trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Kampen mot fråfall i den vidaregåande skulen må starta i barnehagen. Det er mange grunnar til det, men eg vil understreka kor viktig det er at skulen og barnehagen no har fått eit felles verdigrunnlag. Det betyr at barnehagane har fått eit mykje tydelegare samfunnsmandat, samtidig som me slår fast at barnehagane skal vidareføra eit heilskapleg syn på læring, der leik og omsorg på den eine sida saman med læring og danning på den andre sida er sjølve fundamentet for ungane si allsidige utvikling. Desse verdiane har vore og skal vera eit særtrekk ved den norske barnehagetradisjonen. Dette er kvalitetar som difor går som ein raud tråd gjennom Soria Moria-erklæringa. Eg må tilstå at eg blir både stolt og ikkje så lite audmjuk når eg besøkjer barnehagar som f.eks. Gamlestova barnehage på Hafslo, der dottera mi Anna Maria – som er langt over tre og eit halvt år gammal – går. Eg opplever eit fantastisk engasjement frå personalet i forhold til jobben, og eg opplever ein sterk lojalitet til rammeplanen og ein entusiasme for nettopp barnehagen sitt samfunnsansvar. Det har det siste året vore eit godt samspel mellom sentrale og lokale myndigheiter med omsyn til å få på plass full barnehagedekning og retten til ein plass. Difor har eg òg stor tiltru til at me skal klara å vidareutvikla barnehagen når det gjeld den kvalitetsmessige sida. Den nye formålsparagrafen for barnehagane er mykje meir inkluderande og byggjer på ein grunnleggjande respekt for at me lever i eit fleirkulturelt og mangfaldig samfunn. Det betyr at me må praktisera felles verdiar som likeverd og solidaritet på tvers av ulike kulturar. Dette er grunnleggjande samfunnsverdiar som borna i neste omgang tek med seg for å byggja framtidige fellesskap. Men skal me klara det, treng me fleire førskulelærarar, og me treng nok tilsette med både barnefagleg og barnehagefagleg kunnskap. For ei tid sidan fekk eg gleda av å sjå korleis Sogn Regionråd gjennom eit nasjonalt nybrottsarbeid tek tak i kvalitetsutvikling i barnehagar i sognekommunane. Saman med Høgskulen i Sogn og Fjordane, Nav og Utdanningsforbundet tek kommunane ansvar for leiarutdanning for styrarane, dei assisterande styrarane, dei pedagogiske leiarane og leiarane på kommunalt nivå – akkurat det statsråden sa i sitt innlegg. Dei fokuserer på kreative barnehagar med fokus på nyskaping og entreprenørskap. Det er jammen kvalitet. Og fordi ein maktar å sjå denne heilskapen i skule- og barnehagesystemet, vil nok også dette i neste omgang bidra til å redusera fråfallet i den vidaregåande skulen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Det har vært en fin debatt, og det er flere temaer som det kunne være fristende å kommentere. Først har jeg lyst til å kommentere statsråd Aaslands innlegg i forhold til barnevernet. Det er riktig at det begynner å komme på plass penger – all ære for det. Jeg tror den diskusjonen vi nærmer oss nå, kommer til å handle om kommunenes rolle. Høyres budsjett i år er sånn sett et signal i den retning. Men spørsmålet er jo dette grenseskillet mellom den kommunale delen av barnevernet og den statlige delen av barnevernet, om det ligger på riktig sted. Og det tror jeg er et veldig reelt spørsmål. Det tror jeg vi må ha en åpen tilnærming til. Det jeg savner litt fra regjeringens side, er en større åpenhet rundt det temaet og flere initiativer i forhold til å møte kommunene, også når det gjelder hvordan de praktisk organiserer seg. Et viktig poeng den gangen vi formet barnevernet til slik det har blitt i dag, var jo at små kommuner var et problem, både i forhold til nettverk, kompetanse og en del slike ting. Det vi ser, er at mange små kommuner for egen maskin har funnet det riktig å jobbe i nettverk. Mange små kommuner har en egen drivkraft i forhold til det å styrke sitt fundament for å lage et godt barnevern. Det tror jeg kunne vært et godt utgangspunkt for regjeringen til å stable på beina noen piloter, noen prøveprosjekter, som det ville være veldig nyttig å høste erfaringer fra i det evalueringsarbeidet som regjeringen nå gjør. Dette gjenspeiles f.eks. også i det som var ett av representanten Andersens poenger, nemlig at taushetsplikten var viktigere enn meldeplikten, som hun sa, altså dette tillitsforholdet mellom kommunalt barnevern og i hennes tilfelle barnehage, men jeg tror også jeg kunne si skole. Det er et kolossalt viktig tillitsforhold, og det er et veldig kritisk punkt i forhold til når barn bringes inn i barnevernssammenheng – som vi ser er et vanskelig område. Vi ser at det er veldig mange bekymringsmeldinger som ikke tas hensyn til, og vi ser at her er det noe som knirker, som det bør gjøres noe med. Høyre har i de fem årene som vi nå har vært i opposisjon, foreslått en del tiltak, en del praktiske ting. Kanskje var det noe å gå tilbake til og se om man kunne ta tak i. Statsråd Aasland var jo så fornøyd med Finansportalen. Vi har jo også foreslått en portal for barnevernstjenester. Kanskje er det like viktig å fortelle om dem som det er å fortelle om finanstjenestene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Årsaken til at vi maser litt – for det er vel det vi gjør – om mer konkretisering rundt barnevernet, er at vi nå har gått og snakket om dette i fem år, og at det har vært veldig lite konkret å forholde seg til. Dels har dét dreid seg om penger, men det viktigste poenget mitt ved denne korsvei går på det strukturelle og det går på – på en måte – å kunne gi oss noe rundt hva regjeringen tenker om helt konkrete tiltak. Jeg skjønner at det er et panel som skal gjøre denne tenkingen på vegne av regjeringen. Vi hadde kanskje trodd at regjeringen også hadde tenkt litt på egen hånd – men la bli med det. Vi håper at dette panelet kan komme opp med tiltak som kan møte barnevernet med den skreddersømmen som barnevernet krever. For noe av det som er veldig utfordrende med barnevernet, er at de barna som dette omfatter, ikke er mange i antall, men de er til gjengjeld ganske krevende, og de krever en veldig høy grad av skreddersøm. Det er jo også noe av bakgrunnen for at vi tidligere har vært opptatt av mangfoldet av institusjoner, uansett eierskapet til disse. Så har jeg lyst til å ta en liten sving innom statsråd Halvorsen, som ikke er her akkurat nå, men det jeg hadde tenkt å si til henne, kan noen bringe videre: Jeg synes hun sa litt for lite om rekruttering til barnehagene. Det er viktig når man går inn i det kvalitetsarbeidet, som statsråd Halvorsen pekte på, at man også har en skikkelig offensiv når det gjelder å skaffe kompetent personale, kvalifisert personale, i barnehagene. Vi opplevde i forbindelse med seksårsreformen i skolen at det tappet barnehagene for en del kompetent arbeidskraft. Det har vist seg å være en tøff runde å få det tilbake igjen. Der må det en offensiv holdning til og nok også litt mer konkretisering enn det vi har sett, eller har hørt om, så langt. Så har jeg lyst til å plukke opp tråden fra representanten Gullvåg når det gjelder barns deltagelse, og det er jo en fin overgang til kulturdebatten, hvor jeg nok tror at det også blir tema. For barns deltagelse i kulturaktiviteter – der er jeg helt enig med representanten Gullvåg – er et helt sentralt poeng i forhold til hvordan ens inngang til livet som samfunnsmenneske blir. Jeg merket meg at representanten Gullvåg var en varm tilhenger av deltagerstøtte. Høyre er også positiv til det. Vi har satt av 10 mill kr. i dette budsjettet, og vi har på sosialbudsjettet også en post på 15 mill. kr – med det i bakhodet. Dette blir en viktig debatt fremover, og det er en debatt som vi får komme tilbake til ved behandlingen av kulturbudsjettet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Norsk kulturråd har fått mer makt, og vi har fått et styre som er faglig kompetent. Da er det viktig å gå opp grensegangen mellom departement, storting og kulturråd. Hvor langt går Kulturrådets fullmakter, og hva er det egentlig Kulturrådet skal drive med, for å si det sånn? Hvis man leser merknadene i innstillingen, er det litt forvirrende å skjønne hva regjeringspartiene legger i styringsdialogen, som de kaller det, i forhold til de enkelte postene i Kulturrådet. Vi har hatt den tradisjon her i Stortinget at vi har kunnet legge poster direkte inn på det vi kaller for 74-posten, mens vi har holdt oss unna 55-posten når det gjelder å legge prosjekter direkte inn i. Denne gangen har regjeringspartiene lagt inn Kattas Figurteater. Mitt spørsmål er: Kan representanten Gjul forklare meg forskjellen på post 55 og post 74 i forhold til hvilke fullmakter Norsk kulturråd har?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Ja, en rekke forslag. Jeg vil for det første ta opp de forslag som Høyre er med på. I tillegg vil jeg annonsere at Høyre også vil støtte noen av Venstres forslag, nr. 35, 37, 38 og 39. Vi støtter også regjeringspartienes forslag, forslag nr. 34, i den forstand at vi kommer til å stemme for budsjettrammen. Måten å gjøre det på har jeg skjønt må være å støtte det fremlagte forslaget fra regjeringspartiene, altså forslag nr. 34.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Se det – så skal jeg svare etter fattig evne.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Nå er det nok slik at før vi kommer til 2013, må regjeringen ha gjort noe med mediepolitikken sin, og jeg venter med spenning på Sletholm-utvalgets utredning som er annonsert om ikke veldig lenge, går jeg ut fra. Det utvalget vil komme til å gi oss – håper jeg – et grunnlag for en nokså grunnleggende gjennomgang av alle virkemidlene i mediepolitikken. Høyre har alltid vært skeptisk til produksjonstilskuddet til avisene fordi direktetilskudd skaper etter vår oppfatning et avhengighetsforhold mellom stat og mediebedrift, som vi ikke synes er bra. Det vi i tillegg har sett gjennom årene, er at produksjonstilskuddet ikke har fungert særlig godt. Realiteten er at da dette ble innført på slutten av 1960-tallet, var det stort sett to aviser i alle småbyer i Norge, og det var nummer to-avisene man ønsket å støtte gjennom pressestøtten. I dag tror jeg det er åtte utgiversteder i Norge som har to aviser – altså har denne ordningen ikke fungert. Høyre tror derfor vi må finne bedre løsninger, og tillater oss å stryke det i år, som vi har gjort i mange år før.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Høyre har et landsmøtevedtak på at NRK bør overføres til statsbudsjettet. Det er den store forskjellen på Fremskrittspartiet og oss. Fremskrittspartiet vil jo privatisere NRK. Det har ikke Høyre noen planer om. Høyre ønsker en sterk allmennkringkaster, og vi tror at allmennkringkasteren i årene som kommer, vil få nye oppgaver også, altså enda sterkere kulturpolitiske oppgaver enn det vi kanskje har sett så langt. Høyre ser for seg en god og rik fremtid for NRK, men vi mener altså at det er naturlig å finansiere NRK direkte over statsbudsjettet. Det er jo også slik at vi bestemmer lisensen. Det er jo ikke sånn at vi ikke har hånden på rattet i forhold til hva NRK får, og da er kanskje heller ikke forskjellen så veldig stor, om de får det på den ene eller andre måten. Vår måte er i alle fall billigere og enklere.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Representanten Barstad mente at opposisjonen irriterte seg over skryt av Kulturløftet. Det har hun helt rett i. Men da vi fikk denne proposisjonen, kunne vi under forskning lese at nå skal det forskes, og det synes vi er på tide. Det er viktig med kulturforskning, for vi trenger mye kunnskap om det. I proposisjonen står det: «Målet er å få en overordnet kunnskap» – dette er en forskningsrapport som skal gjøres – «om effekter av den kulturpolitikken som har vært ført i perioden omfattet av Kulturløftet.» Er ikke dette kanskje, oppriktig talt, en litt snever ramme? Altså: Vi har en tradisjon som handler om at vi går fra kulturmelding til kulturmelding, f.eks. med ti års mellomrom. Kunne det ikke vært et poeng at vi fikk en forskningsrapport som så på kulturutviklingen i en litt bredere sammenheng, enn bare å lage en slags skryterapport over Kulturløftet? Jeg tror kanskje det hadde vært all right å lage noe som interesserte flere enn regjeringspartiene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Mitt spørsmål går på sentralisering. Er det noe jeg synes denne regjeringen har hatt som merke i disse årene, handler det om å gjøre en del administrative grep som alle sammen har handlet om sentralisering om Oslo. Jeg nevnte i mitt innlegg Kulturrådet, jeg nevnte Nasjonalbiblioteket, som også nå skal ha en styringsfunksjon, eller iallfall en viktig funksjon i forhold til folkebibliotekene, og jeg kunne også se på etter min oppfatning mangelfulle regionale satsinger, eksempelvis innenfor film. Grepet rundt Filmens hus har vært sentraliserende om Oslo. De regionale filmfondene, som det var viktig for Høyre skulle utvikles atskillig mer offensivt enn det vi har sett nå, var en viktig forutsetning for å gjøre det grepet. Det er stor satsing på institusjonene, mindre satsing på det frie feltet, og altfor lite satsing på folkekulturområdet. Er representanten bekvem med dette? Kan hun fortelle meg hvor hun ser den – skal jeg si – distriktsprofilen i det budsjettet vi nå har til behandling?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
«Alle skal med», er posisjonens motto. Jeg har merket meg at kulturministeren i forbindelse med Kulturrådets årskonferanse, men i og for seg også ved flere anledninger tidligere, har pekt på at hun vil jobbe for å få flere aktivisert i kulturlivet, eller sørge for at kulturlivets arenaer åpnes for nye publikumsgrupper. Jeg har også skjønt at det særlig – hva skal jeg si – er de gruppene vi kanskje ikke så ofte ser. Det kan handle om i hvilken grad man er bemidlet nok til å oppsøke eller delta i kultursammenheng. Det kan handle om at man kulturelt sett kanskje er på andre arenaer som gjør at man ikke naturlig kommer inn. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Hva ved årets budsjett er det hun vil legge vekt på som særlig imøtekommer hennes nye ambisjoner?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Vi har store utfordringer når det gjelder kulturbygg. Det er dyr moro. Jeg har merket meg at regjeringen i forslag til budsjett har satt ned den statlige andelen fra 40 til 33 pst. Det kan jeg nesten forstå. Selv om jeg synes det hadde vært flott hvis vi kunne opprettholdt de 40 pst., kan jeg forstå det ut fra hvilke forventninger vi står overfor. Nesten uansett hvor mye vi sparer inn på det området, kommer listen fortsatt til å være lang. Vi har store utfordringer under oppseiling i Bergen. Vi har en lang rekke mellomstore kulturbygg som kommer til å be om støtte. Kort og godt: Her må vi finne andre veier inn. Mitt spørsmål til statsråden er: Kunne hun f.eks. tenke seg å bidra til at vi jobbet med utvikling innenfor det vi kaller OPS, altså Offentlig Privat Samarbeid, for å finne nye modeller for kulturbygg, slik vi f.eks. ser det på Elverum? Og kunne hun tenke seg å ta initiativ i Oslo for å få gjort noe med hele kabalen her med nye og gamle hus, med kommunale og ikke-kommunale hus? Kunne hun kort og godt tenke seg å lage en slags samlet plan for hvordan vi skal håndtere kulturbyggproblematikken?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-14:
Det var bare noen saker jeg har lyst til å nevne. Det ene dreier seg om opphavsrett. Hver gang vi kommer tilbake til det, får vi høre at det skal komme en proposisjon om en oppgradering av åndsverkloven. Det ser jeg frem til, men jeg vil minne om at det i og for seg ikke er noe i veien med hjemmelsgrunnlaget for å forsvare opphavsrettighetene i dag heller. Det som det er noe i veien med, er vår vilje til faktisk å gjøre det, altså til å sette krav bak det. Jeg savner et større initiativ og en større vilje fra regjeringen når det gjelder det. Jeg merket meg at Økokrim fikk åtte – eller kanskje det til og med var ni – stillinger på kultur, og ingen av dem var for å håndheve opphavsretten. De var alle sammen dedikert kulturminnevern. Jeg tror det kunne vært minst like viktig å dedikere dem opphavsretten og ta den ubehageligheten det er faktisk å følge opp bedre på det området. Så er det herved sagt. Punkt to: Det dreier seg om det andre viktige kulturdepartementet – det heter Finansdepartementet. Der arbeides det mye med moms for tiden. Vi har moms på e-bøker, og vi får kanskje moms på aviser – det er ikke godt å vite – og vi har momsproblematikk knyttet til e-tjenester, og vi har kulturmoms. I det hele tatt er det mye på moms. Men når det gjelder de første jeg nevnte, er det felles for dem at de er kulturanliggender i «den digitale allmenningen». Jeg mener at det står et viktig slag om hvorvidt man ser det som mulig eller ikke å sette opp noen gjerder i den «allmenningen». Jeg ville ikke bli veldig overrasket hvis noen i Finansdepartementet kanskje mener at de gjerdene vil de helst ikke ha – rett og slett fordi da blir det mer krøkkete og vanskelig å håndtere momsspørsmålene. Men sett med kulturpolitiske øyne må det være vitalt å greie å sette opp noen slike gjerder. Det handler om viktige ting å forsvare innenfor veldig mange saksområder. Og så fikk jeg en utfordring fra kulturministeren – om det var mindre instrumentelt å bruke kulturmidler på næring. Nei, selvfølgelig er det ikke det. Det er et uttrykk for instrumentalisme, og jeg tror vi godt kan drive instrumentalisme på en del områder. Høyre vil være med på det hvis det ikke blir – jeg holdt på å si – altfor mye. Men vi skal si det når vi gjør det, vi skal være klare når vi gjør det, og det skal følge penger med til det vi ønsker. Min kritikk mot regjeringen vil gå på der hvor man legger inn føringer mer generelt, f.eks. i tildelingsbrevene. Og da kommer jeg jo ofte – kanskje til det kjedsommelige – tilbake til Trond Giskes mangfoldsår, som jeg synes var et skikkelig overtramp når det gjaldt akkurat det. Ellers har også vi vært opptatt av å skape en organisasjon innenfor kultur og næring, men det er jo mer tenkt som en motsats til Kulturrådet og som en maktspreder i forhold til Kulturrådet av i dag.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Når Arbeiderpartiet snakker om familiepolitikk, er det fordi vi bryr oss om familien. Når vi legger til rette for å utvide verdens beste foreldrepermisjonsordning, er det fordi vi bryr oss om familien, hele familien. Vi bryr oss om barna, derfor foreslår vi en lang foreldrepermisjon og gode, trygge, stimulerende barnehager. Vi bryr oss om mor, med trygghet gjennom svangerskapet, i permisjonstiden, og når hun begynner i jobb igjen, med en time betalt ammefri om dagen. Og vi bryr oss om far. Vi mener at far skal ha en reell mulighet til å ta del i sitt eget familieliv sammen med barnet sitt. Dette er altså Høyre og Fremskrittspartiet imot. Sånn vil de ikke ha det. De sier at de tenker på barnas beste. Er det ikke barnas beste å være nær knyttet til begge foreldrene? Et annet argument de framsetter, er at dette blir vanskeligere for menn som ikke jobber i det offentlige. Sannheten er jo at det særlig er dem dette kommer til gode. Endelig kan de ha noen i ryggen når de går til arbeidsgiver og sier at de vil være hjemme i tolv uker sammen med barnet sitt. Det er et reelt valg. Og selv om Fremskrittspartiet og Høyre er så veldig imot dette reelle valget, argumenterer de sterkt for at man må få kompensasjon hvis man ikke benytter seg av godet. Det er en veldig underfundig oppfatning av hvordan velferdsstaten fungerer. Det er f.eks. ikke sånn at man kan få kontant betaling for hva det koster å ha barnet sitt i fjerde klasse om man tar det ut av skolen, eller penger igjen hvis man ikke har hatt hull og ikke har boret i alle tennene når man er atten. Familiepolitikk henger sammen med likestilling. Når man ser at det er et enormt lønnsgap mellom kjønnene, kan man velge å gjøre noe med det, eller man kan velge ikke å gjøre noe med det. Vi valgte å gjøre noe med det. Foreldrepermisjonen er med på å sikre at kvinner og menn står likt i ansettelsesprosessen. Dette er Høyre og Fremskrittspartiet imot. Det er ikke så rart, når sistnevnte sier at «statlig politikk innenfor likestillings- og diskrimineringsarbeidet er et stort feilgrep». Likevel er de senere i innstillingen veldig politiske når de snakker om fedrekvoten. De kaller dette enorme grepet for familien og for likestilling en «sosialistisk tvangstrøye». Det kan vel ikke være det mest parlamentariske uttrykket her i verden. Jeg har aldri sett en sosialistisk tvangstrøye, og jeg vet ikke helt hvordan den ser ut. Men ut fra historien kan det tenkes at en sosialistisk tvangstrøye ser ut som alt det de borgerlige har vært imot innenfor familiepolitikk og likestilling. Dersom «sosialistisk tvangstrøye» er stemmerett for kvinner, full barnehagedekning, ammefri, å ta grep om lønnsgapet mellom kvinner og menn, å ta vare på hele familiens rett til å være sammen, og fedrekvote, så høres det ganske fint ut, særlig når Høyres og Fremskrittspartiets alternativ er fjerning av fedrekvote og dyrere barnehage. Det er vel en god, gammeldags tap-tap-situasjon.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-14:
For fire år siden stiftet Audun Lysbakken og jeg en underskriftskampanje på Internett som heter pappaperm.no. Jeg står her i dag, men vi kan vel si at Audun Lysbakken har kommet litt lenger i oppfyllelsen av tredelingen av fødselspermisjonen enn meg. Han sitter vel hjemme og hører på denne stortingsdebatten, kjenner jeg ham rett. Grunnen til at vi satte i gang den jobben, var nettopp at vi var opptatt av likeverdig foreldreskap. Jeg har vært engasjert i det spørsmålet helt fra jeg som liten guttunge – som åtteåring tror jeg – ringte inn til radioen og insisterte på at jeg var et lykkelig skilsmissebarn. Den gangen var som kjent alle skilsmissebarn ulykkelige. Jeg mente at det ikke var sånn, og grunnen var at jeg hadde to foreldre som tok ansvar for likeverdig foreldreskap. Jeg har alltid senere vært opptatt av at det er et gode som alle unger bør få oppleve. Det er veldig sjelden vi i politisk håndverk kommer over så utrolig universelle virkemidler, og noe som fungerer som universalmiddel sånn som tredeling av fødselspermisjonen faktisk gjør. Vi har fra den gang vi startet den kampanjen, gått fra fire uker til fem og seks uker – da vi kom i regjering – til ti uker, og i dag skal vi vedta tolv ukers pappapermisjon. Det er altså et bevis på at politikk og politisk kampanje virker, når du bare har gode nok argumenter og er utholdende nok. For dette med en tredeling av fødselspermisjonen er bra for far, for du får knyttet deg mye bedre til ungene dine når ungene er små, og det er bra for mor, for dette funker på den måten at mor mer blir sett på som likeverdig arbeidstaker med far. Alle har hørt historier om hvordan kvinner diskrimineres på arbeidsmarkedet. Alle vet hvor viktig det er: De to statsrådene som sitter her, har hatt innlegg som peker på svensk forskning, som viser nettopp hvordan en bedre fordeling av pappapermisjonen fører til at lønnsgapet mellom kvinner og menn tettes, og det er bra for ungene – det siste er det viktigste. Og når en nå gradvis får gjennomført det grepet å sørge for at det blir bedre for ungene, bedre for far og bedre for mor, så er det bare å skåle for alle dem som har vært med på veien: May Hansen – som var en av de første som fremmet et sånt forslag her i stortingssalen – Gunn Karin Gjul, SV-ere, Audun Lysbakken, Arild Stokkan-Grande og alle andre som har vært med på å sørge for at dette faktisk blir virkelighet. Det er altså så enkelt som at her går skillet mellom høyresiden og venstresiden – så klokkeklart. Og vi vet hva som skjer hvis Høyre og Fremskrittspartiet overtar – da raseres denne ordningen.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-14:
For å bygge et godt samfunn for alle er det kjempeviktig at vi klarer å skape en god oppvekst for alle, og da handler det om å klare å gi hjemmene en mulighet til å være familier og til å skape den gode oppveksten for barn og unge. Og da har vi noen veldig gode verktøy for det: Vi har foreldreveiledning, og vi har samlivskurs som er gode verktøy for familiene i deres hverdag. Problemet er at samfunnet sparer seg jo til fant på disse tingene! Det er snakk om små midler som utgjør et godt verktøy for familiene, og vi burde ha fått til så mye mer og en mye større satsing på dette enn det regjeringen klarer å få til. Men for å skape en god oppvekst for alle trenger vi også et godt og sterkt barnevern. Som saksordfører for barnevernsmeldingen i 2003 er det en glede for meg å høre at barnevernet fortsatt utløser et så aktivt hjerte-engasjement i Stortinget som det vi hører i dag. Men jeg er også bekymret, for jeg hører at noen av de samme argumentene som ble brukt den gang, også brukes nå, nemlig at på den ene siden sier vi at barnehagen er det beste stedet for barn å være, men på den andre siden ser vi at barnehage, skole og helsestasjon er de dårligste til å melde fra når de ser at barn ikke har det bra. Det er faktisk slik at foreldrene har større tillit til barnevernet enn det de ansatte har. Da har vi en stor utfordring, og det er en sorg å merke at dét fortsatt er en utfordring ute. Og det er ironisk at på den ene siden ønsker de rød-grønne – de snakker mye om rekruttering til barnehage, men det er kanskje mest barn de skal rekruttere og ikke så mye voksne – at man skal bruke barnehagen som et beskyttelsessted, og på den andre siden klarer man ikke å få de ansatte i barnehagen til å melde fra når de ser at ting ikke er bra. Det samme gjelder i forhold til skolen. Jeg sitter nå i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, og jeg er kjempebekymret for at vi ikke får skolen til å være en god medspiller for de svakeste barna. Kristelig Folkeparti mener at vi trenger folk med barnevernsfaglig kompetanse i skolen, slik at vi kan lage en bro og være et bindeledd mellom skole og barnevern og få dette til. Og så blir jeg utrolig lei meg når jeg fra venstresiden hører at kvinnekampen er lagt ned. Det man nå sier, er at for første gang er det familien som har ansvaret for lønnsgapet. Før var kampen at kvinner skal ha mulighet til å føde barn, kvinner skal ha mulighet til å ta foreldrepermisjon uten at de taper. Nå har vi fått en likelønnskommisjon som sier: Nei, det er familienes skyld. Så dumt at de tok foreldrepermisjon, da. Det er en fallitterklæring for likestillingen det vi nå ser, at vi nå skal stramme inn på de rettighetene som kvinner har kjempet fram for oss før. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti fortsatt står for tradisjonen og kvinnekampen i denne salen, selv om vi er alene.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2010-12-14:
På 5 minutter er det ikke alle temaer man klarer å komme inn på. En av de tingene som har vært debattert mye i det offentlige rom de siste ukene, er spillpolitikken. Det man ser, er at mer og mer av spillene går over til å bli nettbaserte løsninger. I Norge har vi en stor og aggressiv aktør når det gjelder spillpolitikken, og det er Norsk Tipping. Det er den største aktøren, og den mest aggressive aktøren – faktisk så aggressiv at man har egne tv-sendinger for å få ut sine egne produkt pluss alle de midlene man helt uhemmet bruker på reklame. I tillegg ønsker man også å utvikle nye spill for å tilrane seg større markedsmakt. Da er spørsmålet til representanten Gjul om hun støtter at Norsk Tipping skal få lov til å utvikle nye nettbaserte spill.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2010-12-14:
Jeg har merket meg statsrådens svar på forrige replikk, at studentene i Tromsø og i utlandet skal behandles likt. Det viser med all tydelighet at Tromsø ligger langt unna statsrådens kontor. Det jeg har tenkt å utfordre statsråden på, er dette med presse. Det er viktig at man har en fri og uavhengig presse i Norge. En stor og viktig aktør i så måte er NRK. Nylig la BI fram en forskningsrapport som viser at under valgkampen i 2005 var NRK veldig partisk når det gjaldt dekning av valgkampen. Det var Arbeiderpartiet og Senterpartiet som kom best ut – og det er ingen stor nyhet, for å si det sånn. Nå mener jeg ikke at statsråden skal styre den redaksjonelle friheten, men er statsråden komfortabel med skjevdekningen i NRK over mange år overfor de politiske partiene?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Grasrotmidler har vært en kjærkommen inntekt for idretten og frivilligheten. Senest i 2009 gikk godt og vel 210 mill. kr til frivilligheten og idretten totalt – og 148 mill. kr til idretten spesielt. For 2010 er prognosene 255 mill. kr. Grasrotandelen kommer frivilligheten og idretten til gode, og enkeltmennesker og medlemmer kan selv avgjøre hvem som skal få deres andel, bl.a. kor, korps, idrettslag, 4H osv. Mener Venstre at det er bedre at Norsk Tipping eller staten skal avgjøre dette enn at enkeltmennesket selv kan bestemme hvilket lag, hvilken organisasjon, de ønsker å støtte gjennom grasrotandelen?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Det har vært en bred og god debatt – kanskje også med bakgrunn helt fra stortingsmeldingen Frivillighet for alle, for 2006–2007 – om kulturelt mangfold, frivillig engasjement og deltakelse, og ikke minst om idrett for alle. Norges idrettsforbund er med sine 2,1 millioner medlemskap og mer enn 12 500 lag og klubber landets største frivillige organisasjon. Idretten er representert i alle landets kommuner og lokalsamfunn. Derfor er det gledelig at statsråden nå har varslet at det skal komme en ny idrettsmelding i 2011. Det er både gledelig og viktig. I dag kan vi lese på hjemmesidene til Norges idrettsforbund: «Dette er en merkedag for norsk idrett, en virkelig jubeldag, sier Børre Rognlien, 2. visepresident.» Han har tidligere også vært stortingsrepresentant for Høyre. Det det her vises til, er innføringen av en rettmessig og god kompensasjonsordning for kostnader knyttet til vare- og tjenestemomsen, som først og fremst kommer alle lokale idrettslag til gode, men selvsagt også andre lag og foreninger. Takket være muligheten for å kunne søke samlet etter en forenklet løsning har antall idrettslag som nå får kompensasjon, økt fra 200 i 2009 til over 3 600 i 2010. Regjeringen og statsråden har oppfylt sine løfter og økt fjorårets sum til 396 mill. kr for hele frivillig sektor. Neste år vet vi at summen blir hele 608 mill. kr. Når vi da samtidig vet at regjeringen har sagt at innen 2014 skal denne ordningen komme opp i 1,2 mrd. kr, vil dette være et historisk løft for frivilligheten og idretten spesielt. I tillegg har vi den nye momsordningen på bygging av idrettsanlegg, som også vil komme idrettslag lokalt til gode. Når det gjelder grasrotmidler, som jeg nevnte i et tidligere innlegg, hadde vi i 2009 nesten 211 mill. kr. I 2010 er dette anslått til 255 mill. kr. Det er viktig at økte bevilgninger innenfor frivillig sektor og idretten spesielt kommer grasrota til gode. Direkte overføringer, bl.a. vare- og tjenestemomsen, grasrotandelen, lokale aktivitetsmidler og ikke minst momsordningen knyttet til bygg og anlegg, kommer frivillig sektor til gode. De vil bidra til flere aktiviteter, flere anlegg og vil gi bedre fysisk helse og ikke minst engasjement og aktivitet i alle våre lokalsamfunn i hele landet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Det er jo vanligvis slik at bursdagspresanger holdes hemmelig. Men siden vi har en offentlighetslov i Norge, er det også blitt kjent at det har gått et brev fra Kulturdepartementet til Nasjonalmuseet der vi ber dem inngå et samarbeid med Slottet, slik at vi kan få vist alle de fantastiske gjenstandene som Slottet har, på en nasjonal vandreutstilling i forbindelse med kongeparets 75-årsdag. I første rekke ønsker vi altså en utstilling, slik at flest mulig i Norge kan få se disse kulturhistoriske skattene over en toårsperiode. Så vil vi eventuelt senere komme tilbake til spørsmålet om et nytt slottsmuseum.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Vi har i tildelingsbrevene til samtlige kulturinstitusjoner lagt vekt på at de skal fokusere både på kvalitet og på det å nå ut til et bredere publikum. Vi vil også behandle disse spørsmålene mer detaljert i en egen stortingsmelding om sosial inkludering. Det er helt åpenbart at staten, Kulturdepartementet, ikke bør legge seg opp i hvilke typer prioriteringer den enkelte institusjon bør foreta. Men vi har altså lagt vekt på å styrke noen arenaer. Vi har hatt en oppbygging av Den kulturelle skolesekken, som gjør at den kommer ut til flere, og Den kulturelle spaserstokken. Vi ser nå på muligheter til å bygge opp noe tilsvarende i arbeidslivet. Gjennom Arbeidslivets Kulturseilas i Vestfold gjør vi ett slikt forsøk. Vi vurderer også dette i forbindelse med Rikskonsertenes framtidige rolle. Så det er ett av flere eksempler på vår tenking, men det er ikke slik at jeg ser på behovet for oppbygging av nye institusjoner på dette området, men at vi bruker etablerte institusjoner til eventuelt å opptre på nye arenaer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Vi varsler i dette budsjettet at vi ønsker en gjennomgang av eierskapsloven. Det foregår store endringer hele tiden, og som representanten var inne på, er det også behov for å vurdere om de eierskapsbegrensningene som vi har i dag, er hensiktsmessige. Ikke minst må vi se på vertikal integrasjon og eierskapsloven i forhold til dette, og se om vi har gode virkemidler til å bidra til en maktspredning innen mediesektoren. Så det er helt riktig som representanten er inne på, at dette må vi komme tilbake til Stortinget med. Vi trenger å se på eierskapsloven på nytt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Vi har stipend for enkelte kunsthøyskolestudenter, men det er ikke slik at det kun er studentene i Tromsø som ikke får dette stipendet. Går du f.eks. på Teaterhøgskolen i Oslo, får du stipendet. Går du i Nord-Trøndelag, får du det ikke. Det er veldig mange andre enn kunststudentene i Tromsø som føler seg urettferdig behandlet med denne ordningen. Vi har i tillegg blitt kritisert av dem som studerer i utlandet. De får ikke dette stipendet. Derfor ønsker ikke jeg å åpne opp for at studentene ved en og en utdanningsinstitusjon skal få tilgang til dette stipendet. Jeg vil se på dette i en helhet før jeg kommer tilbake med svar på hvordan vi skal forvalte disse midlene. Det er viktig at disse midlene kommer flere kunststudenter til gode, men å se på en og en studentgruppe synes jeg ikke er god politikk. Jeg vil se på alle dem som i dag faller utenfor ordningen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Det er altså ikke slik, når det gjelder stipender for kunststudenter, at det bare er de som er i utlandet og de som er i Tromsø, som ikke får dette stipendet. Det er flere studenter i Oslo som ikke får det. Det er mange filmstudenter på Lillehammer som har reagert på at de ikke får dette kunststipendet. Så denne sjablongmessige karakteristikken av hvordan denne saken behandles, kan jeg altså ikke støtte. Vi må se på flere av dem som er diskriminert og føler seg diskriminert i denne ordningen, før vi tar stilling. Når det gjelder NRK, må vi hele tiden ha en diskusjon om hvordan de forvalter sitt samfunnsoppdrag. Men det er helt uaktuelt for meg, som Fremskrittspartiet har bedt meg om ved flere anledninger, å gå inn og styre de redaksjonelle valgene som NRK tar. Men det er viktig at det er diskusjoner i bl.a. Kringkastingsrådet om de redaksjonelle prioriteringene som gjøres i NRK. Der er Fremskrittspartiet også representert, og jeg regner med at representanten tar opp dette spørsmålet med Fremskrittspartiets representant i Kringkastingsrådet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Når det gjelder kulturbygg i Oslo, er representanten etter min mening inne på noe viktig. For mange ganger har staten bygd hus, og så har Oslo kommune foretatt sine egne disponeringer, helt uavhengig av det staten har gjort, fordi man rett og slett ikke har snakket sammen. Jeg hadde nettopp et møte med byrådslederen i Oslo om denne problematikken, og vi er blitt enige om å lage en bedre konsultasjonsordning. Utfordringen i hovedstaden nå er at man får flere og flere scener, og det er en utfordring å fylle disse. For å skape en sunn konkurranse er det etter min mening bedre med et samarbeid. Når det gjelder midlene til nasjonale kulturbygg, er det helt riktig som representanten er inne på, at veldig mange flere ønsker å få midler fra denne ordningen. Dette er en ordning hvor man altså får deler av budsjettet sitt finansiert over statsbudsjettet. Hvorvidt det enkelte kulturbygg er finansiert med private midler i tillegg, får man ta stilling til lokalt. Men dette er en tilskuddsordning hvor vi gir midler til nasjonale kulturbygg over statsbudsjettet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Jeg vil korrigere forrige representant som påstår at jeg har sagt noe til han som jeg aldri har sagt. Denne diskusjonen strekker seg tilbake til en diskusjon vi hadde omkring frivillige organisasjoner og momskompensasjon, hvor representanten Warloe mente at alle uavhengige organisasjoner i Norge ikke får momskompensasjon, hvilket de får. De som er tilknyttet en fylkesorganisasjon eller er sentrale eller er en stor virksomhet, vil få momskompensasjon. Å forvrenge mine ord bidrar ikke til en opplyst kulturdebatt. Jeg syntes det var et interessant poeng Henning Warloe kom med i sitt innlegg. Jeg merket meg at han – i motsetning til representanten Olemic Thommessen, som ved gjentatte anledninger i denne sal er opptatt av å vise forskjellen mellom Høyre og Fremskrittspartiet i kulturpolitikken – kom med et historisk innlegg, hvor han viser at Høyre og Fremskrittspartiet kan finne sammen også på dette området. Jeg ser at representanten Horne smiler, og jeg ser vel at dette er et taktskifte i Høyres kulturpolitikk. Fremskrittspartiet snakker også i denne diskusjonen om at vi skal ha mer kommersielle aktører, at foreldre har råd til å betale 600 kr for å ta med ungene sine på teater og konsert, og de snakker om det selvtilfredse og selvhøytidelige kulturlivet. Her er det store forskjeller mellom høyresiden og venstresiden i norsk politikk, og jeg er ikke spesielt positiv til de nye signalene fra Høyres representant i denne saken.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-14:
Først et lite ord om grasrotandelen. Representanten Skei Grande mente i replikkordskiftet i stad at grasrotandelen ikke hadde bidratt til mer penger. Jeg tror hun tar feil. I alle fall der jeg kommer fra, har flere mennesker blitt både heftig og begeistret og lagt inn en ekstra kupong nettopp fordi man hadde muligheten til å støtte sitt lokale idrettslag eller lokale kor. I min hjembygd, Gryllefjord på Senja, som har 400 innbyggere, kommer man langt opp på lista over fylkets grasrotandel, nettopp fordi folk ønsker å støtte det lokale idrettslaget. Derfor tror jeg at representanten Skei Grande tar feil i at ikke dette har gjort at noen spiller litt til, uten at de av den grunn spiller seg fra gård og grunn. Det ønsker vi heller ikke. Et ord om Norsk kulturråd. Jeg støtter at Norsk kulturråd skal ha en viktig rolle i norsk kulturliv, men jeg forstår representanten Olemic Thommessen når han sier at han er redd for sentralisering og maktkonsentrasjon. For det tjener ikke kulturlivet. Så jeg forstår hans bekymring. Nettopp derfor la den rød-grønne kulturfraksjonen inn en veldig tydelig merknad da vi behandlet Kulturrådet i forrige periode, hvor vi sa at det er viktig at man har god geografisk rekruttering både til rådet og til utvalgene. Jeg har selv sittet i Norsk kulturråd, og jeg har sett at de beste utvalgene er de som kan veldig mye om kulturlivet over hele landet. Derfor er de folkene som sitter i Kulturrådet, faktisk helt avgjørende for om dette skal bli en sementering, eller om dette skal åpne opp for kulturlivet over hele landet. Derfor er det viktig. Så litt om kunstnerisk skjønn. Debatten har gått som om kunstnerisk skjønn er en eksakt vitenskap. Det er det ikke. Kunstnerisk skjønn som folk utøver, er selvfølgelig avhengig av det ståstedet som menneskene har, både geografisk, sosialt og kunstnerisk. Derfor skal vi erkjenne at Norsk kulturråd er en betydelig kulturpolitisk maktfaktor i norsk kulturliv, og derfor er det så viktig at man har den gode balansen mellom Kulturrådet, departementet og Stortinget. Derfor var jeg også veldig glad i stad da jeg snakket om det Stortinget har gjort for å få til dette løftet for kor- og vokalmusikken. Og nei, som representanten Håbrekke sa, det er ikke sånn at vi er ferdig profesjonalisert, men det å løfte rammene for noen av de beste korene i landet er et veldig viktig steg på veien. Det er jeg veldig glad for, og jeg vil berømme flertallet i kulturkomiteen, som har lagt inn den merknaden.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-14:
Flere har sagt pene ting om kulturskolen så langt i debatten, og her kommer det mer – helt til presidenten banker meg av! Jeg begynner med å sitere Kulturløftet II, som jo er regjeringas felles prioritering når det gjelder norsk kulturpolitikk. Der står det bl.a.: «Det skal gjennomføres et kulturskoleløft slik at alle barn som ønsker det får et kulturskoletilbud av god kvalitet til en rimelig pris. Dette skal sikres ved statlige stimuleringsmidler og en solid kommuneøkonomi. Utvikling av et mer omfattende kulturskoletilbud i tilknytning til SFO/skole skal utredes. Det skal være rom for ulik lokal organisering av kulturskolen. Det skal legges til rette for synliggjøring av kulturskolen og for talentutvikling.» Som vi alle vet, ble det satt ned et utvalg, og vi har fått en rapport. Den rapporten er nå ute på høring, og høringsfristen er allerede den 14. februar. Måtte nå mange – ikke minst kommuner – engasjere seg i denne høringa, for dette er viktig, og det er krevende. Det opereres med utsagn her som «god kvalitet», «rimelig pris», «solid kommuneøkonomi» osv. Dette er krevende. Det er også krevende fordi her skal kommuner, kanskje også fylkeskommuner, lokalt og regionalt kulturliv og ikke minst et par-tre departementer samarbeide til alles glede og nytte. Her skal vi også få en kulturskolekultur og en skolekultur til å møtes, til å stimulere hverandre og respektere hverandre. I mange kommuner fungerer dette veldig bra allerede i dag, men i en del kommuner er det knapt nok begynt. Det er en veldig leseverdig rapport vi har å gjøre med her. Den beskriver kulturskolen i seg selv, og ikke minst dens egenart, på en veldig god måte. I tillegg er det en veldig god rapport når det gjelder å beskrive det som for SV er en klar ambisjon på skoleområdet, nemlig heldagsskolen. For den beskriver på en veldig god måte både innholdet i og retningen henimot en helhetlig grunnskoledag – ikke for å koble av fra læring ved å ta kunst- og kulturfagene mer inn, men tvert imot for å øke læringseffektiviteten og ikke minst dette med dannelse, som er så viktig i skolen vår. For det er et problem – og der er utvalget veldig gode – at kunst- og kulturfaget har fått lavere status i skolen vår i det siste. Denne utviklingen må vi ikke bare stoppe, men vi må reversere den, slik at vi får kunst- og kulturfag klarere inn. Da er det godt at vi har fått 40 mill. kr i år, og at vi skal få 40 mill. kr neste år, men vi er alle enige om – med unntak av Fremskrittspartiet – at hvis dette skal realiseres på en god måte og bygges videre ut, slik vi alle vil, så må det mer penger på bordet, slik at en ikke bare får inn dette perspektivet i 1.–4. klasse, men gjerne også tar det videre oppover i skoleårene. Og én måte å ta den debatten på er å ta det inn i forbindelse med stortingsmeldingen for ungdomsskolen, som vi også skal behandle utover våren.
Henning Warloe (Høyre), 2010-12-14:
Det er jo snart jul, og da skal man være hyggelige mot hverandre. Jeg vil gjerne si at jeg synes Arbeiderpartiet fortjener ros for det initiativet som i sin tid ble tatt når det gjaldt å flagge Kulturløftet som en viktig politisk sak, og jeg vil også si at den rød-grønne regjeringen i årene deretter har vist både vilje og evne til å gjennomføre opptrappingen på budsjettene fra år til år. Nå har jo spesielt den første Stoltenberg-regjeringen fra 2005 hatt et helt unikt økonomisk handlingsrom. Det har vært historisk gode tider. Regjeringen kom til duk og dekket bord, som Arne Strand i Dagsavisen skrev, og da tenkte han altså på den økonomiske situasjonen i Norge. Så det skulle bare mangle at man ikke også priorterte kulturlivet. Men jeg synes likevel det står respekt av den veksten vi har sett. Derfor er jeg også veldig glad for å understreke at Høyre har stått på denne veksten i kulturbudsjettene. Høyre har ikke tatt én krone fra kulturbudsjettene i løpet av disse årene, og det er jeg veldig glad for. Så er det kanskje viktigere å få fram forskjellen i tenkningen. Når man er enige om å bruke mye penger, og mer penger over tid, blir det kanskje innretningen på pengebruken – policyen om man vil – som blir viktig. Der skiller Høyre og regjeringspartiene – kanskje først og fremst Arbeiderpartiet som har hatt statsråden i disse årene – lag. Man kan kanskje si mye annet pent om Arbeiderpartiet, jeg tror jeg skal la det være med det for min del. Men stikkord som mangfold og maktspredning er sannsynligvis ikke det man først og fremst tenker på når man ser på og diskuterer Arbeiderpartiets filosofi, ideologi og historie. Det har vært sagt tidligere her at Arbeiderpartiet – den rød-grønne regjeringen – har et instrumentelt syn på kulturfeltet og på kulturpolitikken. Det tror jeg ikke man behøver å være historiker eller ha noen spesiell kompetanse for å kunne påvise. Historien viser det, og vi ser det også på en rekke andre samfunnsområder. Jeg jobber selv nå mest med forskningsfeltet og forskningspolitikk. Det er nøyaktig den samme diskusjonen der. For øvrig er det mange interessante likhetstrekk mellom kulturfeltet og forskningsfeltet som det er interessant å se på. Når det gjelder filmsatsingen, som er nevnt her – som har vært flott – er det klart at det er forsvinnende lite av filmpengene som kommer filmsatsing utenfor Oslo til gode. Ser vi på operasatsingen, er det 10 pst. av operamidlene som kommer resten av landet til gode, når vi trekker fra Den Norske Opera. Når budsjettet øker til neste år, er det bare 5 pst. av denne økningen som skal fordeles på 14 regionale operaer rundt omkring i landet. Det er klart at det er en sentralisering og en ganske stor skjevhet.
Henning Warloe (Høyre), 2010-12-14:
Jeg fant 10 kr på vei opp til talerstolen, så dette blir et lønnsomt innlegg! Jeg skal egentlig bare si at det er mulig at noen ser Fremskrittspartiet som den største trusselen mot norsk kulturliv. Nå har vi hørt – jeg tror det var – Solveig Horne, som kunne forsikre at kulturlivet ville bestå selv om Fremskrittspartiet kommer i regjering. Det tror jeg også, ikke minst fordi Fremskrittspartiet neppe kommer i regjering uten å gjøre det sammen med Høyre. Da vil nok Høyre kanskje være ivrigere etter å få kulturministeren enn Fremskrittspartiet vil være – i alle fall hvis vi skal tro på Carl I. Hagens analyser av Fremskrittspartiets prioriteringer. Så jeg tror kulturlivet kan slappe godt av. Så er det slik at Høyres viktigste kritikk mot regjeringen når det gjelder kulturpolitikken, er nettopp det som jeg tror er den største trusselen mot kulturlivet i Norge, og det er maktkonsentrasjonen både styringsmessig og geografisk. Jeg tror at Arbeiderpartiet og kulturministeren, i større grad enn en kulturminister fra Høyre, liker de sentrale organer, de sentrale aktører, de nasjonale institusjonene og de store organisasjonene. Ja, kulturministeren har til og med direkte overfor meg påstått at små, uavhengige organisasjoner eksisterer ikke i Norge – alle er en del av noe større. Der er vi altså helt uenige. Derfor er det veldig godt å høre Tove Karoline Knutsen, som er enig i at det er en reell fare for at det blir maktkonsentrasjon i Kultur-Norge, og ikke minst også når det gjelder den politiske styringen over Kultur-Norge. Høyre er i mindre grad enn Arbeiderpartiet, tror jeg jeg kan si, tilhenger av sterk politisk styring av et så pass skjørt, men likevel så viktig felt som kulturfeltet. Der har vi nøyaktig den samme prinsipielle tenkningen og tilnærmingen til f.eks. forskningsfeltet, som har mye til felles med dette. Det som er den store utfordringen for et lite land som Norge, det er jo at det er veldig lett å få sentralisering. Vi har ikke størrelse, mennesker og kompetanse nok til å spre alt tynt utover. Det må vi erkjenne. Desto viktigere blir det å opprettholde og forsterke noen få utfordrere geografisk eller når det gjelder måten de største tenker på. Oslo vil alltid være hovedstad. Oslo vil alltid ha de store nasjonale institusjonene. Men hvis det er bare det Kultur-Norge blir sittende igjen med – og jeg setter det naturligvis nå på spissen på en del områder – vil Kultur-Norge tape på det. Vi trenger utfordrerne, vi trenger sterke kulturbyer som Bergen, Stavanger og andre byer, hvor man har folk og kompetanse som kan utfordre hovedstaden og tenkningen der.