trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Jeg har jo påpekt enkelte unøyaktigheter i denne innstillingen fra flertallets side. Jeg synes også det er bra at statsråden sa at vi i Norge har en form for livstidsstraff. Forvaringsinstituttet innebærer nettopp at når det gjelder de som sitter på de lengste forvaringsstraffene, vil nok mange av dem aldri slippe ut igjen. Derfor blir det positivt feil at man sier at vi ikke har livstidsstraff i Norge når vi tar høyde for hva forvaringsinstituttet innebærer. Så må jeg si til representanten Akhtar Chaudhry, som hevder at Fremskrittspartiet fremstiller det som at det bare er vi som er opptatt av lokaldemokratiet. Det kan jeg avkrefte. Jeg mener at representanter fra de andre partiene også er opptatt av lokaldemokratiet, men det var Fremskrittspartiet som måtte sette denne saken på dagsordenen, nettopp fordi kriminalomsorgen ikke var like opptatt av lokaldemokratiet og folks nærmiljø som det justiskomiteen og Stortinget nå tydelig er, med den klare merknaden om at man understreker hvor viktig det er at lokalsamfunnene involveres på et tidlig tidspunkt, dersom slike boliger skal etableres. Da vil man få en helt annen prosess på dette lokalt enn det man har hatt hittil, hvor dette er kommet som et slags troll i eske uten at noen i det hele tatt er blitt informert. Det statsråden nå må ta med seg tilbake til Justisdepartementet etter denne debatten, er at det er utrygghet i Stortinget når det gjelder manglende informasjon. Og som statsråden også selv påpekte, man kan aldri gi nok informasjon og få nok involvering i slike saker. Det har vi sett i en rekke saker, og det viser bare at kriminalomsorgen må bli mye bedre på dette området for å unngå slike situasjoner. Man får heller etablere disse boligene i områder som er mer egnet enn de områdene som man nå har forsøkt å etablere disse boligene i.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det er godt vi får til slike avtaler. Jeg håper vi klarer å få til flere avtaler, med andre land, slik at de utlendingene som blir dømt i Norge, kan sone i hjemlandet sitt. Som det har vært tatt opp her under denne saken, må en ha et og et halvt års dom for at det skal være mulig å få til en soningsoverføring. Det hadde vært interessant – jeg regner ikke med at han kan gi et svar nå – om statsråden i hvert fall kunne skaffe til veie et tall på hvor mange prosent av dem som er vinningskriminelle fra utlandet, som kan soningsoverføres til sine hjemland. Det er greit å ha et tall på det, slik at en senere kan evaluere ordningen, se på hvilke konsekvenser dette har, og på hvor mye den norske stat eventuelt kan spare på dette. Jeg vil altså gjerne få et tall på hvor mange prosent av de kriminelle som kan overføres til sine hjemland. Er statsråden villig til å framskaffe slike tall?
Anders B. Werp (Høyre), 2011-06-07:
Regjeringen og statsråden får mye og velfortjent ros for avtaler om gjennomføring av soningsoverføring. Vi har fra Høyres side debattert saken heftig, fordi vi har vært utålmodige etter å få denne type avtaler på plass, og vi imøteser også at regjeringen setter et høyt trykk på dette temaet, slik at vi får på plass flere avtaler om soningsoverføring så fort som det praktisk er mulig. Det har vært et stort fokus på antallet utenlandske domfelte i norske fengsler, og det er et viktig fokus. Men for Høyre er også et annet element av debatten viktig som begrunnelse for at det haster å få gjort mer på området. Det handler om at utenlandske, dømte kriminelle i norske fengsler også knytter egne nettverk, slik at fengslet og soningen i seg selv er en arena for å knytte nettverk til norske kriminelle. De lærer seg det norske språk, de får kunnskap om norske forhold, og på den måten gror de fast – hadde jeg nær sagt – i landet og viderefører kriminell aktivitet i Norge. Den type nettverksbygging ønsker Høyre å bryte, og det er en viktig tilleggskonsekvens og en tilleggsbegrunnelse fra Høyre for at vi er utålmodige i dette tilfellet. Så vil jeg også trekke fram innlegget til representanten Chaudhry, som uttrykte overraskelse over at Høyre stemmer imot II, som innebærer å flytte beslutningsmyndighet ned i kriminalomsorgen. Jeg gjentar Høyres begrunnelse, slik den også framgår av merknadene, dersom representanten skulle være i tvil om det: Vi er opptatt av enhetlige straffereaksjoner, og at skjønnsutøvelsen i seg selv ikke skal medføre ulike straffereaksjoner i forhold til straffegjennomføringen. Det er vår begrunnelse. Vi mener det er en god begrunnelse, og vi er for så vidt overrasket over at SV-representanten ikke støtter oss i det.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-06-07:
Høyre støtter i all hovedsak det framlagte forslaget. Det innebærer en hensiktsmessig tilpasning av subsidiær straffereaksjon ved bot, fra fengselsstraff til økt bruk av samfunnstjeneste. Hensikten er, som det framgår av saken, også knyttet til at regjeringen ønsker å øke bruken av samfunnsstraff. For Høyre dreier dette seg også om at det skal være en proporsjonalitet mellom lovbrudd og straffereaksjon, og at lovforslaget åpner opp for en betimelig fleksibilitet med tanke på hvilke straffereaksjoner man møter. I tillegg – slik også foregående taler redegjorde for – vil dette frigi soningsplasser, soningsplasser det er et stort behov for. Vi ser heller ikke bort fra at det kan ligge økonomiske besparelser i forlengelsen av dette forslaget. Men for Høyre er dette positive bieffekter. Vår hovedbegrunnelse for å bifalle forslaget er altså i all hovedsak knyttet til den fleksibilitet straffereaksjonen har i disse tilfellene. Både komiteen og de ulike partifraksjonene har vært på besøk i norske fengsler. I hvert fall er mange av de fengslene Høyres justisfraksjon har vært på besøk i, steder hvor de såkalte bøtesonerne avtjener – for å si det slik – eller har sin soning. I disse fengslene har vi lært, og for så vidt også sett, at mange av disse bøtesonerne er slitne rusmisbrukere. Riksadvokaten er også veldig tydelig på akkurat dette i sin uttalelse til saken, at dersom disse som sliter med rus, og mange også med psykiske problemer, skal ut i samfunnstjeneste, må den tjenesten være tilpasset det forholdet. Riksadvokaten stiller for så vidt – og kanskje også veldig betimelig – spørsmål ved om det er tilfellet i dag. For Høyre er det viktig at det forholdet bringes i orden, slik at bøtesonerne, som også har behov for andre tiltak utover det rent strafferettslige, får en imøtekommelse av de behovene i rimelig tid og på en god måte. Det framgår av forslag nr. 1, som Høyre er med på, at vi også ønsker å ha et fokus på kriminalomsorgens rehabilitering og effekten av det. Hvordan kan vi sikre oss at vi har best mulig kunnskap om de gode tiltakene som hindrer tilbakefall til ny kriminalitet? Rett og slett: Vi ønsker mer kunnskap om hva som virker av rehabiliterende tiltak innen kriminalomsorgen, og vi peker også spesielt på lederkompetanse som eget fagfelt i kriminalomsorgen. Vi ønsker mer kunnskap og mer forskningsinnsats også på det feltet. Så jeg håper statsråden merker seg det, slik at forskningsinnsatsen kan forsterkes og målrettes når det gjelder disse punktene. Selv om vi kanskje ikke ser at regjeringspartiene støtter det forslaget, håper vi i alle fall at intensjonen med forslaget blir bemerket og tas med videre.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-06-07:
Denne saken gjelder endringer i saksbehandlingsreglene for fusjoner og fisjoner av allmennaksjeselskaper og innbærer i hovedtrekk forenklinger for selskapene. Komiteen støtter departementets vurdering om at det er ønskelig å opprettholde stor grad av parallellitet mellom allmennaksjeloven og aksjeloven, så fremt ikke ulike hensyn gjør seg gjeldende for de to selskapsformene. Det foreslås derfor også enkelte endringer i aksjeloven som korresponderer med forslagene til endringer i allmennaksjeloven. Av sakens merknader framgår det at komiteen slutter seg til forslaget om at fusjonsrapport i aksjeselskaper alltid skal redegjøre for fusjonens betydning for de ansatte. Imidlertid gjennomføres det en del fusjoner der selskapene ikke har ansatte. Her viser en samlet komité til at noe av formålet med direktivet er å redusere de administrative byrdene og kostnadene, og mener at det da er overflødig med en slik rapport. For selskaper som ikke har ansatte, legger komiteen til grunn at det er unødvendig med en egen rapport om betydningen for de ansatte, hvis samtlige aksjeeiere i selskapet har samtykket i at det ikke skal lages rapport om selve fusjonen etter aksjeloven § 13-9. Komiteen legger med dette fram en enstemmig innstilling. Komiteen har merket seg at ingen av høringsinstansene har ytret seg negativt til at direktivet gjennomføres i norsk rett. I hovedsak får forslaget bred tilslutning.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-06-07:
Tilbakeføring av personer med de aller strengeste straffene vi kan gi i Norge, er krevende. Det forstår vi alle sammen. Det skal ivareta både den prøveløslattes mulighet til å fungere uten å gjøre nye lovbrudd, og det skal selvfølgelig også ivareta nærmiljøenes behov for trygghet og sikkerhet. Høyre gir honnør til forslagsstillerne for å ta opp dette temaet, selv om Høyre ikke støtter forslagene slik som de ligger i utgangspunktet. All erfaring viser at informasjon og involvering av nærmiljøene i stor grad både skaper forståelse og demper mulige konflikter i disse tilfellene. Mange av oss som også har erfaring fra kommunepolitikken, har vært borte i tilsvarende problemstillinger knyttet til f.eks. etablering av rusboliger og psykatriboliger, hvor hele nabolag reiser seg i protest, men hvor man etter omfattende og gode prosesser lokalt likevel klarer å få til gode løsninger som skaper forståelse. Så det er ut fra hensynet til å finne fleksible lokale løsninger at Høyre ikke støtter forslagene, selv om temaet er viktig. For gjennom slike prosesser ivaretar vi også muligheten for god tilbakeføring av den straffedømte. Vi har derfor sammen med Fremskrittspartiet fremmet et forslag, forslag nr. 1, som går ut på at Stortinget ber om å bli informert om etablering av botilbud for forvaringsdømte. Det forslaget er tatt opp. Jeg vil be om at forslaget – altså forslag nr. 1 – blir omgjort til et oversendelsesforslag.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-06-07:
Det å kunne overføre fleire kriminelle til heimlandet for å sone der er i tråd med den allmenne rettsoppfatninga, og for så vidt vil soning i tråd med ordninga og systemet der vere fornuftig. Samtidig må ein seie at det er urovekkjande dårlege soningsvilkår i andre land. Justiskomiteen var i fjor i Romania, og eg trur dei fleste av oss var sjokkerte over å sjå både toalettforhold, mugg, mangelen på rehabiliteringstiltak, osv. Desto viktigare er det at EØS-midlar blir kanaliserte inn for å betre soningsforholda der, for rett og slett å gjere det mogleg for fleire å kome seg ut av ein kriminell løpebane. Når vi kjem inn på spørsmålet om forholda for utanlandske fangar i norske fengsel, er det utvilsamt slik at vi må oppfylle internasjonale forpliktingar. Vi kan ikkje diskriminere på grunn av etnisitet eller anna gruppetilknyting. Likevel er det under vurdering i Justisdepartementet kva moglegheiter ein har for å ha eigne avdelingar og eigne fengsel. Det meiner eg òg er rett å vurdere og sikkert òg rett å gjennomføre, all den tid utanlandske fangar ikkje skal tilbakeførast til det norske samfunnet og såleis ikkje har behov for tiltak og programverksemd, som norske fangar vil ha. Og så er det eit anna moment, og det er forholdet til dei tilsette i kriminalomsorga, for det som eg har fått klar tilbakemelding på, er at det ikkje er enkelt å vere tilsett når ein del av fangane frå utlandet kanskje er meir hardbarka og valdelege enn dei norske fangane som dei skal handtere. Og det å kunne samle dei er kanskje òg ein fordel for sikkerheita. Eg vil kort nemne at Framstegspartiet foreslår å kutte dagpengane til utanlandske innsette heilt, og til norske halvvegs. Eg kan forstå bakgrunnen for forslaget, men eg vil på nytt vise til at ein ikkje skal diskriminere, og dessutan er dagpengane eit incitament for å jobbe under soninga. Eg trur dei har godt av å kunne arbeide litt. Så kort om Schengen: Når det gjeld fri flyt av folk, er det mykje bra med det, men i denne samanhengen kan ein vel òg seie at det betyr friare flyt av kriminelle at vi er tilslutta denne avtalen. Eg skal ikkje seie at vi skal ut av avtalen, men eg meiner at felles nordiske yttergrenser burde bli revurdert. Så er eg einig i problematiseringa når det gjeld ikkje å overføre ved korte dommar, for her er det nok flest tilfelle. Det som eg er einig med justisministeren i, er at den norske saksbehandlinga må gå raskast mogleg, og at ein må utvise og tvangsutsende alle dei som det er mogleg å gjere det med.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-06-07:
Når nokon blir dømd til forvaring på ubestemd tid i staden for fengselsstraff i x månader eller år, er det fordi ein reknar med at det er ein reell og stor fare for at vedkommande vil utføre ny alvorleg kriminalitet når han eller ho kjem ut att. Når nokon skal sleppast fri etter tidsbestemd fengselsstraff, som ein har sona på grunn av vald og overgrep, er det uansett grunn til å ta forholdsreglar. Når nokon skal ut igjen i samfunnet etter forvaringsstraff, er dette minst like viktig, gitt bakgrunnen for denne straffeforma. Domstolane og kriminalomsorga har som ein ekstra tryggleiksventil moglegheit for å gjennomføre eit forsterka opplegg når forvaringsdømde skal prøvelauslatast. På den eine sida er det nok gode argument for at forvaringsdømde som skal tilbake til samfunnet, med eller utan særskilte vilkår, har nytte av å flytte tilbake til heimkommunen og nærmiljøet. Samtidig er det høgst forståeleg at dei som var offer for kriminaliteten forvaringsdømde gjorde før pågripinga, blir engstelege når vedkommande blir prøvelauslaten eller sloppen fri. Såleis er det særs viktig at tryggleiksopplegget kring denne personen er truverdig og godt i den grad kriminalomsorga meiner det er grunn til omfattande tiltak og sikring. Ein av høyringsinstansane under den opne høyringa om saka påpeikte at bustader for forvaringsdømde skapar utryggleik i området rundt, t.d. i bustadområde der det bur ungar, når pedofilidømde flyttar dit. Denne redselen skal ein ta på alvor. Det er viktig at lokalmiljøet blir godt informert når det blir etablert overgangsbustader eller bustader for prøvelauslatne frå forvaring. Dessutan bør kommunane og kriminalomsorga gjere nøye vurdering av kor slike bustader kan plasserast. Det er opplagt somme stader ein helst bør unngå å etablere slike. I tillegg må vi òg forsikre oss om at vi gjennom strenge vilkår og gode tryggingsopplegg hindrar at forvaringsdømde i overgangsbustader eller i bustader for prøvelauslatne kan gjere nye ugjerningar. Ikkje minst må vi unngå at personar som eigentleg burde halde fram med å bu i forvaringsanstalten, blir overførde til slike bustader.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg er glad for at vi i dag skal gjøre endringer i dagens ordning med bøtesoning. Regjeringen foreslår at bøtetjeneste innføres som et alternativ til fengsel hvis boten ikke kan betales. Ved flere anledninger har justiskomiteen tidligere uttalt at man støtter at lukkede fengselsplasser ikke bør brukes til bøtesoning, og sist ved behandlingen av St.meld. nr. 37 for 2007–2008, Straff som virker, fikk regjeringen nok en gang støtte fra en samlet justiskomité når det gjaldt innføring av bøtetjeneste. Dette forslaget er viktig av flere grunner. I 2009 satt bøtesonere til sammen nesten 35 000 dager i fengsel. Det tilsvarer omtrent 100 fengselsplasser. Vi vet at politiet leverer gode resultater. Det gjør at situasjonen i kriminalomsorgen er presset, og belegget er høyt. Det er derfor bra at vi nå kan frigjøre fengselskapasitet ved at det innføres en alternativ straffereaksjon som kan gjennomføres utenfor fengselsmurene. Hvis noen får en bot, kan man strengt tatt ikke velge om man vil betale eller ikke. Så lenge den botlagte har penger, skal den betales frivillig eller kreves inn med tvang. Mange av dem som i dag sitter inne på bøtesoning, er mennesker som rett og slett ikke har penger til å betale boten. Noen ser seg tvunget til å begå ny kriminalitet for å betale boten, mens andre kan få familie eller venner til å betale den. Man kan jo spørre seg hvor meningsfylt det er å bruke bøtesoning som et pressmiddel for at mennesker skal betale en bot med penger de ikke har. Dagens ordning bærer på mange måter preg av å være et gjeldsfengsel som bidrar til sosial diskriminering. Mange av dem det er snakk om, er tunge rusmisbrukere. De blir tatt for kriminalitet som i utgangspunktet ikke kvalifiserer til fengselsstraff, men så er det nettopp i fengsel veldig mange av dem ender opp. Arbeiderpartiet mener derfor lovforslaget vil være positivt ikke bare fordi det frigjør fengselsplasser, men også av hensyn til den enkelte. Vi unngår en situasjon hvor bøtesoning i stor grad rammer noen av de svakeste i samfunnet, og også av hensyn til rehabilitering er bøtetjeneste et bedre alternativ enn å sone i fengsel. Bøtesoning gjør ikke mennesker i stand til bedre å takle livet, kanskje er det heller det motsatte; man går ut av fengselet enda fattigere enn da man gikk inn. Når bøtetjeneste innføres som et alternativ til fengsel, vil den botlagte kunne fortsette med sitt daglige liv, f.eks. med skolegang eller yrkesaktivitet. Færre botlagte vil måtte oppta lån eller finansiere boten ved kriminelle handlinger. Jeg tror at dette i sum vil kunne ha en positiv samfunnsøkonomisk effekt. Samfunnet har bedre og mer egnede metoder for å reagere overfor dem som har trøbbel med å betale bøtene sine, enn å innkalle til soning. Arbeiderpartiet er glad for at vi nå tar disse i bruk. Kriminalomsorgen skal nå forberede hvordan bøtetjenesten skal organiseres og gjennomføres på det praktiske plan. I likhet med saksordføreren mener også jeg at det er kommet inn veldig mange gode høringsuttalelser, og jeg vil mene at det er et godt utgangspunkt når kriminalomsorgen nå skal sette dette ut i det praktiske liv.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Endringane i allmennaksjelova og aksjelova som me i dag behandlar, er i utgangspunktet ei sak på bakgrunn av eit EU-direktiv. I all hovudsak dreier dette seg om forenklingar i dokumentasjons- og rapporteringskrav for selskap som er i fusjons- eller fisjonsprosessar. Me er kjende med at aksjeselskapsforma er den mest brukte foretaksforma her i landet. Så dette er nok eit godt grep i regjeringa sin forenklingspolitikk og som i neste omgang gjer det endå meir lønsamt å drifte bedrifter i Noreg. Så er eg veldig glad for at det er tverrpolitisk einigheit om forståinga av § 13-9 i aksjelova, nemleg at eit selskap som ikkje har tilsette, ikkje må lage ein eigen rapport om betydinga for dei tilsette dersom alle aksjeeigarar i selskapet har samtykt i at det ikkje skal lagast rapport om sjølve fusjonen etter aksjelova § 13-9. Dette har heller aldri vore meininga frå regjeringa si side, men eg finn likevel grunn til å klargjere dette, slik òg saksordføraren gjorde, i og med at dette var litt uklart i starten av behandlinga av denne proposisjonen. Denne presiseringa er derfor i tråd med innspel som komiteen har fått frå Næringslivets Hovedorganisasjon, NHO. Selskap som har tilsette, skal sjølvsagt i sin fusjonsrapport alltid gjere greie for fusjonens betyding for dei tilsette. Til slutt: Dette er ei sak som gjeld både gode saksbehandlingsreglar og ikkje minst ei forenkling av dokumentasjons- og rapporteringskrav for aksjeselskapa. Det siste var ikkje Noreg forplikta til etter direktivet, men regjeringa følgjer på denne måte opp Soria Moria II-erklæringa, der forenkling for næringslivet er eitt av dei mange viktige punkta.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Rettferdsvederlagsordninga er Stortingets eiga vederlagsordning. Det dreiar seg om at enkeltpersonar som kjem dårleg ut i møte med det offentlege, kan søkje om ein skjønnsmessig kompensasjon. Det er, som saksordføraren nemnde, nedgang i talet på saker som er knytte til særordningane, men søknader etter alminnelege ordningar er uforandra. Det er veldig viktig med ei rask saksbehandling, fordi dette gjeld veldig sårbare grupper. Eg er glad for at saksbehandlingstida har gått betydeleg ned, og at det definerte målet for saksbehandlingstid i all hovudsak blir nådd. Så ein liten kommentar til Framstegspartiets forslag, som blei fremja no, om at gruppa krigsbarn bør kunne få ei ny behandling. Til det er å seie at da Stortinget behandla St.meld. nr. 44 for 2003–2004, fekk krigsbarn rett til rettferdsvederlag på grunnlag av mobbing. Mobbing er i utgangspunktet ikkje omfatta av rettferdsvederlagsordninga. Saman med gruppa taterar/romfolk er krigsbarna dei einaste som får innvilga rettferdsvederlag på dette grunnlaget, og det kan skje utan dokumentasjon. Det er berre basert på søkjarens eigenerklæring. I slike saker er det høve til å innvilge eit vederlag på 20 000 kr uavhengig av om det er oppstått ein skade som følgje av mobbinga. Vederlagsbeløpet blir likevel betydeleg høgare dersom det i tillegg kan dokumenterast at mobbinga har medført skade. Når det gjeld vederlagsordninga til samar og kvener etter St.meld. nr. 44, omfattar ordninga berre tapt skulegang under eller rett etter den andre verdskrigen. At krigsbarn og samar i enkelte tilfelle har fått innvilga ulike rettferdsvederlag, kjem av at grunnlaget for rettferdsvederlag er forskjellig for gruppene. Dersom krigsbarn òg har tapt skulegang eller har vore utsette for andre kritikkverdige forhold frå det offentlege, eller straffbare handlingar, vil dette kunne utløyse rettferdsvederlag i tillegg til det som blir innvilga på grunnlag av mobbinga. For tapt skulegang vil krigsbarn få det same beløpet som blir innvilga til samar, som for tida er 70 000 kr.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Det er tverrpolitisk enighet – det har det alltid vært – om at det er svært viktig at overgrep og vold mot barn blir avslørt, etterforsket og pådømt. Stortinget har hatt disse spørsmålene oppe tidligere, og man har ønsket å se på denne praksisen i forhold til overraskende dødsfall blant barn. I den sammenheng vil jeg gi regjeringen og statsråden litt ros for at man har handlet relativt raskt. Det dokumentet som ligger på bordet nå, er Fremskrittspartiet tilfreds med, selv om vi fortsatt stiller oss litt tvilende til hvorvidt den obligatoriske dødsstedsundersøkelsen vil være i strid med Grunnloven. Fremskrittspartiet er fortsatt av den formening at den beste garantien selvfølgelig hadde vært å få obligatoriske undersøkelser – eller tvangsundersøkelser – ved plutselig og uventet død. Men vi registrerer at regjeringen har gjort jobben sin ved å undersøke hvilken praksis som legges til grunn i andre land. Det viser seg at flere land sliter med den samme utfordringen. Jeg tror faktisk, i likhet med saksordføreren, at den etterforskningsplikten som det legges opp til nå, som er helt ny, vil gi en ny praksis – det gjelder jo alle under 18 år – som forhåpentligvis også vil føre til avdekking av eventuelle kriminelle handlinger der man har plutselig eller uventet død. I likhet med saksordføreren mener vi også at det er tilfredsstillende å se at Justisdepartementet kan handle veldig raskt, særlig ved å tette hull i lovverket vårt som går på at enkelte ikke blir beskyttet av lovverket når det gjelder vold i nære relasjoner – i dette tilfellet vold mot tidligere samboer. Derfor er det veldig bra at vi så raskt får loven i samsvar med det som Stortinget tidligere har ønsket og uttrykt. Noen stiller nok fortsatt spørsmål ved hvorvidt denne etterforskningsplikten vil gi de resultatene som man har ønsket seg. Jeg håper at statsråden i sitt innlegg vil slå fast at denne nye etterforskningsplikten vil være i samsvar med det som står i proposisjonen, der man peker på at det blir tatt inn en kompetanseregel i straffeprosessloven om at politiet kan etterforske i alle tilfeller der barn dør plutselig og uventet. Regelen skal suppleres av en forutsetning i påtaleinstruksen som fastsetter en plikt for politiet til å etterforske i slike tilfeller. Akkurat den teksten og akkurat den påpekningen er det som gjør meg trygg på at man også gjennom etterforskningsplikten vil oppnå det man tidligere har ønsket, nemlig å avsløre hvorvidt det har vært kriminelle handlinger inne i bildet ved plutselig og uventet død.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Jeg skal være forholdsvis kort. Jeg kan starte med at komiteen tar årsrapporten fra Stortingets utvalg for rettferdsvederlag til orientering. Som rapporten viser, har det vært stor aktivitet selv om det har vært færre saker. Det skyldes at de sakene som har vært behandlet, har vært litt mer ressurskrevende. Vi registrerer også at antall nye søknader er på vei ned. Men det er ikke grunnlag for å tro at vi er i ferd med å fase ut viktigheten av at disse utvalgene skal eksistere også framover. Selv om vi nå legger ned et av utvalgene og får mindre kapasitet, er det viktig at man er oppmerksom på at man ikke bygger opp nye restanser. Som det også står i innstillingen, er det helt riktig at det er ingen restanser i dag i Statens sivilrettsforvaltning på fagfeltet rettferdsvederlag, men det er imidlertid store restanser i eksterne faginstanser fortsatt, selv om det også her, som det påpekes, er en positiv utvikling. Det som kanskje er mest bekymringsfullt, er at det er fortsatt 450 forhold til utredning hos andre faginstanser der søknaden er mottatt i 2009 og faktisk 40 så langt tilbake som i 2008. Så man kan kanskje tro at man er i ferd med å fase ut og at man får færre søknader etter hvert, men eksistensgrunnlaget for disse utvalgene vil nok være der i lang tid framover. Fremskrittspartiet gjør også oppmerksom på en gruppe, og det er krigsbarna, som i april i 2005 under vedtak i justiskomiteen fikk medhold om et rettferdsvederlag på 20 000 kr, som det kan nevnes var 40 000 kr under det som bl.a. tatere og samer fikk i samme vedtak. Man ser ut fra det som Rettferd for taperne sier, at medlemsmassen blant krigsbarna har gått vesentlig tilbake med bakgrunn i dette vedtaket, fordi disse mente at vedtaket var en klar utstøting og en sterk diskriminering av akkurat krigsbarna i og med at de bare fikk 20 000 kr i rettferdsvederlag. Det er også framsatt påstander om at krigsbarna i stor grad har hatt så store problemer at de kanskje ikke har fått med seg søknadsfrister osv., og at det derfor er mange som står utenfor og ikke har mulighet til å få den erstatningen som ble lagt til grunn. Derfor mener Fremskrittspartiet at man kanskje kunne tatt en ny runde, lage ny søknadsfrist og ta sakene vedrørende erstatning til krigsbarna opp til ny behandling. Hermed fremmer jeg også Fremskrittspartiets forslag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Jeg har lyst til å replisere til representanten Skei Grande: Vi er nok helt enige i situasjonsbeskrivelsen og forholdene bl.a. ved Akerselva i Oslo, men vårt spørsmål er om Venstres forslag vil bidra med noe nytt, noe som ikke allerede blir gjort. Så jeg har lyst til å be opposisjonen bli lite grann mer konkret. Venstre sier: «I enkelte tilfeller mener(…) forslagsstillerne at det er lurere å realitetsbehandle asylsøknaden i Norge, i stedet for(…) etter Dublin-regelverket.» (…) (…) Ja, men det mener jo også justisministeren, og det praktiseres også når det er lurt, særlig når politiet har sagt at det er lurt, og det samtidig er mulig å transportere til hjemlandet. Men det er det ikke alltid når vi har avtale. Så hva mener egentlig Venstre med «i enkelte tilfeller»? For i det hele tatt å ha en begrunnelse for å fremme et slikt forslag må jo Venstre åpenbart mene at utlendingsmyndighetene ikke bruker denne muligheten ofte nok. Hvilket grunnlag har Venstre for å mene det, og hvor ofte må denne muligheten brukes for å tilfredsstille Venstres definisjon av mange nok til å fortjene betegnelsen «i enkelte tilfeller»? Der henger jeg ikke helt med. I innlegget sitt sa også Skei Grande at det handler om ubehagelig småkriminalitet langs Akerselva. Men i forslaget snakkes det om personer som flere ganger er arrestert for salg av narkotika, og det er vel ikke akkurat småkriminalitet. Så jeg er litt forvirret over hvor en vil hen. Så sier en samlet opposisjon at 27 inngåtte avtaler og 20 avtaler under forberedelse er for få. Hvor mange avtaler hadde vært nok til at opposisjonen skulle vært fornøyd – 50 pst. flere, dobbelt så mange, eller kanskje Fremskrittspartiet har ett tall, Kristelig Folkeparti et annet, Høyre et tredje og Venstre et fjerde? Var de sju avtalene vi hadde før 2005, nok den gangen, eller var det også for få? Så sier Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti i merknadene at det gjøres for lite for å få bukt med den økende kriminaliteten blant asylsøkere, og at returavtaler faktisk er viktigste virkemiddel. Så uttransporterte vi mer enn noen gang før i 2010, 4 615 tvangsreturnerte – en økning på 38 pst. fra 2009 og 98 pst. økning om vi sammenlikner med 2008. Hvor mange mener opposisjonen skulle vært returnert? Nå var selvsagt ikke alle disse kriminelle. Men hvis vi tar utgangspunkt i den konkrete situasjonen i Oslo med de 737 pågrepne som følge av prosjektet Forsterket innsats mot åpne rusmiljø, hvor mange måtte det vært for at opposisjonen skulle vært fornøyd – 750, 1 474, altså akkurat dobbelt så mange som 737? Så når de påstår at for lite blir gjort, har de vel også en formening om hva som ville vært omtrentlig passende innsats, og det hadde det vært interessant å høre litt mer om.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Først en liten visitt til siste taler, Michael Tetzschner, som sier at han opplever lite imøtekommenhet i komiteen, og at komiteens flertall synes å mene at regjeringen gjør alt som er mulig. Nei, det har vi ikke sagt. Vi har sagt at vi deler forslagsstillernes bekymring for den situasjonen som beskrives, og som vi alle kjenner til, bl.a. ved Akerselva, og som vi også finner i Hordaland, i Nygårdsparken i Bergen, i Rogaland og i Sør-Trøndelag. Men det vi ikke er med på, er å vedta forslag om å innføre noe som allerede er innført; det er det som blir så snodig. Det er da vi lurer på om det også finnes en annen agenda her. Og det er ikke sånn at vi alltid har som prinsipp at vi stemmer ned alt fornuftig som måtte komme fra opposisjonen. Jeg vet jo selv at statsråden bl.a. har lånt øre til opposisjonen før saker forberedes og fremmes. Som fersk stortingsrepresentant var min første sak som saksordfører et representantforslag fra Høyre, og det var et godt forslag. Jeg må innrømme at det ble litt anspent mellom meg og den aktuelle statsråden den gangen, men det var veldig god stemning i komiteen da forslaget ble vedtatt! Så hvis det kommer gode, nye forslag, er det klart at vi da er med på å diskutere det. Det er mulig at det er meg det er noe i veien med, men jeg klarer ikke for mitt bare liv å skjønne forskjellen på en 48-timersprosedyre og en hurtigfil. Hva er forskjellen på det? Er det 24 timer, 15 timer, eller hva er egentlig forskjellen? Jeg ba i mitt forrige innlegg opposisjonen om å bli litt mer konkret, men jeg synes ikke at jeg har fått noen gode svar på det, bortsett fra fra Fremskrittspartiet, som ga et meget forutsigbart svar, gitt deres program om å begrense innvandring til Norge av alle mennesker fra den tredje verden, enten det er snakk om flyktninger, asylsøkere eller arbeidsinnvandrere. Det står jo for så vidt i programmet. Helt til slutt har jeg også lyst til å gjøre Høyres Trond Helleland en liten visitt. Han sier at flertallet ikke ser, at vi ikke helt skjønner hva saken dreier seg om, at det bare fire dager etter at vi avga innstilling, kom nye ting. Nei, det gjorde ikke det. For å ta utspillet til statsministeren i litt kronologisk rekkefølge: ny utlendingslov, tvangsmidler, beslag i reisedokumenter, meldeplikt, pålagt bosted – det var i forrige periode. I denne perioden oppdaterte vi den gamle utlendingsloven i den tiden som var før iverksettelse. Og så ble det varslet at området for når de allerede eksisterende tvangsmidlene kan tas i bruk, skal utvides, og at det skal skje før sommeren. Forslaget har vært på høring, jeg har dokumentet her: ett år. Alle de politiske partiene har vært høringsinstanser, så de politiske partiene kan umulig si at statsministerens forslag kom som en stor overraskelse.
Trond Helleland (Høyre), 2011-06-07:
Det var jo et voldsomt engasjement hos regjeringspartiene nå. Det er synd det engasjementet ikke kom litt før da vi behandlet saken i komiteen. Oslo Arbeiderparti har hatt sin valgkampåpning. Regjeringens hjemmesider inneholder opplysninger om at det blir lagt fram nye regler for å få bukt med kriminelle asylsøkere og den virksomheten de bedriver, før sommeren, og det står tydelig at de skal sendes ut av Oslo og ut til sine asylmottak. Det er jo greit, men det er måten dette blir framstilt på. Når Håkon Haugli, som kanskje ikke vet at jeg er vokst opp på østkanten – jeg bodde på Tonsenhagen til jeg var ni år, så jeg kjenner Oslo litt, jeg også – påstår at dette er en slags byfiendtlig holdning, så er jo det fullstendig misforstått. Det flertallet ikke ser, er at her finnes det virkemidler som regjeringen ikke har tatt i bruk, og som den nå vil begynne å ta i bruk, nemlig å fengsle den type kriminelle og forvare dem i lukkede mottak. Men det som dette forslaget handler om, er å få sendt dem ut av landet så fort som mulig. Både Lise Christoffersen og Knut Storberget viste i sine innlegg til at dette er mulig å få til innenfor den Dublin-prosedyren vi har i dag. Det står også i svarbrevet fra Storberget: «Selv om en sak er underlagt Dublin-prosedyren, kan Norge velge å realitetsbehandle asylsøknaden. I så fall må UDI foreta asylintervju og fatte vedtak. Dette blir gjort i enkelte tilfeller» osv. Det nevnte han også i sitt innlegg. Spørsmålet er: I hvilke tilfeller har dette blitt gjort? Hvor ofte har denne prosedyren blitt benyttet? I og med at Storberget nå har statistikk på det meste, kunne det vært interessant å høre i hvor mange saker har man har brukt Dublin-prosedyren i denne sammenheng. Hvor mange ganger har det skjedd at kriminelle asylsøkere som har hatt en omreisende virksomhet mellom Norge og førstelandet i Europa, er blitt sendt tilbake til hjemlandet som et resultat av forslag fra politiet, for å gjøre Akerselva til en hyggeligere plass å gå langs? For det er jo det dette forslaget i utgangspunktet handler om. Nå har vi som sitter i komiteen, lagt til at det ikke bare gjelder narkolangere, men det gjelder også annen kriminalitet. Det tror jeg er en viktig presisering, fordi det er mange utfordringer knyttet til dette. Så vil jeg også gjerne, når Storberget nå likevel skal ha ordet, be om en status på hvordan det går med forhandlingene om disse avtalene med andre land. Hvor mange avtaler kan forventes å bli inngått i løpet av året? Og: Når regner man med at avtalene med de 20 landene som man nå forhandler med, er i boks?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-06-07:
I mitt innlegg gjorde jeg en liten omvei, og brukte noen setninger på dette som har med menneskehandel å gjøre. For jeg tenker at når man diskuterer en sak som denne, er det viktig at man har flere tanker i hodet samtidig. Vi vet jo at blant kriminelle asylsøkere er det også en gruppe mennesker som tvinges til å utføre denne kriminaliteten. Vi vet bl.a. at i løpet av de ti siste årene har mellom 300 og 400 barn forsvunnet fra norske mottak. Det er barn vi ikke kan gjøre rede for. Det er stor grunn til å tro at mange av disse barna er utsatt for menneskehandel, og kanskje vi også finner noen av dem igjen i denne såkalte kriminalstatistikken. Med fokus på dette området lurer jeg på: Hva slags tiltak ser justisministeren for seg for å kunne bekjempe både menneskehandel og kriminalitet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-07:
Jeg merker meg at regjeringspartiene ikke bare stemmer imot og har stort engasjement, men de kaster seg inn i en stor debatt mot de forslagene som de i de første innleggene var fryktelig positive til. Jeg må bare komme med en merknad til dagens oppslag i Aftenposten, som er blitt nevnt flere ganger. Vi fikk en stor tilstrømming av asylsøkere i begynnelsen av denne regjeringas periode. Så foretok regjeringa innstramminger, og det ble en nedgang i antall asylsøkere, som regjeringa da sa at skyldtes innstrammingene. Jeg tror nok at strømmen av flyktninger og asylsøkere til et land ofte blir påvirket av hvorvidt det er krig i andre land, og det er det vi ser nå. Regjeringa har foretatt innstramminger, men vi ser likevel en økning, fordi det er mer internasjonal turbulens som fører til flere flyktninger og asylsøkere. Det er nok en klar matematikk på dette. Jeg er også opptatt av at man ikke skal undergrave asylinstituttet. Og jeg er opptatt av at man ikke skal undergrave politimenns autoritet. Det river i hjertet mitt, som borger av Oslo, å se staute, gamle, dyktige, flotte politimenn bli flirt opp i trynet av folk som er med på å undergrave noe av det flotteste jeg vet i forhold til menneskerettigheter, nemlig retten til å søke asyl. Det er derfor vi har fremmet dette forslaget. Det er også et ugjendrivelig faktum at dette oppsto, langs Akerselva, som et problem da man innførte forbudet mot at asylsøkere i Norge skulle få lov til å jobbe mens søknaden var til behandling. Det var da denne narkohandelen oppsto, det var da denne kriminaliteten oppsto; det er en klar følge av det. Det er en klar sammenheng mellom vedtaket regjeringa gjorde om å hindre asylsøkere i å jobbe, og kriminaliteten som har oppstått. Det er helt klinkende klart at det undergraver ikke asylinstituttet å bruke hurtigfil. Det undergraver ikke Dublin-avtalen, sjøl om vi velger å sende noen tilbake. Derfor ønsker vi bruk av hurtigfil oftere, og tilbakesending til opprinnelsesland, når vi ser at det kan hindre kriminalitet i vårt land. Jeg er opptatt av at når politimenn sier at de føler at de bare sender folk i en uendelig loop innad i Schengen, så er det bortkastede politiressurser, og det er feil politikk. Vi ønsker ikke en politikk der man skal arrestere brukere for små brukerdoser. Det er det hullet de kriminelle her har funnet. Det betyr ikke at vi skal kjøre en narkotikapolitikk som er annerledes, men det er viktig at vi kjører en asyl- og flyktningpolitikk som er annerledes på dette punktet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
Av og til lurer jeg på om Per-Willy Amundsen lever med hodet godt nede i en kagge. Når det kommer flere flyktninger fra Nord-Afrika, roper Per-Willy Amundsen og Fremskrittspartiet opp om at nå kommer det en ny asylbølge. Ja, men da spør jeg Per-Willy Amundsen: Er det sånn at Per-Willy Amundsen helst skulle ha unngått det opprøret som nå skjer for demokrati og ytringsfrihet, og mot diktatur i Nord-Afrika? Eller er det sånn at han helst skulle ha sett at Muammar al-Gaddafi fremdeles hadde et jerngrep om sin befolkning? Eller syns han at det er bra det som skjer når befolkningen reiser seg mot en diktator, og den krigen som da kommer i forlengelsen av dette, fører til at flere mennesker trenger beskyttelse, og flere mennesker krysser Middelhavet, fordi Fremskrittspartiets åndsfrende i Italia, Silvio Berlusconi, ikke lenger i sin avtale med Gaddafi får muligheten til å begrense innvandringen til Europa, slik som tidligere? Jeg vil si at det er bra at mennesker søker om asyl og beskyttelse i Norge når de drives på flukt fra diktaturer andre steder der det foregår folkelige opprør, som gir dem mulighet for å skape et bedre land. Men jeg ser at Fremskrittspartiet heller vil ha diktaturene ved makten. Folk som begår kriminalitet, og som dekker seg bak en asylsøknad, ødelegger for alle asylsøkere som bruker sin rett til å søke om beskyttelse nettopp fra diktaturer og krig. Derfor er jeg for å trygge nabolag. Jeg er for å sørge for at vi tar grep, som regjeringen nå gjør langs Akerselva, bl.a. for å sikre at folk, hver gang de går langs Akerselva og treffer to svarte som står og snakker med hverandre, ikke venner seg til å tenke at dette er narkotikaselgere. Det gjør noe med oss. Det er ikke bra, og jeg er fornøyd med at vi gjør noe med det. Det er helt nødvendig.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-07:
Jeg tar ordet for å rette opp i en misforståelse. Silvio Berlusconi ville en neppe anse som Trond Hellelands åndsfrende – heller Per-Willy Amundsens. Og det var det jeg sa. Det andre er den, etter min oppfatning, urimelige påstanden fra Michael Tetzschner i debatten om at vi ikke er lydhøre for forslagene. Jeg mener at vi går inn og tar de forslagene som er kommet, på alvor. Det ene er et forslag som handler om at vi er nødt til å intensivere antallet utleveringsavtaler. Da svarer vi klart og tydelig at vi mener vi jobber ganske bra med dette, for 20 av de 27 utleveringsavtalene vi har, er kommet i løpet av den perioden vi har sittet med regjeringsmakten. Det andre er et forslag om en hurtigbehandling. Der påpeker Michael Tetzschner at det bare er 2,5 pst. i den ene køen og 5 pst. i den andre. Ja, det er fordi vi øremerker disse filene til de sakene som skal prioriteres. Jeg vil minne om – nei, jeg får ikke tid til å minne om – at det var Høyre som selv innførte ordningen med 48 timers behandling, og vi var med.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
I Aftenposten i dag kan vi lese at asyltilstrømningen til kongeriket igjen øker dramatisk. Vi hadde en situasjon i 2008–2009, som jeg går ut fra at statsråden har friskt i minne, hvor asyltilstrømningen økte dramatisk. Da kom det noen – i hvert fall ganske få – tiltak for å stramme inn asylpolitikken som fikk en viss gunstig effekt, nemlig at tallene gikk ned. Men som resultat av det har vi altså i løpet av få år, på grunn av den store tilstrømningen vi hadde da, mer enn doblet utgiftene på innvandrings- og integreringsfeltet – de direkte relaterte utgiftene. Vi kan nå vente oss en ny situasjon à la det vi opplevde i 2008–2009. Mitt spørsmål til statsråden er: Når man nå ser at asyltallene øker faretruende, vil statsråden ta noen initiativ for å stramme inn asylpolitikken, slik at vi igjen får kontroll på tilstrømningen?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Jeg tenkte jeg skulle knytte noen kommentarer til en del som har blitt sagt her i løpet av debatten. La meg starte med Lise Christoffersen, som stilte et spørsmål, og jeg oppfattet at spørsmålet hennes også gikk til Fremskrittspartiet. Jeg skal ikke svare på vegne av Høyre eller Kristelig Folkeparti – og i hvert fall ikke Venstre – men når hun spør hvor mange uttransporterte som er nok, er svaret egentlig veldig enkelt for Fremskrittspartiets del. Det må være like mange som det er mennesker som befinner seg ulovlig i dette landet. De skal ut, de skal ikke kunne være her og fortsette å misbruke vår gjestfrihet. Det burde være rimelig åpenbart. Så kommer Håkon Haugli med noen utfall. Han er veldig opptatt av semantikk, skjønner jeg, og synes det er veldig viktig å understreke at kriminell asylsøker ikke er noe man er. Man gjør kriminalitet. Men i alle andre sammenhenger snakker man altså om kriminelle. Når folk begår kriminelle handlinger, er de kriminelle. Det må også asylsøkere finne seg i å bli kalt. Vi sier det om andre mennesker i dette landet, og det må også asylsøkere finne seg i. Så klarer man å gjøre dette til en debatt om distrikt kontra storbyer. Det skjønner jeg godt at representanten Haugli ønsker som Oslo-representant, men jeg synes det er en rimelig uinteressant debatt. Jeg ønsker ikke kriminelle asylsøkere som langer dop, verken langs Akerselva i hovedstaden, eller ute på landet – for der er det jo knapt politiressurser i det hele tatt. Det går altså an å løse begge deler samtidig ved å benytte lukkede asylmottak. Da kommer man rundt hele problemet. Vi har fortsatt med å diskutere dette år etter år etter år, uten at man gjør det åpenbare som Fremskrittspartiet har foreslått i Stortinget ved en rekke anledninger, nemlig å begrense asylsøkeres mulighet til å bevege seg fritt i samfunnet. Det burde være en selvfølge at man tar sånne foranstaltninger på vegne av samfunnet. Representanten Holmås drar virkelig til. Jeg synes jo det er litt interessant – og da har vi fått røyket det ut – når SVs representant Holmås sier at det er bra at folk søker asyl i Norge. Da kan man nesten stille spørsmålet tilbake: Hvor mange er nok? Er det ingen grense for hvor mange man ønsker skal komme og søke asyl i Norge? Det er det tydeligvis ikke for SV. Så er det ikke sånn som SV forsøker å innbille Stortinget, at Fremskrittspartiet er imot demokratiseringsprosesser i Nord-Afrika. Det er en flott ting, selv om vi ikke vet resultatet av det ennå. Det er flott med demokratisering, men når folk flykter, er det langt mer naturlig at de oppholder seg i sine regionale nærområder og ikke beveger seg langt, slik disse asylsøkerne gjør.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Representanten Haugli sier at han ikke er opptatt av semantikk, men så kommer han med et innlegg som stort sett kun handler om semantikk. Det er sånn at folk som begår kriminelle handlinger, er kriminelle, enten man er asylsøker eller ikke. Det kommer Fremskrittspartiet til å fortsette å si. Vi lar ikke være å omtale ting som de er, av hensyn til å være politisk korrekt. Kriminelle asylsøkere er kriminelle asylsøkere. Så er det helt riktig at Fremskrittspartiet vil begrense asylinnvandringen til kongeriket. Det er helt riktig. Vi vil også gjøre det umulig for asylsøkere å begå kriminalitet fritt i det norske samfunnet. Det gjør vi med lukkede asylmottak. Så vi gjør faktisk to ting på én gang – ikke bare en av tingene, slik representanten Haugli prøver å fremstille det. Så registrerer jeg at representanten Holmås ikke klarer å gi et svar på hvor mange asylsøkere som er nok, og det virker for meg som om SV ikke har noen grense for hvor mange som skal komme til kongeriket.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-07:
Jeg hadde lyst til å stille justisministeren et spørsmål om han finner det tilfredsstillende at elvebreddene ved Akerselvas nedre løp er åsted for omsetning av narkotika, og hvor det for en stor del er asylsøkere som selger. Jeg kommer ikke til å stille det spørsmålet, for jeg tror at vi ikke hadde hatt noen justisminister som ville vært fornøyd med det. Det min replikk skal innby til, er en viss refleksjon over at hvis så alle er enige om at det er uverdig for et bysamfunn å ha åpne omsetningssteder for narkotika, enten det er Plata eller Akerselva, hvorfor får vi så ikke utrettet mer? Er det slik at justisministeren anser sin verktøykasse for uttømt i sitt høringsbrev? Ser han ikke andre måter å angripe dette på?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-07:
Jeg tror det er enighet i denne sal om at de foreteelser av kriminell art som vi ser på de åpne plassene rundt Akerselva, rundt Plata, men også i skolegårder, ikke er akseptabelt. Vi vet også at det henhører til det kriminalitetsbildet at det er en del mennesker som på falske premisser utnytter asylinstituttet, ikke fordi de har et beskyttelsesbehov, men fordi det gir dem muligheter til å oppholde seg her og begå kriminalitet mens de venter på behandlingen av søknadene. Derfor synes jeg dette forslaget fra Venstre er meget betimelig, og jeg tror vi kan ane en viss forskjell i denne sal. Det virker som regjeringen er ved veis ende når det gjelder å bruke verktøy og tilgjengelige verktøy i verktøykassa. Jeg er enig med de representanter som har sagt at det var et omfattende svarbrev fra justisministeren. Det er mange prosjekter, det er mye som pågår. Men det er ikke bare spørsmål om hva man setter inn av virkemidler; det er også et spørsmål om summen av dette gir oss det resultatet vi ønsker. Jeg reflekterer litt over hva man egentlig bruker politikk til. Jeg mener at kriminalitetsbekjempelse – det å holde stoff unna våre unge, det ikke å akseptere at våre storbyer blir rusarenaer eller omsetningsplasser for tunge narkotiske stoffer – er en av politikkens første og viktigste oppgaver. Så vet vi at Storberget, som har tatt mange enkeltinitiativ som har vært positive, tilhører en regjering som jo slett ikke gir opp troen på politikk. Han er med i en regjering som har som ambisjon f.eks. å blande seg inn i foreldrenes fordeling av foreldrepermisjonen. Han er med i en regjering som bekjemper private innslag i skoleverket, og gjør det ganske effektivt. Han er med i en regjering som også bruker sitt politiske mandat til å motvirke private hjelpere innen helsevesenet, enda det er lange køer. Men når det gjelder dette som er det viktigste i et bysamfunn og i et samfunn for øvrig, nemlig kampen mot kriminalitet, hører vi at man stadig står og stamper. Man har ikke virkemidlene. Jeg kunne tenke meg å høre om justisministeren er villig til å vurdere noe skarpere lut, bl.a. at man lar det få konsekvenser for bistandsbudsjettet hvis det ikke inngås returavtaler.