Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Grunnloven er folkets lov. Sånn var det da den ble vedtatt for 200 år siden, og sånn er det i dag. Den la grunnlaget for vårt folkestyre og vårt demokrati. Grunnloven slo ettertrykkelig fast at makten utgår fra folket, og at all maktutøvelse måtte ha legitimitet i folket, men den var også et viktig bidrag i å anerkjenne folket som samfunnets omdreiningspunkt. At vi valgte å bygge vår nasjon på verdier som humanisme og likeverd, forteller noe om anerkjennelsen av det enkelte mennesket og av folket som samfunnets bærende kraft. Sånn sett er Grunnloven ikke bare en manifestasjon av våre rettigheter som borgere, vår frihet og vår ukrenkelighet, den er også utgangspunktet for et moderne menneskesyn. Grunnloven gir oss frihet, men den gir oss også rettigheter til å utøve vår frihet. Å skrive «frihet» på et papir gjør ingen friere. Det er når vi som borgere får mulighet og rett til å utøve friheten, at friheten vi har fått, er reell. Derfor er det naturlig at Grunnloven også tar opp i seg sosiale, økonomiske og kulturelle rettigheter. Dette er rettigheter som plikter staten å legge til rette for at borgerne kan leve gode liv, rettigheter som gir borgerne mer frihet. Det styrker Grunnloven, det styrker folket, og det styrker oss som nasjon. Det moderne Norge er et flerkulturelt Norge. Flerkultur er ikke noe nytt i vårt land, men det er relativt nytt at man gir flerkultur status og anerkjennelse. Det er ikke minst noe den samiske befolkningen har opplevd nå, etter mange tiår med knallhard fornorsking, som rammet et folk, men som også rammet enkeltmennesker, i form av at barn ble sendt bort på internatskole for å lære norsk, ved at folk ble tvunget til å skifte etternavn for å få lov til å eie jord, og ved at mange mennesker så seg nødt til å ta avstand fra språket, fornekte sin bakgrunn, for å finne en plass i det norske samfunnet. Menneskerettighetsutvalgets leder, Inge Lønning, og resten av utvalget la fram et forslag til fornyelse av Grunnloven § 108, om retten til samisk språk, kultur og samfunnsliv, slik at det skulle gå uttrykkelig fram at samene er et folk eller urfolk. Begrunnelsen var og er at vekten er flyttet fra samene som minoritet, til samene som urfolk, noe som første gang ble framsatt og grundig omtalt i Samerettsutvalgets første utredning i 1984. Det er synd at en sånn anerkjennelse av samene som folk eller urfolk ikke får flertall i denne salen i dag, fordi Høyre og Fremskrittspartiet stemmer imot. Det står i veldig klar kontrast til Kongens veldig klare utsagn da han åpnet Sametinget i 1997, da han slo fast at staten Norge er etablert på territoriet til to folk, nemlig nordmenn og samer. Jeg mener at først og fremst Høyre, som har stått i front, faktisk, for en paragraf som anerkjenner samene som folk eller urfolk i Menneskerettighetsutvalget, og deretter la det inn som grunnlovsforslag i forrige periode, for nå å si nei til det, har et stort forklaringsproblem. Det sier noe om Høyres grunnleggende konservative samfunnssyn når de i dag stemmer nei til å slå fast at statens myndigheter skal legge forholdene til rette for at samene som urfolk kan sikre og utvikle sitt språk, sin kultur og sitt samfunnsliv. En grunnlov skal speile sin tid. Moderne norsk samepolitikk er tuftet på at samene har urfolkstatus nasjonalt og internasjonalt, og det er synd at Høyre og Fremskrittspartiet ikke bidrar til en grunnlov i pakt med vår tid på dette området.