Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-15:
Vern av miljøet er nå for alvor kommet på den politiske dagsordenen, og denne regjeringen har i større grad enn noen annen regjering tatt initiativ til at vi i den praktiske politikken skal gjøre Norge til et av de land som handler der andre hittil bare har pratet. Vi skal ta opp kampen mot en rekke av forurensningene. Det gjelder kraftig reduksjon av utslipp til luft og vann, reduksjon av stoffer som bryter ned ozonlaget, reduksjon av stoffer som tilfører hav og vassdrag altfor store mengder av næringsstoffer, og det gjelder reduksjon av utslipp av klimagasser m.m. I dette bildet hører selvsagt bruken og utslippene av miljøgiftene hjemme. Vi ønsker en tryggere framtid. Derfor trenger vi nå å sette oss mål for en politikk som ikke fører til helseskader, som ikke fører til skader på økosystemene, og som ikke fører til skader på naturens evne til produksjon og selvfornyelse. Ambisjonen til den rød-grønne regjeringen er å få konsentrasjonene av farlige kjemikalier ned på det nivået som samsvarer med bakgrunnsnivået for naturlig forekommende stoffer. Det innebærer et nivå tilnærmet null for menneskeskapte miljøgifter. Ett av flere initiativ og svar kommer gjennom den stortingsmeldingen vi behandler nå om et giftfritt miljø. Behovet for å få til nødvendige reguleringer og eventuelt forbud mot bruk av mange kjemikalier er påtrengende. Dette kom tydelig fram i arbeidet i EU med et nytt kjemikalieregelverk, REACH, som Børge Brende omtalte ganske bredt. Jeg har delvis fulgt dette arbeidet i EU nært siden EU-kommisjonen la fram sitt forslag høsten 2003. I dette arbeidet kom det fram at vi for det første har et enormt antall kjemikalier i bruk, og for det andre ikke kjenner til om disse er skadelige, eller hvor skadelige disse er. Det er altså snakk om flere titusener kjemikalier. Vi vet ikke nok i forhold til helse og miljø. Dette er meget alvorlig. I framtiden må det være slik at de kjemikaliene vi omgir oss med, er trygge. Det er viktig at miljøgifter tas ut av gjenvinningskjedene. Kjemikalieregelverket må også være tydelig, og tilsynsorganene må ha kunnskap og passe på at regelverket etterleves. Jeg har tidligere arbeidet mye med helsespørsmål og helsepolitikk, og jeg må bare innrømme at det til tider har vært frustrerende å se økning av forekomsten av mange sykdommer, uten at noen har kunnet peke på klare årsaksfaktorer. Mange kreftformer har økt med fra 100 pst. til 300 pst. på ca. 40 år. Det skulle ikke være særlig spekulativt å anta at helse- og miljøfarlige kjemikalier har sin rikelige andel i denne sørgelige statistikken. Sterk økning i forekomsten av allergi og redusert fruktbarhet trenger også forklaringer. Dessverre er det slik at det på verdensbasis er benyttet miljøgifter bl.a. i landbruket lenge etter at det var klart at bruken kunne eller ville medføre stor skade. Dette utvalg av eksempler kan danne bakteppe for at vi må foreta kraftige forbedringer etter hvert som mangelen på kunnskap om kjemikaliene blir mindre og mindre. Dessuten er, slik det er omtalt i meldingen, føre var-prinsippet viktig når vitenskapen ikke kan gi oss sikre råd og svar. Forurenser betaler-prinsippet får også mange til å tenke seg om. Hvis det koster å forurense, kommer også forbedringene raskere på bordet. Men mye er allerede oppnådd om en ser på resultatene av reduksjoner i utslipp på listen over prioriterte områder, med f.eks. 95 pst. reduksjon fra 1985 til i dag av de farligste stoffene på listen. Men mye gjenstår ennå når det gjelder både PCB, bromerte flammehemmere og diverse tungmetaller, som f.eks. bly, kadmium og kvikksølv. Når det gjelder f.eks. tungmetaller, gjenstår det ennå å få til globale avtaler, noe Norge må bidra sterkt til, slik Regjeringen har varslet også i denne meldingen. Det er viktig at FNs vedtatte klassifiseringssystem, med klassifiseringsregler for hvilke fysiske, kjemiske og helse- og miljøegenskaper som kan være farlige, nå kan bli akseptert og implementert på verdensbasis. Dessuten er det viktig å oppnå forståelse, både i Norge og globalt, for at vesentlige deler av produksjon og framtidig verdiskaping bygger på en ren og giftfri natur. Ja, i mange sammenhenger er dette et avgjørende konkurransefortrinn. Jeg kunne bare nevne en av de mest voksende næringene ute og hjemme, nemlig reiseliv og turisme. Matvaretrygghet knyttes mer og mer til giftfrie og miljøvennlige produksjonsmetoder og til et giftfritt miljø. Vi stiller nå meget strenge krav til bruken av kjemikalier i vår største næring, det vil si olje- og gassektoren. Det har ikke alltid vært gjort i tilstrekkelig grad tidligere. Kravene bør være harde og konsekvente. Havet er langt mer sårbart enn mange har villet ta inn over seg hittil. Regjeringen varsler og gir i meldingen eksempler på sterk satsing på opprydding av forurenset sjøbunn og opprydding av forurensede sedimenter. Det redegjøres i meldingen tydelig for en handlingsplan på dette området. Det er utmerket. Derfor tror ikke jeg det var helt nødvendig med et separat forslag fra opposisjonen om det, for dette er allerede på gang. Det er noe som heter å slå opp åpne dører, det gjør en helst ikke. Det er ikke noe galt med forslaget, det er bare det at Regjeringen allerede har tatt høyde for dette. Jeg er også meget tilfreds med at det legges fram en handlingsplan for opprydding av forurenset jord i barnehager og på lekeplasser. Trygghet for våre og andres unger må være viktig. Jeg nevnte REACH tidligere i mitt innlegg. Det er nå viktig at REACH-forordningen – for det er en forordning – tas inn i EØS-avtalen, slik formalitetene krever. Hvis ikke dette skjer, vil norske bedrifter ha en nesten uoverkommelig konkurranseulempe – i alle fall gjelder det for en del bransjer. Jeg har merket meg hva miljøministeren skrev til komiteen, som også er sitert tidligere, men la meg, for å være fullstendig, ta det inn i mitt innlegg her: «Så lenge REACH ikke er en del av EØS-avtalen vil norske leverandører kunne anses som eksportører fra tredjeland, og kundene i EU får da status som importører med de omfattende plikter dette medfører under forordningen. Dette vil dermed kunne medføre at kunder i EU foretrekker leverandører innen EU.» Det haster altså med å få en avklaring, slik at ikke kunder som norske bedrifter har i EU, nå skifter til leverandører innenfor EU. Det sies at noen allerede har begynt å ta strategiske valg, så dette kan vi ikke vente særlig lenge med. Jeg vil også si at det kan være en risikosport å prøve å få til omfattende unntak fra deler av REACH-regelverket. Det er vel meget lite sannsynlig at vi får unntak fra REACH-forordningene som ingen andre land har fått. Vi får heller arbeide for – det er min visitt til Regjeringen, og det er jeg sikker på den gjør også – at regelverket for alle justeres i tråd med ny kunnskap og god miljøpolitikk.