André Oktay Dahl (Høyre), 2004-03-11:
I likhet med saksordføreren er jeg glad for at et enstemmig odelsting ser ut til å legge til grunn som et prinsipielt utgangspunkt at det ikke er den kontrollerte, i dette tilfellet regjering og forvaltning, som etter skjønnsmessige vurderinger selv skal kunne bestemme hva kontrolløren, Riksrevisjonen, skal få se eller ikke se. Det er Riksrevisjonens oppgaver som danner utgangspunktet for hva Riksrevisjonen skal få innsyn i, etter lovteksten som den foreligger. Både forvaltningen, Regjeringen og Riksrevisjonen bør i likhet med saksordføreren være tilfreds med at Stortinget legger til grunn at den nye bestemmelsen om Riksrevisjonens innsynsrett verken innebærer en innskrenkning eller en utvidelse av innsynsretten i forhold til gjeldende formelle praksis. Tidligere i dag har det gjentatte ganger blitt understreket at Riksrevisjonen er Regjeringens og forvaltningens beste venn. Dette poeng synes jeg det er grunn til å gjenta og fremheve. Alle er tjent med at feil, mangler eller kanskje også misligheter avdekkes. Det er faktisk en grunnleggende sikringsmekanisme for demokratiet. Når vi understreker at Riksrevisjonens oppgaver må danne utgangspunktet for det nærmere omfanget av innsynsretten, er det imidlertid i dette perspektivet også viktig å understreke at Riksrevisjonen ikke er forvaltningens og Regjeringens kollega. Med det mener jeg at Riksrevisjonen må være varsom med å tolke sine oppgaver utvidende. Til nå har Riksrevisjonen med ytterst få unntak balansert på den rette siden mellom politiske vurderinger og kontroll. At vi nå – enstemmig, ser det ut til – vedtar den nye paragrafen om et av Riksrevisjonens viktigste virkemidler for å gjennomføre en av sine omfattende og de siste 20 årene utvidede oppgaver, innsynsretten, er det en tillitserklæring til at Riksrevisjonen fortsatt er bevisst på at dette skillet er der, og viderefører sin virksomhet som forvaltningens beste venn og vaktbikkje. Når det gjelder hva jeg som jurist mente om alternativet til innsynsregulering fra Stoltenberg-regjeringens side, som senere fikk foreløpig tilslutning fra den sittende regjerings side, har jeg for lenge siden fått med meg at det ganske ofte er en stor forskjell mellom jus og politikk. Debatten i dag er vel for så vidt nok et eksempel på det. Jusen er for mange utelukkende et redskap for å gjennomføre politiske mål. Jeg er ikke sikker på om jeg alltid deler den vurderingen. I denne konkrete lovsaken konstaterer jeg imidlertid at saksordfører og jeg og den øvrige komiteen har lagt til grunn Riksrevisjonens utkast til lovregulering av innsynsretten, med de nødvendige presiseringer i merknads form. At den loven vi vedtar i kveld, tilfeldigvis samsvarer med mesteparten av konklusjonen jeg hadde i den spesialoppgaven som representanten Hall Arnøy sikter til, er jeg selvfølgelig glad for. Jeg skal ikke legge skjul på det. Selv om det, som saksordføreren sa, ikke akkurat er stor interesse for denne saken blant folk flest, må det være lov å nyte det man innimellom føler at man har vært med og bidratt til. At det ikke alltid er slik i dette hus, kan vel de fleste skrive under på. Og når man først blir kategorisert som en utmerket representant, er det spesielt hyggelig at man hører det fra en saklig, godt forberedt og gjennomført redelig og seriøs representant fra et parti som står langt fra meg politisk, nemlig SV. Så er det sagt. Når det gjelder forslaget om utsatt offentlighet, synes det å være sentralt for oss å understreke at det faktisk er Riksrevisjonen selv som ved gjentatte anledninger har tatt opp behovet for endringer i offentlighetsloven. I 1993 ble det en anmodning til Stortinget, som da førte fram til Harlem Brundtland-regjeringens forslag. I 2000 la Riksrevisjonen fram sitt lovforslag. I replikken til saksordføreren antydet representanten Valle at hun stilte spørsmål ved motivene for at Høyre nå går inn for utsatt offentlighet, og hva som eventuelt har skjedd siden sist, og det ble vel også fulgt opp av representanten Hove. Jo, det som har skjedd siden sist, er at Riksrevisjonen på vegne av sine ansatte har ytret et enda klarere ønske om en slik paragraf som en sikring av at man kan få arbeidsro i den perioden man er i en forberedende og undersøkende fase, slik at det ikke gis et misvisende bilde av den virksomheten man er satt til å revidere. Slik jeg oppfatter det, er flertallets intensjon først og fremst å gi en støtte til de ansatte i Riksrevisjonen, så de kan få gjennomføre de oppgavene de er satt til å forvalte, på en best mulig måte. Det er ikke først og fremst et anslag mot offentligheten. Jeg synes vel enkelte representanter tar innlegg fra tidligere debatter om offentlighetsloven som gjelder helt andre spørsmål, og trykker på repeat-knappen. Jeg vil si avslutningsvis at Riksrevisjonen har kommet med en bestilling, og nå har da omsider et flertall levert det Riksrevisjonen bad om.