trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
For Høyre er dette et viktig spørsmål som handler om hvordan man skal bekjempe kriminalitet og trafficking, selv om ikke alle – kanskje ikke engang det store mindretallet – er trafikerte. Men uavhengig av spørsmålet om forbud har Høyre i helgen reist et spørsmål om vi ikke burde ha en egen nasjonal rapportør som kan rapportere om situasjonen på menneskehandelfeltet. Grunnen til at vi gjør det, er at traffickingdebatter er veldig adhocpregete og for spesielt interesserte. Stortinget blir i liten grad involvert. Vi har ikke egne rapporter til behandling. I tillegg blir de organisasjonene som jobber på feltet, veldig fragmenterte, og jeg er ikke alltid sikker på om de tør å kritisere og er klare og tydelige nok, for de er avhengige av penger fra de samme departementene når de skal søke etterpå. Vi trenger derfor en nasjonal uavhengig rapportør på traffickingområdet. Er statsråden åpen for å vurdere det, og når kan statsråden gi et positivt svar på om noe sånt kan bli etablert?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
Deler av debatten har gått på om man skal stigmatisere den enkelte tigger. I mitt innlegg lanserte jeg en tanke om at man faktisk kan forby selve organiseringen av tiggingen, ikke utnyttelsen, men det å organisere tiggervirksomhet. Da vil det være en slags hallikparagraf – etter mønster av den. Er det en mulighet som statsråden kan tenke seg å vurdere?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
Jeg følte meg som Sarkozy her, sammenlignet med foregående taler. Men skulle jeg lagt meg på representanten Egelands nivå, skulle jeg vel antageligvis kommet med noen sitater fra Bresjnev eller Honecker. Det skal jeg ikke gjøre. Jeg synes ærlig talt at man kan spare seg den måten å argumentere på. Representanten Chaudhry har tydeligvis ikke lyttet så veldig til noen som helst begrunnelse som Høyre, Fremskrittspartiet eller hans eget koalisjonsparti Senterpartiet har kommet med her i dag. Han sitter faktisk i en regjering med et parti som ønsker akkurat det samme som Høyre og Fremskrittspartiet, nemlig et forbud, begrunnet med at man bl.a. ønsker å bekjempe menneskehandel. Det må jo da være sånn at det er umulig for Høyre å si noe som helst som eventuelt andre er enig i, for når vi sier det, er altså intensjonen vår aldri det vi sier. Vi bare finner på intensjoner, finner på tiltak, mens vi egentlig mener noe annet. Det var omtrent det nivået Chaudhrys innlegg lå på, slik det pleier. Når det gjelder den fattigdommen representanten Chaudhry mener er et resultat av kapitalismen i de landene det er snakk om, er problemet i en del av de landene at det er altfor lite kapitalisme, altfor lite velfungerende markeder, altfor lite demokrati, altfor lite av det som gjør at Norge fungerer, og at de landene ikke fungerer. Til representantene Egeland og Forsberg: Dette er ikke sånn synsing, innsausing og finne-på-argumenter som ikke har noen sammenheng, for de sammenhengene vi i Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Høyre peker på, er faktisk akkurat de samme sammenhengene og de samme kildene som enkelte brukte da man ville innføre sexkjøpforbudet. Jeg står her med en rapport fra Europol. Jeg regner med at det ikke bare er innsausing og finne-på-argumenter, men faktisk ganske velfunderte argumenter som viser at det er en klar trend at tigging er en del av totalbildet, og at de som er tiggere – det gjelder ikke alle, men det gjelder noen – også kan begå annen, til dels grov, kriminalitet for å betale tilbake pengene de skylder fordi de ble trafikert til et land. Jeg har selv to ganger i en av gatene her opplevd at det sitter en tigger utenfor og spaner på når man ikke følger med, for så å gi beskjed via mobiltelefon til dem som sitter inne i et lokale. Jeg kjenner også til at det er tiggere som brukes som spaningspost for å sjekke ut når folk, f.eks. eldre mennesker, er hjemme alene i leiligheten sin. Jeg synes vel egentlig at vi i tillegg til å diskutere det som er hovedformålet vårt, skal se litt på den virkeligheten som en del mennesker som Akhtar Chaudhry tydeligvis ikke er så mye sammen med, opplever, nemlig at det er en stor utfordring at en del – ikke alle, men noen – begår kriminalitet fordi de er nødt til det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
Jeg skal rette opp en åpenbar misforståelse knyttet til hedersmannen Syse. Det var altså ikke hans sitater jeg trakk linker til. Det var evnen enkelte SV-representanter hadde til å snakke om klassesamfunn og stemple Høyres intensjoner og Fremskrittspartiets intensjoner som en form for klassejustis. Derfor valgte jeg å bruke enkelte av de forbildene som deler av SV har hatt tidligere. Når det gjelder det å sette seg inn i hvordan tiggere som ledd i organisert menneskehandel har det, kan jeg faktisk det. Jeg har i mange år jobbet med det temaet, møtt folk som har vært utsatt for det. Jeg har sittet to år i en arbeidsgruppe som har jobbet mot menneskehandel i Østersjøsamarbeidet. Jeg har blitt rapportør for oppfølgingen av vedtakene knyttet til det. Jeg har møtt en lang rekke frivillige organisasjoner på feltet. Så jeg synes egentlig det føyde seg inn i rekken, at man mistenkeliggjør Fremskrittspartiets, Senterpartiets og Høyres intensjoner, som faktisk er akkurat de samme som SVs intensjoner: å hjelpe de menneskene som trenger det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-06-11:
Jeg skal være kort. Jeg vil bare takke forslagsstillerne for et veldig godt forslag. Situasjonen er jo at vi i mange år har sett denne utviklingen bre seg i ganske mange land det er naturlig å sammenligne seg med. Det er først ganske nylig man er blitt ordentlig oppmerksom på utfordringen i Norge. I England har man sett ungdommer som virkelig har havnet utpå ved å kjøpe i lokale butikker stoffer som kan være vel så ille som de som er definert som narkotika. En ting er de helsemessige utfordringene: Jeg er glad i zombie-filmer, men i de såkalte zombie-angrepene som har vært i USA, spekulerer man nå på om det kan skyldes det man har kalt for «badesalt», som man har solgt i butikkene. Dette er en form for lovlige midler som folk bruker, som kan føre til at de blir ekstremt aggressive, få hallusinasjoner og begå grov kriminalitet. Så dette er et utrolig viktig forslag som vi nå står sammen om å vedlegge protokollen, men som forhåpentligvis kommer til å bli fulgt opp ordentlig av regjeringen. Avslutningsvis vil jeg si at det parallelt med å jobbe med dette er viktig å kikke nærmere på det som selges som «helsekost» i norske butikker. Her har det vært en innstramming, men vi vet at det tidligere har vært avdekket at det finnes preparater og midler som selges over disk – og ikke bare under disk – i norske butikker i dag, som kan inneholde ganske mye av de stoffene som kan skape både den ene og den andre reaksjonen hos dem som bruker det. Jeg har for så vidt prøvd et stoff selv. Det var for mange, mange år siden i Spania. Det var veldig fint å bruke til trening og kjøpt på en veldig bra helsekostbutikk, men jeg oppdaget veldig fort at jeg – i tillegg til at jeg nesten ikke fikk puls – ble veldig sint, fikk ikke sove og ble veldig aggressiv. Det var sikkert ingen som merket forskjell, men det var i alle fall ikke noen spesielt hyggelig opplevelse, og jeg sluttet med det etter ganske kort tid. Men etter å ha tittet litt på noen nettsteder tror jeg faktisk det finnes butikker i Norge som fortsatt selger den typen midler. Så det er viktig å ha et nært samarbeid med EU og internasjonale organisasjoner for hele tiden å holde seg oppdatert om hva industrien gjør. For enkelte selger jo ikke bare illegale midler; de kombinerer der de kan hente penger, og der de finner hull i regelverket, selger de både over og under disk over nettet. Så når noen ønsker å styrke Tollvesenets muligheter, er dette altså en bit av det ved siden av det jeg tok opp nå. Så jeg har lyst til igjen å takke forslagsstillerne for et godt forslag, og jeg håper at vi relativt fort får en sak til Stortinget, slik at vi kan fatte noen vedtak og effektuere det vi alle er enige om.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Jeg har lyst til å takke saksordføreren for en god presentasjon av saken. Komiteen har også jobbet veldig godt sammen. Nå har saksordføreren sagt det viktigste her, og her gjøres det en jobb fra departementets side, og vi regner med at den tempoplanen som regjeringen har lagt opp til, nå gjennomføres, og at vi kan få på plass et nytt regelverk. Vi vet bl.a. fra tolletaten at man er bekymret over alt det man faktisk må slippe inn, som egentlig burde stått på en liste over forbudte stoffer. Så vi må ha et mer effektivt regelverk i den verden som vi lever i i dag, hvor det faktisk er lett å bestille stoffer og få dem levert, og hvor det stadig vekk er en utvikling med nye stoffer, som ofte er enda verre og enda mer skadelige enn de stoffene som er forbudt. Så her må vi få på plass et regelverk raskest mulig. Diskusjonen i komiteen gikk på om man skulle gå for forslaget til Kristelig Folkeparti, men konsekvensen her er jo at forslaget slik det er lagt fram, på mange måter blir vedtatt – selv om det formelt sett ikke blir vedtatt – fordi dette arbeidet er i gang. Fremskrittspartiet er godt fornøyd med at vi nå kan få på plass et nytt regelverk. Jeg er også veldig glad for at sakens ordfører viste til det som Politijuristene har spilt inn, og det som Actis har spilt inn, og hvis jeg har skjønt det riktig i forhold til hvordan man nå jobber i departementet, i Legemiddelverket osv., vil den type synspunkter være en del av det. Så jeg er godt fornøyd med at forslaget vedlegges protokollen.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-11:
Det har vært et par saker hvor unge jenter har blitt trafikerte til Norge, og politiet har tatt dem for nasking og pågrepet dem på offentlige steder i ulike sammenhenger. Deretter har det dukket opp folk på politistasjonen og hentet disse barna ved å utgi seg for å være familiemedlemmer. Det har ikke vært noen kontroll på den enkelte politistasjon av hvorvidt det virkelig var et familiemedlem som hentet disse barna. Dette skjedde gang på gang og er særlig knyttet til saken fra Bergen, som vi alle kjenner til. Hvilke grep har statsråden tatt, eller vil hun ta, for å forhindre at disse unge jentene – det er særlig unge jenter som blir utsatt for dette – blir utlevert til sine overgripere og de personene som styrer dem inn i nærmest sexsalg og trafficking, som i dette tilfellet?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-11:
Bare kort – nærmest en stemmeforklaring: Jeg er enig i at tigging er en utfordring. Særlig er det en utfordring for dem som ser seg nødt til å tigge, men Venstre mener at løsningen ikke er et forbud. Tigging må møtes med sosiale virkemidler, ikke renovasjonspolitikk. Det finnes allerede lovhjemler for å bekjempe aggressiv og påtrengende adferd i det offentlige rom. Venstre ønsker å styrke politiets mulighet til å håndheve denne bestemmelsen, i stedet for å gjøre det forbudt for folk i nød å be sine medmennesker om en hjelpende hånd. Det har i de siste årene vært en økning i antall tiggere, ikke bare i Oslo. Årsakene til tigging er mange og sammensatte, både i Norge og i andre land. I et Europa rammet av økonomisk krise og høy arbeidsledighet, burde det ikke komme som noen stor overraskelse at vi også vil merke kontinentets problemer direkte og indirekte, som flere har vært inne på. Det politiske miljøet i Norge har blitt vesentlig mer kritisk til tigging etter at utenlandske tiggere har kommet til landet, dette til forskjell fra situasjonen i 2005, da løsgjengerparagrafen i straffeloven og datidens forbud mot tigging ble opphevet. Venstre mener den eneste humane og liberale løsningen på utfordringene med tigging er å håndtere det som et sosialt problem og løse det med sosiale virkemidler. Akkurat som vi nå ser at forbudet mot prostitusjon har drevet virksomheten under jorden, frykter vi at et totalt eller delvis forbud mot tigging vil føre til at dagens tiggere fort kan gå over til kriminelle handlinger for å forsørge seg. Problemet vil da ikke forsvinne – det vil forsterkes. Venstre vil derfor stemme med flertallet i denne saken.
Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Fattigdom er vanskelig, av og til lukter den. Den ser ikke spesielt ren ut. De aller færreste synes det er ålreit å møte tiggere. Derfor er de heller ingen populær gruppe. For meg blir det et samvittighetsspørsmål. Det å kriminalisere retten til å kunne be om hjelp i et samfunn, vil ikke bare skade dem som har det tyngst, men jeg tror også det vil være med på å forandre vårt menneskesyn. For sosialpolitikkens del var det en seier da man opphevet forbudet i 2005. Jeg blir litt skremt når det er veldig mange ting som blir sauset inn i en og samme debatt. Det blir tegnet et bilde av en gruppe mennesker hvor det florerer, ikke bare av tigging, men av organisert kriminalitet, prostitusjon, stjeling, og hva som tenkes kan. Jeg tror den måten å føre debatten på er med på å bygge større avstand mellom dem og oss. Den enkleste konsekvensen man kan tenke seg, hvis vi skulle gått til det skritt å forby tigging, ville jo være at vi ville se en oppblomstring av kriminalitet, for for mange av de fattigste er tigging et alternativ til kriminalitet når man ikke har noe annet å leve av. Da er veien åpen for mer ufrivillig prostitusjon, for mer vinningskriminalitet – en spiral som igjen gjør at mennesker kommer lenger fra hverandre. Jeg synes det er pussig at Høyre og Fremskrittspartiet bruker dette konkrete forslaget til å gi inntrykk av at man ønsker å være til hjelp for de menneskene som har det vondt. Den eneste praktiske konsekvensen av et sånt forbud vil være at det rammer nettopp dem som har det tyngst. Det er forskjell mellom samarbeid og å være organisert, og det synes jeg kanskje noen talere fra Høyre skulle vært mer tydelige på, men hvis det ikke skal stilles krav til grad av utnyttelse når vi ser på organisert kriminalitet, så rammer det dessverre helt andre enn dem vi ønsker å hjelpe. Jeg er en varm tilhenger av å bekjempe fattigdom, men ikke av å bekjempe fattige mennesker, og dette forslaget vil kun være med på å gjøre det vanskeligere for dem som har det tyngst. Da er jeg glad for at så mange i debatten har pekt på hvordan vi ellers kan hjelpe – at den viktigste innfallsvinkelen er sosiale virkemidler.
Michael Tetzschner (Høyre), 2012-06-11:
Til det foregående innlegg vil jeg bemerke at representanten Egeland hevdet det ekspertisen i hvert fall har avvist som en av grunnene til at folk tigger, nemlig at det rett og slett kan konkurrere med alminnelig arbeid i de landene de kommer fra. Dermed vil ikke situasjonsbeskrivelsen være at dette er de fattigste av de fattige, men at det for noen kan være en uformell måte å arbeide på, som faktisk også har vært framme i NOVA-rapporten. Så på det punktet synes jeg NOVA-rapporten er interessant. Et gjennomgående tema i debatten har vært hvorvidt dette er enkeltmennesker som organiserer seg selv i mindre enheter, noe som således er en helt harmløs foreteelse. Jeg vil få lov til å henlede Stortingets oppmerksomhet på Europakommisjonens hjemmeside, der EU-kommisær for sosiale spørsmål, Cecilia Malmström fra vårt naboland, har skrevet følgende: «På mitt område er det et økende problem at Romkvinner og barn blir ofre for trafficking. Både for seksuelle formål og blir tvunget til å tigge i gatene. Europol har økt sin innsats for å bekjempe de kriminelle gjengene bak denne skremmende handel, og i løpet av kort tid vil jeg presentere en handlingsplan for EUs bekjempelse av trafficking.» Jeg skulle ønske at vi hadde hatt en justisminister som var tilsvarende offensiv, og som på basis av internasjonale kontakter var i stand til å orientere seg noe mer i dette feltet. Jeg skal gå med på at bildet er broket, at det kan være sammensatt, og at det kan være flere grunner til at folk ønsker å komme til Norge for å tigge på våre plasser og i våre gater. Men jeg synes i hvert fall at når man bekler viktige politiske embeter, bør man ligge i forkant av utviklingen og hente kunnskapen der den finnes. Så hvis man lytter med godvilje til justisministeren, sier hun at det går en grense for hvor mye et bysentrum kan preges av tigging, men at man tydeligvis ikke har kommet dit ennå. Noen av oss synes vi har kommet dit, også fordi vi vet at det bak dette – det gjelder ikke 100 pst. – er mange nok som ledd i denne internasjonale virksomheten faktisk er offer for annen kriminalitet.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
Stortinget behandlet den 31. mai en lovsak som dreide seg om opphevelse av lov 24. juni 1988 nr. 64 om utlendingers adgang til riket og deres opphold her, nærmere bestemt opphør av overgangsordningene for arbeidstakere fra Bulgaria og Romania. Det var en feil at Stortinget fikk denne saken til behandling. Den aktuelle loven var nemlig allerede opphevet i forbindelse med vedtaket av ny utlendingslov. For å rette opp dette foreslår kommunal- og forvaltningskomiteen at Stortinget i dag, ved annen gangs behandling av saken, vedtar en anmerkning om at lovforslaget bør henlegges. Endelig henleggelse vil så bli gjort ved tredje gangs behandling av saken i et senere møte. Jeg tar opp det forslag som er omdelt på representantenes plasser i salen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-06-11:
President! Jeg stemte feil!
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Kenneth Svendsen, Jørund Rytman og meg selv ønsker jeg å fremsette to representantforslag. Det første er om informasjon til hver enkelt skattyter om hva skattepengene brukes til, det andre forslaget er om graderte parkeringsbøter.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-03-28:
Jeg vet ikke om presidenten synes det er en god forklaring at man har vært på Stortingets andakt.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-03-28:
Det er godt, særlig når vi nærmer oss påske. Takk for tilgivelsen. Jeg har gleden av å fremsette forslag på vegne av representantene Dagfinn Høybråten, Line Henriette Hjemdal, Øyvind Håbrekke og meg selv om kompliserte spareprodukter, klageorgan og Finanstilsynets rolle. God påske!
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Jeg har gleden av å stille arbeidsministeren spørsmål. Den 22. mars fortalte Dagbladet om Stine på 20 år, som har cerebral parese, sitter i rullestol og er avhengig av hjelp til mye. Takket være assistenthjelp er Stine på vei mot å realisere drømmen sin om å bli ferdig med utdanningen, så hun kan komme seg videre ut i arbeidslivet. Den 20 år gamle jenta har fått innvilget et begrenset antall timer med assistanse. Problemet er at antall timer ikke strekker til hvis hun blir syk, blir forsinket eller er på do lenger enn beregnet. I vinter ble Stine syk og sengeliggende en uke. Beskjeden var at de timene hun brukte på assistanse i sykdomsperioden, måtte hun spare inn senere i året. Det innebærer at hun står i fare for ikke å kunne gjennomføre skoleløpet og ikke få fullført eksamen. Alternativet for denne jenta kan bli et liv på uføretrygd, noe hun ikke ønsker. Fremskrittspartiet er sterkt bekymret over at stadig flere ungdommer mot sin vilje blir stemplet varig ut av arbeidslivet. Fremskrittspartiet ønsker et trygt og fleksibelt arbeidsliv med plass til alle. Jeg er klar over at det er kommunene som i dag administrerer BPA-ordningen. De følger i stor grad de nasjonale retningslinjene. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil statsråden overføre ansvaret for BPA fra kommunene til staten, legge ordningen inn under folketrygden og gjøre regelverket mer fleksibelt, sånn at målet er å få flere unge ut i arbeidslivet fremfor at det blir en tilværelse på trygd?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Svaret fra arbeidsministeren illustrerer egentlig godt de problemene disse ungdommene møter, nettopp ved at en statsråd sier at dette ansvaret ligger hos kommunene og hos helseministeren. Det samme problemet føler disse ungdommene, som har et sterkt ønske om å realisere en drøm om å komme ut i arbeidslivet. De har en funksjonshemning og blir møtt av et fragmentert system der ingen tar ansvar, der de blir sendt fra dør til dør uten å få hjelp, og til slutt ender de opp ufrivillig på uføretrygd. Fremskrittspartiet mener tiden er inne for å begynne å samordne ordningen, for å se helheten, få til et velferdskontor som kan hjelpe disse brukerne, realisere drømmene deres, for å nå målsettinger om et liv fylt av arbeidsmuligheter og arbeidsglede, som faktisk er det disse ungdommene ønsker. Hvilke konkrete grep ønsker statsråden å ta for å få samordnet disse virkemidlene sånn at man kan realisere de drømmene?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Statsråden viste tidligere i dag i ordvekslingen til Nav-systemet og at man i Nav har en individuell plan. Ja, i teorien har man det, men i praksis møter man mennesker som sier at de ikke får den hjelpen de skulle hatt, og at de ikke får den individuelle planen som det står at de skulle ha hatt. Vi ser også at det er veldig mange ungdommer som har vært igjennom ulykker, som står i fare for å falle ut av arbeidslivet, som jobber i en bedrift uten IA-avtale, og som ikke får tilretteleggingstilskudd. Dermed har jeg tre konkrete løsninger som jeg ønsker at statsråden skal se nærmere på, eventuelt få en vurdering fra statsråden om hun vil bli med på: Ønsker hun å utvide tilretteleggingstilskuddet til også å gjelde for bedrifter som ikke har IA-avtale? Ønsker hun å innføre fleksibelt lønnstilskudd? Ønsker hun å øke tilbudet for ungdom med psykiske lidelser, sånn at de kan få mulighet til å komme tilbake til arbeidslivet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Jeg ønsker å stille arbeidsministeren følgende spørsmål: «1. januar i år trådte en forskrift som gir personer uten bopel i Norge, både personer med og uten lovlig opphold, rett til økonomisk stønad hvis de ikke kan sørge for sitt livsopphold selv. Dette gir dem rettigheter etter lov om sosiale tjenester i Nav, f.eks. kan de søke om hjelp til dekning av utgifter til tannlege og bolig. Vi vet at det finnes norske borgere som ikke har råd til tannlegehjelp. Kan statsråden da forsvare at utlendinger, også de uten lovlig opphold, får dekket utgifter til tannbehandling i Norge?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Jeg takker for svaret. I den senere tiden har jeg mottatt flere henvendelser fra Nav-kontor plassert på ulike steder i landet. De hevder at det har blitt en endring i regelverket, en endring i måten å opptre på. De sier også at man opplever en økt tilstrømning av brukere, spesielt fra Øst-Europa, som kommer og ber om sosialhjelp. I tillegg sier de at den nye forskriften innebærer mer oppfølging, mer ressurskrevende oppfølging, fra Nav-kontorenes side for å følge opp dette. KS har tidligere uttalt at denne forskriften måtte på plass, ellers ville det bety at man måtte si opp EØS-avtalen. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Er KS’ tolkning riktig – at dette handler om enten forskrift eller oppsigelse av EØS-avtalen?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Flere medier har spådd, hvis en kan bruke det begrepet – og vi ser det allerede – en økt tilstrømning av folk fra EØS-området eller EU-området som kommer til Norge for å søke lykken. Vi hadde tilfeller i Bergen tidligere i år, og den gangen ble det også diskutert hvem det er som har det økonomiske ansvaret. Men så kommer denne forskriften. De som jobber på Nav-kontorene, de som ser og behandler dette, opplever at det er en liberalisering. Samtidig anbefalte Brochmann-utvalget for et år siden at man skulle gå i motsatt retning og foreta en innstramming i forhold til aktivitetsplikt osv., slik at man ikke bare kunne komme og utløse passive ytelser i Norge. Frykter statsråden at det blir et økt press, at det presset som vi nå allerede ser, vil øke, og at det vil skape behov for større ressurser – og utfordringer – for Nav framover?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Som representanten Eriksson sier, er det kommunene som administrerer dette. Videre er det helseministeren som har ansvar for dette, så jeg kan ikke gå inn i detaljene i det spørsmålet som blir stilt, og må be om at representanten får skriftlig besvarelse på det. Det jeg derimot kan si noe om, er bekymringen over at vi har mange unge mennesker som i dag møter voksenlivet med store helseproblemer. Det er noe vi ser faktisk rundt i hele Europa, det er ikke noe veldig typisk for Norge. Så skal vi være klar over at det dreier seg ikke om veldig mange. Det har vært en debatt i den senere tid som gir inntrykk av at det er en eksplosiv økning i antallet unge uføre – det er ikke riktig. Men det har vært en økning som vi ikke ønsker, og som vi vet for lite om hva skyldes. En av de viktige tingene regjeringen har gjort, nettopp for å gjøre noe med dette, er å legge fram en jobbstrategi for funksjonshemmet ungdom for å sørge for at overgangen mellom utdanning og arbeid blir lettest mulig, og lage tiltakspakker for disse ungdommene, slik at det blir mindre risikofylt for arbeidsgiver å ansette dem. Vi vet at hvis de kommer i arbeidstrening, vil de vise seg å være ekstremt god og dedikert arbeidskraft. Det handler om å bryte ned fordommer, og det handler om å åpne arbeidslivet for denne ungdomsgruppen. Det jobber vi systematisk med.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Den måten dette arbeidet blir fremstilt på i dag, er – med respekt å melde – ikke riktig. Hele Nav-reformen og det arbeidet som gjøres med individuell oppfølging, er nettopp den individuelle oppfølgingen som representanten etterlyser. Når jeg sier at jeg ikke svarer direkte på det spørsmålet, er det fordi det er et ganske detaljert spørsmål knyttet til BPA-ordningen, som jeg som ikke ansvarlig minister mener det er feil at jeg skal stå og legge ut om. Jeg skal sørge for at representanten får et godt svar på det. Men det er ikke illustrerende for at man har en fragmentarisk forvaltning knyttet til oppfølging av unge mennesker med store, tunge lidelser. Man har en deling mellom velferdssystemet og helsevesenet – det er man nødt til å ha. Men utover det er nettopp hele Nav-reformen en god oppbygging rundt disse unge menneskene, og jeg gjentar: Aldri har vi hatt en så stor satsing på unge funksjonshemmede som vi har i dag, gjennom den jobbstrategien vi nå har lagt fram. Ingen regjering har tidligere lagt fram en tilsvarende satsing. Så skal vi bli bedre – det er jeg helt enig i – men dette er også nå en første, stor satsing. Så skal vi få de gode resultatene, for det er også viktig for å bidra til å få ned fordommene mot funksjonshemmede i arbeid.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg kjenner meg ikke igjen i den beskrivelsen av jobbstrategien. Jobbstrategien er nettopp – for første gang – en pakke rundt den enkelte funksjonshemmede ungdommen. Nettopp for at du ikke skal vente seks-syv måneder, har vi altså laget en pakke som du får, og vi har laget oppfølging i hvert eneste fylke. Hvert eneste Nav-kontor skal kunne den pakken. Det er lagt inn store virkemidler, bl.a. funksjonsassistent i arbeidslivet, slik at du får med deg en person – vi har styrket den tjenesten – som kan hjelpe deg til å tilrettelegge inn i arbeidslivet, sånn at du kan være på jobb og ha med deg noen som faktisk utfører en del av de tjenestene du selv ikke kan gjøre. Jeg mener at vi her har laget noe som har veldig store forutsetninger for å lykkes. Så må vi være klar over at dette ikke er noen lett jobb. Jeg opplever at opposisjonen hele tiden snakker som om det er en fallitterklæring at jeg ikke har ordnet opp i dette siden denne jobbstrategien trådte i kraft i januar. Det er en tung jobb. Vi har ikke klart dette over mange, mange år. Nå gjør vi en innsats. Kan vi ikke vente og se resultatet før vi begynner å kritisere hva man ikke har i denne innsatsen?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Vi kan godt diskutere sysselsettingsgraden i Norge, men aldri har så mange mennesker forsørget seg på egen inntekt i Norge som i dag. Vi er absolutt i verdenstoppen når det gjelder dette. Så kan vi også godt si velkommen etter når det gjelder jobbstrategien. Det har sittet regjeringer før denne regjeringen som kunne ha lagt fram en jobbstrategi, som ikke gjorde det – vi har gjort det. Jeg mener at det er en god jobb vi har gjort, og vi skal jobbe ut fra det. Når det gjelder disse midlertidige ordningene, kan man selvfølgelig diskutere om de kunne vært permanente. Det er et økonomisk spørsmål, og det er gjort noen økonomiske prioriteringer knyttet til det. Det som er viktig for meg, er at vi er ikke i den situasjonen i Norge at noen avvises fra de ordningene fordi vi ikke har penger under dem. Derfor er ikke de i seg selv, og det at de er prøveordninger, noe hinder for at disse ungdommene kommer i arbeid. Men man kunne ønske dem permanente, men det er en økonomisk prioritering som er gjort. Når det gjelder dette med særlig fradrag, har vi hatt den diskusjonen tidligere her. Da ble jeg forespeilet at det skulle komme et hav av mennesker som ikke kom i arbeid på grunn av dette. Det har vi ikke sett
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg er helt enig i at 78 000 er mange, og det er ikke 78 000 av dem som faktisk ville kommet i arbeid hvis vi la til rette for det – jeg tror vi skal være så ærlig å si det. Vi vil aldri klare å få alle de 78 000 i arbeid. Vi må liksom være litt nøkterne når det gjelder det tallet. Men vi skal ha mange flere i arbeid. Når jeg sier det er gjort mye, sier jeg ikke at det er gjort nok, og jeg sier ikke at dette er det som skal gjøres. Men jeg sier at ingen regjeringer tidligere har gjort det vi nå gjør. Dette har begynt å virke fra 1. januar, og nå må vi på en måte la det få en mulighet – det er det jeg er opptatt av. Vi må ha en edruelig diskusjon. Hvis vi har en diskusjon om at vi skal ha 78 000 funksjonshemmede i arbeid, og hele tiden måler i forhold til det, kommer vi til å bli skuffet, og vi kommer også til å skuffe de funksjonshemmedes organisasjoner, for de er heller ikke der at de mener det er riktig. Jeg er den første til å innrømme at vi hele tiden skal gjøre mer. Men vi er altså den regjeringen som har lagt fram den første jobbstrategien. Jeg ønsker at vi nå ser hvordan den virker. Så er det heller ingen regjeringer tidligere som har klart å få ned det tallet på funksjonshemmede som er i arbeid. Ok, det har vært en reduksjon fra 45 til 42 pst., men det har faktisk vært på det nivået i mange, mange år.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Å «nave» er helt uakseptabelt. Derfor har denne regjeringen en storstilt satsing mot trygdesvindel, og vi må hele tiden jobbe sammen for at vi ikke får disse holdingene. Det er jeg helt enig i. Når det gjelder Åmli, har vi hatt en diskusjon om dette før. Det er bra at en tidligere senterpartiordfører, nå arbeiderpartiordfører, er en viktig inspirasjon for Høyre. Dette viser at vi i dag har en adgang til å pålegge sosialklienter å utvise aktivitet, å jobbe. Den plikten, den muligheten, er der i dag. Den eneste forskjellen, og det er en ganske stor forskjell, er at mens Høyre vil ha en generell plikt – sånn er det, og du får ikke penger hvis ikke du gjør det – sier vi at her skal det gjøres en vurdering. For veldig, veldig mange av de sosialklientene skal ikke svinge øksa, de skal få helserelaterte ytelser. De skal på avrusing. Jeg er veldig skeptisk til å ha eksnarkomane eller narkomane svingende med øksa i skogen, for å sette det litt på spissen. Det er noe annet de skal ha i mange tilfeller. Men der hvor aktivitet er viktig og riktig, skal vi være mye flinkere, kanskje, til å få i gang det. Så ser jeg at det lages litt halloi av at jeg nå etter seks år – jeg har ikke sittet i seks år, men i hvert fall i litt over to år – undersøker dette. Dette ligger hos kommunene. Vi vet at kommunene gjør dette i ganske stor grad. Vi har altså av den grunn ikke gjennomført noen generell undersøkelse av det. Men jeg ser poenget, og jeg skal dele ut poeng når poengene er der. Jeg ser poenget, og derfor skal vi nå gjøre det på to plan. Først skal vi ha en rask gjennomgang med fylkesmennene for å vite hva slags type aktivitet som brukes, for det er også veldig viktig. Jeg er veldig opptatt av at det skal være meningsfullt, det vi tilbyr disse menneskene. De skal jo komme i arbeid, det skal ikke bare være en straff. Det andre er at vi skal gjøre en større undersøkelse for å kartlegge hele systemet rundt sosialhjelp og aktivitetsplikt. Det synes jeg er viktig. Så må jeg også spørre Torbjørn Røe Isaksen: Hva skal være sanksjonene? Dette er jo stønad til livsopphold, det er det aller minste du skal ha, og det er ikke alltid så lett å ta fra disse menneskene dette hvis vi skal være et sivilisert samfunn. Så det er liksom ikke så enkelt som det høres ut. Jeg er opptatt av at vi skal bruke den adgangen som ligger der, for jeg er, i likhet med Torbjørn Røe Isaksen, selv om han prøver å framstille det annerledes, veldig opptatt av at aktivitet er den måten vi får folk tilbake i ordinært arbeid på.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Poenget er at man har den adgangen i dag, de sanksjonene representanten snakker om. Vi snakker ofte om at vi har fattige barn i dette landet. Skal man ta fra foreldrene til disse barna sosialhjelpen hvis de ikke møter opp til denne tømmerhoggingen? Dette er, med respekt å melde, veldig mye mer komplisert enn slik det nå framstilles. Men vi skal bruke aktivitetsplikten der det er nødvendig og riktig. Det gjør vi, og det skal vi sørge for at man gjør framover. Der er vi ikke uenige. Det er det ene. Så mener jeg at vi har lagt fram veldig mange skikkelige ordninger når det gjelder unge uføre. Vi har f.eks. vedtatt en uførereform i dette landet slik at folk kan bidra så mye i arbeidslivet som de kan. Det er veldig viktig, og det har også Høyre stemt for. Så har vi altså nå gjort en stor innsats – og det er kanskje noe av det viktigste – for å hindre frafall i videregående skole. Det kan andre snakke mer om enn meg. Vi ser det nytter. Noe av det viktigste for at unge mennesker ikke faller utenfor, er at de fullfører videregående skole. Til slutt må jeg bare si at noe av det aller viktigste som vi kan gjøre, er å sørge for at unger har foreldre som er i arbeid. Arbeidslinjen, det å holde folk i arbeid, støtter denne regjeringen, og det er også det aller viktigste.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg deler den beskrivelsen, at mye av det som gjør at folk faller utenfor arbeidslivet, nok skyldes et skjult problem med å lese og skrive. Det er, som vi har påpekt mange ganger, veldig flaut for folk å innrømme, og det avdekkes veldig ofte ikke før man har gått ordentlig inn og sett på arbeidsevnevurdering osv., som Nav gjør. Så er det slik at innenfor det attføringssystemet og de attføringstiltakene man har, ligger også muligheten for å drive med skrive- og leseopplæring. Det har Nav forutsatt at attføringsbedriftene har gjort. Jeg har nå gått inn i den saken, og jeg er heller ikke helt tilfreds med hvordan Nav og attføringsbedriftene muligens har forventninger hos hverandre om at den ene gjør det andre, og den andre gjør det tredje, hvis du skjønner? Det har jeg tenkt å gå inn og se på, for jeg er opptatt av at vi i hvert fall må sikre at de som går på arbeidsmarkedstiltak, og som trenger lese- og skriveopplæring, skal få det.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
For det første er det altså slik at de fleste – eller nesten 100 pst. – av de nye tilfellene som nå kommer til Nav, og som skal ha oppfølgingsplan, får det. Man hadde en periode et etterslep fordi man laget denne ordningen med arbeidsavklaringspenger, hvor man fikk alle dem som hadde vært på de tre tidligere ytelsene, inn, og da hadde man et problem med å få gitt alle en individuell plan. Nå har man nådd dette målet, og det er veldig bra. Så gjøres det veldig mye bra arbeid med å følge opp i Nav, men det er veldig variert, og vi er ikke i mål – det er jeg helt enig i. Derfor har også Nav sagt at nå har man sett på ytelsesforvaltningen, fått ned saksbehandlingstidene i de foregående årene, og nå må man se på kvaliteten i tjenestene. Det skal vi gjøre. Jeg er helt enig i at vi har en jobb å gjøre der, men jeg kjenner meg ikke helt igjen i den svartmalingen, i hvert fall ikke når det gjelder det å få individuell plan. Så tror jeg at bl.a. i den jobbstrategien ligger det veldig mye tilretteleggingstilskudd inne. Det er altså ikke knyttet til at man er IA-bedrift. Så kan man jo også bli IA-bedrift.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg skal love at jeg skal følge opp de vedtakene som kommer fra Stortinget. Så må man ha litt realitetsorientering her. Vi har den laveste ungdomsledigheten i Europa. Vi har en registrert ledighet blant unge på 4,7 pst. – Sverige har 20 pst. Vår forutsetning for å holde unge mennesker i aktivitet er derfor en helt annen enn i verden ellers. Vår mulighet til å få folk inn i arbeid er kanskje vanskeligere, for du skal gå fra å ha nesten alle unge inn i arbeid til å nå toppen. Da skal du på en måte ta med dem som står ganske langt utenfor arbeidslivet – vi må være klar over det. Vi skal aldri gi opp dette, men vi må på en måte ha en virkelighetsforståelse som ikke er på krisenivå, for det er ikke situasjonen i Norge. Jeg er den første til å si at vi skal jobbe systematisk for å fange opp ungdom og få ungdom som faller ut, inn i aktivitet. Jeg mener vi gjør veldig mye i forhold til det. Ny GIV er en av de viktigste satsingene vi har gjort noen gang. Den jobbstrategien vi gjør nå, er også en av de veldig viktige satsingene. Så forventer ikke jeg at opposisjonen skal rose meg for det. Jeg forventer at den finner de svake punktene, og det er bra. Da skal vi også jobbe videre med dem.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Hovedregelen i forskrift om sosiale tjenester til personer uten fast bopel i Norge er at personer som ikke er norske statsborgere, og som ikke har bopel her, ikke har krav på individuelle tjenester etter loven. Det samme gjelder personer som oppholder seg ulovlig i landet. De har bare rett til opplysning, råd og veiledning, da dette vil være nødvendig f.eks. for å forklare dem at det ikke er noen muligheter for å finansiere et opphold i Norge med sosialhjelp, hvem de bør kontakte for å ordne hjemreise osv. Samtidig ønsker vi ikke et samfunn hvor mennesker – uansett bakgrunn – fryser og sulter i hjel på gaten. Derfor er det gjort et unntak i forskriften, slik at personer som står helt uten andre muligheter, har rett til økonomisk stønad og hjelp til å finne midlertidig botilbud i en kort periode. Det dreier seg i slike tilfeller om det aller nødvendigste i noen dager, slik at de kan få kontakt med familie, venner eller andre i hjemlandet, eventuelt få hjelp av sin ambassade til å ordne returbillett. Jeg er også kjent med at noen har fått returbillett ved hjelp av sosialtjenesten. Før forskriften trådte i kraft, ble denne typen hjelp i en nødssituasjon gitt med henvisning til ulovfestede betraktninger. Jeg synes det er en fordel at dette nå er regulert, slik at man sikrer en mer ensartet praksis. Stønad til personer med kortvarig eller ulovlig opphold i landet skal ivareta deres akutte behov for livsopphold i noen dager. Stønad til dekning av utgifter til tannlege er en type utgift som ikke uten videre regnes som en del av livsoppholdet. I departementets rundskriv I-34/2001 står det at utgifter til tannbehandling, avhengig av den konkrete situasjonen, kan være en del av livsoppholdet. For personer som har plikt til å forlate landet, eller som forventes å skaffe seg egne midler i løpet av et par dager, vil utgifter til tannbehandling bare vurderes som utgifter til livsopphold i helt spesielle tilfeller, f.eks. ved behov for akutt trekking på grunn av skade. Det er altså ikke slik at utlendinger, uavhengig av oppholdets lovlighet eller varighet, får dekket utgifter til tannbehandling, mens norske borgere ikke får dette.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg synes ikke det er en interessant problemstilling, for vi er enige om at vi, uavhengig av denne forskriften, i dag har et prinsipp om at det aller viktigste – «nødrett» og «nødrettsbetraktninger» brukte man før – gjør man for å hjelpe folk. Man ser på en måte ikke folk mer eller mindre lide eller dø på gaten i Norge. Da er det veldig nyttig og greit å ha en forskrift som sier at sånn og sånn er det. Det er særlig viktig i forhold til Nav, slik at vi er sikre på at Nav praktiserer disse reglene på en god måte – for det er vi nødt til å være sikre på at de gjør. Da er det veldig viktig for meg at det ikke er slik at man har krav på tannlegebehandling utover det absolutt nødvendige. I de aller fleste tilfeller vil det helt sikkert ikke dreie seg om trekking, heller. Trekking har norske borgere krav på å få dekket. I helt spesielle tilfeller, f.eks. hvis man blir slått ned på gaten og har brukket en tann, vil man kunne få dekket det innenfor sosialhjelpen også hvis man er en utenlandsk borger. Det kan jeg leve med.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Dette er en feil beskrivelse av faktum. Det er ingen liberalisering, og jeg har ikke fått noe trykk fra noe Nav-kontor om at det oppleves som en liberalisering. Så her har vi en veldig ulik oppfatning av hvordan virkeligheten er. Det man altså gjør her, er å nedfelle en nødrettsbetraktning, og det er det veldig fornuftig å gjøre. Kanskje er det faktisk det som bidrar til at man i større grad kan sette klare grenser. Så mener jeg at EØS-avtalen er bra for Norge. Jeg tror norske arbeidsplasser og norske arbeidstakere skal være veldig glad for at vi har EØS-avtalen. Det er mulig at vi er uenige om det, men det er ikke avgjørende i dette tilfellet. Dette mener jeg er en god og fornuftig nedfelling. Så ser vi at vi nå får en viss økning av arbeidssøkere fra Sør-Europa. Det har ikke vært noen stor økning. Det er ikke grunn til å tro at det blir det heller, men vi vet ikke. De har ikke krav på sosialhjelp utover det jeg sier her, før de eventuelt har vært i Norge, hatt jobb og oppholdt seg her over lang tid – har arbeid i Norge. Da kan de komme i en situasjon hvor de kan få supplerende sosialhjelp. Men i utgangspunktet snakker vi på samme måte om de italienerne, slik jeg har gått igjennom nå. Så jeg bekymrer meg ikke på den måten som Fremskrittspartiet gjør.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-03-28:
Jeg vil påpeke to store svakheter, som også følger den nye jobbstrategien. Den ene er brukerstyrt personlig assistent. Veldig mange av dem med tunge funksjonshemninger er helt avhengige av brukerstyrt personlig assistent for å kunne klare å komme ut i arbeidslivet. Jeg har et eksempel på en blind dame med tilleggssykdommer som fikk jobb hos Adaptor, men som måtte vente i ett år på grunn av at kommunen og Nav kranglet om hvem av dem som skulle betale for den ekstra bistanden hun måtte ha i form av enten brukerstyrt personlig assistent eller en annen person som kunne hjelpe henne på jobb. Enden på dette var at hun måtte over på et dagtilbud, etter mange års skolegang. Det er et stort problem at Nav ikke også har ansvaret for den type assistanse. Et annet stort problem er at når noen har vært inne til utredning, må de vente opptil seks, syv, åtte måneder etter den første utredningen før de kommer videre. Mener statsråden dette er en riktig måte å få dem med nedsatte funksjoner eller unge med problemer ut i arbeidslivet?
Sylvi Graham (Høyre), 2012-03-28:
Regjeringen skryter gjerne av at flere er i jobb enn noen gang. Det er en sannhet med modifikasjoner. Sysselsettingsgraden er ikke noe høyere i dag enn den var i 2005, faktisk er sysselsettingsgraden blant funksjonshemmede lavere enn den var i 2005 – den er nede på kun 42,3 pst., nesten halvparten av sysselsettingsgraden i landet for øvrig. Lavere har den ikke vært så lenge vi finner tall tilbake i SSB. Samtidig ser vi at det tok fem år før denne regjeringen la fram denne handlingsplanen for å få funksjonshemmede i arbeid – Høyre ønsket da velkommen etter. Men i samme budsjett gikk de like godt inn for å kutte skattefradraget for store sykdomsutgifter, på tross av at dette fradraget har vært en betingelse for mange funksjonshemmede for at de skal kunne holde seg i jobb. Ordninger som arbeids- og utdanningsreiser og funksjonsassistentordningen går som prøveordninger for n-te år på rad, selv om dette kunne hjulpet flere ut i arbeid. Vil statsråden revurdere sine holdninger på noen av disse områdene?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-03-28:
Innledningen i spørsmålet dreide seg om Stine, en jente som hadde lyst til og gjorde det hun kunne for å komme i arbeid. Hun trenger litt mer assistanse for å kunne klare det, og det er det som er utfordringen. Men Stine er ikke alene om å ende på uføretrygd istedenfor å bli ferdig med utdanning og komme seg i arbeid. Hvis en ser på statistikken totalt, er det 78 000 med funksjonshemning som sier at de ønsker seg arbeid, men mange av dem trenger litt hjelp. Det er interessant å høre på statsråden som sier at det blir gjort så mye – jobbstrategi og det ene etter det andre. Mitt mål er iallfall ikke at det er statsråden alene som har ansvaret; det er regjeringen vi opplever ikke gjør nok. Høyre peker på at andelen med funksjonshemning som er i arbeid, har gått ned – fra 45 pst. i 2007 til nå bare 42 pst. Hvordan kan da statsråden forklare at det er gjort så mye, mens tallene viser at det er så mange mennesker som ønsker å komme i jobb, men ikke klarer det?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-03-28:
Vi er inne på et felt som jeg vil si kanskje er det viktigste for arbeidsministeren å jobbe med, nemlig hvordan man kan få ungdom til å komme seg i arbeid istedenfor å gå på trygd. Det er 40 000 mennesker under 30 år som går på arbeidsavklaringspenger eller er uføretrygdet – 40 000 mennesker. Antall unge mennesker som er uføretrygdet, har økt med 24 pst., til nesten 10 000. I resten av befolkningen har det økt med 1 pst. Bare 1 pst. av de unge som blir uføretrygdet, kommer tilbake i arbeid. Vi har en enorm utfordring med å komme tidlig inn. I debatten om sosialhjelp må det faktisk sies at det er en del unge – de er 20–25 år, har droppet ut av skolen, de klarer ikke å få det til – som trenger å bli satt krav til. Derfor fikk Kristelig Folkeparti igjennom et mellomforslag i Stortinget nettopp, der de rød-grønne støttet forslaget vårt om at statsråden skal utarbeide en sak og komme til Stortinget med en utredning om aktivitetsplikt, men som tar hensyn til at det er noen grupper som kanskje ikke kan få det. Er det sånn å forstå at statsråden nå ikke vil følge opp det vedtaket som kom i Stortinget?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-03-28:
Jeg tror ikke man trenger å være politiker for å se at det er noe som ikke helt stemmer med systemet vårt. Vi kan se det på tallene, og så kan vi også se det på historiene. Det er unge uføre som forteller at de opplever uføretrygd som et slags pålegg. Det er unge sosialklienter som forteller at de opplever å bli henvist til passivitet, at de sitter i måned etter måned uten å få noe tilbud. Vi vet også at det er noen som utnytter systemet. På NRKs nettsider i dag kan vi se at i Hedmark og i Oppland har å «nave» blitt et ord for mange ungdommer. Det er blitt et ord man bruker om at noen andre skal ta ansvar. Det er blitt et ord man bruker om det å ta et friår på skolen; man kan «nave» et år. Det er faktisk også et ord jeg kjenner fra mitt hjemfylke, Telemark. I Åmli kommune der det som vi kan kalle en storkoalisjon for arbeidslinjen, bestående av Høyre og Arbeiderpartiet, styrer, satte de for noen år siden i gang et program der de sier at alle sosialklienter skal i aktivitet fra dag én. De sier at det er viktig, ikke bare fordi det blir færre sosialklienter av det, 70 pst. reduksjon på budsjettene deres, de sier også det er viktig fordi det hjelper sosialklientene. Flere kommer ut i jobb. Flere slipper å være passive. Aktivitet er viktig, og aktivitet fungerer. Regjeringen har foreløpig sagt nei til nasjonal innskjerping av reglene. Statsråden har sagt at det hun har tenkt å gjøre, er nå å undersøke – etter seks år med rød-grønn regjering – hvor mange kommuner som praktiserer aktivitetsplikten. A-pressen, som heller ikke er ukjent for Arbeiderpartiet, sier i en lederartikkel i dag, som er veldig god, at regjeringen burde møte forslaget med et åpent sinn, og så viser de til det gamle slagordet fra arbeiderbevegelsen, gjør din plikt, krev din rett. Vil statsråden være med på en storkoalisjon for arbeidslinjen, for aktivitetsplikt, også her?