trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Ja, alt vi grunnlovfester, gir et ekstra vern. Men det gir også en ekstra mulighet for at man blir mindre fleksibel, slik også Menneskerettighetsutvalget pekte på. Jeg må nok en gang si at jeg ikke kjenner til at det er gjeldende politikk i Fremskrittspartiet at vi skal si opp gjeldende konvensjoner om menneskerettigheter som vi har sluttet oss til, der også asylretten inngår. Jeg vil kanskje heller bekrefte at det er gjeldende politikk. Det har vi sluttet oss til per i dag, og så får fremtiden vise hva det så måtte bli.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Da tror jeg nesten jeg har lyst til å svare representanten på samme måte som jeg svarte til det første spørsmålet fra Abid Q. Raja, at jeg vil komme fyldig tilbake til dette i mitt hovedinnlegg – det kommer litt senere i dag – der jeg også går gjennom vår stemmebegrunnelse for hvorfor vi ikke vil grunnlovfeste f.eks. retten til utdanning. Nå må man ikke få den oppfatning at vi ikke er for rett til utdanning – tvert imot. Dette er også lovfestet i de ulike konvensjoner vi har sluttet oss til. Men jeg skal love representanten at det skal jeg komme fyldig og godt tilbake til i mitt hovedinnlegg.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
I saka om asyl er det slik at det ikkje vil påverka rettstilstanden sjølv om ein legg retten til å søkja asyl inn i Grunnlova. Frå Amnesty International veit me at retten til å søkja asyl er den menneskeretten som i dag er veldig sterkt utfordra i verda, og at ei grunnlovfesting kan gje denne retten betre beskyttelse mot skiftande politiske straumar. Eg lurer på om Framstegspartiet meiner at denne menneskeretten ikkje er viktig. Kvifor kan ikkje Framstegspartiet vera med på å få denne inn i Grunnlova, så lenge han ikkje vil endra rettstilstanden?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Det er gjerne sånn at Framstegspartiet brukar å kalla seg partiet for folk flest og seia at dei skal sørgja for alle. Likevel skal i dag Framstegspartiet stemma imot å grunnlovfesta at alle har rett til utdanning. Dei skal også stemma imot å grunnlovfesta at alle har rett til grunnleggjande helsehjelp. Det er vel sånn at dei skal stemma imot alle dei økonomiske og sosiale rettane som er føreslått av Menneskerettsutvalet. Da lurar eg på: Kvifor ønskjer og vil ikkje Framstegspartiet sikra gjennom Grunnlova at alle skal ha rett til utdanning, og at alle skal få helsehjelp når dei treng det?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Me i Arbeidarpartiet synest det er viktig at me i denne paragrafen kan tydeleggjera religionen. Eg trur at ein i samfunnet generelt har den oppfatninga at det ikkje alltid er lov å kritisera – iallfall ikkje alle – religionar. Derfor synest eg ei tydeleggjering er veldig viktig. I paragrafen som er komiteens tilråding til vedtak, står det: «Alle har rett til å ytre seg frimodig om statsstyringa, religion og kva anna emne som helst.» Når det står «statsstyringa», kvifor kan det ikkje også stå «religion»?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
I ei skulebok som eg fann, kunne eg lesa: «For over 2000 siden levde en romersk dikter som het Lukrets. Han skrev en tekst om at religion gjorde menneskene ulykkelige og redde. De fikk mange plager av å tro på de skumle gudene som de selv hadde skapt.» Det stod vidare: «Dette er et eksempel på religionskritikk i oldtiden.» Ytringsfridom gjeld sjølvsagt også religion. Men me i Arbeidarpartiet vil gjerne styrkja det ved å få inn religion i § 100, slik at han vert til: «Alle har rett til å ytre seg frimodig om statsstyringa, religion og kva anna emne som helst.» Reell ytringsfridom er heilt grunnleggjande i eit demokratisk samfunn. Maktpolitiske omsyn kan ikkje brukast for å kvela fri debatt. Difor er det viktig med eit sterkt juridisk vern av ytringsfridomen. Retten til å ytra seg fritt om religion er omfatta av den generelle ytringsfridomen, og ein kan sjølvsagt seia at «kva anna emne som helst» sikrar religion. Me i Arbeidarpartiet vil likevel løfta det opp og tydeleggjera ytringsfridomen, slik at han omfattar retten til religionskritikk. Det er slik at religiøse institusjonar ofte kan ha særleg stor innverknad på enkeltindivid, og difor er kanskje religion eit område der det er ekstra viktig med ytringsfridom. Sjølv om ikkje alle ytringar er like verdifulle, og det jo bør vera ein balanse mellom kva ein bør ytra, og respekt for religionen til menneske, må likevel religionskritikk verta ein sjølvsagt del av den offentlege debatten. Difor kjem Arbeidarpartiet til å støtta endringa av § 100. Eg har lyst til å avslutta med å seia at eg synest det har vore ei fin veke, først da me vedtok nynorsken for ei veke sidan. I dag tek me eit godt steg, me får rettar for barn inn i Grunnlova, me får rett til utdanning, rett til arbeid og næring, og mange fleire. Det er positivt, men eg skulle ønskja at me kom litt lengre. Eg hadde håpa at Høgre kunne ha snudd i nokre saker, så kunne me kanskje ha fått fleirtal, f.eks. for asyl, levestandard og helse. Men uansett synest eg me skal gleda oss over det me får til, og satsa på at resten kjem etter kvart.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Da tar jeg også opp forslagene i sakene nr. 1 og 2.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg kan bekrefte det som representanten Andersen her refererer til når det gjelder merknader og forståelsen av familiebegrepet. Det er et utvidet familiebegrep, slik som det er beskrevet her. Grunnen til at vi likevel er opptatt av at «familie» som begrep blir trukket inn i dette forslaget, bygger jo på de internasjonale menneskerettighetskonvensjonene, som er tydelige på dette, og også på en anbefaling fra Lønning-utvalget. Men familiebegrepet her er beskrevet deskriptivt og er ikke et uttrykk for noe normativt, utover at det sier at familien som institusjon er en grunnleggende enhet i samfunnet.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg bekrefter det som jeg sa i sted: Dette er en deskriptiv beskrivelse av «familie», og derfor er det et utvidet familiebegrep en her legger til grunn, noe det er gjort rede for i merknadene av en samlet komité.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg regner med at SV kan svare for seg selv når det gjelder hva de ønsker å være med på – primært og subsidiært. Jeg merker meg at representanten Raja bruker ordet «hestehandle» om det å se to viktige grunnlovssaker i en sammenheng. Jeg har en helt annen oppfatning av vårt bidrag i så henseende. Vi bidro til å få en enighet om språk som faktisk også Venstre sluttet seg til, og som gjorde at vi fikk en modernisering av grunnlovsspråket med både en bokmålsutgave og en nynorskutgave. At vi da valgte å legge vekt på også innholdet i den sammenhengen, hvor visse bestemmelser og ikke minst visse formuleringer av bestemmelser i menneskerettighetsdelen av Grunnloven ble trukket inn, handler om å få til løsninger som en kan velge å slutte seg til eller ikke slutte seg til. Resultatet ble slik det er beskrevet i innstillingen fra komiteen.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Politikk handler om å finne fram til konstruktive løsninger i samarbeid med andre. Det håper jeg at også representanten Raja merker seg. Hvis en skal finne fram til konstruktive løsninger, må en søke enighet på den måten at en ikke alltid får gjennomslag for sitt primære forslag og av og til må velge nr. 2-løsninger, men samtidig må det være løsninger som en kan stå inne for. Det er poenget: å se flere ting i sammenheng, enten det gjelder veistubber eller hva det nå gjelder, handler om å skape politisk tilslutning til en sak. Jeg oppfatter det som har skjedd i denne saken, som et konstruktivt bidrag til å skape den enigheten som tydeligvis var i Stortinget med hensyn modernisering av språket, og jeg velger å se det i sammenheng med viktige formuleringer i flere av paragrafene når det gjelder menneskerettighetene i Grunnloven.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg vil først takke for rosen Raja gir til Kristelig Folkeparti for å ha bidratt til en løsning når det gjelder språket. Det merker vi oss. Takk skal du ha for det.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Når det gjelder retten til liv, vil jeg for det første si at for Kristelig Folkeparti er rett til liv en av de aller mest sentrale menneskerettighetene. Derfor er det viktig å få den på plass, slik den bl.a. er uttrykt i Verdenserklæringen og i andre FN-konvensjoner. Kristelig Folkeparti har gjennom flere perioder fremmet et forslag til rett til liv – som representanten Raja helt riktig siterer – fra unnfangelse til naturlig død. Det er et prinsipp som har vært fremmet i flere perioder, og vi har ikke med det prinsippet tatt stilling til hvordan praksis skal gjennomføres når det gjelder lovgivningen på de ulike feltene. Men det er et prinsipp som vi ønsker å få på plass, at livet defineres på den måten.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg kan helt og fullt bekrefte den forståelsen som representanten Kolberg her gir uttrykk for. Det er en beskrivelse av familien som er gjort for å si noe om et utvidet familiebegrep. Det mener vi det er godt grunnlag for å kunne gjøre, med tanke på både Lønning-utvalgets innstilling og de andre dokumentene som ligger til grunn for behandlingen av denne saken i dag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Det foreligger ikke noen skriftlig avtale, men det foreligger en enighet, som innstillingen fra komiteen viser, om hva en vil stemme for primært, og hva en vil stemme for subsidiært. Det ligger i innstillingen fra komiteen, både i den saken og i andre saker. Så vidt jeg kjenner til, har flere av partiene vist hvordan en vil stemme subsidiært – også Venstre faktisk – i en del saker, og det er vel ikke noe mer spesielt enn at en forteller de andre folkevalgte, og resten av den norske befolkning, hvordan en tenker seg subsidiære løsninger hvis en ikke får gjennomslag for sitt primære syn.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Partiene Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne har tilkjennegitt at de kan støtte – ikke alle primært, men subsidiært – formuleringene i § 103 om familien som grunnleggende enhet. Man legger da til grunn et utvidet familiebegrep som er redegjort for i innstillingen. Men dette gjelder ikke Høyre og Venstre. Da har jeg lyst til å spørre: Hva slags oppfatning av familiens rolle i samfunnet har Venstre, som verken primært eller subsidiært kan gi sin tilslutning til en slik formulering?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg hører at representanten Raja sier at han har et helt annet syn på familien enn både Kristelig Folkeparti og de andre partiene jeg listet opp, har. Hva slags syn har Venstre på familiens rolle i samfunnet? Det har jeg lyst til å få vite.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Jeg ba om ordet fordi jeg synes det var interessant og samtidig, må jeg si, litt spesielt når representanten Tetzschner karakteriserer familieformuleringen i § 103 som «slagg», hvis jeg oppfattet det rett. For meg er slagg noe som en ønsker å kvitte seg med, noe som en ønsker å kaste på båten. Det blir sagt at det er uinteressant å støtte fordi den ikke kan prøves rettslig. Formuleringen som er foreslått av Lønning-utvalget og det forrige storting, «familien er en grunnleggende enhet», angripes sterkt av Tetzschner fordi en ønsker seg formuleringen «den grunnleggende enhet». Jeg skal være enig i at det kanskje kunne vært en enda bedre formulering. Men da må en jo spørre hvorfor ikke Høyre foreslo en annen formulering i forrige stortingsperiode hvis en var opptatt av familien, som jeg klart opplever at en sier både i merknader og ellers, og her ikke har foreslått det som en egentlig ønsker. Da har jeg lyst til å spørre videre: Hva med de ØSK-rettighetene som Høyre støtter? Retten til arbeid, hvordan skal den prøves rettslig? Er det også «slagg», men som en likevel velger å støtte. På meg virker tenkningen fra Høyre lite konsekvent. Jeg synes det kan oppfattes som at Høyre, til tross for gode merknader om familiens funksjon i samfunnet som institusjon, i dag gjennom sin stemmegivning signaliserer at familien ikke får plass i Grunnloven og dermed i praksis bidrar til å redusere istedenfor å styrke familiens betydning i samfunnet. De sentrale menneskerettigheter skal ha et innhold som ikke bare skal kunne prøves rettslig, men jeg trodde også vi var enige om at de skulle ha en verdimessig og politisk funksjon som signaliserer noe om hvordan vi ønsker å bygge dette samfunnet. På meg virker det som om Høyre her velger å se bort fra en veldig viktig side ved inkorporering av menneskerettighetene i Grunnloven. Til slutt: Jeg er glad for at vi i dag er med og innlemmer sentrale menneskerettigheter i Grunnloven. Vi kunne ha tenkt oss enda flere, men vi tror likevel at vi på denne måten er med og ruster oss som mennesker og samfunn til å møte alt det som måtte true menneskerettighetene i nåtid og framtid. Så vil jeg bare helt til slutt presisere at i Innst. 186 S er Kristelig Folkeparti ved en feil ikke blitt med i komiteens flertall vedrørende § 104 fjerde ledd. Jeg gjør oppmerksom på at Kristelig Folkeparti skal være med som en del av dette flertallet og støtte dette forslaget. Vi skulle vært skrevet inn i dette flertallet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-05-13:
Mitt innlegg vil omhandle Grunnloven § 100. En av de tøffeste nasjonale debattene vi har hatt siden jeg kom på Stortinget, i 2005, har handlet om ytringer om religion. Noen tegninger som mange av oss ikke forsto kraften av, vekket enorme følelser. Fortsatt er det vanskelig å forstå for mange av oss hvor sterke følelser noen tegninger kan skape. I Norge så vi det i demonstrasjoner senest i 2010. Vi opplevde at vår ambassade i Syria ble brent ned. Det var en meget stor debatt. Så debatten om ytringsfrihet og religion hører ikke fortiden til, men er høyst relevant fortsatt. La meg begynne litt med det bildet som henger bak oss her. Hvis vi ser i døra der, står Nicolai Wergeland, og han som står og leser, er Falsen. Begge de to er forkjempere for jødeparagrafen. Da bildet ble malt, klarte sønnen til Nicolai Wergeland, Henrik Wergeland, å kjempe igjennom at den ble fjernet, før dette bildet faktisk ble malt – på 1880-tallet. Men historien vår om religionsfrihet slutter ikke der. Under annen verdenskrig gjeninnførte Quisling i 1942 jødeparagrafen ulovlig – og ble også dømt for det. Jeg selv har trodd at da var det på en måte slutt på grunnlovsdiskriminering, men paragrafen om jesuitter sto faktisk i Grunnloven helt til på 1950-tallet. Det er ikke den fjerne fortid, så § 16 om at alle innbyggere har rett til fri religionsutøvelse, er særdeles viktig. Religionsfriheten skal framfor alt sikre minoritetens rett til religionsutøvelse, og vår egen fjerne og nære historie viser hvor viktig den paragrafen er. Men like selvfølgelig som trosfriheten mener jeg retten til å ytre seg kritisk om religion er. § 100 sikrer, sånn som den er i dag, den retten. Grunnen til at Senterpartiet ikke går inn for endringen som er blitt foreslått, er ikke at vi er imot ytring imot religion, for det er en naturlig del av samfunnsdebatten. Men § 100 løfter, sånn som den står i dag, fram ett særskilt område man skal ytre seg imot, nemlig statsstyrelsen – de som har maktmonopolet. Men så står det også understreket i paragrafen at man kan ytre seg fritt på ethvert annet samfunnsområde og om «hvilken som helst annen gjenstand», som det står i Grunnlovens språk. Vi i Senterpartiet mener det er rett å løfte fram statsstyrelsen som det ene, tydelige elementet – de som sitter med maktmonopolet – mens man kan ytre seg kritisk om alle andre områder. Men vi ønsker ikke å trekke fram religion særskilt. Derfor er det vi stemmer imot den endringen – ikke fordi vi er imot religionskritikk, for det mener jeg er en veldig viktig naturlig del av en samfunnsdebatt, men vi mener at det er viktig å løfte fram det aller viktigste, ytringsfrihet for alle, men påpeke at man også kan være kritisk mot statsstyrelsen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
I dag debatterer vi vår grunnlov. Vi skal stemme over hvordan vi vil ha det framover, i en ny tid, og lage ny historie. I år har vi lett for å se 200 år bakover, men det aller viktigste for oss er faktisk å ha en grunnlov som ikke bare bærer bakover, men også bærer framover. Jeg kan si det på en annen måte: Grunnloven vår er fundamentet eller kjelleren i huset Norge, og i dag forsterker vi kjelleren for at huset Norge skal stå bedre framover. Vi legger inn menneskerettigheter, ytringsfrihet, rett til familie og rett til liv, for å nevne noe. Retten til liv, det at mennesket har en egenverdi, uavhengig av arveegenskaper, uavhengig av kjønn, uavhengig av psykiske eller fysiske egenskaper, alder eller hudfarge – at alle mennesker har en verdi i kraft av det å være menneske – dette aktualiseres i den debatten vi har i samfunnet vårt i dag, og ikke bare slik det en gang var. Jeg kan gi et eksempel på hvordan debatten er i dag når det gjelder retten til liv. Det gjelder lille Ole og hans familie. Ole har på en måte gitt et ansikt til retten til liv, synes jeg. Hans mor fikk vite at Ole ikke var forenlig med liv. Ole viser oss noe annet. «Ethvert menneske har rett til liv», er det som blir flertallsbestemmelsen i dag. Ole blir med og reiser dette spørsmålet for oss: Er det et slikt samfunn vi ønsker å bygge framover, hvor vi har plass? I kraft av det å være menneske har vi altså en egenverdi, også når vi ikke kan yte så mye som alle andre, enten det er fra begynnelsen av livet, vi blir syke midt i livet eller vi ikke kan yte så mye som før fordi vi blir gamle og skal gå til en naturlig død. Det er også viktig for oss som nasjon, tenker jeg, og for Kristelig Folkeparti, å ha en politisk styring og legge en retning for hvordan vi vil forvalte alt det nye som vil komme av teknologi, som kan være med på å blottlegge arveegenskaper og dermed degradere det enkelte mennesket som ikke ennå er født. Dets menneskeverd blir degradert før det blir født. Da har vi kanskje en holdning til dem når de blir født. På samme måte som Kristelig Folkeparti er opptatt av retten til liv fra begynnelsen av til en naturlig død, er menneskeverdet like stort mot slutten av livet. Vi kan gjerne se på det forslaget Tetzschner nevner, om å dele det som har vært vårt primærforslag og å grunnlovfeste dette med en naturlig død også. For i bunn og grunn er det slik at menneskets verdi må være i bunn for hele vår politikk, slik at menneskets verdi er lik fra livets begynnelse til en naturlig død, uavhengig av vår fysiske og psykiske helse eller annen kapasitet, fordi det er verdien av det å være menneske som er retten til liv.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Vi får aldri ei perfekt grunnlov – heldigvis. Grunnlova skal alltid vere i utvikling. Ho er det nærmaste vi har som nesten er skriven i stein, men som samtidig alltid skal vere under kritisk utvikling. Målet er at ho skal fremje og verne det gode i gode og, ikkje minst, vonde dagar. Grunnlova er sjølve samfunnskontrakten som bind Noreg saman. Ho er vår felles moralske logikk. Mens vi andre ser på menneskerettane som ein del av vår felles moral, gjer høgresida forskjell på det dei kallar borgarlege rettar og sosiale rettar. Når eg høyrer Tetzschner, får eg inntrykk av at det framleis står eit slag mellom høgresida og venstresida om kva for rettar som er viktigast. Ser vi eit nytt Høgre vekse fram, som grave opp frå fortida, som ser menneskerettane delte inn i dei borgarlege rettane på den eine sida og dei sosialdemokratiske verdiane på den andre? Samtidig ser vi andre dette i samanheng. Fridom og rettferd er to sider av same sak: utan sosial tryggheit ingen politisk fridom. På andre område utviser høgresida ein mystisk logikk i forsøka sine på å finne ut kva som er verneverdig, og kva som ikkje er fullt så verneverdig. På den eine sida skal utdanning vere ein rett, mens fri forsking ikkje skal vere det. Heller ikkje kunsten skal vernast – heller ikkje asylretten. Det gode skal ein hogge i fjell, det vonde skal ein skrive i snø. Menneskerettane, som blei til etter redslene under den andre verdskrigen, kan kallast for verdssamfunnets grunnlov. Folkesuverenitetsprinsippet fant da sin plass i to av dei mest sentrale menneskerettskonvensjonane, nemlig konvensjonen om sivile og politiske rettar og konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettar. Begge blir innleidde med likelydande artikkel: «Alle folk har selvbestemmelsesrett. I kraft av denne rett bestemmer de fritt sin politiske stilling og fremmer fritt sin egen økonomiske, sosiale og kulturelle utvikling.» I 2007 vedtok FNs generalforsamling ei identisk formulering om urfolk da deklarasjonen om urfolks rettar blei vedtatt. Artikkel 3 lyder slik: «Urfolk har rett til selvbestemmelse. I kraft av denne rett bestemmer de fritt sin politiske stilling og fremmer fritt sin egen økonomiske, sosiale og kulturelle utvikling.» Trass i at prinsippet om samars sjølvråderett er tema i dag, finst det knapt samtalerom for dette i norsk offentlegheit. Nokre vel å møte temaet med konspirasjonsteoriar og med at samar eigentleg ønskjer ein samestat. Samanes sjølvråderett er ingen trussel mot denne staten, med mindre staten har hogd fortidas samfunnsforståing i fjell. Slik som statsmakt og styresett fann nye former til det betre på begynninga av 800-talet, er det framleis rom for forbetringar i vår tid. I motsetjing til i 1814 treng demokratiet i dag å anerkjenne eksistensen av og rommet for mangfald og urfolk. Fleirtalsdemokrati kan og bør erstattast av mangfaldsdemokrati.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Eg oppfatta at representanten Tetzschner ikkje var heilt nøgd med at eg ikkje adresserte to problemstillingar som han hadde reist tidlegare, så det vil eg gjerne nytta høvet til å gjera no. Det eine var at representanten Tetzschner meiner at legaldefinisjonane i ein del av dei økonomiske, sosiale og kulturelle rettane ikkje er presise nok til at ein bør ta dei inn i Grunnlova. Det andre er at ein ved å ta dei inn der, flyttar makt. Til det første vil eg påpeika at definisjonane er presise nok til at Høgre vil vera med på å gje dei forrang i norsk rett – altså at ein ikkje berre har det inn i ordinær lov, men at ein meiner at dei er så sentrale og så viktige – og tydelegvis òg presise og gode nok – at ein vil gje dei forrang i norsk rett. Då kan det vanskeleg stå så ille til med legaldefinisjonane som representanten Tetzschner meiner. Dei konsekvensane som representanten bekymrar seg for, kan ein òg allereie få. Eg oppfatta at han var redd for at nokre kunne avkrevja rettane sine når legaldefinisjonane var så upresise, og kva ville det då innebera. Det er noko ein på sett og vis allereie kan tenkja seg kan skje, i og med at mykje av dette allereie på ulike måtar finst i norsk lov, og då er det ikkje rettsfølgjene representanten er bekymra for, men trinnhøgda, for det er trinnhøgda me her gjer noko med. Så kan ein seia at når ein endrar trinnhøgda, så endrar ein òg rettsfølgjene, men det er vanskeleg å følgja det resonnementet når ein ser at andre europeiske land som har teke inn økonomiske, sosiale og kulturelle rettar i grunnlovene sine, ikkje har gjort seg dei erfaringane som representanten her er bekymra for. Det andre er dette med å flytta makt frå politikarar til domstolen. Ja, det gjer me. Ved å ta inn dette i Grunnlova avgrensar me politisk makt. Men det er for det første ei ønskt avgrensing, og det er ei marginal avgrensing. Det er ytterkantane i samfunnet Grunnlova beskyttar, og det me kanskje ser på som sjølvsagt i dag, har me ingen garantiar for vert sett på som sjølvsagt i framtida. Så er det ei ærleg sak å seia at ein ikkje vil binda framtidas politikarar til minimumsstandardar – minimumsstandardar for fridom og verdigheit. Men det vil me. Me meiner at dei minimumsstandardane ikkje er oppe til diskusjon. Det er altså ikkje snakk om detaljerte beskrivingar som bind demokratisk valde regjeringar til å velja den eine eller den andre løysinga. Handlingsrommet politisk er ganske stort. Men det er altså ytterkanten me her definerer. Me tek i bruk det siviliserte samfunn har som ein sikkerheitsventil, nemleg maktfordelingsprinsippet, og me seier at det er nokre rettar som er så sentrale, så viktige, at me ikkje vil at dei skal vera enkle for politikarar å endra.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2014-05-13:
Det er mange fellesskap i samfunnet vårt. Noen er imidlertid av den oppfatning av at fellesskap er noe som skapes av politikere. Det kan det også være, men det er så mange andre viktige fellesskap i samfunnet som ikke er statlig styrt eller politikerstyrt. Et av disse fellesskapene er familien, som selve grunnsteinen i de mange fellesskap vi har i samfunnet. Vi i Høyre mener at familien er et naturlig, verdifullt og grunnleggende element i samfunnet, som danner viktige rammer for barns oppvekst og framtid. Vi mener at familiens stilling i det norske samfunnet må styrkes, framfor at det offentlige i stadig større grad tar avgjørelser på vegne av familien. Familien som fellesskap og grunnpilar i alle sine variasjoner i et moderne samfunn, som flere har referert til her i dag, er løftet inn i Den europeiske menneskerettskonvensjonen, som jo Norge har forpliktet seg til. Her heter det at familien er den grunnleggende enhet i samfunnet. I det forslaget til endring i § 103 som mindretallet nå tar til orde for, heter det: «Familien er en grunnleggende enhet i samfunnet.» Etter vår oppfatning er dette en svakere formulering enn Den europeiske menneskerettskonvensjonens, fordi den ikke i bestemt form peker på familien som den grunnleggende enhet i samfunnet. Grunnen til at jeg tar ordet i denne saken, er at noen har sagt at Høyre svekker familiens stilling ved ikke å stemme med mindretallet når det gjelder § 103. Etter min oppfatning er det feil. Det er faktisk mindretallet som gjør dette med sin formulering, for så lenge vi har Den europeiske menneskerettskonvensjonen og et ordinært lovverk, overstyrer konvensjonen lovverket. Tar vi dette inn i Grunnloven, overstyrer ikke Grunnloven konvensjonen. Det er altså det motsatte som er tilfellet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Kristelig Folkeparti har i flere perioder foreslått endringer i Grunnloven om retten til liv. Retten til liv er den mest grunnleggende av alle menneskerettigheter. Hva er da mer naturlig enn at denne retten også blir en del av vår grunnlov? Respekten for liv og menneskeverd er et av de grunnleggende prinsippene i vår kulturarv og preger vårt samfunn gjennom både lovgivning og etiske normer. Alle mennesker har en ukrenkelig verdi i kraft av å være menneske. Menneskeverdet kan ikke graderes, derfor er denne retten utgangspunktet for Kristelig Folkepartis politikk – at menneskelivet har uendelig verdi i alle livets faser, fra starten, unnfangelsen, til en naturlig død. Menneskeverdet er ikke betinget av kjønn, rase, alder, seksuell legning, helse eller funksjonsdyktighet. Utviklingen innenfor medisin stiller mennesket overfor stadig nye problemstillinger og utfordringer, særlig gjelder det i livets første og siste fase. Menneskeverdet skal ikke graderes – ikke ut fra fosterets alder, ikke ut fra egenskaper og sykdom. Hvem skal tale fosterets sak om ikke vi politikere, som er satt til å forvalte lovverket, skal gjøre det? Derfor mener Kristelig Folkeparti at retten til liv må bli en realitet allerede fra unnfangelsen av. Samfunnet vårt blir stadig mer komplisert, ikke minst gjelder dette på teknologiens område. Bioteknologien gir oss muligheter og kan gjøre mye for oss mennesker. Forskerne viser stadig fram sine nyvinninger, og en del av denne forskningen foregår i grenseområdet mellom liv og død, og utfordringene ligger i at vi står i fare for å krysse viktige etiske grenser. Bioteknologien rører også ved verdier som er sentrale for samfunnet vårt – menneskets verdi og et samfunn med plass til alle. På den andre sida av livsløpet vil vi løfte fram retten til å få lov til å leve. Selv om man er 80 år og kanskje har hatt hjerteinfarkt eller hjertestans, skal en få en så verdig behandling som mulig, og i livets sluttfase skal det fokuseres på verdighet og lindring. Kristelig Folkeparti mener at vi mer enn noen gang trenger en faneparagraf i vårt mest fundamentale lovverk som løfter retten til liv høyt – ikke fordi en slik paragraf alene vil føre til så mye konkret på kort sikt, men fordi den for fremtiden vil være et viktig signal til påminnelse for alle og enhver, ikke minst for lovgiverne, om grunnleggende verdier vårt samfunn og vårt lovverk er bygd på.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2014-05-13:
Rett til helsehjelp er en av pilarene i vår helse- og sosiallovgivning. Høyre har gjennom år kjempet kampen for pasientrettighetene her i Stortinget. På NRK i går kveld uttalte representanten Christensen at det hun og Arbeiderpartiet er opptatt av, er framtidens borgere. Det er selvfølgelig prisverdig og nødvendig å være opptatt av dem som kommer etter oss, det er et generasjonsperspektiv vi alle bør ha i vårt politiske virke. Men hun innrømmet også at de endringene som foreslås på helseområdet, ikke vil endre dagens rettstilstand. Historisk har Arbeiderpartiet vært tilbakeholdne – noen vil kanskje kalle dem bakstreverske – når det gjelder å innføre viktige nye pasientrettigheter, pasientrettigheter som mange av oss i dag ikke bare tar for gitt, men som er avgjørende for rask behandling og viktig helsehjelp. Rettigheter som fritt sykehusvalg og individuelle medisinske tidsfrister og rettigheter har det tatt tid før Arbeiderpartiet har gitt støtte til. Nå er de klart imot å gi pasienter rett til fritt behandlingsvalg. Det er en prinsipielt viktig forskjell mellom Arbeiderpartiet og Høyre i denne saken. Jeg har derfor liten forståelse for Arbeiderpartiets skarpe kritikk som jeg har lest – at vi svikter framtiden. Høyre arbeider kontinuerlig med å etablere rettigheter gjennom lovverket som har betydning for pasientene i deres liv nå og i framtiden, mens Arbeiderpartiet er mer opptatt av å vedta symbolske formuleringer i Grunnloven som de selv innrømmer ikke vil ha noen konsekvenser for pasientenes rettigheter eller helsehjelp. Jeg støtter derfor mitt partis konservative holdning om ikke å endre Grunnloven når det gjelder formuleringer rundt helse som kan bidra til å skape tolkning og tvil. Vi skal være oppmerksomme på at det alltid kan være en diskusjon om oppfylling av reglene, og det er viktig at det er Stortinget som selv bestemmer hvordan vi oppfyller disse helserettighetene, som vi allerede har tatt på oss gjennom menneskerettighetsloven. Det er ikke en oppgave for domstolene. Jeg er stolt av at Høyre og regjeringen kontinuerlig bedrer pasientenes rettigheter gjennom gjeldende lovverk, i tråd med våre innbyggeres behov og vår stadig sterkere mulighet til å veve et trygt og sterkt sosialt sikkerhetsnett.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-05-13:
Før jeg forklarer hvorfor jeg stemmer som jeg kommer til å gjøre, har jeg lyst til å si kort hva jeg synes om den offentlige debatten som har vært. Når man har kunnet lese i avisen at representanter fra mitt parti og Fremskrittspartiet har gått på jobb i dag for å svikte framtiden, er man nødt til å spørre seg selv om det er den type debatt man ville ha om Grunnloven. Det som burde vært en grundig debatt, har blitt en tabloiddebatt. Var det sånn vi ønsket å feire jubileet vårt? Var det ett partis trang til å få et nytt moment i historiefortellingen sin om Norge, slik de ser det, som skulle være klimaks i 200-årsjubileet? Jeg er blant dem som mener at en god debatt om Grunnloven ikke bør ofres på selvtilfredshetens alter. Det betyr også at jeg protesterer mot den tanken som jeg ser at noen har framført, at Høyre ikke er opptatt av økonomiske og sosiale rettigheter. Det er nemlig stor forskjell på det og å ville ha det inn i landets grunnlov. I det hele har jeg lyst til å si at jeg er overrasket over hvor lite offentlig debatt det har vært om denne revideringen – den største siden 1814. Kanskje er det slik, som enkelte har påpekt, at det kan være verdt å minne om Grunnloven § 112. Kan vi med hånden på hjertet si at man i valget 2013 hadde en reell og informert påvirkning på om og hvordan Grunnloven skulle revideres da man valgte hvilket parti man skulle stemme på? Jeg tror ikke det. Det har vært brukt som poeng at man skal revidere Grunnloven i jubileumsåret. Kan det hende at vekten man har lagt på det poenget, har hatt konsekvenser for forarbeidet? Kan det hende at tolkningsspørsmål ikke tilstrekkelig har blitt problematisert og vurdert? Jeg synes ikke at vi skal vektlegge de krav man vanligvis stiller til grundighet mindre når man skal revidere Grunnloven, enn når man skal gjøre lovvedtak. Det er et prinsipielt skille mellom de positive og de negative frihetene. Det at jeg mener det, betyr ikke at jeg ikke er opptatt av rett til helse. Jeg er utvetydig for det, og slik organiserer vi oss i samfunnet i dag, alle partier er enige om det uten at det står i Grunnloven. Det er en demokratisk og politisk fattet beslutning. Grunnloven forteller oss hvor statens makt stopper. Den forteller oss om maktfordelingen og de rettene vi har i kraft av å være menneske. Den beskriver frihet fra rettighetene, som er grunnlaget for at vi politisk kan innføre frihet til rettigheter i det ordinære lovarbeidet. Dersom vi tar inn ØSK-rettighetene i Grunnloven, innfører vi et annet rettighetsbegrep enn det som allerede står der. For min del, meg personlig, gjelder det alle ØSK-rettighetene, og det betyr at jeg kommer til å stemme imot samtlige.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Tidligere i denne uken besøkte jeg en skoleklasse i forbindelse med grunnlovsjubileet. Da spurte jeg om det var noen som visste hva Grunnloven egentlig er for noe. Da var det en jente som hadde lest leksen sin godt, som sa at det er den aller, aller viktigste loven vi har, og der står det om de aller, aller viktigste rettighetene våre. Det er en enkel og grei måte å si det på, men det er nok ikke helt presist. For det første er det en litt banal beskrivelse av Grunnlovens posisjon og funksjon, men i tillegg er det ikke helt riktig at de aller, aller viktigste rettighetene har vært forankret i Grunnloven. I dag skal vi vedta noen vesentlige endringer i Grunnloven. Noen viktige, grunnleggende rettigheter skal endelig innlemmes i lovverket. Vi bringer Grunnloven et skritt i riktig retning, og derfor er dette en gledens dag. Den aller, aller viktigste rettigheten, hva er det? Mitt svar er retten til liv. Derfor er jeg glad for at det i dag er mange som vil slutte opp om å få det inn i Grunnloven, men jeg synes det er beklagelig at Kristelig Folkepartis forslag om å lovfeste retten til liv fra unnfangelse til naturlig død ikke vil få det nødvendige flertall. Vi lever i en tid med enorme teknologiske framskritt, og i årene og tiårene som kommer, vil vi se teknologiske gjennombrudd som vi i dag ikke er i stand til å se for oss. Disse framskrittene gir oss uante muligheter, men de vil også komme til å utfordre oss både verdimessig og etisk. Menneskeverdet er ikke betinget av kjønn, etnisk opprinnelse, alder, seksuell legning eller funksjonsdyktighet. Jeg håper ikke at det er en kontroversiell påstand i denne salen. Da bør det etter min mening heller ikke være kontroversielt å si at ufødt liv ikke skal sorteres ut fra egenskaper. Men i kampen mot sortering av ufødt liv står Kristelig Folkeparti dessverre ganske alene. Jeg mener vi trenger et fundament som vi kan stå trygt på når vi møter ulike muligheter og etiske utfordringer og dilemmaer i framtiden, og jeg skulle ønske at dette fundamentet kunne være en grunnlovfestet rett til liv fra unnfangelse til naturlig død.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Først av alt: Jeg har fått lov til å følge denne debatten gjennom dagen, og jeg synes det har vært veldig mange gode innlegg. Debatten viser også at det er stort engasjement rundt Grunnloven vår, og det skal det være. Grunnloven vår er selve det styrende prinsippet for bl.a. den virksomheten som vi skal utøve i denne salen. Men det har også vært en del uklarheter. Debatten kan nesten ses på slik at man prøver å tillegge andre meninger som man faktisk ikke har, at man også prøver å fortolke seg ut av en del vedtak fordi man mener at det andre sier, er noe annet enn det vi faktisk skal ta stilling til. I den sammenheng vil jeg vise til debatten knyttet til begrepet «familie», for det kan virke som om enkelte prøver å tillegge begrepet «familie» noe annet enn det vi faktisk skal vedta i dag. For familiebegrepet som vi skal ta stilling til, er ikke det som Fremskrittspartiet har sagt, Kristelig Folkeparti har sagt, Arbeiderpartiet har sagt eller Venstre har sagt. Det familiebegrepet som vi tar stilling til i dag, er det som står i innstillingen. Det er det dokumentet vi har å forholde oss til, det er det begrepet og den fortolkningen vi da legger i det. Det er ikke slik at vi kan legge våre egne tanker i det, for her er det gjort et grundig arbeid, og det er det vi skal ta stilling til. For Fremskrittspartiet er familien viktig. Det er jeg helt sikker på at det er for de aller fleste, om ikke alle som sitter i denne salen. Derfor mener vi også at tiden er moden. Vi har sagt at vi ønsker å gå inn på deler av det, innenfor § 103, som rett til å stifte familie, og vi stemmer da for forslag nr. 1 i den forbindelse. Grunnloven er det overordnede og styrende prinsipp for mange av oss. Jeg er i utgangspunktet svært grunnlovskonservativ. Det vi endrer på nå i dag, kan vi endre på, men å gå enda lenger enn det som det legges opp til, ønsker i hvert fall ikke undertegnede fordi mye av dette, særlig når det gjelder økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, skal dekkes opp av annet lovverk enn selve Grunnloven. Grunnloven er for meg et dokument, et lovverk, som jeg ikke ønsker at vi skal legge altfor mange detaljer inn i, men det dokumentet som ligger her nå i dag, og det som kan skaffes flertall for, er bra.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2014-05-13:
Det skal bli kort. Det var til de to Venstre-representantene som stusset over at det var mulig at et forslag kunne leveres i én periode, og så kunne representanter fra det partiet ha en annen mening i perioden etter. Når det gjelder spørsmålet om hvilket begrep man skal bruke om samiske rettigheter i Grunnloven, er det faktisk sånn at fra det ble fremmet i forrige periode, har det vært en debatt i mitt fylke. Hvilket begrep de bruker om de rettighetene, er en hyppig debatt i Finnmark. Jeg finner det litt merkelig at representanten Raja mener at man skal kunne skifte mening hvis man blir enig med ham, men man skal altså ikke kunne skifte mening hvis man mener det motsatte. Det forbauser meg også at representanten Skei Grande mener at et sånt forslag ikke skal kunne fremmes, debatteres, og så ende opp med en annen konklusjon enn den man trakk i forrige periode.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Aller først har jeg lyst til å beklage at representanten Raja ikke forstår seg på Stortinget, men det er faktisk ikke Stortingets problem – det er representantens problem. Jeg vet ikke om representanten er klar over at det har vært en pågående debatt i Finnmark knyttet til samiske rettigheter – urfolksdebatten – i mer enn 25 år. De undersøkelsene som er blitt gjort, er faktisk av en slik art at den store delen av befolkningen i Finnmark hver eneste gang har vært mot de ulike forslagene som er blitt tredd ned over hodet på dem. Uavhengig av om man viser til Carsten Smith eller professor Fleischer, er det slik at det er mange ulike oppfatninger, og når man snakker om at en grunnlov også i seg selv skal være samlende for befolkningen, er det fort gjort at man i denne situasjonen kan vedta – hvis man følger forslaget til Raja – at man faktisk splitter befolkningen istedenfor å samle den.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
På vegne av representantene Helga Pedersen, Abid Q. Raja, Hans Fredrik Grøvan, Karin Andersen, Rasmus Hansson, Gunvor Eldegard, Jette F. Christensen og meg selv vil jeg fremme forslag om endring av Grunnloven § 108 om samisk språk, kultur og samfunnsliv.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
I en verden som i veldig sterk grad er preget av materiell velstand, også i vårt eget land, er det én utfordring det er nødvendig å peke på, også i en trontaledebatt. Det er stadig utvikling av større forskjeller. Det gjelder i mange land i Europa, også i vårt eget land. Heldigvis er vi bedre stilt her. Jeg tror vi alle sammen kan være enige om hva som er grunnen til det. Det er at vi har sterke fellesskap, og at vi ikke har et liberalisert arbeidsliv. De to faktorene er grunnlaget for at forskjellene i samfunnet ikke skal utvikle seg dramatisk. Det sies ikke rett ut, men det er en undertone i denne trontaledebatten og i det som blir sagt fra regjeringspartienes side og fra regjeringens representanters side om at dette er man seg bevisst, og at dette skal man håndtere. Men det viktigste – og det får vi sikkert demonstrert i morgen, slik jeg forstår det – er følgende problemstilling: Høyresida i Norge har historisk sett og i dag dette mantraet: Hvis man finansierer fellesskapet svakere, får skattene ned, blir kaka større og alt bedre for alle. Det sies om igjen og om igjen. Spørsmålet er: Hvilke samfunn er det høyresida viser til i en slik sammenheng, hvor dette har vært vellykket? Er det til Storbritannia? Landet har gått fra å være et framtidssamfunn i Europa til å bli et klassesamfunn. Er det Tyskland de viser til? Der har 5 millioner arbeidstakere under 50 kr timen. Er det Sverige de viser til? De svenske Moderaterna forlot sin egen tanke om at dette var en riktig politikk. Så skal man begynne på den veien her i Norge. Man vil bruke den retorikken og forsøke å tilsløre hva man egentlig vil, ved nettopp å si at det ikke er så farlig om det er visse forskjeller i befolkningen. Jeg skal sette navn på det – også i relasjon til det jeg dessverre ikke har så mye tid til å snakke om, nemlig liberaliseringen i arbeidslivet. Det er sagt alt som er å si om midlertidige ansettelser, men det er én annen, alvorlig side: Det er at regjeringen forsøker å svekke fagbevegelsens juridiske autoritet i det norske samfunnet. At NHO ikke ser faren knyttet til det, forstår ikke jeg. Men jeg skal sette navn på det. Det er at dette faktisk er klassekamp i 2014.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
Det var representanten Heggelund som i en kommentar til mitt første innlegg hevdet at den store forskjellen mellom høyre- og venstresiden i norsk politikk går på at høyresida tar ansvar for alle og den store helheten, mens vi ikke gjør det. Det må jeg med all respekt si at er en gal uttalelse og en veldig uriktig analyse, for å si det litt forsiktig. Den store forskjellen – det har denne trontaledebatten vist, og det hørte vi også tydelig i statsministerens innlegg her – går mellom folkemakt og markedsstyring. Hva har skjedd siden valget? Det regjeringa har begynt på, er det store prosjektet knyttet til å sette landbruksbefolkningen og landbrukspolitikken under press, med de konsekvenser det har for store deler av Norge. Det er det ene. Det andre de gjør, er å gå løs på arbeidslivet, slik som vi har fått det beskrevet. Og jeg sier, for jeg synes ikke jeg fikk sagt det nok i stad på grunn av tiden, at jeg forstår ikke at ikke næringslivet og NHO selv er veldig redd for den utviklingen, for det vil åpne for de useriøse på en helt annen måte enn hva vi ser i dag. Jeg forstår ikke at de ikke ser den faren, og jeg forstår ikke at regjeringa ikke gjør det. Så vil jeg bemerke det som statsministeren sa med veldig ettertrykk, at det ville skape mer mangfold å redusere den statlige eierandelen i Norge. Jeg begriper ikke det resonnementet, at f.eks. Kongsberg Industrier skal overlates til private interesser, først og fremst utenlandske, for det var det det var snakk om. Hvorfor i all verden gjør man det? Det må være bare ut fra en ideologisk betraktning om at staten skal reduseres, og ingen annen. Til slutt vil jeg si at jeg har lyttet med stor interesse til Fremskrittspartiets representanter i denne debatten, nå altså som representanter for en norsk regjering. Og jeg må si – og det høres liksom morsomt ut, men det er ikke morsomt ment – at de høres ut som Høyre-folk. Ikke bare høres de ut som det, men de er åpenbart blitt det. Kanskje har de også alltid vært det. Det som er bra med det, er at vi slipper disse endeløse, populistiske uttalelsene fra denne talerstolen som det partiet har stått for i ti år. De analysene som de har presentert for det norske samfunnet, har rett og slett kollapset. Det er en mental pause for meg, og jeg tror for hele Stortinget.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-10-07:
La meg gjøre en innrømmelse overfor representanten Nesvik ved å si at jo da, det er helt riktig at det har vært gjennomslag, slik representanten sa fra talerstolen her. For eksempel dette med kvoter på taxfree hadde nok ikke Høyre kommet på, tror jeg, og også dette med proffboksing og usikkerhet om bistandsbevilgninga. Dette er tre gode eksempler på gjennomslag fra Fremskrittspartiets side overfor Høyre. Det var ikke akkurat det jeg først og fremst tenkte på. Det jeg tenkte på, var alt de har sagt i årevis om samfunnsanalysen – handlingsregelen, f.eks., var bare noe tull, det var bare å kjøre på med oljepenger. Skattelettelser i hundremilliarderkronersklassen var helt greit. Avgiftene var i veien for folk. Og på siste landsmøte sa finansminister Siv Jensen at hele det norske samfunnssystemet var i veien for det norske folk. Alt det er borte. Så kjernen i hele forståelsen av Fremskrittspartiets analyse – det er den som er feil, og det er den som har kollapset. Og det er dette som er sant.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
På vegne av stortingsrepresentantene Line Henriette Hjemdal, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om tiltak for å styrke kampen mot svart arbeid.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
Jeg synes statsministeren holdt et godt innlegg, som løftet utfordringene for Norge på en god måte og på en måte som vi kjenner igjen fra samarbeidsavtalen. Så får vi se i morgen hvordan det konkretiseres – det får vi komme tilbake til da. Statsministeren snakket om muligheter for enkeltmennesket, og jeg har lyst til å ta opp situasjonen for lengeværende asylbarn, som ikke minst sitter og venter på en avklaring. Vi hadde en runde her i salen i går, og dette vet statsministeren er en avtale mellom de fire partiene. Jeg vil gjerne få bekreftet at statsministeren ser behovet for en rask avklaring for de lengeværende asylbarna, og at man vil følge opp uten tvil at barnets beste skal tillegges større vekt enn med det rød-grønne regelverket.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-10-07:
Det har vært interessant å høre på det pingpongspillet som har pågått, i hvert fall den siste timen, om hvordan historien bør beskrives eller ikke. Det er vel noen som har behov for forsvar, og noen har behov for angrep. Sånn er det gjerne i trontaledebatter. Det som jeg synes er viktig, er hva vi selv har satt oss fore å gjøre for fremtiden. Vi går inn i et budsjett i morgen. Vi akter å sette merke på det budsjettet, og jeg kan berolige SVs representant med at vi har mange ambisjoner utover eventuelt å reversere noen forslag fra regjeringen. Vi har ambisjoner for skolesektoren, for klimasektoren og innen samferdsel. Vi har ambisjoner for å løfte barnefattigdom, i den forstand at vi får gjort noe med det, og ikke bare snakker om det. Derfor er jeg også stolt av det vi gjorde i forrige budsjettrunde: Vi fikk økt engangsstøtten, vi fikk styrket barnevernet og familievernet, og vi får nå forhåpentligvis også lavere barnehagepriser for dem som har dårligst råd. Og så skal vi snakke om hvordan det skal gjøres opp – det kan jeg også forsikre om. At klima har vært en så viktig del av denne debatten, er entydig positivt. Der slutter jeg meg til Trine Skei Grandes innlegg fullt og helt. Når det gjelder asylbarna, så er det faktisk sånn at det er de fire partiene Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet som har fått til en engangsløsning for en del asylbarn, som gjør at de får bli, mens de med et rød-grønt styre hadde blitt kastet ut, for å referere slik SV gjør det. Og det er de samme fire partiene som nå skal sette seg ned for å få til en løsning for de asylbarna som har vært lenge i landet. Jeg merket meg statsministerens ord om at «vi jobber på spreng» for å få det til. I motsetning til SV, som jo selvfølgelig ønsker å arbeide mot regjeringen, har vi til hensikt å arbeide med regjeringen for å få til en løsning som gir en endret politikk, og ikke bare snakke om det.