trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Når det gjelder utbytte fra Statkraft, har nok dette variert over tid. Og jeg har ingen problemer med å bekrefte at denne gangen har utbyttet fra Statkraft vært særlig høyt. I tillegg til de 75 pst., tilsvarende 2,5 milliarder kr, som regjeringen Bondevik la opp til, så har det ved behandlingen i Stortinget blitt ytterligere 190 mill. kr. Men jeg må bare til prosentregningen da få bemerke at det i prosent beløper seg til 80,5 pst., altså ikke 90 pst., som ble nevnt her i innlegget. Nå er det slik at også Arbeiderpartiet har oppdaget at en kan finansiere ytterligere velferdsgoder og prioriterte oppgaver gjennom et økt utbytte av Statkraft. Og etter min kunnskap har da Arbeiderpartiet nå i Stortinget utover Gul bok, som de selv la fram, lagt inn ytterligere 667,2 mill. kr, tilsvarende 72 pst. av resultatet. Det er også et rekordhøyt beløp. Og så kan en selvfølgelig diskutere hva som er forsvarlig og hva som ikke er forsvarlig. Jeg ønsker på bakgrunn av det forholdsvis høye utbyttet å klargjøre at Regjeringen legger til grunn at det tallet som er fastsatt, er det Statkraft kan forholde seg til, og at en fjerner den usikkerheten som kunne være i det at en fastla dette gjennom en prosent. Da vil en først vite dette utpå nyåret, når regnskapet er gjort opp. Den usikkerheten er nå fjernet, den uforutsigbarheten er nå borte. Når det gjelder nyansatte som må bo i Stavanger, vil jeg nok primært si at dette er noe som de ansattes organisasjoner bør ta opp med oljeselskapene. Det er i forhandlinger og møter mellom arbeidstaker og arbeidsgiver slike spørsmål hører hjemme. Jeg skal selvfølgelig se nærmere på i hvilken grad også statsråden kan interessere seg for spørsmålet, men primært hører det hjemme i forhandlinger mellom arbeidstaker og arbeidsgiver.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
De sitater som representanten Vaksdal nå tok ut fra Sem-erklæringen, og det han for øvrig fylte ut med for egen del, lover godt i forhold til de ambisjoner som Regjeringen og jeg selv har når det gjelder i sterkere grad å utnytte naturgassen innenlands. Det vil bringe oss over fra en ren råvareeksport til i større grad å foredle den råvaren her hjemme. Jeg må bare tilføye at med de store volumer av naturgass som produseres på norsk sokkel, vil det uansett bli en beskjeden del vi kan bruke innenlands. Men så lite som det brukes i dag, er det all grunn til å ha en fornyet strategi for i større grad å bruke naturgass innenlands. Representanten Vaksdal regnet opp en del av formålene, og de er jeg helt enig i. Jeg synes det er bra at det tegner til at vi kan få en felles strategi her. Dette har jeg vært opptatt av også som stortingsrepresentant. Og jeg kan love representanten Vaksdal at jeg ikke har så kort hukommelse at jeg ikke tar dette med meg også i Regjeringen og den anledning jeg nå får som olje- og energiminister til å følge disse ambisjoner opp. Så spør representanten Vaksdal når en vil følge opp i forhold til støtte til infrastruktur. Det er helt klart at hvis vi ønsker i større grad å bruke naturgass, så må vi også komme opp med et system som kan støtte infrastruktur. I Sem-erklæringen er det sagt noe om hva vi ikke ønsker å støtte, nemlig et rør hvor det i den andre enden er et konvensjonelt gasskraftverk, men vi ønsker å støtte alle mulige initiativ som har med miljøvennlig anvendelse av gassen å gjøre. Dette må vi få tid til i Regjeringen. Jeg holder på å jobbe fram gassmeldingen. Den skal presenteres for Regjeringen. Der skal vi få et regelverk opp. Og når Regjeringen er ferdig med sin behandling, kommer dette til Stortinget i form av en gassmelding. Den vil forhåpentligvis foreligge i juni, og da vil Stortinget i løpet av høsten, avhengig av når de kan ta dette, få gi sin tilslutning og eventuelt komme med de innspill som Stortinget ønsker å supplere med.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
På det siste spørsmålet vil jeg bare understreke at Regjeringen foreløpig ikke har tatt noe standpunkt i den saken. Det får vi komme tilbake til. Men for å si det slik: Det er ingen utenforliggende krefter som presser Regjeringen eller Statkraft i en slik beslutning. Det måtte være ut fra rene strategiske overlegninger om hva som er tjenlig for en effektiv omsetning i et åpent energimarked, hvor konkurransen i dag på en helt annen måte enn tidligere er en viktig premissleverandør. Statkraft har en betydelig oppgave i å sikre en effektiv omsetning i kraftmarkedet. Og skal de videreføre denne viktige oppgaven, må de også få anledning til å strukturere seg slik at de kan handle i markedet i tråd med de nye rammebetingelsene. Det er ikke sikkert at den måten Statkraft har vært konstruert og satt sammen på på eiersiden, er like hensiktsmessig og god for de framtidige utfordringene i forhold til hva som var godt og tjenlig noen år tidligere. Når det gjelder Snøhvit, vil jeg anbefale både representanten Langeland og andre å gjøre seg kjent med det som er Regjeringens politikk, uttrykt i Sem-erklæringen. Snøhvit har fått en egen formulering, et eget avsnitt, hvor en i detalj på en måte har foreskrevet hvordan Regjeringen vil behandle dette prosjektet. Det har vært debatt omkring Snøhvit, jeg legger ikke skjul på det. Jeg har også sagt åpent at jeg tidligere har vært skeptisk til Snøhvit-prosjektet. Jeg har også sagt nei til det. Men det har vært såpass mange miljømessige og klimamessige utfordringer knyttet til denne utbyggingen at jeg har villet gjøre meg nærmere kjent med prosjektet før jeg tok en avgjørelse. Når jeg nå er statsråd, har jeg det ryddige og greie forhold at jeg forholder meg til Sem-erklæringen, som er Regjeringens politiske basis. Der har jeg tatt initiativ til å utsette tidsmessig behandling av Snøhvit, for å kunne foreta en forsvarlig saksbehandling. Men jeg har lagt opp til en saksbehandling som tar sikte på at Stortinget skal kunne behandle denne saken innen 1. mars 2002.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
På hele 1990-tallet ble utbyttepolitikken til Statkraft diskutert her i Stortinget. Senest i vår ble det gjort endelig vedtak om at man ikke skulle ta ut mer enn 50 pst. i utbytte fra Statkraft. Kristelig Folkeparti var den gang med på en kapitalinnsprøyting for å styrke selskapet. Men så ved første anledning øker Regjeringen utbyttet fra Statkraft til nesten 90 pst. Jeg må spørre hva som er Regjeringens politikk på området. Et privat selskap kunne aldri akseptert en slik utbyttepolitikk. Hvor er statsrådens holdning i forhold til at Norge faktisk skal være en ledende energinasjon i Europa? Så vil jeg gå over på et helt annet felt. Oljeselskapene som opererer i Norge, krever nå at nyansatte skal bo i Stavanger-området. De krever også at en skal bo ikke mindre enn en halv time fra basen dersom en skal få lærlingkontrakt. Dette er en regulering av fritiden til arbeidstakerne og skatteinntektene til Distrikts-Norge som ikke kan godtas. Olje- og energiministeren har virkemidler i forhold til oljeselskapene dersom han ønsker å bruke dem. Ut fra de angrepene Regjeringen Bondevik allerede har foretatt i forhold til distriktene, forventer jeg at statsråden benytter de mulighetene han har til å få orden på en slik uholdbar utvikling innenfor sektoren.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det er i dag dessverre et faktum at det aller meste av våre gassressurser blir eksportert ut av landet, som statsråden nå var inne på. Våre gassressurser bør i langt større grad kunne brukes innenlands som energikilde, både i industrien og i husholdningene. Naturgass egner seg også bra i transportsektoren og som råstoff i industrien, og selvfølgelig også til kraftproduksjon. Regjeringen sier i Sem-erklæringen at den i større grad vil «ta i bruk naturgass til innenlands verdiskaping.» Dette gjentas også i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4, og så langt er alt vel og bra. Disse fagre ord følges imidlertid ikke opp med økte bevilgninger til formålet, og jeg tenker da spesielt på støtte til bygging av infrastruktur for gass. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Når har Regjeringen tenkt å følge dette opp med konkret handling, og på hvilket tidspunkt har Regjeringen tenkt å legge fram den helhetlige strategi for bruk av gass innenlands som Stortinget har bedt om?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Lat meg først berre kommentera dette med gassmeldinga. Eg håper statsråden der tar inn ei evaluering i forhold til det som har skjedd i hans heimby, Haugesund, i forhold til kva faktiske klimagassreduksjonar ein kan få ved slik satsing. Og noko av føresetnaden for å satsa på landbasert bruk av gass må vera at ein ikkje aukar klimagassutsleppa, men faktisk kan bidra til å redusera dei, slik ein bl.a. har gjort i Haugesund. Og då treng ein ei evaluering av det inn i meldinga. Så vil eg starta med å gje honnør til statsråden når det gjeld å ha tunga beint i munnen, som me seier i Stavanger, og setja foten ned og seia til gasskraftverket på Skogn at det blir ikkje noka subsidiering av rørsystema der, iallfall ikkje før ein har diskutert dette i den omtalte gassmeldinga. Så der synest eg statsråden har opptrådt som han burde. Det gjer òg utgangspunktet for samarbeid med miljøpartiet SV enklare når han er tydeleg i slike saker. Men så melder problema seg raskt i forhold til å subsidiera f.eks. gasskraftverk eller infrastruktur. For når ein reiser litt lenger nord i landet, så skal altså statsråden vera entreprenør for eit gasskraftverk der som skal sleppa ut betydelege mengder CO2. Det skal ein endåtil gjera før Stortinget har diskutert klimameldinga. Ein skal endåtil gjera det òg før statsråd Brendes melding om havmiljø kjem. Og det er her det er brest i logikken. Statsråden må gjera greie for om det er den rette rekkjefølgja som er vald. Til slutt Statkraft. Kristeleg Folkeparti har stått saman med Arbeidarpartiet og SV om å halda fast på eigarskapen, på konsesjonslovgjevinga og på heimfallsinstituttet når det gjeld Statkraft. Er det næringsministeren eller EU/EØS som nå pressar Kristeleg Folkeparti på defensiven i spørsmålet om eigarskapen til Statkraft?
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-28:
For å begynne med den første invitten, eller at vi har tilsluttet oss Stoltenberg-regjeringen, vil jeg si at det er jo slik at det kommuneopplegget som blir vedtatt i dag, ligger midt mellom det Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet mente, og det Kristelig Folkeparti mente ved behandlingen av kommuneproposisjonen i vår. Vi har økt kommunerammen noe i forhold til det som Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet foreslo, som vi stod samlet om, og som Stoltenberg-regjeringen la til grunn. Den rammen har vår regjering økt noe, slik at vi ligger midtveis opp til det som Kristelig Folkeparti foreslo, nemlig 500 mill. kr mer enn vi andre. På dette området har vi altså hatt en rimelig bred enighet, og ikke så stor avstand. Så til oppgavefordelingen: Det vi har sagt, er at vi tar «time out», for å si det på dårlig norsk. Vi har sagt at vi trenger litt tid for å jobbe oss gjennom prinsipper fra Sem-erklæringen, prinsipper som går på at den nye fylkeskommunen ikke skal innebære at fylkeskommunen blir overkommune i forhold til primærkommunene. Det sa også Arbeiderpartiet i debatten her i salen. Jeg spurte konkret Arbeiderpartiets talskvinne om dette, og hun sa at de ikke la opp til at det skulle bli en overkommune. Da vi så startet med å gå gjennom hvordan man praktisk skal gjennomføre det, og hvilke myndigheter man skal overføre, kom vi fort borti spørsmålet om overkommune. Det har vi altså sagt i Sem-erklæringen at fylkeskommunen ikke skal utvikle seg til. Det betyr at vi nå går gjennom hva det er vi skal overføre i forbindelse med landbruk og miljø. Vi har en fordomsfri diskusjon knyttet til dette, og vi har sagt at vi skal konkludere i januar/februar. I det brevet som har gått til fylkesmennene og fylkeskommunene om dette, har vi også klart sagt at dersom det ut fra den konklusjonen skulle bli aktuelt at vi ikke fulgte opp Stortingets flertallsvedtak, vil vi selvfølgelig komme tilbake og få det forankret i Stortinget. Men akkurat nå går vi praktisk gjennom hvordan vi skal løse dette. Jeg må minne om at Arbeiderpartiet selv sa i debatten her at de ikke ønsket at fylkeskommunen skulle bli overkommune, og vi føler at vi i dette arbeidet må garantisikre oss at de ikke blir det.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-28:
Jeg kunne i grunnen bare ha sagt ja, det vil jeg, og så gått ned igjen og satt meg. Vi er helt enige om at det er behov for konkurranseutsetting, og at det er behov for at staten ikke gjør konkurranseutsetting ulønnsomt for kommunene, slik man faktisk har gjort. Det er rart med alle de representantene som vanligvis snakker pent om det kommunale selvstyret. På ett område skal de ikke ha selvstyre, og det er på det området hvor man skal kunne velge tjenesteleverandør. Der skal man på en måte ha en 24 pst.-buffer for å forhindre denne konkurransen. Når det gjelder renhold – opprinnelig et forslag fra begynnelsen av 1990-tallet som jeg var med på, et privat forslag i Stortinget– er det ferdig utredet til å kunne tas ut. Det er den praktiske grunnen til at vi sier at vi kan gjøre det ganske raskt. Vi trenger litt mer tid for å lage gode regler når det gjelder generell momskompensasjon. Det er rett og slett teknikken som skal være ordentlig. Om vi velger momskompensasjon eller en annen form for likestilling, er ikke 100 pst. sikkert ennå, men vi skal sørge for at det ikke er disincentiver til konkurranseutsetting for kommunene, og vi skal sørge for at vi får gjort dette ferdig i løpet av neste år. Fra 2003 er det i alle fall min ambisjon – og det er også Regjeringens ambisjon – at dette skal kunne gjennomføres og være helt likestilt i Kommune-Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2001-11-28:
Da vi behandlet sykehusoppgjøret i vår, var det ett vesentlig element som Stoltenberg-regjeringen har innført etter den tid, som ikke var inne. Det var den gjeldslettelsesmekanismen som er lagt inn nå, hvor man kan få lov å gjøre underskudd om til langsiktig gjeld – altså bruke oppgjøret på gjeldssiden for sykehusene til å dekke påløpt underskudd. Det er en ganske stor forskjell i forhold til det som ble sagt før sommeren med hensyn til det å kunne håndtere de underskuddene som er. Så har vi sagt at vi skal gå en runde med fylkeskommunene for å finne frem til om det er noen som er kommet særskilt dårlig ut av sykehusoppgjøret, og rapportere tilbake om det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det vi foreslo, og stod sammen med SV og Senterpartiet om før sommeren, var en helt annen metodikk enn den flertallet valgte, nemlig det å gå til forhandlinger med hver enkelt fylkeskommune, basert på noen prinsipper, og voldgift. Vi tok til etterretning da høsten kom, at man rett og slett var ferdig ved den tidsfasen – man kan ikke gå til det skrittet når man har gjort alle de andre tingene som lå i opplegget mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, bl.a. når det gjelder de ekstra skjønnsmidlene som ble bevilget, og som er delt ut til fylkeskommunene. Det har gjort at vi ikke synes det har vært naturlig å gå tilbake til det opprinnelige opplegget som var lagt frem av et mindretall på Stortinget, fordi vi var gått for langt i den andre prosessen. Så er det noen prinsipper fra det vi behandlet i vår, som jeg har tenkt å sørge for at vi har med oss inn i de samtalene vi skal ha med fylkeskommunene om hvordan de er kommet ut, om det er noen som er kommet særskilt dårlig ut, og se på aktivitetene i forhold til det. Men fremdeles mener jeg at de mekanismene som nå er lagt inn – den metodikken som nå er lagt inn fra Stoltenberg-regjeringen – bør følges opp videre. Det blir utrolig uryddig hvis vi skal begynne å trekke ut det som er lagt inn allerede, og så legge opp et helt nytt opplegg etter de prinsippene som mindretallet ønsket i forbindelse med den ordningen. Personlig mener jeg at mindretallets modell sannsynligvis hadde vært bedre, men av og til er toget gått for slike ting – spesielt når vi er kommet så langt at sykehusene faktisk overføres fra nyttår.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Jeg merket meg at statsråden understreket betydningen av de bevilgninger som foreslås til kommunesektoren. Jeg er glad for den tilslutning som i det ligger til det forslaget som ble lagt fram av regjeringen Stoltenberg. Statsråden understreker at denne regjeringen endrer distriktspolitikken, og det har også vært et sentralt tema i dagens debatt. Den endrer distriktspolitikken slik at Regjeringen går mot det som var flertallets syn ved behandlingen av distriktsmeldingen i vår, mot det som var Kristelig Folkepartis syn ved behandlingen av Stortinget i vår, og for mindretallets syn – det som var Høyres syn ved behandlingen i vår. Men også et annet område er interessant, og det er oppgavefordelingen mellom de ulike forvaltningsnivå. Også her var det en klar ulikhet ved behandlingen i Stortinget, hvor et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti bl.a. sluttet seg til at man skulle overføre oppgavene innen miljøvern og landbruk fra fylkesmannsembetet til fylkeskommunen. Høyre hadde et annet syn. Jeg registrerer at statsråden nå har sendt brev til en rekke ulike instanser hvor hun langt på vei stopper den prosessen som følge av Stortingets beslutning. La meg understreke at bl.a. Kristelig Folkeparti den gang uttalte følgende i innstillingen: «Disse medlemmer viser til Regjeringens forslag om overføring av oppgaver innenfor landbruk og miljø fra fylkesmannsembetet til fylkeskommunen. Disse medlemmer er enig i at en slik overføring kan bidra til større engasjement for miljøspørsmål og en bærekraftig ressursforvaltning. Desentralisering av oppgaver og myndighet er viktig for å bidra til større nærhet til beslutningene.» Jeg har også merket meg at Kristelig Folkepartis kommunalpolitiske talsmann, Ivar Østberg, i dagens Aftenposten og i Kommunal Rapport i dag veldig klart slår fast at han står ved den beslutning som Kristelig Folkeparti da hadde. Vil statsråden i denne saken legge Stortingets flertalls syn til grunn, Kristelig Folkepartis syn til grunn og Østbergs syn til grunn? Eller vil hun legge Stortingets mindretalls syn til grunn, sitt syn til grunn og Høyres syn til grunn? Det er det som nå er avgjørende. Vil hun fortsatt gå imot det som var Stortingets flertall, og heller bygge på det som var Stortingets mindretall?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Jeg merket meg statsrådens innlegg. Jeg vil gjerne legge til at jeg synes det er oppløftende at Regjeringen både i Sem-erklæringen og i tilleggsproposisjonen sin varsler et positivt syn på konkurranseutsetting av offentlig tjenesteproduksjon, for her er det virkelig en formidabel jobb å gjøre i offentlig sektor. Her trenger vi nærmest en liten revolusjon. Statsråd Solberg har jo selv i sin tid som stortingsrepresentant flere ganger fremmet forslag om å tilrettelegge for konkurranseutsetting i den monopolpregede offentlige tjenesteproduksjon. Norske kommuner har etter hvert blitt svært dyre i drift, mye på grunn av at kommunen selv har hatt et tilnærmet monopol på å utføre og drifte alle offentlige velferdstilbud i egen regi, uten å være brydd med effektiviserende konkurranse av noe slag. De kommunale velferdsmonopol har vært den eneste leverandør av kommunale tjenester til innbyggerne i de fleste kommunene helt fram til dags dato. Men når Regjeringen nå fremmer sin tilleggsproposisjon til statsbudsjettet, står det at Regjeringen må ha noe mer tid for å utrede bruk av konkurranse. Nå er det jo slik at regjeringspartienes egne medlemmer i innstillingen sier at de iallfall vil ha rengjøring inn i momskompensasjonsloven allerede fra 1. januar 2002, selv om det ikke ble foreslått fra Regjeringen. Men det er ikke det som er poenget. Fremskrittspartiet ønsker allikevel å gå lenger. Vi ønsker faktisk å gjøre selve momskompensasjonsloven generell. Jeg håper derfor at statsråd Solberg kan bekrefte at hun vil være en ivrig pådriver i Regjeringens arbeid fremover for å innføre konkurranse på alle relevante områder for offentlig tjenesteproduksjon. Kan statsråden bekrefte at dette arbeidet er en høyt prioritert sak som vil bli forelagt Stortinget til behandling så fort som mulig i løpet av neste år?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
La meg få minne om at Norge gikk inn i det 20. århundre som Europas fattigste land. Men 100 år senere kan vi være stolte av at vårt land gjorde sin entré i det 21. århundre som verdens rikeste land. I en slik radikalt endret økonomisk situasjon er det fullstendig meningsløst at det norske folk anno 2001 fortsatt skal plages med verdens dyreste mat, verdens høyeste bensinpriser, verdens dyreste biler, verdens høyeste flyavgifter, alkoholavgifter, særavgifter osv., uten at dette gjenspeiles når det gjelder gode eller tilstrekkelige offentlige velferdstilbud til folket. Stadig flere føler at man får for lite igjen av offentlige tjenester, og at det man betaler i skatt, ikke står i forhold til hva man får igjen. Mange er trette av offentlige løsninger og offentlige monopoler i velferdssammenheng. På tross av store statlige inntekter har vi altså lange sykehuskøer, vi har en heller middelmådig skole, vi har en skrantende eldreomsorg og dårlige veier, og alt dette skaper altså en stigende skepsis til offentlig sektor. Jeg forventer at en ny regjering skal rydde opp i mange av de skavankene det norske velferdssamfunn anno 2001 er belemret med. En del av svaret er privatisering og konkurranseutsettelse av offentlige tjenester. Verden over går det faktisk en bølge når det gjelder etablering av private skoler, private sykehus og privat eldreomsorg. Konkurranse viser seg å skape både billigere og bedre offentlige tjenester, og her henger altså Norge katastrofalt etter. Vi er rett og slett blitt en sinke. I Norge pøser man heller på med mer personell i offentlig skjermet sektor og bygger ned verdiskapende privat sektor, og dette vil selvsagt gå helt galt. Det er denne utviklingen som truer velferdsstaten, og ikke privatisering eller konkurranseutsetting. Offentlig sektor er blitt for stor, den er for lite produktiv, og det hovedsakelig på grunn av fravær av effektivitetsfremmende konkurranse – effektivitetsfremmende konkurranse om å produsere velferdstjenester som skole, helsevesen og eldreomsorg. De offentlige monopoler er i praksis skjermet for enhver effektivitetsfremmende konkurranse fra private foretak. Og motarbeiding av en åpen konkurranse om å produsere offentlig finansierte velferdstilbud er til stor skade for norsk velferd. Jeg håper tiden nå endelig er inne for at det kan skje noe skikkelig omfattende på dette området.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Jeg har registrert at Regjeringen ganske friskt går imot det flertallet som var i Stortinget i vår når det gjelder ganske så mange store, tunge saker som har vært nevnt her før i dag. Det som forundrer meg mer, er at Regjeringen også går imot sitt eget syn på viktige saker fra i vår, sjøl om den faktisk har flertall i Stortinget for det samme synet nå, og det dreier seg f.eks. om sykehusoppgjøret. I vår var SV, Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet i kommunalkomiteen enige om prinsipper for sykehusoppgjøret. Høyre og Kristelig Folkeparti, som nå sitter i Regjeringen, mente endog at det opplegget man var kommet fram til, ikke var slik at fylkeskommunene kunne løse sine oppgaver etter det oppgjøret, og at det ikke var i tråd med målsettinger som de partiene kunne rette seg etter. I Stortinget stemte også Venstre, som er et regjeringsparti, for det forslaget som da ble nedstemt av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Jeg registrerer at når statsråden er på talerstolen i dag, sier hun at hun på dette området bygger sin politikk på Stoltenberg-regjeringens forslag. Jeg kunne tenke meg å spørre: Hva i all verden er grunnen til det? Regjeringen har faktisk flertall i Stortinget, sammen med SV, for det synet på denne saken som alle regjeringspartiene hadde i juni, og som hadde vært svært vesentlig, fordi fylkeskommunene nå er i en helt annen situasjon enn det statsrådene faktisk beskriver. De er nødt til å gå løs på videregående tilbud med både øks, spett og snart dynamitt for å få vekk så mye at det passer med budsjettene. Har det vært hensynet til Fremskrittspartiet i denne budsjettbehandlingen som har vært så vesentlig for Regjeringen at de måtte gå imot sitt eget syn? Eller er de fremdeles enig i de prinsippene som ble lagt i kommuneproposisjonen i vår? Statsråden må også kunne antyde om Regjeringen har tenkt å følge de prinsippene på en ordentlig måte når den kommer med sitt opplegg i revidert nasjonalbudsjett til våren.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Mange har på slutten av debatten vært innom påstandene om løftebrudd når det gjelder studiefinansiering. La oss bare kort ta litt historikk før vi ser på hva som har skjedd. I valget i 1997 gikk flere partier, bl.a. de tre sentrumspartiene, til valg på at de ville innføre 40 pst. stipendandel i løpet av perioden 1997–2001. I Arbeiderpartiet sa vi nei til det, for vi trodde ikke at vi kunne klare å gjennomføre det i den stortingsperioden. Sentrumspartiene som kom i regjering, gjorde ingen verdens ting for å løfte stipendandelen en millimeter over 30 pst. Vi derimot la fram forslag i februar om at stipendandelen skulle bli 40 pst. Vi gjennomførte mer enn det vi lovte. Sentrumspartiene klarte ikke å gjennomføre det de lovte. Så kom behandlingen i Stortinget i juni i vår. Da var kritikken mot Arbeiderpartiet den motsatte, nemlig at vi ikke gikk langt nok. Et historisk løft i studiefinansieringen på 1,3 milliarder kr i årsvirkning, et løft fra 30 pst. til 40 pst. i stipendandel og en kostnadsnorm 10 000 kr over det som den gang var, var ikke nok for Kristelig Folkeparti, Venstre, Senterpartiet og Høyre. Nei, de ville brukt mer penger på studiefinansieringen. Og studentene sa selvsagt ja til det, og foretrakk en ordning som var enda bedre enn den Arbeiderpartiet hadde lagt fram. Vi skal ikke se bort fra at en og annen student til og med stemte på noen av disse partiene i håp om at det de sa i juni, fortsatt gjaldt i oktober. Derfor var skuffelsen stor blant studenter, men også blant de andre partiene, da den nye regjeringen fjernet 260 mill. kr fra studiefinansieringen. Så sier de at dette er en forbedring av studiefinansieringen for dem som blir forsinket og stryker. Nei, heller ikke det er sant. Med Arbeiderpartiets stipendandel og studiefinansiering ville f.eks. en sykepeleierstudent som studerer i fire år, men blir ett år forsinket, få i alt 124 000 kr i stipend. Med Samarbeidsregjeringens forslag vil den studenten få 120 000 kr, og altså tape 4 000 kr. En person som gjennomfører studiene sine på normert tid, vil faktisk med Samarbeidsregjeringens forslag tape 28 000 kr i stipend. Det er et gigantisk løftebrudd. Det ble sagt i innstillingen i juni i år at det skulle gjennomføres fra høsten 2002. Finansministeren sier at man rekker ikke å gjøre alt i løpet av tre uker. Men det er et faktum at hvis de ikke hadde vært der et eneste minutt, ville studiefinansieringen vært 260 mill. kr bedre enn det den ble da de slapp til i regjeringskontorene.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Budsjettet for 2002 er det første etter valget og viser at vi nå har fått en politisk forskyvning i Norge, fra en sosialdemokratisk regjering til en sentrum/Høyre-regjering. Hvis en skal være snill, kan en si at det ikke er de dramatiske endringene, men retningen kan bli dramatisk om ikke roen og fornuften etter hvert senker seg over Regjeringen. Det positive i budsjettet er at Bondevik II-regjeringen fører videre mange av Stoltenberg-regjeringens forslag på viktige områder som utbygging av barnehager, opprusting av skoler og fjerning av egenandel på blå resept for eldre og uføretrygdede. Ja, merkelig nok er vi også blitt enige om rammene til Forsvaret. Hvem skulle tro det etter debatten sist vår da Arbeiderpartiet ble beskyldt for å drive «det brukne geværs»-politikk. Men det var før valget. Fra mitt utsiktspunkt i Aust-Agder er det ikke mulig å beskrive budsjettet som distriktsvennlig. Aust-Agder er et fylke som har hatt stor fordel av et sterkt SND. Kuttet på 659 mill. kr vil ramme bedrifter som er i etableringsfasen eller i startfasen, hardt. Det blir også dramatiske konsekvenser for mange kommuner etter at de kommunale næringsfond ikke blir tilført midler i 2002. Kuttet i frakttilskudd på bensin vil også ramme distriktene. Til sammen kuttes frakttilskuddet med 90 mill. kr. Heltidsstudenter, som vi hadde som mål, blir det heller ikke noe av i og med kuttet i stipendandelen. 1,5 millioner lønnsmottakere mister retten til å trekke fra 1 800 kr i fagforeningskontingent. Dette er ikke fornuftig med tanke på vårens lønnsoppgjør. I denne finansdebatten vil jeg igjen til slutt kommentere raskt AFP-ordningen, som jeg føler er en bra ordning for arbeidstakere som er utslitte, men som kanskje etter hvert ønsker å utføre mindre arbeid. Da blir inntektsgrensen på 4 000 kr for lav og bør økes til 1G. Jeg ber Regjeringen om igjen å se på denne ordningen. Jeg vil også nevne at jeg har sterke følelser fra valget med hensyn til at mange ønsket et skattesystem der bunnfradraget heves, slik at folk med lave inntekter og pensjoner ikke skal betale skatt. Det er jeg også enig i.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2001-11-28:
I Sem-erklæringa går Samarbeidsregjeringa inn for eit investeringsnivå på veg som representerer ein auke på om lag 600 mill. kr i høve til arbeidarpartiregjeringa sitt framlegg i Nasjonal transportplan. I tilleggsproposisjonen er dette redusert til 100 mill. kr, altså med ½ milliard kr frå Sem-erklæringa vart lagd fram til tilleggsproposisjonen vart lagd fram! Under valkampen gjorde Høgre eit poeng av å framheve at når det gjaldt samferdslepolitikk, var Høgre til å stole på! Samferdslesatsing er god distriktspolitikk. Med ei Høgre-dominert regjering som har kutta tilskota til kommunale næringshagar, fjerna fraktutjamningstilskotet på bensin og drivstoff, redusert SND sine låne- og tilskotsordningar med 1,7 milliardar kr, for å nemne nokre av dei distriktsfiendtlege forslaga til vår nye regjering, er ikkje 100 mill. kr akkurat det store lyftet for Distrikts-Noreg innanfor vegsektoren. Den statlege satsinga for å få fast dekke på alle riksvegar i løpet av ein fireårsperiode, og som skal vere avslutta i år 2003, ser også ut til å kome på etterskot. I valkampen var både Venstre og Kristeleg Folkepartis Kjell Magne Bondevik høgt på banen i Møre og Romsdal og stilte seg positive til bruk av ferjesubsidiar til realisering av fastlandssamband. I tilleggsproposisjonen frå Regjeringa kan eg ikkje sjå den heilt store entusiasmen til alternativ bruk av ferjetilskot. Denne modellen for å realisere nye vegprosjekt fortener å bli utprøvd. Møre og Romsdal er mellom dei fylka som har interessante prosjekt, og fylkestinget har samrøystes stilt seg bak Nordøyvegen som førsteprioritert prøveprosjekt. Dette er noko eg håper vi kan skape fleirtal for. Distrikts-Noreg er heilt avhengig av ei bevisst satsing på samferdsle. Nattestengde riksvegsamband hemmar mobiliteten både for einskildmennesket og næringslivet. Det er derfor viktig med tanke på framtidig verdiskaping at auka ressursar blir sette inn både for å redusere ferjetakstane og for å auke ferjefrekvensen, særleg på stamvegnettet. Dei rasutsette strekningane berre i mitt heimfylke, Møre og Romsdal, har eit investeringsbehov på meir enn 1 milliard kr. Denne problemstillinga går både på tryggleik og sambandsforhold og syner svært tydeleg at det her er eit stort behov for auka midlar. Til slutt vil eg peike på at Regjeringa har skapt stor uro med si innstilling når det gjeld fullføringa av eldrereforma. Her har kommunane brukt tid, energi og ressursar på planlegging, dei har levert søknadene i tråd med søknadsfristar, for så å gå inn i ein lang periode med uvisse. Det vil eg karakterisere som ei uverdig avslutning på eldresatsinga som det fram til nå har vore brei politisk semje om.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Det er nesten som om man befinner seg i et absurd teater. Tidlig i dag stilte statsministeren et kabinettsspørsmål på bakgrunn av finansinnstillingen. Et flertall i Stortinget skulle tvinges i kne for å sikre Regjeringen et flertall. Siden har debatten i hovedsak fortsatt om andre ting som om kabinettsspørsmålet ikke fantes. Det stilte meg overfor et valg: Skal jeg ta kabinettsspørsmålet på alvor, eller skal jeg bidra til teaterforestillingen? Jeg valgte teateret. Jeg har tidligere uttrykt bekymring for Bondevik-regjeringens satsing på storbyene, spesielt Oslo. Avstanden mellom løftene fra valgkampen og det som ble formulert i Regjeringens erklæring, var mer enn pinlig. Dette er nå konkretisert i foreliggende finansinnstilling. Det er trist lesning, spesielt for Oslo. De rike kommer godt ut av det, men Oslo og byens store majoritet tilbys glassperler og tomme ord. I Sem-erklæringen blir det lovet penger til kollektivtrafikken med inntil 2 milliarder kr. Det skulle betydd 500 mill. kr i 2002, om man skulle følge planperioden for Nasjonal transportplan. I finansinnstillingen er dette kokt ned til 90 mill. kr. Dette er løftebrudd, og det skaper politikerforakt. I Dagsavisen i dag blir vi igjen konfrontert med katastrofemeldinger fra ledelsen i Oslo Sporveier. Det kan ikke være tillatt å ta lett på slike meldinger. For å rydde opp i den aktuelle situasjonen og samtidig skape mulighet for en fornuftig utvikling vil statens bidrag være avgjørende. Arbeiderpartiet vil et samarbeid for å rette opp forholdene. Nå har Bondevik-regjeringen et ansvar for at noe blir gjort. Statsråd Dørum har ved ulike anledninger snakket om spleiselag for Oslo. Disse løftene virker mer som rituelle øvelser enn vilje til handling. Jeg vil også minne Regjeringen om de utfordringer vi står overfor i Groruddalen. 130 000 mennesker lever under helt uakseptable forhold. Miljø- og forurensningsproblemene er formidable og krever et nasjonalt ansvar for å finne løsninger. Min oppfordring er at Regjeringen, på linje med det Stoltenberg-regjeringen gjorde, gir en statsråd et særskilt ansvar for å følge opp planene for Groruddalen, slik at Groruddalens problemer kan bli løst.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2001-11-28:
Vold mot kvinner er brudd på grunnleggende menneskerettigheter og er et alvorlig samfunnsproblem. Det er derfor svært positivt at man nå har startet oppfølgingen av den vedtatte handlingsplanen «Vold mot kvinner». Handlingsplanen forplikter på mange måter politi og rettsvesen til å prioritere arbeidet for å styrke kvinners rettssikkerhet gjennom ulike tiltak. Kvinner må sikres et bedre vern mot truende og trakasserende gjerningsmenn. Det er derfor meget viktig at politi- og lensmannsetat utarbeider rutiner for hva som skal gjøres overfor volds- og trusselutsatte kvinner. Politiet må utnytte de muligheter lovverket gir, til å forebygge og bekjempe vold mot kvinner. Jeg er svært fornøyd med at Samarbeidsregjeringen iverksetter et forsøksprosjekt i 2002 med mobile voldsalarmer. Det er gledelig for veldig mange, da det kommer til å hjelpe mange kvinner til en tryggere hverdag. Jeg har stor tro på at denne samarbeidsregjeringen, med justisministeren i spissen, vil komme til å prioritere dette arbeidet. Jeg har også stor tro på at denne regjeringen faktisk vil levere resultater slik at kvinner som utsettes for vold, faktisk kan få muligheten til å leve uten frykt for eget liv i sine egne hjem. Jeg er veldig tilfreds med at Regjeringen prioriterer opprettelsen av spisskompetanse på områdene vold og seksuelle overgrep ved de enkelte politidistriktene. Det er veldig bra at det i løpet av 2002 vil bli tatt initiativ til å opprette familivoldskoordinatorer ved hvert av landets 27 politidistrikt. Til slutt vil jeg bare nevne at behovet for ytterligere styrking av kompetansen på dette området vil bli kartlagt som en del av det arbeidet som skal gjennomføres av det regjeringsoppnevnte kvinnevoldutvalget.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Når man kommer såpass langt ned på talerlisten, kan man i hvert fall driste seg til å prøve å oppsummere noen av de inntrykkene man har fått etter en slik debatt. Debatten har etter min mening så langt handlet mye om prosedyren eller spillet her i Stortinget: mangel på samarbeidsvilje, Regjeringas manglende fundament, ja, egentlig signaler om en sterkt svekket regjering. På den måten blir beklageligvis den politiske debatten også preget av de alvorlige startvansker Regjeringa nå har, og den konfliktlinje som avtegner seg her i Stortinget. I så måte har jeg stor sans for representanten Froyns beskrivelse av teateret. Det er ikke fristende å debattere reell politikk når en må gå i dager og vente på klarsignal for budsjettets rammer fra Fremskrittspartiets gruppemøte. De politiske utfordringer er kommet i bakleksa. En svak regjering setter prosessen og spillet i fokus for debatten. Det er særlig to hovedutfordringer der Regjeringas klargjøring av engasjement savnes. Først og fremst gjelder det Regjeringas visjoner om framtidas offentlige pengebruk, og som nr. 2: Hvilke konsekvenser har dette i kampen for å få flere ut av fattigdommen? Når de offentlige budsjetter i de kommende fire år skal reduseres ytterligere – jf. også de skatteløfter som ble gitt i valgkampen – hvor skal da framtidas kutt komme? Er kuttene vi nå ser i SND, i jordbruket og i distriktene, en angivelse av hvor slaget eventuelt vil stå i kommende budsjettforslag? Hvor er visjonen? Jeg hørte for øvrig næringsministeren i sted erklære at ingen næringsdrivende overfor ham hadde ytret misnøye med Regjeringas totale næringsopplegg. Det sier vel egentlig mer om næringsministerens omgangskrets enn om Regjeringas næringspolitikk. Det bringer oss også over på det som kanskje bør være viktig i forhold til SND-problematikken og utfordringen: Det hjelper ikke først og fremst å snakke med de næringsdrivende, man må snakke med dem som ønsker å bli næringsdrivende. Debatten har ikke klarlagt om Regjeringa ønsker å fortsette sin profil når det gjelder kutt. Skatteløftene tatt i betraktning: Årets budsjettforslag er bare en desimeter av en fryktet meter. Dette bringer meg over på neste utfordring. I kampen mot fattigdom står arbeidet med å skape mer arbeid sentralt. Sosialhjelpen må bedres for barnefamiliene, men den samme sosialhjelpen må ikke bli en varig løsning. Det må bli et mål å sørge for at færre får behov for sosialstønad. De kutt vi nå opplever, risikerer å øke fattigdomsproblemet. Når de samme skattelettene gir en meget skjev fordelingsprofil, ikke bare med hensyn til person, men også med hensyn til geografi, må en med god grunn frykte hvordan politikken blir når skattelettene får den størrelse flere av regjeringspartiene antydet i valgkampen. Da vil situasjonen lett bli at vi beveger oss mot et samfunn hvor flere trenger sosialstønad og godvillige sosialministre. Dette er fattigdomsutfordringen et samlet storting står overfor. Når velferden brytes ned, står bare almissen igjen, og det å ha gått fra velferd til almisse bør ikke bli noen regjerings ettermæle.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2001-11-28:
Til tross for kort tid har samarbeidsregjeringen klart å sette sitt stempel på budsjettet. Budsjettforslaget slik det nå foreligger, bærer preg av en ny kurs. Det gir signaler om en ny politikk, det angir nye retninger. Budsjettet er den første oppfølging av Sem-erklæringen, regjeringserklæringen, og det er imponerende mye som er kommet på plass etter så kort tid. Det gir forhåpninger om hva et budsjett som det arbeides med helt fra grunnen av, vil inneholde. Regjeringen innfrir løftene. Vi får tidenes skatte- og avgiftslettelser, og vi får klare prioriteringer på viktige felt samtidig som stramheten beholdes. Jeg vil særlig kommentere et par punkter i skolebudsjettet. Studentorganisasjonene har angrepet Regjeringens forslag til studiefinansiering. «Historisk løftebrudd», er det sagt om forslaget, som faktisk gir studentene økt stipend – med 3 000 kr – til neste år, og som opprettholder ordningen med at stipendandelen på 30 pst. skal være uavhengig av vekttall og studiepoeng, samtidig som det er sagt at en høyere stipendandel kombinert med en konverteringsmodell for økningen gradvis skal innføres. Regjeringen og regjeringspartiene holder løftene. I det ligger også at den konverteringsordningen som lederen i Norsk Studentunion i en pressemelding 11. oktober 2001 karakteriserte som «helt uakseptabel», er fjernet. Tilleggsproposisjonens klare ord om at stipendandelen gradvis vil bli trappet opp, er en sikker garanti for at løftene om studiefinansiering vil bli holdt. I innstillingen fra finanskomiteen er ordningen med direkte statlig tilskudd til landslinjene i den videregående skolen foreslått opprettholdt. Jeg er svært glad for at dette er kommet med. Eksistensen til flere av landslinjene er avhengig av at direkte tilskudd opprettholdes. Det er ikke riktig å gjøre disse viktige linjene, som har elever fra hele landet, og som dekker behovet for næringslivet langt utover det enkelte fylket, avhengig av vertsfylkets økonomi og prioriteringer. Det er stor glede mange steder over at tilskuddet igjen er på plass, og det er å håpe at vi kan unngå den stadige gjentakelse av forslaget om å fjerne det. Komiteinnstillingen viser bred enighet om ordningen. Vi bør derfor få ro om dette, men vi bør kanskje vurdere om ikke tilskuddet bør justeres. Det har nå stått i ro i lang tid. Fra mitt ståsted i Aust-Agder vil jeg si at dette er et budsjett som gir klare signaler om ny politikk og ny kurs. Det trengs, og det gir optimisme.
Martin Engeset (Høyre), 2001-11-28:
Etter å ha fulgt denne finansdebatten i to dager, er det ett meget påfallende forhold som har slått meg, nemlig det virkelighetsbildet som Arbeiderpartiets representanter synes å omgi seg med: Enhver skattelettelse som Regjeringen foreslår, er uansvarlig, usosial og distriktsfiendtlig, mens enhver skattelettelse som Arbeiderpartiet foreslår, nærmest pr. definisjon er ansvarlig, sosial og rettferdig. Sagt på en annen måte er det etter min erfaring med arbeiderpartifolk gjennom mange valgkamper og debatter slik at ethvert avvik fra det skattenivå som Arbeiderpartiet til enhver tid måtte lande på, nærmest er en trussel mot selve velferdssamfunnet, og at jo høyere skattenivået er, jo bedre blir velferden. Merkelig da, forresten, at ikke sosialdemokrater har gått inn for 100 pst. beskatning og 100 pst. velferd for lenge siden. En slik Erasmus Montanus-argumentasjon tyder på en grov undervurdering av velgernes evne til å tenke selv, hvilket jo velgerne faktisk gjorde ved det nylig avholdte stortingsvalget. Når det er sagt, tar vi fra Høyres side gjerne æren for at den avgåtte Stoltenberg-regjeringen – helt utypisk for en arbeiderpartiregjering – faktisk foreslo ikke ubetydelige skattelettelser i sitt forslag til statsbudsjett. Dette hadde selvfølgelig aldri skjedd dersom vi ikke nylig hadde vært gjennom en valgkamp hvor Høyres budskap og velgernes beskjed om lavere skatter og avgifter var så tydelig. Samarbeidsregjeringens endringer i Stoltenberg-regjeringens statsbudsjettforslag viser at det faktisk er mulig å kombinere skatte- og avgiftslettelser med en videre utbygging av velferdssamfunnet, med satsing på fattigdomsbekjempelse, mer til eldreomsorg, mer til barnehager og kvalitet i skolen, for å nevne noe. Det er mulig bare dersom det er reell vilje til nytenkning og prioritering. Det har samarbeidsregjeringens folk, både i regjeringskontorene og her på Stortinget.
Olemic Thommessen (Høyre), 2001-11-28:
Årets forslag til statsbudsjett representerer betydelige løft for norsk kulturliv. Budsjettet anviser riktige og nødvendige grep som faller godt inn i en helhetlig politikk for utformingen av det moderne Norge. Vi lever i en tid med store forandringer. Den teknologiske utviklingen og fremveksten av et internasjonalisert samfunn gir nye perspektiver for kulturlivets rolle og samfunnsmessige betydning. Møtet med internasjonale kulturuttrykk, eksempelvis gjennom media, kan over tid lett bli oppfattet som en trussel dersom vår egen kulturelle identitet er for svak. Den satsingen vi nå ser i forhold til kulturarv og dokumentasjon, ligger derfor som en viktig forutsetning for politikken fremover. I det internasjonale bildet vokser nye uttrykksformer frem. Norsk kulturliv må være best mulig i stand til å delta i denne utviklingen, enten det dreier seg om norske kulturuttrykk i utlandet, eller utformingen av internasjonalt pregede uttrykk i Norge. Dette gjelder ikke bare innenfor de tradisjonelle områdene, men også særlig i forhold til fremveksten av nye næringer og deltakelse i det viktige arbeidet som handler om å bygge broer mellom mennesker og kulturer. I lys av de internasjonale konflikter som har opptatt oss denne høsten, er det kanskje særlig grunn til også å understreke de fredsskapende perspektiver som ligger i det internasjonale kulturarbeidet. I den videre utviklingen av et fungerende internasjonalt samfunn er byggingen av kulturelle broer en nødvendig, men så langt meget undervurdert forutsetning. Samarbeidsregjeringen viser gjennom budsjettet vilje til solid offentlig satsing på kultur. Imidlertid må kulturpolitikken også rettes inn mot nødvendig modernisering. Dette handler om prosesser som målrettet styrker våre kreative miljøer, bygger aktive internasjonale nettverk, satser på utvikling på tvers av skillelinjer mellom institusjoner, genrer eller landegrenser, og som utvikler nye finansieringsformer der også private aktører er mer aktive deltakere enn det vi ser i dag. Morgendagens utfordringer krever en god kulturpolitisk kondisjon. Dette budsjettet, sammen med en målrettet moderniseringspolitikk, er et godt treningsprogram for videre innsats.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2001-11-28:
Svik er et sterkt ord, men svik er et ord som er brukt av studentene sjøl for å betegne Regjeringens forslag til studiefinansiering. Og studentene har faktisk grunn til å føle seg sveket. Løftene i valgkampen om å øke stipendandelen til opp mot 40 pst. var unisone. I debatter med skoleelever og studenter ble det holdt fram med den største selvfølgelighet. Venstre ville endog innføre borgerlønn på 100 000 kr som et svar på studiefinansieringen. Hva innebærer Regjeringens forslag til studiefinansiering? Riktignok å øke kostnadsrammen, men som lån. Dette betyr en økt lånebyrde og forverret økonomisk situasjon når studietiden er over, og lånet skal tilbakebetales. I dag har vi også en ordning med inntektsavhengig tilbakebetaling av studielån. Denne ordningen foreslo Stoltenberg-regjeringen å kutte, noe Bondevik-regjeringen fastholder. Ordningen gjelder ikke mange, men for dem som bruker den, er den viktig. Og da er spørsmålet mitt: Hvor er det blitt av løftene som Samarbeidsregjeringen har gitt om å støtte de økonomisk vanskeligst stilte? Ordningen for å hjelpe folk som har det økonomisk hardt, med stor studiegjeld og liten inntekt koster faktisk under en halv million kroner årlig. Så til utlånsordningen for skolebøker i videregående skole. Stoltenberg-regjeringen foreslo 103 mill. kr for å følge opp ordningen. Samarbeidsregjeringen kutter hele summen i påvente av utgreiing av en stipendordning. Senterpartiet støtter forslaget om en bokstipendordning. Vi har lagt summen over på stipendordningen, slik vi lovet – som en begynnelse. Statsråd Kristin Clemet begrunnet i går budsjettkuttet med at ordningen må utredes, og nevnte som et eksempel på det at lærebøker snart blir gratis tilgjengelig på nett. Det er mulig at det skjer raskt. Men da må det helt andre summer til, for å skaffe elever i den videregående skole tilgjengelig pc både på skolen og hjemme. Det ville vært en god begynnelse på den utfordringen å bygge opp stipendordningen nå. For jeg antar at Regjeringen, som Senterpartiet, har som mål at også den videregående skole skal være gratis.