Kristin Vinje (Høyre), 2016-03-29:
Det forslaget vi har til behandling i dag, dreier seg om flere små endringer i universitets- og høyskoleloven som alle har det til felles at de skal bidra til å styrke ledelsen ved universiteter og høyskoler. Hvilken ledelsesform som skal være den rådende ved universitetene og høyskolene, har vært diskutert i lang tid, og det vi snakker om i dag, er en liten dreining av loven, som går fra å ha valgt ledelse ved institusjonen som hovedmodell til at ansatt rektor og ekstern styreleder skal være hovedmodell for institusjonens ledelse. Det vil imidlertid fortsatt være slik at styret ved institusjonen selv kan bestemme hvilken modell som skal gjelde, og det kan styret gjøre basert på et alminnelig flertall, ikke som i dag, der det kreves at en overgang fra valgt til ansatt rektor må ha to tredjedeler av styrets stemmer for å kunne gjøre endringen. Det er delte meninger om hvorvidt man oppnår best ledelse ved universiteter og høyskoler gjennom demokratisk valgt rektor eller ved å ansette en leder gjennom en grundig rekrutteringsprosess. Noen mener endringen som foreslås, rokker ved demokratiske verdier. Jeg kan imidlertid ikke se at det å ha en modell der styret selv med simpelt flertall kan velge modell, rokker ved noe som har med demokratiske prinsipper å gjøre. Det som er viktig, er at vi sikrer at institusjonene er selvstendige enheter med ansvar for faglige prioriteringer og fri forskning. En veldrevet universitets- og høyskolesektor med god styring og ledelse er viktig for både studenter, ansatte og samfunnet for øvrig. Jeg mener det er viktig at ledelsen ved universitetene og høyskolene, som er viktige samfunnsaktører, både har riktig og høy kompetanse og er rekruttert etter prosesser som har legitimitet både innad i og utenfor institusjonene. Erfaringene vi har fra dagens system, er at det ofte er lav valgdeltakelse og få kandidater som stiller ved norske rektorvalg. Derfor mener jeg det bør bli lettere å velge en annen modell for ledelse, og det er nettopp det vi legger til rette for i denne saken. Det vil alltid være fordeler og ulemper ved ulike modeller, men jeg mener en klar fordel med en ledelsesmodell der rektor er ansatt og en har en ekstern styreleder, er at en får et bredere tilfang av kandidater, og en unngår at en rektor som er valgt, fungerer både som sekretær og som leder og samtidig er den som skal gjennomføre vedtakene som styret gjør. I dag har vi institusjoner der noen av rektorene er ansatt og andre er valgt. Det er ikke mulig å trekke noen konklusjon ut av de eksemplene vi har i dag, men jeg synes det er bra at vi nå gjør de endringene i retning av at det skal være lettere å gå fra én foretrukket modell til en annen. Det er også verdt å merke seg at et stort flertall av internasjonalt ledende institusjoner ikke har ordninger med valgt rektor som ligner den vi har i Norge. I både Sverige, Danmark og Finland er det mest vanlig med ansatt rektor og ekstern styreleder. I tillegg endres universitets- og høyskoleloven på det punkt at man ikke lenger krever at institusjonene skal foreslå hvem som bør være styreleder, når de sender inn forslag til eksterne styremedlemmer til departementene. Det vil også gjøres endringer i flertallskravet som i dag gjelder for å endre styrets sammensetning. Nå skal styret selv med alminnelig flertall kunne vedta endringene i styresammensetningen. Til slutt vil det også gjøres endringer i hvem som skal ha myndighet til å fastsette godtgjørelse for styret. I dag fastsetter styret selv sin godtgjørelse, og jeg er enig i at det kan være prinsipielt uheldig og støtter derfor forslaget om at det skal være departementet som fastsetter dette fremover. Disse endringene i universitets- og høyskoleloven inngår i et bredt spekter av kvalitetsfremmende tiltak som skal legge til rette for mer robuste fagmiljøer og utvikling av universitets- og høyskolesektoren. Når det gjelder høyere utdanning og forskning, har regjeringen styrket finansieringen til universitetene og høyskolene kraftig siden regjeringsskiftet i 2013. I tillegg har regjeringen fremmet en langtidsplan for forskning og høyere utdanning, en strategi for å styrke forsknings- og innovasjonsarbeidet med EU og en stortingsmelding om strukturelle endringer for å sikre høy kvalitet i universitets- og høyskolesektoren. I budsjettet for inneværende år er det en betydelig vekst i bevilgningene til forskning og utvikling. Den offentlige finansieringen av forskning og utvikling anslås nå for første gang til å utgjøre over 1 pst. av brutto nasjonalprodukt. Regjeringen har også varslet at det kommer en egen stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning. Alt dette bidrar til at vi skal stå bedre rustet til å møte fremtiden, bedre rustet til å skape nye arbeidsplasser og utvikle dem vi allerede har, slik at vi kan ta vare på de gode velferdsordningene som preger samfunnet vårt i dag. Det er kunnskap vi skal leve av, humankapitalen er vår største ressurs. Da er det viktig at vi tilpasser oss, justerer kursen og satser på det vi vet vil være vårt fortrinn – og det er i det lyset vi endrer universitets- og høyskoleloven: Vi ønsker sterkere og mer robuste institusjoner. Disse lovendringene vil samlet sett bidra til å styrke styring og ledelse ved våre universiteter og høyskoler og er en viktig del av arbeidet med å styrke kvaliteten ved våre universiteter og høyskoler.