Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-06-16:
Narkotikaproblemene angår oss alle. De rammer mange mennesker, familier og deres nære omgivelser. I tillegg til de mange menneskelige tragediene og de sosiale og helsemessige skadevirkninger av misbruket skaper problemene utrygghet i hverdagen for folk flest. Det er viktig å holde fast ved målsettingen for narkotikapolitikken, det langsiktige overordnede politiske mål: å arbeide fram mot et samfunn fritt for misbruk. Denne politikken har bred støtte her i Stortinget og i befolkningen. Det er en målsetting som gir uttrykk for samfunnets samlede holdninger til narkotika. Visjonen om et narkotikafritt samfunn er et uttrykk for et positivt menneskesyn, om tillit, tro og optimisme. At vi ikke har lyktes med alt i narkotikabekjempelsen, må ikke føre til at vi forlater vår målsetting. Vi vil ha et samfunn hvor stoffmisbruk er uakseptabelt. Et sivilisert og humant samfunn kan ikke tillate at mennesker går til grunne uten å prøve å hindre det. Noen hevder at eksperimentering med narkotika skjer som et resultat av vår mulighet til det frie valg. Men når avhengigheten av stoff er der, er det ikke lenger et fritt valg, verken for den som er avhengig, for foreldre eller søsken, eller for de barna som har foreldre som er rusmisbrukere. Et samfunn skal legge til rette for at vi kan utfolde oss og ha personlig frihet for utvikling og vekst, men det er like naturlig for et demokratisk samfunn å begrense og bekjempe det som krenker friheten til enkeltmennesket og omgivelsene. Alle mennesker har rett til et verdig liv. Narkotikaproblemene er ikke bare et problem som berører den enkelte, det berører, som jeg var inne på, alle. Derfor må samfunnet sette noen grenser, ikke minst må foreldre ta ansvar, og familiene må styrkes. Det er viktig å ha kunnskap om hva som foregår i de ulike ungdomskulturer. Ungdom søker etter identitet og fellesskap, og det vil ofte stå sentralt i hvilke valg de gjør. Analysen fra Ungforsk fra midten av 1990-årene viser hvordan brukshyppigheten for rusmidler er påfallende parallell med høydepunkter og nedganger i ulike ungdomskulturelle bølger, og i denne kunnskapen ligger det et stort forebyggingspotensial. Ungdom deltar ikke bare i sine egne miljøer. Identitet og tilhørighet bygges opp på arenaer hvor vi alle deltar. Derfor er det et felles ansvar å danne motkulturer og bygge opp under holdninger mot rus og hindre tilgjengeligheten til illegale stoffer. Men minst like viktig er det å ta utgangspunkt i tiltak som bidrar til at barn og unge gis mulighet til å styrke sin identitet, selvtillit og evne til grensesetting og evne til å motstå det presset som er i mange ungdomsmiljøer. Betydelige menneskelige og økonomiske ressurser investeres i det forebyggende arbeidet i dag. Et sentralt virkemiddel er å ta vare på og styrke de rusfrie miljøene. Å forebygge rusmiddelbruk blant ungdom handler også om å skape gode oppvekstvilkår for barn og unge. Skal vi ha mulighet til å lykkes med det forebyggende arbeidet, må samarbeidet mellom de ulike etater styrkes og de ulike tiltak samordnes bedre. Tiltakene som allerede er etablert, må styrkes ytterligere – det være seg oppsøkende helseteam, Uteseksjonen eller de psykiatriske ungdomsteamene. Høyre ser i likhet med resten av komiteen nødvendigheten av å foreta en grundig gjennomgang av de behandlingstilbud som er tilgjengelige i dag, og se dem i forhold til nyere behandlingsprinsipper. De frivillige organisasjonene som Forbundet Mot Rusgift, Juvente, Ungdom Mot Narkotika og andre utgjør et verdifullt supplement til den offentlige innsatsen, og forholdene må legges bedre til rette slik at denne ressursen kan utnyttes enda bedre enn i dag. Skolen er en viktig arena for forebygging, økt kunnskap og holdningsskapende arbeid. Kameratstøtteordningen som er etablert ved noen av våre ungdomsskoler, er et positivt bidrag til et bedre og tryggere skolemiljø. Denne ordningen må videreutvikles og etableres der det er størst behov. Skolehelsetjenesten har som et av sine hovedsatsingsområder å forebygge psykososiale problemer, og forebygging av rusmiddelproblemer har en sentral plass i dette arbeidet. Når det gjelder de tyngste stoffmisbrukerne, har det vært en bekymringsfull utvikling de siste årene, med en økning i antall overdosedødsfall. Det var hjerteskjærende å lese om Hege i Aftenposten på lørdag. Hun døde av en overdose, bare 15 år gammel – sannsynligvis en overdose av det nye stoffet GHB, et stoff som tas raskt opp i kroppen, og som brytes raskt ned. Det er ikke det samme som ecstasy, men et beroligende og sløvende stoff som dreper raskt ved overdose. Det er skremmende – og det er et lovlig stoff! Jeg vil spørre sosialministeren: Hvorfor er ikke dette stoffet på listen over ulovlige stoffer? Men det er også positive tegn å spore. De første tre månedene i 1999 har det i Oslo vært en reduksjon i overdosedødsfall fra 1998-1999 på 38 pst. I samme periode var det en nedgang i overdoseutrykninger på 27 pst. Det er selvsagt for tidlig å si noe om hvorvidt denne utviklingen vil vare, og om det er det samme for resten av landet. Noe av årsaken til nedgangen kan være den debatten som har vært rundt overdosedødsfall, bedre helse- og omsorgstiltak og politiets beslag av store partier med heroin. Derfor må tiltak fra politi og tollvesen som kan svekke tilgjengeligheten av heroin, tiltak som kan imøtekomme behovet for omsorg og lavterskelhelsetjenester til de mest utsatte gruppene, fortsette. Samtidig gjelder det å unngå eller å begrense tiltak som kan styrke sprøyte- og kickkulturen blant stoffmisbrukerne. Sprøyterom er et slikt tiltak som Høyre er svært skeptisk til. Det vil kunne være med på å bryte ned den restriktive narkotikapolitikken, gjøre bruk enklere og i verste fall bidra i retning av legalisering. Det er Høyre sterk motstander av. Det finnes ingen enkle løsninger for den tyngste gruppen misbrukere. Problemene er svært sammensatte, og det er viktig at de kommunale og fylkeskommunale helse- og sosialtjenestene samarbeider og vurderer i hvert enkelt tilfelle hva som er den beste behandlingen. I noen tilfeller kan det være aktuelt å tilrettelegge individuelt tilpassede omsorgsopplegg fremfor behandlingsopplegg med mindre ambisiøse mål for rehabiliteringen. Det er viktig ikke å undervurdere de positive ressursene og de iboende utviklingsmuligheter hos den enkelte misbruker. Tilbudet om medikamentell behandling må være siste utvei. Metadonbehandling er ment å øke livskvaliteten blant de tyngste narkomane og å redusere antall overdosedødsfall. For at behandlingen skal lykkes, viser forskningen at metadonprogrammer med streng kontroll og tett oppfølging gir gode resultater, men der hvor kontrollen er dårlig og oppfølgingen mangler, blir også resultatet dårlig. Metadon løser ikke noen problemer i seg selv og fjerner heller ikke behovet for rus gjennom inntak av andre typer rusmidler. Derfor er det viktig å understreke at heller ikke metadon er en enkel løsning på de kompliserte misbrukproblemene. Medikamentell behandling må ikke bli et alternativ til behandling som har et rusfritt liv som mål. Det må være stor bredde i behandlingstilbudene til rusmiddelbrukerne. Vi er nå i ferd med å bygge ut et landsomfattende tilbud om metadonassistert rehabilitering. Men dette må ikke forsinke de andre tilbudene og opphold på institusjon eller kollektiv. Høyre er tilfreds med at Regjeringen i revidert budsjett har foreslått å bevilge midler til et prosjekt med buprenorfinbehandling. Høyre vil understreke at rammene rundt et slikt prosjekt må være like stramme som ved metadonassistert behandling, og ikke slik som Fremskrittspartiet har foreslått, å legge det ut til enkelte legegrupper. Skal tilbudet bli tilfredsstillende, bør det etableres fremdriftsplaner for metadonassistert behandling i hvert fylke slik at den enkelte misbruker, familie og behandlingsapparat får nødvendig informasjon om dette tilbudet. Misbrukere som bor på vernehjem, og som fyller kriteriene for denne behandlingen, må kunne få det uten å måtte flytte fra vernehjemmene. Oslo kommune har forelagt for departementet et prøveprosjekt med bruk av buprenorfin overfor misbrukere som kvalifiserer til metadonassistert behandling. Høyre ser positivt på et slikt prøveprosjekt og ber departementet legge til rette for at det kan gjennomføres. Problemene rundt overdoser er sammensatte. Derfor må problemene møtes med helhetlige tiltak, og hovedansvaret må ligge i Sosialdepartementet og ikke overføres til Helsedepartementet, slik Fremskrittspartiet har foreslått. Komiteen er enstemmig i sin innstilling og oppfordrer Regjeringen om å vurdere de forslag som foreligger. Forandringene skjer raskt og det krever en kontinuerlig oppfølging og evaluering av tiltak. Høyre har tillit til at Regjeringen følger opp de forslag Stortinget nå ber om. Det gjelder nå å opprettholde en høy og vedvarende beredskap fra politikere på alle nivå, fra frivillige organisasjoner og fra foreldre og enkeltpersoner for å motvirke narkotikamisbruk.