trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-26:
Dette forslaget har vorte framlagt for å visa behovet for ein heilskapleg plan, gjennomgang og forbetringar for familiar med ekstra store og belastande omsorgsoppgåver. Når ein familie får eit barn med større omsorgs- og pleiebehov enn normalt, snur dette ofte opp ned på familietilværet. Det same gjeld når ein f.eks. får tvillingar eller trillingar, eller når ein forelder i ein stor familie vert alvorleg sjuk. Det er mange forhold i ein familie som kan gjera situasjonen meir belastande, og me er heldige i Noreg som har eit fellesskap som stiller opp i dei fleste situasjonar. Dette fellesskapet må me vidareutvikla, sånn at det til slutt kan gjelda alle. SV meiner at det er på tide å leggja betre til rette for dei familiane som får ein alvorleg sjuk forelder, med ei form for familievikarordning, ein person som kan hjelpa ein familie i ein krevjande kvardag. I forbindelse med utforminga av dette forslaget har me vore i tett dialog med fleire av dei organisasjonane det vedkjem, som består av folk som kjenner godt kvar skoen trykkjer, bl.a. handikappa barn sine foreldre, Løvemammaene og Uloba. Det ligg fleire forslag frå SV i innstillinga. Når det kjem til støtteordning frå Husbanken til tilpassing av bustad for familiar med særskilt behov for dette, har me fremja eit laust forslag som er noko annleis enn det frå Senterpartiet og Arbeidarpartiet, rett og slett fordi me meiner at dette må vera ei ordning som skal gjelda alle, ikkje berre dei med spesielt dårleg råd. Det å tilpassa bustaden til eit barn med rullestol, kan vera ei urimeleg stor utgift òg for familiar med gjennomsnittleg inntekt eller litt over det. Når det gjeld brukarstyrt personleg assistent, skal dette i utgangspunktet vera ei ordning for å mogleggjera ei likestilt deltaking i samfunnet for personar med funksjonshemming. Me får beskjed frå fleire hald om at det er ganske ulikt både korleis ordninga fungerer og ikkje minst korleis det vert utmålt i timetal. Med vårt forslag om å innlemma denne retten i folketrygda, vil det kunna verta meir standardisert og rettferdig tildeling av brukarstyrt personleg assistent. Samtidig ser me at denne ordninga vert brukt særs forskjellig, og kan òg verta utvida i sitt verkeområde for å tena fleire med forskjellige behov. Det kan vera f.eks. hjelp til husvask, lettare medisinsk hjelp, deltaking på fritidsaktivitetar eller ein kombinasjon av dette. Me har vorte framlagt forslag til korleis dette kan sjå ut i praksis, men me ser nok òg at me må undersøka noko meir før SV kan bestemma seg for korleis ei slik utvida BPA-ordning vil kunna vera til best mogleg nytte for familiar med sjuke barn, f.eks., i tillegg. På denne bakgrunn trekkjer me forslag nr. 9. Til slutt føreslår SV å inkorporera FN-konvensjonen om rettane til menneske med nedsett funksjonsevne i menneskerettslova i sin heilskap. Dette er det for oss ei sjølvfølge at me må gjera. Folk er folk. Når det kjem til ILO-konvensjonar som handlar om arbeidsfolk sine rettar, er Arbeidarpartiet alltid med. Eg meiner at det er god grunn til å vera skuffa over at Arbeidarpartiet stemmer imot dette i dag. Eg tek opp dei andre forslaga frå SV òg.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-26:
Tilfeldigvis akkurat i dag er folk frå Noreg i Genève for å få ei vurdering av korleis Noreg handterer menneskerettane til folk med funksjonshemming. Der får me sjølvsagt mykje kritikk, og dei seier i eit reisebrev som eg har fått i dag, at CRPD-komiteen i FN er sjokkert over at Noreg ikkje vil inkorporere heile CRPD-konvensjonen i norsk lovgjeving. Noreg får òg kritikk for at funksjonshemma vert omtala meir som pasientar enn som fullverdige menneske. Har ikkje regjeringa mål om at Noreg skal hevda seg internasjonalt òg på dette området?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-26:
Resultatet av rettssaka mellom Norwegian Air Shuttle ASA og fagforeininga Parat var det som gjorde at me i SV fremja dette forslaget. Det vart litt før dette fremja andre forslag i Stortinget som viste til den same problemstillinga. Det meiner eg i seg sjølv viser omfanget av problemet, og eg må seia at eg er skuffa over at regjeringa ikkje vil agera på tilvisinga frå høgsterettsdomstolen om at lovgjevar står med eit ansvar her. Dei tilsette fortalde i ei open høyring i saka om korleis dei har vorte organiserte vekk frå den påverknaden som har vore det vanlege i norsk arbeidsliv. Norwegian-piloten Oddbjørn Holsether fortel i dag til FriFagbevegelse om korleis han og kollegaene hans jobbar i eit selskap innanfor Norwegian-systemet som i praksis er eit bemanningsselskap med berre Norwegian som kunde. På denne måten har dei vorte frikopla frå å forhandla om den reelle verdiskapinga i selskapet. Det er ingenting som tilseier at kreative selskapsstrukturar som handlar om å organisera seg vekk frå arbeidsgjevaransvaret, berre finst i Norwegian – eller i luftfarten, for den saks skuld. Me er fullt klar over at regjeringa har sett ned eit utval om norsk luftfart som skal vurdera konsekvensane for arbeidstakarar i luftfarten som følgje av nye forretningsmodellar og kreative selskapsstrukturar. Men om Statoil – for den saks skuld – verkeleg hadde ønskt å frikopla seg sjølv frå arbeidsgjevaransvaret, hadde dei fint klart det med bitte litt inspirasjon frå Norwegian. Det er ikkje noko hokuspokus. Me står rett og slett overfor ei ny tid, der arbeidstakarar vert hardare pressa på marginane, og der folk på den andre sida av bordet har for mykje makt. Dette gjer at det er heilt nødvendig å oppdatera arbeidsmiljøloven, slik at han tek høgd for dette. Det vert spennande å sjå kva utvalet til regjeringa kjem med, men det er på langt nær så interessant som det burde ha vore når ein fyrst skal ha eit sånt utval. Ein burde ha teke med heile arbeidslivet og sett på alle former for selskapsstrukturar i denne samanhengen.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Den norske arbeidslivsmodellen er tuftet på ryddighet og anstendighet. Det er et tverrpolitisk mål om et godt organisert arbeidsliv med ryddige lønns- og arbeidsvilkår. Faste og direkte ansettelser er, og skal være, hovedregelen i norsk arbeidsliv. Det framgår også uttrykkelig allerede av arbeidsmiljøloven § 14-9 første ledd. Fra 1. januar i år inneholder denne også en definisjon av hva det innebærer å være fast ansatt. Øvrige ansettelsesformer, slik som midlertidig ansettelse og innleie, er unntak som alltid krever at særskilte vilkår er oppfylt. Spørsmålet om håndhevelse av innleie av ansatte er et tilbakevendende tema i denne salen. Kristelig Folkeparti har vært, og er, opptatt av at innleie skal skje i tråd med gjeldende lover og regelverk, og kun i de særtilfellene som loven åpner for. Vi skal ikke ha en glidning fra faste til midlertidige stillinger, men vi skal samtidig legge til rette for nødvendig fleksibilitet. Det ble varslet i Prop. 73 L for 2017–2018 at departementet er i gang med å utrede hvordan myndighetene gjennom offentlig kontroll kan styrke håndhevingen av innleiereglene, herunder likebehandlingsreglene. Dette arbeidet følger samtidig opp flere anmodningsvedtak fra Stortinget. Det er viktig, for håndheving av regelverket er nødvendig for å sikre etterlevelse. Videre har regjeringen satt i gang et forskningsprosjekt som skal se nærmere på hvordan medvirkning og medbestemmelse praktiseres i norsk arbeidsliv i dag, herunder om grunnleggende rettigheter og ordninger påvirkes av endringer i arbeidslivet. Dette oppdraget er tildelt Fafo, og sluttrapport skal leveres ved utgangen av 2020. Arbeidsgiver er definert i arbeidsmiljøloven som «enhver som har ansatt arbeidstaker for å utføre arbeid i sin tjeneste». Vanligvis vil rettssubjektet «arbeidsgiver» være sammenfallende med arbeidsgivers virksomhet. En utvidelse av arbeidsgiverbegrepet, bl.a. til konsernselskaper og andre selskaper med bestemmende innflytelse, ble bl.a. vurdert i forarbeidene til gjeldende arbeidsmiljølov. Departementet kom da til at en utvidelse ikke var ønskelig, bl.a. fordi loven og rettspraksis i de aller fleste tilfellene er treffende med hensyn til hvor den reelle beslutningsmyndigheten ligger. Etter gjeldende rett er det også en viss åpning for at arbeidsgiveransvaret etter en konkret vurdering kan plasseres hos flere dersom det er et særskilt grunnlag for det. Endringer og trender i arbeidsmarkedet over tid kan føre til behov for endringer av eksisterende lovverk for å sikre at det gir de rettigheter og det vern norske arbeidstakere ifølge lovens intensjon skal ha. Regjeringen har nedsatt et utvalg om norsk luftfart som bl.a. skal vurdere konsekvenser for arbeidstakere i luftfarten som følge av nye forretningsmodeller og endring i tilknytningsform for de ansatte. Dette mener Kristelig Folkeparti er både viktig og riktig. Det er nødvendig å undersøke konsekvensene av endringer i arbeidsmarkedet, og det er viktig å hente inn kunnskap som gjør det mulig å ta gode og riktige avgjørelser. Kristelig Folkeparti ser derfor fram til å se hva som kommer ut av dette arbeidet.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Yrkesskade er et krevende saksområde med alvorlige konsekvenser for dem som blir berørt. Derfor er det litt trist å registrere at det har blitt arbeidet med en slik reform i over 15 år uten resultater. Jeg leser også at et offentlig utvalg har lagt fram forslag med grunnleggende omlegging av gjeldende system, og i tillegg har departementet gjennom årene utredet mulige alternativer. Likevel har vi ikke fått noen god løsning. Til tross for bred enighet om at dagens ordninger inneholder flere svakheter, gjenstår det altså å komme til enighet om virkemidler som kunne ha løst dette. Jeg kom inn på Stortinget i januar og kunne på den første høringen, den 31. januar, sitte og høre at ingen av dem som deltok, hadde omforente forslag til løsning. Samtlige deltakere hadde egne forslag til justeringer eller alternative forslagstekster. Det er beklagelig at det ikke har vært mulig å få denne reformen i land etter så lang tid. Vi har lest det statsråden skriver i sitt brev, og det er for tidlig å si noe om saken mellom Alpha Insurance AS og de skadelidte, fordi konkursen er en privat tvist. Det er heller ikke avklart om etablerte ordninger i Danmark sikrer forsikringskrav for norske arbeidstakere, og det vil derfor være prematurt å komme med noen konklusjon om hvorvidt Alpha-saken har avdekket behov for regelendringer i så måte. Punktene i representantforslaget virker ellers ikke spesielt gode eller solide, synes vi, og statsrådens svarbrev trekker fram gode motargumenter som vi forholder oss til. Derfor kommer Kristelig Folkeparti ikke til å støtte representantforslaget.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Først: Takk for hilsener og velkomst til Stortinget. Det er slik at når en kommer i regjering, opplever en at det er ting en gjerne skulle sett bli gjennomført, som ikke blir gjennomført. Men totalen av det Kristelig Folkeparti har fått til i forhandlingene, er – som representanten Toskedal redegjorde godt for i sitt innlegg – veldig god. Derfor er jeg stolt over det som skal gjøres, også når det gjelder universell utforming. Jeg tror det er viktig at en får gått igjennom den handlingsplanen som har vært, på en god måte, og at en lærer av det, får gode erfaringer, slik at en kan lage en enda bedre handlingsplan framover. Etter å ha sett på oppgaven som ligger foran oss, ser en at den er veldig krevende. Det vil kreve store satsinger – økonomisk, men også praktisk – å få gjennomført det som skal til for å få et universelt utformet samfunn, men vi har en klar ambisjon om at det skal vi lykkes med. Vi skal være offensive, selv om vi ikke stemmer for en tidfesting i dag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Hvis det er ett felt som ble løftet tydelig fram, og som for så vidt fikk et eget kapittel i plattformen, er det feltet likeverd og det å skape et samfunn med plass til alle. Så jeg vil si at både de som får barn som vil ha spesielle behov, og de som har det i dag, vil bli løftet gjennom det arbeidet som regjeringa gjør, og det vi skal gjøre. Ta BPA-ordningen, som er utrolig viktig for så mange for å kunne delta i samfunnet. Den var det denne regjeringa som innførte i 2015, og ga vel også over 0,5 mrd. kr i tilskudd til kommunene i 2015 og 2016, nettopp for at flere skal få mulighet til å delta på lik linje – eller delta mer – i samfunnet. Den skal nå rettighetsfestes som en likestillingsordning. Koordinatorgarantien – som både skal komme inn allerede under svangerskapet for å forberede den situasjonen som kan komme, og også ta flere av kampene for disse familiene og disse enkeltmenneskene når de skal få sine rettigheter og hjelpetiltak, som de tross alt har krav på – tror jeg blir veldig viktig.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Takk for et viktig spørsmål. Som jeg sa i mitt innlegg, er den ordningen som var, og begrepene «husmorvikar» eller «familievikar», utdatert. Det som ligger i det i dag, er mye mer omfattende. Vi skal utrede det og se på det, og jeg mener uansett at det arbeidet bør gjøres før en vedtar en lovfesting. Senterpartiet er godt kjent med at det kan være krevende for kommunene når en bare vedtar ganske mange av disse ulike lovfestingene. Jeg sa vel også at vi jobber med en egen pårørendestrategi. Den er ikke klar, men når en jobber med den, tror jeg det er viktig at en ser på hvordan en som samfunn kan gi de pårørende best mulig hjelp. Det vil vi komme tilbake til. Så når det gjelder det forslaget, er det viktig å få det utredet godt før en vedtar det.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Nei, og det må uansett representantene her i Stortinget gjøre seg opp en mening om. Men poenget er, som representanten Lundteigen for så vidt var innom i innlegget sitt, at det er en pliktbestemmelse i helse- og omsorgstjenesteloven som tydeliggjør nettopp kommunenes ansvar. Jeg er opptatt av at de pårørende skal få best mulig hjelp, og der er regjeringsplattformen offensiv. Det er viet stor plass til de pårørende i den nye regjeringsplattformen. Det er også en egen del om det i likeverdsreformen. Det arbeidet er regjeringa godt i gang med, men det arbeidet må fullføres før en vet akkurat hvordan det skal være. Om en kaller det det ene eller det andre, er ikke det store – det er jeg enig med representanten Lundteigen i – men poenget mitt var bare at når det gjelder det en ofte tenker på med begrepet «husmorvikar», er dagens situasjon og det vi tenker på, bedre og videre enn det som var.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2019-03-26:
Jo, absolutt, og Norge er – vil jeg påstå – veldig langt framme når det gjelder menneskerettighetssituasjonen. Som jeg sa i mitt innlegg også, ble denne saken behandlet i 2013, og da var det vel – så vidt jeg vet – bare SV og kanskje Venstre som stemte for at en skulle inkorporere hele konvensjonen. Uansett om en gjør det på den ene eller den andre måten, er Stortinget veldig tydelig på at menneskerettighetene og rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne skal oppfylles. Det gjør en i dagens lovverk, og det gjør en på en god måte. Jeg mener at når det gjelder det som Stortinget vedtok da, og det som jeg skjønner at Stortinget i dag kommer til å stemme imot med et stort flertall, står ikke det i motsetning til at en ønsker å oppfylle rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. Tvert imot opplever jeg et offensivt storting og en god debatt også i dag, der alle partier er opptatt av å finne gode løsninger for hvordan en kan gjøre samfunnet enda bedre og skape et samfunn med plass for alle.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Jeg hører en arbeidsminister som med sitt innlegg velsigner den organisasjonsformen Norwegian har gjennomført, som en helt legitim utnyttelse av lovverket. Men denne saken er ikke unik. Vi ser eksempler på lignende fenomener, gjennom Aleris-sakene, gjennom enkelte franchiser og i transportbransjen, som alle handler om å kvitte seg med arbeidsgiveransvar. Derfor har venstresiden en rekke ganger i Stortinget fremmet forslag som skal tydeliggjøre arbeidsgiveransvaret. Hvis det er slik som statsråden hevder, at regjeringen ønsker et organisert arbeidsliv, hvorfor er de da alltid mot de forslagene vi fremmer, som vil tydeliggjøre arbeidsgiveransvaret og styrke arbeidstakernes rettigheter?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Det er åpenbart for alle som kan lese, at regelverket er fleksibelt, og at det utnyttes av arbeidsgivere som ønsker å kvitte seg med arbeidsgiveransvar. Det er derfor vi har denne saken til vurdering i dag. Så hevder regjeringen at man ønsker å se nærmere på ting – på mikronivå, tydeligvis – og at man vurderer ting gjennom utredninger, utvalg og i det hele tatt. Men mens regjeringen sitter og vurderer, utreder og har utvalg, skjer det endringer i arbeidslivet som krever vår oppmerksomhet, og som krever endring og et tydeligere lovverk. Har regjeringen, og statsråden, ett eneste eksempel å vise til hvor regjeringen har fremmet forslag for Stortinget som vil tydeliggjøre arbeidsgiveransvaret?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Dette handler om arbeidsgiveransvaret, som vi ser at stadig flere arbeidsgivere gjør forsøk på å sno seg unna. Aleris-saken er et eksempel. Vi har sett transportaktører som blir tvunget til å opprette enkeltpersonforetak for å få oppdrag. Vi har innenfor enkelte franchiser sett at man finner organisasjonsformer som gjør at man kan sitte med all makten i morselskapet, men intet ansvar overfor arbeidstakerne. Det er det jeg spør om: Har regjeringen fremmet et eneste forslag for Stortinget som tydeliggjør arbeidsgiveransvaret, slik at arbeidstakerne i Norge kan være sikre på at de kan forholde seg til sin reelle arbeidsgiver?
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
Regjeringen ønsker ryddige lønns- og arbeidsvilkår og et organisert arbeidsliv. Dette er viktig og noe vi har kontinuerlig oppmerksomhet på og står sammen om på tvers av de politiske skillelinjene. Representantene ønsker å presisere at faste og direkte arbeidsforhold er hovedregelen i norsk arbeidsliv. Dette er imidlertid allerede hovedregelen i norsk arbeidsliv. For det første følger det av loven. Fra 1. januar i år er begrepet fast ansettelse definert, slik at det framgår hva det innebærer å være fast ansatt. For det andre viser praksis at fast ansettelse er hovedregelen. En Fafo-rapport fra 2018 viser at kun 11 pst. av de sysselsatte er midlertidig ansatt, innleide eller selvstendig næringsdrivende uten ansatte. Vi fortsetter fokuset på innleie. Departementet er i sluttfasen med å utrede hvordan vi kan styrke håndhevingen av innleie- og likebehandlingsreglene. Dette varslet vi i forbindelse med lovendringene om innleie i fjor, og dette følger opp flere anmodningsvedtak fra Stortinget. Her tar vi sikte på å sende et forslag på høring i løpet av våren. Når det gjelder arbeidstakermedvirkning, har regjeringen satt i gang et forskningsprosjekt som skal se nærmere på hvordan medvirkning og medbestemmelse praktiseres i norsk arbeidsliv i dag, herunder om grunnleggende rettigheter og ordninger påvirkes av endringer i arbeidslivet. Oppdraget er, som nevnt av flere i salen, tildelt Fafo, og sluttrapporten skal leveres ved utgangen av 2020. Representantene ønsker lovendringer for å sikre at rammeverket er tydelig på hvem som har arbeidsgiveransvar. Jeg mener at regelverket vi har i dag, i utgangspunktet er godt og gir fleksibilitet til å møte ulike former for organisering i arbeidslivet. Samtidig må vi ha øynene åpne for at arbeidsmarkedet endrer seg. Valg av organisasjons- og ansettelsesform kan få betydning for hvem som har hvilke rettigheter, muligheter og plikter. Dette er det all grunn til å være oppmerksom på. Heldigvis er mitt inntrykk at de fleste virksomheter er seriøse og tar sitt arbeidsgiveransvar på alvor, også de som har behov for å effektivisere og omorganisere seg. Og det er helt legitimt at næringslivet benytter handlingsrommet i lovverket. Forskning viser at bruk av atypiske ansettelser i Norge i hovedsak ikke øker. Det er ingen store varsellamper som lyser. Til tross for dette kan det være gode grunner til å være oppmerksom på trender i arbeidsmarkedet. Dette gjelder med hensyn til både hvordan arbeid og virksomheter organiseres, hvilken tilknytning det er mellom den som tilbyr arbeid og den som utfører arbeid, og hvilke konsekvenser ulik organisering kan få. Etter min mening er det fornuftig å se disse spørsmålene i sammenheng, bl.a. i lys av forskningen og ikke minst i samråd med partene. Jeg drøftet denne tematikken med partene i Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd i februar, hvor jeg orienterte – og spurte også – om det nå kan være grunn til i samråd med partene å se nærmere på hvordan rammeverket vårt er tilpasset framtidens arbeidsliv. Det vil vi også komme tilbake til senere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
I dag er allerede arbeidsgiveransvaret presisert i lovverket, og jeg mener at i utgangspunktet er det også fleksibelt og godt nok. Men det er klart at når man får flere dommer som dem vi nå har sett, og man også ser trender i arbeidslivet, er det også grunn til å se på om det er behov for å gjøre justeringer. Så selv om det er få endringer på makronivå, er det grunn til å kunne se om det er endringer på mikronivå, altså bransjevis, som man bør se på. I forbindelse med Norwegian-dommen hadde jeg møte med både arbeidstaker- og arbeidsgiversiden. Aleris-dommen er ikke falt ennå, så vi skal være varsomme der. Samferdselsdepartementet har allerede satt ned et utvalg som ser på lønns- og arbeidsvilkår i luftfarten. De skal, så vidt jeg vet, ha et arbeid nå fram mot slutten av året. Vi utreder nå ulike spørsmål knyttet til franchiser, og jeg har tatt initiativ overfor partene i arbeidslivet til om vi nå også skal se på utviklingen i arbeidsmarkedet i lys av bl.a. den dommen som falt før jul, men da se mer på arbeidslivet generelt. Vi tar dette på største alvor, og vi involverer også partene i arbeidet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
Representanten Grande må gjerne kritisere at regelverket er for fleksibelt, men jeg tror det er vanskelig å klare å regulere seg ut av absolutt alle problemer uten at regelverket blir så rigid at det kan være krevende å drive næringsvirksomhet. Vi ser også at de aller fleste arbeidsgivere er seriøse og ordentlige. De aller fleste arbeidstakere trives på jobb, og vi har et godt og helsefremmende arbeidsliv. Jeg vil nevne flere eksempler på hva regjeringen gjør for å fremme et trygt og seriøst arbeidsliv. Vi la fram en egen lovproposisjon i fjor som tok opp i seg ulike elementer ved innleieproblematikken, og det var etter lange diskusjoner også med partene at vi la fram den lovproposisjonen. Vi har utarbeidet tre strategier mot arbeidslivskriminalitet, sammen med partene og tilsynsmyndighetene. Nå ser vi også at arbeidslivskriminaliteten går ned, tilsynsmyndighetene klarer å ta flere, og arbeidslivet er tryggere nå enn tidligere. Men vi er ikke ferdig med arbeidet. Vi skal fortsette kampen for et seriøst og trygt arbeidsliv.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
Vi har i utgangspunktet ment at arbeidsgiveransvaret er godt presisert i loven i dag, men vi har også sett ulike trender i arbeidsmarkedet nå som vi mener det er grunn til å se på. Det som vi ser i norsk arbeidsliv generelt, er at det er veldig få endringer. Det er veldig stabilt når det gjelder midlertidige ansettelser, det er veldig stabilt når det gjelder innleie, og det er svært få endringer over tid når man ser på statistikken på overordnet nivå. Men samtidig er vi også åpne for at det kan skje endringer nå som vi bør gå nærmere inn i. Og så vil jeg bare igjen nevne: Aleris-dommen er ikke falt, og jeg synes vi skal være varsomme i denne sal med å forhåndsprosedere hva som kommer der. Men jeg er enig med representanten i at vi ikke ønsker et arbeidsliv hvor arbeidsgivere snor seg unna et arbeidsgiveransvar. Vi ønsker at det skal være faste, trygge ansettelser i et organisert arbeidsliv, hvor arbeidsgiveren også er kjent. Nå har vi tatt et initiativ overfor partene for å se på noen av disse spørsmålene. Samferdselsdepartementet har allerede et utvalg som jobber med luftfarten.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
Som jeg har vært inne på både i mitt hovedinnlegg og også i flere svar på spørsmål, har regjeringen satt ned et utvalg som ser på bl.a. lønns- og arbeidsvilkår i luftfarten. De skal komme med sin anbefaling mot slutten av dette året. Da er det luftfarten vi ser på. Men som representanten Lundteigen også sier, er det flere bransjer der man ser eksempler på at en organiserer seg annerledes, og det kan være legitimt å organisere seg sånn. Spørsmålet er om det er ønskelig. Det er bakgrunnen for at jeg i februar tok opp med partene i Arbeidslivs- og pensjonspolitisk råd om vi nå skal sette ned et partssammensatt utvalg for å se på regelverket mer generelt – ikke sektorspesifikt, men mer generelt. Jeg opplevde at partene var positive til det, men det vil jeg i så fall komme tilbake til. Det er legitimt å bruke handlingsrommet, men jeg er enig med spørreren i at vi ønsker et arbeidsliv hvor det er tydelig hvem som har arbeidsgiveransvaret, og der faste ansettelser selvfølgelig skal være hovedregelen. Men det er også viktig at vi har en viss fleksibilitet i lovverket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-03-26:
Arbeidsgiveransvaret er for så vidt allerede definert i lovverket. Jeg vil bare si at jeg ikke ser noen grunn til å betvile holdningene og verdiene til dem som f.eks. sitter i det partssammensatte utvalget under Samferdselsdepartementet. Jeg ser heller ingen grunn til å betvile holdningene og verdiene til de partene som eventuelt vil sitte i det partssammensatte utvalget som jeg har tatt til orde for. Og jeg ser heller ingen grunn til å betvile verdiene og holdningene til Fafo-forskerne, som nå sitter og ser på bl.a. medbestemmelsen til arbeidstakerne. Vi er opptatt av at man skal få fram det som er de reelle utfordringene, hvilket mulighetsrom man har, og hva som vil være de beste løsningene i stort. Det er derfor vi også veldig ofte inviterer begge sider inn i utvalgsarbeidet for å se på hva som er utfordringsbildet, hva som er mulighetsrommet, og hva som er mulig å få til innenfor trepartssamarbeidet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
Først vil eg seie, som fleire andre også har sagt, at eg naturlegvis har forståing for at dette er ein svært vanskeleg situasjon for yrkesskadde og personar med yrkessjukdom som har vore yrkesskadeforsikra i Alpha Insurance. Eg er glad for at Garantiordninga for skadeforsikring har teke på seg å forskotere utbetalingar til dei som er sikra i den norske filialen til selskapet. Samtidig forstår eg kor fortvila situasjonen må vere for dei som var forsikra gjennom den grensekryssande verksemda til Alpha Insurance. Det er viktig å ha i minne at ingen av desse gruppene sjølv har hatt noka moglegheit til å påverke den situasjonen dei har kome opp i. Det gjer at sjølv om dette er ei utruleg krevjande sak for dei involverte, er det fortsatt ein privatrettsleg tvist. Det avgrensar moglegheitene til staten til å gripe inn direkte. Eg meiner at staten ikkje bør gå inn i ein tvist mellom private partar. Dersom ein ser framover, kan denne saka likevel illustrere at det er behov for å sjå nærmare på reglane som gjeld yrkesskadeforsikring og konkurs i forsikringsselskap. Det at vi har ei ordning for yrkesskadeforsikring i Noreg som sikrar arbeidstakarane eit sterkt erstatningsrettsleg vern, føreset faktisk at dei som er forsikra, får den erstatninga dei har krav på. Dersom det er behov for endringar framover, er det fleire ulike problemstillingar ein må avklare, og fleire ulike løysingar ein bør greie ut. Det er viktig at arbeidstakarar som meiner at dei har krav på erstatning, har moglegheit til å få prøvd krava sine for domstolane. I saker mot forsikringsselskap vil norske domstolar ha kompetanse til å behandle tvisten. Dette kan vere annleis dersom ein må gå til søksmål mot eit utanlandsk konkursbu. Som fleire representantar har vore innom tidlegare, tek eg utgangspunkt i at det er EØS-rettslege problemstillingar knytte til det. I representantforslaget er det også brukt mykje tid på å omtale arbeidslivskriminaliteten. Regjeringa er einig i at det er viktig å få handtert han betre enn vi tradisjonelt har gjort. Ein har arbeidd godt med slik kriminalitet, m.a. med kontroll og med samarbeid mellom styresmaktene og partane i arbeidslivet. Eg vil også minne komiteen om at regjeringa la fram sin reviderte strategi mot arbeidslivskriminalitet så seint som i februar i år. Når vi har konkludert med at vi ikkje bør gripe direkte inn i denne saka, inneber ikkje det at det ikkje er nødvendig å sjå på regelverket framover i tid for nye tilfelle. Samtidig er det, som fleire representantar allereie har mint om, veldig lite einigheit også mellom partane i arbeidslivet om kva som er den rette løysinga på desse sakene. Det kan det kanskje vere naturleg at opposisjonen tenkjer over, når dei hittil i sine innlegg frå talarstolen med brei pensel har måla to streker under dei forslaga dei sjølv har fremja, mens høyringsrundane som stortingskomiteen faktisk gjennomførte, viste at dei partane som er i norsk arbeidsliv, også har ulike innfallsvinklar i denne saka. Det høyrest ikkje slik ut når opposisjonen snakkar i dag, men det høyrdest definitivt slik ut under høyringsrundane.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
Regjeringa er ikkje imot å hjelpe yrkesskadde personar, men regjeringa er imot å gripe direkte inn i det som per dato er ein privatrettsleg tvist. Det handlar om at staten skal opptre ryddig. Vi opptrer konsistent, og vi grip ikkje inn i den typen saker. Dei vert i ytste konsekvens prøvde for domstolane. Slik har den norske regjeringa opptredd. Slik vil vi fortsetje å opptre, med mindre det skulle kome til heilt andre opplysningar enn dei vi i dag har, som naturlegvis alltid er gjenstand for konkrete vurderingar. Men utgangspunktet her handlar om at Arbeidarpartiet i forslaget sitt ikkje tek inn over seg at dette har det vore stor ueinigheit om mellom partane i arbeidslivet, også om korleis det skal handterast. Når Arbeidarpartiet i dag føreslår det som dei sjølve presenterer som den endelege løysinga, er det veldig få andre av partane i arbeidslivet som legg stor vekt på det. Det har også regjeringa merka seg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
Eg svarte også på det førre spørsmålet. Det er ikkje sikkert representanten likte svaret, men det betyr ikkje at eg ikkje svarte. Eg svarte at vi opptrer prinsipielt i denne saka, slik som vi gjer i fleire andre saker. Eg har stor forståing for at dette er krevjande for dei som står i situasjonen. Difor har Garantiordninga sagt at ein kan handtere dette, også den delen som fell inn under den norske filialen. Det meiner eg er ein bra måte å handtere dette på i det vidare. Men eg er ikkje einig i at vi ikkje ser forbetringspotensialet som ligg i desse ordningane. Tvert imot seier eg også at eg ikkje utelukkar at det er mogleg å sjå på det framover, men vi må få til ei større samordning mellom partane i arbeidslivet dersom vi skal handtere dette spørsmålet godt i tida som kjem. Det legg naturlegvis regjeringa opp til.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
Som eg også sa i mitt førre innlegg, må vi finne ut om det er behov for å gjere andre lovmessige vurderingar av anten det eine eller det andre forslaget, som for så vidt også Arbeidarpartiet tek opp i punkt  3 og punkt 4 i innstillinga. Om ein vel å gå om yrkesskadelovgjevinga, eller om ein vel å sjå på dette gjennom finanslovgjevinga, må vi gjere vurderingar av. Eg har ikkje den endelege konklusjonen på det. Det er også verdt å hugse at dersom vi skal få til ei løysing som står seg, er også partane i norsk arbeidsliv nøydde til å prøve å finne felles løysingar på dette. Hittil ser vi at også der sprikjer det i alle retningar, og dersom vi gjer endringar som faktisk står seg, gjer det at også partane i norsk arbeidsliv har ein del arbeid å gjere med dette.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
Nei, det er det ikkje, det er eit faktum at dette er ein privatrettsleg tvist som kan prøvast for domstolane. Eg er for så vidt ikkje overraska over at representanten Lundteigens kritikk som vanleg rammar tidlegare regjeringar, òg dei som Senterpartiet sjølv satt i. Det har han gjort til si paradegrein. Men det viser i dette tilfellet kompleksiteten i desse sakene. Verken partane i arbeidslivet eller vekslande regjeringar har kome til ei løysing som fullt ut eliminerer risikoen ved denne typen inngåing av avtalar mellom to private partar, nettopp med utgangspunkt i at ein ikkje har funne ei løysing som ein meiner vil vere betre enn dagens regelverk. Det ser det ut som om Senterpartiet har funne ut når dei er i opposisjon. Partane i arbeidslivet viste i høyringa at dei ikkje er einige. Regjeringa seier vi må sjå på ulike vurderingar for korleis vi handterer dette framover i tid, men kritikken frå Lundteigen rammar som vanleg i minst like stor grad Senterpartiet som dagens regjering.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-03-26:
I denne saka er det òg EØS-rettslege problemstillingar, det er eg einig med representanten i. Men det er ein for enkel slutning å seie at hadde vi ikkje hatt EØS-avtalen, hadde vi løyst dette problemet. Det er ikkje gjeve. Det andre er at hadde vi ikkje hatt EØS-avtalen, ville veldig mange som i dag er i norsk arbeidsliv, plutseleg ha vorte ståande utan jobb, for det er den viktigaste handelsavtalen med vår største marknad, og som bidreg til vekst og velferd landet over. Å bruke EØS-avtalen som brekkstang i denne saka, meiner eg det ikkje er grunnlag for. Men det er også EØS-rettslege komplikasjonar i handteringa av det nasjonale regelverket i dette.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Boligspekulanter tjener mye i dagens utleiemarked, dette på bekostning av ungdom som vil inn i boligmarkedet og kjøpe seg sin første leilighet, eller godt voksne som har leid en leilighet i et langt liv, og som får en mulighet til å kjøpe leiligheten de har leid så lenge. Vi vil ha endringer både i lover og i praksis som skal gjøre det lettere for leietakere å bli eiere av egen bolig. En rekke reportasjer i Dagens Næringsliv har vist at en boligspekulant har omgått bestemmelsene i leiegårdsloven og unnlatt å melde inn kjøp av leiegårder til Oslo kommune. Å omgå disse bestemmelsene kan gi stor økonomisk vinning på bekostning av leietakere med begrensede økonomiske ressurser. Boligspekultanten Ivar Tollefsen og hans selskap har de siste årene bygget opp sin portefølje av leiegårder i Oslo. Bladet Kapital har utropt ham til Norges eiendomskonge, og gjennom det børsnoterte svenske selskapet Heimstaden eier han altså over 39 000 leiligheter i Norge, Sverige, Danmark, Tyskland og Nederland til en bokført verdi på 76 milliarder svenske kroner. Siden i fjor høst har firmaet måttet svare på påstander om brudd på lov om kommunal forkjøpsrett og eierseksjonsloven ved manglende varsling ved kjøp av leiegårder i Oslo. Selskapet har innrømmet at de i flere tilfeller har glemt å melde fra om eiendomskjøp, i strid med loven. Nå vil vi at brudd på loven må føre til sanksjoner for dem som bryter loven. Vi vil innføre bøter, fengsel og foretaksstraff for dem som bryter denne loven. Høyreregjeringen synes ikke det er nødvendig. Synes Høyre det er greit at vi har boligspekulanter som opererer i en såpass stor skala i Oslo? Vi foreslår videre flere endringer i loven som er nødvendige for å nå målet om at flere skal gå fra å leie til å eie egen bolig. Vi vil gi Husbanken muligheten til å stille garanti eller gi lån for hele kjøpesummen. Hvorfor er ikke regjeringen villig til å satse på Husbanken som en aktør i boligmarkedet, gi Husbanken en større rolle, nye samfunnsoppdrag? Vi ønsker å øke Husbankens utlånsramme. Regjeringen reduserte utlånsrammen i Husbanken fra 17 mrd. kr til 16 mrd. kr i årets budsjett, og med det svekker regjeringen Husbanken som boligpolitisk verktøy. Arbeiderpartiet støtter ikke nedbyggingen av Husbanken, og i vårt alternative budsjett for 2019 økte vi huslånsrammen fra 16 mrd. kr til 25 mrd. kr. Dette er med på å kunne gi den statlige banken finansielle muskler til bl.a. å bidra for leiegårder som tas på kommunalt forkjøp. Videre foreslår vi at gårdeiere ikke skal kunne kaste ut leietakere mens forkjøpsprosessen pågår. Vi foreslår at beboere skal gis mulighet til å kjøpe leiegården også når leiegården inngår i en større transaksjon, f.eks. som en del av et eiendomsselskap, og ikke bare selve leiegården. Vi foreslår at tidsfristen for vedtak om å benytte kommunens forkjøpsrett bør økes fra fire måneder til mellom seks og åtte måneder. Og vi foreslår at kommunens veilednings- og opplysningsplikt må bli tydeligere i loven. Med dette tar jeg opp de forslagene Arbeiderpartiet er med på.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
En rekke reportasjer i Dagens Næringsliv har vist at boligspekulanten Ivar Tollefsen har omgått bestemmelsene i leiegårdsloven og unnlatt å melde inn kjøp av leiegårder til Oslo kommune. Å omgå disse bestemmelsene kan gi stor økonomisk vinning på bekostning av leietakere med begrensede økonomiske ressurser. Synes statsråden det er greit at boligspekulanter som Tollefsen skor seg godt økonomisk på manglende straffebestemmelse i lovverket? Nå har statsråden selv sagt at hun holder seg for god til å kommentere enkeltaktører, så da blir spørsmålet: Slår regjeringen ring om hushaiene?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Det rød-grønne byrådet i Oslo kommune har nå tatt tak i sakene der meldeplikten er brutt, og vil kjøpe fem av leiegårdene der kjøp ikke er meldt inn til kommunen. I morgen behandles dette i bystyret i Oslo. På hvilken måte har statsråden og Kommunaldepartementet bistått Oslo kommune i denne saken, slik at utfallene i disse sakene kan bli i tråd med lovverket?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Jeg må også si at jeg er veldig overrasket over den vendingen denne debatten har tatt. Det er pussig at regjeringspartiene ikke skjønner det selv. Denne saken handler ikke bare om sanksjoner. Det er overhodet ikke klart for meg at Høyre ønsker at flest mulig skal eie sin egen bolig. Dette er et typisk eksempel på en sak som handler om Davids kamp mot Goliat. Høyre støtter heller ikke våre andre forslag i denne saken. Vi mener at Husbanken bør være mye mer enn et boligsosialt virkemiddel. Vi vil gi Husbanken et større samfunnsoppdrag – regjeringspartiene sier nei. Vi vil at beboerne skal gis mulighet til å kjøpe leiegården sin, også når den inngår i en større transaksjon, f.eks. som en del av et eiendomsselskap, og ikke bare selge leiegården – Høyre og resten av regjeringen sier nei. Vi vil at tidsfristen for vedtak om å benytte denne forkjøpsretten skal økes fra fire måneder til mellom seks og åtte måneder, fordi de som har forsøkt å gjøre det, har fortalt oss at de trenger mer tid – Høyre og resten av regjeringen sier nei. Vi har sagt at det er viktig at kommunene får en veilednings- og opplysningsplikt for å bli tydeligere på hva loven sier. Disse folkene har kommet til oss og sagt at de trenger mer hjelp. Det ønsker vi å gi dem, og det foreslår vi i dag – Høyre og resten av regjeringen sier nei.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
I 2014 slo Jan Bøhler alarm om økende grad av framleie av leiligheter i sameier i Oslo. Dagsavisen skrev om eiendomsselskaper som på Vestli og Stovner i Oslo kjøpte familieleiligheter, bygde dem om til små hybelhus som ble leid ut til arbeidsinnvandrere. Opptil 16 personer leide i ombygde familieleiligheter. Fem år har gått. Situasjonen har bare blitt verre. Boliger er til for å bo i – ikke å investere i. Boligspekulantene tjener seg søkkrike. Flere og flere opplever utstrakt utleie av leiligheter i bygården der de bor. Vi vil innføre ulike former for eierskapsbegrensninger som motvirker hyblifisering og boligspekulasjon. Vi ønsker at sameiene skal kunne stanse hyblifiseringen og oppløsningen av bomiljø. Bråk, manglende bidrag på dugnad og generelt forfall av bomiljø rundt utleie er et økende problem i byene våre. Slik vil i alle fall ikke vi ha det. Vi ønsker gode, trygge nabolag, der folk kjenner hverandre, tar vare på uteområdene i fellesskap, hilser om morgenen og kan ta inn avisen for hverandre når man er på reise. Vi foreslår at de som eier en leilighet, skal kunne leie den ut i inntil 60 dager, eventuelt 90, om styret i sameiet er enig. Vi foreslår å begrense muligheten for utleie til to husstander i en og samme leilighet. Vi vil ikke ha tilstander der 16 personer bor i en ombygd familieleilighet. I tillegg foreslår vi å gjeninnføre leiers kjøperett til bolig og eiendom som skal seksjoneres, med en prisreduksjon. I mai 2017 vedtok Stortinget at regjeringen skulle komme med forslag for å begrense hyblifisering. Nå, snart to år senere, har ikke regjeringen kommet med noen slike forslag. Vi begynner å bli utålmodige. Hvor blir forslagene av? Med dette tar jeg opp Arbeiderpartiet og SVs forslag.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
Under høringen i Stortinget mente flere av høringsinstansene at en grense på 60 dagers korttidsutleie i løpet av ett år gir en god balanse mellom bomiljø og mulighet for korttidsutleie. NBBL pekte på at å lovfeste en grense på 90 dager ville være en utvidelse av tilgangen til å drive korttidsutleie sammenlignet med dagens situasjon. Er statsråden enig i dette, og hvis ikke, hvorfor?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
I mai 2017 vedtok Stortinget at regjeringen skulle komme med forslag for å begrense hyblifisering. Nå, snart to år senere, har ikke regjeringen kommet med noen slike forslag. Hvorfor er ikke Stortingets vedtak fulgt opp med forslag om å begrense hyblifisering, og når kan Stortinget forvente at disse forslagene kommer?
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-03-26:
Jeg tror at Rødt, SV og Arbeiderpartiet i dag har våknet og argumenterer litt på autopilot. Det regjeringspartiene gjør, er nettopp å si at loven ikke er god nok som den er i dag. Vi ser at flere har store problemer med å praktisere loven, men i motsetning til opposisjonspartiene er vårt klareste mål at det skal være lettere for folk å kunne eie den boligen de har leid over lang tid. Derfor vil vi se på om det er behov for å gjøre noen endringer. Men for de menneskene som i dag sitter og prøver å gjøre forkjøpsretten gjeldende, kan man stille spørsmålet: Hva er det som ville hjulpet dem? Hjelper det dem at noen av aktørene får en stor bot – ikke at de får et enklere regelverk å forholde seg til? Gjør det at det blir flere boliger som blir gjenstand for forkjøpsrett, at man har potensial for å få en stor bot? Mest sannsynlig gjør det ikke det. Det som ville hjulpet i denne saken, er at man får et klart og tydelig regelverk som er lettere for kommunene å praktisere og lettere for dem som har tenkt å gjøre forkjøpsretten gjeldende. Det er også tydelig at SV, Arbeiderpartiet og Rødt i denne saken er mest opptatt av hvordan man skal straffe, ikke av å se helheten for de menneskene som i dag har lyst til å gjøre forkjøpsretten gjeldende. For Høyre er det helt klart: Vi vil sørge for at det blir lettere for folk å gjøre forkjøpsretten gjeldende, men da trenger man en helhetlig gjennomgang. Da er det for enkelt å ty til straff som løsningen på alle de utfordringene vi ser.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-03-26:
Det var interessant å høre statsrådens innlegg. Jeg merker meg at man mener man har vedtatt at det skal foretas en gjennomgang. Det er selvfølgelig regjeringens rett – og mulighet –å starte opp en utredning og en gjennomgang av eksisterende lover, men jeg skjønte ikke hvorfor det skulle være problematisk at statsråden fikk en ekstra bestilling med seg i bagasjen, der Stortinget uttrykker ønske om å være med på den gjennomgangen. Men det jeg egentlig lurer på, som statsråden ikke berørte i sitt innlegg, er at disse prosessene med forkjøpsrett kan ta lang tid. Statsråden kommenterte ikke det som flere har påpekt i innstillingen, nemlig at man mener at gårdeier ikke skal kunne kaste ut leietakere mens forkjøpsprosessen pågår. Det kunne være nyttig om statsråden hadde noen tanker rundt den prosessen.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-03-26:
Det har vært en diskusjon om det såkalte eierskiftegebyret som man ønsket å åpne for at man skal kreve inn. Nå er som kjent Senterpartiet svært skeptisk til dette, i likhet med flere av høringspartene i denne saken. Grunnen til det er at det gebyret man snakker om, skal dekke avregning av felleskostnader, man skal føre ny eier inn i datasystemet, og så skal man sette opp elektronisk betaling. Med fire ganger rettsgebyret pluss moms, som jeg regner med statsråden ser som ny inntekt, snakker vi om en gebyrsats på 4 520 kr, som de aller fleste vil anta kommer til å bli satt som en standardsats. Det tilsier at en forvalter med 1 000 kr i timen skal arbeide med dette i en halv dag. Det kan være vanskelig å se at de få tingene som skal gjøres, skal kreve en sånn sats. Ser ikke statsråden at dette nå kommer til å bli den nye fastsatte standarden og et nytt lukrativt område for forretningsførere å kreve inntekter fra på bekostning av dem som skal selge bolig?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-03-26:
Jeg takker for svaret. Jeg er nok av den formening at dette ikke kommer til å medføre en forenkling og en bedring. Det at man ønsker å fastsette hjemmel er jo greit, men man kunne lagt seg på en betydelig lavere sum enn det statsråden og regjeringen legger opp til i forslaget sitt. Det er altså 4 500 kr pluss moms for å gjøre så enkle grep som å føre ny eier inn i et datasystem, sette opp en elektronisk betaling og gjøre avregning av felleskostnader. Det er i hvert fall godt betalt. Men det jeg lurer på, er: Hva slags grep er det egentlig man ser for seg å ta på Svalbard? Det har departementet berørt i sin omtale av hyblifisering i proposisjonen, som bl.a. lokalstyret har påpekt er en utfordring som man ser?
Monica Mæland (Høyre), 2019-03-26:
Nei, det gjør vi ikke. Jeg blir faktisk veldig provosert når en stortingsrepresentant legger til grunn at man slår ring om boligspekulanter fordi man i denne sal ikke kommenterer enkeltsaker, lovbrudd, som det er opp til andre myndigheter å slå ned på. Jeg baserer meg ikke på medieoppslag. Dem kan vi ha mange av, og vi kan mene mye om dem. Jeg mener det er alvorlig å bryte loven – jeg mener det er veldig alvorlig å bryte enhver lov. Det representanten Moxnes gir et inntrykk av, er at alle lover følges opp av sanksjoner, av straffebestemmelser. Slik er det ikke. Det er forskjell på å begå et lovbrudd og det å gjøre noe til en kriminell handling. Jeg mener at vi må tørre i denne sal å prioritere hva som er de mest alvorlige lovbruddene framfor andre. Sanksjonen i denne loven er god, i den forstand at forkjøpsretten til kommunen opprettholdes. Det er riset bak speilet, og det får de oppleve, de som omgår loven, eller bryter loven. Det er selvsagt ikke greit å bryte loven. Da er det veldig bra hvis man har en kommune som følger loven, og som følger den opp.
Monica Mæland (Høyre), 2019-03-26:
Jeg tror ikke jeg forstår spørsmålet. Det er kommunen som håndhever forkjøpsretten. Jeg har selv vært lokalpolitiker, jeg har hatt mange saker om forkjøpsrett til behandling. Det er ikke noe man får hjelp eller bistand av departementet til å sette på dagsordenen. Det er noe man følger opp som kommune, det er kommunens ansvar å følge det opp. Man kan håndheve det hvis man ønsker det. Når Oslo kommune ønsker det, følger de det opp på den måten de skal, etter loven.
Monica Mæland (Høyre), 2019-03-26:
Det er slik at i min verden er det ikke nødvendig å slå inn åpne dører. Vi kan godt få en ekstrabestilling fra Stortinget, men en bestilling på noe vi allerede har vedtatt å gjøre, mener jeg rett og slett er en unødvendig bruk av ressursene. I 2017 sendte departementet en forespørsel til de fem største byene – dette er jo mest aktuelt i byområdene våre – for å spørre om hvordan loven ble praktisert. Det vet vi har vært noe ulikt. Vi fikk en del tilbakemeldinger på det, og basert på det har vi vurdert å gjøre en gjennomgang. Da er det spørsmålet representanten stiller, også en del av den vurderingen. Vi må gjøre en helhetlig gjennomgang av en lov som er laget i en annen tid, som fortsatt kan ha sider ved seg som er viktige og riktige, men som – noe i hvert fall alle tilbakemeldinger tyder på – håndheves i veldig ulik grad. Den kan være komplisert både å forstå og håndheve, og da må vi gjøre noe med det.