trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Det vil vi. Det gav jeg også uttrykk for i mitt svar. La meg si at jeg hadde trodd at representanten også ville gitt uttrykk for en viss glede og entusiasme over at dette er å styrke lokaldemokratiet, det er å ha tillit til lokale folkevalgte, som nå skal ta et større ansvar. Det er iallfall en grunnleggende ideologi og filosofi for denne regjering at vi ønsker å ha tillit til lokaldemokratiets evne til å løse oppgaver – og flere oppgaver. Det er viktige prinsipper. Men så må vi sette kommunene i stand til å stå ved og gjennomføre disse prinsippene på en god måte. Det ene er, som representanten nevner, kompetansespørsmål. Denne reformen regner vi med vil kunne være fullt gjennomført fra 1. januar 2004 – ved en stortingsmelding i vår og nødvendig oppfølging av dette via kommuneøkonomiproposisjonen våren 2003. Da vil vi også kunne reise spørsmålet – og det har Regjeringen varslet – om å integrere også landbruks- og miljøhensyn i inntektssystemet. Det er ofte slik at der det er mange kuer, er det lite folk, og det må også inntektene til kommunene klare å fange opp, og det arbeider Regjeringen med.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Denne reformen handler nettopp om saker der staten har avgjørelsesmyndighet, og hvor staten ved fylkesmannen og fylkeslandbruksstyret har fattet vedtak. Og fylkeslandbruksstyret er jo et organ oppnevnt av fylkestinget – det er et statlig folkevalgt organ, kan vi si. Det vi i realiteten gjør, er å overføre disse statlige oppgavene til kommunene, ikke bare til fylkeskommunene og fylkespolitikerne, men til der hvor vi har det mest omfattende og spredte lokaldemokratiet, nemlig hos kommunene. Bare på lovsiden, i konsesjonssaker, jordlovssaker, skoglovssaker, dreier det seg om ca. 8 000 saker i året. Dette er saker som kommunene allerede i dag har kompetanse på, hvor de allerede er førsteinstansbehandlere, hvor de gir sin innstilling, men ikke får lov til å fatte vedtak. Det inviterer vi dem nå til å gjøre gjennom denne reformen. Det er å gi lokaldemokratiet tillit. Og jeg er stolt over at denne regjeringen nå legger til rette for det. Så må vi sørge for å overføre kompetanse og lære opp. Vi har knappe to år på oss til å sørge for å overføre den nødvendige kompetansen og de nødvendige ressursene for at de kan gjøre oppgaven godt.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Som det framgår av representanten May Hansens spørsmål, er landbruket en vesentlig bidragsyter til forurensningsproblemene i en del av våre vassdrag. Dette gjelder også for de nevnte vassdragene i Østfold. Jeg er opptatt av å bedre vannkvaliteten i Hobøl–Vansjøvassdraget, slik at Vansjø fortsatt skal kunne brukes som drikkevannskilde for 60 000 mennesker og fortsatt skal kunne være et verdifullt rekreasjons- og friluftsområde. De to hovedkildene for menneskeskapte tilførsler av næringssalter til Vansjø er landbruksvirksomhet og spredt avløp i tilknytning til vassdragene som drenerer til Vansjø. Regjeringen har i samarbeid med næringsorganisasjonene satt av 3 mill. kr over Landbrukets utviklingsfond for økt satsing i Morsa, som prosjektet i Vansjø kalles. I tillegg har Miljøverndepartementet for 2002 satt av 3 mill. kr til helhetlig vannforvaltning, hvorav 2 mill. kr vil gå til Morsa-prosjektet. Landbruksforvaltningen og miljøforvaltningen samarbeider om prosjektet, slik at en sikrer at aktørene deltar. For jordbruket er det oppnådd gode resultater i Vansjø allerede. En foreløpig beregning viser en reduksjon i tilførselen av fosfor fra jordbruket på 3,6 tonn, som er over halvveis til foreslåtte mål. For de mest erosjonsutsatte jordbruksarealene, vannførende drag og flomutsatte arealer, er det nær 100 pst. måloppnåelse for tiltakene. I tillegg er det anlagt eller planlagt 40 fangdammer, 30 km vegetasjonssoner og 8 km plantinger langs vassdraget. Det er svært stor interesse blant bøndene i området for å gjennomføre tiltak, noe som utløser årlige og langsiktige midler over jordbruksavtalen, i tillegg til det som er foreslått i tiltakspakken. Erfaring viser at det tar lang tid å forbedre et økologisk system som en stor innsjø. Det er derfor sannsynlig at man må leve med resultatene av «gamle synder» i flere år framover, selv om vi nå har satt inn store ressurser og tiltak for å bedre situasjonen. De fleste av virkemidlene Landbruksdepartementet har, er rettet mot den enkelte bonde, men større vassdrag krever en kollektiv oppslutning rundt tiltak for å lykkes. Jeg vil derfor med bakgrunn i erfaringene fra Morsa-prosjektet, og også Venstres fokusering på miljøspørsmål, legge til rette for fellesprosjekter i enda flere vassdrag. Prosjekter der alle aktuelle parter deltar og hvor det skapes lokalt eierskap til prosjektene, har stor positiv motivasjonseffekt. Det gir positive ringvirkninger for den langsiktige oppfølging av prosjektene, og det øker dermed måloppnåelsen. Når sentrale myndigheter nå legger til rette for slike prosjekter, blir det opp til lokale og regionale myndigheter og næringsliv å følge opp.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
La meg først understreke at en er godt i gang når en kan vise til en måloppnåelse på 100 pst. på noen områder, og for fosfor, som er noe av det verste vi kan tilføre den type vassdrag, på godt over halvveis. Da er vi godt i gang, og jeg har varslet at vi skal fortsette. Det er en stor innsats, og det er en innsats som må øke. Når det gjelder spørsmålet om melkekvoter, tror jeg representanten godt vet at forhandlingspartene har valgt ikke å gå utover fylkene, flytte kvoter f.eks. fra Finnmark til Østfold, som Finnmark ville oppleve som meget vanskelig, men holde strengt på fordeling innenfor fylkene. Hvis vi i vårens jordbruksoppgjør får til det denne regjeringen ønsker om mer omsettelige kvoter, vil det åpne mer for muligheter til å ta miljøhensyn ved tildeling av melkekvoter. Det har ikke vært mulig under tidligere regimer.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Jeg skal love at Landbruksdepartementet og undertegnede vil følge nøye opp om vi har tilstrekkelige både lovmessige og andre virkemidler på plass for å forbedre miljøet i disse vassdragene. Det er ikke tvil om at den situasjonen vi utvikler i landbrukspolitikken, hvor grasarealene og husdyrproduksjonen blir flyttet vekk fra de sentrale områdene, og kornarealene blir beholdt, har gjort at åpen åker-problemene har vært store. Jeg tror ikke svaret, av hensyn til distriktene, er en rekanalisering av alt dette, men det er mulig å få til veldig mye og mer enn i dag, og det er fortsatt mulig å ha grasareal selv om en ikke har melkekvoter, f.eks. til kjøttproduksjon. Det er fullt mulig. Men jeg kan forsikre representanten om at vi fortløpende vil følge disse tingene og ta i bruk nye virkemidler hvis det er nødvendig for å ta vare på vassdragene våre.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Stavernsodden fyrstasjon er et innseilingsfyr, opprettet i 1855, automatisert og avbemannet i 1984. Det er av Riksantikvaren tatt inn i Nasjonal verneplan for fyrstasjoner. Eiendommen ligger i sammenheng med Citadelløya med verneverdig bebyggelse og festningsanlegg. Etter avbemanningen har Stavernsodden fyr vært utleid til funksjonærforeningen ved Meteorologisk institutt. Foreningens medlemmer har pusset opp og restaurert bebyggelsen, slik at denne er i meget god stand. Ved de aller fleste – 25 av 31 – av de fortsatt bemannede fyrstasjonene foretas det meteorologiske observasjoner. I takt med planen om avbemanning av fyrene, som Stortinget vedtok 8. juni 2001, vil det være nødvendig å finne andre metoder for slike meteorologiske observasjoner. På denne bakgrunn søkte Det norske meteorologiske institutt i brev av 12. juni 2001 om å få leie Stavernsodden fyrstasjon for å etablere en teststasjon som ledd i etableringen av gode og driftssikre målesystemer som kan erstatte de meteorologiske observasjonene fra fyrstasjonene. Meteorologisk institutt har opplyst at man her vil konsentrere seg om metoder/utstyr som kan kompensere for bortfall av visuelle observasjoner samt for automatisering. Det vil bli lagt spesiell vekt på å evaluere utstyrets stabilitet over tid og hvilket tilsyn som trengs for å få gode resultater. Både for Kystverket og Meteorologisk institutt er det en uttrykt målsetting og i samsvar med de føringer som er gitt, å finne gode løsninger med sikte på fortsatt meteorologiske observasjoner ved avbemanning av de fyrstasjonene som i dag utfører slike observasjoner. Dette vil også komme allmennheten til gode mer generelt ved at det som resultat av testvirksomheten på Stavernsodden fyr fortsatt vil være mulig å foreta pålitelige værobservasjoner på de ytre deler av kysten. Fiskeridepartementet anser ikke at dette er i strid med avbemanningen av fyr. Ved behandlingen av Dokument nr. 8:52 for 2000-2001, om opprettelse av et fond for bevaring av festninger og andre militærhistoriske bygninger, fattet Stortinget bl.a. følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen utrede ulike ordninger for organisering av eierskap og forvaltning av eiendommer, bygg og anlegg av historisk verdi.» Arbeids- og administrasjonsdepartementet har iverksatt et forprosjekt, Vern av statens kulturhistoriske eiendommer. Politikk for statlig eierskap. Her er også forslaget i St.meld. nr. 28 for 2000-2001, Fyrstasjonene – posisjon og betydning i en moderne navigasjonsinfrastruktur, om at Fiskeridepartementet og Miljøverndepartementet utreder alternative forvaltningsformer for fredede fyrstasjoner som ikke lenger benyttes som navigasjonshjelpemiddel, eller som av andre årsaker kan avhendes, tatt inn.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Det er slik at Det norske meteorologiske institutt har fått godkjenning til å gjennomføre dette testingsprosjektet, som nettopp skal gjøre det mulig å gi værobservasjoner ikke bare på dette fyret, men på 25 av de andre fyrene som i dag er bemannet, og hvor det gjøres. En trenger å skaffe seg kunnskap for å kunne fortsette å gjøre værobservasjoner uten at fyrene er bemannet – og når det står skrevet i mine papirer, får jeg tro at det er tilfellet. Jeg har i alle fall ikke kompetanse eller grunnlag for å overprøve det. Men jeg vet jo hva som ligger bak spørsmålet, det går på bruken av de øvrige eiendomsmassene osv. Det er klart at dette er en situasjon hvor det fortsatt må være mulig å ha en dialog, f.eks. med lokale myndigheter, hvis man har andre planer for hvordan den framtidige disponeringen av disse områdene skal være, f.eks. ved å inngå leieavtaler og gjøre det tilgjengelig for allmennheten mens en har nødvendige prosedyrer for å gjennomføre Stortingets vilje omkring takst og salg. Det må være mulig, vil jeg tro – om jeg kan få tilføye for egen regning – å finne fram til gode kombinasjoner der man tar hensyn både til allmennhetens behov og meteorologenes behov for å måle og se på været.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
I samsvar med Stortingets vedtak er det slik at her er det lagt veldig nøye prosedyrer for framtidig salg av disse fyrstasjonene, hvor det skal ligge en takst til grunn, og hvor nettopp statlige, fylkeskommunale eller kommunale institusjoner skal prioriteres og hvor allmennhetens behov selvsagt må være hovedsiktemålet. Fiskeridepartementet, som forvalter dette på vegne av staten, har ikke anledning til å gå utover stortingsvedtaket. Hvis man skal under takst, eller gjøre dette veldig billig, må man tilbake til Stortinget for å be om hjemmel for det. Det står ettertrykkelig i mine papirer at Fiskeridepartementet ikke direkte kan overdra Stavernsodden fyrstasjon til kommunen uten at nettopp disse prosedyrer jeg nevnte, følges. Inngåelse av en leieavtale er imidlertid mulig i påvente av en endelig beslutning. Da tror jeg litt av spørrerens intensjoner og settestatsrådens mening møtes her.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
«Vassdragene i Østfold som Haldenvassdraget, Vansjø og Tunevannet er truet som drikkevannskilder og rekreasjonsområder. Blågrønnalger utviklet i fjor så store mengder toksiner at både Vansjø og Tunevannet ble stengt for bading. Landbruket er årsaken til i underkant 60 pst. av forurensingen. Forbud mot høstpløying rundt Morsavassdraget, fangdammer og vegetasjonsplanting er tiltak som er iverksatt. Våre drikkevannskilder er truet. Hvilke tiltak vil statsråden iverksette for å bedre situasjonen?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Statsråden peker på den store innsatsen som er gjort av Regjeringa. Det er på en måte å overdrive veldig når vi ser på hvilken innsats man har gjort i forhold til Mjøsvassdraget og andre vassdrag. Venstre frontet Vansjø som valgkampsak nr. 1 i valgkampen i Østfold. Den forrige regjeringa foreslo flere melkekvoter til Østfold som et virkemiddel for å redusere forurensningen fra landbruket. Dette ble omgjort av den nåværende regjeringa. Vil statsråden se på dette på nytt?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Påbudet mot høstpløying gjelder kun rundt Morsavassdraget, og jeg er helt enig i at Morsa-prosjektet har vist at dette nytter. Men dette er et problem. Akershus forurenser våre vassdrag i Østfold. Haldenvassdraget, som også er en drikkevannskilde, er like forurenset. Vil statsråden komme med påbud overfor landbruket både i Akershus og Østfold? Det er krise. Toksiner utvikles i våre vassdrag, så det er fare for at vi ikke har drikkevannskilder til befolkningen i Østfold.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «8. juni 2001 vedtok Stortinget å avbemanne alle fyr langs norskekysten. Er Kystverkets vedtak om å etablere en teststasjon på Stavernsodden fyr et vedtak som statsråden ikke kan overprøve?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Vet statsråden om det virkelig er slik at den nye teststasjonen ikke kan ligge på land nær ved, eller er det slik at kostnadene for Det norske meteorologiske institutt er mer vesentlig enn allmennhetens rett til tilgjengelighet til Stavernsodden fyr?
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Da takker jeg statsråden veldig mye for svaret. Det er også min mening at Det norske meteorologiske institutt egentlig er en serviceorganisasjon for det norske folk. Jeg vil også tro at det vil være mulig å forhandle seg fram til en annen form for avtale om sambruk av noen av bygningene på Stavernsodden fyr, i alle fall på sommerstid. Hvis jeg tolker statsrådens andre svar rett, er statsråd Sponheim langt på vei enig med meg i at det kanskje bør la seg ordne i framtida.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
«Politidirektoratet er bekymret over misforholdet mellom antall registrerte håndvåpen og aktiviteten på norske skytebaner. Våpenloven krever at for å få kjøpe en revolver eller en pistol må man være medlem av skytterklubb og ha gjennomført seks måneders skyteopplæring. Intensjonen er at man skal bruke håndvåpen til organisert skyting. Hva er statsrådens syn på denne situasjonen?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg syns det var et veldig utdypende og godt svar. Jeg er, som statsråden, opptatt av dette problemet. Av statsrådens svar fremgår det at det er 37 000 registrerte revolvere og pistoler bare i Oslo og Akershus, og på landsbasis er det vel 50 000, så problemet er nok størst i tettbygde strøk. Jeg er glad for at dette nå følges opp. Jeg håper statsråden kan komme tilbake til Stortinget med denne saken hvis det skulle vise seg at det er et problem at så mange har pistoler og revolvere i Norge uten å delta aktivt i skytterklubb.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-02-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «De siste dagene har Aftenposten og Adresseavisen satt fokus på den store kriminalitetsøkningen blant barn og unge. Stadig flere under den kriminelle lavalder begår alvorlige volds- og narkotikaforbrytelser, og politi, barnevern, foreldre og skole føler seg maktesløse i kampen for å få barna på rett kjøl igjen. Hvilke nye reaksjonsformer vil statsråden vurdere å sette i verk overfor kriminelle barn og unge?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er svært glad for at Regjeringen tar dette på alvor. Det har vist seg å være et stort problem at barn helt ned i 12-årsalderen blir rekruttert av eldre kriminelle, bl.a. som mellommenn i narkotikatrafikken. Når barn så tidlig blir dratt inn i et kriminelt belastet miljø, er det viktig å finne tiltak som får dem til å holde seg unna, og å beskytte dem mot ytterligere tilknytning. Statsråden nevnte en rekke tiltak som departementet vurderer. Men kommer det andre forslag til tiltak i proposisjonen som statsråden kan si noe om her?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
«Bare en liten del av de pasienter som ved bruk av motgift reddes fra overdosedødsfall av ambulansetjenesten i de større byene, blir fulgt opp med akuttinnleggelser i somatisk eller psykiatrisk sykehus, noe som burde vært rutine. Hva kan statsråden gjøre for å bedre den medisinske oppfølgingen av pasienter som akuttreddes fra overdosedødsfall?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker helseministeren for svaret, og er langt på vei på linje med departementet og helseministeren når det gjelder de tiltak som her listes opp. Det har vært vanskelig å få eksakte opplysninger om hva som egentlig skjer i forbindelse med at pasienter akuttreddes fra overdosedødsfall. Det er ofte påstand mot påstand. Jeg har derfor bestemt meg for å følge utrykningsbilen to ettermiddagsskift for å få en god oversikt over hva som egentlig skjer. Det er ellers vanlig i helsevesenet at pasienter med intoksikasjoner, altså forgiftninger av ulike slag, legges inn som øyeblikkelig hjelp. Jeg mener det burde være en selvfølge at det også skjedde i denne sammenheng. Men – og det er vi vel alle enige om – så langt har de narkomane ikke møtt særlig stor velvilje i det offentlige helsevesen, verken ved akuttinnleggelser eller ved sykehusinnleggelser. Jeg spør da helseministeren: Vil det bli gjort noe i forhold til helseforetakene nå og i forhold til instruksjon av helsepersonell om å imøtekomme disse menneskenes behandlingsbehov?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret. Jeg har bare et kort spørsmål: Vil helseministeren medvirke til at dette blir et tema i de regionale helseforetakene når man nå får den statlige reformen på skinnene og vi har fått inn en annen lovgivning på dette området?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg deler mye av representanten Alvheims utgangspunkt, at denne gruppen mennesker ikke får en god nok og en likeverdig oppfølging av helsetjenesten. Det er bakgrunnen for at jeg har satt i gang Sosial- og helsedirektoratet med å gjennomgå måten helsetjenesten møter rusmiddelmisbrukere på. I forlengelsen av den gjennomgangen forventer jeg at det vil komme opp spørsmål om hvordan vi kan styrke kompetansen, hvordan vi kan bedre holdningene. Og sammen med de tiltakene som vi setter inn når det gjelder selve organiseringen av tilbudet og styrkingen av helsetilbudet til denne gruppen, mener jeg at vi skal kunne møte denne situasjonen og denne utfordringen på en bedre måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det er selvsagt at de regionale helseforetakene skal være gjennomføringsorganer for den nasjonale helsepolitikken. Når dette spørsmålet løftes så tydelig i den nasjonale helsepolitikken som Regjeringen gjør, vil én naturlig oppfølgingsvei være å sette dette på kartet overfor de regionale helseforetakene og stille krav til dem i den forbindelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Under behandlingsreiseordningen er det lagt opp til et felles program for barn med astma, andre kroniske lungesykdommer og atopisk eksem. I NOU 2000:2 om behandlingsreiser fremgår det at det er et udekket behov for behandlingsreiser for denne pasientgruppen, gitt at behandlingseffekten kan dokumenteres. Anslag over behovet for behandlingsreiser for barn med astma, andre kroniske lungesykdommer og atopisk eksem er derfor foreløpig usikkert. Det foreligger dokumentasjon på at høyfjellsklima bedrer symptomer på astma, bronkitt, atopisk eksem og andre hudsykdommer, men det foreligger ingen publisert studie av effekt av behandlingsreiser. Voksentoppen Senter for astma og allergi har utarbeidet en rapport som tyder på positiv effekt av behandlingsreiser for denne pasientgruppen. Selv om det er etablert en ordning med behandlingsreiser for barn med astma, andre kroniske lungesykdommer og atopisk eksem, er det ønskelig bedre å dokumentere effekten av behandlingsreiser for denne gruppen. Voksentoppen har derfor fått midler til å gjennomføre et prosjekt for å vurdere effekten av behandlingsreiser. Jeg har fått opplyst at prosjektet forventes ferdigstilt i første halvår i år. Jeg vil på grunnlag av dette prosjektarbeidet vurdere om tilbudet til denne pasientgruppen kan utvides over bevilgningen til Behandlingsreiseordningen under kap. 2790 post 72 Sykebehandling i utlandet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det er nettopp det Helsedepartementet har gjort når man har satt i gang et prosjekt for å sørge for at den behandlingsmessige effekt av behandlingsreiser for denne gruppen kan dokumenteres på den vitenskapelige måten som hele ordningen med behandlingsreiser faktisk forutsetter. Jeg har til hensikt å følge opp en slik prosjektrapport i forhold til behandling i utlandet, dersom den gir det tilstrekkelige vitenskapelige grunnlag for det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Det er nettopp fagmiljøet på Voksentoppen Senter som har i oppdrag å legge fram den dokumentasjonen som hele ordningen med behandlingsreiser forutsetter, og jeg legger til grunn at fagmiljøet vil gjøre det så raskt som det overhodet er forsvarlig. På det grunnlaget vil jeg vurdere allerede i inneværende år å bruke midler fra den posten Stortinget har bevilget til utenlandsbehandling, til denne gruppen, når det kan dokumenteres på en slik måte som ordningen krever.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Oppslaget i Asker og Bærums Budstikke refererer til resultatet av de drøftinger departementet har hatt med Akershus fylkeskommune og landets øvrige fylkeskommuner, for å avklare hvilke eiendommer som skal overføres til staten ved de regionale helseforetakene, eventuelt beholdes av fylkeskommunen i henhold til kriteriene i helseforetaksloven § 52 nr. 6. I disse drøftingene er det fra departementets side utøvd et skjønn hvor en bl.a. har sett på boligenes faktiske bruk av spesialisthelsetjenesten, utnyttelsesgrad, beliggenhet, betydning som personalpolitisk virkemiddel, behov innen andre fylkeskommunale sektorer, som f.eks. rekruttering av annet fylkeskommunalt personell. Jeg minner i den forbindelse om at det gjennomgående var stor avstand mellom departementet og fylkeskommunene om rekkevidden av helseforetaksloven og hvilke eiendommer som omfattes av overføringen, og at dette bl.a. gjaldt boliger. Det er på denne bakgrunn kun oppnådd enighet med 8 av 19 fylkeskommuner om boliger, herunder med Akershus fylkeskommune. Resultatet av drøftingene med Akershus fylkeskommune innebærer at Bærum sykehus og de øvrige sykehusene i Akershus vest vil få rettighetene til ca. 500 boliger eller ca. 80 pst. av det antall boliger som sykehusene i området hittil har hatt tilgang til, dette gjennom disposisjonsrett til boliger i boligstiftelser i området og ved overføring av eiendomsretten til en del av de boliger som Akershus fylkeskommune har eid direkte. Sykehusene i området vil med andre ord fortsatt ha tilgang til et betydelig antall boliger som gjennom en målrettet forvaltning og utnyttelse vil framstå som et sentralt personalpolitisk virkemiddel også i framtiden. Jeg vil videre understreke at endringene ikke vil inntreffe umiddelbart, ved at det er enighet med fylkeskommunen om at personell innen spesialisthelsetjenesten som i dag bor i boliger som fylkeskommunen fortatt skal eie, beholder sine kontrakter. Jeg har merket meg kritikken som har kommet mot boligløsningene ved Bærum sykehus. Helsedepartementet vil innlede dialog med Helse Øst, de berørte foretak og Akershus fylkeskommune, med sikte på å etablere samlede løsninger som ivaretar spesialisthelsetjenestens funksjonelle behov.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Den linjen man har arbeidet etter til nå, har vært at man dels overtar boliger, dels overtar disposisjonsrett til boliger som eies av boligstiftelser og andre, slik at man samlet sett får en akseptabel situasjon når det gjelder å bruke dette som virkemiddel i personalpolitikken. Det vil også være utgangspunktet for den dialogen jeg varslet at Helsedepartementet vil innlede med det regionale helseforetaket, de berørte sykehusforetakene og fylkeskommunen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Apotekloven § 5–3 pålegger apotekene leveringsplikt for alle legemidler som er tillatt solgt her i landet, herunder legemidler som må tilvirkes for kunder i det enkelte tilfellet. Etter den gamle apotekloven ble forsyningen av spesielle legemidler sikret ved at alle apotek hadde plikt til selv å ha kapasitet for egenproduksjon. Etterspørselen etter apotekproduserte legemidler er imidlertid relativt liten. Apotekenes egenproduksjon utgjør ifølge Norges Apotekerforening ikke mer enn 1 pst. av omsetningen. Det er derfor lite rasjonelt å pålegge alle apotekenheter å ha egen tilvirkningskapasitet. Også sikkerhetsmessig er det fordelaktig å sentralisere en del av denne produksjonen, siden vedlikehold av produksjonskompetanse forutsetter en viss størrelse på produksjonen. Kapasitet for egenproduksjon ble på denne bakgrunn valgfri med den nye apotekloven som trådte i kraft 1. mars 2001. Til gjengjeld krever loven at alle apotekeiere «må dokumentere evne til hurtig og sikker levering av legemidler som må fremstilles i det enkelte tilfellet etter resept». Kravet kan ifølge forskrift om apotek § 7 oppfylles på to ulike måter: enten ved at det enkelte apotek selv har tilvirkertillatelse, eller ved at det inngås avtale om levering eller såkalt leieproduksjon med en tilvirker av slike legemidler. Apoteket tillates ikke å selge legemidler før slik dokumentasjon er gitt til Statens legemiddelverk, og det gis ikke unntak fra dette kravet. Statens legemiddelverk fører tilsyn med at apoteklovgivningen etterleves, og Legemiddelverket har nå konkrete planer om i nær framtid å iverksette et særskilt tilsyn både med kvaliteten på og tilgjengeligheten av legemidler tilvirket i det enkelte tilfellet. Jeg vil også legge til at maksimalprisreguleringen på legemidler tilvirket i det enkelte tilfellet ble opphevet fra 1. januar i år. Dette sikrer at apotekproduksjonen ikke går med tap, og burde føre til at apotekene satser mer på å gi fullgod service med hensyn til slike legemidler.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg viser til det jeg sa i mitt første svar, om at apotek ikke tillates å selge legemidler før slik dokumentasjon er gitt til Statens legemiddelverk, og at det ikke er unntaksmuligheter for dette. Legemiddelverket opplyser at de har fått fem–seks ulike henvendelser om at pasienter har blitt henvist til andre apotek fordi apoteket finner det tungvint selv å besørge bestilling. Dette er et uheldig utslag, som det må reageres på. Legemiddelverkets opplegg innebærer at samtlige apoteker nå vil måtte svare for seg i forhold til hvordan de etterlever leveringsplikten for spesialtilvirkede legemidler, både når det gjelder leveringstider, leveringsgrad og etterspørsel fra kunder. Det vil dermed være en bred screening – så å si – av apotekene som nå vil bli iverksatt i løpet av inneværende måned, etter det jeg har fått opplyst fra Statens legemiddelverk.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Utgangspunktet er at apotekene har plikt til å sørge for at slike varer blir levert. I forbindelse med innvilgelse av nye konsesjoner håndheves dokumentasjon av slik leveringsevne meget strengt. Jeg regner med at når Legemiddelverket nå skal gjennomføre et tilsyn som omfatter alle landets apotek, vil de slå ned på sider ved praksis som ikke er i samsvar med intensjonene i lovgivningen, nemlig å sikre pasientene tilgang til de medisinene som de har behov for.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Alternativmedisinske behandlingsmetoder har for mange vist seg å være et verdifullt supplement og et godt alternativ til det ordinære tilbudet av helsetjenester. Jeg mener at det er viktig å ha en åpen holdning til alternativ medisin og til naturmiddelprodukter. Å sette pasienten i sentrum innebærer også at pasienten må ha frihet til å velge behandlingsmetoder som tradisjonelt ikke har vært en del av den alminnelige helsetjenesten. For at pasientenes valgmulighet skal være reell og trygg, må det arbeides for å oppnå økt vitenskapelig innsikt i de prinsippene som alternative utøvere bygger virksomheten sin på. Det er nødvendig at effekten av de ulike behandlingsmetodene blir godt dokumentert, og at denne informasjonen blir tilgjengelig for pasientene og for helsetjenesten. Departementet arbeider nå med en gjennomgang av legemiddellovens regulering av hvilke helsepåstander som kan knyttes til ikke-legemidler. Jeg tar sikte på å presentere en odelstingsproposisjon om dette i vår. Norges forskningsråd har finansiert etablering av et kompetansemiljø innen alternativ medisin lokalisert ved Institutt for farmasi ved Universitetet i Tromsø. Miljøet har en sentral rolle i forskningsprogrammet som omfatter pasientnær klinisk forskning og alternativ medisin. Programmet har potensial for å skape fruktbare møteplasser mellom den etablerte medisinen og ulike former for alternativ medisin. I programplanen er studier som kan gi konsekvenser for klinisk praksis i helsetjenesten, prioritert. Det betyr at dokumentasjon av effekt av alternative behandlingsformer er et sentralt tema. For pasientenes valgfrihet og trygghet er det også viktig at alternativmedisinske behandlingsmetoder gis en riktig plass i forhold til den etablerte helsetjenesten. Å løse denne problemstillingen på en god måte er en viktig utfordring. I Sem-erklæringen er det varslet at Regjeringen vil legge frem en stortingsmelding om alternativ medisin på bakgrunn av Aarbakke-utvalgets innstilling. Under budsjettbehandlingen for 2002 bad Stortinget Regjeringen om å legge frem en slik stortingsmelding i løpet av 2002. Regjeringen ble i den forbindelse også bedt om å vurdere autorisasjon for nye helsepersonellgrupper. Jeg vil følge opp dette. I den forbindelse vil jeg også vurdere nødvendige lovendringer. En generell problemstilling i forbindelse med lovarbeidet vil være hvilken rolle alternative utøvere og behandlingsformer skal ha i forhold til den ordinære helsetjenesten. Særlige spørsmål som må vurderes, er bl.a. om det skal etableres en egen godkjenningsordning for alternative utøvere, og i hvilken grad nye grupper utøvere eventuelt kan autoriseres som helsepersonell i henhold til helsepersonelloven. Et annet spørsmål er om det i stedet for en godkjenningsordning skal etableres en registerordning for denne gruppen behandlere. Videre må problemstillinger når det gjelder taushetsplikt for alternative behandlere som ikke er helsepersonell, og strafferettslig regulering av alternativmedisinsk behandling vurderes. Sistnevnte vil i så fall kunne innebære at kvakksalverloven oppheves.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Noe av kjernen i behandlingen av dette spørsmålet vil være hvordan vi skal skape et godt møtepunkt for det vi kaller skolemedisin, og alternativ medisin. Jeg tror det beste svaret på det spørsmålet er dokumentert effekt. Der man kan dokumentere effekt av alternativ medisinsk behandling, vil man naturlig ha et faglig møtepunkt med skolemedisinen. Og jeg tror det er fra slike møtepunkter, definert ut fra dokumentert effekt, vi må utvikle et mer naturlig samspill mellom den ordinære helsetjenesten og alternativ medisin.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Jeg kan bekrefte en offensiv holdning. Samtidig vil jeg understreke at det er et krevende terreng å bevege seg i – ikke spesielt ryddig. Det å ha noen grunnleggende prinsipper trukket opp fra Stortingets side, vil være nødvendig for å komme videre. Det vil jeg invitere Stortinget til i den varslede stortingsmeldingen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Norge deltar ikke i EURATOM-samarbeidet. Vi er derfor ikke bundet til å gjennomføre bestemmelsene i EURATOM-direktiv 96/29. Direktivet er ikke vedtatt i Norge eller innarbeidet i norsk lov. Varer som er produsert i overensstemmelse med direktivet, er imidlertid omfattet av EØS-avtalens regler om fri bevegelighet av varer. Direktivet bygger på internasjonalt anerkjente grunnprinsipper og er innskjerpende i forhold til tidligere direktiver. Jeg vil opplyse at EURATOM-direktiv 96/29 fastsetter grunnleggende sikkerhetsstandarder for vern av arbeidstakere og befolkningen mot ioniserende stråling. Direktivet er en oppdatert sikkerhetsstandard som erstatter en rekke tidligere direktiver. I EU er direktivet gjennomført i medlemsstatene for å harmonisere strålevernlovgivningen. EURATOM-direktivet fastsetter at medlemsstatene skal kreve forhåndstillatelse for bl.a. forsettlig tilsetning av radioaktive stoffer ved produksjon og fremstilling av forbruksvarer og import og eksport av slike varer. Ett av grunnprinsippene i all internasjonal strålevernsforvaltning er at enhver bruk av stråling skal være berettiget, eller med andre ord rettferdiggjort. Det innebærer at det må kunne dokumenteres en netto nytteverdi for å ta i bruk strålekilder. Dette prinsippet kommer til uttrykk i direktivets artikkel 6. Bevisst tilsetning av radioaktive stoffer til et produkt er kun aktuelt der man ønsker å gjøre bruk av stoffets radioaktive egenskaper. Det gjelder f.eks. ved produksjon av røykvarslere, lysindikasjon på varselskilter og kompassnåler og annet. Tilsetning i den hensikt å bli kvitt radioaktivt avfall er ikke berettiget, og det er derfor ikke tillatt. Dersom det likevel skulle komme produkter som norske myndigheter anser som helseskadelige, vil strålevernsloven § 20 kunne anvendes. Den fastsetter: «Statens strålevern kan nekte import eller omsetning av ethvert produkt eller stoff og enhver vare som kan medføre en helse- eller miljørisiko på grunn av stråling, forutsatt at dette ikke strider mot internasjonale avtaler som Norge er tilsluttet.» Dette innebærer at vi kan nekte import eller omsetning såfremt det skjer i henhold til de regler som er avtalt innen EØS-samarbeidet. EØS-avtalens artikkel 13 gir som kjent bl.a. adgang til å forby helseskadelige produkter ut fra hensynet til menneskers og dyrs liv og helse. Statens strålevern opplyser at norsk kontroll og forebyggende arbeid for å møte disse problemene skjer ved egenkontroll, grensekontroll og et utstrakt internasjonalt varslingssystem.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Når det gjelder forholdet til Stortinget – siden det også har vært oppe i den offentlige debatt i dag – la meg bare slå kort og enkelt fast at de opplysninger jeg har gitt i dag, er i samsvar med de opplysninger jeg gav i mitt svar til Hallgeir H. Langeland 2. juni 1999, og som også fremgår av proposisjonen som ble fremmet for Stortinget 18. juni samme år. Hele poenget med strålevernsloven er å forebygge skadelige virkninger av stråling på menneskers helse. Lovens grunnleggende forsvarlighetskrav fastslår at enhver import, omsetning, bruk eller håndtering av strålekilder skal være forsvarlig, og forsvarlighetskravet innebærer at dersom stråling skal anvendes i et produkt, skal dette være berettiget. Jeg nevnte noen eksempler på produkter hvor det kan være berettiget. Men det skal altså grunngis at bruken av stråling har en nytteverdi i produktet. Det er ikke bare slik at myndighetene har en rett til å nekte import og omsetning av enhver vare som kan medføre helse- og miljørisiko, men de har også en plikt til å vurdere dette når de spørsmålene blir reist. Jeg mener at den norske lovgivningen gir anledning til å praktisere et føre var-prinsipp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Når det gjelder Storbritannias holdning til dette direktivet, har jeg fått opplyst fra britiske myndigheter at de har implementert direktivet, med unntak av dette punktet, men at de også har til hensikt å implementere dette – så jeg tror at vi foreløpig ikke skal gjøre det til et stort politisk poeng i den norske debatten. Når det så gjelder den norske lovgivningen, har vi altså en hjemmel for å nekte import eller omsetning av produkter som er helseskadelige. Det er min politiske holdning at vi skal bruke den hjemmelen innenfor rammen av de internasjonale forpliktelser vi har i EØS-avtalen. Når det gjelder overvåkning og kontroll, vil jeg minne om at markedet i seg selv er meget effektfullt når det gjelder å reagere i forhold til helseskadelige produkter. I tillegg har Strålevernet kontrollmekanismer knyttet til egenkontroll og grensekontroll og et utstrakt varslingssamarbeid med internasjonale organer.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge oppslag i Dagbladet 13. februar d.å. blir en rekke søknader om behandlingsopphold for barn med astma i Syden avslått med bakgrunn i at det ikke finnes tilstrekkelig med midler til dette formålet. Ut fra en søkermasse på ca. 700 blir bare ca. 170 innvilget, og det til tross for at de aller fleste av disse 700 har behov for et slikt opphold i varmere strøk. Vil statsråden nå sørge for at det blir gitt tilstrekkelig med midler, slik at flere barn med astma kan få tilbud om behandling i Spania?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det interessante her er det som overlege Gisle Rød ved Voksentoppen Senter for astma og allergi sier til Dagbladet i den samme artikkelen: «Alle som søker, hadde hatt godt av en behandlingstur, nå må vi velge ut de aller sykeste og si nei til andre veldig trengende barn». Det sies også at en rekke av disse barna faktisk ikke klarer seg gjennom vinteren uten å ha betydelig fravær både fra skole og barnehage som følge av sin sykdom. Det vises bl.a. i denne artikkelen fra overlege Gisle Rød til at man har både behov for og nytte av et slikt opphold. Tar ikke helseministeren uttalelsene fra denne overlegen på Voksentoppen Senter, som skal ha den kompetansen innenfor astma og allergi som finnes her i landet, alvorlig?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er interessant og for så vidt beklagelig at denne gruppen, som har et så stort behov for behandlingsopplegg i Syden og varmere strøk, nå må vente såpass lenge, for når man får rapporten, så skal en vurdere den, og så vurdere å legge dette fram i statsbudsjettet. Da går det enda en vinter for disse barna som har så stort behov for å få hjelp i Syden. Jeg ber helseministeren innstendig om å foreta en veldig rask behandling av denne rapporten med en gang den foreligger – hvis man da får en positiv tilbakemelding i forbindelse med rapporten – slik at denne gruppen raskt kan utvides til å gjelde et betydelig større antall, som da kan gå vinteren i møte på en mye bedre måte enn det som er tilfellet i dag, nettopp fordi denne svake gruppen generelt sett strir så hardt i hverdagen med å takle sykdommen sin.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge Asker og Bærums Budstikke 13. februar d.å. er Helsedepartementet og Akershus fylkeskommune i ferd med å inngå en avtale som innebærer at Bærum Sykehus mister opptil 194 av de 298 leilighetene de i dag disponerer for sine ansatte. Leilighetene er i dag et av sykehusets fremste rekrutteringsvirkemidler i et område med stort press på boligmarkedet. Hva kan statsråden gjøre for å sikre at Bærum Sykehus ikke får redusert sin boligmasse?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som det har blitt reagert på, som også helseministeren var innom, er denne reduksjonen i antallet, og det er allerede i dag mangel på boliger. Man antar at man kan dekke opp halvparten av det reelle behovet, og rekrutteringssituasjonen er, som helseministeren er godt kjent med, vanskelig overalt, ikke minst er boligsituasjonen spesielt vanskelig her. Men jeg forstår statsråden dit hen at man vil arbeide for å komme dette i møte. Ser statsråden for seg at man vil komme dit hen at sykehuset kan opprettholde boliger i noenlunde det omfang man har i dag?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Apotekene er ut fra konsesjonsvilkårene forpliktet til å dekke behovet for legemidler hos folk som må ha medisiner tilvirket i det enkelte tilfellet, f.eks. personer med allergier, overfølsomhet m.m. Dette er ofte legemidler med lite volum og lite lønnsomhet. Statens legemiddelverk har stilt meget strenge krav til slik produksjon. Hvordan har departementet sikret at apotekkonsesjonsvilkårene oppfylles, og hva er gjort for å sikre at de strenge kvalitetskravene til slik produksjon er fulgt opp?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg er klar over at en etter at den nye apotekloven trådte i kraft, måtte regne med økt konkurranse, og at nye eiere kanskje hadde behov for å rasjonalisere sitt driftsopplegg for å møte nettopp økt konkurranse og kanskje økt krav til avkastning. Derfor gjaldt min bekymring pasienter som hadde behov for legemidler som legemiddelindustrien på grunn av lite volum eller lav lønnsomhet ikke ønsket å levere dem. Det var tilfredsstillende å høre at helseministeren er fullt oppmerksom på dette problemet. Det er jeg glad for å høre. Men i hvor stor grad har en i dag kontroll med at alle apotek faktisk leverer de varene som leveringsplikten omfatter?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Det var tilfredsstillende å høre. Helseministeren nevnte i sitt første svar at en har opphevet maksimalprisen på disse produktene. En kan ha mistanke om at det er apotekkjeder som øker prisen for enten å få kuttet ut etterspørselen etter slike produkter eller for å sikre seg høy fortjeneste. Dermed utsettes pasientgrupper for å komme i en vanskelig situasjon på grunn av eventuell mangel på kontroll. Kan helseministeren gjøre noe for å hindre så høy prissetting at pasienter faktisk ikke får de medisiner som de ut fra apotekkonsesjonsvilkårene har krav på å få levert fra det enkelte apotek?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
«Frå tid til anna er det medieoppslag om ulike former for alternativ medisin, som t.d. i Bergens Tidende 9. februar i år, der det går fram at nærare definerte naturprodukt har gjeve gode resultat i behandling av kreft. Kva tid tek statsråden sikte på å leggja fram stortingsmelding om alternativ medisin, slik det m.a. er nemnt i Sem-erklæringa?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Eg takkar for eit positivt svar. Eg er glad for at statsråden har ei open haldning til alternativ medisin og til naturmiddelprodukt, og for at statsråden streka under at det her er omsynet til pasienten som skal vera i sentrum. Det er òg gledeleg å få opplyst at statsråden er offensiv i behandlinga av dette temaet. No trur eg at det tidvis kan vera vanskeleg å skilja mellom kva som er tradisjonell medisin, og kva som er definert som alternativ medisin. Heile tida er det jo ei utvikling på gang. Mitt spørsmål vert då: Vil det i det arbeidet som no pågår, òg verta sett på ein grenseoppgang mellom alternativ og tradisjonell medisin?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-02-20:
Eg takkar for svaret på oppfølgingsspørsmålet. Eg oppfatter det slik at legemiddel som verkar, og som ikkje er altfor kostnadskrevjande, i grunnen alltid vil vera interessante, for dette dreier seg om grunnleggjande tryggleik. Liv og helse vil aldri verta likegyldige tema for oss menneske. Derfor er eg veldig glad for dei positive signala som no kjem frå statsråden, og som i realiteten inneber, slik eg oppfattar det, at departementet her vil vera på hogget og medverka til ei trygg og positiv utvikling, anten preparatet vert kalla alternativ eller tradisjonell medisin.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-02-20:
Eg vil stille eit spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Regjeringen foreslår nå at det gjennomføres forsøk med enhetsfylke. Forslaget kan tilbakeføres til forslagene i en utredning fra KS – KOU 1-98. En sentral forutsetning i denne utredningen er at den nye fylkesadministrasjonen er underlagt folkevalgt styring gjennom fylkestinget. Kan statsråden bekrefte at Regjeringens opplegg for enhetsfylke vil bety at den regionale myndighet som i dag er lagt til fylkesmannen, blir underlagt folkevalgt styring gjennom fylkestinget?»
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-02-20:
Eg takkar for svaret. Når det gjeld dette med å få klare roller, er eg veldig einig i det statsråden no seier. Eg er einig i at det er fylkesmannen som skal vareta dette med tilsyn. Det er betenkjeleg at talet på stillingar i fylkesmannen sitt embete har blitt seksdobla frå 1976 og fram til dags dato, altså har auka med 600 pst. Det som fylkeskommunen har, skal gjennomgåast med tanke på det som skal leggjast fram frå kommunalministeren. Eg ser jo at det er ein del ting som er endra sidan Oppgåvefordelingsutvalet si innstilling fekk fleirtal her i Stortinget. Men ser statsråden føre seg at dei avdelingane som ligg under fylkesmannen, som t.d. utdanningsdirektøren og fylkesutdanningsavdelinga, kan slåast saman til ei avdeling, og at det er det folkevalde organet som skal styre t.d. desse to tidlegare avdelingane som no kan bli ei?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-02-20:
Det kan tyde på at det er ein del oppgåver som Samarbeidsregjeringa framleis vil fjerne frå det fylkeskommunale nivået. Eg synest ikkje det ville vere unaturleg om statsråden når det gjeld ein del oppgåver som ligg på fylkesnivået i dag, kunne bekrefte at det var naturleg å sjå på dei i samanheng. Eg merka meg statsråden sitt svar, men for å ta eit konkret spørsmål heilt til slutt: Kan statsråden bekrefte at det framleis er fylkesmannsnivået, det statlege nivået, som skal føre tilsyn og kontroll, og at uansett korleis avdelingane blir slått saman, skal dette vere underlagt folkevald styring?
Victor Norman (Høyre), 2002-02-20:
La meg først presisere at det nærmere opplegget for forsøksvirksomheten med enhetsfylke skal presenteres av kommunalministeren i den stortingsmeldingen som Regjeringen skal fremme til våren. Det er derfor ikke riktig av meg å gå i detaljer når det gjelder forsøksordningen. Uten å gå nærmere inn på opplegget vil jeg presisere at det fra Regjeringens side er en klar forutsetning at viktige forvaltningspolitiske prinsipper ivaretas i forsøksmodellene. Hensynet til innbyggernes rettssikkerhet og behovet for en uavhengig tilsynsmyndighet er to slike prinsipper som vil legge føringer for utformingen av forsøket med enhetsfylke. I dag ivaretar fylkesmannsembetet en rekke oppgaver knyttet til tilsyn og klagebehandling. For at innbyggerne skal oppleve tilsyn og klagebehandling som en garanti for rettssikkerhet, må tilsyns- og klageorganet være uavhengig og habilt i forhold til det organ som har ansvar for tjenesteytelsen, eller som treffer vedtak i første instans. Enhetsfylkemodellen må derfor utformes på en måte som gjerder inn disse oppgavene, og ikke skaper inntrykk av rolleuklarhet. Dette har Regjeringen lagt som føring på arbeidet med enhetsfylke. For øvrig må vi gå igjennom dagens oppgaver hos fylkesmannen og se hvor det eventuelt finnes et regionalpolitisk handlingsrom som tilsier en politisk forankring i fylkestinget.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-20:
Jeg kan i grunnen bare gjenta det jeg allerede har sagt, at detaljene når det gjelder opplegget, vil det verken være riktig av meg å snakke om eller for så vidt tiden til å gjøre det nå. Men det jeg kan si, er at en del av de oppgavene det er stilt spørsmål om her, har å gjøre med tilsyn. De skal altså gjerdes inn i forhold til det folkevalgte organ. De øvrige oppgavene som ligger til både utdanningskontor og andre, og som går på forvaltning, skal integreres i forhold til fylkeskommunen i forsøksordningen. Men det er ikke snakk om at man kan ta avdeling for avdeling og si at de og de avdelingene vil bli integrert med fylkeskommunen, mens de og de avdelingene skal gjerdes inn på grunn av klage- og tilsynsoppgavene, fordi grensene her i mange tilfeller går tvers gjennom de avdelingene som ligger hos fylkesmannen i dag.