Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2022-01-18:
Det er riktig som det er sagt, at et av den forrige regjeringens store prosjekter var reformen Leve hele livet – uansett hvem som foreslo den reformen, eller hvem som satt i regjering akkurat da. Jeg synes dette er viktig av mange årsaker, men særlig fordi vi løfter de eldre, og fordi vi sier at det vi alle ønsker oss, er å få lov til å leve hele livet. Situasjonen er den at antallet over 70 år vil doble seg innen 40 år, fra 670 000 til 1,4 millioner. Antallet over 80 år vil tredoble seg i den samme perioden, og antallet over 90 år vil etter prognosene femdoble seg – fordi vi lever lenger, og vi er friskere. Men det vil bli flere som er syke fordi vi lever lenger, og det gjør at vi har en felles utfordring. Jeg har vært litt usikker på hva som har vært regjeringens prosjekt for de eldre, for jeg har ikke hørt så veldig mye om denne gruppen før nå. Når interpellanten løfter det og vi får svar fra statsråden, synes jeg det er bra at vi får et svar på hvordan den nye regjeringen tenker om dette. Vi har den samme utfordringen. Så har vi hatt to år med pandemi, og vi har pandemi fortsatt. Det er mange som har kjent på ensomhet, og kanskje aller mest har det vart lenge for de eldre. Den ensomheten kan vi ikke løse med velferdsteknologi, selv om velferdsteknologi er bra. Vi kan heller ikke erstatte den med noe annet enn folk. Ensomhet kan erstattes med folk og gode menneskemøter. Jeg har ikke hørt noen nevne ensomhet og eldre. Vi snakker om kommuneøkonomi. Ja, det er kjempeviktig. Vi snakker om prosedyrer – kjempeviktig. Vi snakker om aktivitet. Der kan vi møte folk. Vi snakker om teknologi. Der kan vi møte folk, men ikke nok. De som har vært mest isolert, er kanskje ennå bekymret for om smitten vil nå dem, eller om de igjen skal få lov til å oppleve noen av de sosiale fellesskapene i livet sitt, noen av de aktivitetene de var en del av før isolasjonen. Fellesskap er utrolig viktig, og måltid er ekstremt viktig. Måltid er jo ikke bare mat. Måltid er å bringe fram en kultur. Det er å bruke sansene på lukt, smak og på å kjenne. Det handler også om fellesskap. Det handler om kulturen og tilhørigheten, og det er faktisk medisin for dem som får lov å sette seg rundt et godt måltid. Derfor ønsker jeg så inderlig at vi fortsetter enkle prosjekter. Frivilligheten har bidratt med spisevenner og med matgledekorps. Det gjør at vi knytter sammen departementer, knytter sammen primærprodusentene som lager mat, de som står for frivillighet ute, som skaper det gode øyeblikket, sånn at folk kjenner at selv om jeg har blitt 70 år eller 80 år, hører jeg til en plass, jeg betyr noe, jeg er savnet hvis jeg ikke kommer, og hvis kona mi eller mannen min dør, kan jeg få kunnskap som gjør at jeg kan lage mat selv eller være en plass der jeg blir ivaretatt. Om noen få år er vi altså et dobbelt antall 70-åringer, vi har et trippelt antall 80-åringer og fem ganger så mange 90-åringer. Det betyr at vi må finne de gode løsningene sammen. Vi må ikke gå i skyttergravene. Vi må lage en eldrepolitikk, en sykehjemspolitikk, en bopolitikk og en samfunnspolitikk som hegner om de frivillige og de ideelle, som tar fram fellesskapene, og som beskriver noe av det som fellesskapet betyr, med frivilligheten, nemlig å lage gode menneskemøter sånn at folk opplever å høre til, selv om de er blitt eldre.