Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Det er mange som opplever å få sitt lokale skoletilbud fjernet. Barn ned til seksårsalderen forflyttes med buss over store avstander. Eksemplene på uforsvarlig transport og lang transporttid er dessverre mange, og sånn vil det nok antakelig fortsatt være, til tross for at representanten de Ruiter ikke ville tillatt sine barn å ferdes på den måten. Årsaken til skolenedleggelser er ofte mangelfull oversikt over de totale samfunnskostnadene. Det er vanskelig for foreldre å forstå at deres barn skal tvinges til å sitte i timer på buss hver dag. Det er vanskelig for foreldre å forstå at barn nesten over hele landet transporteres stående i buss. Forslaget tar egentlig opp spørsmål som det ikke burde være nødvendig å drøfte. Det skulle være en selvfølge at barn ble forsvarlig transportert til og fra skolen. Det er derfor litt gledelig at en hel komite ber departementet om å vurdere behovet for endringer og presiseringer i veitrafikkloven med tilhørende forskrift for å sikre elever forsvarlig skoleskyss. Komiteen er ikke tilfreds med situasjonen. Jeg ble litt bekymret i replikkvekslingen her, hvor statsråden på mange måter konkluderer med at det ikke er nødvendig å ta denne gjennomgangen fordi det ikke er noe grunnlag for å foreta forskriftsendringer. Jeg tillater meg å se på det som en forsnakkelse og går ut fra at statsråden vil gjennomgå dette, basert på det komiteen har sagt, på en ryddig og skikkelig måte, slik at man kan komme med de endringer som er nødvendige – til tross for at han her gav uttrykk for at det kanskje ikke var nødvendig. Normalt ville en slik samlet komite innebære at det ikke var påkrevd å følge opp dette i forslags form. Imidlertid er det det konstitusjonelt rette at Stortinget pålegger regjeringen arbeidsoppgaver og oppdrag kun gjennom vedtak. Det ville likevel være en fornuftig arbeidsform, særlig i dagens situasjon med en flertallsregjering, dersom en kunne få en form for stillferdig enighet om at iallfall enstemmige komitemerknader ble fulgt opp av departementet og regjeringen, selv om en ikke er konstitusjonelt forpliktet til å gjøre det. En ville da kunne finne gode og praktiske løsninger i Stortinget på tverrpolitisk front uten å presse gjennom forslag til vedtak, fordi regjeringspartiene uansett vil stemme imot forslag som de kanskje er for, fordi forslagene ikke kommer fra regjeringen. Vi har forsøkt den arbeidsformen i vår komite. I Innst. S. nr. 156 for 2005-06 står det følgende: «Komiteen viser til at det i dag er 10 såkalte særskilte skoler for funksjonshemmede, rusmisbrukere mv. med til sammen ca. 450 elever. Komiteen vil be departementet komme tilbake til spørsmålet om offentlig tilskudd til disse skolene i forbindelse med statsbudsjettet for 2007.» Bakgrunnen var at Hopen videregående skole, som er en skole for tidligere rusmisbrukere, trengte tilskudd til bygningsmessige investeringer. Komiteens intensjon var at vi skulle få en fullstendig og total gjennomgang i statsbudsjettet for 2007 for å finne en løsning for alle disse ni skolene, i tillegg til Hopen, som er godkjent etter bestemmelsene om særskilt skole for funksjonshemmede. Saksordføreren, Anna Ljunggren, gjorde en utmerket jobb for å samle komiteen om en god og praktisk løsning. I budsjettet for 2007 har ikke departementet kommet med noen helhetlig og fullstendig løsning i tråd med komitemerknadene. Jeg kan ikke sable ned statsråden for ikke å følge opp Stortingets merknader, for vedtaket som ble fattet i salen, i tillegg til departementets oppfølging, var at forslaget vedlegges protokollen. Men det setter det praktiske samarbeidet i komiteen på en prøve, for der er vi avhengige av muligheten til å finne gode og praktiske løsninger. Derfor har vi måttet ta opp forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet og Venstre, for å sikre departementets oppfølging. Jeg har imidlertid et lite håp om at statsråden i dag kan avklare at departementet likevel føler seg forpliktet til å følge opp i hvert fall enstemmige komitemerknader, selv om det ikke fattes konkrete vedtak. Da vil forslagsstillerne i hvert fall vurdere å gjøre om forslag nr. 2 til et oversendelsesforslag. Vi må drøfte det noe nærmere, på bakgrunn av de svarene som ble gitt i replikkvekslingen.