Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Dette er en stor og viktig dag. Stortinget behandler en lov som gir personer med nedsatt funksjonsevne et rettslig vern mot diskriminering, fordi vi ønsker et samfunn som er tilgjengelig for alle. Vi har ikke lenger en helse- og sosialpolitisk fokusering, men vi slår fast at dette handler om inkludering og likestilling. Vi vil at alle skal med. Da kan vi ikke ha et samfunn der menneskeskapte barrierer stenger noen ute. Da kan vi ikke fortsette å bygge restauranter, offentlige bygg, trikker og busser og tog uten å tenke på at mennesker er forskjellige. Loven slår fast at så langt det er mulig, skal adgangen være for alle, og bruken skal være universell. Med andre ord: Folk skal kunne komme seg inn hoveddøra og ikke bli henvist til bakdøra som ingen andre bruker. Et universelt samfunn er et samfunn for alle. Da Stortinget ble universelt tilrettelagt, var det mulig for meg å komme inn inngangsdøra her med barnevogn. Og når vi blir gamle, kan vi komme opp den samme inngangsdøra med våre rullatorer når vi skal i restauranten og spise rekesmørbrød! Regjeringen går inn for et rettslig vern mot diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne. Det betyr at vi ser på diskriminering av denne gruppen på samme måte som vi ser på diskriminering på grunnlag av kjønn, etnisitet, religion, seksuell orientering osv. Forslaget om diskriminerings- og tilgjengelighetslov gir et vern mot diskriminering på alle samfunnsområder. I dag har vi et vern mot diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne kun i arbeidslivet. Nå bruker vi de erfaringene vi har fra kvinnekampen, og ser den diskrimineringen i sammenheng med diskriminering av mennesker med nedsatt funksjonsevne. Vi høster erfaringer og bruker det på dette området. Håndteringen av diskrimineringen blir også lik. Likestillingsombudet og likestillingsnemnda, som har lang erfaring i å bekjempe diskriminering, får også ansvaret for å avgjøre om disse menneskene blir diskriminert. Da vi fikk likestillingsloven, var jo det en milepæl i kampen for likestilling mellom menn og kvinner. Vi fikk ikke likestilling fra dag én, men vi begynte et møysommelig arbeid mot diskriminering. Derfor får vi med denne loven et veldig godt rammeverk, en veldig god start i arbeidet med å gjøre disse menneskene helt likestilt med andre. Forslaget retter også oppmerksomheten mot manglende tilgjengelighet. Tilgjengelighetsdelen består av en plikt til generell tilrettelegging i form av universell utforming. Så suppleres dette med en plikt til individuell tilrettelegging på noen områder der det er nødvendig. Plikten til universell utforming skal sikre en likeverdig utforming av våre felles møteplasser og omgivelser. Samfunnsdeltakelse skal ikke hindres av manglende tilgjengelighet. Utforming av fellesskapets bygninger og omgivelser gir viktige signaler om felles verdier. Adgang til bygg, transport, informasjons- og kommunikasjonsteknologi for alle er veldig viktig i denne sammenheng. Jeg er glad for at komiteen står samlet om det som er de viktigste delene av dette lovforslaget. Loven stiller krav til offentlige og private virksomheter rettet mot allmennheten. En generell tilretteleggingsplikt skal sikre at disse virksomhetene fra dag én skal jobbe for universell utforming. Det er en aktivitetsplikt knyttet til dette. Som mange representanter har vært inne på, er dette en sentral og viktig del av loven. Det betyr at virksomhetene skal jobbe målrettet, planmessig og aktivt for å fremme universell utforming. Bestemmelsen avgrenses av en utforholdsmessighetsvurdering. Det betyr at virksomheten skal ta sikkerhetshensyn, vernehensyn og økonomiske hensyn. Jeg har merket meg at flertallet i komiteen foreslår at denne vurderingen skal skje i to trinn. Man bør starte med å vurdere hva en endring betyr for personer med nedsatt funksjonsevne. I trinn 2 vurderer man altså de andre hensynene. Så det er menneskene som kommer først. Vi vet at organisasjonene for personer med nedsatt funksjonsevne har ønsket seg en slik trinnvis tilnærming. Jeg tror det er en god ide, og jeg er glad for at komiteen kommer med denne presiseringen. Den loven vi nå legger fram, sammen med en ny plan- og bygningslov og regelverksendringer på samferdselsområdet, vil sikre at alle nye bygg og alt nytt samferdselsmateriell vil utformes universelt. Det vil nok personer med nedsatt funksjonsevne si er på tide. Regjeringen går inn for en skrittvis tilnærming til spørsmålet om å oppgradere eksisterende bygg og uteområder. En slik oppgradering vil koste. Vi vil derfor ta for oss ulike bygningsområder i forskrift, og den nye plan- og bygningsloven vil ha en slik forskriftshjemmel. Forskrift er like bindende som lov. Her må vi gjøre mye for å lykkes. Derfor gir denne loven et rammeverk, en begynnelse, som gjør at vi skal intensivere innsatsen på alle samfunnsområder for å sikre tilgjengelighet for alle. Det gjelder på samferdselssektoren og på utdanningssektoren. Jeg stiller meg fullt ut bak komiteens utsagn om at det er et veldig omfattende arbeid som ligger foran oss. Alle barrierer blir ikke fjernet over natten, men loven skal være et sentralt verktøy i det videre arbeidet. Håndhevingen av loven er viktig og utfordrende. Myndigheter med sektoransvar, kommuner og fylkeskommuner, næringsvirksomhet, arbeidsgivere og utbyggere får et felles ansvar. Staten skal være forbilde, og vi har altså satt i gang et omfattende arbeid i mange kommuner, og mange kommuner går foran for å vise vei for andre kommuner. Når det gjelder oppgradering av eksisterende samferdselsmateriell, vil Regjeringen komme tilbake til dette i Nasjonal transportplan. Vi vil også få en handlingsplan som systematisk skal gå gjennom dette arbeidet. Men det er viktig for meg å understreke at lov alene ikke er nok. Vi må følge opp systematisk på alle områder. Komiteen viser til kommunenes sentrale rolle med hensyn til håndheving og gjennomføring av bestemmelsene i plan- og bygningsloven. Miljøverndepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet er ansvarlige for å følge opp plan- og bygningsloven overfor kommunene. I sammenheng med Regjeringens kommende handlingsplan for økt tilgjengelighet vil det bli vurdert hvordan kommunene kan bidra. Her er det viktig med lokale handlingsplaner. Jeg er stolt av denne loven. Den betyr et langt skritt for rettighetene til alle mennesker i Norge.