Inge Lønning (Høyre), 1999-10-06:
Det finnes mange måter å evaluere på. I sin alminnelighet er forskningsbasert evaluering en god metode, og den forskningsbaserte evalueringen som er gjennomført og som ligger til grunn for meldingen, er, så langt den rekker, grei nok. Det er imidlertid andre metoder for evaluering som undertiden er enda mer interessante. Og den aller viktigste når det gjelder å evaluere skolens utvikling, er naturligvis hvor tiltrekkende skolen er som arbeidsplass. I de årene som er gått etter at Reform 94 ble innført, har utviklingen i så henseende vært nesten overtydelig. Skolen er blitt en mindre og mindre tiltrekkende arbeidsplass. Og det synes tydelig at særlig videregående opplæring er i ferd med å havne i en regelrett krise når det gjelder tilgangen på kvalifisert lærerpersonale. Det gjelder særlig den delen av lærerpersonalet hvor kvalifikasjonskravene er høyest, det vil si lærere med hovedfagsutdanning. Vi står overfor en situasjon i norsk videregående opplæring som i virkeligheten er ganske dramatisk. I løpet av de neste 10-15 år vil to tredjedeler av det lærerpersonalet som har høyest kompetanse, være ute av skolen. Og rekrutteringen i bunnen, av lærere med tilsvarende kompetanse, er praktisk talt tørket inn. Det er jo også en form for evaluering, som burde interessere oss ganske sterkt. Ja, det er faktisk en langt mer interessant form for evaluering enn de generelle diskusjonene om hvorvidt en reform er vellykket eller mindre vellykket. Det som er helt sikkert, er at hvis videregående opplæring, som er det nødvendige mellomtrinnet i et utdanningssystem hvor en større og større andel av ungdommen også fortsetter inn i universitets- og høyskoleutdanning etter fylte 19 år, skal kunne være en bærebjelke i et slikt utdanningssystem, så er det aller viktigste vilkåret for det at man har et tilstrekkelig kompetent og motivert lærerpersonale. Statsråden skrev følgende i et svar til representanten Løvik på et skriftlig spørsmål av 24. juni i fjor som gjaldt en del av de skremmende tall som er kommet når det gjelder faglige resultater på høyskolenivået: «Ein av årsakene til den høge strykprosenten kan vere at det faglege grunnlaget frå vidaregåande opplæring generelt er svakt.» Det kan virke på statsrådens svar i dag som om han ikke lenger mener det han skrev i juni i fjor på dette området. Men det foreligger faktisk etter den tid tall som er enda mer foruroligende. I inneværende år viste innføringsprøven i fysikk på en av de sentrale linjene ved NTNU, som er Norges flaggskip for teknologisk utdanning, at 70 pst. av de nye studentene strøk – og det er vel å merke de beste studentene, de som har fordypning i realfag fra videregående skole. I fjor var tallet 60 pst. Da kan man ikke, som statsråden gjør, bagatellisere problemet ved å si at det er en liten gruppe som har problemer med å henge med. Man må da være i stand til å se skriften på veggen, at dette er en ganske overtydelig tilbakemelding om at det er faglige nivåproblemer av betydelig omfang i dagens norske videregående opplæring. Norsk Matematikkråd har gjennom de siste 15 år gitt en rekke relativt enkle matematikkoppgaver til et representativt utvalg av dem som kommer ut av videregående opplæring, nøyaktig samme oppgaver hvert år. Og tendensen over de siste 15 år er entydig negativ. Det blir en stadig større andel som ikke er i stand til å løse selv elementære matematikkoppgaver til tross for at de har fordypning i realfag fra videregående skole. Jeg tror at hvis Stortinget behandler en melding om videregående opplæring i sin alminnelighet, og det stort sett skulle bestå i at man utveksler gratulasjoner seg imellom og konkurrerer om hvem som kan være mest tilfreds med det man har fått til politisk, da er det noe ved virkelighetskontakten som mangler. Det minner meg nesten om det den hellige synode i Moskva holdt på med da revolusjonen kom i 1917; da satt man og diskuterte reformer i liturgien.