trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Til mitt første spørsmål forsto jeg det sånn at i stedet for å vedta et lovverk som hindrer at uheldige episoder kan oppstå og hindrer korrupsjonslignende episoder, vil statsråden vente til slike uregelmessigheter eller uheldige episoder oppstår før hun gjør noe. Hun vil altså ikke forhindre, men hun vil gå inn når det eventuelt har skjedd. Har jeg forstått statsråden riktig da?
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-12-18:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg er svært glad for at statsråden understreker at målet om å få mer gods fra vei til bane ikke er endret, men jeg tør minne om at det nå er gått åtte år, og det går fortsatt gal vei – hele tiden. Jeg er svært glad for at planene om utbygging på Alnabru ikke er skrinlagt. Det er helt nødvendig, og når statsråden sier at man nå ser på om dette kan gjøres rimeligere, er det helt i tråd med hvordan Høyre tenker: mer igjen for pengene. Det er klokt. Samtidig har jeg lyst til å påpeke at når statsråden sier at Alnabru skal utbygges i takt med etterspørselen, tror jeg det også er en klok tilnærming, men jeg minner om at man altså er til de grader på etterskudd, med et etterslep som gjør at Alnabru og godsterminalen har vanskeligheter med å fungere hvis vi ser bare seks–syv år fremover og ikke har gjort de nødvendige grep. Så setter jeg også pris på at statsråden har nyttet tiden fra da interpellasjonen ble fremmet, til vi får debatten i salen, ved å be Jernbaneverket komme opp med en plan for trinnvis utbygging av Alnabruterminalen. Det tror jeg er klokt, samtidig som jeg ikke helt skjønner hvorfor det ikke er mulig å gå fra plan til handling. Nok en gang er det ny endring, ny gjennomgang og nye runder, mens Jernbaneverket selv sier at dette er et prosjekt som er meget godt egnet for offentlig–privat samarbeid. Jeg tror det er viktig nok en gang å påpeke at både Alnabru godsterminal, linjestrekningene og endepunktterminalene må bygges ut, men de må også effektiviseres. Det bør også gis et løft som øker punktligheten, som gir mer forutsigbarhet, og som reduserer transportkostnadene på jernbane. Dette understrekes fra dem som driver med godstransport i hele landet – dette er navet, og fungerer ikke navet, har det konsekvenser langt utover i det ganske land. Dette med krysningsspor, slot-tider, stor nok kapasitet og konkurranse på Alnabruterminalen er noe av det som gjentatte ganger i møte med aktørene påpekes som nødvendige behov, og som også må skje parallelt med en utbygging. Utredninger viser at antall transporterte tonnkilometer vil øke dersom terminalen flyttes. Lokaliseringen på Alnabru er derfor optimal når det gjelder å tenke både miljø og transportkostnader. Strakstiltakene gir en økning på kapasiteten på Alnabru som ivaretar trafikkveksten på kort sikt. Det tror jeg er viktig og nødvendig, og jeg hører også at det er det statsråden er opptatt av.
Ingjerd Schou (Høyre), 2012-12-18:
Jeg tror jeg har lyst til å advare mot disse distriktsinnleggene som kommer om at man ikke skal satse fullt og helt på å få til en god utbygging og et godt vedlikehold av Alnabruterminalen. Det er første prioritet nå – det må være det. Til representanten Langeland: Jeg tror ikke han har fulgt helt med. Et modernisert jernbaneverk som eier, drifter og tar hånd om skinnene på Alnabru, vil være en variant à la Avinor, som gjør at man kan konkurrere og få en langt større effekt. Faktum er også at etter at interpellasjonen ble levert, er det sendt brev fra statsråden til Jernbaneverket hvor man ba om et opplegg for en mer trinnvis utbygging av terminalen – 19. november ble det brevet sendt. Tusen takk for debatten! Den har vist at det er tverrpolitisk enighet om at det er svært nødvendig å få en utbygging av Alnabruterminalen. Men det er fortsatt slik at utviklingen når det gjelder gods fra vei til bane går feil vei, og det går feil vei med regjeringens politikk. Det går også feil på den måten at vi er på etterskudd. Det er ikke bare det å se fremover, selv om man har arbeidet med det i mange år, man er på etterskudd både med utbygging, med vedlikehold og med å ta i bruk annen type kompetanse og se på andre typer løsninger, både når det gjelder å bygge og å finansiere. Dette resulterer i at Norges konkurransekraft svekkes. Det er ikke slik at jeg eller Høyre, tror jeg, er urolige for det som skjer, men fagetaten, transportørene – aktørene – er urolige. De er urolige for regjeringens politikk, de er urolige for at vi ikke får de moderne løsningene som man faktisk etterspør, og de er urolige også for at man ikke får en dato for når man skal være ferdig. Det er utfordringen til statsråden også, en dato for ferdigstillelse av henholdsvis trinn 1, trinn 2 og trinn 3 – og så håper jeg vi stopper der. For hvem er det som vil investere i en terminal som man ikke vet om ligger der om åtte–ti år? Det er det også viktig blir avklart, og at man ikke får oppmerksomhet om distriktsterminaler. Gjerne i fremtiden, men nå handler det om Alnabru først og fremst, som er navet i all godstransport i Norge. Det er viktig at vi får en annen type eierskap til godslinjene på Alnabru og får til konkurranse. Det er også viktig at vi får til vedlikehold, og jeg henviser da til det vedlikeholdsfondet som vi faktisk har satt av i vårt alternative budsjett. Nasjonal transportplan: Veldig bra, men det gir ikke vei i vellinga med mindre det følges opp med aktiv tidfesting, finansiering og nye metoder.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2012-12-18:
Jeg deler interpellantens synspunkter når det gjelder spørsmålet om å komme raskt i gang med de tiltakene som en bør på Alnabru. Det er nettopp derfor vi, etter den kvalitetssikringen som ble gjennomført i sommer, der det ble stilt spørsmål ved noen helt grunnleggende sider ved den hovedplanen som Jernbaneverket utførte, valgte å gi et nytt oppdrag om å gå igjennom mulighetene for raskere tiltak, dvs. tiltak i løpet av den første fireårsperioden av neste Nasjonal transportplan, samtidig som en også deler opp prosjektet og lager en mer trinnvis utvikling som gjør at en kanskje ikke er så ambisiøs fra starten av, men der en kommer desto raskere i gang. Jeg tror det er helt avgjørende for å starte den moderniseringen som vi er nødt til å gjøre på Alnabru. Det betyr at en i forbindelse med NTP vil komme tilbake til drøfting av hvilke første tiltak som er mulig å gjennomføre knyttet til Alnabru, men at en også vil fortsette utredningsarbeidet omkring en trinnvis utvikling, og tar sikte på at en fra høsten av kan kvalitetssikre og videre detaljere utbygging i tråd med en trinnvis utvikling. Så var interpellanten også inne på spørsmålet om en del andre sider av godstrafikken og godstransporten på bane. Jeg er også enig i at det å holde oppmerksomhet knyttet til krysningsspor og andre tiltak som kan gjøre bane til et godt alternativ for dem som ønsker å frakte gods, er svært viktig. Jeg er også enig i at spørsmålet om eierskap til terminalene og hvem som driver terminalene, også vil være et viktig spørsmål å komme tilbake til i Nasjonal transportplan, og jeg synes at interpellantens synspunkter der, om en mulig nøytral operatør, er ganske viktige synspunkter som også Samferdselsdepartementet er svært opptatt av. Så har jeg også lyst til å si at det viktigste regjeringen har bidratt med, og som er et nødvendig og vedvarende arbeid som må føres, og som dessverre har vært forsømt i altfor mange år før denne regjeringen kom i regjeringskontorene, er en prioritering av vedlikehold, drift og fornyelse av jernbanen. Det er det viktigste en kan gjøre for å få en mer punktlig og konkurransedyktig jernbane også når det gjelder frakt av gods. Arbeidet med å oppgradere standarden på jernbanen, som denne regjeringen har satt i gang og kommet et godt stykke på vei med, er kanskje det aller viktigste enkelttiltaket en kan gjøre for å øke jernbanens mulighet til å konkurrere på godstransportsiden.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2012-12-18:
Jeg tror det er grunn til å repetere litt. Jernbaneverket la fram en hovedplan i 2010, som viste kostnader på 10 mrd. kr for en tredobling av kapasiteten på Alnabru. Den eksterne kvalitetssikringen, som var ferdig nå i sommer, stilte noen grunnleggende spørsmål ved den hovedplanen, bl.a. volumet, og kostnadene. Regjeringen har valgt å ta noen av de grunnleggende spørsmålene fra de eksterne kvalitetssikrerne ad notam, i den forstand at vi har valgt å ta utgangspunkt i en dobling av volumene, og at en ser på det som i hovedplanen kalles byggetrinn 1, som innebærer en dobling, men at en også foreslår en trinnvis utbygging i takt med behovet. Det gir oss først og fremst mulighet til å komme raskere i gang, og det er svært viktig. Da er det ikke sluttdatoen som er viktig, men det viktigste er å komme raskt i gang med det første trinnet for å få modernisert og utviklet Alnabruterminalen. Jeg er enig i at Alnabruterminalen er viktig. Den er et nav, og den skal bestå. Så må jeg si at jeg synes kanskje det er litt oppkonstruert hvis vi lager en motsetning, som interpellanten prøvde å gjøre på slutten her, mellom terminaler andre plasser i landet og Alnabru. Alnabru er viktig og skal bestå, men andre terminaler rundt omkring i landet fyller også svært, svært viktige behov. Så la oss nå ikke gå i den fella at vi lager en motsetning her. Så til et par av de spørsmål som har blitt stilt. Både Kielland Asmyhr og Hoksrud var opptatt av beredskapssenteret. Jeg anser det som helt uproblematisk at det foreslås å etablere et beredskapssenter på en del av tomten på Alnabru. Jeg skal ikke gå videre inn på debatten om beredskapssenteret – den tilhører en annen statsråd og en annen komité – men bare slå fast at det ikke vil berøre terminalen negativt med hensyn til de konklusjonene som ligger fra de eksterne kvalitetssikrerne om en fordobling av volumene på Alnabru i årene framover. Så er jeg også enig i, som representanten Myhre var inne på, at Alnabruterminalen ligger riktig og godt der den ligger. Jeg er også opptatt av veisystemene inn mot Alnabru og ikke minst fra havneområdene i Oslo og inn til Alnabru, men det er et spørsmål som det er naturlig for regjeringen å komme tilbake til i forbindelse med Nasjonal transportplan. Jeg skal ikke fordele skyld når det gjelder forrige regjering, og jeg kan trøste representanten Halleraker med at jeg ikke bare skylder på den forrige regjeringen, men på mange regjeringer tidligere, som ikke har tatt vedlikeholdet på jernbane på alvor. Jeg mener oppriktig at denne regjeringen for første gang har gjort det, og holdt bevilgningene til vedlikehold på et høyt nivå. Da blir jeg også overrasket når Halleraker i sin tur begynner å skylde på regjeringen for noe som åpenbart er et resultat av finanskrisen, nemlig de reduserte volumene av gods fra 2008 og framover.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Det er miljøriktig å transportere gods på bane. Det er også miljøriktig å transportere gods på kjøl. Det er en viktig debatt representanten Schou har tatt opp i denne interpellasjonen. I Oslo sier vi at Alnabruterminalen og Sydhavna er siamesiske tvillinger. De har et samarbeid som er svært viktig for transportstrømmene når det gjelder gods i Oslo-området og østlandsområdet for øvrig. Eksportartikler sluses på vei effektivt gjennom Oslo – fra Alnabru til containerhavnene i Sydhavna. Importvarene sluses tilsvarende effektivt på rv. 190 og E6 mellom Oslo Havn og Alnabru. Jernbaneterminaler som den på Alnabru kan ikke legges verken i Oslo Havn eller ved sjøen for øvrig. Jeg tror også jeg vil advare sterkt mot å sette i gang en diskusjon om å finne en ny beliggenhet for godsterminalen. Alnabru er en ideell beliggenhet, ikke minst på grunn av den gode og miljøriktige samtransporten som foregår mellom Alnabru og Oslo Havn. Sjursøya er blitt bygget ut med en ny containerterminal. Sydhavna har fått vesentlig større kapasitet. Siste byggetrinn innebærer at Sjursøya overtar hele containerhavnvirksomheten med last over kai, og at Ormsundterminalen vil bli lagt ned. Jernbanens store ulempe er at den ikke kan transportere gods fra avsender til mottaker, den kan bare transportere mellom jernbanestasjoner. Alnabru er derfor viktig for omlasting fra vei til bane og omvendt. Trafikksituasjonen i Alnabruområdet er kaotisk. Godstransport foregår på gamle boligveier som er så smale at det er umulig for trailere å møtes. Det blandes med alle andre typer trafikk på en måte som verken er miljøvennlig, trafikksikker eller effektiv. Utbygging og modernisering av Alnabruterminalen er særdeles viktig. Det som samtidig må skje, er at man utvikler nye atkomstløsninger. Det er det faktisk satt av penger til i Oslopakke 3. Jeg tror det ville være svært populært hvis samferdselsministeren kunne fremskynde dette prosjektet, slik at vi kan få en effektiv og miljøvennlig godshåndtering i Alnabruområdet og i resten av Oslo.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Som medlem av Stortingets justiskomité kan jeg ikke unngå å engasjere meg i denne viktige samferdselspolitiske debatten. Regjeringen har vedtatt at det skal legges et beredskapssenter på Alnabru. I Norge, hvor vi har så mye plass – og for så vidt også i Oslo-området – skal man altså legge to svært viktige samfunnsinstitusjoner på omtrent samme tomt. Så kan man spørre seg hva som er klokskapen i det. Dette er ikke et innlegg mot beredskapssenter. Å få etablert et beredskapssenter i Oslo-området er særdeles avgjørende og noe opposisjonen har etterlyst lenge. Men det jeg etterspør, er tydelighet fra samferdselsministerens side om hva dette vil bety for Alnabruterminalen og eventuelt en utvidelse av den. Det vi kunne høre i Østlandssendingen den 29. august 2012, var: «Resultatet av et beredskapssenter på Alnabru kan bli mer tungtrafikk på veiene. – Alnabru går en usikker framtid i møte. Det mener Einar Spurkeland, informasjonssjefen hos godsgiganten Schenker.» Schenker er altså et av de største godsselskapene i Europa. Noe av det samme har også lederen i LO i Oslo sagt, på vegne av de medlemmene de har i forbindelse med jernbane og logistikk. Derfor er det særdeles viktig at vi får etablert et beredskapssenter, men man må stille spørsmål ved klokskapen ved å legge disse to viktige institusjonene omtrent på samme tomt. Kan samferdselsministeren i sitt innlegg si om hun er tilfreds med at regjeringen har gjort dette valget, eller om dette vil få konsekvenser for godshåndtering og jernbanedrift, som man må håndtere på et senere tidspunkt, og som man ikke tilstrekkelig vet konsekvensene av ennå? Jeg vil utfordre samferdselsministeren på dette punktet, slik at vi kan få klarhet i dette nå, for nå er vi i en fase hvor det ikke er for sent å snu. Det ligger alternativer i nærområdet som man fort kan gå over til, bl.a. en tomt ikke så langt unna og en som er noe lenger unna. Det handler om at man er tydelig på hvilke konsekvenser dette vil få. Jeg mener at man også er nødt til å se på konsekvensene for det samferdselsmessige, ikke minst når det nå har kommet frem at det å etablere et beredskapssenter på Alnabru kan ta så mye som åtte til ti år. Det vil få betydelige konsekvenser også for eventuelle videre utvidelser av Alnabruterminalen.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-12-18:
Kapasiteten på Alnabru er sprengt. Kapasiteten på sporene til og fra Alnabru er også en flaskehals. Det er ønskelig og nødvendig for miljøet å flytte mer godstransport over på bane. Dette tror jeg vi alle er enige om. Interpellanten er nervøs for at utbyggingen av kapasitet på Alnabruterminalen ikke går kjapt nok til å ta unna for økningen i godstransport. Jeg skjønner denne bekymringen hvis en tenker at alt gods skal gå via Oslo. Først vil jeg bare si at jeg er veldig for at en bygger ut Alnabruterminalen. Og jeg er glad for statsrådens tilnærming, om en mer skrittvis utbygging. Det tror jeg er en klok tilnærming. Så var det vel representanten Kjernli som var inne på det som jeg har lyst til å ta opp. Det er vel ikke slik at all utbygging, spesielt ikke så plasskrevende utbygging som en utbygging av en godsterminal, skal skje midt i Oslo. Det er ikke logisk i det hele tatt. I Hedmark har vi nemlig løsningen på hvordan vi kan ta unna for noe av den økningen som vil komme på Alnabruterminalen. Det er utbygging av godsterminal på Kongsvinger. Der er det mye bedre plass, og følgelig også mye rimeligere å bygge ut. Men forutsetningen for å dra nytte av en godsterminal på Kongsvinger er at vi elektrifiserer Røros- og Solørbanen. Elektrifisering av denne banestrekningen er kostnadsberegnet til kun 3,6 mrd. kr. Ja, det er mye penger, men i forhold til omfanget – det er faktisk mye over 400 km – er det ikke mye penger. Det er svært rimelig å bygge ut denne banestrekningen, og det er også svært rimelig å bygge krysningsspor på strekningen. En slik utbygging vil også gi oss dobbeltspor mellom Oslo og Trondheim, det ene sporet gjennom Gudbrandsdalen og det andre via Østerdalen. Det vil føre til at en god del gods – alt som kommer nordfra i Norge – kan sendes rett ut i Europa og ikke må innom flaskehalsen Alnabru i det hele tatt. Det frigjør også viktig kapasitet for persontransport mellom Oslo og Lillehammer, og vil være veldig viktig når intercityutbyggingen pågår. Da må en påregne en del stopp på eksisterende banestrekning, og det blir vanskelig å øke godstransporten så mye som en ønsker når en får driftsavbrudd. Vi kjenner også til at det i år var et lengre avbrudd på Dovrebanen på grunn av ras. Hadde Røros- og Solørbanen vært elektrifisert, kunne en ha kjørt alt godset fra Dovrebanen over på den banen. I dag har det kommet fram noen kreative løsninger her. Godsterminal i flere etasjer er sikkert bra og kreativt, men sikkert også svinaktig dyrt – unnskyld, det var helt sikkert ikke et parlamentarisk uttrykk, så det mente jeg ikke. Det kan være bra for land der det er fryktelig dårlig plass, men her i landet har vi faktisk god plass utenfor Oslo. Så svaret er: trinnvis utbygging av Alnabruterminalen, elektrifisering av Røros- og Solørbanen og bygging av godsterminal på Kongsvinger.
Trond Helleland (Høyre), 2012-12-18:
Statsråden var opptatt av dette med åpenhet og at det var dekket opp i § 20 fjerde ledd, nemlig der opposisjonen har følgende forslag om at en skal «sette ned et utvalg som utreder om hensynet til åpenhet er tilstrekkelig ivaretatt i lovgivning knyttet til kampanjer og pengebruk fra andre kilder enn de politiske partiene». Så viser flertallet og statsråden til § 20 fjerde ledd som innebærer innsyn i «Bidrag til organisasjoner eller enheter som direkte eller indirekte kontrolleres av eller på annen måte er knyttet til parti eller partiledd». Det er ikke noe problem. Problemet er jo det motsatte, når store organisasjoner som ikke er kontrollert av Arbeiderpartiet eller Høyre, f.eks. NHO eller LO, gir store bidrag eller driver egne kampanjer i forbindelse med en valgkamp. Synes ikke statsråden det er noen grunn til å se nærmere på hvordan disse organisasjonene påvirker utfallet av et valg, og at en får et utvalg som ser på åpenheten knyttet til det? Jeg regner med at statsråden ikke mener at LO er kontrollert av Arbeiderpartiet?
Trond Helleland (Høyre), 2012-12-18:
Jeg takker for mange gode innlegg. Det var imidlertid ett innlegg som bar mer preg av å være en slags start på valgkampen enn å være et innlegg i en debatt om partifinansiering. Det var representanten Sivertsen som sto og gledet seg over at han hadde funnet ut at Stein Erik Hagen hadde gitt bidrag til Høyre. Ja, han finner det jo ut fordi han kan gå inn på Høyres hjemmesider – der står alle økonomiske bidrag Høyre har fått i 2012. Vi offentliggjør det kontinuerlig. Jeg prøvde nå, mens jeg satt i salen, å finne den tilsvarende siden hos Arbeiderpartiet som viste bidragene de har fått i 2012. Jeg fant ikke den siden. Det er mulig jeg ikke er kjent med strukturen til Arbeiderpartiet, men nå skal statsråd Rigmor Aasrud finne den – det blir veldig bra. Poenget vårt er at vi ønsker en kontinuerlig offentliggjøring av bidrag. Det er et stridstema der en samlet opposisjon mener at den regelen som er foreslått om særskilte beløp i valgår og om offentliggjøring tre dager før valget, er et så viktig poeng at det skal gjøres til en særbestemmelse i loven. Vi ønsker å ha en generell lov som kontinuerlig gir de samme pliktene. Derfor blir det feil å stå på talerstolen til Stortinget og harselere over at det faktisk er åpenhet om bidrag til Høyre. Det viser jo bare at dette fungerer. Jeg skjønte ikke helt poenget til Sivertsen når han pratet om at vi nærmest prøver å holde ting hemmelig, og så er det tvert imot det motsatte som er faktum, og som da Sivertsen kan glede seg over og gjøre billige politiske poeng ut av. Det som er viktig med en partilov, er at det er enighet om hovedelementene i den. Det er det heldigvis, men i denne saken skiller opposisjonen og posisjonen seg på veldig mange områder. Det at Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har så mange felles forslag, innvarsler at dersom det skulle bli et regjeringsskifte, ville det antagelig bli en ny runde om partiloven. Jeg synes ikke det er spesielt heldig, og derfor mener jeg at det forarbeidet som er gjort her, er for dårlig. Når en vet at Martin Kolberg var med i Partifinansieringsutvalget i 2004–2005, som klarte å samle partiene om et felles opplegg for partifinansiering, synes jeg det er urovekkende at dagens rød-grønne regjering – som sitter med et marginalt flertall på Stortinget, ikke i folket – lager sine egne regler og tilpasser reglene til sitt opplegg. Her burde partiene vært konsultert på en annen måte, og det burde vært gjort forsøk på å få til en enighet om denne partiloven.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-12-18:
Norge har vært og skal fortsette å være et foregangsland i arbeidet mot korrupsjon. Åpenhet, innsyn og kontroll er viktige bestanddeler i antikorrupsjonsarbeidet. I et demokratisk perspektiv er det særlig viktig at innbyggerne har tillit til offentlige myndigheter og tillit til politiske partier. Når vi i dag vedtar en del endringer i partiloven, er det for å opprettholde og styrke tilliten til at politiske beslutninger blir fattet på grunnlag av demokratiske prinsipper. Ved å følge opp anbefalingene fra GRECO slutter vi også opp om Europarådets arbeid på antikorrupsjonsområdet, noe en samlet komité mener det er rett å gjøre. Selv om vi i Norge – og jeg vil si med rette – er stolte av at vi har lite korrupsjon, kan vi fortsatt lære av det arbeidet andre land gjør med å forebygge og bekjempe korrupsjon. I proposisjonen blir det bl.a. opplyst at Norge er det eneste landet i GRECO som til nå har avgrenset regnskapsplikten til bare å gjelde inntektsregnskap. Selv om risikoen for korrupsjon regnes som liten i Norge, mener jeg det er bra at vi nå gjør noe med dette. I innstillingen er komiteen tydelig på at politisk arbeid på lokalplanet er basert på frivillig og ubetalt innsats. Flere partier har slitt med at det kan være vanskelig å få folk til å påta seg politiske verv. Det er derfor viktig at lovendringen som rammer inn frivillig politisk virksomhet, utformes og praktiseres på en slik måte at det blir enkelt og minst mulig byråkratisk å forholde seg til den. Jeg mener at de endringene som vedtas i dag, ivaretar den balansen på en god måte. Plikten til å sende inn årlige inntektsregnskap blir utvidet til å gjelde fullstendige regnskap, men på samme måte som tidligere kan omtrent 80 pst. av partilagene nøye seg med forenklet rapportering. Det innebærer en erklæring om at partilaget ikke har mer enn 12 000 kr i inntekter i løpet av året – etter at offentlig støtte er trukket fra. Det forutsettes at nye forskrifter om regnskap og bokføring skal være enkle å forstå. Det ligger også inne en forutsetning om at SSB ordner en god veileder for innrapportering, og Partilovnemnda vil bli pålagt et veiledningsansvar overfor partiene. I sum mener jeg dette vil ivareta hensynet til småpartiene med frivillig arbeidskraft og begrensede økonomiske ressurser. Senterpartiet støtter også forslaget om økt innsyn i finansiering av valgkamper. Det er viktig at velgerne er kjent med økonomiske bidrag og eventuelle bindinger til enkeltpersoner før de stemmer. Vi har merket oss at regjeringen har vurdert nytte og kostnader ved å innføre denne rapporteringsplikten, og at man har lagt hovedvekt på GRECOs vurderinger som internasjonalt ekspertorgan på temaet partifinansiering. Det er viktig å påpeke at selv om systemet innebærer økt åpenhet om hva partiene bruker inntektene til, legges det ikke opp til begrensninger i partienes autonomi når det gjelder hva de bruker partistøtten til. Særlig i et land som Norge, med stor grad av offentlig partifinansiering, er det viktig å ivareta partienes uavhengighet og at det ikke er offentlige bindinger med hensyn til hvordan partilagene disponerer sine midler.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Jeg sa i mitt innlegg at jeg var bekymret over de signalene som har kommet fra regjeringen om at denne ordningen skal finansieres over partistøtten, altså at man sender regningen til partiene. Dette tror jeg vil gå ut over spesielt noen partier. Vi snakker om 5–6 mill. kr. Mener statsråden virkelig det er rimelig at dette skal finansieres av partiene, og ikke av regjeringen selv?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
Poenget som representanten Ørsal Johansen tar opp, er det grunn til å følge nøye med på. Men vi har ingen begrep i dag om hvorvidt dette er en problemstilling, for vi har ikke noen oversikt over hvordan innrapporteringen er. På bakgrunn av de nye systemene som nå etableres, vil vi ha full mulighet til å kunne gjøre vurderinger av om det faktisk er et problem. Jeg har registrert at Fremskrittspartiet i innstillingen har, så vidt jeg forstår, et forslag som handler om indirekte og direkte støtte til organisasjoner. Det kan være en krevende avgrensning å se på hva som er indirekte støtte, så det må vi komme tilbake til når vi gjennom de nye rapporteringsrutinene eventuelt ser om dette er et faktisk problem.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
Jeg kan bekrefte at det på ingen måte oppleves som at LO er kontrollert av Arbeiderpartiet. Jeg tror heller ikke NHO er kontrollert av Høyre. Jeg tror det er stor åpenhet omkring det at andre organisasjoner enn de politiske partiene og dem de har kontroll på, har synspunkter som de viderefører og frambringer i en valgkamp. Det tror jeg det er ganske stor åpenhet om, og jeg tror vi som velgere evner å se at det er en del av den ytringsfriheten som organisasjoner har, uten at vi behøver å innlemme det og sette ned et offentlig utvalg som identifiserer at det skjer i løpet av en valgkamp.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
Når vi har anslått en kostnad på mellom 5 mill. kr og 6 mill. kr i proposisjonen, tror jeg det i alle fall er i overkant, for de innrapporteringssystemene som er etablert i SSB i dag, fungerer forholdsvis ubyråkratisk, og jeg tror ikke det vil være så store kostnader knyttet til det. Én gang i året setter vi opp et budsjett og gir bevilgninger til forskjellige formål. Hvor store bevilgninger det skal være knyttet til drift av de politiske partiene, må vi komme tilbake til i de årlige budsjettene. Det er fritt fram for å legge føringer for både hvordan den eksisterende partistøtten brukes, og eventuelt om man skal øke bevilgningen til partiene, som gjør at man kan dekke de kostnader som påløper innenfor den ordningen som nå blir framlagt.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
I lovverket i dag er det gitt regler for selskaper som er eid eller delvis eid av det offentlige, det er tatt inn i dagens partilov. Jeg forstår at det Fremskrittspartiet sier, er at dette skal inkludere organisasjoner som er direkte eller indirekte støttet av staten gjennom forskjellige støtteordninger. Da må man gå inn og se på om de organisasjonene som nå drar nytte av forskjellige ordninger som staten har, f.eks. nedsatt arbeidsgiveravgift, vil rammes spesielt. Representanten Ørsal Johansen kan ikke si at det ikke er en indirekte støtte til de organisasjonene. Før vi har sett at dette her faktisk er et problem, vil jeg iallfall ha sett dokumentasjon på det. Jeg vil heller ikke definere det som korrupsjon, sånn som representanten Ørsal Johansen gjør.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
Det var representanten Trond Helleland som inviterte til en liten kommentar fra min side. Vi har hatt flere møter med generalsekretærene i de politiske partiene. De politiske partiene har sågar avgitt en felles høringsuttalelse. Det var interessant. Det som var enda mer interessant, var at det ikke gikk mer enn et par dager før det kom egne høringsutspill fra de forskjellige partiene – iallfall fra ett av dem – som ikke var i samsvar med det som var den felles uttalelsen. Det var ikke helt lett å holde orden på hva man egentlig mente. Jeg kan også opplyse at hvis man trykker på knappen «Presse» på Arbeiderpartiets hjemmeside, finner man valgkampbidragene tilbake til 1999.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-12-18:
Økonomisk vekst blir høyere med en god fordelingspolitikk. Økonomisk vekst blir høyere med økt handel, med likestilling, med kampen mot korrupsjon, med respekt for miljøet, med demokrati og med realisering av menneskerettighetene. Det er derfor Høyre ikke utelukkende snakker om økonomisk vekst, men om alt som bidrar til den. Det er arbeidsplasser som gir mennesker muligheten til å arbeide seg ut av fattigdom. Vi løfter ingen ut av fattigdom. Arbeidsplasser gir en mulighet for at folk selv kan arbeide seg ut av fattigdom. Jeg står her med et utsnitt fra Aftenposten 18. mai 2012. Der er det en avgått utviklingsminister, Erik Solheim, som sier at høyresiden hadde rett når de snakket om økonomisk vekst, og at det måtte en sosialist til for å si det. Nå forstår jeg at Solheim har mistet noe av troverdigheten sin internt i SV når han lefler med Arbeiderpartiet, men jeg håper at utviklingsministeren er villig til å se på det. For det jeg oppfatter, er at utviklingsministeren er på vei bort fra viktigheten av økonomisk vekst. La meg ta litt av skylden for at høyresiden har vært for opptatt av økonomisk vekst. Men summen må være at god fordelingspolitikk på den ene siden og økonomisk vekst på den andre er grunnleggende for at mennesker skal ha muligheten til å arbeide seg ut av fattigdom. Jeg har to konkrete spørsmål til statsråden. Hvor langt er statsråden villig til å gå for å tvinge utviklingsland til å endre sin nasjonale politikk, som f.eks. skattesystem? Vil statsråden fjerne norsk støtte til land som ikke ønsker å gjøre den typen endringer? Jeg håper statsråden svarer. I FN-meldingen som ble presentert av regjeringen for Stortinget for kort tid siden, står det på side 107: «Norge mener at rettferdig fordeling og landenes eget ansvar for inntektsgenerering i større grad må på agendaen i FN, både politisk og operasjonelt.» Det er jeg helt enig i. Det er landene som har et egenansvar for inntektsgenerering, men vi kan – gjennom kunnskap, gjennom åpenhet, og også gjennom å påtvinge norske selskaper åpenhet – bidra til det. La meg avslutte med det aller viktigste: Økonomisk vekst, næringsutvikling, det å skape arbeidsplasser, demokrati, rettsstat, menneskerettigheter, åpenhet og antikorrupsjon – summen av dette gjør det mulig for mennesker å arbeide seg ut av fattigdom.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-12-18:
Det er ingen motsetning mellom økonomisk vekst og rettferdig fordeling, men veksten må være bærekraftig. Målene for Høyres utviklingspolitikk er demokrati, realisering av menneskerettighetene og varig ut av fattigdom. Alle de målene henger sammen. Når vi ser at 70 pst. av verdens fattige er i mellominntektsland, er svaret på det handel, næringsutvikling, demokrati, menneskerettigheter, rettsstat, lik rett til utdanning, styrket sivilt samfunn og en nasjonal fordelingspolitikk – bare for å nevne noen av løsningene. Karin Andersen har helt rett når hun sier at fattigdom skyver mennesker bort fra demokratiet, og korrupsjon rammer de fattigste hardest. Det gjør at dette er kjernen i Høyres utviklingspolitikk. Jeg er skuffet over at statsråden i løpet av debatten ikke har vært villig til å svare konkret på mitt spørsmål. Spørsmålet er – og jeg håper statsråden nå svarer: Vil statsråd Eidsvoll Holmås forsøke å tvinge frem endringer i skattesystemet i et land som er mottaker av norsk utviklingsstøtte? Mye av debatten har vist at det er stor grad av enighet. Spesielt det tette båndet som er mellom Kristelig Folkeparti og Høyre viser det veldig tydelig. Til representanten Serigstad Valen vil jeg si: Nei, mindre forskjeller og god fordeling øker faktisk veksten. Det er et gode. Men skatt er et nasjonalt anliggende. Hvordan man innretter skattesystemet er et nasjonalt anliggende. Men vi kan bidra med norsk kompetanse, vi kan bruke norsk utviklingspolitikk til å vise de positive sidene ved å endre skattesystemet for å få flere inkludert i skattesystemet og få opp skatteandelen. Jeg er helt enig i at det er grunnleggende positivt. Vi skal ikke sitte likegyldig og se på det, det er jeg også helt enig i. Til representanten Eva Kristin Hansen vil jeg si: Nei, det er ikke å gripe inn å støtte sivilsamfunnet. Det er ikke å gripe inn i et lands indre anliggende å støtte fagbevegelse eller gi råd om skattesystemet. Det er tvert imot god utviklingspolitikk. Men det er å gripe inn hvis man ønsker å tvinge frem endringer i skattesystemet – og det er det vi så langt ikke har fått svar på. Jeg vil avslutte debatten med å si at jeg tror ikke det er et sug i verden – som i Norge – etter mer SV-politikk, men det er et sug etter økt økonomisk vekst og bedre fordeling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Jeg la merke til at Peter Skovholt Gitmark ikke siterte forskeren Kalle Moene, som er ved Universitetet i Oslo og ESOP-senteret der, som nettopp ser på velferdsstat og utvikling, og på de to tingene i sammenheng. Han var dagen etter ute og ga tydelig beskjed om at det var forfeilet å tro at økonomisk vekst alene avskaffer fattigdom og skaper en rettferdig fordeling, med andre ord gode samfunn. Han peker tvert imot på nettopp styrken med de norske erfaringene, som sier at om man lager en god fordelingspolitikk, legger man til rette for en økonomisk utvikling som er positiv og som ikke bare kommer de rikeste til gode, men som kommer alle til gode. Jeg har aldri tidligere hørt høyresiden i Norge ivre for rettferdig fordeling, verken nasjonalt eller internasjonalt. Mitt poeng er at om man skal lykkes med en politikk for rettferdig fordeling, både i Norge og i utviklingsland, må man ha det som et mål. Hvis ikke, lykkes man ikke. I hele perioden fra 2001 til 2005 økte forskjellene i Norge fordi det aldri var noe mål for høyresiden å redusere de økonomiske forskjellene. Derfor har jeg heller ingen tro på at høyresiden vil jobbe internasjonalt for å redusere de økonomiske forskjellene mellom land. Jeg hørte aldri at Peter Skovholt Gitmark og representanter fra Høyre var ute og kritiserte når Verdensbanken stilte krav om privatisering, om nedskalering og nedbygging av offentlige tjenester, som Verdensbanken bl.a. gjorde i strukturtilpasningsprogrammene sine på 1990-tallet. Jeg har aldri hørt høyresiden være ute og protestere mot det, som altså var et påtrykk internasjonalt for å føre høyrepolitikk i utviklingsland. Men nå kommer Peter Skovholt Gitmark opp og sier: Hvorfor i all verden vil dere at utviklingsland skal drive en politikk for rettferdig fordeling? Vel, det skal jeg si ham. Det er fordi vi mener at det er det som er den vellykkede oppskriften. Noe annet vil være naivt. La meg gi én god begrunnelse for hvorfor det er sånn. Representanten Skovholt Gitmark spurte hvor langt vi vil gripe inn i et skattesystem i et utviklingsland. Vel, vi kan komme med anbefalinger, vi kan komme med påtrykk. Men jeg vil f.eks. si at et land som har fryktelig lav skatteandel – kanskje mellom 10 og 20 pst.; i Norge ligger vi på 44 pst. av brutto nasjonalprodukt – hvis man ligger nede og selv har så lav skatteinngang, synes ikke jeg det er urimelig at når vi ber alenemødre på Tøyen stille opp med skattepenger for å finansiere utvikling i utviklingsland, i fattige land, skal vi jammen sørge for at også de rikeste i det landet er med på å bidra og sørger for utvikling og fattigdomsbekjempelse i sitt eget land. Det mener jeg er et rimelig krav, og jeg mener at en politikk som ikke har det kravet, er en naiv utviklingspolitikk som jeg mener at det norske folk ikke bør føre.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Jeg synes det har vært en god debatt. Jeg skal svare på spørsmålene fra Peter Skovholt Gitmark – ikke dra i gang en ny diskusjon. Siden det er jeg som har det siste innlegget, skal jeg være forsiktig med å polemisere. Men la meg begynne med å si at jeg mener det er problematisk, sett fra min innfallsvinkel, at Høyre i for liten grad virker å være opptatt av hvordan den økonomiske veksten fordeles. For hvis man sier vekst først, og så tar vi det andre i politikken etterpå, ender man veldig fort opp i en situasjon der man nettopp får pengeansamling, maktansamling og en skjevfordeling av makt. Det undergraver etter min oppfatning både demokrati og mulighet for deltakelse. Jeg tenker at en av de viktige erfaringene vi har fra den tiden da vi gikk fra å være lutfattige til å bli et av verdens rikeste land – i løpet av de siste 100 årene – slik Torkil Åmland var inne på, var nettopp at vi var opptatt av at måten vi fordelte verdiskapingen i produksjonen på, skulle være mer rettferdig. Nettopp det å jobbe fram fagbevegelse og bondeorganisasjoner, som sørget for at inntektene av produksjonen og inntektene av landbruket ble fordelt langs hele verdikjeden helt fra starten av, var det sentrale i diskusjonen. Hadde en sagt at nå lar vi på en måte pengene gå opp, og så får vi ta formuesskatt til slutt, vet vi akkurat hvordan det hadde gått. Da hadde høyresiden sagt at formuesskatt er vi imot, for det er dumt, og så får en ikke til en fordelingspolitikk. Det er jo nettopp politikken som fører til fordelingen i hele denne kjeden, som er sentralt. For å unngå å polemisere – la meg svare på spørsmålet om Holmås vil tvinge fram endringer i andre lands skattesystemer. Jeg skal svare litt utvidet på det. Når det gjelder ideen om tvang: Det er veldig begrenset hva et land kan gjøre ved å tvinge. Men vi kan stille betingelser for bistand, og det tenker jeg vi skal gjøre. Det mener jeg er helt riktig. Ta følgende eksempel: Vi driver f.eks. med Olje for Utvikling. Olje for Utvikling driver vi med i veldig mange land som har olje. Hvis vi gjennom vårt Olje for Utvikling-program bidrar til å øke skatteinntektene, inngangen av inntektene til et land, f.eks. gjennom økt produktivitet, og vi ser at pengene fordeles bare til noen få – de kommer ikke hele landet til gode – er det da et land vi skal prioritere å drive Olje for Utvikling-arbeid i? Når det gjelder Skatt for utvikling, er det akkurat det samme. Hvis vi gjennom våre programmer bidrar til å øke skatteinntektene til et land, mens de velger å samle pengene på noen få hender, skal vi da bruke norske bistandspenger på det landet? Og til slutt: Hvis vi bruker penger til utdanning, mens vi ser at landet selv nekter å øke skatteinntektene sine for å bidra til nettopp å mobilisere nasjonale ressurser for å ta over ansvaret for denne utdanningen, er det da riktig at vi skal gjøre det?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-18:
Jeg har forståelse for at statsråden ikke kan ta det på sparket. Men for dem som er opptatt av dette, skal jeg bare gjøre oppmerksom på at statsråden har svart Stortinget i forbindelse med den saken vi nå behandler, og hun har avsluttet sitt svar med følgende: «Etter min vurdering er Stortingets vedtak av statsbudsjettet for 2012 på dette punktet fulgt opp.» I den grad man mener noe annet, og det tror jeg vel egentlig mange her gjør, så håper jeg man bruker de kanaler man har for å se på dette på nytt. Så til spørsmålet: Har regjeringen gjort seg opp en mening om hvorvidt de betydelige ekstrautgiftene som Oslo-politiet hadde i forbindelse med Nobels fredspris, skal dekkes av Oslo-politiet selv, eller skal det dekkes fra sentralt hold?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-12-18:
Jeg har lyst til å takke statsråden for svaret. Jeg vet at statsråden er engasjert i dette, og mener og føler det. Det er godt med politikere som har et skikkelig engasjement, og som har beholdt det hele sin politiske karriere. Det hadde jeg lyst til å starte med. Det statsråden egentlig etterlyser, er en skikkelig dugnad. Det er også derfor jeg har tatt opp dette på den måten jeg har gjort i dag – fordi dette handler om å bekjempe de holdningene og den ukulturen som ligger til grunn for noen av de eksemplene som jeg tok opp. Utfordringen er å få folk flest og hjelpeapparatet til å skjønne at mens nordmenn flest, når de er barn, gradvis får mer og mer frihet og ansvar, får de vi snakker om her, mindre og mindre frihet jo eldre de blir – spesielt jentene. Det er sånn at man nesten ikke kan skjønne hvordan spesielt en del av jentene overvåkes på absolutt alle plan. Det er nærmest et rent Stasi-apparat ute og følger med på hver eneste ting som jentene gjør. Hvis de er på Oslo City eller hvor det måtte være, ringes det hjem til dem for å fortelle hva de har gjort, om det passer seg, og om det passer med familiens ære. Så er det spørsmål om hvordan vi greier å sørge for kunnskap i alle deler av hjelpeapparatet, fordi veldig mange blir redde når de hører at dette har med kultur og religion å gjøre. Man går ikke inn i debatten om hva den kulturen eller den religionen egentlig er for noe. Man trenger rett og slett dybdekunnskap om hva de såkalte – jeg kaller dem det – kulturene består i, og hva de såkalte religiøse budene bunner i. Det er faktisk sånn at i islam er det ikke spesielt klart at homofili er en synd. Det er nesten klarere i kristendommen. Men det forutsetter at man har en religionsforståelse og en kulturforståelse som er mye bedre enn den er i dag hos veldig mange, sånn at de har muligheten til å «face» og stille de kritiske spørsmålene til f.eks. foreldre og slektninger. Situasjonen er et kommunalt ansvar. I skoler i Oslo er det i hvert fall veldig mange tegn som tyder på at det ikke er alle rektorer og lærere som faktisk tar det ansvaret og gjør jobben sin når det gjelder å beskytte de ungdommene som de er satt til å beskytte. Jeg står her med en veileder som er utformet til barneverntjenesten. Den er jeg veldig spent på å se hvordan barnevernet håndhever, for det forutsetter veldig stor grad av kulturell forståelse og kompetanse å gjennomføre det som står i denne veilederen. Når det gjelder holdningene på asylmottakene, tror jeg man kan ta en runde med en del av asylmottakenes ledere, som faktisk har signalisert at unge homofile som er der, må oppføre seg – dvs. at de må skjule at det er homofile på asylmottakene. Det er en fallitterklæring, og også et eksempel på mangel på vilje og kunnskap i en offentlig etat, som jeg håper statsråden kan komme …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-12-18:
Det ser ut som fungerende leder for Skeiv Verden nikker, så da blir det nok noe av i januar. Jeg har lyst til å takke for en bra debatt. Karin Andersen var inne på at den generelle utviklingen i Norge har vært positiv. Det kan jeg skrive under på selv. Mens jeg tidligere aldri ble spurt om hva slags privatliv jeg hadde, spør alle nå: Skal du ikke ha barn? Det sier jo sitt om at vi generelt sett har kommet ganske mye lenger enn f.eks. i 1993. Så slik sett har det generelt vært en god utvikling. Det er grunn til å huske på at Norge er et unntak i verden, ikke bare når det gjelder rikdom, men også når det gjelder menneskerettigheter – at de gjelder alle, inkludert dem som er glad i noen, men som tilhører en seksuell minoritet. Det er viktig å huske på at det grunnlaget som er etablert der, er det vi skal møte nye landsmenn og andre med. Det er viktig at vi beholder det grunnlaget. Det er ikke nødvendigvis en selvfølge. Jeg synes det er viktig med det perspektivet som Andersen også er inne på, at vi ikke må gjøre dette til en oss-og-dem-debatt, for dette er patriarkalske strukturer som vi har sett avarter av, uavhengig av hvilken religion det er snakk om, eller i andre sammenhenger. Det er for så vidt interessant å se på lovverket i Iran, som har frivillig seksuell omgang. Da straffes den passive part med dødsstraff, mens den aktive part straffes med 100 piskeslag. Det vil si at hvis man liksom er litt kvinne, skal man ha dødsstraff, men hvis man nesten er litt mann, holder det med noen piskeslag. Det synliggjør hvor likt mye er når det gjelder å jobbe for likestilling mellom kjønnene – det er veldig mange paralleller her. Jeg synes det er viktig å huske på at vi, som sagt, er et unntak. Det er finanskrise. Vi ser at det er naboland som har ganske kraftige utfordringer knyttet til høyreekstreme holdninger som kommer. Hvis vi ser at naboland rundt oss begynner å få oppblomstring av den typen kulturer, vil vi kunne bli påvirket. Vi er heller ikke så godt vaksinert i storsamfunnet til å kunne støtte de personene som jeg først og fremst snakker om i dag. Vi ser utviklingen i deler av FN-systemet, hvor det er nye allianser på gang som jeg ikke vil si er spesielt heldige. Her er det viktig at Norge har en rolle, for dette handler om å bygge kulturer, bygge verdier. Da er alle norske politikere nødt til å stå sammen. Det kan jo også være en liten påminning frem mot 2013 at når vi skal krangle om det ene og det andre frem mot valget, er det noe vi er nødt til å stå sammen om. Det er noen grunnleggende verdier i det norske samfunn som vi ønsker å bevare, sånn at vi ikke bruker opp ammunisjonen og skytset på hverandre, når vi trenger å stå sammen om noe som er langt viktigere enn deler av det vi holder på med da. Da var vel tiden ute. Jeg har lyst til å vise et bilde. Det er av en person som ikke turte …
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-12-18:
… å åpne og å fortelle sin historie.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
La meg starte med å takke for veldig varmende og hyggelige ord fra representanten Oktay Dahl. Så sender jeg den rosen tilbake, for det er et engasjement som også representanten Oktay Dahl har tatt med seg gjennom mange år. Det vet jeg godt. Det er bra, for engasjement kan bringe verden videre. Det vet vi. Så har jeg lyst til å gi ros til organisasjonen Skeiv Verden, som har gjort en kjempejobb. Det er en liten organisasjon, men de har utrettet mye, og med ganske stor risiko for seg sjøl og for sine. Det koster å være pionerer. Det gjør alltid det. For noen koster det mer enn for andre, og det å vite og verdsette det, er viktig. Frivillige gjør en kjempeviktig jobb på dette området, de viser vei. Enkeltpersoners historier er noe av det som virkelig bidrar til å åpne både hjerter, ører og øyne på politikere og på myndigheter. Sjøl om det koster, skal de vite at det betyr noe – de gjør en forskjell. Det er også godt å kunne bruke de erfaringene man har som er så vonde, til noe positivt, sånn at andre i hvert fall ikke trenger å oppleve det samme som en sjøl. Det er en verdi i seg sjøl. Så vil jeg også si at jeg, som statsråd også for barnevernet, hvor vi opplever mye usikkerhet knyttet til dette med kultur og kulturforskjeller, er opptatt av å si at vi bør bli mer opptatt av det som forener, enn av det som skiller. Det som bør forene, er menneskerettighetene – å slå ring om dem og ikke være så engstelig for å forklare, bortforklare og finne alle mulige løsninger enn dem man ellers ville ha valgt, å stille seg det enkle spørsmålet: Hva ville være godt nok for mitt barn, eller et såkalt etnisk norsk barn, og så gå etter den linja og følge det man ellers ville gjort, og ikke begynne å lete etter alle mulige andre måter å gjøre det på. Kultursensitivitet er viktig, men kulturrelativisme i spørsmål knyttet til menneskerettigheter og ikke minst til barns rettigheter er helt uakseptabelt, og vi må få en slutt på å tenke på den måten. Men da må man også trygge ansatte som står i ganske tøffe situasjoner, bistå dem og virkelig stå der og støtte dem når de skal ta krevende valg og jobbe for utsatte grupper. En del av det som oppleves av innvandrerbefolkningen som er homofile eller LHBT-personer i dag, er jo mye av det samme som mange heilnorske har opplevd oppigjennom, og som de også opplever i ulik grad i deler av samfunnet vårt den dag i dag. Så vi må jobbe på bred front og på mange områder, og vi må heller ikke bli sjølgode oppi dette.