Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
St.meld. nr. 19, Om norsk landbruk og matproduksjon ble fremmet av den avgåtte sentrumsregjeringen. Meldingen ble til gjennom en åpen og omfattende prosess. Det ble lagt stor vekt på at alle aktører og interessegrupper skulle få anledning til å gi sine vurderinger og innspill tidlig i prosessen, som grunnlag for utarbeiding av meldingen. Meldingen har derfor god forankring, og den gir et godt grunnlag for dagens debatt. Den nye regjeringen har selvsagt foretatt en bred vurdering av hva vi skulle gjøre med landbruksmeldingen etter tiltredelsen. Det er klart at det er deler av meldingen som ville vært skrevet på en annen måte hvis denne regjeringen hadde ført det hele i pennen selv, men etter en totalvurdering fant Regjeringen likevel grunnlag for å stille seg bak meldingen. Jeg er glad for at det i samarbeid mellom Arbeiderpartiet og sentrum i innstillingen er skapt et gjennomgående flertall for utviklingen i mat- og landbrukspolitikken. Det vil være det beste grunnlaget for utviklingen av disse politikkområdene framover. Dette gjelder ikke minst i forhold til de kommende WTO-forhandlingene, som kan få stor betydning for politikkutformingen. En samlet komite understreker i innstillingen importvernets betydning og at sumvirkningen av landbrukets ulike funksjoner representerer næringens totale samfunnsnytte. Komiteen legger videre til grunn at en attraktiv landbruksnæring og en aktiv matproduksjon over hele landet er et viktig grunnlag for å få løst sentrale samfunnsoppgaver på en god måte. Jeg vil, som komiteen, peke på den store utfordringen som ligger i å øke forbrukerorienteringen i norsk landbruk og matproduksjon. Den skal omfatte hele matvarekjeden fra jord til bord. Maten skal være helsemessig trygg og frambys og på en redelig måte. Forbrukernes interesser må i økt grad ivaretas i utformingen av politikken, i forvaltning og i tilsyn. Åpenhet og innflytelse må sikres bl.a. ved at forbrukerne i større grad får delta i beslutningsprosessene knyttet til regelverk og kontroll av matvarer. I et velfungerende marked skal forbrukerne kunne velge et ernæringsmessig fullgodt kosthold og tilbys varer av høy kvalitet og et bredt produktspekter til en akseptabel pris. Jeg har som målsetting at handlingsplanen for forbrukerorientering av mat- og landbruksproduksjonen, som er under arbeid, skal bidra til å øke forbrukerorienteringen. Det skal legges til rette for nyskaping, omstilling og konkurranse i landbrukssektoren og næringsmiddelindustrien. Jeg vil særlig peke på to hovedutfordringer i matproduksjonen som krever at det gjøres noe raskt. Behovet for å gjennomføre disse endringene var et viktig element i vurderingen av hvorvidt meldingen skulle behandles nå. Det er for det første behovet for lavere matvarepriser og råvarepriser av hensyn til konkurranseutsatt næringsmiddelindustri, grensehandelen og overproduksjonsproblemene innenlands, og for det andre behovet for økt produktutvalg og tilpasset produksjon til et marked tilpasset den moderne forbruker. Dette ønsker jeg å bidra til gjennom å starte et verdiskapingsprogram for landbruk og næringsmiddelindustri. Det er behov for å redusere prisene på viktige jordbruksbaserte matvarer. Store forbrukergrupper legger vekt på pris når de kjøper mat. Det viser utviklingen i grensehandelen, som reduserer det norske markedet og gir store tap av både inntekter og arbeidsplasser. Å legge større vekt på forbrukerinteressene må bl.a. innebære å arbeide for lavere matvarepriser. Regjeringen har derfor lagt en strategi som har som ambisjon å lede fram til lavere forbrukerpriser. I landbrukspolitikken kan målprisene reduseres, slik som komiteen har sluttet seg til. Men å redusere målprisene er ikke nok, fordi råvareprisene bare utgjør en del av de prisene forbrukerne betaler. Skal vi lykkes med å redusere forbrukerprisene, må derfor alle ledd i verdikjeden for matproduksjon bidra. Derfor hadde jeg i går møte med de fire matvarekjedene og sentrale aktører i næringsmiddelindustrien. Hensikten er å få alle ledd til å bidra i arbeidet for lavere matvarepriser. Sentralt i dette arbeidet er også, som komiteen understreker, at det fra det offentliges side utvikles og forbedres dokumentasjonsverktøy for prisdannelsen og prisutviklingen i ulike ledd, og sammenligninger av forbrukerprisene i forhold til våre naboland. Arbeid med videreutvikling av dette er satt i gang og vil bli sentralt i oppfølgingen. Flertallet har sluttet seg til at jordbruket må kompenseres for de reduserte inntektsmulighetene dette gir, og videre at kompensasjonene må gjøres mest mulig uavhengig av produksjon for å unngå ny stimulans til overproduksjon og overkapasitet. Samtidig legger jeg stor vekt på at vi i politikkutformingen og virkemiddelbruken framover må legge større vekt på de mest rasjonelle delene av jordbruket, bl.a. for å redusere kostnadene. Jeg legger, som komiteen, også vekt på at inntektsmulighetene er særlig viktig for rekrutteringen til bruk hvor jordbruksproduksjonen kan være et hovedyrke. Vi må bevare det å være bonde som et yrke, selv om inntekts- og næringskombinasjoner alltid vil være viktig for landbruket og for bosetting og sysselsetting i distriktene. Derfor har vi gått inn for en kompensasjon gjennom et inntektsfradrag ved beskatning. Det gir et klart aktivitetskrav fordi det stiller krav til at det drives aktivt jordbruk med sikte på overskudd. Siden denne kompensasjonen vil være like stor for alle bruk med tilstrekkelig inntekt, legger det også grunnlaget for betydelig utflating av strukturprofilen. Det er viktig å gjennomføre flere reformforslag som kan redusere kostnadsnivået og overføringsbehovet til norsk jordbruk. Som komiteen peker på, må det arbeides med å foreta en omfordeling av de økonomiske virkemidlene til bruk med stort nok ressursgrunnlag til å gi vesentlige bidrag til sysselsetting og inntekt. Dette må gjøres over noe tid, men arbeidet må starte nå. Slike omprioriteringer vil ikke kunne gjennomføres uten at det vil påvirke enkeltbruk. Likevel, både i denne sammenheng og i det videre arbeid med forenkling av virkemidlene, må vi akseptere slike utslag som nødvendige for å bidra til et moderne og attraktivt jordbruk for mennesker med ideer og pågangsmot, noe jeg vil understreke betydningen av. Jeg vil at vi i norske butikker skal finne et stort utvalg av produkter til rimelige priser. Alle som ønsker seg spesielle produkter, spennende produkter, annerledes produkter, enten det går på smak eller kvalitet, skal også lett kunne finne det. Et sentralt virkemiddel for å få til dette er gjennomføringen av et verdiskapingsprogram. Jeg mener dette må være et av de viktigste satsingsområdene for at norsk landbruk, norsk matproduksjon, omsetnings- og foredlingsledd skal stå rustet til å møte de utfordringer vi står overfor. Jeg er glad for at komiteen støtter opp om og gir positive bidrag til utviklingen av et slikt program. De mange felles interesser mellom de ulike ledd i matvarekjeden bør kunne utnyttes bedre enn i dag til nettopp å sikre en økt verdiskaping i Norge. Satsingen må koordineres med det som allerede gjøres gjennom BU-midlene og konkurransestrategien for norsk mat. Satsing på økologisk landbruk vil være en svært viktig ingrediens i dette arbeidet, og vi jobber nå med en handlingsplan for å fremme omsetning av økologiske landbruksprodukter. Men utviklingen av programmet skal ikke være en øvelse for det offentlige. Jeg vil legge stor vekt på at aktørene selv bidrar sterkt både i utforming og finansiering av programmet. Komiteen peker også på at andre produkter enn mat blir stadig viktigere i norsk landbruk. En bedre utnytting av landbrukets totale ressurser blir et viktig bidrag til en økt verdiskaping innenfor næringen. Turisme og produksjon av kollektive goder er viktige stikkord her. St. meld. nr. 19 og næringskomiteens innstilling gir etter min mening et godt grunnlag for å møte de store utfordringene mat- og landbrukspolitikken står overfor. Men det er helt nødvendig at alle aktører i næringen trekker i samme retning innenfor viktige områder og bidrar til økt verdiskaping. Selv skal jeg gjøre mitt for at de tiltak som meldingen skisserer, og som Stortinget gir sin tilslutning til, blir gjennomført så raskt og effektivt som mulig.