trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Årets jordbruksavtale er i strid med Stortingets enstemmige vedtak om inntektsmålet i fjorårets behandling, også når en tar hensyn til markedssituasjon og produktivitet. Regnet ut fra tallene i statens tilbud måtte inntektsramma ha vært over 1 320 mill. kr før vi kunne snakke om å redusere inntektsgapet med en eneste krone. Sånn ble det ikke. Ansvaret for dette ligger ene og alene på Kristelig Folkeparti, som avgjør flertallet i Stortinget, og som har gitt sin mening til kjenne for partene i vår. Men Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vil noe som er langt verre for jordbrukets samfunnsoppdrag. Jordbrukets samfunnsoppdrag er å fremme sjølforsyning av jordbruksmat. Jordbrukspolitikken skal utformes slik at dette blir realisert. Dagens sjølforsyning av jordbruksmat basert på norsk jord svekkes jevnt og sikkert fordi folketallet øker og arealene reduseres, samtidig som avlingsnivået er om lag uendret. Sjølforsyningen er nå på om lag på 40 pst. Nå har vi om lag 1,5 dekar fulldyrket jord per innbygger. I år 2000 var det 2 dekar per innbygger. Konsekvensen av dagens jordbrukspolitikk er at vi fjerner oss fra samfunnsoppdraget. Norge gror igjen. I tillegg fører dagens jordbrukspolitikk til større sårbarhet for ungdommene som går inn i næringen. Hvorfor? Jo, gjelda øker radikalt. Næringen har nå 65 mrd. kr i gjeld. En realrentekostnad på 1,15 pst., som er beregnet i år, gir 750 mill. kr i økt kostnad bare i dette jordbruksoppgjøret. Hva skjer dersom renten øker med 3 pst.? Statsbevilgningene til stordrift er ekstremt høye. Når folk flest blir klar over nivået, blir det en kritisk debatt. EUs forslag til langtidsbudsjett innebærer et tak på 950 000 kr i bevilgning per bruk, et langt lavere beløp enn det som gis til stordrift i Norge. Det er til ettertanke. Bevilgningene til stordrift vil måtte bli redusert. Det er overproduksjon av kjøtt. For stor produksjonsstimulans skjer i dag gjennom billig import av korn og soya. Det vil presse markedsprisene nedover. Dess mer en produserer, dess større tap. Det er allerede dramatisk for sau og lam – minus 10 kr per kilo er ikke overraskende, men helt logisk. Det er mange tiltak som må til. Vi må lære bl.a. av kriseforliket i 1935, hvor økt kraftfôrpris var et viktig tiltak for å få markedet i balanse. Hvorfor fjerner norsk jordbruk seg fra samfunnsoppdraget og gir økt sårbarhet? Jo, regjeringas forbilde er dansk jordbruk med billigst mulig mat, et jordbruk i Danmark som er i økonomisk, økologisk og sosial krise. Nå må vi heve blikket, få ny inspirasjon og se til Sveits. Vi må bruke jorda opp til breen, ha dyra ute på beite, utvikle ny, moderne teknologi tilpasset landet og foredle særpreget naturlig mat som gir trygghet. Vi har mye å lære av Sveits i utformingen av en nødvendig ny jordbrukspolitikk. Jeg vil berømme ungdommene i Alliansen ny landbrukspolitikk, som engasjerer seg, setter seg inn i forholdene og tar kraftig til motmæle mot dagens kurs. Det er oppløftende.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-06-14:
I tillegg til å heve blikket og se til Sveits må vi også ta et oppgjør til. Det er et oppgjør med den produksjonsaktivismekulturen som nå er toneangivende blant ungdom som såkalt satser for framtida. Hvorfor? Jo, produksjonsaktivismen gir overproduksjon og fallende inntekter. Dette er ikke noe nytt. I Norges Bondelags anerkjente dokument om jamstilling heter det at en fortsatt betingelsesløs produksjonsaktivisme litt om senn vil gjøre jordbruket om til en økonomisk slagmark. Vi må derfor få vekk stimulansen til denne produksjonsaktivismen, og dette er ikke bare Stortingets ansvar, det er ikke minst næringens. Regjeringa og Kristelig Folkeparti har merknader om et nytt inntektsmål i år. De vil «presisere at inntektsmålet er et mål for utvikling av inntekt og ikke et nivåmål for inntekt». Jeg vil bare presisere at for Senterpartiet er dette et brudd med det jamstillingsmålet mellom jordbruksarbeid og annet arbeid som vi har hatt helt fra dannelsen av partiet i 1920. Jamstillingsmålet har hele tida vært knyttet til inntektsnivå, kroner per årsverk arbeid i jordbruket kontra inntekt for annet arbeid per årsverk. Det er et faktum: Regjeringa og Kristelig Folkeparti vil ikke lenger sammenligne på nivå. Det kommer til å skape debatt framover, og jeg gleder meg til den debatten. Totalkalkylen er i dag grunnlagsmaterialet for Budsjettnemndas innstillinger, jf. det som kommer fra Teknisk beregningsutvalg. Regjeringa sier at etter statens mening kan ikke dette materialet brukes til å si noen ting om inntektsnivå, og nå skal vi altså heller ikke ha inntektsnivå i inntektsmålsettinga. Bare for å oppsummere: Jamstilling av jordbruksarbeid med annet arbeid er knyttet til inntekt per årsverk, knyttet til nivå. Hvert års forhandlinger gjelder endringer, gjelder utvikling, men det er nivået som er det sentrale. Hvis det er vanskelig med regjeringas materiale, kan jeg gi et råd. Da kan en se hen til driftsgranskingene, utvikle driftsgranskingene og få tilstrekkelig bredde på materialet med produksjoner, områder og størrelser, og så få fram hvor mye det utgjør i forhold til årsverk, og da danne et inntektsgrunnlag i snitt kroner per årsverk – og i driftsgranskingene få fram et rett nivå i inntekt for rasjonelt drevne bruk. Da kan vi være tilbake til utgangspunktet med Håkon Five med driftsgranskingene i 1911, 107 år tilbake i tid. Dette er en viktig debatt, men vi kommer ikke utenom nivået, og dette er en tilsnikelse som regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti nå prøver å få inn i forhandlingene. Det må tas fatt i på bredt plan.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Statsråden har ikke tilbakevist at med statens egne tall måtte inntektsrammen vært 1 320 mill. kr minst for å oppfylle Stortingets enstemmige målsetting. Kristelig Folkeparti sviktet, Kristelig Folkeparti har ikke kommentert dette. Organisasjonene hadde ikke noe annet valg enn å bryte med Stortingets enstemmige merknad dersom de ville signere jordbruksavtale. Statsråden har sagt at større statsbevilgninger som fulgte opp Stortingets vilje ville øke overproduksjonen. Jeg har aldri fått en så klar erkjennelse på Stortingets talerstol fra en statsråd om at virkemiddelbruken må endres. Representanten Bjørke sa at en fornuftig nedtrapping med økende størrelse ville være i de stores interesse. Glitrende, helt poengtert. Til slutt: Det trengs en grundig debatt. Det er gledelig at forbrukerne ønsker ren mat – vekk med narasin og monensin i fjørfeholdet – og at ungdommen ønsker en allianse for en ny politikk borger for at vi kanskje kommer bedre ut framover.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Jeg vil som andre starte med i gi honnør til partene, Norges Bondelag, Norsk Bonde- og Småbrukarlag og regjeringen, for at det ble en jordbruksavtale i år. Partene har strukket seg for å få dette til, og det er bra. På Telemarks vegne er jeg spesielt glad for at jordbruket fikk gjennomslag for flere prioriteringer som er gode for landbruket i nettopp Telemark. Jeg vil spesielt nevne økningen i arealtilskudd for frukt og økningen i distriktstilskudd for den samme produksjonen, for det passer svært godt for et fylke som produserer hvert fjerde eple her i landet. Denne prioriteringen inspirerer nok veldig til fortsatt satsing i en produksjon hvor det absolutt er rom for større volum. Jeg er også svært glad for at jordbruket har fått gjennomslag for en tilskuddsordning for mindre og mellomstore melkebruk. Den type bruk er det fortsatt en del igjen av i Telemark, og dette tilskuddet er et godt bidrag til den brukstypen. Det er likevel et faktum at det er et stykke igjen til inntektsgapet mellom jordbruket og andre grupper er tettet. Inntektsgapet er både alvorlig med tanke på å få dem som er bønder i dag, til å fortsette å være det, og det er ikke minst alvorlig med tanke på rekrutteringen til næringen. Det hjelper liksom lite å snakke om prosentvis lik vekst i inntekt når utgangspunktet for prosentregningen er så forskjellig. Tallene for jordbruket viser en mulighet for inntektsvekst på 11 700 kr per årsverk, mens andre grupper har en lønnsvekst for inneværende år på 19 300 kr. Senterpartiet mener denne utviklingen er svært uheldig, og at det er en utvikling som bare ikke kan fortsette. Overproduksjon er en svøpe for bonden. Slik har det vært, og slik vil det være. Overproduksjon er unektelig uheldig for omdømmet til næringen, men først og fremst er det uheldig fordi overproduksjon fratar bonden en mulighet for inntekt som er reell, under forutsetning om markedsbalanse. Det er bonden og næringen som har ansvaret for at den totale produksjonen matcher avsetningsmulighetene i det norske markedet. Det er altså bonden som må bære kostnadene ved overproduksjonen. For at næringen skal ha muligheter til å avstemme produksjonen til avsetningsmulighet, må den ha tilgang til hensiktsmessige og treffsikre reguleringsverktøy. Det er sterkt å beklage at regjeringen har vært lite villig til å gi landbruket den muligheten. Vi i Senterpartiet er fullstendig klar over at standpunktet her er sterkt ideologisk fundert, men uviljen fra regjeringen er imidlertid like beklagelig. Heldigvis er vi i år vitne til en viss endring fra regjeringens side ved at jordbruket har fått gjennomslag for å utrede flere markeds- og produksjonsreguleringstiltak i svinenæringen. Det er på høy tid. Vi har en klar forventning om at regjeringen følger opp dette utredningsarbeidet på en konstruktiv måte, og at arbeidet munner ut i forslag til effektive tiltak. Det forventes selvfølgelig også at næringen selv går inn i det arbeidet konstruktivt. Det blir vanskelig, men det er viktig.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Også jeg vil anbefale at landbruksministeren svarer på de spørsmålene som er blitt reist om rovviltpolitikken. Men jeg vil nå snakke om noe annet, nemlig om klimautfordringene våre, for de gjør seg også gjeldende innenfor landbruket. Om den vanskelige høsten på Østlandet i fjor, med mye regn, og den svært krevende, varme og tørre forsommeren i år skyldes menneskeskapte endringer i klimaet, kan ingen gi et 100 pst. sikkert svar på, men vi kan på ingen måte utelukke det. Bonden er den første som merker endringene i klimaet. De fleste bøndene opplever nå at været i større grad byr på det ekstreme, altså at samme værtype setter seg over tid, og at perioden da været gjør det mulig å drive jordbruksarbeid, blir kortere. Klimaendringene vil nok dessverre ikke gjøre det lettere å drive med matproduksjon i Norge, mest sannsynlig tvert imot. Det bekymrer selvsagt bonden, men det bør bekymre langt flere, for det handler til sjuende og sist om vår evne til selvforsyning. Senterpartiet vil gi honnør til landbruket for den offensive holdningen næringen har til en mer klimasmart matproduksjon og til de tiltakene som landbruket jobber med. Parallelt gjøres det også en jobb innenfor landbruket med å tilpasse norsk matproduksjon framover til et annet klima enn det vi er vant til. Det er viktig at denne jobben videreføres – det er det viktig at en gjør. Dels handler det om forsknings- og utviklingsarbeid, og dels handler det om tiltak på det enkelte gårdsbruk. Jordbruket selv har foreslått å etablere et klimafond med skattefordel, etter modell av skogfond. Komiteens flertall har i utgangspunktet støttet utredningen av en slik modell. Det er svært skuffende at Kristelig Folkeparti trekker støtten til dette forslaget, og med det muligheten til å få utredet etableringen av klimafond. Konsekvensene av endringer i klimaet vil bli utfordrende også i Norge. Å tilpasse norsk landbruk til et endret klima vil ha stor betydning for vår evne til selvforsyning av matvarer. Dette arbeidet må ha høy prioritet framover. Det vil kreve stor grad av samspill mellom myndigheter og næring. Jeg – og Senterpartiet – forventer at regjeringen aktivt går i dialog med landbruksnæringen for å utvikle tiltak som kan gjøre matproduksjonen bedre i stand til å håndtere et endret klima.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Jeg blir rett og slett litt lei meg av å oppleve at representanten Westgaard-Halle velger å bruke taletid på å late som hun tror at jeg i sted satte spørsmålstegn ved hvorvidt klimaendringene er menneskeskapte. Det jeg gjorde, var å peke på hvordan høsten og våren har vært på Østlandet, og at vi ennå ikke vet hvorvidt det skyldes klimaendringene, og så brukte jeg resten av innlegget mitt på å snakke om hvor viktig det er å jobbe mot klimaendringene. For ordens skyld setter ikke jeg et eneste spørsmålstegn ved hvorvidt klimaendringene er menneskeskapte. Det tror jeg. Så vil jeg håpe og tro at grunnen til at representanten valgte å komme med den typen kommentarer, handler om at hun er like engasjert som meg i at vi faktisk alle skal ha den konklusjonen.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-06-14:
Vi lever i et langstrakt land hvor vi produserer mat av aller høyeste kvalitet. Men det er våtere, kaldere, brattere og mer avsides hos oss enn i mange andre land, og sesongen i fjor sitter igjen som et blekt minne om hvordan naturen kan stikke kjepper i hjulene for landbruket. Landbruket er en viktig bidragsyter til den største fastlandsindustrien vi har. Det handler om fellesskap og kultur. Det handler om næringspolitikk og verdiskaping. Jeg liker å snakke om matpolitikk. For det handler om melken vi får på butikken, og alt som skjer både før og etter at den havner der. Det handler om å ivareta kulturlandskapet, om turisme og om trygg norsk mat. Denne uken gikk en kokk fra Norge til topps i EM i Bocuse d’Or. Det er fantastisk! Norge er en sterk merkevare. Vi har en av de reneste matproduksjonene i verden og bruker lite antibiotika og sprøytemidler. Våre produkter er ettertraktet. Går man på restaurant i London, kan man kjøpe flaskevann fra Voss. Kaffebrygging har vært populært lenge, ølbrygging kommer etter. Fermentering av mat har vært stort det siste året, og interessen for mat øker. Folk anlegger kjøkkenhager igjen, og det første andelslandbruket så dagens lys på Jæren dette året. Eplesaft på flasker har fått sin renessanse. Det handler om entusiasme og nysgjerrighet. Det handler om kunnskap og læring. Det handler om at vi vil ha en opplevelse rundt maten. Mat er definitivt hot! I USA er chilien blitt den nye ketchupen. En arkitekt og en musiker i Stavanger tok kontakt med Kåre Wiig på Miljøgartneriet og lurte på om ikke han kunne dyrke habanero, slik at de kunne lage egen tabascosaus. De hadde smakt en i Berlin og ville prøve å lage en som var enda bedre. Sausen selger godt, med god profilering via sosiale medier. Treffer man riktig kokk via Instagram, kan man få uvurderlig markedsføring. Denne trenden blir sterkere. Vi vil ha lokalmat. Vi vil ha kvalitet. Nyt Norge og ordningen rundt Matmerk viser betydningen av dette. Vi må bygge videre på merkevaren vår, norsk mat, og framsnakke matpolitikken. Matpolitikk kan være mangfoldig, men den viktigste nerven i matpolitikken er et levende landbruk i hele landet. Det er nå nødvendig å jobbe for lavere produksjonskostnader, effektiv bruk av teknologi, produktivitetsøkning og bedre markedstilpasning. Jordbruket må samtidig utnytte sine fortrinn innen kvalitet, mattrygghet, lav antibiotikabruk, god plante- og dyrehelse og nærhet til forbrukerne for å styrke konkurransekraften. Høyre vil fortsette å bidra til et mer lønnsomt og framtidsrettet jordbruk i hele landet, gjennom å redusere avhengigheten av offentlig støtte. Årets jordbruksoppgjør har vært et viktig skritt i denne retningen, og vi er glade for at partene kom til enighet. Vi heier på den norske bonden!
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-06-14:
Under årets jordbruksforhandlinger har faglagene forhandlet fram gjennomsnittlig noe høyere inntekter til bøndene. Dessverre har de ikke greid å oppnå kronemessig lik inntektsutvikling som andre grupper. Det er derfor all grunn til å beklage at gårdbrukerne igjen blir hengende etter inntektsmessig, til tross for Stortingets vedtak om inntektsutjevning. Men det må være krevende å forhandle med en landbruks- og matminister som har et helt annet syn på hvordan landbruket bør utvikles framover, enn hva eksempelvis faglagene i Nordland har. Matjord i Norge er en veldig knapp og ikke fornybar ressurs. I Norge er det bare 3 pst. av arealet som er dyrket, og i Nordland drar vi ned statistikken. Vi har bare 1,5 pst. fulldyrket areal. Hvis vi skal sammenligne litt med andre land for å se hvor alvorlig det er når vi bygger ned landbruket og får mindre areal i drift, som vi har i mange områder i nord: Sverige har 7 pst. dyrket mark. USA har hele 45 pst., Danmark 62 pst. og Storbritannia 71 pst. dyrket mark. Så det er utrolig viktig at vi gjør det vi kan for å bruke den jorda vi har, og gjerne få mer matjord i Norge. Nok mat, trygg mat, kortreist mat og god mat er en viktig del av vår livskvalitet, vår sikkerhet og vår beredskap. Men forhandlingene har gitt gjennomslag for noen prinsipper om markedsbalansering, som kan bli viktig for landbrukspolitikken framover. Frisleppet i 2014 har jo gjort det tvingende nødvendig å ta noen grep. Gjennomslaget for et strukturtilskudd for melkeproduksjonsbruk er etterlengtet, og jeg håper dette tilskuddet kan bidra til fortsatt opprettholdelse av små og mellomstore melkebruk i hele landet. Innføringen av strukturtilskuddet er et sterkt signal fra faglagene om at de vil ha også mindre melkebruk med videre. De er fortsatt ryggraden i melkeproduksjonen også i Nordland. Det er også bra at økningen i bunnfradraget som var foreslått i statens tilbud, ble stoppet. Bedre velferdsordninger og tilskudd til veterinære reiser teller også som gode plusspoeng. Men det er bare å beklage igjen at inntektsgapet målt i kroner er økt, ikke tettet. Rammene var trange, så jeg skjønner et begrep jeg hørte fra en tillitsvalgt gårdbruker: Hun var påtvunget fornøyd på grunn av at lik kronemessig inntektsutvikling ikke er nådd.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-06-14:
I Jeløya-plattformen vises det til at den samiske reindrifta er en viktig kulturbærer for det samiske folket. Det vises til bruk av beiteområder som er bærekraftige og dyrevelferdsmessig forsvarlige, og at det vil legges til rette for en økologisk bærekraftig reindriftsnæring. I et land med bare 3 pst. dyrket mark er produksjon av reinkjøtt en fantastisk og bærekraftig matproduksjon, men det er nå tilgjengelig knapt 300 g reinkjøtt til hver enkelt nordmann i løpet av året. Jeg lurer på hvor mye reinsdyrkjøtt som går til å fôre opp den altfor store rovviltbestanden i Norge. Reineier Kappfjell fra det sørsamiske området fortalte at i deres reinbeitedistrikt ble det slaktet ca. 1 500 dyr i 1992 og det samme i 1993. I dag slakter de bare 200–300 dyr årlig. Mer kan de ikke ta ut for å opprettholde reinsdyrflokken i en situasjon der rovvilt forsyner seg grovt. De har kun 40 pst. tilgang på kalv etter tap – og slaktevekten er god, så det er ikke rein i dårlig kondisjon. Forutsigbarhet gjelder også hvor mye av matproduksjonen som skal gå til å fôre opp rovviltet. Rovviltet tar store jafs av reineierens økonomi og livskvalitet. I tillegg er det ikke dyrevelferdsmessig forsvarlig. I henhold til reindriftsavtalen fører store tap til at reineieren heller ikke oppnår tilskuddsordningene over avtalen fordi de i stor grad er produksjonsrettede. Senterpartiet mener dermed at staten ikke oppfyller sine forpliktelser etter verken Grunnloven § 108 eller internasjonale konvensjoner ved å la rovvilt ta en så stor del av reinnæringens levebrød. Rovviltproblemene undergraver også en økologisk bærekraftig reindrift. Tilpasning for å unngå rovvilt fører til mer fôring av rein, og også mer bruk av innkjøpt kraftfôr. Jeg ønsker ikke at vi skal utvikle en reindrift som kommer i samme situasjon som sauenæringen, med mindre og mindre tid ute på beite – at vi kommer i en situasjon der reindriften kanskje helst skulle ha foregått i et fjøs. Jeg lurer på om ministeren noensinne har stått i et kalvemerkingsgjerde og hørt på gryntingen til reinsimla og reinkalven når de kommuniserer med hverandre. Det burde han i så fall gjøre, for det er fantastisk.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-06-14:
Når noe er for godt til å være sant, er det gjerne noe lureri. Hvis jernbanereformen er sånn som det lotteriet ministeren beskrev – man kjøper et lodd til 10 kr, og alle er garantert en gevinst på 20 kr – hvem er det som skal betale underskuddet i dette lotteriet? Og hvem er det som skal betale for det negative med jernbanereformen? Sånn som jeg kjenner denne regjeringa, er sentralisering jobb nummer én, og jeg frykter at det er distriktene som skal betale de ansatte, at det er folk i distriktene som skal betale. Men dette blir jo stadig benektet av ministeren. Ser han ingen ulemper med jernbanereformen?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-06-14:
Jeg ba egentlig bare om en kort merknad, for det var én ting som ikke kunne stå uimotsagt. Representanten Stordalen prøver iherdig å tegne et feilaktig bilde av Senterpartiet. Han maler svart, og han maler bredt. Senterpartiet er ikke noe næringsfiendtlig parti – det stemmer ikke. I denne debatten har ikke Senterpartiet sagt et eneste negativt ord om det seriøse, private næringslivet. Men denne debatten har lagt listen for sannhetsinnholdet ganske lavt, og det var vel samferdselsministeren som gjorde det da han begynte å snakke om lotteri – sats 10 kr, garantert gevinst 20 kr.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2018-06-14:
Det har vært veldig mange tilbakemeldinger fra fornøyde enkeltbønder og fra organisasjonene lokalt oppe hos meg i Trøndelag etter årets jordbruksoppgjør. Avtalen kom på plass etter en god prosess. At det skjedde i regi av partene selv, er gledelig, og det styrker forhandlingsinstituttet. Høyre har lansert sitt landbruksnettverk i dag. Felles for oss er at landbruket betyr mye for sysselsetting og verdiskaping i våre hjemfylker. Vi vil framsnakke bonden og det norske landbruket. Jeg vil slå et slag for den optimistiske, innovative, hardtarbeidende og effektive trønderbonden i dag. Trøndelag er en av de ledende landbruksregionene i landet. 20 pst. av sysselsettingen er knyttet til landbruket. I gamle Nord-Trøndelag var hele ett av fem årsverk direkte knyttet til primærproduksjon, og hvert av dem genererte tre i ringvirkning i sekundær- og tertiærnæringene. Trøndelag står for 20 pst. av matproduksjonen i Norge og har kapasitet til å øke den med 1,5 pst. Det produseres melk tilsvarende forbruket til 1,9 millioner nordmenn, og melkeproduksjonen er en komplett verdikjede. Vi har Norges største svineslakteri, og – som om ikke det var nok – hver femte kylling er en trønder. Man kan trygt si at landbruket preger hele trøndersamfunnet. Norsk landbruks fortrinn er ren natur, rent fôr, lavt smittepress, friske besetninger og lav bruk av antibiotika. Norsk landbruk produserer ren, trygg høykvalitetsmat som et kjøpesterkt marked etterspør. Vi må fortsette å stimulere til økt foredling av lokalmat i et marked som er i sterk vekst. Sporbarhet og bærekraftig produksjon etterspørres. La oss gripe de mulighetene. Målet må være økt eksport av norsk mat til nye markeder. Potensialet er stort. TV 2 viste nylig et innslag om fenalår på franske kjøkkenbord. Norsk tradisjonsmat gjør altså suksess i gourmetnasjonen Frankrike. I dag har vi i landbruksnettverket vist fram eksempler på noe av den fantastiske maten som produseres i våre hjemfylker. Det skapes ny virksomhet og nye produkter basert på gårdens historie, kompetanse og ressursgrunnlag. Trøndelag er lokalmatregion nr. 1, og det er vi stolte av, f.eks. pioneren Den Gylne Omvei på Inderøy, der en rekke produsenter av lokalmat har gått sammen om felles merkevare og markedsføring. Frosta har blitt halve Norges kjøkkenhage. At frukt, grønnsaker, bær og potet er blant vinnerne i årets oppgjør, gleder ikke bare folk på Frosta, men hele regionen Trøndelag. Vi har en rekke mikrobryggerier, små gründerbedrifter, som jubler over avgiftskutt i revidert nasjonalbudsjett. Samtidig utvikles nye reiselivsprodukter, destinasjoner basert på lokale fortrinn, og kulturlandskapet holdes i hevd. Dette er bare noen eksempler på hvorfor Høyre heier på landbruket. Jeg er optimist på vegne av landbrukets framtid i hele landet.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-06-14:
Utmarka er en av våre viktigste ressurser for å øke matproduksjonen i Norge. Vi har lang tradisjon for beitebruk og setring. Bruk av skog- og fjellområder som fôrgrunnlag er bra for dyrevelferden og ressursutnyttelsen, og mange bønder er helt avhengig av å kunne sende dyrene sine på beite om sommeren. Men i store deler av Norge er det nå svært krevende å utnytte utmarksbeitet på grunn av et uholdbart høyt rovdyrtrykk. I Hedmark er populasjonen av ulv langt høyere enn Stortingets vedtatte bestandsmål, noe bøndene smertelig får erfare når de gang etter gang finner dyr som er tatt av ulv. Status er i dag, torsdag morgen: Minst 18 lam er tatt av ulv i Tynset og Tolga de siste dagene. Det er utenfor ulvesonen. Minst 30 dyr er tatt i Sølendalen og i Rendalen. Det er også utenfor ulvesonen. Beitesesongen er så vidt i gang. Det kommer til å bli flere angrep. Det er all grunn til å frykte et nytt blodbad, slik vi har sett tidligere somre. Når vi får de endelige tapstallene etter endt beitesesong, kan vi si at dette var en varslet massakre, for både landbruksminister Dale og miljøminister Elvestuen har fått kraftige advarsler og vet godt hva som er i ferd med å skje, men velger likevel å ikke foreta seg noe som helst. Beitelag i de områdene som nå opplever ulveangrep, søkte først om fellingstillatelse på ulv allerede 26. april, da det ble observert en ulv i Teldalen, men Miljødirektoratet avslo og viste bl.a. til at det var lenge til beiteslipp, og at man ikke ønsket å risikere felling av genetisk viktig ulv. Samtidig får miljøministeren seg til å hevde at han legger opp til effektive uttak og forebygging av rovdyrskader. Det står ikke i samsvar med den politikken regjeringen utøver i praksis. Stortinget har lagt tydelig til grunn at ulvesonen ikke skal være et ulvereservat. Likevel argumenterer Ola Elvestuen for at sonen skal være et fristed for rovdyr. Likevel er det nå innstilt på at det ikke skal tas ut ulv innenfor ulvesonen i vinterens lisensjakt. Det er ikke i tråd med Stortingets vedtak. Stortinget har også vedtatt et klart bestandsmål på 4–6 ynglinger av ulv per år. Etter uttak av ulv i vinter har vi nå fortsatt 8,5 ynglinger. For hver dag som går hvor denne situasjonen får fortsette, er regjeringens politikk i strid med Stortingets vedtak. Det er til å bli kraftig provosert av at Dale, som hevder han er for mer utmark, sitter i Politisk kvarter og snakker om det, mens Elvestuens politikk, regjeringens politikk, nemlig mest mulig ulv, får herje fritt i norske skoger og fjellområder. Jeg vil be Dale svare Stortinget på om han synes Elvestuens rovdyrpolitikk er akseptabel, og hvis ikke, hvordan regjeringen vil sørge for at det blir gitt tillatelse til å felle ulv, slik at vi kommer innenfor Stortingets vedtatte bestandsmål.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-06-14:
Forrige taler snakket om beiteressursene våre. Det er ingen tvil om at vi må utnytte beiteressursene våre. Vi har bare 3 pst. areal dyrket mark i Norge. Det er spesielt viktig for småfenæringen. Det er også viktig for storfenæringen og for melkeproduksjonen i store deler av landet. Men nå står vi likevel i en krevende og fortvilet situasjon på grunn av rovdyr, som statsråden valgte ikke å kommentere i det hele tatt i sitt innlegg. Så jeg vil prøve igjen. Så vidt jeg vet, har statsråden nærmest ubegrenset med taletid. Sonepolitikken for ulv gjør at det kun er en liten del av Norges befolkning som må ta belastingen ved at det er politisk flertall i Norge for å gjeninnføre finsk-russisk ulv i norsk natur. Det går hardt ut over vår mulighet til å utnytte utmarksressursene i noen av de delene av Norge hvor det er best forutsetninger for å gjøre nettopp det. Når det gjelder det å tape dyr til ulv eller andre rovdyr, er det først og fremst utrolig trist og krevende å finne dyrene, men det har også veldig mye å si for muligheten til å skape et næringsgrunnlag av å drive med dyr. Man taper jo ikke bare dyr man er glad i, man taper avlsmateriale. Det blir umulig å planlegge produksjonen langsiktig, og det gjør situasjonen for bøndene veldig, veldig vanskelig. Jeg vil gjerne tro at landbruksministeren synes at det som nå skjer, er en uholdbar situasjon, for jeg kan aldri tenke meg at en landbruksminister som helt oppriktig mener at vi skal bruke utmarksressursene våre, og som oppfordrer til mer beitebruk, samtidig mener at det rovdyrtrykket vi nå opplever, er fornuftig. Men jeg begynner virkelig å lure, for akkurat nå er det et faktum at miljøminister Ola Elvestuen får styre ulvepolitikken, og dermed utmarkspolitikken, for store deler av landet og vår mulighet til å utnytte utmarksressursene akkurat som han vil, uten at landbruksministeren løfter en finger eller sier imot ham. Derfor vil jeg igjen oppfordre landbruksministeren til å svare Stortinget på om han synes Elvestuens ulvepolitikk er fornuftig, om den er akseptabel. Hvis svaret er nei, vil jeg veldig gjerne høre hvordan regjeringen har tenkt å gå fram for å sørge for at vi når vedtatte bestandsmål for ulv, og at den forferdelige situasjonen som kommer til å være tilfellet i sommer, blir avverget.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-06-14:
Jeg vil takke for statsrådens innlegg og for at han framstår som langt mer sympatisk og forståelsesfull enn sin kollega. Jeg vil også oppfordre Dale til å ta en alvorsprat med Elvestuen. Dette handler ikke om hvilke bilder som blir tatt. Dette handler om hvordan regjeringen følger opp Stortingets vedtak. Hvis Elvestuen, som Dale sier, faktisk følger regjeringens politikk, har det da blitt regjeringens politikk at en skal ha 8,5 ynglinger av ulv istedenfor bestandsmålet som Stortinget har satt, som er 4–6? Er det blitt regjeringens politikk at det ikke skal være lisensjakt innenfor ulvesonen, selv om det er altfor mye ulv, slik som det nå er innstilt på? Elvestuen sa til TV 2 tirsdag morgen at det var helt riktig at det skulle være rovdyr bare i ulvesonen, mens Stortinget har vært tydelig på at ulvesonen ikke skal være et ulvereservat. Har det nå, etter at Venstre kom inn i regjering, blitt regjeringens politikk at ulvesonen er et reservat? Det gjenstår å se.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2018-06-14:
Vi er svært tilfreds med at jordbrukets organisasjoner og staten kom til enighet om jordbruksoppgjøret for 2018. Vi vil ha norsk mat på norske bord, og et av de viktigste argumentene for norsk mat er å ha kontroll med matsikkerheten. Verdens helseorganisasjon slo i 2012 fast at antibiotikaresistens er en av de største helsetruslene verden står overfor. Samtidig ser vi en stagnasjon i utviklingen av nye antimikrobielle legemidler. Konsekvensen kan bli at de mildeste infeksjonene i framtiden kan bli dødelige, og personer med redusert immunforsvar, som kreftpasienter eller nyfødte, blir spesielt utsatt. Antibiotikaresistente bakterier tar livet av 25 000 mennesker i Europa hvert år. Kunnskap om hva som fremmer antibiotikaresistens, er viktig. Regjeringen vedtok i 2015 en nasjonal strategi mot antibiotikaresistens med overordnet mål om å redusere den totale bruken av antibiotika, bidra til riktigere bruk og øke kunnskapen om hva som driver utvikling og spredning av resistens. Fra 2012 ser man en reduksjon i det humane totalforbruket på 13 pst. Derimot ser vi økt bruk av bredspektrede midler. Å bruke bredspektret antibiotika for sikkerhets skyld er som å skyte spurv med kanoner. Det kan øke seleksjonen av resistente mikrober ved at normalfloraen fortrenges. Det krever økt bevissthet i helsesektoren og blant folk flest. Landbruket har tatt utfordringen på alvor. Norsk landbruk har den laveste bruken av antibiotika i landbruket i hele Europa. Dyktige, ansvarsbevisste bønder og veterinærer og et godt samarbeid mellom næringen og myndighetene er avgjørende faktorer for den gode situasjonen i Norge. Men vi må ikke hvile. Som oppfølging av regjeringens nasjonale strategi mot antibiotikaresistens for perioden 2015–2020 ble det i 2016 laget en egen handlingsplan med tiltak mot antibiotikaresistens i landbruket. Viktige sektormål for landbruket er å redusere forbruket av antibiotika til produksjonsdyr med 10 pst. innen 2020 og hindre at den resistente bakterien LA-MRSA etableres i norsk svinehold. Kampen mot antibiotikaresistens står også høyt på Nordisk ministerråds prioriteringsliste. De nordiske ministrene med ansvar for helse, mat og landbruk ble i 2017 enige om å danne en felles front for å løse viktige problemstillinger knyttet til nettopp antibiotikaresistens. Norge skal være en pådriver i internasjonalt arbeid for å styrke tilgang, ansvarlig bruk og utvikling av nye antibiotika, vaksiner og bedre diagnostiske hjelpemidler og trapper nå opp forskningsinnsatsen mot antibiotikaresistens. Bare gjennom økt innsats, bevissthet og internasjonalt samarbeid kan vi begrense forekomsten av antibiotikaresistens.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-06-14:
I min region Nordhordland består det typiske gardsbruket av ein teig her og ein teig der, med spreidde utmarksbeite, nokre skogteigar og om ein er heldig eit par fine bøar som er eigna for slått. Det er desse gardane som dannar historia vår, som har danna grunnlaget for busetnad og som òg har gitt oss særpreget vårt og mange av tradisjonane våre. Tveiten bær og gardsprodukter er eit godt eksempel på ein slik liten vestlandsgard der utfordringane òg gir moglegheiter – gitt kreativitet og pågangsmot. Ein fruktgard i Nordhordland har ikkje 75 mål og 170 plukkarar. Her var utgangspunktet eit sauehald som ville ha kravd store investeringar for å auke dyrehaldet. Bonden trengte ei tilleggsnæring. Bær, bakeri og gardsbutikk vart løysinga som på sikt vil kunne opne for å investere i nødvendige driftsbygningar og utvide dyrehaldet når det er ønskjeleg. Vi må ta vare på det unike ved norsk matproduksjon. Samtidig er det behov for tilpassingar. Som sjølvstendig næringsdrivande må det liggje føre både moglegheiter til og ansvar for å organisere drifta på ein slik måte som bonden sjølv er best tent med. Vi må forandre for å bevare, og difor ønskjer vi å fortsetje moderniseringa for å skape eit levedyktig jordbruk som legg til rette for auka matproduksjon og lønsam drift i heile landet. Vi ser at investeringstakta aukar, investeringsveksten er større enn i andre næringar, talet på nedlagde bruk minkar, og jordvernet er styrkt – dette i tillegg til satsing på skog og skognæring. Eg ser på vestlandsbonden som kanskje den mest kreative, for det har naturgitte forhold kravd. Eg trur at dette oppgjeret gir grunn for optimisme og framtidstru for landbruket òg i vest.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-06-14:
Høy kostnadsvekst, overproduksjon og markedsubalanse gjorde inngangen til årets jordbruksforhandlinger mer krevende enn på lenge. Det var derfor spesielt gledelig å konstatere at partene kom til enighet og signerte en jordbruksavtale den 16. mai. Avtalen ivaretar Stortingets overordnede målsettinger i landbruket og styrker norsk matproduksjon med aktiv bruk av hele landets ressurser. Å bygge på de globale bærekraftsmålene innbefatter også økologisk matproduksjon. Men flere synes å ha en lavere bevissthet knyttet til hva dette egentlig er og hvor utfordringene ligger. Så det er veldig bra at vi nå får en økologisk strategi. I dag er etterspørselen etter økologisk produsert mat veldig høy, men sannsynligvis dekkes mye av denne etterspørselen av import. Likevel ser vi at det er en del aktører som greier seg bra i markedet gjennom god markedsføring av produktene. Fra egen region kan jeg nevne Rørosmeieriet som et veldig godt eksempel. Så er det viktig å få dokumentert hvorvidt den økte omsetningen dekkes av import, og vi skal nå få en bedre statistikk på dette. En av målsettingene for økologisk matproduksjon er å bidra som spydspiss for økt dyrevelferd, god plantehelse og styrket omdømme til norsk mat. Selv om vi scorer høyt på disse faktorene i norsk matproduksjon i dag, trenger vi noen som driver oss framover. Og jeg mener at norsk økologisk matproduksjon har åpenbare markedsmuligheter. Vi vet at laksenæringen eksporterer nesten 16 000 tonn økologisk laks til verdensmarkedet årlig. Det viser at norsk matproduksjon kan lykkes med eksport. Mat som kan selges med merverdi, enten det gjelder kultur, historie, etikk eller dyrevelferd, bør kunne ha et fortrinn på et mangfoldig og voksende verdensmarked. Her må vi våge å tro og tørre å satse og bidra til å legge rammevilkårene best mulig til rette.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-06-14:
Jeg er veldig glad for at vi har en justisminister som tar grep når det kreves. Politiets responstid blir kortere når de er bevæpnet, og nå tilsier trusselsituasjonen at dette er nødvendig. Vi stiller oss fullt og helt bak beslutningen om bevæpning av utvalgte patruljer i Oslo i sommer. Vi vet at politiet i London greide å begrense omfanget av terrorangrep i fjor, grunnet det at enkelte patruljer faktisk var bevæpnet. Slik vil det også være her. Det er viktig å poengtere at bare enkelte patruljer skal være bevæpnet, og at politimesteren bestemmer til enhver tid hvor mange dette skal gjelde. De siste årene er det foretatt flere endringer i regelverket knyttet opp mot politiet og bevæpning. Det siste vedtaket gjorde vi i forrige uke, og det ga mulighet for såkalt punktbevæpning. Bakgrunnen for endringene er at vi ønsket å legge til rette for et politi som er handlekraftig og kan respondere hurtig på skarpe hendelser, beskytte innbyggerne våre og avverge angrep. I 2013 ble våpeninstruksen endret, slik at politiet lettere fikk adgang til våpen lagret i bil. Så endret trusselbildet seg i 2014. I november 2014 ble politiet midlertidig bevæpnet i sin daglige tjeneste, først for tre måneder. Denne tillatelsen ble fornyet åtte ganger. Videre ble politiet på Oslo lufthavn i november 2017 bevæpnet i tre måneder, og det er de fortsatt. Nå vil sannsynligvis punktbevæpning gjelde på Gardermoen hvis det ikke allerede er iverksatt. Beslutningen i dag er ikke så veldig annerledes enn den vi så i 2014. Som sagt, det er politimesteren som skal bestemme antall patruljer. Det gis ikke en generell bevæpning, og jeg har tillit til at norsk politi håndterer dette på en god måte. Vi har et av verdens best trente og lengst utdannede politi. Med jevnlig håndtering av våpen vil rutinene sitte bedre. Stortinget har bedt statsråden om å informere oss rundt situasjonen med bevæpning, og det har han gjort her i dag på en utmerket måte. Takk for det.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2018-06-14:
Jeg er stolt av å være bonde, jeg er stolt av det norske bønder får til, men jeg er ganske lei av retorikken i landbruksdebattene. Enkelte representanter fra de rød-grønne partiene er mer opptatt av å score billige politiske poeng og male et mørkt bilde av hvordan vi har det på bygda, enn faktisk å beskrive virkeligheten. Jeg må innrømme at når det gamle industripartiet, Arbeiderpartiet – gjerne representert ved høye herrer fra byen – prøver å framstille seg som løsningen for landbruket, klarer jeg ikke å la være å smile litt, for politikere som først konstruerer en konflikt, for så å utnytte det til sin fordel, er det ganske mange av om dagen. Det konstrueres en konflikt mellom oss på bygda og dem i byen, eller mellom landbruket og dem i regjering, og vi lar oss rive med – for «dem» skal ikke ha det noe bedre enn oss. Det ligger litt i den norske folkesjela. Er det bare retorikk, eller stemmer det de faktisk sier? Er det så mørkt på bygda som enkelte i denne sal ønsker å formidle? Og får vi bønder til noe som helst i det hele tatt? Er vi den eneste gruppen av næringsdrivende i Norge som er helt på jordet? Vel, inntektsutviklingen vår har i hvert fall blitt styrket. Det legges ned færre gårdsbruk under denne regjeringen enn f.eks. – for å ta et tilfeldig parti – da Senterpartiet satt i regjering. Denne avtalen gir en økning over statsbudsjettet på 770 mill. kr., den største på flere tiår. Med bedre markedstilpasning legger avtalen til rette for en inntektsøkning på 20 pst. under denne regjeringen. Lønnsmottakere ellers ligger an til en økning på 13 pst. Produksjonsveksten i landbruket har vært sterkere under denne regjeringen enn under den forrige, og lønnsomheten i landbruket vokser. Ifølge Arbeiderpartiet skyldes det været. Monn det! Det kommer sikkert ikke som noe sjokk at jeg mener den blå-grønne regjeringens politikk er god for oss bønder, og at dette oppgjøret er svært, svært godt. Men det er faktisk ikke regjeringen jeg har lyst til å framheve her i dag. Det er den norske bonden. Bønder er næringslivsfolk, hardt arbeidende næringslivsfolk. Det å sitte på Stortinget er ingen søndagsskole det heller, men innsatsen norske bønder gjør i fjøs, på jorder og ute i skogen, er formidabel. For hardt arbeidende næringslivsfolk er denne avtalen god. Avtalen prioriterer de produksjonene som har markedspotensial. Økonomisk er korn, frukt, grønnsaker, bær og poteter vinnerne i årets jordbruksoppgjør. Innenfor disse produksjonene var faktisk statens tilbud høyere enn jordbrukets krav. Jordbærbøndene i Vestfold hilser og takker. Til slutt: Det er en myte at alle bønders mål er å leve av subsidier. Bønder flest vil drive næring. Regjeringens mål er at bøndenes inntekter i størst mulig grad skal hentes i markedet. Det legger avtalen til rette for. Det er bra for landbruket, det er bra for bøndene, og det er bra for forbrukerne.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2018-06-14:
Representanten Sem-Jacobsen satte spørsmålstegn ved om klimaendringene er menneskeskapte eller ikke, og så lot hun svaret henge i luften. Det er ikke spesielt overraskende. Senterpartiet har uten tvil tatt tronen som Stortingets mest klimafiendtlige parti. At de nå faktisk sår tvil om klimaendringene er menneskeskapte eller ikke, er likevel skremmende. Den blå-grønne regjeringen er uenig med Senterpartiet i det. Klimaendringene er menneskeskapte, og landbruket bidrar. Men landbruket er også en viktig del av løsningen. Nettopp derfor er det så gledelig at miljø- og klimatiltakene styrkes i dette oppgjøret, både gjennom finansieringen av Klimasmart landbruk og gjennom forskning for å styrke kunnskapen om klimaet. Bøndene går foran – Senterpartiet henger etter. Til representanten Strand fra Senterpartiet, som mente at selv om vi lykkes i Vestfold, er det helt forferdelig i resten av landet, og at vi som bor i Vestfold må komme oss ut av fylket. Det er nettopp denne typen retorikk jeg siktet til i mitt innlegg – den typen svartmaling. At stedene hvor bøndene lykkes, skal tråkkes på og undergraves, synes jeg er trist. Jeg synes vi heller skal løfte landbruket. Vi skal løfte dem som lykkes, og vi skal være stolte av den norske bonden og det vi faktisk får til i Norge.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-06-14:
Landbruket er en viktig næring for mange regioner, og Fremskrittspartiet ønsker å stimulere til en effektiv produksjon av trygg og god norsk mat. Det er viktig å styrke næringens konkurranseevne, og det bør legges til rette for en enda mer markedsrettet næring. Norge har en beliggenhet som gjør at næringen trenger rammevilkår som utjevner forskjeller i klimatiske og strukturelle forhold, men det finnes også forhold som må utnyttes mye bedre. Utmarksbeite er blant disse, og Fremskrittspartiet ønsker at disse skal utnyttes mye bedre enn i dag. Vi har arealknapphet på innmark, men store utmarksressurser som ikke benyttes. Beitedyr er måten å utnytte disse fôrressursene på til matproduksjon, og er en viktig ressurs i lamme- og storfeproduksjon. Det hevdes i dag at vi har overskudd på lammekjøtt. Jeg er ikke så helt sikker på det. Jeg vil hevde at vi spiser litt for lite av det. Vi har et fantastisk produkt i lammekjøttet vårt. Det består av to fenalår og to pinnekjøttsider som stort sett fortæres i julen og i påsken, og så spiser vi fårikål av bogene om høsten. Ellers om året er butikkene ofte kjemisk renset for lammekjøtt. Hele produktet er omgjort til en sesongvare. Da kan en ikke sitte igjen med noe annet inntrykk enn at det er noe som er galt med systemet, og at markedsreguleringen ikke virker. Er det for enkelt og for billig å bruke reguleringslager? Kostnaden i dag ligger ene og alene hos bonden. Skal vi lykkes med matproduksjon i Norge, er vi nødt til å utnytte utmarka. Da må vi flytte diskusjonen bort fra hvordan vi skal få ned produksjonen, og løfte den opp til å diskutere hvordan vi kan få opp forbruket. Jeg håper produsentene tar med seg denne problemstillingen og er med og ser på systemendringer som kan løfte norsk salg av kvalitetskjøtt av lam. Jeg merker meg diskusjonen i dag om størrelsen på bruk og hvordan såkalte landbruksvennlige partier slåss mot den viljen som er til økt investering og produksjon. Dette vil ramme framtiden for næringen, og ikke minst rammer det ungdommen. Regjeringens politikk har ført til stor optimisme i næringen, og det er viktig å ta den med seg videre. Om det ikke blir mulig å være gårdbruker på heltid – å leve av gården – vil det være veldig tungt å rekruttere. Løsningen på disse utfordringene ligger ikke i å betale mer for mindre, men i å føre en politikk der en kan få utnyttet potensialet på gården, etablere en kostnadseffektiv produksjon, bruke tilgjengelig teknologi og innføre en større markedstilpasning.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-06-14:
Regjeringen arbeider for å få på plass en kostnadseffektiv teknologi for fangst, transport og lagring av CO 2 og realisere en løsning for fullskala CO 2 -håndtering i Norge. Regjeringen går videre til forprosjektering av inntil to fangstanlegg og viser til revidert nasjonalbudsjett, hvor Stortinget ber om at dette skal følges opp. Det er resultatet av denne forprosjekteringen som må danne grunnlaget for en eventuell investering i et demonstrasjonsanlegg. Det bør være erfaringen fra dette prosjektet som danner grunnlaget for en finansieringsmodell for CO 2 -transport og -lagring i en kommersiell driftsfase. Skal vi nå de internasjonale målsettingene om reduksjon av utslipp, er fangst og lagring viktig, om ikke det er et avgjørende tiltak. Norge er her i en spesiell situasjon og har gode forutsetninger for å lykkes, men det er veldig kostbart. Da er det viktig at vi får til kostnadseffektive prosesser og løsninger og forankrer prosjektet på en måte som skaper forutsigbarhet framover. Store investeringsbehov og høye driftsutgifter kombinert med lave inntektsmuligheter er sjelden et godt utgangspunkt for å realisere forretningsideer. Derfor er det avgjørende viktig at vedtak i saken baseres på kunnskap og erfaring. Det er viktig for innbyggernes skattepenger, næringslivet og eventuelle andre deltakere i prosjektet. Skal en lykkes med at fangst og lagring blir et effektivt klimatiltak, trenger industrien stabile rammer og forretningsmodeller. Vi har opplevd forsøk på månelandinger tidligere, men det er begrenset hvor mange ganger en kan ta av uten å evne å kunne lande.