Bent Høie (Høyre), 2016-06-06:
Riksrevisjonen har gjort en grundig revisjon av samhandlingsreformen og pekt på viktige utviklingspunkter for helse- og omsorgstjenesten. Rapporten fra Riksrevisjonen, den årlige samhandlingsstatistikkrapporten fra Helsedirektoratet, følgeforskningen i regi av Forskningsrådet og tilbakemeldinger fra Helsetilsynet – er alle gode bidrag i arbeidet med å skape og utvikle pasientens helsetjeneste. Riksrevisjonen peker på at kommunene, etter samhandlingsreformen, har tatt over pasienter som tidligere ble liggende ferdigbehandlet i sykehus. Dette er en ønsket utvikling, men det gjenstår noen utfordringer før vi er helt i mål. Blant annet gjelder dette kompetansen i den kommunale helse- og omsorgstjenesten, noe også Riksrevisjonen påpeker. Riktig kompetanse har stor betydning for kvalitet og kapasitet i tilbudet. Å styrke kompetansen i helse- og omsorgstjenesten krever systematiske tiltak som gjør det attraktivt å jobbe i kommunen og videreutvikle seg som medarbeider i den tjenesten. Regjeringen har lansert Kompetanseløft 2020, og bare i 2016 bruker vi øremerket 1,2 mrd. kr for å følge opp dette som en plan for rekruttering, kompetanse og fagutvikling i de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Jeg kjenner meg derfor ikke igjen i representanten Kolbergs framstilling av at regjeringen ikke følger opp sine løfter på dette området. Målet med planen er å bidra til en faglig sterk tjeneste og sikre at den kommunale helse- og omsorgstjenesten har tilstrekkelig og kompetent bemanning. De lovpålagte samarbeidsavtalene skal bidra til bedre samhandling mellom tjenestenivåene og sikre helhetlige og godt koordinerte tjenester. Samarbeidsavtalene har gitt resultater i form av mer samhandling på tvers. Det går fram av en undersøkelse fra Deloitte og tilbakemeldinger fra Nasjonalt nettverk for implementering av samhandlingsreformen. God ledelse, styring, forvaltning og utvikling forutsetter at kommunen har tilgang på data om tjenestenes innhold, aktivitet og resultater. I dag mangler vi i betydelig grad den type data for deler av tjenesten, men dette kunnskapsgrunnlaget skal bli bedre. Vi arbeider nå med å etablere et kommunalt pasient- og brukerregister, som komiteen avga en positiv innstilling om i forrige uke. Etableringen skal skje trinnvis, og første versjon skal etter planen være operativ i 2017. Data fra det nye registeret vil gi ny kunnskap om helsetilstanden i befolkningen og faktorer som påvirker denne. Den type kunnskap er nyttig i planlegging, styring, finansiering og evaluering av tjenestene – og dermed for innovasjon og kvalitetsutvikling. Opplysningene i registeret skal også kunne brukes til statistikk, helseanalyser, kvalitetsforbedring, beredskap, forebyggende arbeid og til forskning. Registeret skal være åpent. Både myndigheter, pasienter og befolkningen for øvrig vil ha tilgang til dataene. Etableringen skal skje trinnvis, og, som sagt, første versjon er planlagt operativt til neste år. Riksrevisjonen skriver at tilbudet til pasienter med rusavhengighet og psykiske helseutfordringer ikke er styrket i takt med nedbyggingen av døgnplasser i spesialisthelsetjenesten. Helt fra vi tiltrådte i regjering har vi vært helt klare på at vi prioriterer psykisk helse og rus. Samtidig gjør vi pasientene og fagmiljøene en bjørnetjeneste om vi bare snakker om døgnplasser i spesialisthelsetjenesten. Evaluering av de oppsøkende behandlingsteamene viser at behovet for døgnplasser går ned dersom behandlingen blir mer tilpasset den enkelte pasients behov. Selv om antall døgnplasser i spesialisthelsetjenesten er redusert, har antall utskrivninger og polikliniske konsultasjoner økt. Det er med andre ord flere pasienter som får hjelp også i spesialisthelsetjenesten. Jeg har tiltro til at kommunene vil prioritere psykisk helse- og rusarbeid, men den forrige regjeringen manglet vilje til å inkludere psykisk helse og rus da virkemidlene i samhandlingsreformen ble innført, og dette har hatt konsekvenser for kommunenes prioriteringer – det viser denne rapporten. Det gjør vi noe med. Vi har avskaffet den kommunale medfinansiering, og vi innfører nå plikt til kommunalt øyeblikkelig hjelp døgnopphold for psykisk helse og rus. Betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter skal innføres så raskt som mulig. Jeg skal komme tilbake senere til noen av de andre virkemidlene på dette området. Jeg har også behov for å kommentere diskusjonen rundt kommunal medfinansiering. Dette var et punkt i samhandlingsreformen da den ble innført, som det var uenighet om. Partiene som sitter i regjering i dag, og våre støttepartier, var også den gangen imot kommunal medfinansiering. Årsaken til dette var at den var begrenset til noen få diagnoser som i all hovedsak rammer våre eldste pasienter. Det fantes ikke på det tidspunktet, og heller ikke nå, noe faglig grunnlag for å hevde at eldre pasienter med denne typen sammensatte diagnoser kommer for tidlig inn i spesialisthelsetjenesten – tvert imot. Det er mye som tyder på at de kommer for sent til spesialisthelsetjenesten og får avklart sin sykdomssituasjon. Det å da innføre et så kraftig virkemiddel økonomisk for at disse pasientene i enda større grad skulle bli holdt tilbake i kommunehelsetjenesten, var det ikke, og er det ikke, grunnlag for, og derfor oppfylte vi vårt valgløfte om å avskaffe den kommunale medfinansieringen. Det andre var at jeg hørte kritikk om at en skulle ha ventet på resultater. En tilsvarende, men sterkere ordning ble innført i Danmark, der har de lengre erfaring, og ordningen hadde heller ikke, så vidt vi ser, noe dokumentert effekt i Danmark. Dessuten medførte ordningen en betydelig usikkerhet i svært mange kommuner fordi det var veldig mange kommuner som opplevde at deres utgifter i den kommunale medfinansieringen oversteg de midlene som var overført. Det betydde at kommunene istedenfor å gjøre som enkelte representanter her framstiller det som, nemlig å satse på positive og forebyggende tiltak, i realiteten så seg nødt til å kutte i sine helse- og omsorgstjenester når de gjorde opp sine budsjetter for å budsjettere med den usikkerheten som den kommunale medfinansieringen innebar. Dette, samlet sett, var bakgrunnen for at regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, avskaffet ordningen. Opprettelsen av kommunalt øyeblikkelig hjelp døgnopphold for pasienter med somatiske sykdommer i kommunene er et av de sentrale virkemidlene i samhandlingsreformen. Følgeforskningen viser varierende effekt, og at effekten i sterk grad avhenger av hvordan tilbudet er organisert, og om det faktisk brukes. Vi vet at beleggsprosenten mange steder er lav, men at den øker etter hvert som tilbudet blir kjent. Årsaken til den lave beleggsprosenten er bl.a. kompliserte innleggelsesrutiner og manglende involvering av fastlegene. Men vi vet også at tilbudet benyttes av de rette pasientene, og vi vet at øyeblikkelig hjelp-innleggelser i sykehus går ned der de kommunale plassene brukes. Tilbudet er nytt og ble først lovpålagt 1. januar i år. Vurderingen av ordningen må derfor ta høyde for dette. Jeg er overbevist om at her må vi gi kommunene og helsetjenesten noe bedre tid for å sikre en bedre bruk av disse plassene. Det er selvfølgelig krevende for sykehusene at det er tatt ressurser fra dem og overført til kommunene for å etablere disse tilbudene som ikke brukes fullt ut, og samtidig får sykehusene den samme tilgangen på pasienter, men vi vil jobbe for at dette tilbudet i større grad tas i bruk, og dermed i større grad også avlaster behovene i spesialisthelsetjenesten. Jeg er glad for at Riksrevisjonen bidrar til å sette disse spørsmålene på dagordenen, men det er for tidlig å trekke bastante konklusjoner om effektene av virkemidlene, men jeg er ikke i tvil om, som flere har vært inne på, at dette er en retningsreform og en riktig retningsreform, men det er likevel viktig å minne om at dette var en retningsreform der de økonomiske virkemidlene fikk en veldig dominerende plass, mens innholdet for tjenesten fikk en svært begrenset plass. Dette var også det den politiske diskusjonen handlet om da Stoltenberg II-regjeringen la fram samhandlingsreformen, der opposisjonen samlet seg for å ha en forhandling med regjeringen om innholdet i reformen, en invitasjon som ble avslått av den daværende regjering. Mange av de punktene som Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre den gang var enige om var helt nødvendige tiltak i tillegg til de økonomiske virkemidlene i samhandlingsreformen, viser etter min oppfatning denne riksrevisjonsrapporten var helt riktige påpekninger. Det var en retningsreform, men den manglet i stor grad et innhold utover de økonomiske virkemidlene. Innholdet er i veldig stor grad lagt fram nå og har fått sin tilslutning i Stortinget, ikke minst gjennom stortingsmeldingen om primærhelsetjenesten. Det som er situasjonen når historien om samhandlingsreformen skal skrives, er nettopp at innholdet i reformen, forutsetningene for de tjenestene som det er nødvendig at kommunene har for å kunne oppfylle intensjonen i reformen, er den kommunereformen som nå er iverksatt. Jeg tror at en vesentlig forklaring på hvorfor samhandlingsreformen inneholdt en retning, men ikke et innhold, var utfordringen knyttet til rett og slett å beskrive omfanget av tjenester i kommunene som var nødvendig for å lykkes med samhandlingsreformen i en regjering der det ikke var enighet om behovet for en kommunereform. Primærhelsemeldingen og samhandlingsreformen og den retningen som samhandlingsreformen legger opp til, er etter min oppfatning en av de mest sentrale og vesentlige begrunnelsene for den kommunereformen som en nå er i ferd med å gjennomføre. Det vil kreve høyere kompetanse i kommunene, slik som loven som er sendt ut på høring i dag, stiller krav om, der en stiller krav om at alle kommunene skal ha lege, sykepleier, fysioterapeut og jordmor fra 2018, at alle kommunene skal ha psykolog, ergoterapeut og tannlege fra 2020, og at en stiller krav om, som nå også er sendt på høring, at alle fastleger skal være spesialister i allmennmedisin eller under spesialisering. Den opptrappingsplanen for rusfeltet som Stortinget har sluttet seg til, der vi i løpet av de kommende fem årene skal bruke i all hovedsak 2,4 mrd. kr mer på å bygge opp sammensatte, gode tilbud til rusavhengige i kommunene, er en vesentlig del av innholdet for at denne reformen skal lykkes, men det vil kreve tverrfaglige team som jobber sammen med spesialisthelsetjenesten – samhandle sammen, men dermed også bredere kompetanse i kommunene enn det dagens kommunestruktur gir grunnlag for. Det er derfor viktig at vi nå tar steget over i det som i realiteten er innholdsreformen i retningen, og det er gjennomføringen av primærhelsemeldingen og også de mye klarere forpliktelsene til samhandling som også følger av Nasjonal helse- og sykehusplan. Dette er ikke gjort over natten, men jeg er helt overbevist om at det som nå gjøres, er riktig – det skulle bare ha blitt startet samtidig med at reformens retning hadde blitt innført.