Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2020-12-03:
Dette årets statsbudsjett har vært spesielt krevende. Grunnen er, som alle vet, at det er store utgifter, det er store krisepakker – vi kommer til å slite lenge. Det er i sånne tider at vi burde spare der vi kan, men det er en svakhet ved dette hus at det er en manglende evne og vilje til å prioritere. Fremskrittspartiet har lagt fram forslag til innsparinger på en rekke områder som er omtalt av tidligere talere, men det er ingen vilje til å prioritere som man bør. Enkeltpersoner og bedrifter har ofret og mistet alt. Det er nesten ingen som er blitt skjermet i den pågående krisen – bortsett fra asylsøkere og flyktninger, som man ikke har ønsket å røre. Asylsøkere har hatt fri tilgang over grensene hele veien, og det har ikke vært mulig å få med regjeringspartiene på å senke antall kvoteflyktninger midt i en krise. Som kjent er det å ta imot kvoteflyktninger meget kostnadskrevende. Grunnen til at Fremskrittspartiet ønsker å redusere antall kvoteflyktninger, er ikke at vi ikke ønsker å hjelpe, men det er faktisk sånn at å hente kvoteflyktninger til det som er verdens dyreste land å bo i, er den dyreste og dårligste måten å hjelpe på. Hvis vi har en sum penger som vi ønsker å hjelpe mennesker med, er vi garantert å nå ut til å hjelpe færrest mulig ved å hente de menneskene hit. Vi vet også at dagens politikk bidrar til å lokke mennesker ut på en farlig reise, som for mange ender i lidelse og død. Mange ender i grusomme leire. Vi har sett at andre deler av verden, f.eks. Australia, løste problemet med båtmigranter som druknet i håp om å nå asyl. Ved å si nei til båtmigranter som kom for å søke asyl, klarte man å redusere antall drukninger til null over natten. Vi står faktisk i en situasjon hvor vi kan velge. Vi kan velge å hjelpe langt flere av dem som trenger det, mye mer, samtidig som vi sparer penger i en krise i Norge – og samtidig som vi hindrer at mennesker dør på en farlig reise. Samtidig kunne vi ha unngått at pengene forsvinner, og at asylindustri styres av kyniske menneskesmuglere og kriminelle bander. Men det er ingen vilje til å velge de løsningene som vi vet kunne ha fungert. Fremskrittspartiet legger i dag fram et budsjett som innebærer null kvoteflyktninger, men det kommer til å bli nedstemt. Det er ikke Fremskrittspartiets budsjett som i dag kommer til å bli vedtatt, men vi har vært med på å forbedre det – vi har dratt det i riktig retning. Vi skjerper underholdskravet til familieinnvandring. Nå kan man ikke lenger bruke introduksjonsstønad som et grunnlag for underholdskravet. Det vil bety noe – det vil bety mer reell forsørgelse for dem som kommer. Vi øker også botidskravet fra tre til fem år, noe som innebærer at vi vil ha større mulighet til å avdekke juks, vi vil ha større mulighet til å sende folk hjem igjen for å være med og bygge opp hjemlandet når det er trygt, og det vil også være med på å avvise asylsøkere med dårligere grunner. Asylsøkere med dårligere grunner vil velge seg andre land dersom de vet at de vil bli sendt tilbake når det er trygt. Vi har også fått gjennomslag – når vi nå ikke får redusert antall kvoteflyktninger – for at man skal prioritere å hente kristne minoriteter. Jeg synes det er veldig rart at det virker å være for Kristelig Folkeparti det er vanskeligst å bli med på å prioritere kristne flyktninger. Debatten etter forliket synes jeg har vært meget spesiell. Det er blitt trukket opp en redsel for at man kan bidra til å skape illusjoner om koblinger mellom Vesten og kristne dersom vi velger å hente kristne flyktninger til Norge. Jeg synes det er rart at det skulle være noe problem om det skulle være koblinger mellom Vesten og kristne flyktninger, men jeg synes vi skal sette pris på den gode gjerningen det er(presidenten klubber) å hente kristne flyktninger til Norge. (presidenten klubber)