Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-17:
Kysten av Finnmark ligger midt i matfatet, tett ved noen av verdens mest ressursrike fiskefelt. 1/4 av verdens samlede, uoppdagede olje- og gassressurser antas å finnes i Barentshavet. Finnmark grenser til et spennende, voksende marked i Nordvest-Russland. Noen av Norges viktigste reiselivsmål ligger der. Likevel har de aller fleste kommunene langs kysten av Finnmark hatt en nedgang i folketallet på over 25 pst. de siste 20 årene. Det viser behovet for en ny og helhetlig kystpolitikk, hvor vi utnytter vårt fortrinn ved å kunne selge førsteklasses ferskt fiskeråstoff istedenfor å sende frosset råstoff til Kina for bearbeidelse, hvor vi sikrer fiskerettigheter og fiskeleveranser til kommunene i regionen, hvor vi har en nasjonal strategi for utvikling av fiskerinæringen, en nasjonal strategi for utvikling av reiselivsnæringen og en nasjonal strategi for utvikling av petroleumsvirksomheten i nord. Vi må gjøre også kysten av Finnmark til en drivkraft for nasjonal og lokal verdiskaping. Men først og fremst må vi få i gang de lokalsamfunnene som rammes av massiv arbeidsledighet. Ved gjenoppbyggingen etter krigen ble det bestemt at det som da ble sett på som den mest framtidsrettede industrien – fryseindustrien – skulle ha sitt tyngdepunkt i Finnmark. Etter hvert er det blitt den delen av norsk fiskerinæring som er sterkest utsatt for virkningene av globaliseringen. I løpet av en ettårsperiode, fra 2002 til 2003, gikk 40 pst. av fiskeindustrien i Finnmark konkurs eller måtte innstille driften. Fylket tapte om lag 1 000 industriarbeidsplasser. Fylkeskommunen og de berørte kommunene har tatt utallige initiativ for at staten skal bidra til løsninger. Fylkesmannen i Finnmark gikk 30. juni 2003 til det ekstraordinære skritt å sende en særskilt rapport til statsministeren om behovet for statlige tiltak, og han skrev at det er «grunn til å frykte at bunnen faller ut av mange lokalsamfunn, og at bosettingsmønsteret langs Finnmarkskysten kan være i ferd med å endres radikalt». Det er en dramatisk melding. Fylkesmannen sa videre: «Dersom det er et mål å stoppe den ukontrollerte utviklingen vi i dag opplever i fylket, er det derfor nødvendig at sentrale myndigheter griper inn med tiltak.» Regjeringen gjorde ingenting, løftet ikke en finger. Kommunalministeren og fiskeriministeren mente tvert imot at dette var markedets ansvar. Nei, det er ikke markedets ansvar. Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, slo allerede sommeren 2003 entydig fast at kystkrisen er et nasjonalt ansvar. Arbeiderpartiet foreslo flere ganger tiltak for fiskeindustrien, men vi ble nedstemt. Vi foreslo at staten skulle sette i verk en aksjonsplan, slik fylkesmannen bad om, men igjen ble vi nedstemt. Arbeiderpartiet tar nå igjen initiativ for å få i gang aktiviteten der den står stille. I enkelte kommuner har det vært rundt 20 pst. arbeidsledighet – sammenhengende – i flere år. Vi må skape nye arbeidsplasser og sikre lokalsamfunnene. Derfor foreslår vi at det bevilges 150 mill. kr til en aksjonsplan, med en rekke tiltak. Aller viktigst er det å sikre fisk til de berørte lokalsamfunnene, slik at nye investorer har grunnlag for å starte ny virksomhet. Fiskeriministeren spør hvor man skal ta den fra. Svaret er: først og fremst fra de trålerne som har plikt til å levere i Finnmark. Grundige analyser viser at trålerne bare leverer halvparten av den fisken de har plikt til å levere i Finnmark, i Finnmark. Leveringsplikten må presiseres overfor den enkelte kommune, og den må håndheves. Fiskeriministeren må også vurdere å bruke sin mulighet til å disponere noe av den nasjonale kvoten i en periode, slik at man styrker grunnlaget for ny drift. Så må aktørene selvsagt innrette produksjonen ut fra mulighetene i markedet. Man kan ikke fortsette en produksjon som det ikke er grunnlag for. Men samtidig må det satses målrettet for å få et bredere næringsgrunnlag i reiselivsnæringen og i petroleumsnæringen. Innovasjon Norge må utvikle eget prosjekt for etablering av ikke-fiskeribaserte arbeidsplasser. Både for å få i gang fiskeribasert og ikke-fiskeribasert aktivitet må vi styrke virkemidlene. SIVA må ha mulighet til å kunne gå inn som eier av bygninger og ha økonomisk rom for å gi investeringstilskudd og utviklingstilskudd av nødvendig omfang. Da Arbeiderpartiet la fram sitt forslag, presterte Høyres representant fra Finnmark å uttale at dette forslaget er med på å bygge ned finnmarkingene mentalt. Desto bedre er det at Arbeiderpartiets forslag nå bidrar til at i hvert fall halve beløpet blir bevilget. Arbeiderpartiets forslag er i nært samsvar med fylkeskommunens syn. Men jeg må sterkt appellere til at Regjeringen også tar sitt ansvar her. Det aller viktigste er at fiskeriministeren må sy sammen løsninger for det enkelte sted som gir investorene nødvendig sikkerhet for råstoff. Regjeringen må bidra til å styrke satsingen på kompetanse gjennom utbygging av desentraliserte høyere utdanningstilbud knyttet til de fiskerifaglige skolene. Regjeringen må aktivt vurdere å legge ytterligere statlige arbeidsplasser til Vardø. Det er viktig for landet at vi får i gang aktiviteten i kystkommunene. Det er viktig for å utnytte de mulighetene som ligger langs kysten, og det er viktig strategisk, bl.a. i internasjonale ressursforhandlinger. Men først og fremst må vi ta ansvar for å gi de menneskene som er rammet av arbeidsledighet, en ny jobb, en trygg økonomi og en ny tro på framtiden. Jeg ber statsministeren og hans kontor om å bidra til koordinering mellom departementene og fylkeskommunen for å sette i verk de tiltakene som er nødvendige, slik jeg antar at også fylkeskommunen vil be om.