Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2017-06-15:
Denne stortingsmeldinga er primært ei sikkerheitspolitisk melding. Men ho avspeglar òg korleis regjeringa ønskjer at sikkerheitspolitiske omsyn skal påverke utanrikspolitikken elles og utviklingspolitikken. Norsk – og internasjonal – sikkerheit er ei sentral statsoppgåve. Kristeleg Folkeparti er einig i at Noreg skal vidareføre dei lange linjene i norsk sikkerheitspolitikk. Me skal bevare dei sterke transatlantiske banda og vidareutvikle det langsiktige sikkerheitspolitiske samarbeidet med USA. Me skal bidra til å fornye og styrkje NATO-alliansen sitt kollektive forsvar. Me skal styrkje norsk forsvarsevne – ikkje minst i nord. Me skal vidareutvikle samarbeidet med Russland basert på felles interesser og ein fast og føreseieleg politikk. Me skal styrkje internasjonal rettsorden og FN – og fremje menneskerettar, rettsstat og demokrati. Me vil arbeide aktivt for balansert, gjensidig, irreversibel og verifiserbar atomnedrusting og ikkje-spreiing av masseøydeleggingsvåpen. Dette er me einige om. Lat meg også føye til at Noreg har ein god tradisjon for å støtte internasjonalt arbeid for rustingskontroll og nedrusting ikkje berre når det gjeld masseøydeleggingsvåpen, men òg når det gjeld konvensjonelle våpen. Eit rustingskappløp fører til meir våpen på begge sider og gir ikkje nødvendigvis større sikkerheit og mindre risiko for krig. Gjensidig forpliktande rustingskontroll er derfor viktig. Her har militære stormakter eit særleg ansvar. Det er altså kontinuitet i hovudlinjene, men presiseringar om to nye vektleggingar. Den europeiske og nordiske dimensjonen i norsk sikkerheitspolitikk skal styrkjast. Det er Kristeleg Folkeparti einig i. Det er nyttig å byggje tettare sikkerheitspolitisk samarbeid med utvalde europeiske allierte, dvs. Frankrike, Nederland, Storbritannia og Tyskland. Noreg må bidra til auka europeisk sivil og militær krisehandteringsevne, effektiv yttergrensekontroll, tett politi- og etterretningssamarbeid og antiradikaliserings- og integreringstiltak. Kristeleg Folkeparti ønskjer i tillegg ei sterkare vektlegging av arbeidet for demokrati, menneskerettar og rettsstat. Me må styrkje multilaterale institusjonar som arbeider for dette, og vidareutvikle folkeretten. Det er betre at retten blir følgd, enn at makta rår. Innsatsen i Europas ustabile nabolag bør òg styrkjast. Korleis det bør skje på bistandsområdet, vil eg kommentere nærare under debatten som kjem litt seinare i dag. Det er vanskelegare å ta stilling til regjeringa sin strategi for norsk innsats i sårbare statar og regionar, sidan strategien ikkje er lagd fram for Stortinget. Den konkrete oppfølginga vil eg derfor kome tilbake til seinare. Når det gjeld forholdet mellom sikkerheitspolitikken og utviklingspolitikken, er Godal-utvalet si Afghanistan-evaluering viktig. Rapporten fastslo at norsk innsats berre lykkast i å få Noreg til å vere ein god alliert, ein mislykkast i å skape sikkerheit, stabilitet og demokratisk utvikling i Afghanistan. Rapporten viser òg dilemmaet ved å skulle bruke utviklingspolitikken til å fremje sikkerheitspolitiske mål. Dette kunne vore meir belyst i meldinga. I høyringa om saka blei det frå eksperthald bl.a. påpeikt at auka vektlegging av land i Nord-Afrika kan svekkje fattigdomsorienteringa. Som eksempel blei det nemnt at talet på fattige i Tunisia er 2 pst., mot vel 70 pst. i Malawi. Men dette får me sikkert anledning til å kome tilbake til seinare her i Stortinget.