Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Denne delen av debatten skal handle om beskyttelse, innvandring, integrering og mangfold. Det er fint at vi har greid å organisere debatten på en måte som gir dette viktige feltet den plassen det fortjener. Som sikkert er vel kjent nå, er regjeringens overordnete mål for arbeidet på flyktning- og innvandringsområdet en samfunnstjenlig og styrt innvandring og en human, solidarisk og rettssikker asyl- og flyktningpolitikk. Vi skal overholde våre internasjonale forpliktelser overfor mennesker i nød, og vi trenger arbeidsinnvandring. Jeg vil allerede innledningsvis slå fast at innvandring og mangfold er positivt for det norske samfunnet. Hvor positivt avhenger av hvordan vi lykkes med integreringen av dem som får opphold her. Likeverd er en kjerneverdi i vårt samfunn. Opplevelse av likeverd er en forutsetning for tillit mellom mennesker. Det er spesielt viktig i et samfunn med større mangfold. Når mennesker opplever trygghet og mulighet for utfoldelse som del av et større forpliktende fellesskap med rettigheter og plikter, forebygger vi også unødige konflikter, som vi dessverre har sett for mye av i en del andre europeiske land. Europarådet har nettopp behandlet en rapport med tittelen: Å leve sammen i det 21. århundret. Rapporten kaller på et sterkt og tydelig politisk lederskap nå når fremmedfrykt og rasisme igjen er på frammarsj i Europa. Flertallet i denne salen vil ta det lederskapet, være tydelige og møte påstander med fakta og demokratiske verdier. Vi har et bedre utgangspunkt enn mange andre europeiske land. OECD viser at vi er blant de beste på integrering. Det er lavere ledighet blant innvandrere i Norge enn det er blant majoritetsbefolkningen i mange europeiske land akkurat nå. Det skyldes at vi så langt har greid å sette inn mottiltak mot virkningene av finanskrisen. Vi har ikke brukt pengene på skattelette, men på å holde folk i arbeid. For en tid tilbake viste tall fra SSB at vi via skattelette får én arbeidsplass for 7,6 mill kr. Ved offentlig innkjøp av varer og tjenester får vi fire ganger så mange. Direkte inn i offentlig sysselsetting får vi 16 ganger så mange arbeidsplasser for samme beløp. Valg vi gjør i den økonomiske politikken, får også konsekvenser for integreringspolitikken. Holder vi folk i arbeid, lykkes vi også bedre med integrering. Her går det et ideologisk skille mellom posisjon og opposisjon. Det er ikke skattelette, men mennesker i arbeid som skaper verdier og finansierer velferden. Kvinnenes inntog på arbeidsmarkedet bidro vesentlig til det velferdsnivået vi har i dag. Den reserven er for en stor del tatt ut. Innvandring er den muligheten vi har nå. Den demografiske utviklingen viser med all ønskelig tydelighet at det er nødvendig, men da må vi ha jobber som folk kan gå inn i. Aftenposten hadde i juni en fiktiv annonse på førstesiden: 220 000 ledige stillinger i tjenesteyting, olje og bygg – både norske og utenlandske arbeidstakere er velkomne til å søke. La oss håpe at den annonsen fortsatt kommer til å gjelde en stund framover. Så til debatten om innvandring og integrering, som jeg synes den senere tid har utviklet seg i en litt merkelig retning – det er forsøk på å vri den om til en debatt om debatten. Det er etter min mening en total avsporing. En av disse noen påstår i Dagsavisen i dag at 22. juli har lagt en klam hånd over innvandringsdebatten. Da har jeg to meldinger til Siv Jensen. Den første: Slutt å misbruke 22. juli på denne måten! Den andre: Siv Jensen er feilinformert, debatten går. Denne høsten har vi hatt åtte debatter om asyl og integrering i denne salen pluss at det har vært tema i mange av debattene om budsjettet. Jeg har ikke sett Siv Jensen i en eneste en av de debattene, og heller ikke her i dag. Siv Jensen kaller Støre for en «puddel», uten å si hva hun anser seg selv for å være, så der får vi bare gjette, og hun fremmer fire krav til regjeringen: «Asylanttilstrømmingen må ned.» – Den går ned. «Innvandringspause i Oslo» – hvordan da? Ved å nekte noen adgang til å krysse bygrensen? Etter hvilke kriterier da? Apartheid ble avskaffet i Sør-Afrika for mange år siden. Skal vi nå innføre det i Oslo? Og hva med alle de innvandrerne som trengs for å fylle og utføre nødvendige jobber i byen? Og hvis det er slik at tilstanden i Oslo er så dårlig, hvor var da Fremskrittspartiet i sine åtte år ved makten? Jeg har en mistanke om at en var mer opptatt av medieoppslag enn av å gjøre noe positivt for integrering i sin egen by. «Iverksett foreslåtte tiltak» i Arbeiderpartiets integreringsdokument. Støre-utvalget foreslo 99, landsmøtet tror jeg endte opp med 111 forskjellige tiltak. Vi er i gang, men vi greier ikke å ta alle på en gang. Og samarbeidspartiene våre må jo også få lov til å si sitt. Men det aller viktigste som har skjedd så langt, med full enighet, var utvidelse fra 300 til 600 timer i norsk og samfunnskunnskap. Andre eksempler hvor vi enten er delvis i mål eller er i gang, er kortere saksbehandlingstid i utlendingssaker, raskere bosetting, Barn på flukt-meldingen, som kommer over nyttår, returavtaler – antallet er seksdoblet, med de nye på beddingen kan det snart bli en tidobling – antall returer har økt betydelig, inklusive de frivillige osv., osv. Jeg har en liste med 19 punkter, jeg rekker ikke å gå igjennom alle dem som vi allerede er i gang med. «Forby burka» krever også Siv Jensen, men det fikk faktisk ikke flertall på Arbeiderpartiets landsmøte, så det kan hun ikke klandre regjeringen for. Så kommer det også ganske snart en egen stortingsmelding om kultur som virkemiddel i integreringspolitikken, det kommer en egen melding om bedre integrering til våren, og da kommer vi selvfølgelig til å ta mange av sakene våre videre. Det er på tide å få debatten inn på det rette sporet igjen, basert på fakta, verdier og holdninger. Men det er altså noen som hele tiden ønsker å stigmatisere innvandrere. Det kan fort vise seg å bli et tapsprosjekt. Vi kjenner alle medias hang til å polarisere, gi ekstreme ytringer større plass enn de fortjener. Resultatet blir alltid et fortegnet bilde av virkeligheten. Da tror jeg SSBs undersøkelser av nordmenns holdninger til innvandrere ligger nærmere sannheten. Den siste målingen kom i forrige uke, og den viser en relativt stabil, positiv holdning til innvandrere og deres bidrag til det norske samfunnet. I den grad det er bevegelse i holdningsbildet, går det i positiv retning: Innvandrere flest gjør en nyttig innsats i norsk arbeidsliv. Ja, sier 74 pst. Innvandrere flest misbruker de sosiale velferdsordningene. Ja, sier 35 pst. Innvandrere flest beriker det kulturelle livet i Norge. Ja, sier 74 pst. Innvandrere flest er en kilde til utrygghet i samfunnet. Ja, sier 35 pst. – Da er det ganske mange igjen i den andre enden. Alle innvandrere i Norge bør ha samme mulighet til arbeid som nordmenn. Ja, sier 88 pst. Innvandrere i Norge bør bestrebe seg på å bli så lik nordmenn som mulig. Ja, sier 52 pst. – 48 pst. sier altså det motsatte. Arbeidsinnvandring fra land utenom Norden bidrar for det meste positivt til norsk økonomi. Ja, sier 70 pst. Nordmenn flest er med andre ord langt bedre enn sitt rykte. Det er et godt utgangspunkt for en konstruktiv debatt om virkemidler for en enda bedre integrering. For som jeg sa: Vi er gode på integrering, men vi kan bli bedre. I budsjettet fra BLD er det redegjort for status. Noen viktige ting er på plass, f.eks. det jeg nevnte om utvidelse til 600 timers norsk- og samfunnsopplæring, men det er en utfordring at resultatene fra introduksjonsordningen ikke er like gode som før. Det har statsråden allerede tatt tak i. Noen kommuner har et forbedringspotensial, både når det gjelder bosetting og integrering. Det tas det tak i. Det er et avvik mellom andelen sysselsatte i befolkningen som helhet og blant innvandrere. Sivilsamfunnets bidrag til integrering kan med fordel bli bedre. Kultur har vært et hittil undervurdert virkemiddel. Jeg kunne nevnt mye mer – mange flere oppgaver som ligger foran oss. Men det kom altså tre viktige utredninger på løpende bånd i høst. De følges opp, og – som jeg sa – til våren kommer en stortingsmelding for en enda bedre integrering, som handler om bedre koordinering og samordning av virkemidler på tvers av offentlige sektorer. Jeg mener at denne forsamlingen har et særlig ansvar når den debatten kommer, for at den blir ført på grunnlag av fakta og saklig argumentasjon.