Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
La meg begynne med å si at jeg synes det er hyggelig at representanten Bastesen ikke tar opp sitt forslag. Jeg vet ikke om han tar det som en kompliment, men i alle fall – . Jeg vil innledningsvis også si at jeg synes dette er en god avtale. Etter årelange forhandlinger har det lyktes norske, islandske og russiske myndigheter å bli enige om et samarbeid som skaper mer ordnede forhold for våre viktige fiskerier i nord. Dette skjer på grunnlag av det eksisterende norsk-russiske forvaltningssamarbeidet i Barentshavet. Etter gjeldende folkerett er det ikke mulig for Norge å forhindre et fiske i Smutthullet uten gjennom en særlig avtale. Norge har sammen med 21 andre stater ratifisert FN-avtalen av 1995 om bevaring og forvaltning av vandrende fiskebestander og langtmigrerende fiskebestander, den såkalte FN-avtalen. Denne legger rammebetingelsene for ansvarlig ressursforvaltning for bestander som vandrer mellom nasjonale soner og åpent hav utenfor 200 mil. Og Smutthullet er utenfor 200 mils økonomisk sone. For at FN-avtalen skal tre i kraft, kreves imidlertid 30 ratifikasjoner. Å avvente en formell ikrafttredelse av FN-avtalen for å finne en egnet løsning på det uregulerte islandske fisket i Barentshavet er etter Regjeringens syn ikke forsvarlig. Målsettingene og prinsippene som Smutthull-avtalen bygger på, er fullt ut i samsvar med FN-avtalen. I henhold til FN-avtalen skal partene samarbeide, enten direkte, regionalt eller subregionalt, om forvaltningen av de aktuelle bestandene. Smutthull-avtalen er et eksempel på slikt direkte samarbeid mellom partene. Den er derfor forenlig med det langsiktige arbeidet med gjennomføringen av FN-avtalens forutsetninger. Islandske tråleres uregulerte fiske i Smutthullet har i mange år utgjort en trussel mot en enhetlig og bærekraftig forvaltning av den viktigste fiskeressursen som forvaltes av Den norsk-russiske fiskerikommisjon, nemlig norsk-arktisk torsk. Fartøyer under islandsk flagg stod i årene 1993-98 for ca. 75 pst. av det samlede uregulerte uttaket, med fangster på om lag 32 000 tonn i toppårene. Den totale tilbudte torskekvoten i norsk og russisk økonomisk sone på 8 900 tonn må ses på bakgrunn av disse tallene. Smutthull-avtalen er ikke noen vanlig kvotebytteavtale. Jeg har imidlertid merket meg komiteens oppfordring til å søke en bedre balanse i det direkte kvotebyttet med Island når protokollen skal reforhandles. Jeg mener at avtalen ut fra en helhetsvurdering fremstår som balansert, og at den ivaretar våre interesser. Gjennom avtalen bringer vi det uregulerte islandske torskefisket i Smutthullet til opphør. Dette skjer ved et samarbeid som innebærer at Island får forutsigbare kvoter under det norsk-russiske forvaltningsregimet. Disse kvotene blir dessuten gitt i våre soner og faller dermed under vår egen jurisdiksjon. Dermed trygges et av de mest effektive ressursforvaltningsregimene i verden, nemlig det norsk-russiske. Avtalen gir oss også islandsk tilslutning til en rekke virkemidler som tidligere har blitt avvist, f.eks anløpsnekt som virkemiddel mot uregulert fiske. I de bilaterale protokollene med Norge og Russland fraskriver Island seg dessuten retten til å drive loddefiske i hele Barentshavet. Den foreliggende avtalen gir oss både en fiskeripolitisk og en utenrikspolitisk normalisering av forholdet til Island. Den skaper et grunnlag for at vi mer effektivt kan løse felles problemer på basis av folkeretten og prinsipper for bærekraftig forvaltning. Vi har videre et grunnlag for å ta opp med Island uheldig islandsk fiskeripraksis som ikke uttrykkelig er omhandlet i avtalens enkelte artikler. Dette har vi alt gjort og fått positiv reaksjon på, som fiskeriministeren vil gjøre nærmere rede for. Også i forhold til begge lands innsats i multilaterale organisasjoner, med sikte på å sikre bærekraftige fiskerier, åpner avtalen for et fordypet samarbeid. I sum vil jeg si at avtalen representerer en milepæl i utviklingen av ansvarlige ressursforvaltningstiltak i Barentshavet, og at den markerer begynnelsen på et fiskeripolitisk samarbeid som bør prege vårt forhold til en nær nabo som Island. Avtalen vil tre i kraft når den er endelig godkjent av de tre land. For Norges vedkommende skjer dette forhåpentligvis ved at Stortinget gir sitt samtykke i dag. Det islandske Alltinget godkjente avtalen i går. Regjeringen håper også at Russland med det første vil ha avsluttet sin interne godkjenningsprosedyre. Norge vil dermed ha gjensidige fiskeriavtaler med alle større fiskerinasjoner som er aktive i Nord-Atlanteren. Dette avtaleverket gir oss kontroll over forvaltningen av fiskebestander av avgjørende betydning for næringsvirksomhet og bosetting. Uten en avtale med fiskeristormakten Island ville en slik kontroll vært uoppnåelig.