Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-06-16:
Ja, det er vel også representanten Nybakk, men jeg er ikke sikker på om det er tema for dagens debatt. Denne debatten skjer til gjengjeld på et veldig historisk tidspunkt: Foran et særdeles viktig NATO-møte og etter utvidelsen av både EU og NATO. I mange år ville slike debatter vært preget av uttrykk som "stabilitet" eller "norsk utenrikspolitikk ligger fast". Den kalde krigen var både stabil og forutsigbar. Etter Berlinmurens fall er både utenriks- og sikkerhetspolitikken preget av stor uforutsigbarhet. Samtidig kommer utenrikspolitikken og internasjonal politikk i dag mye nærmere folks hverdag. Terroranslagene i Madrid f.eks. fører kanskje til en diskusjon på kjøkkenet hos Ola og Kari om de skal dra på ferie til Spania. Den framtidsoptimismen som preget årene etter 1989, er betydelig svekket. Vi har hatt kriger og etnisk rensing på Balkan, og vi ser at det fortsatt er uro der. Vi ser fortsatt fattigdom i postsovjetiske områder, vi har atommateriale på aveier, og det nukleære avfallet i Nordvest-Russland er, ifølge Bellona, nok til å lage et stort antall såkalte "dirty bombs". Det brenner i Midtøsten, vi har krig i Irak, vi har fortsatt manglende stabilitet i store deler av Afrika, og vi har framveksten av terrorisme. Alt dette skaper utrygghet og usikkerhet om framtiden, også for folk flest. Men det skjer mye positivt. Kanskje kan vi si at 1. mai i år markerte den definitive slutten på den kalde krigen. Europa ble samlet til ett kontinent på nytt. EU ble utvidet med ti nye medlemsland. En måned tidligere ble NATO utvidet med syv nye land. Flere av de landene vi her snakker om, var ikke engang selvstendige stater for 15 år siden. Det har vi antakelig glemt. EU-utvidelsen østover representerer trolig det største solidaritetsløftet siden Marshall-planen, og er et vesentlig bidrag til et fredeligere og mer stabilt Europa. Sammen med NATO-utvidelsen er nå EU garantisten for en fortsatt demokratisering i det tidligere Øst-Europa, inkludert velferd, menneskerettigheter og folkestyre. Trolig er det også EU som kommer til å bidra til at menneskerettighetene bedres i Tyrkia. NATO går til dette toppmøtet som en alleuropeisk og transatlantisk forsvars- og sikkerhetsallianse. De neste skrittene som nå bør tas, må være i retning av Balkan. Det er interessant å se på Adriaterhavssamarbeidet mellom Kroatia, Albania og Makedonia, men også Serbia-Montenegro og Bosnia-Hercegovina bør snarest mulig trekkes inn i et institusjonelt samarbeid, fortrinnsvis som PFP-land - Partnership for Peace-land. De må naturligvis vurderes individuelt, men det er likevel behov for en regional tilnærming på Balkan, etter min oppfatning. Da vi behandlet forsvarsreformen for en uke siden, klarla vi på en veldig god måte prinsippene for norsk deltakelse i internasjonale operasjoner. Alle, unntatt Fremskrittspartiet, mente det var nødvendig både med legalitet og legitimitet, og det måtte være klart folkerettslig forankret. FN gir mandat og velger hvem oppdraget skal gis til. Likevel mente flertallet i forsvarskomiteen at man bør øke deltakelsen i FN-operasjoner innenfor de begrensede kapasiteter som Norge har. Det samme flertallet mente for øvrig at Norge skal gå imot preventiv krigføring og forkjøpskrig. Det er bred enighet i Stortinget om vårt engasjement i Afghanistan. Vi har gjort Afghanistan til samarbeidsland for norsk bistand, og vi deltar med stabiliseringsstyrker, noe vi antakelig kommer til å gjøre i flere år framover. Nye norske offiserer og soldater drar om kort tid til Kabul, og denne gangen med et stort innslag av kvinner. Hvorfor det? Disse jentene kan nemlig gjøre en uvurderlig innsats for å sikre at afghanske kvinner kommer på jobb eller skole. De kan også kommunisere med kvinnene på en helt annen måte enn mannlige offiserer kan. Til slutt vil jeg minne om, og minne utenriksministeren om, det ansvaret jeg mener Norge har for å sikre at Sikkerhetsrådets resolusjon 1325, om at kvinner skal inkluderes i alle fredsforhandlinger og i den demokratiske prosessen etter en krig følges opp, og at vi også sikrer at verdenssamfunnet følger opp den resolusjonen.