Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-04-03:
I politirollemeldingen heter det, og jeg siterer: «Regjeringen ønsker et politi som fyller rollen på en tydelig og tillitskapende måte slik at samfunnets og befolkningens behov for rettssikkerhet, trygghet og alminnelig velferd ivaretas gjennom forebyggende, håndhevende og hjelpende virksomhet.» Med denne erklæringen satte Bondevik II-regjeringen ambisjonsnivået: Politiet skal være tydelig og tillitskapende, samtidig som det vektlegges at både individenes og samfunnets samlede behov for rettssikkerhet, trygghet og velferd må sikres. Det betinger et synlig og tilgjengelig politi når behovet for politiets assistanse er der. Dagens utvikling i politi- og lensmannsetaten gjør at Høyre nå reiser spørsmål om visjonene i politirollemeldingen har gått i glemmeboka og ikke lenger er styrende for dagens regjering. Et gammelt ordtak sier jo at når krybben er tom, bites hestene, og det er antakelig mer dekkende for hva som er drivkraften bak de omorganiseringer som pågår i politi- og lensmannsetaten. Politirolleutvalget konsentrerte sin første delutredning om problemstillingen «Hva slags politi vil vi ha?». Utvalget var opptatt av hvilke kjennetegn politiet skal ha. Med bakgrunn i en analyse av samfunnets behov for polititjenester listet utvalget opp ti grunnprinsipp for norsk politi, sentrale kjennetegn som krav til politiets oppbygging og virksomhet, som også kan ses som et uttrykk for de grunnleggende verdier politiet skal ivareta. Utvalget arbeidet ut fra den idé at disse verdiene også sier noe om hvordan politiet er og ser ut, og hvordan politiet opptrer. I tillegg danner prinsippene grunnlaget for politiets valg av midler og metoder. Polititirolleutvalget la vekt på at det er en indre sammenheng mellom de ti grunnprinsippene, og at dette gir et politi med følgende kjennetegn: små enheter liten grad av arbeidsdeling flerfoldighet av oppgaver et minimum av maktbruknært samarbeid med publikum integrasjon i lokalsamfunnet representativitetforebygging som hovedmål yrkesmoral som grunnlag for kontroll Med dette var nærpolitimodellen skapt, og norsk politis fremste styrke, nærkontakten med befolkningen i lokalsamfunnet, skulle være viktigste ledetråd for etaten. Ulike tegn i tiden tyder på at utviklingen i politi- og lensmannsetaten er på kollisjonskurs med flere av de ti grunnprinsippene i politirollemeldingen. Nedleggelse av lensmannskontorer og politiposter fører til et mindre synlig og mindre tilgjengelig politi og kan umulig være i tråd med ånden i politirollemeldingen, som et enstemmig storting har gitt sin tilslutning til. I tillegg er det et brudd med forutsetningene for omorganiseringen av den sivile rettspleien på grunnplanet, hvor Stortinget forutsatte en klar kobling og nærhet til publikum. Jeg tilhører dem som er meget spørrende til argumentasjonen rundt nedleggelse av lensmannskontorer - at dette skal gi bedre polititjenester til publikum. Det kommer nok helt an på øynene som ser. Jeg har en sterk fornemmelse av at svært stramme politibudsjetter er den reelle drivkraften bak de storstilte sentraliseringsplanene vi ser bl.a. i Follo-regionen, og som er i strid med hva Stortinget forutsatte ved behandlingen av politirollemeldingen. Ærlighet varer lengst, og da synes jeg statsråden skal kalle en spade for en spade, dersom den faktiske årsaken til reduksjonen i lensmannskontorer er for lite penger. Samtidig vil jeg utfordre statsråden til å svare på om han mener det er i tråd med Stortingets vedtak når norsk politi mange steder er i ferd med å fjerne seg fra det nærpolitiidealet politirollemeldingen dyrker. Det er også vanskelig å tolke konsekvensene av de nye arbeidstidsbestemmelsene på annen måte enn som et nytt bevis på at uviklingen i politiet er på kollisjonskurs med nærpolitimodellen. Vaktsamarbeid over svært store områder i Distrikts-Norge vil automatisk føre til et fjernere politi og lengre utrykningstid, samtidig som viktig lokalkunnskap går tapt. I neste omgang kan dette gå ut over kvaliteten på tjenestetilbudet. Da Politireform 2000 så dagens lys, skulle den gi oss et mer effektivt og et mer publikumsorientert og synlig politi. I den første evalueringen av politireformen, som ble offentliggjort i 2005, får vi vite at et flertall av både politi og publikum er misfornøyd med resultatene. Her slås det fast at formålene med reformen, at politiet skulle bli mer synlig i folks hverdag, og at det skulle bli mer fokusering på hverdagskriminalitet, langt fra er nådd. Også lokalpolitikere og ordførere har engasjert seg, og klager på at det ikke er flere politifolk ute i gatene i dag enn før reformen. Forventningene er langt fra innfridd, og noen steder vil man heller si at det er verre enn før reformen kom. En publikumsundersøkelse fra 2006 er også nedslående lesing. Politiet oppleves faktisk av mange som mindre tilgjengelig og mer usynlig etter reformen. Folk klager over at sakene deres henlegges, og forstår rett og slett ikke at politiet kan henlegge saker med kjent gjerningsmann. Dette er bakgrunnen for at Høyre mener det er behov for en mer inngående analyse av hvor dagens utvikling fører hen, og av hvordan politiet skal kunne komme tilbake i det gode sporet. Det hadde vært interessant å høre statsrådens vurdering av hvordan han ser for seg den videre oppfølgingen av politireformen. Når kan f.eks. Stortinget forvente en ny runde med evaluering? Det ville gitt Stortinget fornyet anledning til å få politiet inn på ønsket kurs. Det hersker liten tvil om at nye arbeidstidsbestemmelser fra sommeren 2007 har tappet ut mye polititid. Selvsagt skal norsk politi følge arbeidsmiljøloven, men det er kritikkverdig at Regjeringen ikke gjennomførte nødvendige konsekvensanalyser før innføring av nye arbeidstidsbestemmelser, og heller ikke har iverksatt tiltak som kunne dempet noen av de negative ringvirkningene som følge av ellevetimersregelen. Jeg er fullt oppmerksom på at det ikke står ferdig utdannede politifolk klar til å forsterke politiet, men vi har tidligere vært inne på andre tiltak som kunne ha fått umiddelbar virkning - flere sivile og det å få seniorene til å fortsette. Vi vet at seniorene representerer en veldig verdifull arbeidskraftreserve. Årlig avgang er på ca. 250-300 tjenestemenn og -kvinner. Greier vi å overtale 20 pst. til å fortsette, tilsvarer det faktisk 50-60 årsverk, så det er et betydelig bidrag. Og greier vi å overtale flere enn 20 pst., ville jo gevinsten bli tilsvarende større. Regjeringspartiene lovet i 2005-valgkampen at 2008 skulle bli politiets år. Det ble det ikke, for driftsbudsjettene er dessverre ganske anstrengt veldig mange steder. Det nyttet ikke da at vi foreslo mer penger, for det fikk vi ikke tilslutning til. Så på vegne av befolkningen og politiet setter jeg nå min lit til at justisministeren på den budsjettkonferansen han har bak seg, har greid å gjøre en skikkelig jobb, og at 2009 skal komme til å bli det virkelige politiets år - som skal gi rom for å kunne ta inn sivile, som skal gi rom for å kunne stoppe den sentraliseringen og nedleggelsen av lensmannskontorer som vi ser rundt omkring, og som faktisk gjør at veldig mange folk opplever at den nærkontakten de hadde med politiet, forsvinner, og at nærmeste politi mange steder er mange timer unna. Det er ikke særlig betryggende og tillitvekkende, når man vet hvor viktig politiet er, og ser den viktige rollen politiet skal spille i ulykkessammenhenger og når det ellers er behov for politiets assistanse. Min appell til statsråden er: Tillit til politiet bygges gjennom nærhet, og da er det svært viktig at vi nå får sporet utviklingen i politiet over på at det er nærhet vi skal ivareta, og at det ikke, som i dag, skal være slik som stadig flere ting tyder på, at det blir et fjernere politi med mindre publikumskontakt, som er den opplevelsen folk ute sitter igjen med.