Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Som det har kommet fram av et foregående innlegg, har Fremskrittspartiet aldri lagt skjul på sin prinsipielle holdning vedrørende avtalefestet pensjon. Vi har alltid vært meget skeptiske og tilbakeholdne når det gjelder selektive ordninger, uansett hvem og hva de måtte rettes mot. Fremskrittspartiet mener at avtalefestet pensjon er akkurat en slik selektiv ordning. Her er det snakk om betydelige pensjonsytelser som kun noen arbeidstakere kan dra nytte av. Personlig ser jeg selvsagt tanken om førtidspensjon som god for enkelte arbeidstakere. Her tenker jeg spesielt på arbeidstakere som har stått i fysisk hardt arbeid i hele sitt liv, noe som helsen kanskje bærer preg av i tillegg – uten at dette kvalifiserer til eksempelvis uføretrygd eller andre ytelser. Dette kan spesielt dreie seg om kvinner som har stått i tunge omsorgsyrker i lang tid, det kan dreie seg om skiftarbeideren som har jobbet ubekvem arbeidstid i 30, kanskje 40, år, og som, i tillegg til det, kanskje har hatt fysisk hardt arbeid. Her mener jeg det må fokuseres på mer fleksible ordninger om pensjonsalder. Dette må selvsagt tilpasses det økonomiske nivået, men det er, som det også er sagt, grunn til bekymring når vi registrerer at utgiftsøkningene til AFP over statsbudsjettet i 1998 var på 304 mill. kr, og det forventes at disse utgiftene vil stige til 437 mill. kr i 2000. Hvis en ser disse tallene i sammenheng med at andelen eldre i befolkningen øker generelt, og at pensjonsytelsene øker, ser vi hvilke utfordringer vi vil få i forhold til å finansiere disse «obligatoriske » pensjonsytelsene. Mange arbeidstakere har allerede i dag avtaler om tilleggspensjoner. Disse er av en eller annen merkelig grunn beskattet. Kanskje burde en i større grad også se på slike avtaler når de rettes inn mot eventuelle førtidspensjoner. Her må myndighetene, partene i arbeidslivet, utvise vilje til å se på dette som en investering i at man kan klare å stå arbeidslivet fullt ut på grunn av de tidligere nevnte årsakene. Men i utgangspunktet mener Fremskrittspartiet at 67 år bør være gjeldende aldersgrense for avgang fra yrkesaktiv tilværelse. Når det gjelder Regjeringens forslag i Ot.prp. nr. 60 for 1998-99 om et nytt delpensjonssystem for kombinasjon av pensjon og arbeidsinntekt basert på et såkalt pro rata-prinsipp, vil Fremskrittspartiet støtte dette. Dette forslaget vil innebære at pensjonen blir fastsatt i forhold til hvor meget arbeidsinntekten blir satt ned. Fremskrittspartiet mener det må være riktig at man innskrenker muligheten for AFP-pensjonistene til å få en høyere disponibel inntekt når yrkesaktiviteten blir redusert, enn det de hadde som fullt yrkesaktive. Her må selvsagt prinsippet om at det må lønne seg å arbeide få sin rettmessige plass. Det var dette som slo meg da representanten Fossum holdt sitt innlegg, for jeg synes å erindre at Arbeiderpartiet hadde et slagord som sa at det måtte lønne seg å arbeide. Nå dreide hele innlegget til representanten Fossum seg om fagbevegelsen og partene i arbeidslivet. Jeg vil utfordre representanten Fossum i forhold til det, for jeg tror faktisk at partene i arbeidslivet, og ikke minst arbeidstakerne, har stor forståelse for en slik endring som blir gjort her. Jeg tror ikke arbeidstakerne eller partene i arbeidslivet er interessert i at det skal være forskjellige ordninger, og at en skal tjene mer på å gå av med pensjon enn om man hadde vært i arbeid. Jeg syns også det er litt merkelig at representanten Fossum igjen drar fram dette med boliglån og ventelønnsordning, og i dette tilfellet AFP, særlig rettet mot Fremskrittspartiets og Høyres prinsipielle syn på dette. For det representanten Fossum sier, innebærer at partene i arbeidslivet faktisk skal bestemme utgiftene på statsbudsjettet. Videre får representanten Fossum det til å lyde som om det kun er Arbeiderpartiet og ingen andre som har en dialog, og en god dialog, med partene i arbeidslivet. Det må være helt feil. Jeg syns at den regjeringen som vi har nå, har hatt en brukbar dialog med partene i arbeidslivet, og jeg syns faktisk også at Fremskrittspartiet har det. Jeg syns også det er litt merkelig i forhold til det hun sier om det som blir gjort her, for her har det faktisk aldri eksistert en avtale. LO kom ikke med noen uttalelse om dette, fordi det ikke ble enighet, og da er det merkelig at hun i denne saken snakker om partene i arbeidslivet og taler deres sak. Fremskrittspartiet vil altså støtte det forslaget som foreligger, men vil fortsatt legge vekt på vår prinsipielle holdning, at vi er imot hele AFP-ordningen.