Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-05-03:
Først vil jeg gi uttrykk for at jeg er glad for at det er flertall for Høyres forslag om å gi de private og offentlige røntgeninstitutter takster for undersøkelser på like vilkår, og at dette gjøres som en midlertidig løsning i påvente av budsjettet til høsten. Når det gjelder takstsystemet for private røntgeninstitutter, har de i alle år hatt en refusjon fra folketrygden som har ligget ca. 20 pst. høyere enn refusjonen for samme undersøkelse ved offentlige institutter. Begrunnelsen for dette har vært at de private institutter må dekke investeringskostnader gjennom taksten, mens de offentlige institutter får dekket dette ved særbevilgninger. Da departementet våren 2000 skulle fastsette refusjon fra folketrygden for MR-undersøkelser ved private institutter, ble taksten satt til 838 kr – dette til tross for at MR-undersøkelser ved offentlige institutter gis en refusjon på 1 625 kr. Begrunnelsen var at man som prinsipp ville ha fylkeskommunene til å betale det mellomlegget som er nødvendig for at de private instituttene skal få full kostnadsdekning for MR-undersøkelser. I ettertid har det vist seg at få fylkeskommuner har vært villige til å innføre betaling for MR, og det er flere eksempler på at fylkeskommuner har redusert kjøpet av tjenester ved de private instituttene og begrunnet dette med dårlig økonomi. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden har å si om fylkeskommunenes manglende oppfølging på dette området, som har stilt mange av de private røntgeninstituttene i en vanskelig situasjon. I det gjeldende takstsystemet for de private instituttene er det ikke differensiert mellom små og store MR-maskiner. De enkleste apparatene koster 3 mill. kr, mens de store apparatene som kan utføre alle typer undersøkelser, koster opp mot 15 mill. kr. Med 838 kr i refusjon får ikke de private røntgeninstituttene engang dekket kapitalkostnader når det gjelder undersøkelser i de store apparatene. Konsekvensen av dette blir at de private instituttene konsentrerer aktiviteten rundt de rimeligere MR-apparatene som bare kan brukes til enklere undersøkelser. Dette vil kunne medføre nedbygging av tilbudet til de pasienter som trenger de mest avanserte undersøkelsene, og dette er de pasientene som har de potensielt alvorligste sykdommene. Det er tegn som tyder på at en slik utvikling av et redusert MR-tilbud allerede er i gang. Som saksordfører har vist til, la Stortinget til grunn ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett for 2000, at offentlige og private røntgeninstitutter skulle behandles på like vilkår i forhold til refusjoner fra folketrygden. Regjeringen skulle komme tilbake med et nærmere forslag i statsbudsjettet for 2002. Høyre mente allerede den gang at de private røntgeninstituttene umiddelbart burde gis lik refusjon, og la derfor fram forslag om dette. Vi foreslo å øke bevilgningene til MR-takster i budsjettet, i tråd med forslaget. Høyre fikk imidlertid ikke flertall for dette forslaget. Hadde vi fått det, kunne vi ha spart oss denne debatten. Men det er altså nå bred enighet om at det er viktig at de offentlige og private røntgeninstituttene behandles på like vilkår. Høyre har selvfølgelig forståelse for at departementet må ha litt tid. Vi mener likevel det er nødvendig at vi imens gir de private instituttene refusjonssatser på like vilkår som de offentlige, for her er det jo ikke spørsmål om enten offentlig eller privat, men om begge deler, slik at pasientene kan få det beste tilbudet. De private røntgeninstituttene er et svært nødvendig og verdifullt supplement til de offentlige. Høyre er derfor glad for at flertallet nå ser nødvendigheten av en midlertidig løsning som kan bidra til å sikre driften av de private instituttene og gi pasientene en bedre behandling.