Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Jeg avsluttet i fjor høst min innledning i tilsvarende debatt om justisbudsjettet med å understreke de holdninger og løsninger som samler bred politisk oppslutning. Jeg tror det i seg selv bidrar til å skape trygghet for folk flest og troverdighet hos politikere. Politikk består ofte i å rendyrke motsetninger. Selvsagt er det meningsforskjeller, men det forventes – og jeg mener vi politikere her har et ansvar – at en finner de samlende løsninger som gir resultater i arbeidet mot kriminalitet og for et tryggere samfunn. Som i fjor er det min oppfatning at justiskomiteens innstilling legger vekt på dette. Ja, det er hovedinntrykket – hvis en da ser bort fra den lille kappestriden mellom Høyre og Fremskrittspartiet om å fremvise de største økningene i sitt alternativ. I kriminalitetsbekjempelse er årsaker og virkemidler sammensatt og krever av oss politikere at vi beveger oss under overskrifter og symbolpolitikk. Det finnes ingen enkle løsninger. Jeg er tilfreds med at komiteen legger til grunn to hovedstrategier, nemlig forebygging og reaksjon. Søkelyset må rettes både mot det ansvar den enkelte har for egne handlinger, og mot de forhold i samfunnet som innvirker på kriminalitetsutviklingen. Det sier seg selv at dette ikke kan løses innenfor justissektoren alene. Arbeiderpartiets strategi er derfor en helhetlig politikk, der arbeid til alle, sosial trygghet og rettferdighet står sentralt. Det forebygger og demper sosiale og etniske motsetninger, kriminalitet og vold. Et godt oppvekstmiljø for barn og unge er også god kriminalpolitikk – faktisk sentralt – for å forhindre en kriminell løpebane. Vi trenger en forsterket innsats for barn og unge i risikosonen, i samspill mellom hjem, skole, frivillige, barnevern, politi og andre offentlige etater. Det skal settes grenser og reageres på uakseptabel atferd. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med et tettere og mer forpliktende samarbeid mellom de aktuelle etater når det gjelder tidlig innsats overfor utsatte barn og unge. Vi må bryte grensene. I komiteinnstillingen har vi påpekt at taushetsplikten ikke må bli et hinder for å gi barn nødvendig hjelp. Tvangstiltak og reaksjoner ved alvorlige atferdsproblemer bør settes inn tidligere enn dagens regelverk gir mulighet for. Jeg ser med interesse fram til Regjeringens forslag til en handlingsplan for å motvirke kriminalitet blant barn og unge. Det er en nær sammenheng mellom utøvelse av kriminelle handlinger og bruk av rusmidler. Arbeidet med å bekjempe kriminalitet kan derfor ikke skilles fra arbeidet mot rusmiddelmisbruk og – ikke mindre viktig – tilbudet for rusmiddelmisbrukere. På den annen side må dårlige livsvilkår aldri få bli en unnskyldning for å skade andre. Vi har som utgangspunkt at kriminalitet og vold er uakseptabelt og skal reageres raskt på. Her er mye ugjort. Arbeiderpartiet mener at en helhetlig politikk må legges til grunn også innenfor justissektoren. Vi trenger forbedringer innenfor alle ledd, fra politi og etterforskning via domstolene til Kriminalomsorgen. Her er det ikke bare snakk om flere ressurser, men også om organisering og rutiner. Komiteen har i denne sammenheng utførlig understreket behovet for resultatmåling i de ulike etater, ut fra en målsetting om raskere saksavvikling. Flaskehalser må avdekkes og ansvar plasseres. Hurtigere straffesaksavvikling er også viktig for å redusere behovet for varetektsfengsling. En har over lengre tid – og jeg mener med rette – kritisert praktiseringen av brev- og besøkskontroll eller -forbud og lengden på varetektsperioden for en del tilfeller. Jeg mener det nå er på tide å drøfte i Stortinget bruken av varetekt i sin helhet, på bakgrunn av bl.a. Europarådets torturovervåkningskomites rapport. Bekjempelse av og reaksjon mot voldskriminalitet må fortsatt være et av de høyest prioriterte områdene innenfor straffesakskjeden. Jeg vil her trekke fram vold mot kvinner og seksualisert vold, former for overgrep som dessverre altfor lenge har fått liten oppmerksomhet. En handlingsplan er bra og vil forhåpentligvis også bidra til endrede holdninger og fokusering. Tall fra politiet viser at vold i privat bopel utgjør den største gruppen av anmeldte voldstilfeller. Vi vet at det er store mørketall. Dette kan også knyttes til saker om overgrep mot kvinner med annen etnisk bakgrunn. Krisesentrene opplever urovekkende økning i antall innvandrerkvinner som søker ly og hjelp. I et forebyggende perspektiv skal vi ta med oss tall som viser at 90 pst. av ungdom som er registrert som voldsutøvere, selv har vært vitne til eller blitt utsatt for vold i hjemmet. Både seksuelle overgrep og annen hjemmevold kan være vanskelig å dokumentere, etterforske og føre for retten. Mens voldtektsanmeldelser øker, synker antall saker som resulterer i tiltale og iretteføring. Ut fra voldtektssakenes karakter og hensynet til offeret mener Arbeiderpartiet at det bør være særlig aktuelt å vurdere frister på dette området når det gjelder tiden mellom anmeldelse og til saken kommer opp for domstolene, tilsvarende den prøveordning de har i Sverige. Dette minner meg på den alvorlige utviklingen av organisert kriminalitet i nynazistiske miljøer og i MC-miljøer i vårt naboland, miljøer som bruker trusler og kriminelle handlinger for å lamme rettssystemet. Dette skal vi være på vakt mot, selv om slike miljøer ikke har fått tilsvarende omfang i Norge. Men vi ser tendenser. Det understreker at vi må ha et fungerende overvåkningspoliti, at politiet må sikres metoder og internasjonale samarbeidsmuligheter, og at en når det gjelder beskyttelse av vitner og personer i straffesakskjeden, må møte denne utfordringen. At jeg hittil ikke har nevnt budsjettet, skyldes ikke at jeg vil unndra meg ansvar. Jeg mener tvert imot at budsjettforslaget fra Regjeringen og avtalen mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene innebærer en videre satsing på justissektoren. De som karakteriserer rammene som uansvarlig lave, bidrar samtidig med en kraftig selvkritikk når det gjelder inneværende års budsjett og kompromisset fra i fjor høst. I fordelingen innad på justissektoren har vi tidligere sagt at vi i utgangspunktet kunne ønske oss mer på kriminalomsorgens område, særlig fordi et samlet storting etter behandlingen av kriminalomsorgsmeldingen i fjor høst hadde ambisjoner. Vi har imidlertid gjennom justeringer sørget for at bl.a. driften i kriminalomsorgen er noe styrket. Når det nye lovverket for kriminalomsorg kommer på plass neste år, må vi fylle det med aktivitet og innhold. Det krever personell og penger. Kriminalomsorg er viktig først og fremst av hensyn til folks behov for trygghet, lov og orden, men også av hensyn til lovbryteren. De innsatte skal på et eller annet tidspunkt tilbake til samfunnet. I dag er ny kriminalitet det sannsynlige resultat for de aller fleste. Politi- og lensmannsetaten har en svært viktig oppgave i kriminalitetsbekjempelse, og har de senere årene derfor fått – og får – betydelige bevilgningsøkninger. En særlig oppmerksomhet har vært knyttet til mulighetene for nyutdannede studenter fra Politihøgskolen. Med dagens enstemmige komiteinnstilling kan alle nyutdannede politistudenter i år 2000 se fram til en arbeidsplass i etaten. Oslo politidistrikt har spesielle utfordringer når det gjelder bekjempelse av kriminalitet. Jeg er fornøyd med at Oslo-politiet er sikret økte midler til sine arbeidsoppgaver. Når dette politidistriktet nå er skilt ut som egen budsjettpost, vil vi igjen etterlyse en klargjøring av kostnadsmessige behov når det gjelder de spesielle hovedstadsoppgavene Oslo-politiet skal ivareta. I denne sammenheng vil jeg imidlertid også legge vekt på at flere byer og bynære områder registrerer noe av den samme kriminalitetsutviklingen som hovedstaden – et forhold som må ivaretas i den interne ressursfordelingen. Samtidig vil jeg påny gjenta at politi- og lensmannsetaten skal være synlig og tilgjengelig i nærmiljøet. Vi skal sikre et desentralisert politi og operative tjenestesteder integrert i lokalsamfunnet. Videreutvikling og effektivisering av politi- og lensmannsetaten må ha som en viktig målsetting å frigjøre ressurser til å styrke den utadrettede og direkte kriminalitetsbekjempende virksomheten. I trontalen gav vi uttrykk for et ønske for kriminalitetspolitikken inn i et nytt århundre – offeret i sentrum. De fleste blir heldigvis ikke utsatt for kriminelle handlinger, men for den som blir det, er det en tragedie, og det skaper utrygghet for langt flere. Vi skal ta på alvor frykten mange har – begrunnet eller ikke – for å bli offer for kriminalitet. Alt arbeid og alle tiltak som rettes inn mot vold og kriminalitet, må dypest sett gjøres for å beskytte og gi støtte til ofrene, eller for å unngå at noen blir offer for overgrep mot egen person eller eiendom. Jeg søker her felles politisk målsetting. Offeret i sentrum betyr å styrke hjelpen, støtten og erstatningsordningen til ofrene. Offeret i sentrum betyr større oppmerksomhet i rettssystemet og at det er viktig med raskere saksbehandling. Offeret i sentrum betyr å gjøre en større innsats der problemet er størst, f.eks., som jeg har nevnt, ved vold knyttet til den private sfære. Offeret i sentrum betyr at vi setter sterkere søkelys på forhold som bidrar til utvikling av kriminalitet for å øke tryggheten og unngå at noen blir offer. Kort sagt: Offeret i sentrum understreker at vi må legge vekt på helheten i kriminalitetspolitikken. Da er jeg tilbake ved utgangspunktet: justiskomiteens innstilling, som gir uttrykk for felles målsettinger og bred politisk enighet. Det er det beste utgangspunkt for at vi skal lykkes i å bekjempe kriminalitet og sikre tryggheten i vårt velferdssamfunn.