Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-02-15:
Fremskrittspartiet er godt fornøyd med at Regjeringen nå endelig har valgt å imøtekomme NATOs forespørsel om å sende spesialsoldater til Afghanistan. Når NATO spør etter styrkebidrag, er det naturligvis på grunnlag av et helt klart behov – og denne gang altså i Kabul-regionen. Fremskrittspartiet er som sagt godt fornøyd med at Regjeringen denne gangen har etterkommet anmodningen. Det som imidlertid forundrer oss, er at Regjeringen bare for noen få måneder siden ikke kunne etterkomme NATOs forespørsel, da NATO hadde stort behov for styrker til Sør-Afghanistan. Nå sa riktignok SVs leder i går på TV at dette var en mellomløsning. Det var en merkelig uttalelse som jeg ville sette pris på om utenriksministeren kunne utdype nærmere. NATO bygger sin allianse på solidaritet og lojalitet overfor sine allierte. I en forsvarsallianse er det helt avgjørende at de inkluderte støtter opp om de kollektive forsvarstankene. Norge bygger sitt forsvar nettopp på forvissningen om at våre allierte i NATO stiller opp dersom Norge har behov for alliert støtte i tilfelle krise eller krig. Det norske forsvaret reflekterer i stor grad det som skjer i NATO. I de senere år har Forsvaret hatt sterk fokusering på å utdanne soldater og annet mannskap for å møte de utfordringer NATOs nye doktrine medfører. Norske soldater har gjennom mange år fått erfaring fra ulike konfliktområder og tjenester. Norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk har generelt vært relativt unison. Norske soldater har alltid hatt et samlet storting i ryggen når de har blitt sendt ut av landet for å delta i ulike militære operasjoner, under ulik kommando og i ulike allianser og koalisjoner – selv om SV i ettertid har skapt usikkerhet om styrkenes behov. Dette har helt klart undergravet styrkenes mandat, noe de også har gitt uttrykk for, og er av soldatene blitt oppfattet som at deres innsats ikke er blitt satt pris på. Slikt virker selvsagt demotiverende. Fremskrittspartiet er svært opptatt av at norske soldater skal forstå at det er et solid forankret mandat som ligger til grunn for avgjørelsen om å sende dem ut av landet for å løse militære oppdrag. Videre er det viktig at mandatet for oppdraget er klart før avreise. Slik det har fremkommet i media og i denne sal denne uken, virker det som om det internt i Regjeringen ikke er klart hva slags mandat og politisk MoU som ligger til grunn for NATOs mulige disponering av de norske spesialsoldatene. At det er intern uenighet i Regjeringen om dette kan vanskeliggjøre de aktuelle soldaters situasjon. Det er avgjørende at mandat og andre bestemmelser er klargjort før soldatene reiser, slik at soldatene har et tydelig rammeverk å forholde seg til. Når det gjelder statsministerens uttalelse i denne sal om at norske soldater ikke skal kunne disponeres av NATO i tilfelle krisesituasjoner utenfor Kabul, er det høyst oppsiktsvekkende. Som tidligere nevnt bygger NATO sin koalisjon på prinsippet om at et angrep på én partner er et angrep på alliansen. Det er derfor svært uheldig at statsministeren uttaler at norske styrker ikke skal stille opp for å hjelpe allierte i krisesituasjoner hvor som helst – unntatt de norske da. Dette er en type uttalelse som vel må vekke oppsikt i NATO-kretser. Denne uttalelsen står også i kontrast til utenriksministerens redegjørelse i Stortinget, hvor han sa at styrkebidraget ville bli stasjonert i Kabul-regionen, og ikke noe om at de ikke kunne disponeres andre steder i Afghanistan etter behov. Forsvarsministeren fastslo også på direktesendte TV-nyheter at de norske styrkene ikke ville bli pålagt spesielle begrensninger. Det måtte da forstås slik at styrkene kunne disponeres etter behov fra øverstkommanderende også i Syd-Afghanistan. Denne forståelsen har også representanten for NATOs generalsekretær uttrykt i uttalelser på TV flere ganger. Det har i det hele tatt vært servert en særdeles rotete og uoversiktlig fremstilling av de norske styrkenes mandat i denne saken. Det er av mange åpenbare årsaker særdeles viktig at mandatet til de norske styrkene denne gang er klinkende klart, og det forventes fra Fremskrittspartiets side at Regjeringen snarest ordner opp i dette. Personellet har krav på å vite hva de går til, med Stortingets fulle tillit.