Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1998-11-23:
Jeg tilhører dem som registrerer og som gleder seg over at det er etablert en relativt bred enighet om offentlighetsloven i Stortinget nå. Først og fremst gleder jeg meg over det fordi offentlighet er en så viktig del av vårt alminnelige demokratiske system at enighet mellom partiene øker legitimiteten for den offentligheten samfunnet må ha som hovedregel, men også for de begrunnede unntak som en offentlighetslov må ha. Derfor er det etter min oppfatning litt underlig at et av de viktigste innslagene i denne debatten hittil er blitt et innslag om postulater. Jeg innser at Venstre kan ha særlig behov for å diskutere offentlighetsloven. Offentlighetsloven er tross alt en ting som kanskje er av særlig interesse for pressefolk og jurister, og Venstres stortingsgruppe har jo tunge innslag av det, både prosentvis og i absolutte tall, hadde jeg nær sagt. Men jeg tror ikke man bør være så opptatt av postulatene at man lar det overskygge den brede enighet som nå er etablert i nær sagt alle vesentlige spørsmål. Et av Harald Hoves postulater, om jeg har forstått ham rett – jeg må ta det forbehold – synes å være at om Arbeiderpartiet hadde lagt fram dette fra regjeringsposisjon, hadde vi hatt trangere kår for offentligheten, og han prøver å dokumentere dette med at man har brukt noe tid på å få en grundig gjennomgang av disse spørsmålene også mens Arbeiderpartiet satt med makten. Det er et postulat som verken kan bevises eller motbevises. Mitt motpostulat, som likeledes verken kan bevises eller motbevises, er at det er meget sannsynlig at en arbeiderpartiregjering ville lagt fram en stortingsmelding om offentlighet som så noenlunde ut som den som foreligger i dag, men som da ville blitt møtt med bastant kritikk fra de nåværende regjeringspartier fordi man hadde gått for kort. Intet av disse to postulater kan bevises, men mitt har i hvert fall den sannsynlighet ved seg at det ligner på situasjonen på en rekke andre områder på det politiske område etter det siste regjeringsskiftet. Endelig vil jeg komme til det som jeg er veldig glad for at komiteen er enig om, nemlig det komiteen sier om bruk av offentlighetsloven i Stortinget selv, at dette må være under Stortingets eget herredømme, og det henvises til en egen utredning av Presidentskapet. Det åpnes for så vidt også for ulike måter å applisere Stortingets bruk av offentlighet på i regelverket enten til offentlighetslov, til egen lov, til forretningsordenen eller på annen måte. Det som også gleder meg i denne sammenheng, er at når vi står sammen om behovet for å innføre offentlighet så langt det er mulig i Stortinget, står vi også sammen om hvilken type funksjonalitet i Stortingets indre arbeid vi må søke å bevare, f. eks. at enhver borger fritt skal kunne henvende seg til sin stortingsrepresentant eller til de politiske partiene, uten at man kommer i offentlighetens søkelys av den grunn. Jeg setter også særdeles stor pris på den understrekning av hvilke behov som eksisterer i komiteenes forberedende arbeid, som justiskomiteen enstemmig har skrevet inn i innstillingen. Denne erkjennelse av behovet for fortrolighet i komiteens indre arbeid på det forberedende stadium, var et stridsspørsmål da Stortinget med én stemmes overvekt vedtok å innføre de åpne høringene i Stortinget. Derfor er jeg glad for at man nå er kommet til enighet igjen om å bevare komiteenes funksjonalitet.