Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-10-04:
Da Samarbeidsregjeringen overtok i 2001, blinket det rødt i alle lamper for norsk økonomi. Renten og kronekursen var på vei oppover. Norsk eksportindustri slet voldsomt. Tusenvis av arbeidsplasser stod i fare. Summen av økte lønnskostnader, økt rente, økt kronekurs og på toppen 12 milliarder kr i skatteskjerpelser hadde brakt norsk økonomi i ubalanse. Det var helt nødvendig å treffe noen tiltak. Det gjorde også Samarbeidsregjeringen da den tiltrådte. Tre år senere er alt endret i positiv retning. Det går bedre med norsk økonomi, og ytterligere forbedringer er i sikte. Alle lampene har selvsagt ikke gått over fra rødt til grønt, men selv våre argeste motstandere i politikken må innrømme at situasjonen i dag er langt, langt bedre enn da vi overtok etter Stoltenberg-regjeringen i 2001. Norsk økonomi har rett og slett fått en myk landing. Fastheten har gitt positive resultater. Konklusjonen er: Arbeidsplassene er tryggere, hus og hjem er tryggere, og det ser lyst ut fremover også. Jeg er utrolig stolt av å ha fått vært med og støttet en regjering som har fått dette til. Men nå er det nå slik at alle de viktigste oppgavene i livet ligger foran oss. På idrettsbanen er det slik at det er ens egne forberedelser til neste konkurranse som avgjør egne resultat. Det nytter ikke der å komme og si at ja, men jeg var jo best sist. Det er idrettens beinharde lov, men det er også loven for nasjonen Norge. Norges posisjon som verdens beste land å bo i er ingen absolutt vunnet seier til evig tid. Den må vi alle sammen kjempe for hver eneste dag, slik at vi kan overlevere landet til neste generasjon med den samme betegnelsen. Det er krevende, meget krevende. Det forutsetter en lang rekke innsatsfaktorer, bl.a. må vi innse at arbeidskraften er den viktigste ressursen vi har. Derfor er det viktig at den kompetansen styrkes gjennom skole. Denne kompetansen er også viktig for å møte en annen utfordring, som ligger i selve globaliseringen og i den internasjonale konkurransen. Det er til sjuende og sist vår økonomiske verdiskaping i Fastlands-Norge som skal bære velferden. Det er nemlig slik at økt verdiskaping trygger velferden. Vår evne til å opprettholde sikkerhetsnettet i samfunnet er avhengig av vår evne til også å skape verdier. Derfor er samfunnets inntektsside viktig, derfor er næringslivets rammevilkår viktig, og derfor er også skattereduksjon viktig. Økte skatter gir nemlig næringslivet økte kostnader. Dermed blir norske varer dyrere. Norske bedrifter taper i konkurransen, norske arbeidsplasser går tapt. Norge som nasjon taper inntekter, og statens utgifter øker. Resultatet er at skattene går opp på nytt. Det er den negative skattespiralen. Den truer velferden på sikt. Den vil nemlig svekke vår evne til økonomisk verdiskaping. Resultatet vil bli redusert velferd for oss alle. Det er nemlig ikke slik at det er vi, politikernes velvilje, som kommer til å true velferden. Nei, det er vår felles evne til å betale regningen. Derfor er broen mellom velferd og økonomisk verdiskaping så utrolig viktig i politikken. Derfor må det skapes verdier for at man kan trygge velferden på sikt. Jeg har merket meg at vi nå har fått et nytt alternativ i norsk politikk som sier at de vil danne regjering i 2005. Jeg har også merket meg deres budskap så langt, og hva er det? Jo, det er økte utgifter over alt. I løpet av 14 dager, fra 1. september til 14. september dette året, summerte jeg opp at Arbeiderpartiet samlet hadde økt utgiftene med 14 milliarder kr. Det er 1 milliard kr pr. dag! I tillegg lanserte de to nye kystfond, som sannsynligvis omfatter milliarder av kroner. Summen av dette går ikke i hop. Det betyr at de vil måtte øke skattene for å finansiere den delen av norske utgifter som de samlet ønsker å øke. Alternativet er – og det har også deres alliansepartnere i LO skjønt – å be om økte skatter. Et slikt skatteøkningsalternativ, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, er som et ekko av det som brakte oss frem til 2001. Det fortjener slett ikke Norge!