Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-11:
I dag skal vi behandle den delen av statsbudsjettet som trolig angår flest mennesker i dette landet – kommune- og fylkessektoren. Hver dag berøres vi som mennesker av de vedtak som fattes for denne sektoren, enten vi er barn, voksne eller eldre, om vi yter hjelp til andre, eller om vi mottar hjelp fra det offentlige. Kommunesektoren er velferdssamfunnets motor. Kommunene skal tilby barnehageplasser, ha kvalitativt gode skoletilbud, være aktive på kultursiden, drive et forsvarlig barnevern, ha en god eldreomsorg og tilby tilstrekkelig med pleie- og omsorgsplasser til dem som trenger det. Kommunene skal sørge for at kommunale veier er kjørbare, at det er godkjent vann i kranene, at søpla blir forsvarlig tatt hånd om, at piper feies, at det kommunale brannvesenet er tilstrekkelig utdannet innen røykdykking, at hyttefelt utvikles, at basseng fylles med vann, de skal stille opp med lærlingplasser og mye, mye mer. Kortversjonen av denne opplistingen er at kommunesektoren er vår største velferdsprodusent, og Stortinget skal vedta budsjettet som skal sikre ressurser og handlefrihet til å gjennomføre viktige velferdsoppgaver. For å greie denne viktige og store oppgaven er en sunn og robust kommuneøkonomi en forutsetning. Ressursene må brukes på de viktigste områdene, slik at tjenestetilbudet kan styrkes, kvaliteten forbedres og vedlikehold av offentlige bygninger ivaretas. Alle nye statlige reformer eller pålegg må fullfinansieres. Det slår Regjeringen fast i Soria Moria-plattformen. Det må være forutsigbarhet i kommuneøkonomien dersom kommuner og fylkeskommuner skal ha en sunn økonomi og en sterk økonomistyring. Kommunesektoren er også en viktig arbeidsgiver med svært mange ansatte. Totalt er det 479 000 sysselsatte – dette er 2008-tall – i kommuner og fylkeskommuner. 80 pst. av årsverkene i kommunene er innenfor helse og sosiale tjenester, innenfor barnehager og i skole. I tillegg er sektoren også en viktig myndighetsutøver, samfunnsutvikler og tjenestetilbyder. Dette er krevende arbeid, og mange ordførere føler det som om pengene ikke strekker til. Sektoren har blitt tilført store økonomiske ressurser. Fra og med 2006 til og med 2009 kan en anslå realveksten i de samlede inntektene til 33,8 milliarder 2009-kroner. Disse pengene har vært brukt til aktivitets- og tjenesteøkning, som har gitt flere barnehageplasser, flere ansatte innen pleie og omsorg, flere pleie- og omsorgsplasser, for å nevne noe. Til tross for denne enorme styrkingen innen kommunesektoren, sliter mange kommuner med økonomien. Grunnene til det er flere. Aktivitetsvekst med sterk økning i lønnsutgiftene er en av årsakene, økte rente- og avdragsutgifter som følge av store låneopptak, sterkere kostnadsvekst enn forventet og tap på finansielle plasseringer er andre forklaringer. Kommunene må bruke de økte frie inntektene til å styre kommuneøkonomien i en retning som gjør driften mer økonomisk bærekraftig. Enkelt sagt kan man si at ingen må bruke mer enn man har, ingen bør låne mer enn man kan betale tilbake, og konklusjonen er at det er lettere sagt enn gjort. I tillegg er norske kommuner preget av stort mangfold med hensyn til antall innbyggere, areal, avstander og bosetting. Turister som kommer til Norge fascineres av vår vakre og varierte natur. Dette er Kommune-Norge. Variasjon er ikke et problem, det viser styrken i vår distriktspolitikk. Hele landet er bebodd, hele landet har utviklingsmuligheter – ulike riktignok, men mulighetene er til stede. I tillegg har Kommune-Norge en annen styrke: lokalpolitikere som bryr seg om sin kommune, og som nedlegger masse timer med frivillig arbeid for at forhold skal bli bedre i akkurat deres kommune. Regjeringen legger opp til en reell vekst i kommunesektorens samlede inntekter på ca. 8 milliarder kr i 2010. Av dette er 4,2 milliarder kr frie inntekter. Av disse midlene er 230 mill. kr knyttet til forebygging i tilknytning til Samhandlingsreformen. Vi vet også at det er store utfordringer innenfor barnevern, og veksten i økonomien gjør det mulig å realisere 400 nye stillinger innenfor barnevernet i 2010. Kommunesektoren har den siste perioden hatt en betydelig økning i sine årsverk knyttet til kommunal omsorgstjeneste, med 10 900 flere årsverk fra 2004 til 2008. Hvis man går inn og ser på årene 2006, 2007 og 2008, var veksten på 12 500 nye årsverk. Det betyr at tjenestenivået i kommunene har økt formidabelt de siste årene. Budsjettet for 2010 gir ytterligere rom for flere nye årsverk i pleie- og omsorgstjenesten. Når vi først er inne på tall, vil jeg peke på at den samlede reelle inntektsveksten for kommunesektoren fra og med 2006 til og med 2010 anslås til 40,9 milliarder 2010-kroner i årlige inntekter. Dette er så store tall at det nesten er vanskelig å forholde seg til, men det er f.eks. mer enn det samlede forsvarsbudsjettet. Regjeringen styrker sektoren, og det gir sektoren mulighet til å styrke kvalitet og tilbud til innbyggerne. Kommunesektoren vil i 2010 disponere om lag 333 milliarder kr. Av dette er om lag 226 milliarder kr frie inntekter, dvs. at de frie inntektene utgjør i underkant av 70 pst. av de samlede inntektene. De øvrige inntektene for kommunesektoren er øremerkede tilskudd, momskompensasjon og gebyrinntekter. Det betyr at 1 pst. effektivisering gir et økt handlingsrom på 3 milliarder kr. Noen områder styrkes ekstra. Det gjelder de syv nordligste kommunene i Troms, som styrkes med 10 mill. kr i 2010. Kommunene i Nord-Troms har spesielle utfordringer knyttet til geografi, demografi og avstandsulemper, og forslaget fra Regjeringen er en god økning for disse kommunene. Noen kommuner har særskilte utfordringer knyttet til ressurskrevende tjenester. I 2008 ble det innført et system der kommunene fikk kompensert 85 pst. av egne netto lønnsutgifter utover innslagspunktet. Det ble i 2009 utbetalt 3 998 mill. kr – altså nesten 4 milliarder kr – til kommunene på denne tilskuddsposten. Det er en nominell økning på 1 030 mill. kr – altså over 1 milliard kr – sammenlignet med tilskuddet for 2008. Antall tjenestemottakere økte med 17,6 pst., eller med 794 personer. Regjeringen foreslår å øke innslagspunktet utover prisstigningen og redusere kompensasjonsgraden fra 85 til 80 pst. Det er en reduksjon, men det er fremdeles en god ordning. Til slutt vil jeg peke på at kommunene i Norge trenger gode arbeidsvilkår for å utføre sin viktige jobb. Kommunenes beste venn er den rød-grønne regjeringen. Det er et vennskap som er ekte og varig. Det er et vennskap som skaper resultat i form av gode velferdstilbud til hele Norges befolkning. Og det er en vennskap som gjør meg stolt.