Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-12-07:
av det som ble sterkest kritisert da Regjeringen la frem sitt statsbudsjett, var miljøprofilen – ikke først og fremst på grunn av forslaget til miljøbudsjett, men bl.a. på grunn av kuttet i bevilgningene til energiøkonomisering og nye fornybare energikilder, kuttene i miljøvennlig transport, kombinert med lavere bensinpris og manglende kollektivsatsing. Dette har klimapolitiske implikasjoner. Miljøinnsatsen måles ikke bare i antall kroner i et departement, men i prioriteringene på tunge områder som samferdsel og olje og energi. Med budsjettforliket med sentrum er miljøprofilen bedret i 2001-budsjettet. Det gjelder bl.a. en betydelig satsing på kollektivtrafikken med 150 mill. kr, og det gjelder fritaket for moms. Energi- og miljøsiden har også fått et løft. Totalt er miljøinnsatsen styrket med 110 mill. kr. Men kroner og øre er ikke nok, politiske grep kan være like viktige. Her innebærer budsjettforliket også viktige skritt i riktig retning. Her har Arbeiderpartiet dessuten bidratt konstruktivt. La meg likevel få fremføre to bekymringer. Den første dreier seg om SFTs rolle. I innstillingen understreker en nesten samlet komité betydningen av Statens forurensningstilsyn som en tung og faglig aktør i miljøforvaltningen, både som retningsgiver og utøver. Samtidig som flertallet skriver seg inn på slike merknader, opplever vi at Regjeringen overstyrer SFT, og fratar SFT ansvaret for på selvstendig faglig grunnlag å vurdere CO2-utslipp i forhold til forurensningsloven i behandlingen av utslippstillatelsen for Skogn-kraftverket. SFT kommer nemlig ikke med en eneste faglig begrunnelse for frislippet i utslippstillatelsen. SFT henviser bare til at de har fått klare rammer for sin behandling fra Miljøverndepartementet. Disse er som kjent basert på tidligere stortingsvedtak. Tidligere statsminister Kåre Willoch har kalt dette innføring av en ny statsskikk. Det er jeg helt enig i. Det prinsipielt riktige ville være å la SFT gjøre jobben sin, foreta en faglig vurdering i forhold til forurensningsloven, og så fikk heller Miljøverndepartementet omgjøre SFTs vedtak i neste omgang ut fra politiske vurderinger og stortingsvedtak. Det ville være å følge opp merknadene i innstillingen. Dette er også bakgrunnen for det forslaget som er omdelt i salen. Vi skal komme nærmere tilbake til denne saken den 18. desember. Den andre bekymringen dreier seg om oppfølgingen av energimeldingen. I dette første energi- og miljøbudsjettet etter energimeldingen ligger bevilgningene til enøk og nye fornybare energikildene allerede godt under vedtatte mål. Det er uheldig. Også etter påplusningene i forbindelse med budsjettforliket er vi et stykke unna målet. Storting og regjering bør finne mekanismer for å sikre mer stabile og forutsigbare bevilgninger, slik at den vedtatte satsingen blir gjennomført. Det er flere måter å gjøre dette på. Jeg er glad for at én av dem, en ordning med et pliktig grønt sertifikatsystem, nå skal utredes, slik en nesten samlet komité går inn for. Ordningen bør legges opp på noenlunde samme måte som i de sju EU-landene som nå planlegger grønne sertifikat-systemer, med andre ord knyttet til nye fornybare energikilder. Det er også svært viktig at en tar sikte på at ordningen gjelder for utbygginger fra 1. januar 2000, slik at aktørene ikke nå utsetter viktige investeringer i nye fornybare energikilder i påvente av at en slik ordning utredes og innføres. Dette har skjedd bl.a. i Tyskland. Innføring av grønne sertifikater vil gi en markedsbasert satsing på nye fornybare energikilder. Det kan gi «grønne aktører» det markedet de trenger for å skape forutsigbarhet for sin satsing. Og jeg vil be olje- og energiministeren bidra til en oppfølging i denne retning. På bevilgningssiden bør det vurderes å knytte en viss øremerket andel av elavgiften direkte til bevilgningene for enøk og nye fornybare energikilder. Da er man sikret kontinuitet i bevilgningene. Dette grepet har man foretatt i forhold til overføringstariffen og finansieringen av en-økorganet. Det er mulig å legge opp til tilsvarende bindinger i forhold til en andel av elavgiften. Gjennom økningen i elavgiften legges det nå uansett opp til at forbrukerne får et større incentiv til energisparing, samtidig som det blir mer penger til å satse på energiøkonomisering og på nye fornybare energikilder. Økningen på 60 mill. kr bidrar til det. Men igjen, det er godt under nivået i energimeldingen, og derfor vil jeg be energiministeren spesielt vurdere tiltak for å sikre forutsigbarhet. Fra Kristelig Folkepartis side er vi dessuten tilfreds med at fjernvarmeprosjekter nå kan gis på flerårig basis, og at taket skal justeres i takt med nivået på bevilgningene, slik en gikk inn for i budsjettforliket. Det skal gjøre det mulig å satse i større skala på fjernvarmeprosjekter. Det er også av viktig prinsipiell og praktisk betydning at satsingen på fornybare energikilder nå vil bli skilt fra satsingen på naturgass gjennom opprettelsen av egen post. Dette er viktig for å hindre at naturgassinvesteringene «spiser opp» satsingen på mer miljøvennlige energikilder, enøk og nye fornybare energikilder. Skal vi få et best mulig sluttresultat klimamessig, må vi satse mest på de mest miljøvennlige grepene og sørge for naturgassatsing der dette best kan erstatte mer forurensende energikilder. Det ene må ikke komme til erstatning for det andre. Da blir resultatet dårligere for miljøet og for klimaet. Opprettelsen av det nye enøkorganet vil også bidra til økt satsing på nye fornybare energikilder, de mest miljøvennlige energikildene. Samtidig ønsker Kristelig Folkeparti økt satsing på naturgass til erstatning for mer forurensende energikilder. Men dette bør ikke blandes sammen. Naturgass er ingen fornybar energikilde. Det er bakgrunnen for at dette ikke bare bør skje ved egne bevilgninger – altså naturgassatsing ved egne bevilgninger – men ved etablering av et eget gassenter som naturlig bør ligge i Haugesund-området, slik SV og sentrumspartiene i dag foreslår. Fra Kristelig Folkepartis side stiller vi oss nok litt undrende til Arbeiderpartiets ulike manøvrer i denne saken. Hva mener man egentlig om enøk-organet? For her er innstillingen mildest talt tvetydig. Representant Bror Yngve Rahm vil komme mer inn på dette og på satsingen på naturgass i sitt innlegg senere i debatten. Ved siden av de tyngre omleggingene som er nødvendig for å gjøre noe med klimaendringene, er det viktig å ta vare på både naturarven og kulturarven i mer tradisjonell forstand. Her vil jeg særlig framheve bevilgningene til Tautra. Gjennom et spleiselag har sentrum og Arbeiderpartiet i to ulike komiteer nå sørget for at det settes av 20 mill. kr fra samferdsels- og miljøsiden for å sikre en bru til verneområdet på Tautra. Dette innebærer at en kan kvitte seg med den ødeleggende moloen. Nå kan verneområdet bevares, slik at en unngår at det fjernes fra listen over verneverdige områder i henhold til internasjonale konvensjoner. Dette er en svært viktig miljøseier. For miljøvernministeren må det være godt å slippe en pinlig internasjonal affære som dette kunne ha blitt. Det er også andre mindre, men ikke mindre viktige seirer i budsjettet. Jeg tenker her særlig på to områder: på tiltak for å berge villaksen og på kulturminner. Nok en gang har Stortinget sørget for å hindre kutt i kalkingsbevilgningen og sørget for at den holdes på et stabilt høyt nivå. I tillegg har vi i budsjettbehandlingen sikret midler til behandling av Steinkjervassdraget for Gyrodactylus salaris. Det kan synes som en liten sak, men det innebærer i realiteten at om lag 25 vassdrag til Trondheimsfjorden kan bli berget. Det er liten tvil om at smittefaren fra Steinkjervassdraget kunne fått dramatiske konsekvenser for laksebestanden nettopp i dette området. Med denne bevilgningen har arbeidet for å verne om villaksen fått en økning på 12 mill. kr når kalking ikke er medregnet. Nå må imidlertid miljøforvaltningen sette full fart på arbeidet med å finne alternativer til rotenonbehandling. Dette er svært viktig, og det haster. Med dagens bevilgning har man mulighet til det, og jeg regner med at miljøvernministeren også vil følge opp i forhold til dette. Så til kulturarven. I det budsjettet som Regjeringen la fram, hadde kulturminnearbeidet fått prioritet. Med dagens budsjettbehandling er arbeidet for vern av kulturminner blitt ytterligere styrket. Dette har vært en lenge påkrevd budsjettøkning. Kulturminnevernet har fått en stemoderlig behandling i Norge i altfor mange år. Det har egentlig vært temmelig skammelig at vi ikke har klart å prioritere dette området høyere i fellesskap. Jeg håper derfor at det felles løft vi her har bidratt til, ikke bare blir et blaff, men signaliserer en ny kurs for satsing på kulturminnevernet. Dette gjelder ikke bare prioriteringen av fartøyvernet og industrielt kulturminnevern, som komiteen har prioritert i denne omgang, men også andre områder. Jeg vil likevel understreke spesielt Regjeringens samlede ansvar for å få til en løsning for Tyssedal. Vi laget et spleiselag i forhold til Tautra, og jeg håper miljøvernministeren kan vurdere tilsvarende spleiselag i forhold til andre statsråder for å berge dette industrielle kulturminnet. Blant annet fikk kulturministeren denne oppfordringen fra Stortinget sist fredag i forbindelse med behandlingen av museumsmeldingen. La meg også understreke betydningen av at det nå kommer en avklaring for Stavanger domkirke på lik linje med Nidarosdomen, og at en sørger for en kartlegging av situasjonen for våre steinkirker. Dette har vært underkjent i forhold til stavkirkene i kulturminnearbeidet. Jeg vil dessuten framheve flertallets understrekning av at allerede påbegynte restaureringsprosjekter må videreføres, og det gjelder så vel Utstein kloster som Heddal stavkirke, som eksempler. Jeg ber miljøvernministeren merke seg dette og bidra til å sikre oppfølgingen av Stortingets merknader. Så vil jeg ta opp forslag nr. 5, fra Fremskrittspartiet, sentrumspartiene og SV, forslag nr. 6, fra sentrumspartiene og SV og forslag nr. 12, som sentrumspartiene står bak.