Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-04-24:
Det er nesten å beklage at Stortinget nok en gang skal bruke tid på en sak som for lengst burde vært satt på dagsordenen fra Regjeringens side. Men statsråd Giske har ikke fulgt opp Lilletuns engasjement, med en arbeidsgruppe som la fram en innstilling kalt «Utdanning i vern og bevaring av eldre bygningar». Denne ble sendt ut på høring med uttalefrist 10. juni 2000. Jeg hadde i det minste forventet at departementet hadde nevnt saken konkret i St.meld. nr. 20 for 2000-2001. Videre vil jeg spørre: Hvor er det blitt av høringsuttalelsene? Kom det ingen slike, eller var de ikke verd å nevne? Heller ikke i svaret som statsråden har gitt på komiteens spørsmål vedrørende Dokument nr. 8:49, er høringsinstansenes syn nevnt. Dessverre tror jeg dette vitner om at departementets engasjement på dette området er temmelig lunkent. Jeg har lyst til å nevne at alle stortingskandidatene fra Oppland i valgkampen 1997 svarte ja på spørsmål om de ville jobbe for at Hjerleid vidaregåande skole i Dovre burde bli et kompetansesenter innen gamle håndverksfag. Denne skolen har jo 115 års gamle tradisjoner på dette området. Det er antakelig grunnen til at komiteens medlemmer har fått et eget brev fra Hjerleid vidaregåande skole med vedlegg fra organisasjonen Senter For Bygdekultur, hvor det framheves hvilke forutsetninger den nevnte skolen har for å ta på seg et utvidet opplærings- og/eller studietilbud innen bygningsvern. Det er også avklart med fylkeskommunen. Jeg er selvsagt klar over at det er en fylkeskommunal sak å sikre fagtilbud på videregående nivå, og det er naturligvis flere skoler med god kompetanse og forutsetninger for å drive slik opplæring som her er nevnt. Uansett er det et overordnet ansvar å sørge for at små og verneverdige fag blir sikret og ivaretatt. Reform 94 klarte ikke å fange opp dette – det er jo det som er problemet. Derfor må det til nye politiske initiativ slik dagens sak er et eksempel på, i likhet med saken om små og verneverdige fag, som saksordføreren tok initiativ til tidligere. Jeg er glad for at det er en samlet komite som ber Regjeringen komme til Stortinget med en egen sak om hvorledes utdanningstilbudet innen bygningsvern skal organiseres, og hvor ansvaret er fordelt på de ulike nivåer. Det er imidlertid ulogisk å etablere etter- og videreutdanning dersom det ikke finnes noen grunnutdanning i botnen. Jeg vil utfordre statsråden på om han vil ta et initiativ overfor partene i arbeidslivet til å vurdere et læreløp innen f.eks. lafting, som er et meget aktuelt fagfelt innen bygningsvern. Eller mener statsråden dette er å blande seg inn i partenes kompetanseområde? Hvis svaret er ja på dette siste, forstår jeg dem som sier: Hvorfor har vi politikere? Jeg er klar over at jeg i mitt innlegg har blandet sammen både grunnopplæring og etter- og videreutdanning. Men det har jeg gjort med hensikt. Det viser det bredspektrede behovet dette representerer. Riksantikvaren har med sitt middelalderprosjekt hatt både nybegynnere og faglærte folk under opplæring. Et prosjekt ved Lands Museum og Folkeuniversitetet Nordre Land viser samme tendens. – Det er interessant at kullet har så allsidig bakgrunn. Her finnes både yrkeslaftere, taktekkere, museumsansatte, lærere og skogbrukere, uttaler den kursansvarlige der. Jeg kjenner godt til dette prosjektet, fordi museet kontaktet meg for å få hjelp til å komme i gang med dette i fjor høst. Det har vært gledelig å registrere de mange henvendelsene jeg har fått om denne saken, både tidligere og nå i det siste. Jeg er til og med invitert til et nordisk håndverksseminar i neste uke. Senest i går fikk jeg en telefon fra en engasjert person fra Valdres som hadde vært med og registrert 7 000 gamle bygninger bare i Valdres. Felles for henvendelsene er at det gis uttrykk for bekymring for dårlig eller manglende kompetanse på en rekke fagområder innen bygningsvern som bygger på reelt håndverksfaglig grunnlag. Noen eksempler: Tømrerfag med lafting, murerfag med tørrmuring, leirmuring, kalkmuring mv., smedfaget med kunst og pryd, verktøy, vøling mv., takarbeid med vekt på eldre tekkingsmåter som skifer, stein, spon, never m.v., malerfaget med lasering, ådring og lignende teknikker. Jeg slutter her, men listen kunne ha vært mye lengre. Jeg ser forresten at i Aftenposten på søndag står det om oppussingen av Slottet bl.a.: «På dagsordenen står også spørsmål om å opprette en nordisk kunnskapsbase med håndverkere som behersker gamle bygge- og dekorasjonstradisjoner. Under oppussingen av Slottet viste det seg at vi manglet kompetanse innen enkelte håndverk, men at det var mulig å hente fagfolk i andre land.» Dette er nesten så en kan kalle det en skam, at vi ikke har klart å ta vare på slik kompetanse i vårt eget land. Kunnskaper fra de gamle håndverksmestrene har i lang tid ikke vært holdt i hevd. Teoretiske læringstilbud alene fører ikke fram til praktiske løsninger. Slike løsninger står og faller på at læringstilbud på håndverksfaglig grunnlag blir gjenreist i disse fagene. Her må en skille mellom skapende håndverk, såkalt håndbåren kompetanse, og rutinemessig industriproduksjon, hevder Senter For Bygdekultur. Dette utelukker ikke at det også trengs vitenskapelig dokumentasjon på den håndverksmessige siden. Det er ikke slik at alle fag passer inn i en A4-struktur. Vi må tåle å ha noen såkalte særløp på flere utdanningsnivåer. Det er min utfordring til statsråden. Departementet sier i sitt svarbrev til komiteen at det vil be Høgskolen i Sør-Trøndelag og Høgskolen i Gjøvik om å vurdere muligheter for å utvikle et etter- og videreutdanningstilbud for håndverkere innen bygningsvern. Å vurdere muligheter er meget svakt etter mitt skjønn. Jeg forventer at Regjeringen kommer med noen mer håndfaste tiltak etter stortingsvedtaket i dag, der betydningen av kompetansen innen bygningsvern blir tydeliggjort. Ikke minst er dette et viktig moment innenfor et helhetlig kulturminneperspektiv. Oppland har 1/5 av alle fredede og verneverdige bygninger i landet. Gudbrandsdalen og Valdres står i en særstilling, og vi topper også statistikken når det gjelder middelalderkirker og vernede kirker. Dette er selvsagt en medvirkende årsak til mitt engasjement i denne saken, og jeg ser med forventning fram til det departementet vil komme tilbake til Stortinget med når jeg ikke er her.