Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-01:
La meg først si at jeg deler betraktningene til min kollega, stortingsrepresentant Torbjørn Røe Isaksen. Det er også viktig for Fremskrittspartiet at man har ordninger som stimulerer til aktivitet. Jeg tror det er helt grunnleggende for mennesker som har havnet ut av det ordinære løpet, at man har ordninger som stimulerer til aktivitet, som sørger for at man på en rask, effektiv og god måte kan komme tilbake igjen, inn mot arbeidslivet. Så må jeg si at jeg blir litt forundret når jeg hører foregående taler, for det er jo ikke slik at alle som dropper ut av skolen, er syke eller har en lidelse. Hvilken statistikk, hvilken undersøkelse er det som viser at alle som dropper ut av videregående skole, har en diagnose, en lidelse eller en sykdom? Det tror jeg ikke eksisterer. Dette forslaget handler om flere ting. For det første: Da individstønaden kom, så var det lenge før arbeidsavklaringspengene – at den tanken rundt det var tenkt. Det har skjedd mye i velferdspolitikken i form av å designe nye løsninger. La oss ta et eksempel: En elev ved en videregående skole, som tar en yrkesrettet utdanning, opplever systematisk mobbing og slutter på skolen på grunn av dette. Da hadde det kanskje vært naturlig at vedkommende kom inn i et annet skoleløp, ja kanskje var blitt tatt opp ved en av de fagskolene som mange av våre arbeidsmarkedsbedrifter har, for å få kompetanse til å gå videre. Men er det dermed sagt at det er fornuftig at en elev som går fra det ene skoletilbudet til et annet opplæringstilbud, skal ha en særskilt stipendordning, eller en ytelsesordning, når han ikke har det i den ordinære skolegangen sin? Jeg synes ikke det er riktig. Når det gjelder de personene som er over videregående skole-alder, og som på ulike måter har falt ut av arbeidslivet, som også går inn i arbeidsmarkedsbedriftene og får oppfølging for å komme videre: For disse mener jeg at denne ordningen på mange måter er utdatert, fordi vi har arbeidsavklaringspenger. Jeg tror det er viktig i vårt velferdssystem at vi rydder opp i en del begrepsbruk, at vi får samordnet en del ordninger og ytelser. Dette vil gjøre at tiltaksapparatet blir mer effektivt, blir lettere å forholde seg til, og det blir lettere å hjelpe brukerne – nettopp for å lede dem raskest mulig tilbake til aktivitet, og til riktig aktivitet, slik at de kan komme seg et steg videre. Så må jeg si at jeg synes det er litt underlig at representanten fra Arbeiderpartiet bruker så mye tid på nærmest å argumentere imot vårt forslag, spesielt med tanke på at statsråden selv har sagt at hun vil gå i gang med å gjennomgå stønadsordninger og stønadsnivået i forbindelse med tiltaksdeltakelse. Det er jo akkurat det dette forslaget handler om, men vi sier at vi ønsker at dette skal skje i løpet av inneværende år. Vi mener det er viktig at vi har en ordentlig fremdrift på den saken, og at vi har en garanti for at Stortinget får seg forelagt en slik gjennomgang i løpet av 2012. Jeg registrerer at flertallet og flertallspartiene, regjeringspartiene, sier at det ikke er så viktig når den saken kommer, bare den kommer en gang i fremtiden – det spiller ingen rolle om det blir i 2013, 2014 eller 2025. Jeg tror det er viktig at vi har en bevisst fremdrift i disse sakene, og jeg mener at et samstemt storting egentlig kunne ha støttet opp om et sånt forslag. Da hadde vi fått ryddet opp i en del begreper her, ryddet opp i en del ordninger – som statsråden er i gang med – og vi måtte da ha levert dette i løpet av året. Det kan hende at statsråden gjør det allikevel, men det hadde vært greit om Stortinget kunne gitt et såpass tydelig signal om når vi ønsker at den gjennomgangen skal være ferdig.