Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg mener at statsråden har gitt en meget god redegjørelse om havbrukspolitikken, som legger til grunn, som en forutsetning, at vi skal ha en miljømessig bærekraftig næring. I regjeringens strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring settes mål og viktige føringer for framtiden. Det er særlig fem hovedområder som settes i fokus, og jeg vil minne om dem: Det er genetisk påvirkning hos villfisk på grunn av rømming, forurensing og utslipp, sykdom og parasitter, arealbruk og fôrressurser. Jeg har merket meg at oppfølgingen av tiltakene i bærekraftstrategien blir helt sentralt for regjeringa framover. Som det er sagt her: Oppdrettsnæringen er en ung næring, en næring med eventyrlig utvikling når det gjelder økonomisk vekst, og som nå har passert de tradisjonelle fiskeriene i verdi når det gjelder eksport. Men også det innenlandske forbruket av laks er i rask vekst. Det er en viktig næring for landet. Men det er også en næring som har sin aktivitet i et sårbart miljø med mange interessekonflikter. Jeg nevner her hensynet til villaksen som det viktigste. Det er derfor viktig at vi har en kunnskapsbasert og adekvat forvaltning, men det er også viktig at næringen, villaksinteressene og andre interesser kan kommunisere på en ryddig måte med hverandre om utfordringene som ligger i å finne de riktige grenseverdiene for hva som er miljømessig bærekraftig. Jeg ble litt skuffet da jeg i forbindelse med en høring for en tid siden spurte aktørene om de ikke kunne sette seg ned sammen for å forsøke å finne fram til en samforståelse om de utfordringene næringen representerer, og fikk til svar fra Norges Jeger- og Fiskerforbund at det var både uaktuelt og unødvendig. Det syntes jeg var skuffende. Men så er det gledelig at man på regionalt nivå, i Trøndelag, nettopp har hatt et første felles dialogmøte. Jeg tror det er en god start, og jeg håper at det kan være opptakten til lignende initiativ andre steder og på nasjonalt plan. Det er noe skjebnetungt over den ulykken, eller skal vi si katastrofen, som har rammet villaksen og næringen på Trøndelagskysten – nettopp i oppdrettsnæringens vugge nøyaktig 40 år etter starten. Dette er en sak som nå blir etterforsket grundig, og jeg skal ikke inn på den siden av problemet, men når denne katastrofen kan skje i et av våre mest velrenommerte selskap, ja da skal det ikke store fantasien til for å forstå at det også kan skje igjen. Derfor tror jeg det må ligge an til en bred gjennomgang av forskrifter, regelverk og rutinebeskrivelser for å sikre at noe slikt som det vi nå har opplevd, ikke skal skje. Jeg er enig i at det synes å være bred enighet i salen i dag om næringens betydning, om potensialet og sameksistensen med villaksen. Men det er ikke lenge siden Stortinget behandlet et representantforslag fra Høyre om å speede opp farten i veksten i oppdrettsnæringen, ved at framtidig vekst skulle fordeles mellom en økning i maksimalt tillatt biomasse og tildeling av nye konsesjoner, samtidig som man ba om at konsesjonssystemet skulle utredes. Fremskrittspartiets forslag gikk ut på å gjennomføre en ny konsesjonsrunde som skulle skje etter loddtrekning, vederlagsfritt, uten føring om geografisk plassering og struktur i næringen. I tillegg skulle regjeringen øke MTB til 980 tonn per konsesjon. Forslagene fikk ikke flertall, og jeg er glad for at man i dag har et stortingsflertall som er opptatt av at havbruksnæringen skal ha en sterk miljømessig og bærekraftig profil, og at oppdrettsnæringen skal utvikle seg uten at villaksen blir skadelidende.