Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-30:
Proposisjonen omtaler to store jernbaneprosjekter – tunnel under Gamlebyen og Ringeriksbanen, som også dreier seg svært mye om tunnel. For seks år siden, i 1995, lovte en rekke partier at jernbanen gjennom Gamlebyen skulle legges i tunnel, noe vi har hørt representanten Myrli si litt om i dag. Et flertall i Stortinget gjorde også et vedtak i den anledning. I 1997 var flertallet enda bredere, da var også Arbeiderpartiet med. Jeg vil sitere fra Innst. S. nr. 155 for 1996-1997, hvor komiteen – altså hele komiteen – bl.a. fremmet følgende forslag: «1. Stortingets vedtak av 15. juni 1995 om at jernbanetrafikken i Gamlebyen legges i tunnel står fast.» Arbeiderpartiet var med, som sagt, men det året var det selvfølgelig også valgkamp. Etter den tid har mye vann rent i havet. Og det vannet som finner veien til havet på ordinær måte, er heller ikke problemet i denne sammenhengen. Problemet i denne sammenhengen er det vannet som ikke renner i havet – i hvert fall ikke den veien det burde renne – nemlig det vannet som har rent gjennom Romeriksporten. Det er selvsagt mulig å harselere over oss politikere, og vi gjør det også over oss selv av og til. Det blir da også gjort i forbindelse med denne saken. Noen kritiserer oss for å gå bort fra løftet om å legge jernbanen i tunnel, men mange er mer opptatt av at løftet i det hele tatt ble gitt. Det skal jeg ikke gå nærmere inn på. Det er imidlertid en del viktige momenter som en bør ta med seg. For det første har vi lært mye om å bygge tunneler i nettopp denne delen av Oslo. Fjellet er ikke så solid som en gjerne skulle ønske. Faktisk har erfaringene med setningsskader etter Romeriksporten vist at heller ikke den som bygger huset sitt på fjell, kan være helt trygg. Problemene med Romeriksporten og ikke minst de erfaringene vi har høstet om kostnadene ved å bygge tunneler i slikt fjell, er viktig for Kristelig Folkepartis vurdering. Det er gjennomført betydelige støybeskyttelsestiltak langs eksisterende jernbanetrasé i Gamlebyen. Men fortsatt er det ikke gode nok forhold for beboerne der. Og vi vil gjennomføre tiltak for ytterligere å redusere støyproblemene for beboerne langs jernbanen, i tillegg til at nytt godsspor utenom Gamlebyen bør vurderes i den videre planlegging av Folloporten. Bygging av tunnel i dette området ville gi store driftsproblemer for jernbanedriften i anleggsfasen gjennom flere år, med hensyn til både kapasitet og regularitet, og med stor fare for overgang fra tog til bil. Det er videre viktig for oss å ta hensyn til de verneverdige kulturminnene som vil bli berørt ved bygging av tunnelen. Med den prislappen som Regjeringen har lagt fram i proposisjonen, har vi ikke funnet det riktig å anbefale noen annen konklusjon enn å slutte seg til forslaget om at det ikke bygges jernbanetunnel gjennom Gamlebyen i Oslo. I tillegg er det også relevant at et bredt flertall på Stortinget i forbindelse med behandlingen av Nasjonal transportplan har sluttet seg til andre store prosjekt for jernbanen i Oslo-området, med dobbeltspor på strekningen Skøyen–Asker og Oslo S–Ski. Da vi fra Kristelig Folkepartis side gikk inn for tunnelen i 1997, var vår forutsetning at det ikke skulle gå ut over jernbanebudsjettet for øvrig. I Innst. S. nr. 178 for 1994-95, uttalte flertallet, medlemmene fra Senterpartiet, Høyre, SV og Kristelig Folkeparti: «Flertallet vil peke på at ut fra at dette prosjektet er av hensyn til bydelen og Oslo som by, og ikke av hensyn til NSB som transportbedrift, må ikke finansieringen hentes fra NSBs budsjetter.» Det var altså et byutviklingsprosjekt mer enn et tiltak for å øke kapasiteten på jernbanenettet. Med den prislappen på 3–5 milliarder kr som vi nå har fått presentert for jernbanetunnelen, ser vi det ikke mulig å gjennomføre dette prosjektet. I likhet med Jernbaneverket og flertallet i komiteen kan vi ikke se at kostnadene står i forhold til det som oppnås ved tunnel. Så til Ringeriksbanen, som også er omtalt i proposisjonen. Det er ikke lett å se grunnen til at dette temaet, dette prosjektet, presenteres i denne sammenhengen. Regjeringens syn kom fram i Nasjonal transportplan, der det ikke var satt av midler til prosjektet. Det var flertallet på Stortinget innforstått med, til tross for at Arbeiderpartiet ikke fulgte sin egen regjerings prioriteringer. Proposisjonen peker videre på at det vil komme en egen sak om trasévalg ut på våren, når kommunene har kommet lenger i sine planprosesser. Slik sett kunne vi gjerne ventet til denne saken ble lagt fram for Stortinget. Men når Regjeringen likevel har funnet det nødvendig å omtale Ringeriksbanen i denne proposisjonen, har vi fra Kristelig Folkepartis side gjentatt den prioritering vi gav uttrykk for i Nasjonal transportplan. Det innebærer at det i den neste tiårsperioden ikke er rom for store investeringer i Ringeriksbanen. Det betyr ikke at vi har sagt nei til prosjektet, men at vi har prioritert, og vi slutter oss derfor til Regjeringens forslag om at Ringeriksbanen ikke prioriteres i planperioden 2002–2011. Dersom prosjektet skulle vise seg å bli langt billigere enn vi har grunn til å vente, at konfliktene i forhold til naturinngrep blir mindre enn man frykter lokalt, eller at stortingsflertallet skulle komme til at det må brukes langt mer midler på investeringer i jernbanens infrastruktur, kan det selvsagt bli relevant å vurdere dette om igjen. Det vil vi få anledning til når Stortinget i 2004 skal behandle den neste nasjonale transportplanen.