Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-05-18:
Når man har hørt innleggene fra regjeringspartiene og Høyre, skulle man tro at Stortinget nå var invitert til å votere over selve forslaget, altså realiteten. Jeg vil gjerne minne Stortinget om at det er ikke det som nå er temaet, men det er om forslaget skal sendes til en komite som skal avgi en innstilling til Stortinget, og det er det som kommer i den innstillingen, som i tilfelle senere blir et realitetsforslag. Det er altså behandlingsmåten. Det er litt forunderlig å høre at flere hevder at det er en fast praksis når det gjelder denne type forslag, som griper inn, kan man si, i hva som kanskje på mange områder normalt håndheves og iverksettes og stelles med av Regjeringen. Men det har vært en debatt gjennom mange årtier. Når det er en opposisjon i Stortinget som er misfornøyd med Regjeringens håndhevelse av lover, med Regjeringens avgjørelser i enkelte forvaltningssaker, har det vært normalt at opposisjonen gjerne vil ha enkelte av denne type saker til Stortinget til behandling, fordi det er en partipolitisk uenighet som man ønsker å få frem. Og det må være klart at når man til de grader har en mindretallsregjering som den vi har nå, vil det være en større interesse for å utøve kontroll med at den mindretallsregjeringen søker å holde seg til Stortingets vilje, altså flertallsviljen. Det er nevnt at det som her er et forslag, er helt oppsiktsvekkende. La meg nevne to forslag fra tidligere tider hvor det også var diskusjon om hvorvidt de skulle behandles i komite eller avvises. I Dokument nr. 8:12 for 1986-87 foreslo Arne Skauge fra Høyre, tidligere finansminister, følgende: «Stortinget ber Kommunal- og arbeidsdepartementet opprettholde avgjørelsen i Arbeidsutleieutvalget 20. januar 1987 om at fire vikarbyråer gis dispensasjon fra sysselsettingslovens § 27. Disse selskapene gis derfor anledning til å leie ut det omsøkte antall personer innen helsesektoren for en prøveperiode inntil 1. januar 1989.» – relativt detaljert med hensyn til hva som normalt ble behandlet av Regjeringen. Jeg kan nevne et forslag i Dokument nr. 8:24 for 1987-88 fra Ingvard Sverdrup og tidligere Høyre-leder Kaci Kullmann Five og også nevnte Arne Skauge: «Stortinget ber Kommunal- og arbeidsdepartementet om å gi Manpower A/S fortsatt dispensasjon fra sysselsettingsloven til å drive utleie av ufaglært arbeidskraft.» Begge forslag ble sendt til komite til behandling, og det er det dette egentlig dreier seg om. La meg også nevne, fordi mange har gått inn på dette med det formelle, at det ble fremmet forslag både fra undertegnede og noen Høyre-folk, inkludert Per-Kristian Foss, i et Dokument nr. 8-forslag for 1988-89 om å godkjenne en søknad om å gi Oslo Private Gymnasium A/S godkjennelse og tilskudd etter privatskoleloven – altså relativt detaljert i en forvaltningssak, håndhevelse av en lov. Da grep Hanna Kvanmo ordet og sa at dette var saker om ankesaker. Og hun sa: «Når Regjeringen avslår en søknad …, kommer Fremskrittspartiet løpende – og nå har også Høyre begynt å komme løpende – med sine forslag om å få anket saken inn for Stortinget for at Stortinget skal avgjøre den.» Hun sa videre: «Disse sakene hører hjemme hos Stortingets ombudsmann, som i så fall ville se etter om forvaltningen har fulgt de lover og regler som finnes på området. Jeg vil derfor foreslå at man tar opp disse to sakene nå, behandler dem straks og avviser dem som Stortinget uvedkommende.» Og hun fikk følgende kraftsalve fra tidligere statsminister Kåre Willoch, som sa til dette innlegget: «Etter representanten Kvanmos innlegg vil jeg bare gjerne få gjøre oppmerksom på at hennes standpunkt når det gjelder Stortingets kontroll med forvaltningen, er klart i strid med konstitusjonell praksis gjennom overmåte mange årtier, og for så vidt representerer en reaksjonær holdning til forholdet mellom storting og regjering.» Kanskje noe for Jan Petersen å legge seg på sinne. I samme debatt, den 19. januar 1989, sa daværende – jeg skal hoppe over daværende stortingspresident Jo Benkow, som sa det samme som Willoch og det motsatte av Jan Petersen i dag, men jeg kan ta et annet interessant sitat fra daværende parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti, nåværende statsminister Kjell Magne Bondevik, som sa: «Men jeg vil framholde det hovedsynspunkt – som jeg også gjorde den gang – at i Stortingets kontroll med regjeringen og dens virksomhet ligger at Stortinget sjølsagt kan be om å få hit hvilken som helst sak det måtte ønske, ut fra et skjønn for hva som er politisk viktig, og hva som er viktig for Stortingets kontroll med regjering og forvaltning.» Jeg skulle ønske hr. Steensnæs hadde satt seg litt inn i hva statsministeren sa den gang. Jeg kunne finne en annen debatt om tilsvarende saker, dvs. det har jeg gjort. Dette var et så godt sitat at jeg må få ta det også. Det er stortingspresident Jo Benkow 19. mai 1989, om tilsvarende problemstilling: «Nå kan det selvfølgelig være en vurderingssak om man vil søke dekke bak det alminnelige synspunkt at siden den kan erklæres som en såkalt forvaltningssak, skal Stortinget avskjære seg selv en mulighet for alle til å delta i en vurdering av disse saker. Flertallet synes ikke at det var riktig. Derfor har vi ment at disse saker meget vel kan gå til komite. Det ligger ingen reell stillingtagen i dette.» – Meget klok tale av daværende stortingspresident Jo Benkow. Og så er jeg snart ferdig. Det som er det faktiske forhold, har Johs. Andenæs egentlig uttalt veldig klart i sin bok «Statsforfatningen i Norge», hvor han skrev følgende på side 224 når det gjelder arbeidsdelingen mellom storting og regjering: «Det er i våre dager en ordinær ting at Stortinget griper inn i forvaltningen ved plenarbeslutning, både med generelle bestemmelser og med avgjørelser av enkelttilfelle. Antakelig må en si at denne rettsutvikling nå er fastslått ved konstitusjonell sedvanerett, slik at det ville være et forfatningsbrudd om regjeringen satte seg utover Stortingets direktiver.» Og Kåre Kristiansen, daværende odelstingspresident, sa videre, etter at han hadde sitert fra Johs. Andenæs" bok: «Spørsmålet kan neppe avgjøres ut fra forfatningsmessige lovbestemmelser eller regelverk, men ut fra politiske vurderinger som nok vil ha preg av både politisk syn og den konkrete situasjon man står oppe i. Det er da også en rekke eksempler – også fra inneværende periode – på at Stortinget har sendt private forslag vedrørende enkeltvedtak i forvaltningssaker til en komite.» Det er altså ikke noen klare regler, det er ut fra en politisk vurdering man gjør.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)