forliket om at dette gir et økende arbeidsincentiv. Det er en del av bærekraften i systemet, nettopp at det skal øke viljen til å arbeide, sammen med en del av de andre tingene som øker bærekraften, som delingstall og indeksering. Ikke minst er det viktig å få folk til å jobbe, både mer og lenger. Det er arbeidet vi lever av, og det er det det er viktig å få til med denne pensjonsreformen.
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Jeg ser at Sosialistisk Venstreparti, en av Arbeiderpartiets kamerater i en annen sammenheng, i media varsler omkamp om pensjonsreformen om de skulle få flertall sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet etter høstens valg. Nå trodde jeg ikke det gikk an å få omkamp all den tid man ikke hadde vært med på å spille den første kampen, og i den kampen – i den grad man kan si det har vært en kamp – meldte jo SV seg ut. Selv om dette er et noe hypotetisk spørsmål, er spørsmålet mitt til Arbeiderpartiet om SV kan gjøre seg noen forhåpninger om å vinne frem med sine synspunkter på pensjonsreformen i en eventuell rød-grønn regjering, eller rett og slett: Vil Arbeiderpartiet stå på forliket de har inngått med regjeringspartiene og Senterpartiet, også etter et eventuelt regjeringsskifte?
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-26:
Det er interessant at de partiene som har inngått forliket, enten har sittet eller sitter i regjering, mens de partiene som ikke har hatt regjeringsansvar, ikke er med. De har nok ikke lært at å ta ansvar er å inngå kompromisser, hvor man må gi og ta – altså det motsatte av å være populist. Det er ikke riktig som Siv Jensen sa tidligere i debatten, at de ikke var invitert til samtaler. Både SV og Fremskrittspartiet var invitert, men når man står så langt fra forlikspartene som SV og Fremskrittspartiet gjør, var vi vel alle enige om at det ikke var noen grunn til å bruke særlig mye tid på det. Populistiske partier vil jo ofte bare være med på utgiftssiden, men sjelden på inntektssiden, slik også nå. Populister er ofte litt feige. Jeg synes nok det er feigt av SV at de sier de ser utfordringene med pensjonssystemet, men ikke nå sier at man bør innføre et delingstall som slår inn hvis levealderen øker mer. De synes det hadde vært bedre å skape utrygghet ved å si at vi eventuelt skal endre pensjonssystemet hvert tiende år – det skaper virkelig utrygghet. Så kom nok Kristin Halvorsen i skade for å ønske Oddvard Nilsen en litt tidlig død her fra talerstolen i sted. For jeg håper jo virkelig at Oddvard Nilsen lever etter 2010, slik at han personlig vil bidra litt til bærekraften i pensjonssystemet ved at ny indeksering slår inn på hans pensjon. For fra 2010 må vi alle som har mer enn minstepensjon, være med på å bidra litt. Vi får altså litt mindre økning i pensjonen enn vi ellers ville fått. Jeg synes også det er litt feigt av Fremskrittspartiet å ønske å gjøre alle til minstepensjonister uten helt å tørre å si det høyt, samtidig som de vil bruke opp pensjonspengene fortest mulig ved å ta penger fra dagens oljefond, morgendagens pensjonsfond, i hurtig tempo. Heldigvis tar flertallet ansvar. Regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har inngått et forlik hvor vi gir og tar, og hvor både utgiftssiden og inntektssiden er med. Det viktigste for Høyre og regjeringspartiene har vært å få et fremtidig pensjonssystem som er bærekraftig, tryggere og stimulerer til arbeid ved at en får større sammenheng mellom arbeidsinntekt og pensjon enn i dag, og et pensjonssystem som er bedre tilpasset morgendagens arbeidsmarked. Det har vi klart, og det er vi stolte av. Så til avstemmingen: Jeg må gjøre som Ranveig Frøiland gjorde, og oppfordre våre folk til å stemme for flertallsinnstillingen og mot de enkeltforslagene som er i innstillingen, eller som er lagt ut her i salen.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-05-26:
Da Regjeringen kom med sin pensjonsmelding til Stortinget, var det bl.a. én sak Arbeiderpartiet reagerte meget sterkt på. Det var fordelingsprofilen – eller mangelen på fordelingsprofil – i meldingen, og det gikk spesielt på forholdet til de lavtlønte og kvinneprofilen. For Arbeiderpartiet var det helt krystallklart at skulle vi være med på en avtale eller gå inn i forhandlinger, måtte den framtidige folketrygd rettes veldig opp på dette området, altså i forhold til lavlønnsgruppene, kvinneprofilen og en sosial forankring. Det var et ufravikelig krav. Forhandlingene er nå gjennomført, og da spør jeg saksordføreren: Hva er saksordførerens synspunkt nå på den modellen som avtalen bygger på, sett i forhold til den sosiale biten, sett i forhold til de lavtlønte og kvinneprofilen – med utgangspunkt i det Regjeringen kom til Stortinget med?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-05-26:
Det er iallfall én konklusjon jeg trekker etter å ha lest merknadene fra Fremskrittspartiet i innstillingen og etter å ha hørt hovedtaleren nå: Det er høyst uklart hva Fremskrittspartiet mener om den framtidige folketrygden, bortsett fra på noen få punkter, der de støtter avtalen. Derfor må jeg gå til mer sikre kilder, som det heter. Jeg vil sitere hva Fremskrittspartiet skriver i innstillingen – det refereres til eget program: «et ... rettferdig system med en lik pensjon til alle fra det offentlige.» Dette betyr én ting: å gjøre alle folk i dette landet til minstepensjonister, og dermed basta! Er dette en riktig profil for og en riktig sosial fordeling av folketrygden vår? Er dette et sikkerhetsnett? Så langt ifra! Så kommer jeg til to andre punkter, og det er forslagene fra Fremskrittspartiet. De har nemlig et forslag om AFP-ordningen. Jeg skal ikke sitere hele forslaget, men der sies det at ordningen nærmest skal utgå. Det andre forslaget går ut på at tjenestepensjonen eventuelt må vurderes før den innføres, osv. Det betyr at man setter 500 000–600 000(presidenten klubber) som i dag ikke har tjenestepensjon, utenfor, og at vi får et stort klasseskille. Er dette Fremskrittspartiets sosiale profil når det gjelder pensjonens framtid? (presidenten klubber)
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-05-26:
Fungerende parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti var i sitt innlegg mye inne på dette med et bærekraftig pensjonssystem. Det er jeg helt enig med ham i at vi skal ha. Det må være slitesterkt, det må være robust, og folk må kunne stole på at det kan gi dem trygghet i framtiden. For å få det til er det vist til visse operasjoner i avtalen som foreligger, men det aller viktigste er at man sikrer penger i felleskassen for å ha en operativ og oppegående folketrygd i framtiden. Jeg vil spørre fungerende parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti om hvordan han ser på de store skattelettelsene som den sittende regjering og den proklamerte, eventuelt borgerlige, samarbeidsregjering nå skal kjøre på i framtiden. For det er vel uomtvistelig at skatteinntektene og fellesskapet har betydning for folketrygdens overlevelsesevne?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Alle vinner på reformen, sa forlikspartnerne på pressekonferansen da enigheten var et faktum. Men nå viser jo også beregninger fra Finansdepartementet det stikk motsatte. Det er altså særlig grupper med lave og midlere inntekter som ser ut til å ville tape på dette forliket. Hvordan forklarer Heidi Larssen den selvmotsigelsen? Så til spørsmål 2: Saksordføreren sa at nå får vi et nytt og robust system som ikke medfører store omrokeringer over tid, akkurat som folketrygden fra 1967. Problemet er jo at folketrygden fra 1967 faktisk har vært endret mange ganger av flertallet i denne sal, fordi man har ment at det har vært svakheter i systemet som måtte rettes opp. Tror ikke saksordføreren at det kommer til å bli tilsvarende utfordringer for det såkalte robuste systemet, som flertallet i denne salen nå vil vedta?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Ett av elementene i dette forliket innebærer at man går tilbake til en ordning som Fremskrittspartiet har nedkjempet innenfor dagens folketrygdsystem, nemlig den sammenhengende underreguleringen av utbetalinger av pensjoner. Det innebærer at fremtidens pensjonister skal få en pensjonsutbetaling som er regulert lavere enn utbetalingen til alle andre lønnsmottakere i samfunnet. Det betyr, uansett hvordan forlikspartnerne vrir og vrenger på det, at pensjonistenes kjøpekraft vil være svakere enn den til alle lønnsmottakerne i samfunnet. Synes representanten Frøiland at det er veldig sosialt og solidarisk? Synes representanten Frøiland at det betyr at alle fremtidens pensjonister vil bli vinnere? Hvordan forklarer hun at flertallet nå går inn for å reversere en endring som Stortinget helt nylig har foretatt innenfor dagens folketrygdsystem?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Til lovfestet tjenestepensjon: Det hadde vært en fordel for alle dem som i dag ikke har tjenestepensjon, at de bedriftene som skal bære utgiftene, faktisk var i stand til det. Vi har ikke sagt at tjenestepensjonen ikke skal gjennomføres, men vi har bedt om at den utredes før den gjennomføres. Det har forlikspartnerne åpenbart ikke tid til. Vi har heller ikke sagt at AFP-ordningen skal utgå. Vi har sagt at den bør reverseres til det den opprinnelig var ment å være, nemlig en håndsrekning til slitne arbeidere i tunge yrker, ikke en mekanisme som støter eldre arbeidstakere ut av arbeidsmarkedet i nedgangstider. Jeg skjønner ikke at Arbeiderpartiet ivrer så veldig for å holde fast ved det, når det er mange eldre mennesker i dette samfunnet som gjerne vil arbeide, men som ikke lenger får anledning til det, fordi man kynisk bruker en slik mekanisme til å støte dem ut av arbeidslivet. Vår primære modell er heller ikke uklar. Den innebærer at vi utjevner gjennom at de som har, betaler for dem som ikke har. Til gjengjeld gir vi folk tilbake de skattepengene de i dag betaler inn gjennom arbeidsgiveravgift og trygdepremie.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Det har vi da også gjort. Vi har ikke lagt skjul på det, verken i Pensjonskommisjonens arbeid eller i innstillingen fra finanskomiteen som nå behandles i denne salen. Men vi har samtidig pekt på vår store utfordring med det, nemlig at det verken i Pensjonskommisjonen eller i Finansdepartementet har vært noen som helst interesse for å bistå Fremskrittspartiet i å utrede konsekvensene av dette. Så sa Svein Flåtten at Fremskrittspartiet har meldt seg ut av muligheten for å delta i et forlik. Jeg har bare lyst til å minne om en vesentlig ting: Vi ble aldri invitert. Vi ble aldri invitert til samtaler om pensjonsmeldingen. Når jeg ser forliket, er jeg selvsagt glad for at vi ikke er en del av det. Men det å delta i samtaler for å se om vi kunne påvirke resultatet slik at det kunne ha blitt bedre enn det det har blitt, fikk vi altså aldri muligheten til.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Det var veldig snilt! Jeg vil først få lov til å understreke at Fremskrittspartiets modell er en flat folkepensjon som skal ligge på et nivå betydelig høyere enn dagens minstepensjon. Men den innebærer også at folk får beholde mer av det de i dag betaler inn i statskassen i form av skatt gjennom trygdepremien, eller i form av arbeidsgiveravgift, som er lagt på arbeidsgiveren. Det som er den store prinsipielle forskjellen på disse to modellene, er at stortingsflertallet går inn for tvungen sparing på vegne av folk gjennom staten, mens vi går inn for å gi alle en grunnsikring, og deretter overlate til folk å spare slik de selv mener vil være klokt for egen alderdom. Det er to helt forskjellige prinsipper for hvordan et system skal være. Derfor nytter det heller ikke å sammenligne disse direkte, for det er to helt forskjellige modeller.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-26:
Jeg skal velge å heve meg over den harseleringen finansministeren bedrev overfor meg. Jeg vil stille ham to helt konkrete spørsmål. Spørsmål 1: Mener finansministeren at forliket knyttet til AFP, slik AFP-ordningen fremstår i dag, entydig vil være et positivt bidrag til det inkluderende arbeidsliv som vi alle ønsker, til et arbeidsliv som gjør at også eldre arbeidstakere faktisk har mulighet til å stå lenger i jobb? Spørsmål 2: Høyre og Fremskrittspartiet har lenge vært enige om en viktig ting, nemlig å legge til rette for gode rammebetingelser også for små og mellomstore bedrifter. Hvordan kan da finansministeren forsvare at dette forliket nå innebærer at man gjennomfører en lovfestet tjenestepensjon for alle, uten å ha utredet det grundig og uten å ha sett på nødvendige avgrensninger i tråd med de advarsler som har kommet fra mange av de små og mellomstore bedriftene?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
Høgre har brukt mykje tid etter at Pensjonskommisjonen la fram innstillinga si, på å kritisere SV sin modell, universell folketrygd: ikkje stimulerte han til arbeid, og så var han heilt skrekkeleg fordi han òg fordelte mellom pensjonistane. Eg lytta med interesse til Heidi Larssen sitt svar til Tore Nordtun. Ho ville ikkje på langt nær innrømme, eller i alle fall ikkje seie det høgt, at den modellen som ho som saksordførar no rår Stortinget til å vedta, ikkje gir eit auka arbeidstilbod. Ho vil altså ikkje ta innover seg den radikale endringa som den modellen som ho faktisk sjølv tilrår i dag, kan gi. Meiner ho at den modellen som ho rår Stortinget til å vedta i dag, ikkje fører til at samfunnet får eit auka arbeidstilbod? Viss ho svarer nei på det spørsmålet og framleis meiner at modernisert folketrygd ville vere betre, korleis vil ho då forsvare den modellen ho legg fram i dag, som berekraftig i framtida?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
Ja, vi er glade for at Arbeidarpartiet no legg SV sin modell, universell folketrygd, til grunn for opparbeidinga av det som skal vere framtidas folketrygd. Det er vi forferdeleg glade for, det har vi sagt, og det såg vi gjerne at Arbeidarpartiet skulle ha komme på allereie i arbeidet i kommisjonen. Men det vi er ueinige med Arbeidarpartiet om, er kuttforslaga. Effekten er usosial og urettferdig når alle, uavhengig av levealder – som òg er knytt til sosiale tilhøve – må halde seg til det same delingstalet, uavhengig av om du har fire år igjen å leve eller ti år igjen å leve. Når vi veit at dei som har minst tid igjen å leve, er dei som har lågast lønn, er lågast på rangstigen, har dårlegast helse, osv., vert det usosialt at ein då skal gi det same kuttet til alle. Det som òg forundrar meg, er at Jens Stoltenberg har sagt at vi må skunde oss å vedta denne reforma no, for det er ikkje sikkert vi får fleirtal etter valet. Men då er det spenstig av Arbeidarpartiet å leggje til grunn det arbeidslivet som dei gjer i avtalen, for det arbeidslivet vert det då eventuelt Høgre og Framstegspartiet som må bestemme dei neste fire åra.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-26:
På seg sjølv kjenner ein andre. Viss SV har sprunge frå det vi stod for i Pensjonskommisjonen, har ikkje minst Høgre gjort det same. For å seie det slik: Den var ikkje spesielt populær den modellen som SV la fram i Pensjonskommisjonen, og som SV har stått for kvar einaste dag sidan. Vi har ikkje rikka oss ein millimeter når det gjeld den. Den modellen var tvert imot veldig upopulær, vi fekk kritikk frå alle baugar og kantar: Det var heilt forferdeleg at pensjonssystemet skulle leggje opp til å fordele inntekt mellom pensjonistar – det fekk ein ta seg av i arbeidslivet, sa Høgre. Det var òg heilt forferdeleg så dårleg arbeidsinsentiv som vår modell la opp til. Det var ikkje populært i det heile, tvert imot. Å påstå at vi skal gjere oss populære når vi legg fram og står for noko som vi har stått for heile vegen, det er ikkje sant i det heile. Viss vi skal ta generasjonsperspektivet på alvor, er det det å seie at den som får fullt innslag av kuttet, er dagens 22-åringar, som er 67 år i 2050. Vi har i dag bestemt at dei skal få 25 pst. kutt i sine pensjonar. Det er ikkje spesielt generasjonsvennleg.