Olemic Thommessen (Høyre), 2002-04-25:
La meg innledningsvis få takke komiteen for et grundig og godt arbeid med mediemeldingen. Komiteen har satt seg godt inn i saksfeltet. Det har vært avholdt en rekke høringer, og komiteen har innhentet kunnskap fra fremtredende medieforskere og spesialister innenfor medieteknologi. Meldingen, som er avgitt av regjeringen Stoltenberg, setter pressepolitikken i hovedfokus. I et historisk perspektiv er dette naturlig, pressen har spilt – og spiller fortsatt – en sentral rolle i vårt demokrati. Imidlertid ser komiteen at den sterke teknologiske og samfunnsmessige utviklingen fører til at også andre medier befester sin posisjon. Radio, TV og Internett blir stadig viktigere, ikke bare som formidlere av underholdning og debatt på riksplanet, men også som arenaer for meningsdannelse og offentlig debatt lokalt. Denne utviklingen skjer hurtig, og komiteen støtter derfor intensjonene i meldingen om at vi om få år må behandle mediepolitikken på nytt. Det vil da være viktig å se feltet mer helhetlig og med større vekt på andre medier enn avisene. Selv om det er en ganske stor grad av enighet om målene i mediepolitikken, ser vi at partiene ved valg av strategier og virkemidler representerer betydelige politiske forskjeller. Jeg forutsetter at de andre partiene vil fremlegge sine standpunkter innenfor meldingens enkelte områder, og jeg vil i fortsettelsen ha Høyres syn som utgangspunkt. Høyres utgangspunkt er at partiet nå, som tidligere, vil slå ring om ytringsfriheten og medienes deltakelse i utviklingen av vårt demokrati. Mangfold, redaksjonell uavhengighet og allmennhetens muligheter til deltakelse er viktige forutsetninger for den uavhengige meningsdannelse. Nærvær av debatt og konstruktiv samfunnskritikk er en forutsetning for utviklingen av et vitalt samfunn. Uten debatt, intet demokrati! Et viktig utgangspunkt for Høyre er at mediene må være uavhengige av staten. Avgifter eller støtteordninger må ikke bringe mediene inn i et avhengighetsforhold som virker hemmende på evnen til kritikk av makthaverne. Pressen har gjennom store deler av sin historie måttet kjempe for ytringsfrihetens kår – ja, fortsatt er de heldigvis på pletten når spørsmål om offentlighetslov eller innsyn i offentlige beslutningsprosesser er på agendaen. Økonomisk støtte over tid kan bringe mediene inn i et uheldig avhengighetsforhold, det være seg i forhold til den kritikk de vil rette mot sine økonomiske støttespillere i politikken, eller i forhold til egen troverdighet overfor publikum. Blant annet i lys av dette har Høyre tidligere vært mot en videreføring av pressestøtten. Som følge av Sem-erklæringens stadfestelse av at produksjonsstøtten til avisene skal videreføres, kommer imidlertid ikke Høyre til å foreslå noen endringer av dagens ordning nå. Innenfor dagens rammer mener imidlertid Høyre at det er grunn til å styrke de minste avisene som i forhold til deres lokale betydning mottar en uforholdsmessig liten del av den lokale støtten. En annen viktig forutsetning for ytringsfriheten er at vi stimulerer til mangfold. Så langt har det politisk vært fokusert på hvor mange aviser som utgis i Norge. Dette er selvsagt viktig, men utviklingen tilsier at vi nå staker ut en politikk som ut fra et helhetlig grep også omfatter radio, TV og Internett. Krav om mangfold og kvalitet må gjelde hele spekteret av medier, og de politiske virkemidler vi bruker, må ikke forrykke konkurranseforholdet dem imellom. Et annet viktig perspektiv i mediepolitikken er i hvilken grad folk flest har mulighet for deltakelse. Leserbrevspaltene og mulighetene for å sende inn kronikker har så langt vært et tilbud som riksdekkende radio og TV ikke har kunnet konkurrere med avisene om. Utviklingen av lokalradio og lokal-TV vil imidlertid skape en helt annen nærhet mellom tilhører og TV-stasjon. Lokal nyhetsformidling, debatter, innringningsprogrammer o.l. vil også gjøre disse mediene til interessante arenaer for utvikling av meninger. Lokalradio og lokal-TV har en lang vei å gå i forhold til å utvikle gode organisasjonsformer, styrke sitt finansielle grunnlag og i utvikling av redaksjonelle konsepter. I årene som kommer, må det være en viktig oppgave at også lokalradio og lokal-TV gis rammebetingelser som setter dem i stand til å bedre sin økonomi. Dette handler ikke minst om forutsigbarhet i forhold til frekvenser, om bedrede muligheter for inntjening og om ellers like vilkår som sine konkurrenter. I første omgang er det positivt å notere at det er politisk flertall for en lemping av reglene om gevinsttap for radiobingo og bruk av levende sponsorplakater i lokal-TV. Det er også Høyres håp at man gjennom å åpne for en ny riksdekkende radiokanal kan etablere samarbeidsformer innenfor radioområdet som også styrker det lokale ledd. Tilgang til frekvenser er et knapphetsgode som har ligget som en klam hånd over hele radio- og TV-feltet. Utbyggingen av digitale bakkenett for radio og TV og utviklingen av bredbåndsbasert formidling gir utsikter til betydelige forbedringer. Det er Høyres intensjon at vi, ettersom ny teknologi gjør det mulig, kan åpne for flere kanaler og dermed et større mangfold i eteren. I denne forbindelse vil vi også peke på betydningen av at lokale aktører, livssynskanaler og andre ideelt baserte kanaler får tilgang til sendekapasitet, gratis eller til meget lave priser. Et viktig kulturpolitisk verktøy knyttet til det planlagte digitale bakkenettet for TV-distribusjon er kontrollen over den elektroniske programguiden. Dette gjelder ikke bare for NRK og TV 2, men indirekte også for andre norske programprodusenter. Allerede i dag finnes det satellittbasert distribusjon, særlig rettet mot Norge, som systematisk luker ut NRKs kanaler. Et eksempel kan leses i annonser for Viasats miniparabol. Der fristes det med den aller beste underholdningen – alt fra A-VM i ishockey til filmen «Det kvinner vil ha». Poenget i denne sammenheng er i og for seg ikke hva som sendes, men at kanalen har en faktisk og trolig kommersielt begrunnet interesse av å utelukke NRK fra sendeskjemaet. Med et fortsatt reklamefritt NRK vil den i fremtiden antakelig ikke være den eneste. Publikum skal og vil ha reelle valgmuligheter. Vi vet at valget også i stor grad handler om tilgjengelighet. Vår oppgave må være å sørge for at også norskbaserte medier blir like lett tilgjengelige som de internasjonale kommersielle stasjonene. Publikum skal lett finne fram til norskprodusert TV, uten at internasjonale distributører kan sortere utvalget ut fra rene kommersielle prioriteringer. Høyre har ved flere anledninger fokusert på særlige utfordringer og muligheter som ligger i bruk av Internett. I denne debatten vil representanten Sjøli senere komme tilbake til Høyres standpunkter når det gjelder dette. I det fremtidige mediebildet vil den offentlige allmennkringkasterens rolle være mer sammensatt enn i dag. Høyres ambisjoner for NRK er at institusjonen også i fremtiden skal være et av våre viktigste kulturpolitiske redskaper og et lokomotiv i arbeidet med å produsere og formidle norskbasert radio og TV. Skal vi lykkes i dette, må vi som eiere la NRK få utvikle seg til å bli en moderne mediebedrift som er i forkant av, eller i det minste i takt med, utviklingen. Dette forutsetter frihet til fortløpende omstillinger, der beslutningsprosessene må være hurtige og solid faglig begrunnet. Da nytter det ikke med en eier som er uforutsigbar, og som ut fra politiske motiver vil blande seg opp i virksomheten på et detaljert nivå. Høyre mener vi gjennom organiseringen av NRK som et aksjeselskap har funnet fram til en hensiktsmessig styringsform. Det arbeid som nå er satt i gang for en nærmere utdyping av allmennkringkastingsbegrepet, er et positivt bidrag for å legge grunnlaget for at Stortinget skal holde seg til de overordnede prinsipielle sider av NRKs virksomhet. Høyre er, ut fra en berettiget frykt for detaljregulering, skeptisk til Arbeiderpartiets forslag om en egen allmennkringkastingsplakat. De føringer som her er foreslått, vil invitere til indirekte detaljstyring fra Stortingets side og bli en hemsko for NRKs virksomhet. Et annet sentralt punkt i forhold til styrket mangfold og kvalitativ spennvidde i mediene er lovfestingen av den redaksjonelle uavhengighet. Redaktørens rett til å legge opp mediets profil, ta dets standpunkter og være ansvarlig for dets innhold er i dag en innarbeidet rett få stiller spørsmål ved. Pressehistorien kan fortelle oss at dette også var en lang vei å gå. Pressen har uten statens hjelp funnet fram til viktige sondringer, der redaktørens rolle er presisert, uavhengig av eiernes økonomiske interesser. Pressen som bransje fortjener honnør for sitt kontinuerlige arbeid med å trekke opp de prinsipielle rammer for sin virksomhet – det være seg uttrykt i «Redaktørplakaten» eller i pressens «Vær varsom»-plakat. Det er sterkt ønskelig at den selvjustis og klart målrettede linje presseorganisasjonene har stått for, også blir normgivende for et fremtidig Medie-Norge, der også andre uttrykksformer er en naturlig del av helheten. For å peke ut en kurs og understreke dette slutter Høyre seg til mediemeldingens forslag om at redaksjonenes uavhengighet lovfestes. For Høyres del er det også naturlig å se lovfestingen av den redaksjonelle uavhengighet i sammenheng med de spørsmål som reises når det gjelder dagens eierskapslov. Dagens eierskapslov ble gitt først og fremst for å sikre mangfold i mediene. Erfaringene så langt har vist oss at det er tvilsomt om denne formen for regulering fortsatt er formålstjenlig. Uavhengig av lovgivningen har mediekonsernene vokst fram også i Norge. Situasjonen rundt om i mange landsdeler er i dag at man har fått en fastlåst situasjon, der eierskapsbegrensningene forhindrer naturlig utvikling og viktige strukturendringer i bransjen. Eksempelvis gjelder dette utviklingen av annonsemarkedet eller mulighetene for refinansiering av kriserammede avisbedrifter. For Høyre er det klart at en videre positiv utvikling for norske medier – og dermed for mediemangfoldet – fordrer bedrifter med lønnsomhet og sunne økonomiske rammebetingelser. Uten fortløpende finansiell og organisatorisk fornyelse vil hele bransjen råtne på rot. Høyre mener det er positivt at vi også i Norge ser fremveksten av eierkonstellasjoner og konserner som har finansiell og faglig styrke til å hevde seg – i alle fall i det nordiske markedet. Erfaringene forteller oss at teknisk utvikling og nye redaksjonelle satsinger fordrer en kraftig rygg. Uten mediekonsernene ville Norge lett havne i bakleksa. Det kan bli en skjebnesvanger øvelse for dem som vil ivareta norsk kultur og ytringsfrihetens kår. Eierskapslovens problem synes, slik vi ser det, å være at man gjennom statiske reguleringer søker å styre et marked som er i sterk endring og utvikling. Etter Høyres syn trenger vi en mer helhetlig medielovgivning, som gir muligheter for vekst og fleksibilitet, som påser sunne konkurranseforhold, og som ivaretar ytringsfrihet og våre demokratiske behov. Med det utgangspunkt vi har i dag, finner vi denne helheten gjennom å se eierskapsloven, konkurranselovgivningen og lovfestingen av den redaksjonelle uavhengighet i sammenheng. Regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og delvis Senterpartiet ønsker derfor en gjennomgang av hele dette feltet, der de tre hjemmelsgrunnlagene ses i sammenheng. Partiene gir klare retningslinjer for at eierskapsbegrensningene lokalt og regionalt bør oppheves. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet signaliserer også at den nasjonale begrensning bør heves. Mye taler for at man her kan gå opp til 49 pst., som er antydet i meldingen. For disse partiene er det et viktig poeng å se sammenhengen med konkurranseloven, som under endrede eierskapsbegrensninger vil spille en viktigere rolle enn i dag. Rent organisatorisk støtter også Høyre forslaget i meldingen om å slå Eierskapstilsynet og Konkurransetilsynet sammen. Mediepolitikken er ikke bare en politikk for ytringsfrihet og demokrati. Mediene er våre viktigste kanaler til kultur og kunnskap, og god mediepolitikk er derfor også god kulturpolitikk. Medieområdet representerer et av de sterkeste økonomiske vekstområder i verden – sammenhengene til næringspolitikken er derfor også åpenbare. I fremtidens mediepolitikk blir det nødvendig å ta mer hensyn til disse sammenhengene, og det er Høyres mål å bidra til at dette kan bli et konstruktivt møte mellom børs og katedral.