Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-28:
La meg starte med det viktigste først, nemlig å gi honnør til alle dem som har vært, som er, og som har tenkt å reise til Afghanistan og bidra – det være seg folk i uniform eller de som reiser ned som sivilister – der målet er å gjøre en best mulig innsats for det afghanske folk og for å sørge for at terrorismen ikke får grobunn på nytt der nede. Utover dette synes jeg at redegjørelsen til utenriksministeren er god. Samtidig tillater jeg meg å påpeke et par ting som jeg er overrasket over ikke får større fokus, nemlig rollen som Karzai har, som etter mitt skjønn er en stor politisk spiller, som er en taktiker av rang, og som bruker de nødvendige verktøyene for å oppnå det han ønsker til enhver tid. Jeg registrerer at utenriksministeren har det med i redegjørelsen sin. Det sto noe sånt som at vi alle kan ha vår mening om Karzai, men at det er et valg som er gjort. Samtidig hadde jeg ønsket at konsekvensene av nettopp det valget kanskje i større grad ble problematisert. En person som, for å vise at han enten er uredd eller noe annet, sier at hvis dere ikke hører på meg, så går vi til Taliban i stedet, vitner om en person som etter mitt skjønn har ett fokus, og det er å gjøre det som passer ham best til enhver tid. En annen ting som jeg er overrasket over ikke får større fokus, er korrupsjon. Korrupsjon er etter mitt skjønn en form for en kreftbyll i det afghanske samfunnet, som må bekjempes. Når man ser hvor store beløp som forsvinner ut av det landet daglig, har vi en utfordring som er større enn stor. Til vi får bekjempet den, får vi altså ikke på plass de andre tingene. Så lenge midlene som skal gå til det afghanske folk, havner i lomma hos enkelte, når vi ikke de målene vi ønsker å oppnå. Så tilbake til det viktigste. Vi kan diskutere politikk her, vi, sent og tidlig – nær sagt til krampa tar oss – men hva hvis vi ikke har folk til å gjøre jobben for oss, hvis det ikke finnes folk i uniform eller sivile som er villige til å reise ut og ta belastningen? Vi tar belastningen politisk, men det å være i Ghowrmach, det å være i andre deler av Afghanistan, er atskillig tøffere enn å ta en politisk beslutning her. Derfor er det viktig at vi stiller opp for dem, at vi sørger for at de har best mulig utstyr, at vi har respekt for jobben deres og gir dem honnør, og ikke minst at vi tar vare på dem når de kommer tilbake, at vi tar vare på dem som har tjenestegjort, at vi tar vare på familiene deres og viser at det har en reell verdi for oss. Det skal ikke bare være ord, det skal også være handling. Jeg tror helt klart at det er frustrasjon ute blant dem som tjenestegjør, fordi de ønsker å gjøre mye mer enn det de får lov til. Jeg har inntrykk av at man av og til tar ett skritt fram, og så tar man to skritt tilbake, fordi det er det som er politisk opportunt. Så kan man selvfølgelig si at sånn er spillet. Det er politikken som styrer. Sånn skal det være, men samtidig fører det til en frustrasjon hos enkelte som har «Boots on the Ground», som jeg tror vi skal ta inn over oss. NRK har nå startet en dokumentarserie som skal beskrive det som de har fanget inn som virkelighet i Afghanistan. Se på den, følg med på den og opplev den frustrasjonen som faktisk blir uttrykt i disse episodene! Det kommer til å være en overraskelse for mange, tror jeg. De kommer til å vise folk som er engasjert, og har en vilje og en stå-på-evne som vi kan misunne dem. Samtidig frustreres de over mangel på politisk vilje til å si: Ok, gjør dette, fiks dette, ordne opp, så skal vi støtte dere etterpå! Det viser noe om mangel på ledelse, kapasitet og evner hos den afghanske hæren og det afghanske politiet. Til vi sammen med dem får gjort noe med dette, kommer Afghanistan til å være den samme – jeg skal ikke bruke ordet «bakevje» – utfordringen som det er i dag. Vi er nødt til å fikse det. Jeg har tatt meg den frihet å brevveksle litt med generalen som er sjef for NATO Training Mission i Afghanistan, og spurt hvilke utfordringer han ser i dette. Han sier at en av de store utfordringene som de ser framover, kommer når Vesten og de landene som er der, trekker seg ut, om de vil stille opp med mange nok instruktører. Per i dag er ca. 50 pst. av det behovet de har, dekket. Da kan vi godt snakke om «transition», godtfolk. Vi kan godt snakke om å overføre ansvaret til afghanske myndigheter. Men hvis ikke de har mulighet og evne til å gjøre det, blir dette en politisk illusjon, og det er det siste vi trenger, ikke minst av respekt for dem som er der nede. Så utfordringene står i kø. La meg avslutningsvis si at jeg har stor sans og respekt for det som utenriksministeren redegjorde for. Men jeg hadde kanskje ønsket at han i enda større grad også hadde fokusert på de store utfordringene framover. Han viste til at flere går på skole – ære være det. Han viste til skatteinngang og ting som er viktige. Men utfordringene foran oss er større enn som så. Det ble sagt her i et innlegg at vi ikke skulle fokusere på å være pessimist eller optimist. For min del handler det om å være realist.