trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-03:
Eg vil fyrst takka for ein interessant debatt. Eg ser at det er nokre parti her i salen som trur at det berre er å seia svitsj, snu om, omorganiser – med dei konsekvensane det vil ha å endra fokus i forhold til det som eg er oppteken av, og som regjeringa er oppteken av akkurat no, nemleg å byggja meir veg og bane og samtidig utgreia og gå nøye igjennom erfaringar både frå internasjonalt hald og frå norske forhold for å sjå om vi kan gjera ting på ein meir effektiv og betre måte, og dermed få meir veg og meir bane for pengane. Til det siste spørsmålet om rentekompensasjon vil eg seia at det er noko vi kjem tilbake til i dei årlege budsjetta. Så må eg få seia til komiteen sin leiar at eg ynskjer han lykke til med nye, store oppgåver i tillegg til dei han har frå før, men eg må få minna om at hovudgrunnen til at Lysaker–Sandvika tok så lang tid, nettopp var mangel på løyvingar, mangel på pengar til å følgja opp og sørgja for samanhengande utbygging. No er vi altså i ein annan situasjon enn vi var for få år tilbake – vi byggjer meir samanhengande. Han høyrde ikkje mi innleiing, det bar òg hans innlegg preg av, men eg vil anbefala både komiteen sin leiar og representanten Sortevik å lesa svaret på interpellasjonen ein gong til. Så vil eg seia: Vi har no fått stamnettutgreiinga som eit grunnlag for neste NTP. Der legg etatane fram ein plan for eit moderne, effektivt transportnett i Noreg i løpet av dei næraste 20–30 åra. Min ambisjon er 20 år. Då er det heilt klart at vi må byggja smartare, vi må ha meir effektiv planlegging, men vi må fyrst og fremst tilføra meir pengar. Så ser eg fram til det oppdraget som Difi har fått med å innhenta erfaringane frå Finland og Sverige med ein felles transportetat. Eg ser fram til dei ytterlegare utgreiingane som er sett i bestilling, som gjeld både organisering og finansiering. Så vil eg seia: Vi har erfaring med tre prosjekt på eigne postar. Men vi møtte oss sjølve i døra rundt årsskiftet med både E6 vest for Alta og E16. Der var det altså forseinkingar, noko som førte til at det ser ut som om pengane ikkje blir brukte. Dei blir brukte, men etter årsskiftet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-03:
Eg er audmjuk i forhold til den situasjonen som vi i dag ser på mange norske vegar. Eg unnlèt aldri å seia at det er altfor mange dårlege vegar i dette landet. Her er veldig mykje ugjort. Det er store behov framover. Eg må likevel få lov til å gleda meg med dei mange som faktisk dei siste åra har fått ein betre vedlikehalden veg, har fått ein ny veg, og over dei prosjekta som er på gang framover. Eg må få lov til å seia at eg er ein smule overraska over nettopp representanten Øyvind Halleraker, som har vore i transportkomiteen, som har vore på Stortinget i fleire periodar, og som ikkje kan ha ei så selektiv gløymsle at han ikkje hugsar tider då det skjedde mindre på dette feltet. Det må vera lov, i all beskjedenheit, å minna om det. Han gjekk sjølv eit tiår tilbake i eit innlegg tidlegare i dag. Det skal eg ikkje gjera, men eg må få seia: Ta utgangspunkt i Oslo for enkelheits skuld sidan det er her vi er. Her føregår altså omfattande vegarbeid opp forbi Gardermoen for å få til ein meir samanhengande E6. Både på E18 og E6 i Østfold er det vorte utført viktig arbeid. Det same skjer langs Sørlandet på E18 til han skiftar namn til E39, der vi òg kan fortsetja med utbetringar. Vi har altså vedteke viktige prosjekt som gjeld til og med rv. 7 til Bergen. Det kan då ikkje ha gått representanten Halleraker aldeles hus forbi? Det må faktisk vera lov å gleda seg over det som skjer. Så må vi aldri gløyma å ta inn over oss at her er eit svært rom for forbetringar. Det er det vi er i gang med. Etter forvaltingsreforma bruker fylkeskommunane meir pengar på fylkesvegnettet enn før. Eg skal då ikkje irritera med å nemna ein gong til kva som no er gjeve av oppdrag i Retningslinje 2 fram imot ny Nasjonal transportplan, men berre seia: Vi har no eit formidabelt arbeid for å fasa inn alle prosjekt i dagens plan, og vi planlegg for nye, for vi skal ha eit moderne og effektivt transportnett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-03:
Salting var nemnd her, i spørsmålsform. Lat meg til det seia at det er eit eige prosjekt i regi av Statens vegvesen, Salt SMART, som snart vil bli lagt fram, og som fortel noko om både konsekvensane av og moglegheitene for å salta smartare. Eg er einig med Borghild Tenden i at overdriven salting kan ha medført ulukker. Så nemnde Hoksrud svaret på eit skriftleg spørsmål. Lat meg då be Hoksrud om å lesa heile svaret. Det som var mitt poeng, var nemleg ikkje det å auka farten – det burde ikkje ha stått i det svaret – men dette: Kva skjer dersom ein blir oppteken av erstatningskravet, framfor stadig å vedlikehalda betre og byggja nye og betre vegar? Det er det eg fokuserer på. Så får erstatningskravet vera som det er når det gjeld grov aktløyse frå vegeigar si side. Det er jo ei slik avgjerd i dag, som blir følgd. Vi har ein stor jobb å gjera med omsyn til både betre vedlikehald av vegane og å byggja nye og betre vegar. Eg trur det vil tena oss alle å fokusera på det, framfor å bidra til kanskje tusen av årsverk som gjeld anten kontrollmåling, som Langeland var inne på, eller andre – lat oss kalla det – byråkratiske forhold, sett i lys av det som verkeleg bør vera eit felles engasjement. Så har eg ikkje opplevd at nokon her har harselert over nokre dødsulukker. Når vi kan gle oss over at talet på drepne og hardt skadde er redusert, så er det sjølvsagt ei mager trøyst for dei som har mista sine. Vi må aldri gløyma å akta visjonen om null drepne. Ein fersk rapport om innsatsen for trafikktryggleik viser at dei delmåla som er sette når det gjeld talet på drepne og hardt skadde i trafikken, er vorte nådde raskare enn ein hadde tort å håpa på. Målet for 2014 vart nådd allereie i 2010, viser ferske tal. Det må ikkje føra til at vi slakkar på innsatsen. Tvert imot, han må intensiverast når det gjeld både veg, køyretøy og trafikant.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Kanskje jeg skulle starte med Jan Eggums sang «På 'an igjen», for det er jo det som er realitetene når Fremskrittspartiet masseproduserer representantforslag. Forslagene har stort sett dét til felles at alt er galt, og at ingenting fungerer. Denne gjentagende triste fortellingen får vi presentert både på samferdselsområdet og på en rekke andre samfunnsområder. Det får meg til å tenke på tittelen til debutboken til Ari Behn, men det er neppe innenfor parlamentarisk godkjent ordbruk å nevne bokens tittel. Heldigvis er dette bare et politisk spill fra Fremskrittspartiet, for virkeligheten ser ganske lys ut, selv om vi selvfølgelig ikke legger skjul på at det er store behov på samferdselsområdet. Men det er en grunn til å ta en gjennomgang av realitetene: Statens vegvesen omsetter for 14 mrd. kr mer i 2010 enn i 2006. Vi økte veivedlikeholdet fra 2010 til 2011 med 60 pst. Det hjelper, forfallet stopper. Jernbaneinvesteringene er tredoblet på fire år. Jernbanebudsjettene er økt med 70 pst. i vår regjeringstid. Dette viser at vi både har vilje og evne til å satse på samferdselsområdet, men det hjelper vel lite for Fremskrittspartiet, som stort sett har et misnøyefokus, kombinert med en til tider rabiat pengebruk og jevnlige forslag om milliardbevilgninger utenfor budsjett. Vi er selvfølgelig opptatt av en mest mulig rasjonell utbygging, og det kan en definitivt oppnå i offentlig regi, men det forutsetter selvfølgelig økonomiske ressurser, noe vi har vist vilje til fram til nå og gjennom opptrapping av NTP, som vil gi oss 100 mrd. kr ekstra til samferdsel de neste ti årene. Dette vil gjøre det enda lettere å få til en rask og sammenhengende utbygging av viktige prosjekter. Infrastrukturfond, lånefinansiering og OPS er noen av finansieringsmåtene Høyre og Fremskrittspartiet har lansert. I Arbeiderpartiet har vi mest tro på penger, men vil selvfølgelig vurdere andre fornuftige måter å organisere og finansiere infrastruktur på. Derfor vedtok vi i Arbeiderpartiet følgende på vårt landsmøte nå nylig: «Arbeiderpartiet vil at samferdselsprosjekter kan gjennomføres med prosjektfinansiering ved egne utbyggingsselskaper med statlig, fylkeskommunal og kommunalt eierskap.» Vi vil dessuten aktivt søke gode løsninger for å få ned planleggingsperioden, som i mange tilfeller er altfor lang.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-05-03:
Til det siste statsråden sa: Selvsagt er det veinormaler. Det vet jo alle som arbeider innenfor samferdselssektoren, så det syns jeg på en måte ikke har noe i denne debatten å gjøre. Det vet vi. Veiene blir bedre, sier statsråden. Ja, det er altså ikke det som framgår av de mange rapportene vi får framlagt, og heller ikke bærer mediene særlig preg av det for tiden. Men det som statsråden antagelig sikter til, er at regjeringen har lagt et mål i budsjettet for inneværende år om at vi skal stoppe forfallet. Det er antagelig det hun sikter til. Til tross for denne statsrådens gjentatte skryteinnlegg om egen og regjeringens innsats, og andre partiers ditto manglende, viser det seg at trafikantene har et negativt inntrykk av våre riks- og europaveier. Ingen andre offentlige tjenestesektorer møter så massiv misnøye fra innbyggerne, viser en undersøkelse fra i fjor etter oppdrag fra Fornyings- og administrasjonsdepartementet. Samferdsel er faktisk et av de områdene der folk er minst fornøyd. Og etter det som respondentene er opptatt av, veier dette minst positivt. Hele 48 pst. har et negativt inntrykk av riks- og europaveiene. Andre veikategorier skårer også veldig lavt. Jeg syns statsråden kanskje burde kikke litt på dette og se at det er ikke sikkert at bare skryt hjelper, at viljen til å reformere, til handling og til synlige resultater ikke imponerer, og at folk flest leser dette virkelighetsbildet. Jeg vet ikke hvordan det er med samferdselsministeren, men de fleste andre, tror jeg, ville tatt dette inn over seg og bestrebet seg på å rette opp situasjonen, når man får såpass dårlige undersøkelser om hva folk mener om det man driver med. Men det er jo nettopp her denne regjeringen svikter. Ikke bare svikter den på dette området for seg selv, men gang på gang avviser den også velmente forslag til løsninger fra opposisjonen som kunne bedret forholdene. Når dette da møtes med – jeg vil nesten si – en arroganse, og ofte en særdeles ufullstendig historiefortelling, til det kjedsommelige, går det som det må gå: Man gjennomskues. Jeg syns det er synd.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-05-03:
Jeg vil takke for debatten, og innlede med et sitat fra nevnte avisoppslag i Aftenposten, da riktignok med statssekretær Bartnes som uttaler seg: «Norsk vei er altfor dårlig, og vi har en stor jobb å gjøre.» Den type selverkjennelse tror jeg kanskje man hadde stått seg på. Statsråden spør imidlertid meg her i denne sal om jeg ikke har oppdaget at det bygges veier i dette landet, og hun nevner da Oslo-utbyggingen, E18 og E6 og flere. Jo da, statsråd, jeg har oppdaget det, og jeg har også oppdaget at de samme veiene stort sett finansieres av trafikantene. Derfor syns jeg også man kanskje skulle være litt mer ydmyk i forhold til å skryte av det. Til Langeland vil jeg si: For det første kan han ikke ha hørt mitt innlegg. Men jeg må nok bli litt alvorlig og si at jeg faktisk syns det er litt på kanten å harselere med at man vil ha sikkerhetskrav på tiltak som faktisk medfører dødsulykker, og som har gjort det. Det syns jeg ikke passer seg. Når det gjelder kollektivpolitikk – til Langeland igjen – må jeg nok si at i denne byen, som altså Høyre har vært med og styre nesten sammenhengende siden 1950-tallet, er det vel ikke så veldig mye å si på kollektivandelen. Den ligger oppe på 80 pst. i rushtrafikken. Så kollektivpolitikk har vi vært borte i før, Langeland. Den interpellasjonen vi har debattert i dag, tok altså utgangspunkt i en undersøkelse om forskjeller i veistandarden. Som flere har sagt, har vi ikke fått noe svar på hva statsråden akter å gjøre med disse forskjellene, men igjen har vi fått høre at hun ikke vil ha hjelp fra oss i opposisjonen med gode ideer. Så har vi fått en debatt om fylkesveienes tilstand og fortreffeligheten der. Jeg har finlest strategidokumentet fra regjeringen om neste NTP, og her står det faktisk rett ut at rentekompensasjonsordningen skal videreføres, men på samme nivå, altså 2 mrd. kr i året, men inflasjonsjusteres ikke over tiårsperioden. Det vil jo si at det blir betydelig mindre penger til rentekompensasjonsordningen på slutten av tiårsperioden – for dem som ikke måtte ha oppdaget det. Jeg tror at statsråden kanskje skulle gå enda litt lenger tilbake i tid når hun skal se hvordan ting har vært gjort, og lære av Magnus Lagabøtes landslov, som sa at det skulle være ufravikelige krav til fremkommelighet på veiene. Det ble også to ganger per år ført tilsyn med at kravene ble overholdt, med sanksjoner.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-05-03:
Først vil jeg takke interpellanten for å reise denne viktige debatten. Vei og veistandard har også stått høyt på dagsordenen i en rekke riksdekkende aviser og tidsskrifter den siste tiden, så dette er på sin plass. Venstre mener og har alltid ment at trafikksikkerhet er noe av det viktigste – kanskje det viktigste – vi kan bruke tid og krefter på innenfor samferdselssektoren. Det er mange faktorer som er viktige her: synlig politi, rassikring, biltetthet, som var tema i går da vi diskuterte intercitytriangelet, og selvsagt det som interpellanten tar opp om veistandard, som vi debatterer her nå. Vi vet at vi står overfor et betydelig etterslep på vei. Det har vi hørt at flere har vært inne på. Et tema som imidlertid ikke har vært reist i dag i denne saken, er de nye veiene som etter kort tid blir ødelagt av bl.a. telehiv. Mange av de veiene dette gjelder, ligger i det fylket jeg representerer, nemlig Akershus. Derfor har dette også vært et stort tema i lokalmedia. I Aftenposten den 26. mars kan vi lese om rv. 2 Kløfta–Nybakk, om E18 i retning Stockholm, om E6 på strekningen Gardermoen–Minnesund og nå helt i det siste E16 Wøyen–Bjørum, som ble åpnet i 2009 til en prislapp på 1,35 mrd. kr. Denne svært viktige samferdselsåren er nå etter kort tid stengt for reparasjon. Så dette er en interpellasjon som er helt på sin plass. Det har blitt hevdet av enkelte forskere at den omfattende veisaltingen kan ha bidratt til å øke skadene. Vinteren 2009/2010 ble det ifølge Statens vegvesen brukt 210 000 tonn salt på norske veier. Dette er nesten en tredobling siden 1990-tallet. Trolig har det aldri vært brukt så mye salt på norske veier som i vinter. Så jeg vil gjerne utfordre samferdselsministeren på om hun tror at det kan være en av årsakene til den dårlige veistandarden vi har, både på nye og gamle veier. Ellers er det selvsagt skremmende lesning i dagens Aftenposten om at store deler av veinettet ikke var dimensjonert for å tåle høyt akseltrykk i vårløsningen. Dette visste Statens vegvesen, og det skulle gjennomføres ekstra vedlikehold – noe som ikke ble gjennomført. Stortinget må kunne stole på at etaten utfører det arbeidet den er satt til å gjøre. Hva samferdselsministeren visste om, er det vanskelig å ha kunnskaper om for oss. Når det er samferdselsdebatter her i Stortinget, har debatten et fast mønster. Opposisjonen kommer med kreative forslag om hvordan ting kan gjøres smartere i samferdselssektoren. Alt blir selvsagt avvist og i beste fall – da har vi flaks – blir det vedlagt protokollen. Deretter skryter regjeringen over pengebruken og hvor mye mer penger de bruker på samferdsel enn Bondevik-regjeringene, spesielt den siste. De overoppfyller NTP – det hører vi hver gang. Men når vi ser hvordan fellesskapets penger blir brukt, at det går milliarder til reparasjon av nybygde veier, ja da er det ikke rart at trafikantene og skattebetalerne reagerer. Da må det bli litt flaut å skryte av pengebruken, slik det også blir gjort i salen i dag.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Når det gjelder debatter vi har i denne salen om trafikksikkerhet, deler jeg i hvert fall ikke siste talers syn på at det er mye kreativitet i opposisjonen. Det går i det samme mønsteret. Nå er dette en interpellasjon om veistandard. Men interpellanten var opptatt av veistandard, ulykker og trafikksikkerhet i en sammenheng. Jeg tror ikke det er noen av oss som vil si at alle veiene i dag har en god nok standard. Det er ingen tvil om at vi har store utfordringer. Mange veier må bli bedre. Det må bygges flere midtdelere, det må legges mer ny asfalt – 95 mil med vei fikk ny asfalt i fjor. Vi følger opp i år. Mil etter mil med vei får en ny og bedre standard. Fylkesveiene er hovedpoenget i interpellasjonen. Nå er det sånn at fylkesveiene fikk en ekstra milliard da pengene ble overført. Så er man opptatt av at det ikke kommer penger. Så ropes det på penger fra lokalt hold. Hva skjer f.eks. i Akershus, der Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre styrer? 60 mill. kr av de pengene de fikk ekstra da de fikk overført veiene, ble ikke brukt på vei, de ble satt i fond, og det var veier i Akershus som kunne ha fått nytte av de pengene. I Arbeiderpartiet innser vi at årsakene er sammensatte, men jeg tror ikke det er riktig å si at veistandard ofte er eneste årsak til en trafikkulykke. I disse debattene undrer jeg meg over at opposisjonen velger å hoppe bukk over det som handler om føreradferd. Statens vegvesen har gjort en dybdeanalyse av alle dødsulykkene fra 2005 til 2009. 54 pst. av ulykkene skyldtes manglende førerdyktighet. Så når Arbeiderpartiet snakker om at vi også må ta den debatten, er ikke det tuftet på ingen ting. Det handler også om statistikk, forskning og hva vi vet. Jeg hadde i forrige uke gleden av å være på en konferanse på Ås videregående skole, som elever der arrangerte, og som handlet om ungdom og ulykker. Det var ganske befriende å være med i en debatt som ungdommen selv hadde regi på, og som stort sett handlet om hvordan man kunne bedre holdningene til det å kjøre bil for unge førere. Det var veldig få som var opptatt av veistandard. Det viktigste, mente de, var å endre holdninger hos unge bilførere og på den måten sørge for at man får en bedre trafikksikkerhet. Vi tar gjerne debatten om mer bevilgninger til bedre veier, til ny asfalt, til flere midtdelere, men jeg kunne også ønske at opposisjonen ville være med på å ta debatten om de andre årsakene til trafikkulykker. 54 pst. skyldes manglende førerdyktighet – det er altså flertallet av ulykkene.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik og meg selv har jeg gleden av å fremsette forslag om å vintersikre utenlandske trailere på norske veier.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-09:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg framsette forslag om å gjøre Prekestolen om til nasjonalpark, forslag om å øke kompetansen i barnevernet og forslag om å revidere Grunnloven.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-09:
Venstre har et søsterparti i Egypt som har opplevd massiv forfølgelse og arrestasjoner, og som da demonstrasjonene begynte, opplevde at partihovedkvarteret ble overtatt. For å få lov til å gå ut av partihovedkvarteret måtte folk skrive under på erklæringer om at de aldri skulle demonstrere. Den 31. januar kl. 16 går lokallaget til utenriksministeren ut og ønsker at Mubaraks parti skal ekskluderes fra søsterpartiene til Arbeiderpartiet. Mitt spørsmål er: Hvorfor er det slik at man i 30 år med diktator kan være søsterparti, men når folk begynner å gå ut i gatene, kan man ikke være søsterparti lenger?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg vil på vegne av Morten Ørsal Johansen, Hans Frode Kielland Asmyhr, Ulf Leirstein og meg selv fremme et representantforslag om tettere samarbeid og bedre metoder for toll- og politietaten i arbeidet mot ulovlig innvandring og annen kriminalitet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg vil på vegne av representantene Hans Olav Syversen, Line Henriette Hjemdal, Knut Arild Hareide og meg selv fremme forslag om retningslinjer for aktivt statlig eierskap.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg har lyst til å ta opp en problemstilling med finansministeren. Det gjelder drivstoffprisene. Nylig har de fleste norske husholdninger opplevd å få skyhøye strømregninger. Mange av disse har betalt sine strømregninger og sett at dette har gjort et stort innhugg i privatøkonomien. Samtidig ser man at drivstoffprisene skyter i været. Senest i nyhetene i går var det eksperter som var ute og sa at man må regne med at det nå blir over 15 kr literen for bensin, og trolig også for diesel. For veldig mange husholdninger vil dette bety ganske mye for privatøkonomien. Selvfølgelig har dette en sammenheng med at vi har en oljepris som nå ligger over 100 dollar fatet, som altså er over 20 pst. mer enn hva tallknuserne i Finansdepartementet mente da vi behandlet statsbudsjettet for få måneder siden. Samtidig er det viktig å minne om – og det er her finansministeren og hans ansvarsområde kommer inn – at ca. 60 pst. av den prisen folk betaler for bensin, 60 pst., går til staten i avgifter. For diesel er det i overkant av 50 pst. som går tilbake til statskassen. Det betyr at staten har en mulighet til å gjøre noe med prisen som norske bilister betaler når man fyller bensin og diesel. Spesielt er det jo et paradoks at nettopp på grunn av den høye oljeprisen får den norske stat veldig mye mer i inntekter. Vi snakker om kanskje 50–100 mrd. kr mer i år enn det man regnet med i november. På den ene siden får staten nå rekordmye mer penger, samtidig som folk flest må bruke mer av sin privatøkonomi til bensin og diesel. Ser finansministeren noen utfordringer her? Er han bekymret for dette høye prisnivået på drivstoff vi nå får i Norge?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Det slår neppe ned som en bombe i denne sal at finansministeren gjerne vil sette ekstrainntektene på bok. Så jeg ble ikke veldig overrasket over det svaret. Men jeg synes samtidig det er en bekymring, for det er greit at man nå skal få muligheten til å sette ekstra penger på bok. Men det er altså veldig store ekstrainntekter man nå får på grunn av en veldig høy oljepris. Samtidig er det forbrukeren og folk flest i Norge som nå skal belastes i sin privatøkonomi med det at det nå har vært skyhøye strømpriser og at det nå også blir høye drivstoffpriser. Jeg forundres noe over at finansministeren ikke ser at dette kan være en bekymring. For bare de siste fire år har pumpeprisen økt med 3–4 kr. For en gjennomsnittsfamilie betyr dette at man nå kontra for fire år siden vil kunne bruke ca. 6 000 kr mer i året av sin privatøkonomi på kun å fylle drivstoff. Dette vil utgjøre en del for en norsk familieøkonomi. Jeg gjentar spørsmålet: Ser man ingen bekymringer ved at vi får dette prisnivået på drivstoff i Norge?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg skjønner for så vidt hvorfor representanten Leirstein tar opp det spørsmålet. Det er jo godt kjent i Stortinget at vi ved ulike anledninger, når bensinpris, dieselpris og elpris øker, får den diskusjonen. Jeg tror det er viktig her å ta utgangspunkt i hva bensinprisen består av. Først er det en råoljepris. Så er det en vegbruksavgift som er fastsatt i kroner og øre per liter; den påvirkes ikke av oljeprisen. Så er det på toppen av det en CO2-avgift, som også er knyttet opp mot liter drivstoff. Utover det er det avanse for forhandler, og så er det moms på toppen av det. Så kan det isolert sett ses slik at når råoljeprisen øker, så øker også momsinntektene til staten fra drivstoff, men det er jo ikke sikkert at inntektene til statskassa øker av den grunn. For det kan bety at forbrukerne holder tilbake på annet forbruk. Så momsinntektene samlet sett for staten behøver ikke nødvendigvis å bli større av den grunn. Så er det riktig, som representanten Leirstein sier, at økt oljepris også fører til en økt netto kontantstrøm til staten fra oljevirksomheten. Da er det viktig å minne om at det vil påvirke 4 pst.-banen, hvor mye oljeinntekter man da kan ta inn i de årlige statsbudsjett. Det er et betydelig mindre beløp. Så er det viktig å minne om at vi i inneværende år ligger over 4 pst.-banen, så finansministerens plan er nok at det som nå måtte komme inn av ekstra inntekter gjennom året, skal gå inn i balansen. Og jeg har ingen planer om å redusere avgiftsnivået verken på bensin, diesel eller annet drivstoff som følge av en høyere råoljepris. Her vil vi holde oss til de avgifter som Stortinget allerede har vedtatt.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg ser jo at både strømpris og drivstoffpris kan påvirke familieøkonomien. Men det er også viktig å ta med seg at i samme periode har lønningene økt ganske godt i Norge. En kan lage mange sammenligninger om dette med bruk av sin inntekt til drivstoff eller andre ting. Og tar en f.eks. for seg en sammenligning mellom 1990 og 2009, så vil en se at husholdningene gjennomgående bruker en mindre andel av inntekten sin f.eks. til elektrisitet og brensel i dag enn de gjorde i 1990. Et av områdene som har økt mest, er området kultur og fritid. Så jeg tror det er viktig å se dette i sammenheng med lønnsnivået og de lønnsøkningene som husholdningene har fått. Og hvis en ser på hvor mange liter bensin en kan kjøpe per arbeidstime, så kan en i Danmark kjøpe 17,5 liter og i Norge 17,2, og vi ligger langt over de andre landene. Så det er mange sammenligninger en her kan bruke som viser at den relative belastningen er mindre enn det representanten Leirstein nå framhever.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Konkurransehensynet i forhold til norsk konkurranseutsatt industri er et av de viktigste hensyn som denne regjeringen legger til grunn for sin økonomiske politikk. I bunnen for det ligger at vi må føre en ansvarlig økonomisk politikk, og i bunnen for det ligger det at vi må holde oss til handlingsregelen og 4 pst.-banen. Så jeg er ikke helt overbevist om at ikke Fremskrittspartiets politikk, som innebærer et langt høyere utgiftsnivå og at en skal skrote handlingsregelen, vil ha langt større konsekvenser for norsk konkurranseutsatt næringsliv enn endringer i drivstoffprisen. Men hensynet til konkurransekraften for næringslivet er et av de viktigste hensynene bak regjeringens økonomiske politikk.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Nå får vi et langt mer interessant spørsmål sett fra en helt annen synsvinkel, som nok over tid betyr langt mer enn svingende drivstoffpriser i Norge på kort sikt, og det er hensynet til klima og miljø. Og det er jo slik at høyere drivstoffpriser isolert sett vil føre til mindre bilbruk og mindre utslipp av CO2, og det er en bra utvikling hvis en ser det ut fra den vinklingen. Det jeg kan bekrefte, er at vi nå er midt inne i denne gjennomgangen av drivstoffavgifter som vi har lovet, for å kunne komme fram til et system med større langsiktighet og større forutsigbarhet. Og jeg tar sikte på å legge fram en vurdering av dette i forbindelse med statsbudsjettet for 2012.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Det er riktig, som representanten sier, at det er ulike satser når det gjelder avgifter på ulike typer drivstoff. Dette er jo en av de utfordringer som avgiftssystemet har, fordi du blir stilt overfor forskjellige priser på forskjellig drivstoff. Så det er en av de problemstillinger som vi nå skal se på i forbindelse med gjennomgangen av drivstoffavgiftene. Det er to veier å gå for å oppnå totalt sett bedre klimaeffekt. Det ene alternativet er å stimulere til at folk kjøper mer klimavennlige biler, noe som omleggingen av engangsavgiften har ført til de siste årene – det har fått ned det gjennomsnittlige utslippsnivået for nye biler. Det andre er prisen på drivstoff. Men vi kommer tilbake til denne grundige gjennomgangen av avgiftene, og da får vi rik anledning til å diskutere de spørsmål som representanten tar opp. Inntil da får vi bygge på det avgiftsnivået vi har, og de avgiftsvedtak som Stortinget allerede har gjort.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Der viser jeg for så vidt til det som jeg sa i forbindelse med budsjettdebatten, at når det gjelder elbiler, er det i hvert fall på kort sikt rimelig bra forutsigbarhet rundt avgiftsnivået. Så er det en del spesielle forhold knyttet til elbiler – kjøring i kollektivfelt mv. – som en bør se på, men vi er generelt sett opptatt av at folk skal kunne oppmuntres til å bruke klimavennlig transport, i form av at en kjøper biler som har lave utslipp. I tillegg til det er det viktig at vi nå satser på, slik vi gjør fra regjeringens side, å bygge ut kollektivtilbudet, f.eks. ved et nytt spor Oslo–Ski, slik at flere også kan bruke kollektivtransport istedenfor bil. Her må en bygge på en helhetlig tilnærming, så jeg kan love at det som representanten Tenden tar opp, er hensyn som er viktige når vi skal vurdere dette framover.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Først for å rekapitulere litt i saken: Dette har jo sin bakgrunn i at en nå har utvidet fradragsordningen til også å gjelde organisasjoner innenfor EØS-området som følge av det som skjedde i forbindelse med at det ble stilt spørsmål ved om den ordningen Norge hadde før, var i tråd med EØS-avtalen. Vi valgte da framfor å gjøre innstramminger i, eller avskaffe, den norske ordningen å utvide den til å gjelde også organisasjoner i EU-området. I forbindelse med det varslet vi at det kunne bli nødvendig med visse innstramminger i regelverket, nettopp fordi en her ville kunne få inn organisasjoner som en tidligere ikke hadde, og selvsagt organisasjoner som en hadde dårlig oversikt over. Jeg forstår det problemet som representanten Syversen nå tar opp. Jeg skal ta det med meg, og så skal vi gå igjennom det og se om vi kan finne enklere løsninger på dette, slik at de norske organisasjonene som har nytt godt av fradragsordningen til i dag, selvsagt skal få minst mulig merarbeid ved å komme inn i den utvidede ordningen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
For å komme tilbake til mitt forrige svar: Det som har gjort at vi må se på dette, er at vi har utvidet ordningen til også å gjelde utenlandske organisasjoner, derav at det må stilles krav til disse. Men jeg skal ta med meg det som representanten Syversen nå tar opp, slik at vi kan prøve å finne en praktikabel, god og enkel ordning for de norske organisasjonene som allerede var der. Samtidig må vi ha med oss at vi ikke kan gjøre det på en måte som gjør at de kan påberope seg forskjellsbehandling i forhold til de utenlandske organisasjonene. Det er noen problemstillinger her som vi må tenke nøye igjennom, men det å finne fram til en enkel og praktikabel ordning er finansministeren for.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Først er jeg helt enig i at det å satse på frivillig sektor er viktig. Historien om Norge handler om mye. Den handler også om den jobben som blir gjort av titusenvis av frivillige hvert eneste år for å gjøre Norge bedre. Denne regjeringen, og Arbeiderpartiet, har et sterkt forhold til frivillighet og til organisasjoner som gjør en stor samfunnsmessig innsats. Det har bl.a. gitt seg utslag i en betydelig satsing, f.eks. gjennom Kulturdepartementets budsjett og gjennom endringer i momsregelverket og momssystemet, som i veldig stor grad har kommet frivillige organisasjoner til gode. Så er jeg også enig i at det skal være enkelt for det frivillige Norge å forholde seg til offentlige pålegg, regler, avgifter mv. Samtidig må vi ha med oss at det ikke skal bli så enkelt at en ikke forholder seg til det. Det er altså en avveining, men det er ikke regjeringens mål å stikke flest mulig kjepper i hjulene for de frivillige organisasjonene – snarere tvert imot.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg har med interesse lest et større intervju som lederen i Fremskrittspartiet har hatt med et utenlandsk fjernsynsselskap, der en har satt ut myter, for å bruke det uttrykket, om hvordan det står til i Norge. Her er det ifølge det intervjuet mye elendighet, herunder byråkrati, reguleringer og lite rom for privat initiativ. Det er et helt feil bilde av det norske samfunnet. Det er stort rom for privat initiativ, det er stort rom for frivillige organisasjoner. Når det gjelder grensen på 12 000 kr, er det en grense som kan ses på på linje med andre typer grenser man har i skattesystemet, enten det gjelder Boligsparing for ungdom, fradrag for fagforeningskontingent eller annet. Et eller annet beløp må det stå. Men her er det jo uenighet mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet om hvor store skattelettelser det skal gis, og hvor store skattefordeler ulike ordninger skal ha. Det er en uenighet vi må leve med.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
For det første er jeg opptatt av at frivillige organisasjoner ikke skal bli stilt overfor mer byråkrati enn det som strengt tatt er nødvendig, så jeg regner med at vi kan være enige om det. Så er det slik at finansministeren har ingen ideologiske anfektelser når det gjelder ordningen. Og det er riktig som representanten sier, at da vi sto framfor valget når det gjaldt EØS-avtalen, om vi skulle avskaffe ordningen eller videreføre den, kom jeg til at vi ville videreføre ordningen. Vi hadde en konstruktiv og god dialog med opposisjonen i den sammenhengen, og jeg kan godt tenke meg å ha en tilvarende diskusjon for å finne fram til regelverket rundt den nå utvidede fradragsordningen, som også gjelder organisasjoner i EØS-området.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Det var interessante bortforklaringer fra finansministeren. Men sannheten er uansett, og faktum er uansett, at Norge håver inn hundretalls millioner kroner mer enn budsjettert grunnet ekstraordinært høy oljepris. Samtidig betaler norske bedrifter, i særlig grad transportbedrifter, titalls millioner ekstra i drivstoffavgifter til den norske stat. Det kommer man seg ikke unna. Det betyr at staten beriker seg på norske bedrifters vegne. Konsekvensen på sikt er at norske bedrifter taper konkurranseevne, arbeidsplasser forsvinner, og forbrukerne må betale mer for varene. Alle taper, med andre ord, og det til tross for at bedriftene har lagt regjeringens anslåtte oljepris til grunn for sine budsjetterte utgifter til drivstoff. Gjør dette inntrykk på finansministeren? Kanskje er det slik at finansministeren mener vi ikke har bruk for bedrifter med uflaks? Og er det viktigere for finansministeren å forsvare dagens avgiftssystem på drivstoff, slik det foregående svaret tydet på, enn det er for finansministeren å forsvare norske bedrifter og norske arbeidsplasser?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-02-09:
Regjeringen har varslet en helhetlig gjennomgang av drivstoffavgiftene i statsbudsjettet for 2011. Regjeringens politikk har så langt vært å gjøre det vesentlig dyrere og vesentlig mindre forutsigbart for forbrukere og næringsliv å velge miljøvennlig drivstoff. Mitt spørsmål er derfor kort og godt: Vil regjeringen endre politikk på dette området i forbindelse med den helhetlige gjennomgangen av drivstoffavgiftene som er varslet og sørge for at det faktisk blir mer lønnsomt og mer forutsigbart å velge miljøvennlige alternativer i fremtiden? Og hvis svaret skulle være nei, hvordan tenker statsråden det vil være mulig å innfri regjeringens mål om å kutte kraftig i utslippene fra transportsektoren?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Prinsippet om at forurenser betaler, er et viktig prinsipp i norsk klimapolitikk. Det ligger som en forutsetning i klimaforliket, og det er også viktig i forhold til drivstoffavgifter. Ut fra dette prinsippet om at forurenser betaler, bør det også være noenlunde like kostnader ut fra hvor mye ulike kilder forurenser. Vi er langt fra et slikt system med dagens avgiftssystem. Det er lite forutsigbarhet både for transportnæringen, for dem som ønsker å satse på utvikling av biodrivstoff, og for oss som forbrukere. Vi har høyinnblandingen og lavinnblandingen og ulike avgiftssatser; det er diesel, og det er bensin. Jeg tror mange forbrukere er opptatt av hva regjeringen i dag ønsker at vi skal fylle på tanken hvis vi skal komme oss til jobb og vi ikke kan ta buss, ikke trikk, ikke tog, ikke gå, ikke sykle og ikke gå på ski.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
«Høsten 2010 la Arnstad-utvalget fram sin rapport «Energieffektivisering av bygg». Rapporten inneholder konkrete forslag på hvordan en innen 2020 kan spare 10 TWh og 40 TWh innen 2040 i byggsektoren. Utvalget peker på ulike tiltak som må på plass for at disse besparelsene skal oppnås. Hvordan vil statsråden følge opp de konkrete forslagene som Arnstad-utvalget foreslår utover den høringsrunden som er gjennomført?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Man sier at 40 pst. av all energi brukes i bygg. I Norge brukes det mye ren energi, fordi vi har mye fornybar. Men vi har et mål her i Stortinget om at vi skal bli et enda mer fornybart samfunn. Vi skal fase ut den fossile energien, fordi den bør ut. Men vi skal også bruke ren energi på de riktige stedene. Da er byggsektoren et viktig område, siden 40 pst. av energien brukes i bygg. Et av de tiltakene som Arnstad-utvalget peker på, er en økonomisk tilskuddsordning som vil gi flere mennesker arbeid, mer moms, større skatteinngang til kommunene og også mindre energibruk. Statsråden sa nå at vi ikke skal ha hastverk, man skal kvalitetssikre de ulike virkemidlene. Og det er man i gang med. Men det er jo slik at denne sektoren er utålmodig, og de som er med på klimadugnaden, er også utålmodige. Når vil de konkrete forslagene komme i forhold til dette, ikke bare det man peker på i en melding?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg er glad for at statsråden legger vekt på det samfunnsøkonomiske, for jeg tror vi er inne på noe viktig i forhold til den tilskuddsordningen som Arnstad-utvalget peker på. Statsråden sier at dette er et budsjettspørsmål, og det er jeg klar over. Men samtidig er det jo slik at med grønne sertifikater som innføres i 2012, må Enova få en ny rolle. Vi har egentlig pengene der allerede hvis regjeringen opprettholder bevilgningsnivået til Enova, men omdefinerer Enovas oppgave i forhold til å lage et slikt byggeprogram, som vil resultere i flere folk i arbeid, mer skatteinngang, bedre energi og bedre energibruk i husene våre. Er dette en sak som regjeringen vil diskutere med tanke på å se Arnstad-utvalget, Enova og grønne sertifikater som en gyllen trekant?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-09:
Jeg representerer Akershus, og der er det stadig flere som kjøper, eller vurdere å kjøpe, elbiler. Asker og Bærum er vel de kommunene med flest elbiler. Men det er klart at mange har blitt skremt av biodieselsaken. Så mitt spørsmål er da: Kan finansministeren berolige potensielle elbilkjøpere med at de godene vi har nå, og det avgiftsfritaket vi har nå, vil vedvare?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-09:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Aftenposten 1. februar går det frem at det er usikkerhet og forsinkelser på mange jernbaneprosjekter. Dette er svært urovekkende sett i lys av den fremlagte fagrapporten som bekrefter det Venstre lenge har sagt, at det haster med å få på plass høyverdige kollektivløsninger i og rundt de store byene. Samferdselsministeren har uttalt at i kommende nasjonal transportplan må vi foreta tøffere prioriteringer, løfte jernbanen og kollektivinnsatsen, og ha fokus på intercitytog. Kan statsråden love raskere fremdrift av jernbaneprosjekter?»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-09:
Ifølge Jernbaneverkets beregninger vil 35–40 pst. av intercitystrekningens nye passasjerer være folk som ellers ville ha reist med bil. Dette ville gitt en betydelig miljøgevinst. Venstre ønsker en mer helhetlig utbygging av intercitytriangelet, og ikke en klattvis utbygging, slik som det vi opplever skjer nå. Igjen: Vi er bekymret for fremdriften sett i lys av den fagrapporten som foreligger. Hvilke tanker gjør samferdselsministeren seg knyttet til tempoet i intercitytriangelet konkret, basert på den fagrapporten som de ser på som veldig vesentlig?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-09:
Jeg takker igjen for svaret. Venstre har også økt sine bevilgninger, og det gjør de fleste regjeringer. Sett i lys av de pengene vi har, har Venstre også tatt det inn over seg. Så der er vi enige. Vi har faktisk brukt mer penger i våre alternative budsjetter enn det regjeringen har levert. Jeg vil gå litt over på kollektivtrafikk. Venstre har i alle sine alternative budsjetter løftet kollektivtrafikken betydelig. Blant annet har vi opprettet en egen post på statsbudsjettet til planlegging, investering og drift av kollektivtrafikk i de store byene – banen til Fornebu, bybanen i Bergen og Stavanger, banen til Ahus. Dette er krevende prosjekter som ikke byene greier å finansiere selv. Denne posten kommer i tillegg til belønningsordningen, som også Venstre har økt mer enn det regjeringen har. Men denne spesielle posten på statsbudsjettet som går til byene og utfordringene knyttet til de store byene, er dette noe samferdselsministeren vil se på sett i lys igjen av fagrapportene?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-09:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Vi har alle tett fulgt begivenhetene som nå utspiller seg i Tunisia og Egypt, og det er begivenheter som også følges nært av andre land i regionen. I forbindelse med EU-toppmøtet 4. februar ble det vedtatt å bidra til «en fredelig prosess med alle tilgjengelige og styrkede midler», og rådet fordømmer voldsbruk og forsøk på å hindre fri flyt av informasjon. Rådet har også understreket at overgangsprosessen må starte umiddelbart, og det må finne sted politisk reform og frie valg som respekterer menneskerettighetene. Blant annet har Catherine Ashton lovet assistanse fra EU når det gjelder valgobservatører til de valgene som nå skal finne sted. Kanskje enda mer konkret og enda mer interessant er det at EU har signalisert meget tydelig at de står klar til å etablere nye partnerskap med de landene i regionen som foretar økonomiske og politiske reformer. EU har vist en pådriverrolle i den situasjonen som nå har oppstått. Norge har etter min oppfatning inntatt en vente-og-se-holdning. I et svar på et skriftlig spørsmål jeg stilte utenriksministeren 19. januar angående begivenhetene i Tunisia, oppgir utenriksministeren at vi fra norsk side vil «følge utviklingen i Tunisia nøye og løpende vurdere hva vi best kan bidra med.(…) Det vil være naturlig her å holde tett kontakt med EU og vurdere støtte til felleseuropeiske initiativ». (…) Jeg lurer på hva utenriksministerens vurdering er av hva Norge faktisk kan bidra med når det gjelder konkret og praktisk støtte til valg- og demokratiprosesser i disse landene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-09:
I den grad Norge kan bidra til å danne en bred front som støtter demokratiske prosesser, er det noe Norge må være proaktive i forhold til. Noe av det verste som kan skje, er jo at det i disse landene oppstår et maktvakuum som baner vei for udemokratiske krefter nå som veldig mange ting er i spill i landene. Norge har gjennom tidene vært kjent for å bidra med bl.a. valgobservatører – å finansiere valgobservatører – til mange land som vi for så vidt ikke har så nære diplomatiske forbindelser med, som f.eks. Aserbajdsjan, Moldova, Elfenbenskysten og Kirgisistan. Og både på kapitlene som gjelder Midtøsten og Afrika i statsbudsjettene, har vi satt av en god del penger til bl.a. demokratitiltak. Spørsmålet er: Kan noen av disse midlene brukes konkret til å støtte opp under den prosessen som nå foregår og er på trappene?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Dette er et godt og viktig spørsmål, og jeg kan bekrefte at regjeringen følger denne utviklingen nær sagt fra time til time, døgn til døgn etter som den utspiller seg, og vi ser stor bevegelse. Det er en sammenheng mellom det vi ser i Tunisia, og det vi ser i Egypt, men det er heller ikke likhet, for landene har sine særegne situasjoner. Jeg kan egentlig svare ganske kort på det spørsmålet, at jeg tror at europeiske demokratier vil være rede til å støtte den demokratiske bevegelsen vi nå ser i Nord-Afrika. Dette er land som grenser tett til en del europeiske land, lenger unna for land som Norge, men der vi er tjent med at det er stabilitet og utvikling og ikke undertrykking på den andre siden av Middelhavet. Det representanten viser til, er hva Norge kan bidra med hvis det f.eks. skulle komme til en ny valgsituasjon i Egypt – som vi håper, det er varslet presidentvalg, det kan komme også andre valg som følge av reformene. Da vil det være helt naturlig for Norge i samarbeid med europeiske land å vurdere valgobservatører. Punkt 2: Vi har i disse landene – kanskje særlig i Egypt, noe mindre i Tunisia, hvor vi ikke har diplomatisk representasjon – et ganske bredt kontaktnett med det sivile samfunn, som nå trekkes inn i den politiske prosessen, uvisst hvor lenge det vil vare, uvisst hvor seriøse makthaverne egentlig er rundt den dialogen. Men det gir nye muligheter til å støtte disse kreftene, på samme måte som vi støtter demokratiske krefter i andre land. Det kan vi gjøre, som Norge, og vi kan gjøre det sammen med våre europeiske partnere. Så jeg kommer egentlig tilbake til svaret jeg ga i januar angående Tunisia: Det er naturlig for Norge her å se hen til hva flere europeiske land kan gjøre sammen, utover det Norge måtte ha særlige fortrinn for å gjøre selv. Jeg kan forsikre om at vi har i tilfellet Egypt et bredt nettverk med det sivilsamfunnet som nå kommer til orde, som vi kunne dra nytte av når det nå kanskje gis åpninger til å gi dem mer støtte i den legitime demokratiske virksomheten de nå engasjerer seg i.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
På spørsmålet er svaret åpenbart ja. Det vil vi vurdere via våre ambassader og i samarbeid med andre land. Kommer det til valg, og de valgene er av en slik karakter at observatører slipper til, så vil det være helt naturlig. Det kan vi komme tilbake til. Men det representanten peker på, er en veldig stor utfordring: faren for maktvakuum og dilemmaene i det. For det er åpenbart at når det gjelder kravene til den sittende ledelsen i Egypt om at de nå må i gang med overgangen – noen mener de bør forlate landet, de bør kaste kortene, og det kan være mange argumenter i den retning, gitt legitimiteten ved tidligere valg – så kommer nettopp det dilemmaet inn som representanten peker på, maktvakuum. Derfor er vi på linje også med EU og USA, ved å si at dette må være en ordnet overgang. De som har ansvar, kan ikke kaste det ansvaret fra seg, men de må engasjere seg i en genuin og troverdig dialog med de demokratiske kreftene. Det vi nå kanskje ser konturene av, er en slags uthalingstaktikk på begge sider, og det betyr at denne situasjonen kan forandre seg fra dag til dag. Vi får en utenrikspolitisk debatt om noen dager her i salen som sikkert gir oss anledning til å gå ytterligere i detalj på det spørsmålet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Ja, det er et avgjørende spørsmål, og det vitner jo om at disse autoritære styresettene gradvis mister evnen til å følge det sivile samfunn; de ser seg bemektiget og posisjonert til å stjele eiendom fra folket – penger. Det var snakk om at presidenten i Tunisia hadde tatt med seg store mengder gull ut av landet. Det mener jeg faller innunder problemstillingen «ulovlige pengestrømmer», som Norge har satt på dagsordenen i mange sammenhenger. Jeg merker meg nå at Sveits, med sine hemmeligheter rundt bankvesenet, åpner opp for innsyn i en del av disse menneskenes kapital. Det vil være naturlig at vi reiser disse spørsmålene i internasjonale sammenhenger, at vi gjør det i samarbeid med dem som etter hvert får makten i landet, som bør ha all interesse av å få midlene tilbake, og det kan ikke være straffrihet for å stjele fra eget land – et selvsagt prinsipp.