Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-13:
Jeg vet ikke hvor mange ganger vi i løpet av dagen i dag har hørt arbeiderpartipolitikere prate om litt lavere spritavgift og litt lavere campingvognavgift. Hvis det er det eneste problemet med budsjettet i år, er det ikke mye problemer, gitt! Nok om det. Fremskrittspartiet så med stor forventning frem til arbeidet i Stortinget da vi fikk en ny regjering med statsråd Victor D. Norman i ledelsen for Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Vi hadde merket oss at statsråden i årevis hadde hatt en klar og markert profil på reduksjon av offentlig byråkrati, effektivisering og rasjonalisering. Her skulle det både moderniseres og omstilles – trodde vi. Men det er blitt med forventningene. Det ser ut til at statsråden har verken evne eller vilje til de store og nødvendige omstillinger det er behov for i Norge. Om vi sammenligner med andre land, er det hevet over tvil at Norge har en vekst i offentlig sektor som er helt ute av kontroll. Sett over noen år er antallet nye ansettelser i offentlig sektor i overkant av 30 pr. dag, hver dag hele året. Både i Sverige og Danmark har man klart å stagge denne utviklingen, uten at disse landene er blitt beskyldt for å rasere sine velferdssystemer. I Norge peker imidlertid pilen kun en vei – oppover. Hvis vi ser tilbake til forrige budsjettbehandling, hadde vi klare forhåpninger om at det ville bli igangsatt konkrete prosjekter med effektivisering og konkurranseutsetting i første halvdel av 2002. Det ble med festtaler, fine ord og lite handling – «et host i lovotten» kaller vi det hjemme hos meg! Om statsråden hadde gått til felts på dette området og vist vei, ville vi kanskje hatt en situasjon hvor krisen i Kommune-Norge ikke hadde vært så stor. Om det hadde vært gjort grep hvor både stat, fylker og kommuner ble pålagt å bruke f.eks. konkurranseutsetting, ville mange kommuner ha spart store beløp. Det kan ikke herske tvil om at Norge er helt i verdenstoppen når det gjelder antallet offentlig ansatte og offentlig administrasjon. Dette viser bl.a. en rapport som ble utarbeidet av Statskonsult i fjor. Når vi ser dette i sammenheng med at det fra regjeringspartiene og fra næringslivet blir påpekt at vi i fremtiden har for få mennesker til å besette stillinger og må ha arbeidsinnvandring, forstår jeg ganske lite. Hvis man effektiviserer f.eks. 10 pst. i det offentlige, ville problemet vært løst. Kun på ett område ser statsråd Norman ut til å være handlekraftig. Det er når det skal flyttes statlige virksomheter og tilsyn ut av Oslo. En flytting er ingen effektivisering – den kan tvert imot være det motsatte. Om man f.eks. tar flytting av Konkurransetilsynet, kan det føre til at man mister store deler av kompetansen og i tillegg får større avstand til dem man skal kontrollere. Det kan vel neppe være tvil om at store konsentrasjoner av eiermakt og styring med hensyn til næringsliv og finans er konsentrert i Oslo. Et annet eksempel på et lite gjennomtenkt flytteforslag er flytting av Luftfartstilsynet til Bodø. Jeg kan også nevne flytting av Filmtilsynet, som i fagkretser har vakt enorme protester. Primært har Fremskrittspartiet et budsjettforslag innen Arbeids- og administrasjonsdepartementet som kutter og effektiviserer betraktelig. Vi må imidlertid ta til etterretning at Samarbeidsregjeringen ser ut til å være impotent på dette området. Man er enkelt og greit ikke i stand til å gjennomføre. Imidlertid er det slik, som jeg påpekte i tidligere innlegg i dag, at vi har fått til budsjettavtaler med Regjeringen som er til å leve med. Vi har derfor bestemt oss for at vi kan stemme sammen med Regjeringen innen de tre rammene vi skal behandle i dag. Dette er jo en form for subsidiær støtte, og den kommer på basis av at Regjeringen har gitt rom for en del av Fremskrittspartiets hjertesaker, slik jeg viste til i mitt forrige innlegg. Men det må altså ikke herske tvil om hva som er vårt primære standpunkt: Vi ønsker å kutte i bevilgningene til den statlige administrasjonen og stiller klare krav til effektivisering, omstilling og konkurranseutsetting. Noen få ord om områder innenfor Barne- og familiedepartementet som opptar meg en del, det gjelder de statlige bevilgninger til likestillingsarbeidet og til de homofiles organisasjoner. Fremskrittspartiet mener det er feil å opprette og drive selektive tiltak for friske og arbeidsføre voksne mennesker kun på basis av deres kjønn eller deres seksuelle legning. Vi har tiltro til at kvinner og menn, enten de er heterofile eller homofile, kjenner sine egne behov og rettigheter, og tiltro til at de selv kan ivareta disse i forhold til eventuell diskriminering som måtte foregå. Vi synes faktisk det å lage slike spesielle tiltak er å nedvurdere det enkelte individ i forhold deres kjønn og deres seksuelle legning. Min kollega representanten Jan Koløy vil utdype en del av Fremskrittspartiets andre standpunkter innenfor Barne- og familiedepartementets område. Jeg vil bare vise til at vi i tidligere debatt har tatt opp de forslag som foreligger i hele innstillingen, slik presidenten instruerte oss om.