Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-06:
Representanten Nesvik trakk fram en viktig problemstilling, nemlig forholdet mellom utjamning og det å løfte dem som er aller nederst på den andre siden, som han mente var riktig. Dette har med virkemidler å gjøre. Hvis hovedmålet er å løfte dem som er nederst, vil løsningen ligge i behovsprøving og målretting. Ofte vil virkemidlene finansieres ved å ta fra dem som er nest nederst på rangstigen, for det er de samme partiene som mener at målretting er det lureste, som også er kritiske til skattefinansierte velferdsordninger. Et viktig mål vil være å hindre at de som ikke trenger det, får. Vi har sett at det ofte kan være viktigere enn å sørge for at de som trenger det, faktisk får. Er derimot utjamning målet, som vi mener, er svaret skattefinansierte velferdsordninger, som ofte er universelle, og som retter seg mot å bedre den generelle folkehelsen. Jeg har også lyst til å kommentere innlegget fra representanten Fredriksen fra Fremskrittspartiet. Han gav jo Inge Lønning nesten søvnproblemer her i stad med sin skremselspropaganda om sosialistisk politikk. Jeg har lyst til å spørre Fredriksen om han ikke kan innrømme at Fremskrittspartiet sjøl står for en politikk som vil øke de sosiale helseforskjellene, f.eks. manglende miljøpolitikk som fører til klimaproblemer og forurensing, som rammer de fattigste hardest. Fri flyt av alkohol rammer sosialt skeivt og rammer barn aller mest. Økte skattekutt, særlig med fjerning av formuesskatten, er en gavepakke til de rikeste og vil gi større sosiale ulikheter. I dag kan vi lese at OECD advarer mot en annen side av Fremskrittspartiets politikk, nemlig privatisert skolevesen, rangering av skoler og såkalt fritt skolevalg, fordi det fører til sosiale ulikheter. En skolepolitikk for utjamning av sosiale forskjeller og for fremming av like muligheter er av stor betydning for hele samfunnet. Vi kan ikke sitte og se på at en fjerdedel, og noen steder så mange som 40 pst., av de unge på videregående skole dropper ut, eller at 400 000 voksne ikke har grunnleggende lese- og skrivekunnskaper. Regjeringa tar tak i både «drop-out»-problematikken og at så mange ikke fanges opp før det er for seint. OECD påpeker i den omtalte rapporten at det er et paradoks at tida før skolealder, som kanskje er den viktigste for det enkelte barns læring, har vært den mest neglisjerte og underfinansierte delen av utdanningssystemet. Satsing på barnehager er noe av det viktigste vi kan gjøre for å gi alle barn like muligheter i livet. Så vil jeg til slutt kommentere til representanten Lønning, som var inne på spørsmålet om riktigheten av å bruke av fellesskapets ressurser for å finansiere universelle ordninger med frukt og grønt, makspris i barnehagene og gratis læremidler. Jeg tror det er viktig at vi, som er godt betalte politikere, ofte med middelklassebakgrunn, prøver å sette oss inn i hvordan det føles, særlig for barn, å være den som alltid skiller seg ut, f.eks. når de ikke har råd til skolebøker før stipendet kommer, og det blir veldig synlig hvem i klassen som ikke har råd. Å ta på seg barnebrillene for å forstå verdien av universelle velferdsordninger, det å være som de andre, kan være spesielt nyttig.