Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Dette er en gledens dag, som flere har vært inne på. Hele komiteen og politikere fra alle partier er faktisk oppriktig glade i dag, og det hører vi også fra talerstolen. Det er en milepæl, som flere har vært inne på, ikke bare for mennesker med nedsatt funksjonsevne, men for samfunnet som helhet. Ratifikasjonen av konvensjonen gir klart uttrykk for at ingen skal diskrimineres, men at alle skal gis like muligheter til å være en del av vårt samfunn og få leve selvstendige liv. Det er bra, og det tjener samfunnet på som helhet. Norge trenger at alle borgere gis like muligheter til aktivt å delta i samfunnet. For at konvensjonen faktisk skal få betydning for den enkelte, er det også bra at Likestillings- og diskrimineringsombudet i dag gis tilsynsansvaret for konvensjonen. De skal sikre at norsk rett og forvaltningspraksis samsvarer med de forpliktelsene konvensjonen gir. I den sammenheng er det viktig at vi gir ombudet en faktisk mulighet til å utføre denne oppgaven, og derfor har Kristelig Folkeparti i sitt alternative statsbudsjett økt bevilgningen til Likestillingsombudet med 1,5 mill. kr sammenlignet med regjeringens budsjett. Vi tror at det er nødvendig. Kristelig Folkeparti har også sammen med de andre opposisjonspartiene undret seg noe over at regjeringen ikke har forelagt en konsekvensutredning av en eventuell ratifikasjon av tilleggsprotokollen som gir – eller ville kunne gi – individuell klageadgang til FN ved brudd. Norges Handikapforbund sier i dag at de er svært forundret over at klageretten ikke innlemmes samtidig med ratifiseringen av konvensjonen. Som flere har vært inne på, foreslår opposisjonspartiene i innstillingen at regjeringen foretar en konsekvensutredning av en eventuell ratifikasjon av tilleggsprotokollen. Som sagt har det vært svært viktig også for Kristelig Folkeparti å ratifisere konvensjonen. Vi har vært flere som har purret lenge og vel på regjeringen. Poenget har ikke bare vært at konvensjonen skal inn i lovverket, men at den faktisk skal bety en forandring for den enkelte når det gjelder nettopp muligheten til å delta i samfunnet på lik linje med alle andre. Dessverre har vi sett flere eksempler på at regjeringen har innsnevret noen menneskers handlefrihet – vil jeg si – og mulighet til å leve selvstendige liv. Dette har skjedd i den senere tid. Det gjelder f.eks. innsnevringen av retten til pleiepenger, utsettelse av rettighetsordningen for brukerstyrt personlig assistent og ikke minst – i de siste ukene – innstramming av tilbudet tolk/ledsager for døvblinde. I fjor sommer ble det sendt ut et nytt rundskriv som fastslo at døvblindes rett til tolk/ledsager ved fritidsaktiviteter, skulle reduseres kraftig. Dette har ført til at mange døvblinde har blitt isolert, og at deres livskvalitet har blitt betydelig redusert. For mange døvblinde er det helt nødvendig å ha tolk/ledsager knyttet til fritidsaktiviteter. Det er ikke nok med en ledsager, de skal også kunne kommunisere hvis man skal kunne si at de er integrert på en god måte. Bare da kan de delta på en fullverdig måte og få muligheten til å leve et selvstendig liv. Formålet med ratifiseringen av FN-konvensjonen er jo nettopp å sikre mennesker med nedsatt funksjonsevne mulighet til å leve selvstendige liv og til å «kunne delta fullt ut på alle livets områder», som det står i konvensjonen. Jeg er veldig opptatt av akkurat denne saken fordi den er et utrolig godt eksempel på at man etter min mening er nødt til å reversere den regelendringen som var, hvis vi skal oppfylle denne konvensjonen. Det er stikk i strid med konvensjonen at man ikke har denne rettigheten lenger, og det haster med å reversere dette. Jeg håper at statsråden snarest vil komme med en presisering for å løse problemet. FN-konvensjonen om rettigheter for mennesker med nedsatt funksjonsevne tillater etter min mening egentlig ikke noe annet. Konsekvensene av ratifikasjonen kan ikke bare bli flotte ord på fint papir – det har vi alle et ansvar for – det må føre til konkret handling, for vi er ikke helt fremme i dag. Regelverket må se det enkelte menneske som har behov for bistand.