Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-05-07:
Jeg vil takke Arbeiderpartiet og SV for å ha satt temaet på dagsordenen. Årsaken er sjølsagt at det har blitt mer arbeidslivskriminalitet, og det rokker ved noe av fundamentet i samfunnet, nemlig rettferdig konkurranse og et trygt arbeidsliv. Trygghet for inntekt er en forutsetning for et godt familieliv, og jeg håper at arbeidslivspolitikken etter hvert får en enda større plass i samfunnsdebatten, for det er helt grunnleggende viktig at det er på plass. Når vi snakker om arbeidslivskriminalitet, snakker vi om noe som er ulovlig, og jeg vil understreke det, det er ulovlig, og det er etter min vurdering definisjonen av noe som er kriminelt. Og når det er kriminelt, har det konsekvenser for arbeidsgiveren ved urettferdig konkurranse, for arbeidstakeren ved utryggheten, og for samfunnet ved at en har et inntektstap, og at en får flere konflikter i samfunnet. Det er mange tiltak som må settes inn, det er mange tiltak som er nødvendige for å få en sunn kultur, men det viktigste etter min vurdering er lovverket, det å ha et klart lovverk som regulerer dette. For oss i arbeids- og sosialkomiteen er det arbeidsmiljøloven som er mest sentral, og det å klargjøre lovverket, klargjøre reaksjonene som inntreffer når en bryter lovverket, er svært viktig. Det har bestandig vært arbeidslivskriminalitet, men nå har det som sagt blitt verre, og etter min vurdering har det blitt verre etter år 2000, da vi fikk endringen i arbeidsmiljøloven som følge av Blaalid-utvalget, som var en tilpasning til EØS-avtalen. Det har videre blitt mer krevende etter utvidelsen av EU i 2004. Dermed ble det vanskeligere å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for dem som arbeidet i Norge. Det har også blitt en forverring ved at vi har fått et enda større omfang av fri bevegelse av arbeidsfolk. Det er dermed vanskelig å stoppe den sosiale dumpingen, stoppe arbeidslivskriminaliteten på grensen. Det må derfor en endring til på dette avgjørende punktet, slik at de som tar arbeid i Norge, er sikret fast jobb og bolig før arbeidsstart, for dermed å ha bedre oversikt over det som er sentralt i arbeidslivet. Jeg vil utfordre statsråden på noen punkter. Det første gjelder identitetskort som viser sanntidsinformasjon for de personene det gjelder – hvem de er, hvor de arbeider, hvem de arbeider for, og hvilken arbeidshistorikk de har. Det trengs identitetskort med sanntidsinformasjon, som må framvises, slik at kontrollmyndighetene til enhver tid har oversikt over hva som er fakta når det gjelder arbeidsforholdet. Videre trengs det en informasjonsutveksling mellom de statlige etatene. De viktigste etatene er Arbeidstilsynet, Nav, skatteetaten, politiet og de kommunale etatene, bl.a. kemner/skatteoppkreverkontor og plan- og bygningsetaten. Her er det krevende utfordringer knyttet til taushetsplikt, men det må løses, slik at disse organene kan samarbeide. Videre må det strengere reaksjoner til, med gebyrer og straffer, slik at de som er på denne galeien, vet at her er det en reaksjonsmåte som virkelig svir, noe det ikke er i tilstrekkelig grad i dag. Det fjerde og siste punktet er uanmeldte tilsyn, slik at det er en risiko for å bli tatt. Vi kan ikke bare ha anmeldte tilsyn. Virkelighetens verden er annerledes. Til slutt vil jeg også understreke behovet for flere fagorganiserte, både på arbeidsgiversiden og på arbeidstakersiden. Den norske modellen forutsetter en stor grad av organisering, og det vet vi – ut fra historiske erfaringer – også gir den beste produktivitetsutviklingen, fordi en har tillit til arbeidslivet. Senterpartiet stemmer for, slik det går fram av innstillinga. Når vi stemmer mot forslag nr. 11 og forslag nr. 12, som går ut på å innføre dette innenfor samtlige politidistrikter, og et samarbeid med universiteter og høyskoler, betyr ikke det at vi er motstandere av det. Det kan være hensiktsmessig, kanskje, men vi vil prioritere andre tiltak først. Derfor stemmer vi slik vi gjør. Jeg tar opp forslag nr. 13.