trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-11-20:
I meldingen er man opptatt av barn og barns rettigheter – og ikke minst barns beste. Men så har vi situasjoner der familier får avslag og skal returnere. Mange blir værende – de søker omgjøringsbegjæring – og barna blir værende i mottak, i en situasjon som ikke er til barnets beste. Hva mener statsråden er den beste motivasjonen for å få dem som har fått avslag, til å returnere?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-11-20:
Fremskrittspartiet er ikke interessert i at vi skal bryte internasjonale forpliktelser og konvensjoner. Vi ønsker at vi skal være i tråd med dem, men det går an å gjøre som andre land har gjort, å bruke de konvensjonene og de avtalene til å få en raskere behandling og mindre muligheter for omgjøringsbegjæringer. De som søker asyl i Norge, har krav på rettssikkerhet. Det skulle bare mangle. Men det har blitt slik at klager og omgjøringsbegjæringer nærmest har blitt regelen i stedet for unntaket. Det er lett å klage, og utrolig mange gjør det. Så kan en da stille spørsmålet om de klager fordi de virkelig mener at de er urettferdig behandlet, fordi de ikke kjenner norsk lov og regelverk, eller fordi vi har advokater som også skal ha et levebrød. Jeg skal ikke gi noe entydig svar, men jeg tror det kan være en kombinasjon av disse forholdene som er det riktige svaret. Det er, som det har blitt sagt tidligere, en utfordring for hele forvaltningen at man har så mange muligheter for å klage og sende omgjøringsbegjæringer. Dette brukes det utrolig mye tid og ressurser på, tid og penger som kunne ha vært brukt på en mye bedre måte, til raskere og bedre behandling av ordnede søknader og ikke minst til å integrere dem som får innvilget sine søknader, på en god måte. Faktum er at mange blir veldig lenge i landet etter at de har fått avslag. Noe kommer av at det er vanskelige returforhold, at det er liten vilje til å returnere og at det er gode klagemuligheter – eller en kombinasjon av dette. Jeg er glad for at regjeringen og komiteen ser at det er utfordringer rundt klagebehandlingen og det at vi har forholdsvis lang saksbehandlingstid. Jeg er glad for at komiteen og regjeringen ønsker å gjøre noe med dette. Jeg ser fram til at regjeringen legger fram en melding der den kommer med gode, konkrete forslag om å begrense muligheten til gjenopptakelse, og at vi da får redusert behandlingstiden, slik at vi kan bruke ressursene på en god og fornuftig måte, bl.a. til integrering. Jeg tar opp de forslagene som Fremskrittspartiet har i saken.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-11-20:
Dette er et veldig kort innlegg, og det dreier seg om matematikk. Pluss og minus kan være utrolig vanskelig, og det har blitt en regnefeil. Det har kommet feil tall i våre merknader i saken, da vi har tatt antall personer som har fått opphold og plusset på antall personer som har fått opphold på grunn av beskyttelsesbehov – og ikke lagt sammen personer som får flyktningstatus og personer som har hatt beskyttelsesbehov. Så det tallet som står i første avsnitt av vår merknad på 6 140, skal være 3 385. Jeg tror det er veldig greit å få presisert det, for det er stor forskjell på de tallene.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Høyre forholder seg til – og vil forholde seg til – det som Stortinget har vedtatt, nemlig at vi i Norge har to folk. Vi har et urfolk, som er det samiske, og derfor har vi også Sametingets årsmelding til behandling. Sametinget er et uavhengig organ. Det er et veldig klart standpunkt. Det å omdefinere et folk fra å være et urfolk til å bli en nasjonal minoritet er i hvert fall ikke noe som kan gjøres over bordet og i en stortingsdebatt uten en mer grundig vurdering av det. Jeg vil si at Høyre slutter seg til de felles merknadene som alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, står sammen om. Sametingets virksomhet i 2011 viser at bruken av lulesamisk og sørsamisk har økt blant ungdom, ifølge den undersøkelsen Nordlandsforskning har gjort. Det er positivt at de mest utsatte språkene tas i bruk. Man kan spørre: Er det nødvendig at vi skal ta vare på sånne små språkgrupper? Jeg mener at det absolutt er en rikdom for et lite land som Norge å ha flere minoritetsspråk, eller urfolksspråk, som bidrar til å styrke mangfoldet i dette lange og flotte landet vårt. Så er det fokus på konsultasjonsordningen, og at den fungerer bra. Ja, i utgangspunktet virker det som om dette nå har begynt å finne sin form, men Sametinget har altså kritiske merknader til konsultasjonene mellom Landbruksdepartementet og Sametinget i forbindelse med lovgivning der. Jeg har også merket meg at Sametinget ønsker større grad av koordinering av konsultasjonene mellom flere departementer, altså at flere departementer kan møtes sammen, og Sametinget. Det er noe jeg mener enhver regjering bør se på med tanke på hvordan man møter Sametinget i forbindelse med konsultasjoner. NRK Sameradioen melder om at det akkurat nå pågår en debatt i Sametinget. Det er lagt fram et forslag om å fjerne forvaltningsområdet for samisk språk. Den debatten pågår nå i Sametinget. Jeg synes det er en interessant debatt fordi den reiser en rekke spørsmål. En av begrunnelsene er jo at stadig flere med samisk bakgrunn flytter til byene og ikke bor i forvaltningsområdet for samisk språk. Samtidig reiser det spørsmålet: Skal man kunne forvente at enhver kommune i Norge skal kunne svare på henvendelser på samisk? Dit er det vel ganske langt å gå, men jeg synes uansett det er spennende at Sametinget drar opp denne debatten, og jeg ser fram til at Stortinget vil bli invitert til å delta i den debatten etter hvert. Språkdebatten vil fortsette i årene framover, og det vil sikkert også spørsmålet om hvorvidt samene er en minoritet eller et urfolk, men Høyre forholder seg altså til det Stortinget har vedtatt, nemlig at samene er et urfolk.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Jeg er glad for den velvilligheten som komitélederen, Aksel Hagen, viser ved å peke på at regjeringspartiene nå sitter midt oppe i drøftelsene om en ny boligmelding, og at det da er hyggelig å få litt innspill fra Stortinget også – mens Senterpartiet i debatten har vært mest opptatt av å si at det er litt ufint av Høyre å fremme nye forslag i boligpolitikken, all den tid Stortinget skal ha en boligpolitisk melding til behandling. Vi fremmet altså vårt forslag 7. mars i år. Stortinget og komiteen har brukt god tid på dette forslaget, men vi har ikke sett noen boligmelding fra regjeringen. Så vi venter fortsatt i spenning, og jeg er glad for å få muligheten til å debattere dette. Norge passerte 5 millioner innbyggere i mars i år, var det vel. Da hadde det gått ca. 40 år siden vi passerte 4 millioner. SSB spår at vi om 17 år, altså i 2029, vil passere 6 millioner innbyggere. Det er også forventet at 9 av 10 av de nye innbyggerne vil bosette seg i og rundt de store byene i dette landet, dvs. at det blir en befolkningsøkning på 900 000 på 17 år. Når vi vet at det tar 10–12 år å gjennomføre et veiprosjekt, og at det tar kanskje det dobbelte å gjennomføre store jernbaneprosjekt, er det noen av oss – dvs. alle – som begynner å få det travelt. Vi trenger nye virkemidler, vi trenger et bedre samarbeid mellom stat og kommune. Jeg merket meg Kjersti Toppes innlegg, som var et innlegg som burde vært holdt i bystyret i Bergen, med et ensidig angrep på byrådet. Jeg tror ikke det er den måten en skal behandle forholdet mellom stat og kommune på. Staten må tilrettelegge, staten må også gå i seg selv og se at innsigelsesinstituttet nok har sin virkning, eller har sine fordeler. Men da må samordningen, som statsråden også sa, bli bedre. Derfor ønsker vi også å peke på at kanskje plan- og bygningsloven i sin helhet burde vært behandlet av kommunalministeren. Slik det er i dag, ser vi at ting blir liggende, det tar tid. Lier kommune har f.eks. i lang tid planlagt en storstilt utbygging på Lierstranda, der det i dag stort sett er lager og industri, med store arealer for boliger. Lier kommune er i dag uten kommuneplan fordi staten fremmet innsigelse og anket saken til Miljøverndepartementet for snart to år siden. I juli i fjor, i 2011, var staten på befaring i Lier. Fortsatt har de ikke hørt noe fra Miljøverndepartementet. Vi trenger fortgang også i statlige prosesser, vi trenger å rydde opp i det byråkratiet som hindrer en offensiv boligutvikling i dette landet.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Først til representanten Aksel Hagen, som mener at det er en forskjell på hva Høyre mener i denne sal og hva partileder Erna Solberg har framført i Aftenposten. Nei, det er ingen forskjell. Det vi sier, er at nå må vi få et nytt – som jeg også sa i mitt innlegg – samarbeid mellom stat, kommune og fylke for å avklare det som bl.a. ble avklart i Oslopakke 3. Dette må gjelde hele landet. En må ha et forpliktende samarbeid, der også staten er en samarbeidspartner og ikke kun en innsigelsesinstans. Så til representanten Sivertsen, som sa at fellesskapet må gå foran lokaldemokratiet. Hva er fellesskapet? Er fellesskapet Jernbaneverket, er fellesskapet Vegvesenet, er fellesskapet Fylkesmannens miljøvernavdeling? Det er jo det som er innsigelsesinstansene i dagens system. Vi ønsker ikke å fjerne dette, men vi forlanger i hvert fall at disse etatene begynner å snakke sammen. I Oslo skal det bygges et nytt nasjonalmuseum. Problemet der er at staten har lagt inn innsigelser på kryss og tvers – mot hverandre – noe som forsinker hele prosessen. Nå har regjeringen snakket om samordning i hele denne debatten. Det har vært sju år med rød-grønt styre. Regjeringen har snakket om at markedet ikke må få lov til å herje fritt med boligmarkedet – i sju år med rød-grønt styre. Hva har skjedd? Ingenting. Det er snart et halvt år igjen av denne stortingsperioden. Regjeringen har ennå ikke fremmet ett forslag som bidrar til det de sier at de skal gjøre. Det blir bare snakk. Så langt har det ikke kommet ett forslag som skal stagge markedet, som Sivertsen er opptatt av, eller som skal sette fellesskapet foran lokaldemokratiet. Jeg tror vi nå må tenke nytt. Vi må begynne å se et samarbeid mellom forvaltningsnivåene, ikke et system der staten er dominerende, der Miljøverndepartementet kan trenere, og der det ikke skjer noen ting. Da blir det ikke boliger til den nye millionen som skal komme i Norge i løpet av 17 år.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Først til det statsråd Navarsete tar opp om at det har vært en stor økning i arbeidsinnvandringen, og at det kom uforberedt på de fleste: Ja, at det skulle bli så stor økning i innbyggertallet, kom nok uforberedt på de fleste. Vi har sett utviklingen nå gjennom flere år, og derfor er det viktig at vi har et planverk, for vi ønsker ikke å vrake planverket eller fjerne innsigelsesmyndigheten. Vi ønsker at skjønnet skal utvises på en måte som bidrar til boligbygging, og som ikke hindrer det. Derfor mener vi – og det er klart noe vi må gjøre hvis vi skulle komme i regjering – at plan- og bygningsloven må forvaltes enhetlig i ett departement, nemlig Kommunaldepartementet. Så er det representanten Sivertsen, som går lenger i sin definisjon av fellesskapet. Han løftet nå fellesskapet opp til regjeringsnivå – det er fellesskapet i Norge. Lokaldemokratiet er ikke så viktig så lenge fellesskapet, dvs. Jernbaneverket gjennom regjeringen, Avinor eller andre, skulle legge inn innsigelser. Det er ikke vår definisjon av fellesskap.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
I mitt innlegg redegjorde jeg for Høyres syn, og Høyres syn er sammenfallende med regjeringens syn. Vi er godt fornøyd med den kursen regjeringen har lagt seg på i asyl- og innvandringspolitikken – en streng, men rettferdig asylpolitikk. Så er det sånn at ulike partier har ulike primærstandpunkt. Det litt spesielle i denne situasjonen er jo at det partiet som ofte har gått høyest på banen i de paneldebattene jeg har deltatt i, og særlig da komitélederen het Heikki Holmås, er SV. SV har ved gjentatte anledninger lagt opp til at Stortingsmeldingen om barn på flukt skulle medføre en kraftig liberalisering, at den skulle gi opphold for lengeværende barn, osv. Praksis eller resultatet ser vi i dag: Regjeringen står fast på en streng, men rettferdig asylpolitikk, og jeg er ganske overbevist om at hvis det blir et regjeringsskifte, vil også de partiene som inngår i en ny regjering, uten at vi vet hvem det er i dag, kunne enes om en slik politikk.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Verden er i stadig endring, så hva en eventuelt ny regjering skal utforme av politikk, er jo avhengig av omgivelsene rundt oss. Det kan skje store endringer i verden – krig, elendighet, flukt, osv., men jeg tror hovedlinjene i norsk asylpolitikk vil ligge fast. Begrunnelsen for det er jo at hvis en ser seg rundt i denne salen, ser en at 80–90 pst. av Stortinget slutter opp om den politikken som nå er lagt til grunn. Men jeg er ikke noe bekymret for at dette skal bli et vanskelig tema, for når jeg ser at SV og Arbeiderpartiet, som egentlig er motpoler i dette spørsmålet, så greit er blitt enige – jeg regner med at det ikke har vært noe diskusjon på kammerset heller, man er faktisk enig om dette – så regner jeg med at det skal gå an å få til det også i en borgerlig regjering.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Det er vel litt forskjell på reguleringssaker og det som avgjøres lokalt, og en nasjonal politikk som angår asyl- og innvandringspolitikk. Det er tross alt et av de kjerneområdene som Høyre alltid har ment skal tilligge staten, nemlig politimyndighet og justismyndighet. Når det er sagt, er jeg veldig glad for at det er et stort engasjement hos våre folkevalgte – det sa jeg også i mitt innlegg – at det er et stort engasjement hos enkeltpersoner, organisasjoner og for så vidt også i alle politiske partier. Jeg tror også at jeg kan regne opp noen SV-ere som har gått i bresjen for standpunkter som går på tvers av det regjeringen inntar når det gjelder asylpolitikken. Det er helt greit å leve med, men det er tross alt Stortinget som har det endelige ordet i denne saken, og Stortinget må ha en konsekvent linje. Det er veldig lett å la seg rive med av enkeltskjebner, det gjør alle, også jeg. Men hvis en allikevel skal veie for og imot, må en finne en balansegang, og den balansegangen mener jeg at vi har funnet godt med denne stortingsmeldingen, noe også Aksel Hagen er enig i.
Trond Helleland (Høyre), 2012-11-20:
Det synes å være bred enighet om at omgjøringsbegjæringer, som ikke er begrenset i antall, er et problem. Det har blitt utarbeidet en NOU om en ny klageordning for utlendingssaker, ledet av det såkalte Mæland-utvalget. Med det siste innlegget fra Ørsal Johansen er det et samstemt storting som ber om at denne saken nå blir fulgt opp. Det store flertall i komiteen sier at dette må legges fram i inneværende periode. I stedet for å ta en replikk til statsråden, spør jeg allerede nå: Når har statsråden tenkt å levere oppfølgingen av Mæland-utvalgets innstilling? Vi vet at det der ligger mange forslag som en venter på å få til behandling. Jeg har stor forståelse for at Justisdepartementet har hatt det veldig travelt med mange andre saker det siste året. Men hvis Stortinget nå enstemmig ber om at dette kommer til behandling i inneværende periode, kan statsråden da garantere det? Da vil Høyre være fornøyd, for da får vi satt denne viktige saken på dagsordenen. Da blir dette Dokument 8-forslaget på en måte oppfylt ved at en får det til behandling.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
Den økte lånerammen til Husbanken er et viktig bidrag til økt boligbygging i Norge. Økt ramme gir Husbanken mulighet til å gi tilsagn til lån til flere boliger med universell utforming og energisparing. Også behovet for startlån til kommunene vil bli ivaretatt med denne økte rammen. Økningen kommer som følge av høy etterspørsel etter lån fra Husbanken i 2009 og fram til i dag. Det er først og fremst etterspørsel etter grunnlån som har vært stor. Grunnlån i Husbanken stiller strengere krav til universell utforming og energisparing enn det som følger av plan- og bygningsloven. Ved utgangen av tredje kvartal hadde Husbanken gitt tilsagn om grunnlån til oppføring av vel 3 000 boliger. Økningen i antall søknader var ved utgangen av september på nesten 40 pst. sammenliknet med fjoråret. Startlån er et viktig verktøy for å hjelpe unge i etableringsfasen, og særlig vanskeligstilte, inn i egen bolig. Kommunens utlån til husholdninger i form av startlån øker sammenliknet med i fjor, og sammenliknet med tidligere år. Husbanken selv opplyser at det er en særlig stor økning i aktiviteten i de kommunene som deltar i et gjensidig forpliktende samarbeid med Husbanken. Dette er kommuner som har store boligsosiale utfordringer. Ved utgangen av tredje kvartal hadde Husbanken lånt ut 6,3 mrd. kr til kommunene i startlånmidler. Husbanken opplyser i sin kvartalsrapport at 57 pst. av startlånene gikk til førstegangsetablerere, og at 54 pst. av dem som mottar startlån, er i aldersgruppen 35 år eller yngre. Det er hovedsakelig husholdninger som tidligere har leid privat bolig, som har søkt og fått innvilget startlån. Låneordningene i Husbanken er viktig både for distriktene og for byene. Senterpartiet ønsker en aktiv husbank som kan fortsette å gjøre en god jobb over hele landet, og vi ønsker økt boligbygging. Til det siste er det åpenbart også behov for mange tiltak, noe som vi skal diskutere i den neste saken her i dag, og som vi vil få anledning til å ha en bred og helhetlig debatt om i forbindelse med behandlingen av boligmeldingen til våren.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
Representanten sier det er stor enighet om de fleste prinsippene her. Der det kanskje er minst enighet, er innad i Fremskrittspartiet og i de avisoppslagene som representanten selv har. I Klassekampen 16. januar står det at Fremskrittspartiet mener barn med tilknytning i riket må få bli, underforstått: Vi har en for streng asylpolitikk. Representanten støtter at en returnekter må få bli. Det er Adrian Xhela som omtales. Den 1. juni sier Fremskrittspartiet at regjeringen belønner dem som skyver ungene framfor seg, loven er til for å følges. Ergo har vi en innvandringspolitikk som er for liberal. Hva mener Fremskrittspartiet og representanten Morten Ørsal Johansen i dag? Kan vi forvente at det standpunktet de har i dag, vil stå seg framover, eller er det slik at en eventuell liberalisering bare skal gjelde den omtalte Adrian Xhela, og i tilfelle hvorfor?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
I forslag nr. 8 foreslår Venstre at utlendingsforskriften skal endres og presiseres, slik at barn anses for å ha særlig tilknytning til riket dersom de har oppholdt seg i Norge i mer enn tre år. Da skal de få oppholdstillatelse. Mitt spørsmål er: Tror dere at noen i det hele tatt vil returnere frivillig, hvis det blir slik at det å unndra seg retur og klare å være her i tre år premieres med en varig oppholdstillatelse? Er det da noen som vil returnere frivillig, og vil det i tilfelle være rettferdig mot dem som returnerer frivillig, at de som klarer å unndra seg retur i tre år, i premie får varig oppholdstillatelse i Norge?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
Det er mulig at det er jeg som er tungnem, men når representanten Ørsal Johansens forklaring på spørsmålet mitt var at forskjellige representanter i Fremskrittspartiet har forskjellige syn, falt jeg aldeles av lasset. Begge avisinnleggene jeg refererte til i replikkspørsmålet mitt, er nemlig intervju med samme representant. Og ikke nok med det – det er intervju med representanten Morten Ørsal Johansen. I Klassekampen den 16. januar i år omtales saken til Adrian. Jeg siterer: «Jeg har hatt kontakt med Adrian i noen år. Rådgiveren min og jeg har gått igjennom saken hans, og vi mener han kvalifiserer til opphold. Hvis utlendingsmyndighetene bare hadde brukt det skjønnet de skal bruke innenfor det regelverket som er, sier Morten Ø. Johansen til Klassekampen.» Han ble presentert som Fremskrittspartiet nye innvandringspolitiske talsmann. Jeg siterer videre. Journalisten spør: «Xhela fikk endelig avslag for to år siden. Du støtter en returnekter som oppholder seg ulovlig i Norge? – Ja, nå er han her egentlig ulovlig. Han skulle ha returnert. En del nekter å returnere, fordi de synes det er mer bekvemt å være i Norge. Men denne gutten har et beskyttelsesbehov. Han er rett og slett livredd, sier Johansen.» For meg harmonerer ikke dette helt med det Fremskrittspartiet har sagt i salen her i dag. Det kan muligens være noen i denne salen som mener at kompetansen i utlendingsforvaltningen er mangelfull. Men jeg betviler at det er mange som mener at stortingsrepresentanter, hver for seg, har bedre kompetanse til å fatte vedtak i enkeltsaker enn Utlendingsnemnda. Selv med god bistand fra rådgiver mener jeg at det slett ikke tilligger noen av oss å behandle enkeltsaker – heldigvis, vil jeg si. Mener virkelig Fremskrittspartiet at UNE ikke utnytter handlingsrommet i regelverket og er altfor streng, eller mener Fremskrittspartiet at asylpolitikken er for liberal? Det kan i alle fall ikke være slik at asylsøkere med avslag skal få bli fordi de tilfeldigvis kjenner en stortingsrepresentant som er villig til å tale deres sak.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
Senterpartiet er enig med forslagsstillerne i at det høye antallet omgjøringsanmodninger er en alvorlig utfordring. Det er viktig å ha en reell mulighet til klagesaksbehandling og beholde prinsippet om at saker skal behandles i to instanser for å ivareta rettssikkerheten til den enkelte, men det er også viktig å ivareta en forsvarlig og fornuftig saksbehandling. Når bortimot alle negative vedtak blir begjært omgjort, er det grunn til å ta en kritisk gjennomgang. Det kan synes som veldig lite fornuftig ressursbruk å la alle enkeltsaker behandles et ubegrenset antall ganger. Mange tror at det å levere en omgjøringsanmodning betyr at vedkommende får bli i Norge til saken er behandlet en gang til. Slik er det heldigvis ikke. Utreiseplikten ved avslag opprettholdes med mindre saken inneholder vesentlige nye opplysninger. Det er heller ikke til hinder for at tvangsretur kan gjennomføres. Problemet med altfor mange omgjøringsanmodninger var en del av mandatet til Klagesaksutvalget, som ble nedsatt i 2009, og departementet jobber nå med oppfølging av innstillingen. Det bør etter min mening vurderes om det er mulig innenfor de internasjonale avtalene å sette vilkår om at det må gå en viss tid fra endelig avslag til man får mulighet til å komme med en omgjøringsanmodning, f.eks. ett år. Muligheten for at det dukker opp nye momenter i saken vil være større dess lengre tid det går. Det kan f.eks. være endrede forhold i hjemlandet. Man bør også drøfte om det er mulig å sette et tak på antallet. Noen har levert omgjøringsbegjæring hele ti ganger. Dette er så vidt jeg vet den eneste typen saker der det aldri settes et endelig punktum. Samtidig er det et faktum at forvaltningen i mange tilfeller har en plikt etter internasjonale konvensjoner til å vurdere nye bevis eller andre nye opplysninger før utsendelse finner sted. Også norske regler, som f.eks. utlendingsforskriftens bestemmelse om den særlige betydningen av barns tilknytning, kan gi en plikt til å vurdere omgjøringsanmodninger. Regjeringen har et klart mål om raskere saksbehandling og raskere retur av personer med endelig avslag. Raskere retur vil forhåpentligvis redusere antallet omgjøringsanmodninger, da sjansen for at forhold har endret seg vil være veldig liten hvis søkeren returneres umiddelbart etter avslaget. Senterpartiet er glad for at statsråden i sitt svarbrev er opptatt av å finne tiltak som kan begrense ressursbruken og hindre at omgjøringsanmodninger kan forsinke arbeidet med returer. Jeg imøteser statsrådens forslag til hvordan Klagesaksutvalgets innstilling skal følges opp og håper at det skjer så snart som mulig.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Det norske sametinget ble åpnet i 1989. Det har derfor en relativt kort historie som demokratisk arena, sammenlignet med Stortinget. Jeg vil allikevel si at det har skjedd mye i norsk samepolitikk i løpet av disse årene. En årsmelding gir oss anledning til å stoppe opp og reflektere litt omkring de overordnede politiske sakene knyttet til dette feltet. For enhver demokratisk institusjon er valgdeltakelse avgjørende for legitimiteten, så også for Sametinget. Samene bor spredt – i mange kommuner er under 30 stykker innført i valgmanntallet. Det betyr at de kun har anledning til å avgi forhåndsstemme. Disse stemmene sendes så inn og telles sammen med flere, for å sikre frie og anonyme valg. Det har igjen ført til at valgdeltakelsen i valgkretser med færre enn 30 manntallsførte har gått ned. Det å kunne stemme ved valgting på selve valgdagen ser ut til å ha en betydelig effekt på oppslutningen omkring sametingsvalget. Sametingsvalget har heller ikke vært gjenstand for systematisk valgforskning, slik norske valg har vært. Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet har avsatt midler til det, som statsråden sa, og vil fortsatt ha en dialog med Sametinget for å drøfte framtidig forskning på dette feltet. For å styrke samisk kultur og identitet er styrking og bevaring av de samiske språk svært viktig. Språk er en kulturbærer og en viktig del av det unike i enhver kultur. Regjeringen har tatt på seg ansvaret for å sikre utviklingen av de samiske språkene, og det overordnede målet er at nordsamisk, lulesamisk og sørsamisk skal utvikles og være levende språk også i framtiden. For å være et levende språk må språket brukes og overføres mellom generasjonene. Dette er en oppgave både på individnivå for den enkelte språkbruker og på myndighetsnivå, ved å sørge for at språket blir synlig i det offentlige rom. Skilting på både samisk og norsk ved Universitetssykehuset Nord-Norge, i kommunehus og i statlige etater er et eksempel på en slik synliggjøring. Mange samer har ikke samisk som morsmål, uten at det bør true den samiske identiteten. Det har også vært stor fraflytting og befolkningsnedgang i samiske områder. Også blant samer ser man urbaniseringstrender, og en undersøkelse fra 2011 viste at fire av ti personer har forlatt samiske distrikter og blitt byborgere. Det nye bosettingsmønsteret utfordrer våre tradisjonelle tankemønstre omkring hvor samer bor, hva de gjør, og hvordan de lever. Det er like viktig at det er samiske barnehager i Oslo som at det er det i samiske kjerneområder.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Alle mennesker trenger et skikkelig sted å bo, men boformer kan variere ut fra hvor i landet man bor, hvilken livsfase man er i, og hvordan en selv ønsker å leve sitt liv. Uansett er det behov for boligforsyning og tilgang til nye boliger. Vi har en historisk høy befolkningsvekst, noe som selvsagt øker presset på behovet for bolig. Samtidig opplever vi en sterk urbanisering hvor unge mennesker flytter fra små steder til byer og tettsteder. Det øker presset på boligmarkedet i sentrale strøk, men samtidig frigjøres ikke boliger i mindre sentrale strøk, som en kanskje skulle tro. Selv kommuner med negativ folketallsutvikling opplever boligmangel, delvis fordi det ikke bygges nye boliger på grunn av kostnadene. En ny bolig vil i enkelte områder av landet falle kraftig i pris straks en setter nøkkelen i døra. Pris og etterspørsel på boligmarkedet fungerer ikke likt i dette landet. Distrikts-Norge etterspør utleieboliger eller såkalte gjennomgangsboliger for å kunne trekke til seg nye innbyggere, eller nødvendig kompetanse på ulike områder. Vår generelle velstandsøkning gjør også at dersom noen flytter fra Distrikts-Norge, betyr ikke det nødvendigvis at de er nødt til å selge sin bolig. Vi har 418 000 fritidsboliger i Norge. Noen av dem er barndomshjem eller tidligere bopel som nå er klassifisert som fritidsbolig. Dette gir oss nordmenn stor frihet og store muligheter, men slike forhold påvirker også den totale tilgangen på boliger. For å løse boligmangelen må det bygges flere boliger, det må fortettes og det må planlegges for økt boligbygging. Planlegging og bruk av areal er et myndighetsansvar. Tilgangen på boliger i Norge viser at markedet ikke kan råde alene. Det forsyner ikke alle som trenger bolig med bolig, men hvis alle aktører – kommunale myndigheter, private entreprenører og kapitalmarkedet – samarbeider og har felles mål, kan vi raskt få økt boligbygging i Norge. Det må være målet vårt framover.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Regjeringen er for en human, solidarisk og rettssikker asyl- og flyktningpolitikk og en styrt innvandringspolitikk. De tre partiene Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som har ambisjoner om å styre sammen, spriker på dette området. Det er stor tilslutning fra Høyre til hovedtrekkene i meldingen, noe som gjenspeiles i merknadene som også Helleland var inne på i sitt innlegg. Fremskrittspartiet ønsker å stramme inn asyl- og innvandringspolitikken, jf. Ørsal Johansens innlegg. Kristelig Folkeparti viser gjennom sine merknader at de ønsker en kraftig liberalisering på dette feltet. Det vil derfor være interessant å få vite hva slags asylpolitikk representanten Helleland mener det blir av så ulike syn ved et eventuelt regjeringsskifte. Blir asylpolitikken liberalisert? Vil det bli innstramming i asylpolitikken, eller vil politikken bli omtrent som den den rød-grønne regjeringen fører?
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Helleland har gått gjennom hva vi kommer til å få – hvis vi får en ny regjering – og de mulige kompromiss som kommer på dette området. Men mener representanten Helleland at det vil bli vanskelig å samle dette synet? Vil det bare bli en ren videreføring av den rød-grønne regjeringens politikk, eller er det nødvendig med en ny politikk på dette området? Det høres jo ikke sånn ut.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
I mange område i landet er det høg etterspurnad etter bustader. Regjeringa ynskjer å medverke til auka bustadbygging, og eg er særs nøgd med at kommunal- og forvaltningskomiteen har slutta seg til framlegget om å auke låneramma til Husbanken med 5 mrd. kr. Det betyr at Husbanken si låneramme då vert på 20 mrd. kr i 2012. Husbanken gir grunnlån til bygging av nye eller utbetring av eksisterande bustader, lån til barnehagar og startlån til unge og vanskelegstilte på bustadmarknaden. Den store etterspurnaden viser kor viktig rolle Husbanken har for finansiering av gode bustader med høg kvalitet i heile Noreg. Ei tilstrekkeleg låneramme gjer at Husbanken kan gi fleire lån, slik at byggjenæringa kan byggje fleire nye bustader med gode kvalitetar. Lån frå Husbanken er dei viktigaste verkemidla vi har for å sikre ei god bustadfordeling i heile landet, fremje kvalitetar som miljø og universell utforming, og hjelpe vanskelegstilte inn på bustadmarknaden. Nettopp på grunn av den høge etterspurnaden etter lån frå Husbanken, er det trong for ei låneramme på 20 mrd. kr i 2012. Søknadsinngangen har vore høg i 2012. Det ligg søknader på vent for om lag heile rammeauken. Me ynskjer òg å halde fram aktivitetsnivået frå 2012 inn i 2013, og har difor gjort framlegg om ei låneramme på 20 mrd. kr òg i statsbudsjettet for 2013. Den høge etterspurnaden etter grunnlån har m.a. samanheng med ein stor aktivitet i byggsektoren i 2012. Han ligg for tredje kvartal på 10 pst. over det som var tilfellet same periode i 2011. Det er bra, og det er viktig. Difor vil òg den største delen av rammeauken verte nytta til å dekkje den store etterspurnaden etter grunnlån. Eg meiner Husbanken gjer ein viktig jobb både i dei store byane, der pressproblema er størst, og ute i distrikta og i landet elles. Det er Husbanken sin styrke at dei er til stades i heile landet, og det er ekstra viktig at låneramma i Husbanken vert godt vareteke ifrå staten si side. Eg vil òg leggje fram ei bustadmelding for Stortinget våren 2013. Då skal me m.a. vurdere låneordningane i Husbanken, og me skal sjølvsagt òg der drøfte mange andre sider ved bustadpolitikken. Men akkurat i denne saka gjeld låneramma til Husbanken, og eg er – som sagt – veldig nøgd med innstillinga frå komiteen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
Ei av dei store utfordringane i byggjenæringa er byggjefeil. Då det vart innstrammingar i TEK 7 og TEK 10, skjedde det på grunnlag av ein stor debatt, ikkje minst i media og sjølvsagt òg i denne salen, om kva regjeringa då ville gjere for å sikre at enkeltpersonar og familiar ikkje fekk livsprosjektet sitt øydelagt av udugelege handverkarar. Det er framleis eit problem. Mange milliardar vert skusla vekk av samfunnet, av familiar og enkeltpersonar sine midlar fordi det er byggjefeil. Alle landa rundt oss har ein bygningskontroll, og det er ikkje unaturleg at eit land som Noreg med dei erfaringane me har, òg skal ha ein uavhengig kontroll, som ikkje skal detaljkontrollere, som ikkje skal fordjupe seg i enkelttiltak, men som skal sjå til at dei store prosjekta vert bygde på ein god og sikker måte til beste for dei som skal kjøpe bustadene.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
Eg skal vere forsiktig med å gå inn på andre statsrådar sine område, men eg vil likevel seie at eg deler intensjonen i brevet som statsråd Solhjell har sendt ut. Intensjonen var at byggingspolitikken og bustadpolitikken skal få ein mykje tydlegare plass i planleggingsarbeidet enn det det har hatt i kommunane fram til i dag. Det trur eg er viktig, at ein tillegg det å få på plass bustader, større vekt. Når det gjeld KS sine innspel, så forventar eg at dei vert tekne opp i dei diskusjonane som me jamleg har med KS, i konsultasjonsmøta, som òg sjølvsagt Kommunaldepartementet som samordningsdepartement er med på – me får diskutere dei der. Utover det synest eg det er vanskeleg å gå inn og kategorisere andre statsrådkolleger sine brev som vert sende frå andre departement.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
Eg har ikkje fått nokon førespurnad frå KS om denne saka, men eg vil følgje nøye med på denne saka òg, som eg gjer på andre saker som gjeld det lokale sjølvstyret, og på kommunane sitt ve og vel og deira moglegheiter til å utføre sitt arbeid. Og, som eg elles gjer dersom eg ser at det får utslag som eg ikkje ynskjer, så kjem eg til å ta det opp dersom det kjem framfor meg. Per dags dato har eg ikkje hatt slike førespurnader, verken frå kommunane eller frå KS. Men som sagt: Eg er alltid oppteken av å lytte til kommunane og KS, og eg vil gjere det òg i denne saka.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
Det er interessant å sitje og fylgje med på debatten som synleggjer at det går nokre skiljelinjer i denne salen mellom dei raud-grøne partia og dei andre partia i synet på bustadpolitikken, og kva for verkemiddel som bør nyttast. Men det er òg nokre likskapspunkt, nokre sakar ein òg kan vere einige om, og det er viktig. I mitt fyrste innlegg rakk eg ikkje kome innom alle forslaga, og det er spesielt forslag nr. 5 eg vil kommentere. Det går på «etablering av et avtaleverk mellom kommune og stat for samarbeid om infrastrukturutbygging etter Nasjonal transportplan.» Det er jo skipa gode rutinar for dialog og samarbeid mellom dei ulike offentlege aktørane i Nasjonal transportplan. Eg var sjølv deltakar i arbeidet med å få samordna arbeidet mellom Oslo og Akershus. Det var særdeles viktig i eit område der det er stort press. Stortinget har vedteke at veksten i transport skal kome på kollektivsida, sykkel og gange. Det betyr at me er nøydde til å endre måten me ser på areal- og transportplanlegging. Det betyr at arbeidet som samferdsleministeren no gjer, er veldig viktig for å sjå på – inn mot Nasjonal transportplan – korleis me reint praktisk skal leggje opp det arbeidet, slik at me får utbygging langs knutepunkt, at me får transporttrasear som matchar byggjeområda, at me får samordna statlege interesser i ein tidleg fase, og at me får parallelle planprosessar som vil spare tid. Tid er pengar, som det heiter, og det er òg viktig når det gjeld å få opp farta på bustadbygginga, men ikkje minst for òg å kunne sjå dette i eit heilskapsperspektiv og òg i eit klimaperspektiv – ikkje minst i dei store byane. Når det gjeld forslag nr. 6, har regjeringa vurdert samordning av byggjesakshandsaming hos kommunen og Arbeidstilsynet. Arbeidsgruppa kom fram til at det ikkje ville gi nokon fordelar med ei full samordning. Difor har regjeringa meint at samordning bør avgrensast til dei tekniske krava. Elles har regjeringa i stortingsmeldinga om bygningspolitikk gått inn for eit lovarbeid om forenkling av byggjesaker, som eg har nemnt før, som òg skal omfatte samordning av regelverk mellom ulike sektorstyresmakter. Det er viktig at debatten me no fører, har heilskapen med seg. Det er ikkje berre motsegner som er årsaka til at det er mangel på bustader. Det er den store folkeveksten, som har kome spesielt dei tre siste åra. Det er at kommunar, som Oslo, har mange byggjeklare tomter, men ikkje der utbyggjarane vil byggje. Det er eit resultat av at me òg har mange sekundærbustader fordi dei har vorte investeringsobjekt. Det må me òg ha med oss i debattane om korleis me skal leggje til rette for at alle skal ha ein god og trygg bustad.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-11-20:
Eg skal ikkje gi meg inn i diskusjonen om skaparverket, men kan vel seie at eg synest det er godt å høyre på ein tidlegare ordførar, for det er noko med å ha sete der ute og vore ein del av lokaldemokratiet. Då veit ein litt kor viktig det er å ha gode lovverk å forhalde seg til. Slik sett vert det iallfall født mange gode planar gjennom plan- og bygningslova og dei vedtaka som vert gjorde. Alle i denne salen synest å vere samde om at hovudårsaka til presset i bustadmarknaden er den sterke folkeveksten – først og fremst grunna arbeidsinnvandring. Denne kom ganske overraskande på dei fleste. Men ingen såg det føre seg under finanskrisa at det skulle verte ein slik vekst, og at me skulle få eit slikt press. Det betyr at i 2008 var ikkje kommunane klare med store planar og utbyggingsområde. Bygningsselskap var ikkje klare med store prosjekt for å støtte det behovet me ser i dag. Det har kome etter 2009. For å ta på meg sjølv òg lokalpolitikarskoen veit eg at då skal det skaffast tomteareal, og dei er som regel eigd av private. Det skal forhandlast fram. Ein skal regulere det – ikkje for detaljert, seier eg til alle kommunane, lat vere å detaljregulere reguleringsplanane så mykje som mange gjer. Men det tek tid: Det skal planleggjast, og det skal prosjekterast, godkjennast og finansierast når ein skal byggje ut eit område. Og så skal det byggjast, og deretter kan folk kjøpe. Når eg høyrer opposisjonen snakkar her i dag, høyrest det ut som at det er berre plan- og bygningslova og motsegner som er årsaka til at me i dag har eit for lite utbod av bustader i forhold til folkeveksten. Det heng sjølvsagt saman med at me har fått ein folkevekst som ingen føresåg for berre tre–fire år sidan, og at det tek litt tid før ein får opp takta. Men som eg sa i mitt innlegg i stad: Me er i gang. Det er 10 pst. vekst på igangsette bustader no i år i forhold til kva det var i 2011. Me er straks på det nivået me hadde då det var høgkonjunktur, før finanskrisa. Det vil eg berømme både kommunar og utbyggjarar for, for det viser at ein evnar å snu seg rundt og gjere det som folk etterspør, nemleg skaffe fleire bustader. Så den svartmålinga som opposisjonen legg for dagen her, kjenner eg meg ikkje igjen i. Eg kjenner meg heller ikkje igjen i, gjennom dei samtalane eg har med KS og kommunane om dette og andre tema, kor frykteleg vanskeleg det er. Regjeringa har teke initiativ til ei samordning. Det kjem me til å gjere, det ligg inne i bustadmeldinga, og det har miljøvernministeren sagt at han alt er i gang med. Me har god dialog med både KS og kommunesektoren, og eg meiner – og vil gjerne understreke – at det skjer mykje godt arbeid i kommunane som eg òg meiner me kan snakke om i positive ordelag i denne saka.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-11-20:
Eg synest ikkje det var så veldig mykje nytt frå kommunalministeren på dette temaet her. Det blei sagt at alle skal bu godt og trygt, og det blei sagt at regjeringa er på rett veg, men eg er ikkje så sikker på om det då er trass i regjeringa eller på grunn av regjeringa. Vidare blei det sagt her at gode rammevilkår er viktig og at ein skal redusere byråkratiet og vurdere det fortløpande. Men så ser vi òg at det blir foreslått t.d. uavhengig tilsyn, noko som vil koste den enkelte huskjøpar 10 000–20 000 kr. Og det skal skje frå 1. januar neste år utan at det er kome nokre forskrifter på dette området i det heile. Mitt spørsmål er: Innser ikkje kommunalministeren at det ville vore betre og hatt færre reguleringar, mindre detaljstyring, og at vi då ville ha fått bygd meir?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-11-20:
Sjølv om det ikkje har komme så veldig mykje nytt fram i denne debatten, synest eg at debatten på ein klar måte synleggjer at det er eit skilje i stortingssalen mellom opposisjonen, som har mest tru på marknaden og at marknaden også regulerer boligbygging – slik det er på dei fleste andre område dersom ein får fridom innanfor ramma. Då vil forholdet mellom tilbod og etterspurnad i bustadmarknaden bli regulert til eit gunstigare nivå. Så har vi posisjonen, som har større tiltru til planøkonomisk tankegang og at staten skal styre. Eirik Sivertsen hadde eit innlegg der han kritiserte bl.a. meg fordi eg viste til marknaden. No er det ikkje slik at marknaden skal få lov til å vere heilt fri. Ein skal ha rammer, og ein skal ha reglar når det gjeld korleis bustaden skal vere. Men ein skal altså ikkje ha for mykje detaljstyring. I dag har ein altfor mykje detaljstyring – og det har ein hatt i lang tid. Byggenæringa har ikkje hatt stor fridom. Dei har liten handlefridom, og det har ført til at det blir bygd for lite. Ein har i dag eit tosifra tal lovar som regulerer byggenæringa og kommunane – pluss forskrifter, pluss rundskriv – som styrer alt frå planarbeidet i kommunane til korleis bygga skal bli bygde. Dette blir detaljstyrt, og det gjer sjølvsagt at tilbodet ikkje er slik det ville vore i ein fri marknad. Så hadde representanten Aksel Hagen ein merknad når det gjeld det at eg viste til at ein av grunnane til at vi har så stor etterspurnad – så stort press – i dag, er at vi har ein stor befolkningsauke i Noreg. Vi ligg an til å auke med 70 000–80 000 i Noreg, og eg viser til at størstedelen av dette kjem på grunn av innvandring frå utlandet. Mykje arbeidsinnvandring fører til at vi blir fleire i dette landet. Det fører sjølvsagt til at desse må ha ein stad å bu – anten må dei inn på leigemarknaden, eller dei må inn på eigemarknaden og kjøpe bustad. Uansett vil dette krevje at bustadbygginga og tilbodet av bustader – for både sal og leige – aukar. Eg kan ikkje skjøne kva som er problematisk med å vise til ei slik faktaopplysing som dette. Dersom ein skal bli kritisert for det, skjønar eg ikkje kva ein skal kunne seie frå denne talarstolen utan å få kritikk.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Markedsløsninger har alltid vært Høyres mantra i boligpolitikken. Det var bakgrunnen for dereguleringen av boligmarkedet under Willoch, og det var bakgrunnen for Erna Solbergs vingeklipping av Husbanken som en bank for vanlige folk. Av og til kan små nostalgiske tilbakeblikk være ganske oppklarende. Nå har Høyre fått et mantra til, nemlig innsigelsesinstituttet, som framstilles som en av de viktigste hindringene for en god boligforsyning. Temaet har vært reist gang på gang i salen her det siste året, men istedenfor ord har altså det flertallet som sitter nå, faktisk gjort noe med det spørsmålet. Stortinget har i ny plan- og bygningslov vedtatt to viktige ting for å få bukt med det som til tider kunne oppleves som en ressursødende og udemokratisk praksis, med innsigelser sent i saksbehandlingen, ofte på kryss og tvers, og en stakkars kommune var låst uansett hva man gjorde. Men i ny § 3-2 har altså alle med innsigelsesmyndighet nå fått både rett og plikt til å delta aktivt i planleggingen som berører deres område. I ny § 5-5 er det bestemt at retten til å fremme innsigelse bortfaller dersom plikten til tidlig deltakelse ikke er overholdt, forutsatt at kommunen har gjort sin plikt og varslet berørte ved oppstart. Miljøvernministeren har understreket viktigheten av dette overfor fylkesmennene når det gjelder boligbygging spesielt. Fylkesmennene har fått beskjed om å bidra til at planer blir så gode som mulig for boligforsyning, og de skal gå inn tidlig. Hvis kommunene med åpne øyne velger å se bort fra det viktige målet om boligforsyning, så kan selvfølgelig innsigelse fremmes, og da kan innsigelse faktisk bli et viktig virkemiddel for økt boligbygging. Det viser at virkeligheten ikke alltid er så sort hvitt som Høyre vil ha det til på dette området. Men så er det dessverre ting som tyder på at loven ikke etterleves slik Stortinget har ment. En ny rapport fra Asplan Viak og Agenda viser bl.a. at 137 av 140 kommuner har mottatt innsigelser eller varsel om innsigelse til kommune- og kommunedelplan uten at det alltid har vært begrunnet i nasjonale mål. Men nesten like alarmerende er det at bare 18 pst. av kommunene mener at den nye § 5-5 i plan- og bygningsloven faktisk har bidratt til tidlige innspill i planprosessene. Når nesten 60 pst. svarer: nei, det har den ikke, eller nei, det vet vi ikke, er det noe som ikke stemmer. Vi har bedt om, og fått, miljøvernministerens aksept for at det nå er tatt et initiativ på tvers av alle departementer for virkelig å få satt de nye bestemmelsene ut i livet sånn som Stortinget har ment at de skal praktiseres. Det er kanskje vel så viktig som å oppheve innsigelsesinstituttet fullt og helt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-11-20:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten unødig, for jeg ser at en annen komité allerede for lengst har tatt plass inne i salen. Men det kan vel kanskje være spennende å få med seg en debatt om plan- og bygningsloven og boligpolitikken også for en annen komité. Jeg har bare lyst til å kommentere et par av de tingene som Høyres Michael Tetzschner har tatt opp. En av de tingene han viste til i sitt første innlegg, og som ikke har blitt kommentert noe særlig herfra, var forslaget om å oppheve fem års levetid for reguleringsplaner, og at planene da skulle leve inntil en ny plan var vedtatt. Det virker som om Michael Tetzschner da har gått i den fellen å tro at en reguleringsplan bare gjelder inntil en ny reguleringsplan er vedtatt. Men sånn er det jo ikke, for en gjeldende reguleringsplan må jo oppheves, og det skal skje etter den samme prosessen som en bruker når en faktisk skal lage en ny reguleringsplan. En av de viktigste tilbakemeldingene til Planlovutvalget, som gikk gjennom den gamle loven, kom fra kommunene og gikk nettopp på den ubegrensede levetiden til reguleringsplanene og hvordan det var en hindring for å holde tempoet i både planprosesser og det å få satt planene ut i livet. Lier kommune ble også brukt som et eksempel her på hvordan statlige innsigelsesmyndigheter legger lokk på all utvikling. Den gangen jeg var ordfører – og jeg gikk av for snart ti år siden – hadde Drammen kommune og Lier kommune i god tid før det blitt enige om å lage hver sin kommunedelplan inn mot kommunegrensen, fordi vi hadde felles interesser i grenseområdet, og vi var enige om at vi skulle bruke ett år på det. Drammen kommune holdt sin del av avtalen. Da det året var gått, sa Lier kommune nei, vi vil ikke være med på det allikevel, vi vil starte en helt ny kommuneplanprosess. Jeg tror Lier kommune også er nødt til å ta sin del av ansvaret for at de prosessene der har dratt ut i tid. Helt til slutt: Når Michael Tetzschner sier at flertallet opplever planverket som skaperverket, har jeg nesten lyst til å si ja. Som kommunepolitiker opplevde jeg plan- og bygningsloven og planverket som det viktigste instrumentet jeg hadde for å styre utviklingen i den byen der hvor jeg var ordfører, og som det viktigste instrumentet for å sikre folkevalgt styring over de prosessene. Egentlig er jeg ganske stolt av at vi i løpet av åtte år, ved å bruke de verktøyene vi hadde i plan- og bygningsloven, fullt ut, og kreve samordning fra dem som opererte rundt oss – enten det var kommuner, statlige instanser eller andre – greide å endre imaget til Drammen fra å være et «høl» på E18 til å få Statens Bymiljøpris. Så planverket er nesten skaperverket for meg.