trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Fiskerinæringen har vært inne i en meget interessant utvikling og har også et betydelig potensial til videreutvikling – dette til tross for at vårt viktigste marked ikke omfattes av fiskerieksport generelt sett, men har spesialavtaler. Det at eksporten til EU har gått ned fra 76 pst. til 60 pst., trenger, som statsråden også sa, ikke bety at volumet har gått ned. Det kan også være en fordel at man sprer seg på flere markeder så lenge rammebetingelsene innenfor EU er slik de er i dag. Men det er klart det er viktig å vedlikeholde avtaler. Det er viktig å sikre stabile, forutsigbare rammevilkår, og jeg merket meg at statsråden sa at EØS-avtalen er dårlig egnet til å møte de utfordringene fiskerinæringen står overfor i fremtiden. Isolert sett har jeg ingen problemer med å se en del av de utfordringer og problemer som er knyttet til EØS-avtalen sett fra fiskerienes side. Samtidig er EØS-avtalen en helhetlig avtale hvor flere sektorer er inne i betraktning, og man må balansere mellom ulike hensyn. I dette tilfellet vil også jordbruksinteresser være koblet sammen med fiskeriinteresser, og man kjenner denne vanskelige, men likevel viktige balansegangen. Jeg vil derfor spørre statsråden om hvilke tiltak han ser for seg for å forbedre de rammevilkår som i dag er hjemlet innenfor EØS-avtalen, ettersom han karakteriserer denne avtalen som dårlig egnet. En ting er å fortsette dialogen om Protokoll 9, men med en slik karakteristikk trenger man åpenbart et mye kraftigere instrument. Så vil jeg også spørre litt om samarbeidet. Statsråden snakket om ressurssamarbeid. Jeg vil gjerne spørre: Hvilket samarbeid har man når det gjelder forurensning i Nordsjøen, og særlig i forhold til utslippene fra Sellafield?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-05-22:
Jeg har bare lyst til å gi fiskeriministeren det råd at han engasjerer seg noe sterkere i forhold til de alvorlige miljøtruslene som nå er i Nordsjøen, ikke bare når det gjelder radioaktivt avfall, men også på andre måter, men kanskje særlig når det gjelder faren for et problematisk utslipp av radioaktiv forurensning. Det at norsk sjømat har fått en så enestående posisjon i det europeiske markedet, og i andre markeder for øvrig, har jo også sammenheng med at norsk sjømat blir regnet for å være kvalitetsmessig meget god, trygg og sikker mat. Man må vel også se den betydelige eksportøkningen man har hatt den senere tid, på bakgrunn av de store problemer som det europeiske landbruket sliter med. Hvis vi på noen måte risikerer å sette dette viktige kvalitetsstempelet på norsk fiskerieksport over styr ved at vi ikke passer på når det er miljøtrusler som lurer, tror jeg at vi kan måtte streve lenge med å rette opp en slik situasjon. Etter min mening er det ikke bare miljøvernministeren og fiskeriministeren som bør engasjere seg i dette. Både utenriksministeren og nærings- og handelsministeren bør inngå i en slik samlet strategi og utøve et betydelig trykk på britiske myndigheter i denne for oss viktige saken. Helt til slutt – og jeg ser gjerne at statsråden svarer i den rekkefølge jeg stiller spørsmålene: Siden det har vært så mye spørsmål om hva en kan gjøre for å åpne det europeiske markedet mer, vil jeg gjerne høre hvordan statusen er når det gjelder å gjenåpne det store amerikanske markedet. Der hadde Norge en betydelig eksport, og det er et vesentlig potensial som ligger i eksport av norsk sjømat til Amerika, under forutsetning av at en kan gjenåpne dette markedet.
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-22:
I den nettopp avholdte European Song Contest havnet Norge på en god sisteplass, og det er kanskje noe symbolsk i at den låten vi stilte med, het «On my own»(munterhet i salen) (munterhet i salen) Saksordføreren la betydelig vekt på at Norges stilling i forhold til den europeiske integrasjonsprosess stiller store krav til Norge når det gjelder vår evne til å holde takt med de endringene som foregår i Europa. Det stiller langt større krav enn dersom vi hadde vært en del av beslutningsprosessene i EU. NHO har levert et innspill, «Mot en nasjonal Europastrategi», datert 9. mai, og i dette dokumentet påviser NHO at det er en påfallende sprik mellom den politikk som føres innad i Norge, særlig den økonomiske politikk, og det som skjer i Europa for øvrig. I NHOs konkurranseevnebarometer for år 2000 fremstår Norge som svakest av alle land i Europa på området marked. Vi mangler en norsk nasjonal indre markedsstrategi, sies det i rapporten. Det sies også: «I de siste årene har det skjedd en betydelig skatteskjerpelse for næringslivet her i landet. Norge går i motsatt retning av EU.» Det ville være interessant å høre saksordførerens syn, siden han representerer regjeringspartiet, på hvorvidt det i det hele tatt foregår noen tenkning i Regjeringen om sammenhengen mellom den politikk man fører innad i Norge, og ønsket om at Norge skal være på høyde med utviklingen i Europa. Poenget skjerpes jo lite grann ved at vi i dag har den eiendommelige situasjonen at utenriksministeren samtidig er partileder for regjeringspartiet. Regjeringen har tilsynelatende to tanker i hodet på samme tid, én som gjelder innenrikspolitikk, og én som gjelder utenrikspolitikk. Det er prisverdig med to tanker i hodet, forutsatt at de lar seg forene.
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-22:
Det er beroligende at tronskifter ikke finner sted i replikkordskifter. Det går fort i våre dager, både i innenrikspolitikken og i utenrikspolitikken. Og det er kanskje de færreste som husker at et av våre største partier for en tid tilbake gikk ut og proklamerte at det skulle bli et seriøst parti. Den slags er krevende prosesser. Det har jo bl.a. ført til at partiet ikke lenger er representert i utenrikskomiteen. Men ikke desto mindre hører det vel med til det å være et seriøst politisk parti å ha en utenrikspolitikk. Og Norges forhold til Europa lar seg vel ikke beskrive fullt så enkelt som representanten Hagen gjorde. Jeg oppfattet hans beskrivelse slik at utviklingen ute i Europa gir grunn til stor uro og bekymring. Derimot er Norges stilling meget tilfredsstillende og gir ikke grunn til en eneste bekymring. Ja, jeg hadde nesten følelsen av at i første del av hr. Hagens innlegg var tilfredsheten så stor at han nærmet seg å søke tilflukt på et sted i Trondheim som heter Tilfredshet kirkegård, og at man for Norges vedkommende kunne legge seg politisk til hvile der. Fullt så problemfritt er vel ikke Norges forhold til den europeiske utvikling. Derfor kunne jeg tenke meg å stille hr. Hagen et direkte spørsmål. Forholdet mellom NATO og EU utvikler seg meget hurtig, og vesentlige funksjoner som hittil har ligget i NATO-systemet, er på vei over i EU-systemet. Det har ført Norge inn i den originale posisjon at vil tilbyr oss å stille norske militære styrker til rådighet for felles EU-operasjoner som vedtas i organer hvor Norge ikke er medlem, og derfor ikke deltar i beslutningsprosessen. Finner hr. Hagen at dette er en ny utgave av nasjonal suverenitet, og mener han at denne nasjonale suverenitet også er fullt tilfredsstillende for Kongeriket Norge?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
Ingen er vel i tvil om hvilken oppfatning Arbeiderpartiets hovedtalsmann i dag har til selve EU-saken, og da snakker vi om medlemskap. En må kunne forvente at hovedtalsmannen for det parti som ønsker norsk medlemskap i EU, har en oppfatning av de mest fremtredende utviklingstrekk som EU står for i dag. Det dreier seg om EUs økende demokratiske underskudd, og det dreier seg også om det Einar Steensnæs var inne på, nemlig den utvikling som går i retning av en føderalistisk union. Og det er noe arrogant å avvise det med at meldingen ikke var ment som noe kommentarhefte, eller at Norge ikke er medlem av EU og derfor ikke skal avgjøre disse sakene. Forbundskansler Schröder har sagt at han ønsker en EU-regjering, fordi han har sett at EU nå overtar stadig mer av nasjonalstatenes oppgaver – felles valuta, felles lover, felles marked, felles militær styrke, bare for å nevne noen. Schröder har sett at EU trenger en politisk overbygning av den grunn. En debatt om dette kan ikke Arbeiderpartiets hovedtalsmann avvise ved å si at Norge ikke er medlem av EU, og ikke skal være med og bestemme dette. Så mitt spørsmål til Arbeiderpartiets hovedtalsmann er følgende: Hvis utviklingen i EU fortsetter å gå i samme føderalistiske retning, vil det i så fall kunne påvirke Arbeiderpartiets og hr. Blankenborgs syn på norsk medlemskap i EU? Det må det kunne gå an å svare på uten å si at meldingen ikke var ment å være noen katalog med EU-beskrivelse.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
Jeg er ikke helt sikker på om det var en meningsfelle som nå hadde ordet, men la gå med det. Engebretsen vil være med og ta æren for at Norge i dag står utenfor EU, og der kan vi iallfall bli enige. I spørsmålet om EU må det kunne gå an å ha en prinsipiell holdning. Hvis en i prinsippet er imot Romatraktaten, imot Maastricht-traktaten og imot Amsterdam-avtalen, må en trekke den politiske konklusjonen at dette er et unionsprosjekt som vi ikke ønsker å delta i. Det må en kunne ta på prinsipielt grunnlag. Og så er Engebretsen opptatt av WTO og Senterpartiets holdning til WTO. Senterpartiet var imot EØS-avtalen, men vi er beredt til å utnytte alle de muligheter som denne EØS-avtalen måtte innebære for Norge. Senterpartiet ønsket en WTO-avtale, fordi vi ønsket internasjonale kjøreregler når det gjelder internasjonal handel. Vi kunne tenke oss WTO-avtalen annerledes, men når vi har en WTO-avtale, er Senterpartiet innstilt på å bruke den for alt det den er verdt. Jeg hold på å si: Det skulle bare mangle! Det jeg har kritisert i den konkrete saken som Engebretsen reiste, er det faktum at Regjeringen nærmest forskutterer at dette er kompensasjonsforhandlinger som Norge vil komme dårlig ut av. Jeg har gjennom snart 30 år forhandlet en god del med Engebretsens parti, men jeg tror vi hadde kommet veldig dårlig ut av disse forhandlingene hvis vi skulle ha startet med å varsle til Arbeiderpartiet at her mener vi at vi har så dårlige kort på handa at resultatet er dømt til å bli dårlig for oss.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
Petersen mente at Senterpartiet har hatt en vellykket strategi hvis en ser tilbake. Jeg håper inderlig at den strategien vi har valgt, også skal gi politiske resultater når det gjelder EU-spørsmålet i tiden framover. Ellers synes jeg Petersen reiste et interessant spørsmål der han tok opp Carl I. Hagens innlegg på vegne av Fremskrittspartiet. Jeg må gjenta det jeg sa i min forrige replikk, at jeg er overrasket over at personer kan ha en så pragmatisk holdning til et så prinsipielt spørsmål som det å bli medlem av en union. Men det får vi ta opp med Carl I. Hagen. Jeg må også si at da jeg hørte Carl I. Hagens innlegg, fikk jeg faktisk inntrykk av, som Petersen, at her var det egentlig en «nei-mann» som snakket. Men så snart han ble konfrontert med konklusjonen på sitt innlegg, så var han på vill flukt, og det endte jo opp med at han fra Stortingets talerstol erklærte seg som tja-mann. Å bygge allianser med tja-partier ser ikke Senterpartiet som noen særlig aktuell strategi. Jeg har også avslutningsvis lyst til å si, fordi Steensnæs reiste spørsmål i sin replikk til Hagen om Hagen var beredt til å overta en ledig trone, at når Hagen så definitivt avviste at han var på jakt etter denne tronen, så følte jeg meg veldig beroliget på nei-sidens vegne.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
De målsettinger og virkemidler som meldingen skisserer for justissamarbeidet, tror jeg de aller fleste i denne salen vil være enig i. Det dreier seg om åpenhet, om demokrati og om en human asyl- og flyktningpolitikk. Spørsmålet er vel da hvordan våre samarbeidspartnere på justisområdet forholder seg til disse i og for seg høyverdige prinsippene. Under justis- og innenriksministrenes møte i Stockholm i februar kom det fram overraskende sterk kritikk mot flere av EU-landene. FNs høykommissær for flyktninger, høykommissæren for menneskerettigheter og generalsekretæren i FN kritiserte åpent EU-landenes asyl- og flyktningpolitikk og hevdet sågar at enkelte EU-land bryter reglene i Genèvekonvensjonen. Jeg vil spørre: Mener justisministeren at denne kritikken er berettiget? Og hvis justisministeren mener at denne kritikken er berettiget, hvordan forholder Norge seg til denne kritikken mot våre samarbeidspartnere på nettopp justisområdet?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
Mens Arbeiderpartiets hovedtalsmann i debatten i dag nærmest har gått som katten rundt den varme grøten når det gjelder Norges tilknytning til EU, har både statsministeren og særlig utenriksministeren vært prisverdig klare i sine uttalelser. Det innebærer at når Arbeiderpartiet og Regjeringen har sikret seg såkalt handlefrihet, er det ingen tvil om at det er handlefrihet til å kunne søke om medlemskap i neste periode det handler om. Det har også statsministeren bekreftet i sitt svar til Kjell Magne Bondevik. I debatten i dag har EUs utvikling i mer føderalistisk retning stått sentralt. Det dreier seg om den økonomiske og monetære union med felles valuta, det dreier seg om stadig flere felles lover, økt bruk av flertallsbeslutninger, felles marked og etter hvert også felles militære styrker. Jeg vil stille statsministeren et spørsmål som talsmannen for Arbeiderpartiet i dag ikke var villig til å svare på, og det lyder som følger: Hvilken betydning vil det få for Arbeiderpartiet og Regjeringens holdning til norsk EU-medlemskap hvis EUs utvikling i mer føderalistisk retning bare fortsetter? Jeg går ut fra at den norske statsministeren har en mening om et av de mest iøynefallende utviklingstrekk i EU i dag.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-05-22:
Fiskeriministeren var inne på konsekvensene for Norge, for norsk fiskerinæring, av den forestående utvidelsen av EU. Norge skal jo føre kompensasjonsforhandlinger med de land Norge har bilaterale avtaler med, og dette er kompensasjonsforhandlinger som er hjemlet i WTO-avtalen. Men både utenriksministeren og meldingen, og nå for så vidt også statsråden, varsler på en måte forhandlingsmotparten om at man føler at man har dårlige kort på hånden, og at man ikke har noen forventninger om at man skal kunne komme ut av forhandlingene med et godt resultat. Nå er det jo slik at WTO-avtalen er til for å brukes, og den hjemler som sagt slike forhandlinger. Og ikke nok med det, det heter faktisk at «i det store og hele» skal Norges forhandlingsvilkår, som det heter, ikke forverres som følge av nye avtaler. Mitt spørsmål til fiskeriministeren blir derfor følgende: Kan det være en fornuftig forhandlingsstrategi fra Norge og Regjeringens side å gå til slike kompensasjonsforhandlinger med en så defensiv holdning som vi her opplever – at man nærmest forskutterer et dårlig resultat? Eller er forklaringen kanskje så enkel at denne fatalismen først og fremst er beregnet på den norske opinionen, på de norske velgerne, for på denne måten å karakterisere den avtale og den tilknytning vi i dag har til EU?
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Det er jo slik at EØS-avtalen er et felles grunnlag for svært mange av oss her i salen. I så måte er det et slags minste felles multiplum. Det som er forskjellen på Kristelig Folkeparti og de øvrige partiene, er at for Kristelig Folkeparti er et minste felles multiplum selve idealet for vår politikk. Vi andre mener at det er den løsningen vi nå må ty til. Men det spørsmålet jeg har tenkt å reise overfor Steensnæs, er det som også Blankenborg stilte, og som Steensnæs ikke besvarte, nemlig om den kritikken Kristelig Folkepartis merknader innebærer når det gjelder det alleuropeiske perspektivet. Jeg er helt klart av den oppfatning at det er to organisasjoner på det europeiske kontinent som er hode og skuldre over alle andre når det gjelder betydning, og det er NATO og EU. Dette bekreftes jo av at nye demokratier søker seg nettopp dit. Nå er det slik at Kristelig Folkeparti stadig vekk snakker om det alleuropeiske perspektivet – også her – og påpeker det som en svakhet at det i meldingen er «manglende klarhet og vektlegging av de alleuropeiske samarbeidsorganisasjoner». De kritiserer endog meldingen for en mangel på «analysens klarhet», når man ikke kan skille mellom de reelle alleuropeiske fora og EU. Mine spørsmål til Steensnæs er: Denne kritikken han her fremfører, hvilke praktiske konsekvenser trekker han av det? Hvilke politiske grep som meldingen ikke påpeker, ønsker han å ta? Ja, kort sagt, er hans kritikk noe annet enn ord? Fører det til annen politikk, eller er det bare en slags unnskyldning for at han ikke ønsker å gå inn i det som er de virkelige tingene, nemlig fullt medlemskap i EU?
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke er helt sikker på om jeg fikk tak i poenget, men jeg tror det var omtrent som følger: Siden vi ikke kan være uenige om Europa-spørsmål, får vi ta en liten u-hjelpsdebatt i stedet. Og det er jeg i og for seg innforstått med at vi godt kan gjøre. Til det er det å si at vi har hatt altfor rigide skiller i forhold til hvordan vi kan bruke pengene våre. Jeg synes det har vært urimelig at det ikke har vært mulig å bruke norske midler i f.eks. Nordvest-Russland fordi de tilfeldigvis har vært tilgjengelig på et annet budsjett som ikke har vært akseptert av DAC. Det er vi uenige om. Jeg mener at det hadde vært rimelig å bruke dem, og derfor er jeg villig til å se tingene i en større sammenheng enn den rigide regnskapsføringen som enkelte synes er viktig. Når det så gjelder spørsmålet om engasjement i den tredje verden, er det vel få i denne sal som har stått så mye på for et åpent, liberalt handelsregime som Høyre, og for spørsmålet om demokratiske, markedsøkonomiske reformer. Jeg mener meget bestemt at en utvikling i den tredje verden i meget stor grad er avhengig av at nettopp disse to komponentene kommer på plass. Særlig en åpen, rettferdig verdenshandel tror jeg er svært viktig – mye viktigere enn selve bevilgningsspørsmålet. Det er noe forunderlig ved norsk debatt, nemlig at man tror man kan måle engasjementet i den tredje verden i det antall kroner man bevilger. Men hvis man først konsentrerer seg om antall kroner, vil man jo se at det u-hjelpsbudsjettet som Høyre stiller opp med, også står seg meget godt i internasjonal sammenheng for dem som ønsker å ha høye bevilgninger. Derfor er dette for oss et viktig virkemiddel, men det må altså gå sammen med de øvrige og viktigere komponenter. Så realiteten er: Dette går veldig bra i hop.
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Jeg må vel si at jeg tror vi skal holde fast ved at det er NATO og EU som er de to aller viktigste samarbeidsorganene på det europeiske kontinent. Det er i grunnen den erkjennelsen som jeg synes det er viktig å få understreket her. Jeg er ikke uenig med Steensnæs i at de øvrige organisasjoner også kan spille en rolle og vil ha en betydning. I den tidlige fasen av Kosovo-konflikten hadde jo også OSSE en betydning, selv om det var EU som kom inn da konflikten skulle ryddes ut, som Steensnæs sikkert husker. Jeg sier derfor ikke at det ikke har betydning. Mitt poeng er bare at jeg vil advare Kristelig Folkeparti mot nærmest å fremstille det som en form for alternativ til det som er den virkelige tingen. Men det som er det interessante, er nettopp det Steensnæs påpeker, at Regjeringen ikke har noe ytterligere politikkgrep å foreslå. Jeg har for så vidt ikke i den sammenheng heller noe ytterligere politikkgrep å foreslå. Men det som er poenget her, er at Steensnæs, som da mener at Regjeringen ikke har vært gode nok i sine analyser på dette området, heller ikke har noe å foreslå. Ja, han spør jo til og med meg om hva jeg synes han skulle foreslå! Det tror jeg kanskje er uttrykk for den situasjonen vi står oppe i.
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Det demokratiske svar på dette spørsmålet er norsk medlemskap i EU. Vi var veldig tydelige da vi vedtok EØS-avtalen – Høyre pekte på at her hadde vi et problem som altså har én fullgod løsning, og det er norsk medlemskap. Det er da Norge er full deltaker i dette samarbeidet. At det i ethvert samarbeid er en ta og gi-situasjon, at man ikke alltid er i flertall, er en sak som prinsipielt oppstår i alle demokratiske organer, men det er ikke et argument for at dette ikke er demokratisk. Der problemet oppstår, er når vi ikke er fulle deltakere i prosessen, og Høyre var som eneste parti helt tydelig på det da vi vedtok EØS-avtalen i sin tid. Jeg brukte ikke uttrykket «svært problematisk» for demokratiet. Jeg snakket om «det demokratiske underskuddet», og jeg mente nettopp det jeg nå har beskrevet. Så er det viktig å holde fast ved at dette har gått veldig bra. EØS-avtalen er helt ukontroversiell i norsk politikk, simpelthen fordi det vi har fått av regelverk gjennom EØS-avtalen, fungerer godt i det norske samfunn. Alle er ikke enige i alt, men slik er det heller ikke i de beslutningene som Stortinget fatter. Dette er uttrykk for at vi er to veldig like systemer. Det må jo være et tankekors nettopp for John Dale at utviklingen gjennom de siste seks årene har tatt fullstendig knekken på denne ideen om et annerledesland. Det er et begrep som har gått praktisk talt ut av norsk politisk vokabular, med unntak av noen små enklaver som ligger igjen. Men realiteten er at dette går veldig bra og har gått fint i praksis fordi vi er like systemer. Og burde vi ikke da slutte å ha dette angstbiterske forhold til det der ute og heller ha større ambisjoner på den norske nasjonens vegne og si at ja, i dette skal vi delta?
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Jakobsen og jeg er fullstendig og prinsipielt uenige om europaspørsmålene, men det forhindrer meg ikke fra å gratulere ham med en vellykket strategi over mange, mange år. Fra et nei-synspunkt har Jakobsen helt åpenbart nådd frem med sin strategi, og et viktig element i denne strategien har nettopp vært å bygge allianser. Nå har vi tidligere i debatten i dag sett og hørt at Carl I. Hagen fortsetter sin glideflukt i retning nei-siden. Han refererte landsmøtevedtaket, han har i dag fremmet forslag til votering i salen, og ikke minst var hans innlegg et sterkt euroskeptisk innlegg. Mitt spørsmål til Jakobsen er: Hvilke muligheter ser han for alliansebygging etter i dag å ha observert Carl I. Hagen?
Jan Petersen (Høyre), 2001-05-22:
Av de to enkle synspunkter statsministeren nevnte, er det bare ett av dem, nemlig at man ikke skal søke, som forfektes med noe tyngde. Selv om han ikke sier at vi skal søke i neste periode, er det allikevel mulig å ha en visjon. Høyre har en visjon om hvor Norge bør plasseres. Når det er tid for å virkeliggjøre den, det er noe annet. Dette er imidlertid ikke mitt spørsmål. Mitt spørsmål dreier seg om vår forankring i det atlantiske fellesskap. Norge er jo svært avhengig av at de transatlantiske relasjoner er gode, og det er mer enn nok av konfliktstoff over Atlanteren som dekker hele skalaen fra rent militære spørsmål og sikkerhetspolitiske spørsmål til handelspolitiske spørsmål og andre. Det er to tunge aktører i det atlantiske fellesskapet. Det er USA og EU som mer og mer setter tonen på europeisk side. Og det er vel ikke urimelig å si at for amerikanerne er Europa og EU langt på vei synonyme begreper. Det er imidlertid et stort problem for Norge, for det betyr at de transatlantiske forbindelser fra europeisk side skapes av en enhet hvor vi ikke har innflytelse, og hvor vi ikke er medlem. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hva mener han vi kan gjøre med dette? Finnes det i det hele tatt noen fullgod løsning på dette dilemmaet, eller er det slik at vi må erkjenne at slike fullgode løsninger ikke finnes?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Høyre har gitt sin fulle støtte til den handlingsplanen som Regjeringen har lagt fram for å styrke kontakten med søkerlandene i Sentral- og Øst-Europa – våre nærmeste naboer, vårt grannelag så å si – både for å bidra til en sosial og politisk utvikling, og for å kvalifisere dem til medlemskap. Nå er imidlertid problemet med Høyre at de ønsker å finansiere denne støtten til nærområdene ved å skjære ned på bistand til de aller fattigste landene. Mener representanten Petersen at dette er riktig, også hvis vi ser på den globale situasjonen? Det paradoksale for Høyre må i denne sammenhengen dessuten være at dette bryter med den rollen som EU nå har globalt, ikke minst når det gjelder bistand og handel og konfliktløsning i det internasjonale samfunnet. EU er i dag kanskje den viktigste utenrikspolitiske aktør i verden og var nå bl.a. vertskap for den store FN-konferansen om de minst utviklede land. Det var også EU som satte i verk en plan og sendte representanter til Nord-Korea da Bush-administrasjonen la inn årene i forhold til forhandlingene om en atomavtale. Er det slik at Høyres tilbakeholdenhet, for å si det litt forsiktig, når det gjelder støtte til de fattigste land og når det gjelder en global utjamning, henger sammen med den rollen som EU nå har tiltatt seg?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
La meg først for ordens skyld få understreke, slik Blankenborg også gjorde, at Arbeiderpartiet vil bygge samarbeidet med EU på et mellomstatlig grunnlag, hvor selvfølgelig EØS-avtalen er en hjørnestein i det arbeidet. Så er det viktig at vi fører en aktiv Europa-politikk for å fremme våre interesser, naturligvis, men også, slik representanten Rugtvedt understreker, for å bidra til å utvikle verdier som solidaritet, demokrati etc. Det er også vårt europeiske ansvar. Og som en del av det arbeidet har vi støttet de nye søkerlandenes vei mot fellesskapet, og det har det tilsynelatende vært tverrpolitisk enighet om i salen. Derfor er det også satt av 169 mill. kr til en handlingsplan for å styrke kontakten med de nye søkerlandene, bidra til en positiv, sosial og politisk utvikling, og selvfølgelig kvalifisere dem for EU-medlemskap. Det er Polen og de baltiske land som har hovedprioritet i den sammenhengen, der nettopp viktige innsatsområder som demokrati, miljø, justis og forskning inngår – altså verdier og idealer som også representanten Rugtvedt var innom i sitt innlegg. I utenriksdebatten tidligere i vår var SV noe uklar i sin holdning både til utvidelsen og ikke minst til Norges samarbeidsopplegg i forhold til Sentral- og Øst-Europa. Jeg vil derfor gjenta det spørsmålet jeg også stilte da, og som flere stilte, om SVs syn på medlemskap i EU for de nye søkerlandene, og på vårt bidrag til å kvalifisere dem for EU-medlemskap.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Jeg synes Sponheim hadde et interessant innlegg, realistisk, med praktiske løsninger, en konstruktiv tilnærming til Europa-politikken og ikke minst en erkjennelse av at det er enighet om det aller meste i vårt forhold til Europa. Likevel er det ett punkt jeg gjerne vil ta opp med ham. Det dreier seg om den adgangen som hvert enkelt EFTA-land har til å motsette seg at nytt regelverk innenfor EØS-avtalens område blir gjort gjeldende for EFTA-området, altså det som Steensnæs tidligere i dag kalte reservasjonsretten, og som vi vanligvis kaller vetoretten – det som da vil bety at hvis vi legger ned veto, vil det vetoet også gjelde for Island og Liechtenstein. Steensnæs var veldig kategorisk i sitt innlegg i dag. Han sa – hvis jeg husker ham riktig – at reservasjonsretten er en fremforhandlet rett for å brukes. Senterpartiet var enda klarere. Jakobsen sa at vetoretten er til for å brukes. Det ser ut til at det er litt ulike oppfatninger om dette blant sentrumskameratene. Selv om Venstre i innstillingen står sammen med de øvrige sentrumskameratene om å mene at Norge må benytte sin vetorett, sa like fullt Venstres parlamentariske leder, Gunnar Kvassheim, til Dagbladet den 4. januar 2000 – da var de kanskje i en litt annen posisjon: «Flere EU-motstandere opererer med veto som det reneste kick. Det vil jeg advare mot. Vi trenger å være løsningsorientert når vi etter hvert skal behandle en lang rekke veldig viktige direktiver.» Det var bl.a. matsminkedirektivet som var tema i forbindelse med den uttalelsen. Jeg vil spørre Sponheim hva som er Venstres holdning og syn på hvordan vetoretten skal brukes, og hvor mye den skal brukes.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
La meg på bakgrunn av det svaret som representanten Sponheim gav undertegnede om vetoretten, igjen få understreke at jeg synes Venstre fortsatt har et veldig konstruktivt forhold til Norges forhold til Europa, i erkjennelse av at vi har behov for en aktiv Europa-politikk, og ikke minst i erkjennelse av at EØS-avtalen er skjør, og at den er basisen for vårt forhold til EU, i tillegg til en rekke andre avtaler som EØS-avtalen ikke dekker. Jeg har imidlertid nå et spørsmål som dreier seg om EØS-avtalen og søkerlandenes inntreden i fellesskapet, og dermed også de problemene som vi kan forvente når det gjelder norsk fiskeeksport til land som vi i dag har en veldig god avtale med, ikke minst gjelder det Polen. I innstillingen er også Venstre med på en merknad – og det sies flere steder i innstillingen – der man mener at ved inntak av andre nye medlemsland i EU vil Norge ha «krav på kompensatoriske tiltak som øker de tollfrie kvoter til EU eller reduserer tollsatsene». Så sier man videre: «Disse medlemmer viser til at grunnlaget for dette kravet ligger i WTO-regelverket, nærmere bestemt i GATT-avtalen av 1994, artikkel XXIV.» Jeg må spørre Sponheim: Hva mener Venstre og sentrumskameratene med å skrive at de her skal bruke WTO-avtalen i forhold til EØS-avtalen og mot EU i forbindelse med en EU-utvidelse?
John Dale (Senterpartiet), 2001-05-22:
Representanten Jan Petersen er leiar for eit parti som støttar EØS-avtalen, men som samtidig klart ser at denne typen avtale er svært problematisk for det norske demokratiet. Det er i det minste opplyftande å kunna konstatera det. Store delar av norsk lovgiving vert gjennom EØS-avtalen flytta ut av landet. Det er eit faktum. Men denne tilstanden vert jo ikkje betre, den vert verre dersom Noreg seier ja til EU-medlemskap. Det er heilt opplagt. Då vil Noreg verta underlagt ein endå større del av EUs politikk, og det demokratiske underskotet vil auka. Same kva måte representanten Petersen stiller spørsmålet på, rokkar han ikkje ved sjølve problemet. Så spørsmålet mitt vert: Korleis føresteller representanten Petersen seg at problemet kan verta løyst på demokratisk vis i EU og også i forholdet mellom EU og Noreg?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-22:
Jeg har ingen ambisjoner om å delta i noen konkurranse om eventuelle ledige troner. Jeg har mer enn nok med å stelle med det jeg steller med for tiden. Når det gjelder Fremskrittspartiets standpunkt, skal jeg lese fra vårt partiprogram: «Fremskrittspartiet tar til etterretning at det norske folk har sagt nei til norsk medlemskap i EU. Dersom Norge på ny skal søke om medlemskap, må det først avholdes folkeavstemning om hvorvidt slik søknad skal sendes. En slik folkeavstemning er ikke aktuell med mindre det finner sted markante meningsendringer i den norske folkeopinionen. Fremskrittspartiet mener at det ikke er skjedd noen slik tydelig og varig holdningsendring i opinionen, og da må det norske folks nei til EU-medlemskap fra 1994 respekteres. En ny EU-kamp nå vil kun bidra til å splitte nasjonen og lamme det politiske arbeidet for å bedre forholdene for folk flest i Norge. Fremskrittspartiet vil stille sine folkevalgte fritt i forbindelse med å arbeide for både Ja- og Nei-siden. Fremskrittspartiet vil naturligvis stemme samlet for den avgjørelsen som folket gjennom en eventuell ny folkeavstemning vil foreta.» Fremskrittspartiet har altså verken noe nei- eller ja-standpunkt. Vi stiller våre folkevalgte representanter og alle andre i partiet fritt. Det skyldes at vi stiller til valg til Stortinget for i realiteten å være med på å fatte avgjørelser i denne sal. Spørsmålet om et eventuelt medlemskap skal ikke avgjøres av denne sal, det skal avgjøres av folket i folkeavstemning. Det er årsaken til dette. Vi har i tillegg drøftet og vurdert situasjonen, og vi kan ikke se at det er noen som helst grunn til å åpne opp for en ny debatt om medlemskap og folkeavstemning i neste stortingsperiode. Vi har fremmet forslag om dette fordi det har vært en stor grad av debatt i det norske folk, og man er ikke helt sikre på hva Arbeiderpartiet egentlig mener for tiden. Derfor synes vi det kunne vært greit å få slått dette fast gjennom en votering over det forslaget vi har fremsatt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-22:
La meg først si at jeg ikke går god for den fortolkning av mitt innlegg som Inge Lønning nå presenterte. Jeg påpekte enkelte trekk ved integrasjonsprosessen som jeg synes er noe bekymringsfull, men det betyr ikke at jeg tror det er store problemer, og at jeg er bekymret over Europa. Jeg ser også utfordringer for Norge, men vårt system for å løse disse innen rammene av EØS-avtalen og gjennom andre avtaler med EU er tilfredsstillende, slik vi ser det i dag. Der er det ikke noen store problemer, men jeg nevnte bearbeidede fiskeprodukter, og det er selvsagt også enkelte andre. Når det gjelder NATO og EU, understreket jeg at det først og fremst er NATO vi ønsker å forholde oss til og styrke og ha et godt forhold til, særlig til vår største allierte, USA. Det er klart at når Norge eventuelt, som vi har gjort, velger å være med med tropper og styrker, er det en avgjørelse som Norge på fritt grunnlag treffer hver gang. Skal vi sende norske tropper til operasjoner i utlandet, enten det er NATO- eller EU-ledede, er det Det norske storting som treffer slike avgjørelser, og da har vi selvsagt vår suverenitet. Men vi har kommet til at fra tid til annen vil det være en fornuftig måte å bidra på. Vi er fullt klar over at i mange sammenhenger vil det være fornuftig av Norge å være med nettopp for å sørge for at interessen for å opprettholde EØS-avtalen fra EUs side skal være til stede. Men jeg ser heller ikke her de store problemene, for vi velger jo selv hva vi vil gjøre på disse områdene.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-22:
Jeg tror ikke representanten Gundersen kan ha hørt etter da jeg leste fra Fremskrittspartiets program som omhandler disse tingene. Jeg tror ikke det er noen meningsforskjell mellom Fremskrittspartiets program og hr. Gundersen. Det må i tilfelle ha skjedd en endring hos hr. Gundersen, i og med at han selv har vært med på å skrive akkurat denne delen og muligens er hovedforfatteren bak det. Her må han ha vært totalt borte når det gjelder å høre etter. Vi er for at før en eventuell søknad skal sendes, skal det være en folkeavstemning. Men vi ser ikke i det hele tatt noe behov for dette i de kommende årene. Det har vi sagt for lenge siden. Det er den samme situasjonen som det har vært en god stund. Så hevder hr. Gundersen at jeg er blitt en nei-mann. Det har ikke jeg sagt noe om. Jeg har sagt at jeg er en tja-mann. I dag er det slik at spørsmålet om EU-medlemskap ikke er noen aktuell debatt, og da behøver man ikke gå inn og granske hjerter og nyrer med hensyn til hva man ville ha gjort hvis det hadde vært en debatt. Det er altfor omfattende. Så det er ikke riktig. Jeg er en tja-mann, mens jeg tidligere har vært en 60-40 pst. ja-mann. Nå er jeg en 50-50 pst. tja-mann, fordi det ikke er en aktuell problemstilling. Så får vi se den dagen det eventuelt er noen her i salen som fremmer et forslag om at det skal avholdes folkeavstemning over om vi skal søke. Vi kan ikke se at det er noe behov for det i de neste fire år, og at det er en sak som hører hjemme i den debatten som fortsetter fremover til den 10. september.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2001-05-22:
På Fremskrittspartiets landsmøte i Tønsberg i 1992 var det norsk EU-medlemskap som var den store saken. Partiet nedsatte et utvalg som endte med et flertall for at man skulle programfeste norsk medlemskap. Et mindretall, anført av meg, gikk inn for at Fremskrittspartiet fortsatt skulle stille seg nøytral i påvente av en folkeavstemning. Partiets formann telte på knappene helt til natten før avstemningen, men det endte med at han holdt et kraftig innlegg for EU-medlemskap. For meg som utenrikspolitisk talsmann var det et nederlag. Jeg registrerer nå at Carl I. Hagen har forandret sitt standpunkt og er blitt nei-mann. Men det som forbauser meg lite grann, er at han tydeligvis også sier nei til en ny folkeavstemning. Vi har programfestet i Fremskrittspartiet i sin tid at folkeavstemning er den form for demokrati vi respekterer og støtter oss på, et mer direkte enn et representativt demokrati. Betyr det da at hvis det skjer store forandringer i løpet av de kommende fire år, en vesentlig endring i folkeopinionen, vil Fremskrittspartiet motarbeide at det blir holdt en ny folkeavstemning om dette spørsmål, eller betyr det rett og slett at partiet heller ikke vil respektere en slik folkeavstemning? Det kan jo faktisk tyde på det når vi ikke skal søke om medlemskap.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-22:
Representanten Jakobsen og jeg har samme holdning til norsk medlemskap. Forskjellen ligger i at min holdning til medlemskap – at jeg mener det ikke er en gunstig ting å gi seg i kast med – er situasjonsbestemt. Jakobsens holdning til norsk medlemskap i EU er av mer prinsipiell karakter. Vi er også uenige når det gjelder EØS-avtalen, ved at jeg er for den, mens Jakobsen er imot den. Men vi har også ulik oppfatning om EØS-avtalens fundament og innhold, ved at Jakobsen antakelig oppfatter dette som en rent juridisk avtale, mens jeg mener at den ikke bare er juridisk, ja ikke engang først og fremst juridisk, men det er et politisk redskap vi har med å gjøre her, og det gjør at når man forholder seg til EØS-avtalen, må man ta det i betraktning. Vi har begge to bidratt til at vi står utenfor EU, og allikevel har man nå en situasjon hvor man diskuterer hvordan EU utvikler seg. Flere av sentrumspartiene og ikke minst representanten Jakobsen har tatt opp dette med hvordan EU utvikler seg, og mener at vi er berettiget til å diskutere innholdet i EU. Noe av situasjonen ved at vi har valgt å stå utenfor, er at vi altså ikke er meningsberettiget med hensyn til hvordan EU utvikler seg. Men denne debatten dreier seg om at vi må se hva som skjer, og forholde oss til det. Det bør være vår debatt. Så vil jeg til slutt få lov til å stille et spørsmål til representanten Jakobsen. Vi registrerer nå at Senterpartiet er stor tilhenger av WTO som en organisasjon som kan brukes, og da i særlig grad med hensyn til kompensasjon for vår fiskeeksport når nye land blir medlem av EU. Og jeg må spørre: Er det slik at Senterpartiet mener at WTO er et redskap for økt frihandel over landegrensene, eller er dette begrenset til norsk eksport?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-22:
Jeg går ut fra at representanten Marit Nybakk har lest innstillingen og SVs merknad der. Der er det en ganske fyldig omtale av vårt syn på utvidelsesprosessen, og vårt syn på Norges forhold til søkerlandene, så det burde ikke være noe særlig uklarhet lenger om det. Men det som er viktig for oss, er om EU skal utvides. Det er et forhold mellom søkerlandene og EU, og det er et forhold mellom regjeringene i søkerlandene og befolkningen der. Vi må jo ha full respekt for at det kanskje kan tenkes at det blir nei i enkelte av disse søkerlandene. Men det som er viktig for oss, er at Norge både skal bidra til å bygge demokrati, bygge velferdssamfunn, og vi skal bidra til å heve miljøstandarden i alle de landene som søker medlemskap i EU. Det skal vi gjøre ut fra at vi har muligheten til å gi en håndsrekning, og det er viktig for samarbeidet i Europa, og vi skal gjøre det uavhengig av søkerprosessen. Men vi bidrar også gjerne i søkerprosessen for de landene som ønsker seg inn i EU, og vi har respekt for at befolkningen i søkerlandene kan velge å si ja til EU-medlemskap. Vi har også sagt at det skal bli interessant å se hvilken effekt utvidelsen av EU har på selve utviklingen i EU. Det kan virke positivt som en motkraft mot den sterke tendensen til å bygge en politisk union, at EU består av flere og veldig forskjellige medlemsland. Og akkurat det siste vil det også være veldig interessant om Arbeiderpartiet klarere hadde tonet flagg på, hvilket syn en har på utviklingen av en politisk union i EU, og hvordan en ser på forholdet mellom utvidelse i bredde og utvidelse i dybde i EU-samarbeidet.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-22:
Dersom det fortsatt hersker usikkerhet om SVs holdning til handlingsplanen for søkerlandene, så vil jeg bare bekrefte at SV støtter den handlingsplanen, og vi støtter at Norge skal bidra for de landene som velger å søke medlemskap i EU. Når det gjelder dette forholdet mellom utvikling i bredde eller dybde i EU, så er det nok riktig som representanten Steensnæs sier, at SV mener å uttrykke et håp om at utvidelse i bredde kan føre til at en demper iveren etter å utvikle en sterk politisk union. Vi mener at det er uklokt av EU å ville gå mot en politisk union, bl.a. på bakgrunn av den veldig dårlige folkelige forankringen som EU-prosjektet lider under, og at det er et viktig argument for at de bør bremse opp den utviklingen. Så er det ingen av oss i dag som kan si hvordan dette vil gå. Men det må være mulig også for SV å peke på noen mulige positive utviklingstrekk, samtidig som jeg ser representanten Steensnæs sitt poeng, nemlig at EU pr. i dag har valgt å bygge en politisk union og gjort beslutninger for å legge til rette for utvidelsen, som innebærer at den har forsterket utviklingen mot politisk union. Denne utviklingen kan snu, men det gjenstår å følge utviklingen for å se om det skjer.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-22:
Når representanten Siri Frost Sterri spør om SV er enig i at det er viktig at landene i den tidligere østblokken trekkes inn i europeisk samarbeid, ville det være svært, svært underlig om vi svarte nei på det. Selvsagt er vi tilhengere av at alle landene i Europa skal trekkes med i samarbeid. Og vi vil understreke at samarbeidet ikke bare dreier seg om EU, det dreier seg også om disse alleuropeiske organisasjonene som vi har hatt ganske mange runder om tidligere i dag. Vi mener det er viktig at disse landene trekkes med i handel. Derfor har vi skrevet i innstillingen: «Dersom utvidelsesprosessen for enkelte land tar svært lang tid, eller dersom enkelte søkerland likevel blir stående utenfor EU, bør Norge vurdere å invitere disse landene med i frihandelsordninger, f.eks. i EFTA.» Det er det som ligger i dette med medlemskap i EFTA. Når det gjelder holdningen til EØS-avtalen, om den er bedre enn et EU-medlemskap, vil jeg minne om at representanten Jan Petersen tidligere i dag har slått fast at EØS-avtalen har drept tanken om et annerledesland. For SV er ikke tanken om en annerledes politikk død. Vi oppfatter det slik at Norge, med den posisjonen vi har i dag, har en handlefrihet som innebærer at vi f.eks. kan velge en mer offensiv miljøpolitikk enn landene i Europa. Vi har tross alt større handlefrihet til å velge annerledes når det gjelder miljøpolitikk, til å velge annerledes når det gjelder forbrukerpolitikk, når vi står utenfor EU – til tross for at EØS-avtalen legger de sterke bindingene på oss som den gjør. Men vi mener at det er mulig også innenfor EØS-avtalen å ta i bruk reservasjonsretten, å kunne gå foran som et eksempel på at det går an å velge annerledes enn det EU-landene gjør.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-05-22:
Jeg vil holde meg innenfor det samme området, nemlig SVs holdning til de nye søkerlandene til EU. Det er ganske interessant å registrere i innstillingen, der SV har merknader sammen med Senterpartiet, at de er svært både tydelige og kritiske når det gjelder EØS-avtalen, som EU og bl.a. Norge har inngått, men der de allikevel konkluderer med at et EU-medlemskap er verre for Norge enn den EØS-avtalen vi har. Men så er det at de går over til å bli svært utydelige, nemlig i forhold til de tolv søkerlandene til EU. Jeg merket meg at Lisbet Rugtvedt understreket at SV mener at utvidelsesspørsmålet først og fremst er en sak mellom EU og søkerlandene. Men de er ikke fremmed for å – jeg holdt på å si – tilby alternativt medlemskap i EFTA, selv om de nye demokratiene har gjort det svært tydelig at det ikke er aktuelt for deres del. Jeg har lyst til – for nå å få avklart hvordan SV stiller seg politisk – å spørre direkte: Ser SV det som viktig at de nye demokratiene i øst integreres i europeiske samarbeidsstrukturer og får del i EU-markedet på likefot med medlemslandene? Mener SV det er viktig at EU arbeider for å samle Europa og fjerne nye økonomiske og sosiale skillelinjer i Europa? Mener SV at utvidelsen faktisk også kan være i Norges interesse?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-05-22:
Jeg merket meg også at innlegget fra Sponheim var preget av en stor grad av pragmatisme, selv om jeg nok må innrømme at jeg ikke helt fikk tak i på alle områder hva Venstre egentlig mener. Men det er nå så. Nå skriver de i innstillingen sammen med Kristelig Folkeparti – og Sponheim gjentok i innlegget sitt her i sted – at viktige nasjonale og demokratiske hensyn sikres ved å stå utenfor EU-samarbeidet. Jeg kan bare vise til hva også partileder Jan Petersen sa i sitt innlegg i dag, nemlig at Norge er med i samarbeidet i EU for hva det er verdt. Han nevnte alle de ulike områdene hvor vi samarbeider, og det betyr at vi er med i et samarbeid på de fleste politikkområder, så nær som på landbruksområdet. Det jeg lurer litt på, er: Hvilke eksempler kan Sponheim vise til på at demokratiet vårt ville vært svekket dersom vi var medlemmer av EU? Grunnen til at jeg spør, er at Høyre for sin del faktisk – jeg holdt på si – tvert imot er bekymret over den mangel på reell innflytelse Norge har i det tette EU-samarbeidet vi er med på, og mener at det representerer et langt større demokratiproblem for Norge enn det at vi ikke er medlem. Så hvis Sponheim nå kan gi eksempler på hva vi sikrer rent demokratisk ved vårt utenforskap, skulle det vært interessant å få rede på.
Lars Sponheim (Venstre), 2001-05-22:
Jeg vil først få gi uttrykk for at det sitatet fra representanten Gunnar Kvassheim kunne jeg godt ha gjentatt i dag. Den såkalte vetoretten, som selvsagt ikke er noen vetorett – så mye makt har vi ikke – men muligheten til å holde Norge utenfor regelutviklingen, bør vi bruke i ytterste fall, og det er fra Venstres synspunkt definitivt ikke ønskelig at den brukes. Men det kan oppstå situasjoner hvor vi mener det vil være rett, hvor det er direkte skadelig, f.eks. for folkehelsen, om vi ikke styrer norsk regelutvikling i en annen retning. Derfor står vi selvsagt bak det som sies i innstillingen i dag, at i gitte situasjoner mener vi det er riktig å bruke denne reservasjonsretten. Det er fra vår side helt åpenbart ikke noe ønske om å rope på denne adgangen for på noe vis å underminere eller skade EØS-avtalen. Det er i så fall beklagelig hvis det i noen tilfeller måtte være nødvendig å bruke reservasjonsretten. Men det kan være situasjoner hvor de skadene tross alt er mindre enn de skadene som kan oppstå hvis vi på noen områder må iverksette regelverk som f.eks. direkte er til skade for folkehelsen eller for miljøet. Det vil jeg tro også er den tilnærming som Venstre vil møte med i spørsmålene om bruk av reservasjonsadgangen framover.
Lars Sponheim (Venstre), 2001-05-22:
Vi er en ung stat, og for de av oss som stod på nei-siden i EU-kampen i 1994, var det viktig å legge vekt på at den formelle posisjon som Stortinget, vårt parlament, har til å ha et siste ord når det gjelder lover og vedtak for landet, var det viktig å hegne om. Det er det store prinsipielle skillet mellom det å stå for et nei-standpunkt med en demokratisk begrunnelse og en folkestyrebegrunnelse, og det kanskje å ha en mer og annerledes tilpasning til dette. Jeg aksepterer at det fins andre tilnærminger, som jeg vet Høyre bruker i disse spørsmålene, hvor det er riktig å flytte seg ut av parlamentets siste ord-makt til de instanser som reelt sett fanger mange vedtak, som vi allikevel må ta innover oss, slik vi opplever gjennom EØS-avtalen. Men for en ung nasjon som vår opplever vi i Venstre det som viktig nettopp å ha denne formelle makt knyttet til parlamentet, og at samarbeid med andre land er bygd på mellomstatlig samarbeid. Historien om denne tid – om folkeavstemningen i 1994 og utviklingen etterpå – skal om noen tiår skrives, og det får vi håpe at mange av oss skal få oppleve. Når det gjelder det en da kan se tilbake på med hensyn til utviklingen i Europa, er jeg ganske sikker på at historien kommer til å si – enten Norge på det tidspunkt måtte være medlem av EU eller ikke, eller om EU har gått i en helt annen retning enn noen er i stand til å forutsi i dag – at det valg det norske folk gjorde i 1994, var et fornuftig valg for Norge i alle fall.