Sigurd Hille (Høyre), 2014-12-15:
Regjeringen foreslår en rekke skatte- og avgiftslettelser. De fleste av disse er opprettholdt etter avtalen med Venstre og Kristelig Folkeparti. Det er fortsatt slik at den skatte- og avgiftspolitikken som legges til grunn, forutsetter at verdier må skapes før de kan fordeles. Dette fremgår også av samarbeidsavtalen mellom de fire borgerlige partiene. Og det er nok en gang på sin plass å minne om at skattelettelser ikke er noe man gir, men staten krever inn litt mindre fra folk, slik at det er noe mer som kan beholdes av den enkelte og forvaltes deretter. Slik er det når valgfrihet og troen på enkeltmennesket er til stede. Det skal lønne seg å arbeide, og det skal være god moral i å kunne spare, investere og dermed skape noe – alt etter sine egne forutsetninger. Skattelettelsene er relativt beskjedne. Noen vil mene det, andre er av en annen oppfatning. Selv mottar jeg mange henvendelser, spesielt fra representanter fra små og mellomstore bedrifter. Disse er utålmodige og ser gjerne spesielt at reduksjonen i formuesskatten går hurtigere. Vi kommer ikke fra at formuesskatten opptar særlig eierne av de mindre privateide bedriftene – dette bl.a. fordi denne skatten hemmer investeringene i norske bedrifter. Det vises også gjerne til bortfall av arveavgiften, hvilket bl.a. gjorde generasjonsskifte av bedrifter langt enklere og muliggjorde videreføring av familiebedrifter. Heldigvis ser det ut til at de fleste politiske partier har akseptert denne skatteendringen. Med formuesskatten er det tilsynelatende mer komplisert. Riktignok er det relativt bred borgerlig enighet om å få gjort noe med dette, og på sikt vil det forhåpentligvis skje en ytterligere nedbygging av formuesbeskatningen, særlig på såkalt arbeidende kapital. Dette spørsmålet skal som kjent utredes nærmere. Selv om skattereduksjonene er relativt beskjedne, vil selv de små skritt bli til litt større etter hvert. Regjeringen har foreslått og gjennomfører som kjent flere forenklinger og kostnadsbesparelser. Den såkalte avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen er ett av eksemplene på dette. I Innst. 5 S for 2014–2015 pekes det på de varslede endringer i organiseringen av skatte- og avgiftsforvaltningen, omtalt også i proposisjonen. Her fremgår det at toll- og avgiftsetaten skal rendyrkes som grenseetat. Dette betyr bl.a. at skatteetaten overtar ansvaret for fastsetting og innkreving av særavgifter, ansvaret for dokumentavgiften fra Kartverket og skatteinnkrevingen fra de kommunale skatteoppkreverne. Det siste spørsmålet skal ut på høring før avgjørelse tas. I forbindelse med høringen i finanskomiteen har Norges Kemner- og Kommuneøkonomers Forbund betydelige motforestillinger i saken. Dette skal selvfølgelig tas på alvor og vurderes fremover. Imidlertid har Finansdepartementet slått fast at en overføring av skatteoppkrevingen til Skatteetaten kan redusere den samlede ressursbruken med om lag 400–500 årsverk. At færre og ensartede oppkrevere vil kunne føre til bedre faglige miljøer, økt likebehandling og økt rettstrygghet, synes åpenbart. Som tidligere mangeårig formann i Bergen overligningsnemnd og endog i Skatteutvalget i Bergen kommune vil jeg tillate meg å slutte meg til dette. Det er likevel grunn til å understreke at det fremdeles skal være en god regional fordeling av arbeidsplasser, og forhåpentligvis kan omorganiseringen også føre til at noen nye statlige arbeidsplasser kan flyttes ut av hovedstaden, i god Victor Norman-ånd – hadde jeg nær sagt. For øvrig er det mye som tyder på at skatt og debatt omkring dette vil stå sentralt i årene som kommer, også. Det er nok å minne om Scheel-utvalget og alt som der er foreslått av likt og ulikt. Vi skal antakeligvis nærme oss alle spørsmål som der er behandlet, med et åpent sinn. Det er imidlertid grunn til å peke på at Høyres og regjeringens standpunkter i skattepolitikken styres av regjeringspartienes programmer og det som er nedfelt i regjeringsplattformen.