André N. Skjelstad (Venstre), 2006-06-01:
Vi har en regjering som har uttalt at den er opptatt av å legge forholdene til rette for at flere kan flytte til utkantkommunene, og vi har en regjering som sier at den er opptatt av bondens ve og vel. Alt burde ligge til rette for at denne regjeringen ser fordelene med å forandre jordloven, slik at eiere av landbrukseiendommer i mye større grad kan forvalte sin egen eiendom. Dessverre har vi i denne saken sett at Regjeringens tette bånd til bondelag og små senterpartikommuner stikker kjepper i hjulene for nytenkning. Regjeringen viser at den fører en politikk som ekskluderer andre borgere som har lyst til å bo på landsbygda, fordi delingsforbudet i jordloven § 12 innebærer en innskrenking av grunneierenes rett til å gjøre rettslige disposisjoner over eiendommen. Utgangspunktet er at eiendom som brukes, eller kan brukes, til jordbruk eller skogbruk, ikke kan deles uten styresmaktenes samtykke. Jordloven § 12 rammer disposisjoner av rettslig art over deler av eiendommen. I tillegg vil forbudet kunne ramme faktiske disposisjoner over deler av eiendommen dersom eieren faktisk lar noen få rett til å bruke deler av den, og overføring av eiendomsrett kan også bli rammet. Det samme gjelder for tomtefeste, forpakting og lignende leie- eller bruksrett til deler av eiendommen, dersom retten er skiftet for mer enn ti år siden, eller ikke kan sies opp av eieren. For Venstre er hovedmålet i landbrukspolitikken å gi grunnlag for økt verdiskaping og livskvalitet bygd på en bærekraftig forvaltning av landbrukets og bygdenes ressurser. Hva er bygdas konkurransefortrinn? Jo, det er plass, det er mulighet til å lage attraktive eiendommer hvor vi kan bo, leve og virke til en overkommelig pris. Formålet med jordloven må etter vårt syn være å legge forholdene til rette for dette, slik at arealressursene blir brukt på en best mulig måte for samfunnet og dem som har yrket sitt i landbruket. Arealressursene bør derfor disponeres på en måte som gir tjenlig og variert bruksstruktur, ut fra samfunnsutviklingen i området, med hovedvekt på hensyn til bosetning, arbeid og driftsmessig gode løsninger. Venstre vil legge til grunn at en oppheving av delingsforbudet kan legge til rette for endringer i eier- og brukssammenheng, som i større grad enn i dag vil være i samsvar med en framtidsrettet landbrukspolitikk. En oppdeling kan føre til at flere får tilgang til å kjøpe tilleggsjord, noe som igjen styrer utviklingen i retning av mer robuste landbruksenheter. For bønder som vil satse på en annen virksomhet, gir oppheving av delingsforbudet anledning til å realisere kapitalverdier, som igjen kan gi grunnlag for økt satsing på næringsutvikling. For dem som ønsker å bosette seg i distriktene, kan en oppheving legge til rette for større tilgang på eiendom til slikt bruk. Undersøkelser viser at interessen for å kjøpe småbruk er stor. En slik endring vil dessuten binde opp færre kommunale ressurser ved behandling av dispensasjonssøknad. Bygdene har behov for eiendomsutvikling. Landbruks- og matministeren signaliserer at bygdene skal være for bønder, ikke for andre folk som har lyst til å bosette seg på et lite gårdsbruk eller en åkerlapp tilhørende et gårdsbruk. Etter å ha sett hva statsråd Terje Riis-Johansen svarer, har jeg lyst til å moderere Senterpartiets slagord «Med hjerte for hele landet» til «hjerte for deler av landet og noen av borgerne». Varsel om en strengere boplikt og et nei til oppdeling av jordeiendommer er en lite god og lite framtidsrettet distriktspolitikk.