Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
La også meg starte med å takke interpellanten for å ta opp en viktig problemstilling. Jeg må innrømme at jeg synes interpellanten blir noe historieløs når han snakker om den arabiske våren og ungdom som reiste seg i kampen for demokrati og frihet. Det er mulig jeg ikke har lest de samme avisartikler og sett de samme tv-serier som interpellanten, men jeg vil ikke akkurat si at dette var det gjennomtrengende budskapet jeg hørte – heller ikke det som kom like i etterkant. Så kan man snakke om hvem som har skyld i de ulike forholdene, vestlig interaksjon osv., men uansett var det ikke det jeg synes var det fremtredende poenget. Jeg så i hvert fall også mye religiøs fanatisme som var skjult i disse opprørene, som tydeligvis interpellanten mente var bare demokrati og frihet. Én million syriske flyktninger i Libanon – ja, det er ille. De har ingen fremtid, sier interpellanten. Det er mulig at de ikke har noen fremtid, men her skal vi hjelpe dem – det prøver vi å få til. Men det er ikke noen løsning å bringe en del av disse flyktningene til Europa. Målet må være å få midlertidig hjelp der, slik at de kan reise tilbake. Så hevder interpellanten at det ikke er plass i nabolandene, i nærområdene. Og da sier man som Reinfeldt, tidligere svensk statsminister, sa, at det er mye plass i Norden – her er det mye skog og mange trær. Han hadde flydd over to av landene og funnet ut at her kan de være. Vel, jeg synes heller ikke det er noen god løsning. Jeg synes vi skal prøve å få dem tilbake, slik at de kan bygge opp sitt eget land. Målet for enhver flyktning må være å komme tilbake igjen til sitt eget land og bidra med å bygge opp – ikke bringe de mest ressurssterke ut for ikke å bygge opp. Det er iallfall mitt syn. Jeg tror heller ikke jeg er så veldig lite i takt med resten av den norske befolkningen. Jeg påtar meg det ansvaret å si at jeg tror det er mange som deler det synspunktet som jeg står og redegjør for fra talerstolen, men som det er veldig lite politisk korrekt å si. Jeg kan heller ikke høre ropene fra arbeiderpartiordførere i kommunestyrene rundt omkring: Ja, la oss ta imot flyktninger! Jeg tror representanten Aukrust kanskje burde henvende seg til sine egne arbeiderpartiordførere og be dem om å ta imot flyktninger som allerede trenger en plass – det sitter tusenvis i flyktningmottak i Norge allerede. Det er lett å være høy og mørk på talerstolen og si at Norge ikke skal betale noe selv, og tro at det er skattebetalerne og andre som skal stille opp og betale husly for dem som kommer til dette landet. Når de kommer til dette landet, er det faktisk noen apparater der ute som skal gjøre noe for dem – det er noen skoleklasser som skal opprettes, det er ulike institusjoner som skal styrkes. Dette koster penger, og det går ut over velferden til oss alle. Det tør jeg å si. Det er faktisk velferden i Norge dette går ut over. Det går ut over pensjonene, det går ut over alle andre velferdsordninger som er i Norge, dersom vi tar imot stadig flere flyktninger. Dessuten har dette skapt ustabilitet i Europa. Stadig flere land i Europa opplever ustabilitet ved å ta imot stadig flere flyktninger. Heller ikke dette er løsningen – jeg tror vi alle egentlig ser at dette ikke er løsningen. Da må vi finne en løsning som er bedre, nemlig å hjelpe dem i nærområdene, slik at de kan reise tilbake. Det er dette som er løsningen. Så er det jo slik at 1 kr brukt i nærområdene i snitt tilsvarer 28 kr, så i stedet for å ta 500 flyktninger til Europa, kan man altså hjelpe 14 000 flyktninger i nærområdene – i snitt. Er det da barmhjertig å ta noen flyktninger til Europa, eller er det barmhjertig å hjelpe flest mulig der de er, i nærområdene? Vi må gjøre begge deler, sier man. Hvis man skal gjøre begge deler, vil det si at man hjelper alle. Er det ikke best å hjelpe flest mulig, eller er det best å drive symbolpolitikk og ta noen til Europa og si: Se hvor flinke vi er, hvor barmhjertige vi er, hvor moralske vi er! Nei, det aller beste er å hjelpe dem der de er, slik at vi kan hjelpe flere. Så kan de reise tilbake den dagen det er mulig å reise tilbake – og bygge opp sitt eget land. Det har vært flyktningkatastrofer i Europa gjennom mange år – mange tiår, mange hundreår. Målet har alltid vært å reise tilbake og bygge opp sitt eget land. Det må være målet for flyktninger – om de kommer fra Irak, fra Syria, om de er i Libanon eller andre steder. Ja, vi skal hjelpe. Utenriksministeren har sagt at vi har bidratt med 1 mrd. kr. til ulike programmer. Vi må for min del gjerne bidra mer, men poenget er: Vi må hjelpe dem der de er, slik at de kan reise tilbake og bygge opp sitt eget land – og etter hvert også ta ansvar for sin egen situasjon.