trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-21:
Da vil jeg spørre statsråden: Hvor alvorlig ser hun på den siste FN-rapporten som kom, om naturens tilstand? Det er den vi kaller Naturpanelets rapport, hvor mange tusen sider ga dokumentasjon på at natur over hele kloden forsvinner, og at feil arealforvaltning nå er den viktigste årsaken til tap av arter og av verdifull natur. Hvilke grep vil statsråden ta for at Norge ikke skal være en del av det som mange forskere kaller den sjette utryddelsen?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-21:
Når regjeringa nå har brukt sin rett til å omorganisere, som den vitterlig har gjort, og snevret inn innsigelsesinstituttets muligheter – det vil si ofte snevret inn mulighetene for faglige innsigelser – må vi se på om det er andre bøtetiltak innenfor den ramma som regjeringa har satt. Ifølge Riksrevisjonen oppgir flere fylkesmenn at på grunn av styringssignalene er de blitt mer tilbakeholdne med å fremme innsigelser, og at de i større grad enn tidligere inngår kompromisser når de drøfter plansaker med kommunene. Jeg har sett flere sånne saker. Noen av dem har vært skremmende. Jeg har hatt en del kontakt med ulike fylkesmenn omkring. Blant annet har jeg fulgt saker i Buskerud på nært hold, og jeg har sett hvordan Fylkesmannen tidligere kom med sterke, faglige innsigelser mot store hyttebyggingsprosjekter. Det er vel nok å nevne Turufjell i Flå kommune, med nærmere 2 000 høystandardhytter inn mot Vassfaret verneområde. Fylkesmannen kunne ikke, syns Fylkesmannen, ut fra de nye rundskrivene komme med innsigelser, men hadde ramsalt kritikk av planene. Hadde en annen regjering sittet med makta da, hadde det blitt et annet utfall. Så store følger har de nye innstrammingene som har skjedd. Da hadde ikke hyttebyggingen inn mot Vassfaret kommet – det tror jeg nesten vi kan si. Så det har klare følger. Så har jeg forlagt det ene papiret, det spiller for så vidt ingen rolle – men det som er viktig, er at vi må se på det Riksrevisjonen peker på. Det gjelder hvilke rutiner som blir fulgt, hvilken argumentasjon som blir brukt i forbindelse med dispensasjoner fra regelverket som kommunene bruker. Det er noe av bakgrunnen for det ene forslaget vårt. Det som vi også ser, som jeg har lyst til å peke på, er at den faglige kompetansen i kommunene har blitt svekket de siste år. Vi hadde en del år disse MIK-stillingene, og jeg hadde håpet at noe liknende skulle komme tilbake igjen, at vi fikk en oppvurdering av de faglige kvalifikasjonene på naturområdet i kommunene. Så kan man selvsagt si at da svarer regjeringa at vi skulle hatt større kommuner, da hadde mye løst seg. Vel, jeg vil jo si det at en kombinasjon av nære kommuner, små kommuner og litt sterkere faglig påfyll fra en fylkesmann heller ikke er så dumt.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-21:
Ja, i aller høyeste grad. Jeg reiser mye rundt og møter mange lokale politikere alle steder i landet, og fortsatt er altså klager over innsigelsesomfanget noe av det som oftest kommer opp. Så det oppleves nok ikke der ute som om fallet er så dramatisk. Og hvis en tenker på de tallene jeg fremviste her, så får vi altså til behandling en til to prosent av alle sakene. Vi har redusert omfanget, det er villet politikk, men jeg kan ikke sterkt nok understreke at hver eneste sak behandles for seg, og hver eneste sak gjennomgås grundig faglig. Og vi samordner selvfølgelig dette med involverte departementer, ikke minst med Landbruks- og matdepartementet og Klima- og miljødepartementet, i de aller fleste sakene.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-21:
Ordførerne våre og kommunestyrene mener altså at de ikke får støtte for sine planer, og så mener fylkesmennene åpenbart – i de fora representanten viser til – at de ikke får støtte. Vi vurderer hver sak for seg, og vi har altså gitt lokale myndigheter støtte i halvparten av sakene, vi har gitt fylkesmennene og innsigelsesmyndighetene støtte i 20 pst. av sakene, og i 30 pst. har vi helt eller delvis gitt støtte. Det tror jeg viser at vi har en ganske balansert tilnærming. Vi har altså et veldig omfattende innsigelsesinstitutt i dette landet: Vi har 18 statsetater, underlagt 12 departementer. Alle fylkesmennene har innsigelsesmyndighet innenfor landbruk, miljø, folkehelse og samfunnssikkerhet, og fylkeskommunene har det på kulturminner. Det mangler altså ikke på innsigelsesmulighet. Nå samordner fylkesmennene dette og man skal avgjøre uklarheter så tidlig som mulig i planprosessen. Jeg mener dette er en fornuftig utvikling, og vi skal fortsette å forbedre innsigelsesinstituttet – som jo er en sikkerhetsventil, og ikke en hovedregel.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-21:
Mitt syn på dette er det samme. Jeg hevdet da – og jeg hevder nå – at det ikke blir mer naturmangfold av flere innsigelser. Det er også slik at vettet er godt fordelt. Jeg mener at man enten må ta på alvor at man har et lokalt selvstyre, at man lokalt tar de nødvendige hensyn, tar de nødvendige gjennomganger, gjør den faglige jobben, eller så må man statliggjøre hele arealpolitikken. Det er det som er konsekvensen av at man mener at det bare er her i Oslo – i Stortinget, i departementer og i direktorater – man kan gjøre en faglig vurdering. Mitt syn på dette står fast. Jeg tror man lokalt har god kunnskap om sin arealpolitikk. Jeg tror det gjøres en god jobb. De aller fleste saker behandles lokalt – og uten noen innsigelser.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-21:
Jeg er litt usikker på hva representanten viser til. Representanten kjenner sikkert til fullmaktsstrukturen. Det er jeg som departementsansvarlig som tar avgjørelser i siste instans. Vi får innspill – vi får det fra ulike fagmyndigheter og virksomheter. Vi skal vurdere totaliteten, og så skal vi ta en politisk beslutning. Det er det vi gjør. Vi begrunner enhver beslutning – man kan lese ut av den hva som er vektlagt.
Monica Mæland (Høyre), 2019-05-21:
Jeg mener rapporten er veldig alvorlig. Derfor er jeg glad for at vi i Norge har et så grundig lovverk knyttet til dette. Vi har retningslinjer, forskrifter og lover som skal ivareta naturmangfoldet. Men så har vi i denne sal også vedtatt at det er lokale myndigheter som er arealforvaltere, det er de som skal gjøre de faglige vurderingene i sine administrasjoner, i sine politiske fora. Så har vi sikkerhetsventiler, og jeg har akkurat redegjort for hvor omfattende innsigelsesinstituttet er. Det mangler ikke på muligheter til å få stoppet planer som vi mener fører galt av sted, men det mener vi i færre av de sakene vi behandler, enn det tidligere regjering gjorde.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-21:
Hva har naturen noen gang gjort for oss? Spørsmålet later til å bli jevnlig stilt i regjeringens korridorer – før nok et vedtak om å tillate nedbygging av verdifull natur fattes. Det er så selvsagt at vi nesten ikke ser det. Naturen renser lufta vi puster inn, vannet vi drikker, og jorda vi dyrker maten vår i. Den gir oss klær, medisiner og materialer. Ofte oppdager vi hva dette er verdt gjennom katastrofer. Der mangroveskogen var intakt, overlevde flere tsunamien enn der mangroveskogen var ødelagt. I nesten alle flomkatastrofer, også her i Norge, har man funnet ut at de har blitt forverret ved at mennesker har ødelagt jordsmonn, våtmark og skog. Kostnadene blir enorme, regnet både i mennesker og i milliarder. De fleste plante- og dyrearter er ikke nødvendigvis noen sjarmerende vesen. Kanskje føles det trist å tenke på at vi ikke lenger skal finne panda, isbjørn, pingvin og gorilla, men hva med fettkjuka, krypsekkdyret og gul buktkrinslav – artene som er stygge, uformelige, små og med navn som bare en forsker kan elske? Men forskeren viser at alle disse artene er nyttige. Alle spiller en rolle i den store sammenhengen hvor alt henger sammen med alt, og sammen danner de økosystemtjenestene som sikrer mennesker liv og velferd. Felles for de artene jeg nevnte, er at de enten er sterkt truet, eller at vi har for lite kunnskap om tilstanden til dem her hjemme i Norge. Tap av natur er ikke noe som bare skjer i utlandet. Det skjer også her. Hver femte art i norsk natur står i større eller mindre grad i fare for å dø ut om man ikke gjør noe, og det er arealendringene, måten vi bruker vår natur på, som er den største trusselen. Det er i lys av dette vi må lese regjeringsplattformens mål om å redusere antall innsigelser fra statlige myndigheter, når disse myndighetene mener at viktige naturverdier står på spill. Det har under den sittende regjering blitt stadig lettere til å få tillatelse til å ødelegge natur. Noe av det siste regjeringen har gjort, er å tillate omfattende hyttebygging i villreinens område vest på Hardangervidda, i Sysendalen i Eidfjord kommune – mot Fylkesmannens klare, faglige anbefaling. Når vi ikke engang tar vare på arter vi har et internasjonalt ansvar for å ta vare på, som villrein – hva står da igjen av regjeringens naturvernpolitikk?
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-21:
Jeg vil takke for et veldig godt svar. Jeg er glad for at regjeringen så tydelig både har prioritert dette området og vil prioritere det i framtiden. Jeg synes det var spesielt interessant å høre hva statsråden sa om sivilt samfunn, altså tros- og livssynssamfunn, både religiøse og sekulære, som ofte ikke har de nødvendige administrative og byråkratiske musklene til å håndtere f.eks. bistandspenger, og om hvordan det da er mulig å involvere dem i utviklingsarbeidet videre, siden de tross alt er så sentrale aktører. Det jeg lurer på, er om statsråden kunne si litt mer om hvordan hun opplever at dette spørsmålet står på agendaen i andre land med trosfrihet, og hvordan man klarer å involvere flere land i dette arbeidet. Som sagt så vi fra undersøkelsen til Pew Research Center at det har blitt flere land som har flere restriksjoner på trosfriheten. Kunne man si litt om hvordan andre land med trosfrihet prioriterer dette arbeidet? Samtidig ser vi også at enkelte bevegelser, ytre høyre-bevegelser, bruker dette også i demokratiske samfunn med høy eller full, stor grad av religionsfrihet – bruker religion som et politisk pressmiddel, som en mulig trussel mot samfunnet man lever i. Så hvis statsråden også kunne reflektere litt over det, ville jeg bli veldig glad for det. Jeg takker selvfølgelig for svaret så langt.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-21:
Jeg har lyst å takke for en god og viktig debatt og for utenriksministerens svar. Jeg har også lyst å takke representantene Gleditsch Lossius, Storehaug og Grøvan for svært gode bidrag i denne debatten. På disse om lag 40 minuttene mener jeg vi virkelig har fått fram den store kompleksiteten i dette spørsmålet, både om hvordan tros- og livssynsfrihet er en temperaturmåler for situasjonen for andre rettigheter, og om at forfølgelsen ikke alltid nødvendigvis handler om religion eller ikke-tro, men at det kan brukes og dekke over – som utenriksministeren nevnte – f.eks. kamp om landrettigheter og frykt for undergraving av det regimet som styrer landet. Derfor er jeg veldig takknemlig for utenriksministerens svar om hvor mange fronter man jobber på for å bedre trosfriheten: bilateralt, gjennom samarbeid med andre land med stor grad av trosfrihet, ved å søke nye allianser, og ikke minst også gjennom samarbeid med multilaterale organisasjoner. Dette er et viktig arbeid som må prioriteres. Rapporten fra Pew Research Center, som det har blitt referert til mange ganger i løpet av denne debatten, viser også hvordan dette haster for alle menneskene som lever med enten myndighetsbaserte eller sivile restriksjoner på sin tros- og livssynsfrihet. Jeg har lyst til å si tusen hjertelig takk for debatten vi har hatt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-05-21:
Jeg skal nok finne rom i mitt hjerte til å tilgi representanten Heggelund dette. Det er viktige problemstillinger representanten Heggelund tar opp i sitt tilsvar. Jeg vil gjerne få gripe fatt i det han sa knyttet til opplevelsen av hvordan dette er på agendaen i andre land med trosfrihet. Den erfaringen vi har gjort oss de senere årene, er at for å nå igjennom med både kritikk og samarbeid på dette området, er vi avhengig av å danne bredere allianser enn det vi kanskje har vært vant til tidligere. Sagt på en annen måte: Hvis det kun er kristne, vestlige land som fremmer kritikken, har den ikke særlig stort gjennomslag. Hvis vi derimot prøver å nå bredere ut, allierer oss med land vi ikke alltid allierer oss med ellers, eller der vi ser at både religionen og kulturen er forskjellig, er også muligheten for å nå gjennom overfor enkelte land større. Den erfaringen har vi gjort oss på mange områder innenfor menneskerettighetsarbeid. Jeg mener det er en ganske viktig erfaring, for i noen sammenhenger opplever også religiøse minoriteter at de utsettes for større risiko og fare dersom de kun forbindes med vestlig støtte. Veldig mye av det arbeidet vi gjør når det gjelder grunnleggende menneskerettigheter, handler om to ting. Det ene er ikke å gjøre skade, altså ikke utsette menneskerettighetsforkjempere eller marginaliserte grupper for større fare og risiko ved måten vi agerer på, og det andre er å oppnå resultater. Da må vi ta i bruk ulike virkemidler, og blant de virkemidlene er altså det jeg vil si er en pragmatisk og fleksibel holdning til hvordan vi bygger allianser for å nå gjennom. Jeg opplever at spørsmålet er mer på agendaen mange steder nå enn det var for bare fem år siden. Jeg tror dels det har sammenheng med at mange land ser hvor nær sammenhengen også er mellom den generelle utviklingen av et land og det å innvilge tros- og livssynsfrihet på de helt grunnleggende vilkårene som menneskerettighetskonvensjoner oppstiller. Så tror jeg også at det fra mange andre land fokuseres mer på det nå enn tidligere, og at det bidrar til å løfte oppmerksomheten om det, og at flere land som har sterke begrensninger på tros- og livssynsfrihet, opplever at det er mer belastende enn det har vært tidligere. Nå vil jeg skynde meg å legge til at det ikke er bildet overalt. I noen sammenhenger, og kanskje i land som i utgangspunktet både geografisk og kulturelt står oss nær, ser vi også den motsatte situasjonen, at den typen kritikk ikke bidrar til et endret atferdsmønster, men snarere tvert imot at kritikk er mulig å bære og håndtere for en del land på en måte vi kanskje ikke har sett tidligere. Så bildet er flerleddet, men jeg syns allikevel det er en veldig viktig problemstilling representanten tar opp.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-05-21:
Jeg vil også takke for en god debatt og ikke minst også for innsiktsfulle innlegg fra engasjerte stortingsrepresentanter, det setter jeg stor pris på. Jeg skal på veldig kort tid prøve å svare på noen av de spørsmålene som kom. Tore Storehaug spurte om hvordan vi jobber med å sikre at diplomater og byråkrater har nok kunnskap og informasjon. Vi har egne kurs på UDs kompetansesenter som omhandler arbeidet med religiøse minoriteter. Vi har også utarbeidet en egen veileder som vi bruker både på ambassadene og i hele utenrikstjenesten for å gjøre dette arbeidet best mulig. Samtidig mener jeg det er viktig å erkjenne den store kontekstforståelsen og kompetansen våre ambassader og utestasjoner har, og som for oss er en veldig viktig brikke i det arbeidet vi gjør. Ikke minst er det ute på ambassadene, gjennom både øremerkede midler de får til å drive dette arbeidet, og partnerskapene de lager i de ulike landene, veldig mye godt arbeid som gjøres for religiøse minoriteter og for tros- og livssynsfrihet. Når det gjelder spørsmålet fra representanten Grøvan om strategier, var jeg litt inne på det i min innledning også. Jeg mener at gjennom det arbeidet vi gjør på mange plan – både bilateralt, multilateralt gjennom partnerskap vi har med ulike land, og ikke minst partnerskapet vi har med sivilsamfunnet, som er uhyre viktig i denne sammenhengen – bidrar vi til å kunne hjelpe dem som er spesielt utsatte i enkelte land. Vi bidrar også økonomisk til ordninger som hjelper enkeltmennesker som av ulike årsaker er forfulgte. Det mener vi er et viktig arbeid. Til slutt til de spørsmålene som kom fra representanten Gleditsch Lossius: Som representanten kanskje husker, hadde vi i mars Kina inne til høring i Menneskerettighetsrådet. Norge var blant de landene som ga anbefalinger, og en av de anbefalingene vi ga, handlet nettopp om situasjonen i Xinjiang og muligheten for og anbefalingen om at man må slippe til observatører som kan få se hele bildet. Dette var også ett av de temaene som var på dagsordenen i forbindelse med statsbesøket i oktober – det å faktisk påpeke at på mange områder går det kinesiske samfunnet i positiv retning, særlig når det gjelder reduksjon av fattigdom osv., men at vi ser flere utfordringer når det gjelder spørsmålet om religiøse minoriteter. Det er også en tematikk som vi har tatt opp i UPR i FNs menneskerettighetsråd tidligere, og det er en tematikk vi også følger.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-05-21:
Vi i Kristelig Folkeparti setter trosfriheten høyt. Det er en helt grunnleggende verdi som det er viktig å verne om. Jeg vil i min taletid her i dag fortelle en annen kvinnes historie, og det har jeg fått hennes tillatelse til å gjøre i denne viktige saken. Hennes historie viser oss at tall og statistikk, slik representanten Heggelund henviser til, faktisk er ekte mennesker – mennesker i store, store antall. Jeg leser: «Mitt navn er Gulnar, og jeg er uigur. Jeg er oppvokst nordvest i Kina, ved byen Ghulja, i det uigurske området. Området ligger i Xinjiang-regionen, som er området der det i dag er opp mot en million mennesker fra etniske minoriteter som holdes innesperret i interneringsleire uten tiltale eller dom. Dette området var allerede sterkt kontrollert av Kina da jeg vokste opp. Jeg kan spesielt huske da Kina tok kontroll over skoleverket. Barn helt ned til barnehagealder ble pålagt nye politiske retningslinjer om å skifte språk fra uigursk til kinesisk. Det ble forbudt å snakke uigursk selv i private hjem. Det ble også samlet inn og registrert DNA-prøver fra alle uigurer. Ikke lenge etterpå ble det forbud mot å være muslim. Disse forbudene ble håndhevet av grupperinger, både militære og sivile, som ble etablert i alt fra offentlige institusjoner til private nabolag. Den sosiale kontrollen var enorm. Jeg husker at flere av mine medstudenter på universitetet plutselig kunne forsvinne. Vi fikk høre etterpå at de var arrestert. Jeg var et menneske i et land som fratok meg alle mine rettigheter. Jeg ble tvunget til å snakke kinesisk, jeg kunne ikke bære hijab, jeg kunne ikke be, jeg kunne ikke faste, mennesker rundt meg forsvant plutselig, og jeg ble overvåket i studentboligen jeg bodde i. Jeg hadde ikke noe vern, ingen beskyttelse. Jeg var redd.» Denne kvinnen var her i Stortinget og talte i regi av kvinnedagen. Hun takker den dag i dag den norske kvinnen hun møtte på den norske ambassaden i Beijing, for sitt liv. Jeg støtter derfor representanten Heggelunds spørsmål om hvordan regjeringen vil jobbe videre for å bedre situasjonen for bl.a. uigurer som opplever trakassering på grunnlag av sin tro.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-05:
På vegne av representantene Jonas Gahr Støre, Hadia Tajik, Lise Christoffersen, Eigil Knutsen og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å innlemme ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Først vil jeg takke for den gjennomgående støtten til mannskapet, som har vært gjennom en vanskelig situasjon. Det kunne veldig fort ha gått så uendelig mye, mye verre enn det gjorde, og etter hendelsen er det blitt åpenbart at det er godt sjømannskap som gjorde at det ikke gikk verre. Det har vært viktig for meg at vi ivaretar mannskapet så godt som mulig i ettertid. Dette er en slik hendelse som gjør at vi ikke er sikre på at ikke noen vil føle belastningen for tung etter hvert, men de er godt ivaretatt nå. Men vi er individer, og vi skal følge dem opp også i framtiden. Jeg er veldig fornøyd med at vi får gode tilbakemeldinger fra dem om hvordan de er blitt ivaretatt. Så til noen av de spørsmålene som reises: Åpenhet – ja, jeg er veldig for at det skal være så stor åpenhet rundt denne typen saker som mulig, men åpenhet betinger også at vi er nøye på de forskjellige rollene vi har i en slik debatt. Når vi er tydelige på hva som er rollen til statsråden, er det også tydelig å kunne være åpen om det man kan si noe om i nuet. Det er en forutsetning for den gode debatten at de som har fått tildelt eget ansvar og egne roller, får lov til å utøve de rollene. Derfor skal vi ha stor respekt for den jobben Statens havarikommisjon gjør, og de konklusjonene de kommer med. Jeg mener at læring, læring, læring er noe av det viktigste vi gjør, og jeg er helt åpen på at vi skal lære så mye av bergingsoperasjonen som mulig, den skal følges tett. Så at det blir spørsmål om hvordan vi skal holde oss tett på den, og hvordan vi skal få en objektiv vurdering av den – jeg har ikke noen problemer med å diskutere det i Stortinget. For meg er det viktig at vi lærer av hver eneste ting som har skjedd i denne saken. Så til det med diskusjon: Hvis dere hørte på innlegget mitt, forholder jeg meg til de budsjettprosessene vi har i Stortinget. Og det at regjeringen har sagt at man skal vurdere selvassurandørprinsippet i forbindelse med finansieringen – det er en debatt som går på siden av det jeg jobber med. Jeg refererer til revidert nasjonalbudsjett, og jeg refererer til neste langtidsplan, som i tid treffer den prosessen vi skal inn i framover. Vi skal diskutere investering i de siste seks kampflyene i denne salen i forbindelse med investeringsproposisjonen. Det blir gode muligheter for SV til å komme med sitt standpunkt også der, så den delen mener jeg er godt ivaretatt. Det at vi nå har startet jobben med langtidsplanen, passer også i tid når det gjelder å ta hensyn til den situasjonen vi er i nå, med senket operativ evne i Sjøforsvaret. Det blir en naturlig del av det arbeidet vi skal gå i gang med framover, og vi skal holde Stortinget tett på i så måte.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Det skal jeg svare på når jeg får forespørselen, men det er også sånn at vi offentliggjør de vurderingene i statsbudsjettet. Det er en del av proposisjonen hvert år hva vi har rapport til NATO, og hvordan NATO har respondert på det. Den ugraderte delen fra tidligere finnes, og så får vi se hva slags tall vi har, og hva slags kunnskapsgrunnlag vi har for å imøtekomme ønsket fra Stortinget – hvis det blir et ønske fra 1. mars. Når man ber om en ugradert vurdering, er jo ikke dette hemmelig. Vi har regelmessig rapportert om den tidligere.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Vi har en opptrappingsplan. Den heter Langtidsplanen for Forsvaret. Vi har også varslet at vi kommer med en ny langtidsplan for Forsvaret for 2021–2024. Vi har også sagt at et premiss for det arbeidet er at vi skal bevege oss ytterligere for å oppfylle forpliktelsene overfor NATO.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Først vil jeg si at forsvarssjefen holdt en god tale i Oslo Militære Samfund. Veldig mye av det han sa, er helt parallelt med det jeg sa 14 dager tidligere, da jeg holdt min tale i Oslo Militære Samfund, med beskrivelsen av omgivelsene i nærområdet vårt. Så til forsvarssjefens rolle med hensyn til neste langtidsplan. Vi gjør et arbeid med Forsvarets forskningsinstitutt der man ser på: Hva slags plan la vi? Hva var realiteten i 2013? Hvor er vi nå? Hva må justeres i forhold til den planen vi har? Forsvarssjefen sitter i programrådet til det arbeidet, han sitter altså veldig nært. Når det gjelder anbefalinger om hva slags trender man skal se på, skal forsvarssjefen få mandat til å gjøre det arbeidet. Grunnen til at vi rammer det inn, er at vi ikke trenger å snu opp ned på alt i den planen vi allerede har lagt, for veldig mye av det vi gjør i den planen, er åpenbart riktig og tar oss i rett retning. Forsvarssjefen har uttalt at han aldri har sittet så nært på det arbeidet som det han får lov til nå, og er veldig fornøyd med sin posisjon. Det tenker jeg er et godt tegn for det arbeidet vi skal i gang med.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Jeg har redegjort for forsvarssjefens rolle nå. Forsvarssjefen er veldig godt fornøyd med at han får den rollen. At vi rammer inn mandatet når han skal komme med sitt fagmilitære råd, er fordi det arbeidet han kommer med nå, også baserer seg på en god del av det arbeidet han gjorde sist. Jeg mener at en større fare for forsvarssjefens autoritet er når stortingsrepresentanter omtaler hans arbeid på denne måten, stiller seg tvilende til at han som fagmilitær rådgiver kommer med fagmilitære råd, rett og slett sier at vi ikke kan stole på det forsvarssjefen sier. Det mener jeg er en større fare i det arbeidet enn akkurat hvordan man synliggjør rollen. Forsvarssjefen bruker sin ledergruppe til å legge fram sitt fagmilitære råd. Han gjør vurderingen i forkant. Han gjør prioriteringene i forkant. Og så tar vi langtidsplanen til Stortinget som et politisk dokument. Der har regjeringen kanskje prioritert annerledes, og Stortinget prioriterer jo gjerne annerledes etter det igjen. Det tror jeg er en god demokratisk prosess for å gjøre gode investeringer i noe så viktig som Forsvaret.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Da skal jeg prøve å hviske, hvis det var ubehagelig at jeg hevet stemmen. Jeg er opptatt av det fagmilitære og forsvarssjefens status, og jeg er opptatt av at vi skal omtale forsvarssjefen som den fagmilitære rådgiveren han er for regjeringen, samtidig som han er den fremste styrkesjef. Jeg har tidligere i denne salen sagt at jeg ikke ser noen grunn til å hemmeligholde det fagmilitære rådet fra forsvarssjefen. Det ble ikke gjort sist, jeg har ingen planer om å gjøre det nå. Men jeg registrerer at det til stadighet brukes ute i debatten som en hersketeknikk for å ta ned forsvarssjefens autoritet. Jeg mener at vi skal tenke oss om før vi gjør det fra politisk sektor. Vi får et fagmilitært råd, så er det en politisk prosess i departementet, det blir framlagt et dokument for Stortinget, det foregår en politisk prosess i Stortinget. Jeg mener vi skal smykke oss med at vi gjør denne typen investering: å bygge noe så viktig som forsvar av norsk land på en god måte, også med hjelp av forsvarssjefen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Jeg skal bare avslutningsvis takke for en god debatt, og så må jeg få lov til å gjøre noen visitter. Til representanten Nordlund: Jeg har aldri sagt at det å debattere forsvarssjefens fagmilitære råd svekker Forsvaret eller debatten, men Senterpartiet reiser rundt og hevder at jeg har sagt det. Jeg har gjentatte ganger i denne salen sagt at det fagmilitære rådet fra forsvarssjefen skal være åpent. Jeg ser ingen grunn til å lukke det. Allikevel, selv om representanten har hørt meg si det også i dag, prøver han å gå opp og skape et inntrykk av at jeg har sagt noe annet. Historieskrivingen til Liv Signe Navarsete og Jens Stoltenberg er det mulig å ta opp til debatt. For enkelte andre som også har fulgt med i internasjonal politikk, europeisk politikk, sikkerhetspolitikk og forsvarspolitikk, startet de uforutsigbare omgivelsene og hendelsene i 2008 i Georgia med Russlands reaksjon på at Georgia som stat ville velge sitt forsvarspolitiske samarbeid. De ville av nasjonale interesser velge det samarbeidet; de ville søke medlemskap i NATO. Det er betimelig for Liv Signe Navarsete og Jens Stoltenberg å si at alt endret seg rett etter at de slapp ansvaret, men det er nok sånn at noen av oss er uenig i den historiebeskrivelsen. Det er en realitet at det grunnlagsarbeidet vi startet med i langtidsplanen vi er inne i nå, setter oss i stand til å bygge en bedre landmakt, det setter oss i stand til å bygge et bedre luftforsvar, og det setter oss i stand til å bygge en bedre marine. Det er en av grunnene til at vi kunne kompensere så greit for hendelsen med «Helge Ingstad» på kort sikt. Til representanten fra Senterpartiet som tok opp det med cyber: Jeg er helt enig. Det er et veldig viktig felt. Det er et viktig felt som opptar samfunnsberedskapen i Norge generelt, det er et felt som blir behandlet både i NATO og i det norske forsvaret spesielt, og det er et felt vi samarbeider om både i nordisk sammenheng, i nordisk-baltisk sammenheng og i NATO-sammenheng. Det er et felt som er avhengig av kunnskapsdeling for at vi skal kunne være der vi er, så vi jobber også opp mot EU og andre på det feltet. Til representanten Iversen, som mener at vi bygger ned beredskapen: Det var to helikoptre som kunne gjøre redningsoperasjonen da tråleren satte seg fast i Hinlopen. Under den rød-grønne regjeringen var det ikke to så store helikoptre på Svalbard, så den redningsoperasjonen ville antagelig ikke vært mulig, i alle fall ganske mye vanskeligere da. Det at vi satte inn et Super Puma-helikopter nummer to på Svalbard av beredskapshensyn, muliggjorde en veldig komplisert redningsaksjon i nord.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-02-05:
Jeg sa at det å hevde at forsvarssjefens fagmilitære råd ikke kommer åpent ut, var en hersketeknikk. Det begrunner jeg med at jeg utallige ganger i denne salen har sagt at jeg ser ingen grunn til å holde det fagmilitære rådet hemmelig. Når Senterpartiet fortsetter å så tvil om akkurat den delen, så er det en hersketeknikk. Så får Nordlund sjekke referatene gjentatte ganger, for det ser ut til at det siger litt sent inn. Når det gjelder det fagmilitære rådet: Vi har veldig mye kunnskap fra det forrige arbeidet forsvarssjefen gjorde, som kan brukes, rett og slett fordi ting tar tid å etablere. Så har vi noen nye trender som vi gjerne vil se på. Husk på at cyberdomenet, som av Senterparti-representanten helt riktig ble tatt fram som et viktig domene, ble etablert som et eget domene i forsvarssammenheng i NATO i 2016. Så ny er opplevelsen av hvor viktig dette er for Forsvaret. Det er altså etablert som det fjerde domenet nå. Space, altså satellitt, er det femte. Men det var i 2016 man i NATO tok inn over seg at dette kan blir et viktig verktøy også i forsvarssammenheng. Derfor er det viktig å også se på nye felt, og derfor er det viktig at vi tar med oss den kunnskapen vi har som er riktig, og tar den videre, og så bruker vi energi på å se hvilke nye trender som finnes i sikkerhetssituasjonen. Det er det vi bygger et godt forsvar for framtiden på.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-02-05:
Først vil jeg takke forsvarsministeren for en grundig redegjørelse knyttet til forliset av KNM «Helge Ingstad». Den 8. november 2018 var en trist dag for det norske forsvaret, og det var en særdeles trist dag for Marinen. Men oppe i det hele skal vi være veldig glade for at det ikke gikk liv tapt, og det er betryggende å høre om den gode oppfølgingen personellet nå får fra Sjøforsvaret, og at mange allerede er i operativ virksomhet. Fregattvåpenet er bærebjelken i Sjøforsvaret. Etter mange år med investering i reservedeler og nye besetninger hadde man etter hvert fått et fregattvåpen som var operativt. Fire av fem fregatter seilte, og det var en vesentlig forbedring i forhold til for noen få år siden. Fregattene har en helt sentral rolle i overvåkning og suverenitetshevdelse av våre havområder, særlig i nordområdene. Fregattene er en viktig del av Norges rolle som NATO i nord, og tapet av den fregatten som vi nå har vært utsatt for, reduserer vår operative evne. Det er ingen tvil om det. Den operative evnen lar seg ikke erstatte raskt. Det var forsvarsministeren også klar på. Men det var betryggende å høre at det vil bli satt inn avbøtende tiltak, i den grad det er mulig, så raskt som mulig. Jeg merket meg også at ministeren gjentok det som forsvarssjefen sa i sitt årsforedrag i Oslo Militære Samfund, at man nå må vurdere levetidsforlengelse av andre systemer som er tenkt faset ut, spesielt kystkorvettene. Et lite land med havområder som er syv ganger så stort som vårt landareal, har ikke råd til å ha en marine som er skadeskutt i den grad Marinen er det i dag. Det er også betryggende å høre at regjeringen vil komme raskt tilbake, allerede i revidert nasjonalbudsjett våren 2019, og gå nærmere inn på hvordan man i detalj vil forsøke å kompensere tapet av denne fregatten. Jeg merket meg også at ministeren var klar på at de tekniske systemene ser ut til å ha virket. Det er et sammensatt årsaksbilde, og Stortinget er selvfølgelig veldig spent på hva Havarikommisjonen kommer fram til er de egentlige årsakene til dette fatale havariet, som det er nesten uvirkelig at skulle skje i en skipslei som er en av Norges mest trafikkerte og best overvåkede.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-02-05:
På NATOs toppmøte i Wales i september 2014 ble det vedtatt at NATOs samlede forsvarsutgifter skulle økes i retning av 2 pst. Samtidig vedtok man at materiellinvesteringenes andel av forsvarsbudsjettet skulle økes til minimum 20 pst. Dette var ett år etter at regjeringen Solberg hadde overtatt. I 2013 lå det norske forsvarsbudsjettets andel av bruttonasjonalprodukt på ca. 1,2 pst. I dag ligger forsvarsbudsjettets andel på ca. 1,6 pst. Komiteen, dvs. flertallet i komiteen, merker seg at forsvarsbudsjettet siden 2013 er økt med 30 pst. Men det som er viktigere enn prosentene, er jo de faktiske kronene. I kroner utgjør det 16 mrd. kr i økning av forsvarsbudsjettet. Forsvarsbudsjettet kommer til å øke også de neste årene. Vi står i en veldig krevende utfordring. Svært mange av Forsvarets hovedkampsystemer går ut på dato omtrent samtidig. Det er en svært krevende politisk og økonomisk utfordring å gjenanskaffe disse kampsystemene omtrent samtidig. Vi anskaffer nye overvåkningsfly, nye kampfly, nye kystvaktfartøy, nytt artilleri til Hæren, nye stridsvogner til Hæren kommer, nytt kampluftvern til Hæren, osv. I sum medfører dette at investeringsandelen av forsvarsbudsjettet i Norge utgjør 27 pst., som er langt over NATOs krav fra Wales i 2014. Flertallet i komiteen merker seg også at forsvarsbudsjettet fra 2018 til 2019 vil reelt sett øke med 2,46 mrd. kr. Vi ser nå en utvikling i forsvarsbudsjettet over de siste årene der forsvarsbudsjettet har gått fra å være en budsjettaper til en budsjettvinner. Slik må det fortsette å være. Ny langtidsplan skal legges fram for Stortinget våren 2020. Etter alle solemerker vil det være nye trusselvurderinger og en endret sikkerhetspolitisk situasjon, som må tas opp i den nye langtidsplanen, og som igjen vil medføre at forsvarsbudsjettet vil øke ytterligere. Men hvis man skal oppsummere denne langtidsplanen, og det er komiteen ganske klar på, ser man altså en langtidsplan fra 2017 til 2020 der det er brukt 8 mrd. kr mer på Forsvaret enn i langtidsplanen som den forrige regjeringen styrte etter.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-02-05:
Forsvarets operative evne til enhver tid er et resultat av den politikken som har vært ført eller ikke ført. Derfor blir det så feil når representanten Navarsete sier at den oppbyggingen som nå skjer av Forsvaret, er et resultat av den endrede sikkerhetspolitiske situasjonen. Og så viser man til Ukraina og Georgia, bl.a. Nei, tingenes tilstand i Forsvaret henger uløselig sammen med den til enhver tid sittende regjerings interesse for de faktiske forhold. Er man interessert i å avdekke hva situasjonen egentlig er uten å bli for historisk og gå for langt tilbake til regjeringer, er jeg nødsaget til å sitere hva Liv Signe Navarsete sa til AldriMer.no: «Jeg var selv med på å behandle de to forrige langtidsmeldingene for Forsvaret. Alt så veldig bra ut. Vi tenkte ikke at det var nødvendig med så stort fokus på Forsvaret.» Så lite interessert var man i de faktiske forholdene i Forsvaret. Det gjenspeilte også langtidsplanene til den rød-grønne regjeringen. På to langtidsplanperioder over åtte år skulle det brukes 800 mill. kr mer på Forsvaret. Forsvarsbudsjettet har gått fra å være budsjettaper til budsjettvinner under denne regjeringen. Det store økonomiske handlingsrommet som den foregående regjeringen hadde, ble ikke brukt på Forsvaret. Men vi er ikke i mål. Vi er godt i gang med å gjenreise forsvarsevnen, men det er et langt lerret å bleke. Men når man har lagt 16 mrd. kr mer på bordet til forsvarsbudsjettet siden 2013 og dette representerer 30 pst. realøkning, sier det seg selv at vi får mer kampkraft i den spisse enden. Denne regjeringen vil fortsette på samme måte – fordi Forsvaret ikke er godt nok, og fordi den sikkerhetspolitiske situasjonen har endret seg. Forsvarsbudsjettet kommer til å øke, vi kommer til å ha den samme interessen og dypdykke i de faktiske forholdene i Forsvaret, slik Ine Marie Eriksen Søreide og forsvarssjef Haakon Bruun-Hansen gjorde med en gang de tiltrådte i 2013. Da avdekket de et forsvar under styrt avvikling, en etterlatt regning på 180 mrd. kr, et minimumsforsvar under avvikling. Den situasjonen er vi kommet ut av. Grunnmuren er reparert, og Forsvaret bygges opp steg for steg.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2019-02-05:
Det var så mange som ønsket å forlenge debatten, så jeg tenkte jeg skulle bidra lite grann. Det er flere Senterparti-representanter som har tatt ordet, og de snakker ikke om forslaget, de snakker om Forsvaret generelt sett. Det kan sikkert mange andre også gjøre, men det er altså representantforslaget vi diskuterer. Regjeringen er ikke imot en opptrappingsplan. Vi har en opptrappingsplan. Den heter langtidsplanen, og langtidsplanen legges frem til våren neste år. Da kan Senterpartiet også drive med opptrappingsplan. Det er det som er hele ideen bak at vi har en opptrappingsplan – at den heter langtidsplan – som vi er enige om. Det ville være interessant om representanten Navarsete kunne fortelle oss hvem denne opptrappingsplanen til Senterpartiet skulle lene seg på, for hun var ikke noe glad i forsvarssjefen. Hvem er det egentlig Senterpartiet skal spørre om råd? Hvor skal den legges frem, og av hvem? Er det slik at vi skal slutte oss til en opptrappingsplan som legger langtidsplanen i en skuff? Dette er jo helt useriøst. Det er populistiske innspill. Jeg har opplevd det før fra Senterpartiet, så det er ikke helt nytt, men likevel. En langtidsplan er nødt til å basere seg på forskningsresultater fra FFI, Forsvarets behov, teknologiutvikling, mulighetene, hva vi trenger å gjøre, hva vi trenger å forsvare, hvordan vi skal operere. Det er hva en plan er. Det tar lang tid å utarbeide den. Det er derfor det heter langtidsplan, både på grunn av lengde, og fordi det tar lang tid å utarbeide den. Den utarbeides ikke i stortingssalen på grunnlag av et representantforslag. Representanten skriver i merknadene: «Å nå målet inneber at det må gjerast nasjonale prioriteringar som er politisk krevjande.» Sagt på en annen måte: kutt i landbrukssubsidiene eller kutt i overføringer til kommunene. Det hadde vært en strålende idé. Hvis man mener at Forsvaret er så viktig, må man jo tro at Forsvaret er viktigere enn bøndene! Eller er ikke Forsvaret så viktig? Er bøndene viktigst? Eller som representanten Navarsete sa – vi skal droppe skatteletten. Hele poenget med skatteletten er at det skal bli enklere å investere, at folk flest skal beholde mer av pengene, slik at de kan skape økonomisk vekst og vi får mer penger å bruke på Forsvaret. Det er ideen bak skattelettelser, noe representanten Navarsete kanskje er uenig i, men å bruke pengene på overføringer og subsidier skaper i hvert fall ikke økonomisk vekst, og da får man mindre penger til Forsvaret.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Eg registrerer at regjeringspartia er sterkt imot å ha ein opptrappingsplan som forpliktar regjeringa. Ein kan sjølvsagt stille spørsmål om kvifor, for i den grad regjeringspartia meiner alvor med at ein skal nærme seg 2-prosentmålet i 2024, må ein nødvendigvis ha ein plan for det. Då må ein prioritere det kvart einaste år. Kanskje må ein då gi litt mindre skattelette, kanskje må ein prioritere ned andre område. Om ein meiner at ein skal nærme seg 2-prosentmålet, tek eg det for gitt at ein i alle fall kjem opp på 1,95 pst., kanskje – om ein ikkje greier akkurat 2 pst. Kan statsråden seie kva som er årsaka til at ein absolutt ikkje vil forplikte seg til ein opptrappingsplan?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Forsvarssjefen karakteriserte i den årlege talen sin langtidsplanen til regjeringa som ein plan for eit minimumsforsvar. Då kan ein sjølvsagt lure på om det er det regjeringa er nøgd med at ein skal halde fram med. Men eg skal stille eit litt anna spørsmål. Det har vore sagt frå forsvarsministeren at forsvarssjefen vil få i oppdrag å utvikle fagmilitære råd på område regjeringa vil utvikle vidare. I arbeidet med den komande langtidsplanen skal forsvarssjefen tydelegvis ikkje kome med eit fagmilitært råd om heilskapen i Forsvaret. I Forsvaret heng som kjent alt saman med alt, som det ofte gjer elles i samfunnet. Kvifor skal ikkje forsvarssjefen sjølv få prioritere det han utifrå fagmilitær ståstad ynskjer å prioritere inn i den nye langtidsplanen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Eg takkar for svaret. Eg takkar sjølvsagt også for at me har ein lojal forsvarssjef som sit i departementet og sjølvsagt uttalar seg lojalt. For dersom forsvarssjefen hadde hatt frie tyglar til å prioritere, er det ikkje nødvendigvis slik at det han ville ha kome fram til, ville vere det same som det regjeringa hadde kome fram til. Det er nok noko Stortinget skal vere særdeles merksam på, for me i Stortinget har vore og er opptekne av at dei planane og dei råda me får, som me skal diskutere og gjere vedtak om her, er grunna i det fagmilitære, og at prioriteringane er sett ut frå eit totalt fagmilitært syn. Korleis kan me i Stortinget vere sikre på, etter den prosessen regjeringa no legg opp til, at det me får, er eit balansert fagmilitært råd og byggjer på det? Sjølvsagt er det statsråden som legg det fram, det vil vere politikk, men ligg det i botn eit breitt fagmilitært råd?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Det er noko som heiter at har ein dårlege argument, må ein heve røysta. No registrerer eg at forsvarsministeren hevar røysta lite grann, for uansett kor raskt han snakkar på si pene dialekt, kan han ikkje skjule at den prosessen som me no legg opp til, er mykje meir styrt enn dei prosessane ein har hatt før. Det fagmilitære rådet har alltid vore viktig, og det har vore eit godt grunnlag for å debattere i forkant av langtidsplanen. Då er spørsmålet ganske enkelt: Vil det òg kome ei offentleggjering av det fagmilitære rådet i denne omgangen, slik som det har vore gjort før?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Statsråden prøvde i replikkrunden å skape eit inntrykk av at Senterpartiet ikkje har respekt for forsvarssjefen. Jo, det er nett det Senterpartiet har. Me har stor respekt for forsvarssjefen, for dei som arbeider i Forsvaret, for dei som har sitt daglege virke og kjenner på kroppen kva som eigentleg trengs. Difor har me òg god kontakt med mange i Forsvaret, fordi ein ser at Senterpartiet tek opp saker som ikkje alltid er like mykje i fokus i den politiske leiinga i departementet. Slik vil det alltid vere. Eg er fullstendig klar over at langtidsplanen er eit politisk dokument. Det eg er oppteken av, og det Senterpartiet er oppteken av, er at forsvarssjefen skal ha fridom til å gjere ei heilskapleg vurdering og kome med si vurdering i det opne rom – som ein god start på debatten om langtidsplanen. Det har vore slik, og det bør vere slik. Så er det ganske oppsiktsvekkjande at representanten Elvenes i sitt innlegg seier at regjeringa ikkje byggjer opp Forsvaret på grunn av den sikkerheitspolitiske situasjonen, men på grunn av at ein har interesse for Forsvaret. Ja, ære vere regjeringa for at ein har interesse for Forsvaret, det er det no mange som har, men eg trudde faktisk at i Noreg handla oppbygginga av Forsvaret om å tilpasse seg den situasjonen som Noreg til kvar tid er i. La meg vise til NATOs generalsekretær Jens Stoltenberg, for då han var statsminister i den raud-grøne regjeringa, sa han at når ein er villig til å byggje ned Forsvaret i gode tider, må ein vere villig til å byggje det opp i dårlege tider, altså når sikkerheitssituasjonen er heilt annleis. Slik sett står eg godt inne for det eg sa til aldrimer.no, for sikkerheitssituasjonen var heilt annleis. Og viss ikkje representanten Elvenes har fått med seg det, får han lese meir historie. Dette handlar ikkje om ein kappestrid mellom Senterpartiet, Arbeidarpartiet og regjeringspartia om kven som er mest for å nå 2-prosentmålet. Men erfaringane frå mi tid som samferdsleminister, då me fekk igjennom ein opptrappingsplan for samferdsla, var at det var føreseieleg for planlegging og gjennomføring – på vegsektoren, på jernbanesektoren og samferdslesektoren – og det vart følgt opp av regjeringa. Senterpartiet sitt forslag handlar om korleis me skal nå 2-prosentmålet, korleis me skal finansiere det, og implisitt kva som skal prioriterast. Det ville gitt ein føreseieleg situasjon for Forsvaret, forenkla planlegginga og sikra at ein kunne gå i gang med investering og vite korleis veksten i dei komande budsjetta ville bli. Eg må berre registrere at for fleirtalet i denne salen er ikkje det av interesse.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-02-05:
Ein kort merknad knytt til innlegget til Tybring-Gjedde, for han hevda med tyngd at Senterpartiet ikkje er glad i forsvarssjefen: Jo, me har svært stor respekt for forsvarssjefen. Nettopp difor vil me ha hans prioriteringar på bordet når det gjeld totalen, heilskapen, ikkje berre på dei områda regjeringa vil vidareutvikle, som det har vore sagt. Når det gjeld populisme, vil eg seie: Look who’s talking! Om skattelette, som Tybring-Gjedde lyfta fram, kontra mat: Vel, mat er viktig, òg i beredskapssamanheng, slik tidlegare forsvarssjef Sunde var svært tydeleg på. Me ser kva matmangel kan føre til. Så prioriteringane vil variere. Om me som vil prioritere forsvar, hadde fått ein slik opptrappingsplan, skulle me sjølvsagt sett på inndekning basert på mange prioriteringar, men den debatten får me ikkje. Me får ingen langtidsplan som er forpliktande.
Abid Raja (Venstre), 2019-02-05:
Jeg vil aller først takke forsvarsministeren for en veldig god og grundig redegjørelse, og uttrykke at dette er en både trist og tragisk sak. Heldigvis gikk ingen liv tapt, og det ble heller ikke noen alvorlige skader på personell. De materielle skadene som har skjedd, er helt klart smertefullt. Det er også smertefullt at dette svekker den sammensatte, totale forsvarsevnen. Så har det vært bekymring knyttet til våpen om bord, oljesøl osv., og det framstår som at dette har blitt håndtert. Enkelte nettsider har spekulert i om utenlandske militærmyndigheter har vært involvert på ulike måter. Disse spekulasjonene er meget uheldig, og derfor er det viktig at vi får fram alle fakta på en grundig måte. Da kan vi forstå hvordan dette skjedde og ta lærdom av det, slik at det ikke skjer igjen. Jeg vil også benytte anledningen til å gi honnør til alle dem som er i Marinen, i Sjøforsvaret og i Forsvaret. Vi politikere – jeg tror hele Stortinget – er stolt av innsatsen de gjør, både de som har tjenestegjort tidligere, og de som tjenestegjør i dag. Vi er helt avhengig av å ha et godt forsvar for å beskytte våre landegrenser og beskytte vår egen befolkning. Det handler selvfølgelig om at vi er materielt godt rustet, og at vi har gode ressurser inn i dette. Men uten et godt personell, uten gode holdninger, og jeg vil også si uten en god dose sunn patriotisme, tror jeg ikke man kan si at man har et godt forsvar. Jeg er veldig fornøyd med at vi har et veldig godt personell i Norge, selv om vi vil kunne ha politiske debatter om den materielle situasjonen – og regjeringen har varslet at den skal forbedres på mange punkter. Jeg skal fatte meg i korthet, men jeg vil gjerne benytte anledningen til å reagere litt på det Arbeiderpartiet allerede nå har varslet fra denne talerstolen. Ut fra det jeg forstår, er det bebudet at dette representantforslaget skal fremmes om kort tid. De varsler at de vil ha en uavhengig gransking – som om Statens havarikommisjon, som ser på dette, ikke er en uavhengig gransking, som om Statens havarikommisjon ikke kommer til å gjøre en objektiv gransking av dette og legge fram den rapporten. Det er litt rart at de allerede nå, på dette tidspunktet, indirekte varsler at de ikke har tillit til det arbeidet som Statens havarikommisjon vil gjøre. Ville det ikke være litt mer formålstjenlig å avvente at Statens havarikommisjon gir de nødvendige svarene før man eventuelt lar det gå partipolitikk inn i dette? Helt til slutt: Vi i Venstre er opptatt av at vi har et godt forsvar, for å sikre våre landegrenser og hevde vår suverenitet, og for at vi skal kunne ta vare på norske borgere. For å kunne gjøre det må vi ha en god operativ forsvarsevne. Vi vil følge saken nøye, og jeg regner med at forsvarsministeren på adekvat måte vil holde Stortinget løpende orientert om utviklingen.