Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-06-03:
Denne saken gjelder altså noe såpass usedvanlig som et forslag om at Stortinget ber Høyesterett om en uttalelse om hvorvidt en lovendring foreslått av Regjeringen er i tråd med Grunnloven eller ikke. Det er dissens i innstillingen. Flertallet, regjeringspartiene, ønsker ikke å bruke en slik anledning. Mindretallet, representert ved Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, ønsker å bruke en slik anledning hjemlet i Grunnloven § 83, som presidenten også refererte. Det er imidlertid enighet om følgende beskrivelse: «Komiteen viser til at proposisjonen inneholder forslag til endring av § 5 i lov om Opplysningsvesenets fond.» Dette er bakgrunnen for saken. «Hovedinnholdet i instruksen er at festere av statlige tomter skal kunne innløse tomter til en lavere pris enn det som følger av tomtefesteloven, og at festeavgiften skal nedreguleres i forhold til tomtefesteloven.» Og videre: «Det er i proposisjonen lagt til grunn at Opplysningsvesenets fond vil tape om lag 1,0-1,25 milliarder kroner på disse lavere innløsningsverdiene, og i størrelsesorden 20-25 mill. kroner årlig som følge av reduksjonen i festeinntektene.» Så langt er det enighet. Mindretallet mener at det juridiske spørsmålet er om en slik overføring av verdier er i tråd med den forvaltning som Grunnloven § 106 foreskriver. Mindretallet anser at endringen av lov om Opplysningsvesenets fond § 5 og den nye tomtefesteinstruksen - som henger nøye sammen, instruksen er faktisk vedtatt før lovendringen - vil kunne kreve en grunnlovsendring, med tilhørende formalkrav til grundig behandling og kvalifisert flertall i Stortinget, og anser regjeringspartienes fremgangsmåte som et forsøk på å omgå disse reglene. Dersom dette skulle vært behandlet som en grunnlovsendring, ville det altså kreve et annet flertall og behandling i to følgende storting. Mindretallet er av den oppfatning at det er svært tvilsomt om den nye tomtefesteinstruksen og den foreslåtte bestemmelsen i lov om Opplysningsvesenets fond § 5 annet ledd er innenfor de rammer Grunnloven § 106 trekker opp, fordi verdier flyttes til formål utenfor «Geistlighedens Bedste og Oplysningens Fremme». Det kan vel ikke være veldig mye tvil om at det å fremme salg av rimeligere tomter og reduserte festeavgifter nok er et formål som kan vekke begeistring hos dem det gjelder. Men at det skulle bidra til «Geistlighedens Bedste og Oplysningens Fremme», er vel vanskelig å se. Med andre ord: Vi mener at dette er i strid med de retningslinjer som bør gjelde for Opplysningsvesenets fond. Denne proposisjonen om endring av § 5 var opprinnelig varslet i fjor høst og kom til Stortinget først den 15. mai - svært forsinket. Det stilte selvfølgelig Stortingets kirkekomite overfor den utfordring at behandlingstiden av et forslag som et stort mindretall - altså hele opposisjonen - mener er i strid med Grunnloven, ikke tillater forsvarlig behandlingstid. Nå forstår jeg at fagkomiteen har vedtatt å avgi innstilling før Stortinget trer sammen igjen til høsten, men dog ikke før sommerferien. Det gir litt lengre behandlingstid, men er en helt usedvanlig behandlingsform til en slik sak å være - altså at høringer skal avholdes mens Stortinget ikke er samlet, og at innstilling skal avgis før Stortinget kommer sammen igjen på ordinær måte til høsten. Dette innebærer dessuten at regjeringspartiene har akseptert, så vidt jeg skjønner, at forskriftene på grunn av mangel på lovdekning ikke kan tre i kraft 1. juli 2008, men først senhøstes - så vidt jeg forstår 1. november samme år. Så kommer spørsmålet om man skal bruke anledningen til å forelegge saken for Høyesterett, slik Grunnloven faktisk gir en hjemmel for. Det er ingen tvil om at det er en fremgangsmåte som Stortinget meget sjelden har benyttet. Jeg ser at regjeringspartiene er så vennlige at de har sitert tidligere stortingspresident Hambro og en tidligere stortingsrepresentant, også fra Høyre. Det burde de gjøre oftere. Det synes jeg er et godt trekk. Jeg er enig med tidligere nevnte representanter i at det bør tilligge absolutt unntaket at man bør benytte en slik regel, og at det er grunn til å tenke seg godt om før man benytter en regel for å forelegge dette for Høyesterett. Men de som legger de virkelig alvorligste prinsipielle og konstitusjonelle argumenter til grunn for ikke å benytte denne grunnlovsbestemmelse, bør jo tenke sånn, på følgende punkt iallfall: Hvorfor har disse representanter - altså for de nåværende regjeringspartier - ikke foreslått å oppheve den grunnlovsbestemmelsen, hvis man mener at det er så galt å gjøre det? Man argumenterer jo faktisk for at det ikke bør gjøres, fordi det kan stille Høyesterett i den situasjon at Høyesterett uttaler seg om en sak hvis tolkning vi senere kan få til behandling som enkeltsak, som ankesak, f.eks. i en rettsbehandling. Flertallet mener at Høyesterett åpenbart ikke ser denne faren for en viss kollisjon. Jeg har nok den tiltro til Høyesterett, som for øvrig regjeringspartiene har hatt i en rekke andre saker, at Høyesterett vet å sortere en slik behandling på en riktig måte. Og hvis regjeringspartiene skulle mene at det er umulig, reiser jo det igjen spørsmålet om hvorfor ikke denne grunnlovsbestemmelsen tidligere er foreslått fjernet. Mindretallet mener altså at denne saken har vidtrekkende konsekvenser og har betydelige prinsipielle sider. Den har vidtrekkende konsekvenser fordi den faktisk fratar Opplysningsvesenets fond vesentlige deler av dets verdier til formål som ligger langt utenfor det Grunnloven har bestemt at Opplysningsvesenets fond skal drive med, og fordi den også vil kunne ha konsekvenser i den gradvise frigjøringsprosess - for å bruke det uttrykket - som Den norske kirke nå skal starte, altså en selvstendiggjøring fra staten, ikke fristilling i ordets virkelige forstand, men iallfall en betydelig endringsprosess. Det er ingen tvil om, ut fra de reaksjoner man har fått fra kirkelige organer, fra Presteforeningen og andre, at angrepet på Opplysningsvesenets fond anses å ha vidtrekkende konsekvenser, sett fra et kirkelig ståsted. Med disse begrunnelser tar jeg opp mindretallets forslag om å forelegge saken for Høyesterett.