Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
De fleste har trolig fått med seg at Fremskrittspartiet er det eneste partiet som sier klart nei til prosjektet som det legges til rette for i denne saken. Det er tre hovedgrunner til at vi er skeptiske til utbyggingen av et digitalt bakkenett for fjernsyn. Dette er teknologiske bekymringer, økonomiske bekymringer og konkurransepolitiske bekymringer. La meg begynne med å ta for meg de teknologiske bekymringene. Egentlig burde politikerne holde seg unna å mene noe om teknologisk utvikling. Til det kan vi altfor lite. Men det politiske system er slik at dette skal vi mene noe om, så da får vi gi vårt syn. Fremskrittspartiet tror ikke at digitalt bakkenett er teknologi som vi bør satse på i fremtidens Norge. Vi ønsker oss et rikt TV-tilbud med mange kanaler og mye valgfrihet. Teknologien som ligger til grunn for det digitale bakkenettet, er begrenset med hensyn til plass og muligheter. Vi tror at et land som Norge, som bl.a. har planer om å bli ledende innen høyteknologi, bør satse på løsninger innenfor bredbånd. Ved en skikkelig utbygging vil dette kunne gi et svært høyt antall kanaler med en bra kvalitet. Satellitt er også en god mulighet som gir et stort tilbud til TV-titterne. Noen vil selvfølgelig si at på grunn av Norges geografiske forhold, med mange dalfører osv, er det svært vanskelig å satse på satellitt og kabel. Men dette er problemer som firmaer, som f.eks. Lokal Digital, allerede har løst. Vi vet også at en stor og økende del av den norske befolkningen er knyttet til det eksisterende kabel- og satellittnettet, og at det for disse er en utmerket teknologi, som også i fremtiden vil ha bredbåndsløsninger i seg. Mange steder er dette allerede på plass. Hovedkritikken mot det digitale bakkenettet er bl.a. at det har store begrensninger i forhold til det vi kaller interaktivitet eller returkanaler. Dette gjør at et digitalt bakkenett i liten grad kan bidra til en utvikling innenfor bredbånd. Når det gjelder økonomi, er Fremskrittspartiet bekymret for kostnadene ved at oppimot en tredjedel av alle norske husstander skal pålegges mange tusen kroner i såkalte «set-top»-bokser. Det er ikke slik det var i gamle dager, at hver husstand hadde én TV maksimalt. Mange husstander har både to og tre TV-er. Utgifter på 4 000–5 000 kr er ikke usannsynlig. Dette er kanskje heller et lavt anslag. Det er også en annen økonomisk bekymring ved utbyggingen av digitalt bakkenett. Det gjelder selve utbyggingskostnadene. Rundt omkring i Europa har flere land forsøkt utbygging av digitalt bakkenett, og møtt store økonomiske problemer. Det ser ut til å være vanskelig å påvise steder hvor utbyggingen har vært en suksess. Enkelte steder har man sågar gått konkurs. Vi frykter at vi noen år inn i utbyggingen vil få se at utbyggerne presenterer en stor ekstraregning for skattebetalerne, enten gjennom en direkte behandling i Stortinget eller gjennom en vesentlig økning av lisensen til NRK. Alternativt frykter vi at utbyggingen blir kraftig redusert, f.eks. til én eller to kanalpakker. Vår tredje hovedbekymring gjelder de konkurransepolitiske synspunkter. Vi frykter at TV 2 og NRK vil få en altfor dominerende stilling overfor forbrukerne. Når det gjelder nesten en tredjedel av markedet, vil Bernander og Valebrokk kunne styre utviklingen og hvilke andre tilbydere som kommer inn i nettet. De vil også kunne gi fordeler til sine egne kanaler og produkter gjennom elektroniske programguider og gjennom prispolitikk. Fremskrittspartiet ønsker i stor grad konkurranse og valgfrihet for forbrukerne. Vi frykter at det digitale bakkenettet vil føre til det motsatte. Som man ser av innstillingen, har Fremskrittspartiet fire forslag i denne saken. Forslag nr. 1, som vi fremmer sammen med Sosialistisk Venstreparti, er et forslag som vil kunne sørge for enklere og billigere konvertere for dem som ikke ønsker egne «set-top»-bokser. Om Stortinget ikke vedtar dette forslaget, frykter vi at vi åpner for store kostnader for de enkelte husstander – innført ved tvang. Vårt andre forslag fremmer vi ut fra bekymringen for lokale fjernsynsstasjoner og livssynsstasjonene, særlig de kristne TV-stasjonene. Vi har registrert at stortingsflertallet snakker varmt om en såkalt åpen kanal der frivillige organisasjoner, livssynsorganisasjoner og andre ikke-kommersielle virksomheter skal tildeles sendetid på rimelige vilkår. Vi frykter at en slik «åpen kanal» vil være med på å skyve ut lokalfjernsyn og kristne TV-stasjoner. Vi mener derfor at «åpen kanal» ikke skal prioriteres. I stedet bør vi si klart fra om at vi prioriterer lokale fjernsynsstasjoner og livssynsstasjoner. Dersom de lokale fjernsynsstasjonene og kristne sendingene ikke prioriteres i første kanalpakke, tror vi disse vil få en meget brå død. Vårt tredje forslag omhandler fritak for kringkastingsavgift. Forslaget sier enkelt og greit at de som ikke tar inn NRK, også skal slippe å betale tvangsabonnement på statskanalen. Vårt forslag nr. 4 er det sentrale i Fremskrittspartiets synspunkter i denne saken, nemlig at det ikke gis konsesjon for å bygge og drive et riksdekkende og brukerfinansiert digitalt bakkenett. Dette er det grundig redegjort for i mitt innlegg og i de merknader Fremskrittspartiets to medlemmer av komiteen har i innstillingen. Saksordføreren var noe usikker på hva Fremskrittspartiet mente når vi først hadde det synspunkt at vi ikke skulle bygge et digitalt bakkenett, men samtidig hadde noen konkrete forslag i denne saken. Det er faktisk slik at vi klarer å lese de andre partienes synspunkter. Vi vet at vi ikke kommer til å få flertall for vårt primære forslag, og derfor ønsker vi å legge frem forslagene nr. 1–3 for å minimalisere skaden av det vedtaket som kommer til å bli fattet, minimalisere skadene for TV-brukerne, for lokal-TV, for de kristne TV-stasjonene og for betalerne av kringkastingsavgift. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i saken, samt det forslaget vi har sammen med Sosialistisk Venstreparti.