Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Fortellingen om Norge fra 1850-årene og fram til i dag er fortellingen om et historisk frihetsprosjekt. Fra å være et fattig samfunn preget av store forskjeller, store motsetninger og hvor folk sto uten noen av de mest grunnleggende rettighetene har Norge beveget seg til å bli et samfunn hvor nordmenn i dag er mer opplyst, rikere og friere enn noensinne. Kanskje er Norge det mest vellykkede samfunn verden noensinne har sett. Så også familiepolitikken. Dette er ikke lenger tilbake enn til min tippoldefar, som vokste opp på en forholdsvis stor gård i Nord-Trøndelag: Han forelsket seg i tjenestejenta. Vi har sett mange eksempler på det i Trøndelag, både i eldre og nyere historie. Det ble ikke akseptert verken av familie eller av lokalsamfunn, og valget ble mellom fortsatt å være i familien og på gården eller å flytte. Da han valgte kjærligheten, ble resultatet å flytte fra gården, flytte fra kommunen og bosette seg et helt annet sted. Det er ikke lenger siden at forventningene i familien, i omgangskretsen og i samfunnet var av en sånn art at folk egentlig ikke kunne ta frie valg. Neste år skal vi feire en annen milepæl i Norges historie og i vårt frigjøringsprosjekt, nemlig kvinnelig stemmerett, som også var et steg i prosjektet å sette menneskene fri og la folk få mulighet til å påvirke egen hverdag og leve de livene de ønsket. Stein på stein har man bygd velferdsstaten for å sikre grunnleggende rettigheter, trygghet i arbeidslivet og trygghet i samfunnet – til vi står der vi står i dag, med et samfunn preget av stor frihet. Vi i det rød-grønne flertallet har plassert oss inn i den historien, og ønsker å bidra til at den stolte historien skal vokse videre. For det er fortsatt mange uløste oppgaver. Vi har bidratt så godt vi kan gjennom stadig å styrke foreldrepermisjonen og å forlenge den totale foreldrepermisjonen. Vi har gjennom det grepet vi gjør i dette budsjettet, likestilt den mellom foreldrene, og vi har gjort den stadig mer fleksibel. Dette har sikret foreldre mulighet til å ha tid sammen med barna, men også tid eller mulighet til å være ute i jobb. Vi har forbedret kontantstøtten. Vi har styrket den for dem som venter på barnehageplass, og vi har fjernet den for toåringer, fordi vi så at den var et hinder for mange, særlig for innvandrerbefolkningen, til å leve det livet man ønsker med frihet og muligheten for å jobbe. Vi har styrket barnehagetilbudet gjennom å sørge for full barnehagedekning, lavere pris og bedre kvalitet. Det gir familiene bedre økonomi, trygghet og stabilitet. Utenfor og i sammenheng med familiepolitikken har vi jobbet for lav arbeidsledighet, som gir familiene trygghet for framtiden, mulighet til å planlegge sin egen framtid, mulighet for å investere i bolig f.eks. og mulighet for å drive med meningsfull aktivitet. Vi har sikret folk rettigheter i arbeidslivet. Vi har reversert angrepet på arbeidsmiljøloven, som Bondevik-regjeringen hadde. Vi gir gjennom det familiene sikkerhet. Vi hjelper dem med å slippe uforutsigbarhet og begrenser bruken av overtid. Det gir familiene mulighet til å kombinere omsorg og arbeid. Vi har også bidratt til økt kjøpekraft for familiene, noe som i ytterligere grad sikrer økt frihet for familiene. Til hele vår stolte historie forsøker nå høyresiden å si at dette har det vært konsensus om. Nei, dette har det ikke vært konsensus om. Dette er resultatet av politikk. Dette er resultat av sentrum-venstrepolitikk over generasjoner. I mange sammenhenger har venstresiden i norsk politikk måttet dra de borgerlige partiene etter håret for å oppnå de resultatene som jeg nå har pekt på, og som vi er stolte av. I Europa ellers ser vi også resultater av politikk. Vi ser konsekvensene av fritt spillerom for markedet, og vi ser konsekvensene av at folk ikke får beskyttelse av politikken. Og det angriper familienes frihet. Mange i Europa har nå mistet jobb og bolig og kan se fram til et liv i fattigdom. Fortvilelsen råder. En av grunnene til at Norge har lyktes så godt, er at en stor andel av befolkningen er i arbeid. Vi har sikret at våre kvinner kan få være i jobb, mens kvinner i mange andre europeiske land er hjemmeværende. Det er resultatet av politikk. Likestillingskampen i Norge har jo først og fremst vært et frihetsprosjekt, og det har handlet om rettferdighet. Men vi ser også at det har en enorm betydning for samfunnet. Vi ser at det er likhetstrekk mellom de samfunnene som har høy yrkesdeltakelse blant kvinner; de har også en høy fertilitetsrate. Og det er mange av disse samfunnene som lykkes bedre enn samfunn med lav yrkesdeltakelse blant kvinner. En forutsetning for frihet for familiene er med andre ord et sterkt fellesskap, trygghet for økonomien og rettigheter i arbeidslivet. Og en politikk med større forskjeller, både mellom folk og mellom by og landsbygd, en politikk med uansvarlig økonomisk styring og en politikk med angrep på arbeidsmiljøloven, med flere midlertidige stillinger og med mer pålegg om overtid, vil være et direkte angrep på familien og på familiens frihet. Så er det slik at mange familier og barn trenger hjelp. Da skal samfunnet, fellesskapet, stille opp. Vi gjør det gjennom familievern, og vi ser nå at flere par selv oppsøker tilbud for å få hjelp. Vi gjør det gjennom barnehager – ved å ha personell som ser barna, og ved språkstimulering og sosial trening. Vi gjør det gjennom barnevernet – ved at man gir støtte til familiene og til barnet – og noen ganger er det også snakk om omsorgsovertakelse. Vi må også gjøre det i fellesskapet – hver enkelt av oss. Som enkeltpersoner, som familiemedlemmer, som naboer, som frivillige osv. må vi stille opp når barn roper om hjelp. På alle disse områdene har det de siste årene blitt bedre. Flere barn fanges opp, og flere barn får hjelp. Det handler i sum om at vi ønsker oss et samfunn der vi ikke mister hverandre av syne, et samfunn med små forskjeller og et samfunn med sterke fellesskap. Vi er på riktig vei. Mange uløste oppgaver står der fortsatt, men det som har skjedd de siste årene med den rød-grønne regjeringen, føyer seg inn i den stolte norske historien som handler om mer frihet og bedre hjelp til de svake i samfunnet, og dem skal vi jobbe videre for når vi også får flertall etter høstens valg.