Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2011-06-17:
Jeg er svært glad for å kunne legge fram et bredt forlik om rovviltpolitikken til behandling her i dag. Det hører til et parlaments viktige oppgaver å forvalte natur og økosystemer på en forsvarlig måte, og det er et kvalitetstegn ved Det norske storting at vi klarer å samle oss om en forutsigbar og helhetlig politikk for rovdyrene våre. Den todelte målsettingen ligger til grunn for rovdyrforvaltningen. Vi skal ha både rovdyr og beitenæring i Norge. Vi har et internasjonalt ansvar for å ta vare på rovdyrbestanden. Samtidig har vi en lang tradisjon for å utnytte utmarka vår til næringsformål. Det er en viktig del av vårt landbruk, og det har vært med på å forme det norske kulturlandskapet. Det har vi også en plikt til å ta vare på. Jeg har hørt noen hevde at den todelte målsettingen ikke lar seg realisere, og at det er et uttrykk for feighet når vi ikke innrømmer at beitenæringen og rovdyr ikke lar seg kombinere. Men da er det grunn til å spørre: Hva er alternativet? Vi må makte å føre en politikk som kombinerer begge hensyn, og gjennom dette forliket gjør vi viktige grep for å få dette til. For oss har det vært viktig å unngå symbolpolitikk og finne fram til tiltak som reelt bidrar til å redusere tapene i beitenæringen og dempe konfliktnivået. Dessuten: Vi holder bestandsmålene på et nivå som er forsvarlig med tanke på artens overlevelse, men senker samtidig terskelen for å ta ut streifdyr og enkeltindivider som gjør skade. Vi slår tydelig fast at det ikke skal være rovdyr som representerer et skadepotensial, i områder som er prioritert til beitebruk. Vi senker terskelen for skadefelling og pålegger staten et langt større ansvar for å bidra til at kvotene som fastsettes, faktisk tas ut. Å senke terskelen for å ta ut skadegjørere er spesielt relevant når det gjelder bjørn. Vi har i dag en stor skjevhet mellom antallet binner og antallet hannbjørn, og det gjør at vandrende hannbjørn ikke bidrar til reproduksjon og oppfyllelse av ynglingsmål. Det er i hovedsak disse vandrende hannene som gjør skade. Når vi setter et tak på 1,5 hannbjørn per binne, vil det bety vesentlig færre vandrende hannbjørn, samtidig som ynglingsmålet holdes på et anstendig nivå. Samtidig blir det nå bestemt at forvaltningen av bjørn overføres til regionale nivå når man når ti ynglinger. Ulven er det eneste av de store rovdyrene som har status som kritisk truet. Bestandsmålet på tre helnorske ynglinger ble nådd for første gang i fjor. Det er ikke sikkert at vi når det i år. Sverige er i gang med en omfattende faglig utredning som skal gi oss svar på hvor stor den sørskandinaviske ulvestammen må være for at den skal kunne karakteriseres som levedyktig. Forlikspartnerne mener det er naturlig og logisk at ulven forvaltes i et nært samarbeid med Sverige, og vi vil gå inn i forhandlinger om å få til en avtale om ulveforvaltningen umiddelbart etter at den svenske utredningen er ferdig, i 2012. Fram til det skjer, ligger bestandsmålet for ulv fast. Spørsmålet om nødverge for hund har vært debattert i denne salen gjentatte ganger. Det er en viktig sak for befolkningen som bor i ulvesonen, og vi er glad for at vi endelig har fått dette på plass. Mange større og mindre forvaltningsgrep gjøres gjennom dette forliket for å tydeliggjøre forvaltningen. Det er etter forlikspartnernes mening helt nødvendig for å få ned konfliktnivået i store deler av landet. Da regjeringen inviterte Stortinget til å inngå et bredt forlik, var det med utgangspunkt i bestandsmålene for ulv, bjørn og nødverge for hund. Det ble tidlig klart at Stortinget ønsket å gå bredere til verks og diskutere rovdyrpolitikken mer generelt. Det har nå Stortinget gjort, og det mener jeg er bra. La meg slå fast at gjennom dette forliket tydeliggjør vi hvordan forvaltningen av de store rovviltartene våre skal foregå, og vi sikrer forutsigbarheten. Det er viktig både for rovviltartenes overlevelse og for dem som driver næringsvirksomhet og lever i områder med rovdyr. Helt til slutt vil jeg her fra talerstolen rette en stor takk til mine kolleger for samarbeidet om dette. Jeg retter også en takk til fagfraksjonen, som har arbeidet med denne saken over lang tid. Med dette tar jeg opp forslagene som er referert i Representantforslag 163 S.