Jan Petersen (Høyre), 2001-11-07:
Terroranslagene mot USA var ikke bare rettet mot uskyldige mennesker, men mot grunnleggende demokratiske verdier og våre åpne økonomier. I tiden etter 11. september har vi stått overfor en situasjon preget av økonomiske tilbakeslag og redusert handel. Vi må imidlertid ikke la terroristene få vinne frem. Vi må stå sammen for å slå tilbake frykten og motgangen. Vi må stå sammen for å opprettholde håpet om en bedre fremtid for alle. Vi må stå sammen for å legge forholdene til rette for ny økonomisk vekst og fremgang i alle land – ikke minst i utviklingslandene. Derfor trenger vi styrket internasjonalt samarbeid og mer rettferdige rammebetingelser for internasjonal handel. Derfor trenger vi å støtte aktivt opp om Verdens Handelsorganisasjon. Derfor trenger vi en vellykket ministerkonferanse i Qatar. Samarbeidsregjeringen vil føre en økonomisk politikk der hovedmålene er arbeid til alle, videreutvikling av det norske velferdssamfunnet, rettferdig fordeling og en bærekraftig utvikling. Et sterkt og konkurransedyktig næringsliv er en forutsetning for å nå disse målene. Norges økonomi er godt tilpasset globale rammevilkår, men den er også liten og åpen – og dermed sårbar. Vi trenger et sterkt globalt regelverk som kan gi oss størst mulig forutsigbarhet og bidra til at vårt næringsliv skal få bedre markedsadgang og likeverdige rammebetingelser på verdensmarkedet. Det er derfor i vår klare egeninteresse å styrke og videreutvikle det multilaterale handelsregelverket gjennom en ny og bred forhandlingsrunde i WTO. Den 9. november samles regjeringsmedlemmer fra WTOs 142 medlemsland i Qatar for å ta stilling til rammen for nye forhandlinger i Verdens Handelsorganisasjon. Redegjørelsen som ble gitt i Stortinget 1. juni i år om forberedelsene til WTO-konferansen i Qatar, og den påfølgende debatt, viste at det er bred oppslutning i Stortinget om norske posisjoner. Samarbeidsregjeringen vil bygge videre på denne enigheten. Vi vil være en konstruktiv medspiller i den videre utviklingen av regelverket for internasjonal handel. Vi vil arbeide for bedre markedsadgang for norske eksportnæringer, og sikre et godt, variert og rimelig vare- og tjenestetilbud til norske forbrukere. Vi vil arbeide for å bevare et nasjonalt handlingsrom til å føre en landbrukspolitikk i samsvar med våre behov. Vi vil fremme hensynet til miljø i internasjonal handel. Og ikke minst vil vi arbeide for at utviklingslandenes interesser må ivaretas. Etter sommerferien har WTOs medlemsland ført intensive konsultasjoner om utformingen av en slutterklæring fra ministerkonferansen i Qatar. Formannen i WTOs hovedråd la 27. oktober frem et revidert utkast til erklæring som nå er oversendt til ministerkonferansen og vil danne basis for drøftelsene i Qatar. Ministererklæringen fra Qatar vil være svært viktig, da den vil danne det konkrete rammeverket for de videre forhandlinger. Fra norsk side mener vi utkastet utgjør et godt utgangspunkt. Ikke minst imøtekommer det hensynet til en rekke viktige norske eksportnæringer, bl.a. knyttet til forhandlinger om markedsadgang for industrivarer og tjenester. På enkelte andre punkter kunne vi imidlertid ha ønsket formuleringer mer i tråd med våre nasjonale synspunkter. Jeg vil i det følgende kort gjennomgå ti viktige forhandlingsområder – sett i lys av norske synspunkter og vurderinger. For det første: Forhandlinger om markedsadgang for industriprodukter, inklusive fisk og fiskevarer, er et tradisjonelt forhandlingstema i WTO. Dette tema ivaretas på en tilfredsstillende måte i utkastet til forhandlingsmandat. Utnytting og foredling av fisk og marine ressurser er grunnlaget for en betydelig del av norsk utenrikshandel, og er blant de viktigste bidrag til sysselsetting og bosetting i distriktene. Samtidig er det et betydelig potensial for å videreutvikle denne næringen ytterligere. Bedre markedsadgang for et bredt spekter av våre eksportprodukter vil være en høyt prioritert oppgave for Norge i forhandlingene. For det andre: Kravet fra utviklingslandene om forbedret markedsadgang. Særskilte tiltak drøftes for å hjelpe særlig de minst utviklede land – de såkalte MUL-land – som i liten grad har maktet å høste fordeler av et mer åpent internasjonalt marked. Norges beslutning tidligere i år – på linje bl.a. med EU – om å gi toll- og kvotefri import på alle produkter, unntatt våpen, fra de minst utviklede landene er et viktig skritt i riktig retning. For det tredje har det – som en oppfølging av Uruguay-runden for syv år siden – fra 1. januar i fjor foregått forhandlinger om handel med tjenester. Tjenestesektoren har stor betydning for norsk økonomi og står for en betydelig del av veksten i norsk eksport. Tjenesteforhandlingene vil også bli en viktig del av en ny bred forhandlingsrunde. Regjeringens siktemål er å bidra til bedre markedsadgang for norsk tjenesteeksport på viktige områder, som bl.a. skipsfartstjenester, offshoretjenester, tele- og IT-tjenester og energirelaterte tjenester. Under forhandlingene vil vi arbeide aktivt for å fremme våre offensive interesser på disse områder. Det er slått fast i WTOs tjenesteavtale at medlemslandene selv skal bestemme hvilke forpliktelser de vil påta seg. Utkastet til ministererklæring bekrefter retten til å foreta reguleringer for å tilgodese nasjonale politiske målsettinger, f.eks. innenfor miljø, utdanning, kultur og helse. Vi vil gå inn for at denne retten ikke svekkes. For det fjerde: Landbruksforhandlingene. Disse har, som tjenesteforhandlingene, pågått siden i fjor, basert på et mandat som er nedfelt i landbruksavtalens artikkel 20. I forbindelse med en ny forhandlingsrunde ønsker landbrukseksporterende land – inklusive en rekke utviklingsland – et nytt mandat med sterkere forpliktelser til både økt markedsadgang og reduksjoner i såkalt intern støtte og eksportstøtte i de industrialiserte land. Den såkalte «Cairns-gruppen», som utgjøres av i alt 18 industri- og utviklingsland, stiller omfattende krav til ytterligere liberalisering, og ønsker at handelen med landbruksprodukter skal reguleres på samme måte som handelen med industrivarer. En rekke andre utviklingsland og USA støtter langt på vei denne gruppens krav, og setter bedre markedsadgang, reduksjon av eksportstøtte og nedbygging av interne støtteordninger til landbruket blant sine hovedkrav i de kommende forhandlingene. På norsk side legger vi til grunn at det fortsatt er behov for en egen landbruksavtale i WTO, som gir medlemslandene tilstrekkelig handlingsrom til å føre en aktiv landbrukspolitikk som gir grunnlag for et desentralisert landbruk med variert bruksstruktur i tråd med våre behov. Det må være mulig å opprettholde en landbrukssektor under vanskelige klimatiske forhold og ivareta såkalte ikke-handelsmessige hensyn, slik som distriktshensyn, matvaresikkerhet, vern av kulturlandskap og hensyn til det biologiske mangfold. I WTO er det særlig Japan, Korea, Sveits og EU som deler Norges synspunkter, og det har vært et nært samarbeid med disse landene i forberedelsene til ministerkonferansen. Vi tar sikte på å videreføre dette samarbeidet i Qatar, hvor vi bl.a. vil være med på å arrangere en egen tilstøtende ministerkonferanse om ikke-handelsmessige hensyn, der et bredt utvalg av utviklingsland og industrialiserte land er invitert. På norsk side mener vi at erklæringen fra Qatar i størst mulig utstrekning bør bygge på det nåværende mandat for landbruksforhandlingene. Det tekstutkast som er fremlagt av hovedrådsformannen, går lenger enn den nevnte artikkel 20 i landbruksavtalen, men søker også å balansere de ulike interessene. Utkastet går imidlertid ikke like langt som det forslaget som lå på bordet ved avslutningen av ministerkonferansen i Seattle. Vi bør imidlertid i samarbeid med andre land med tilsvarende interesser arbeide aktivt for om mulig å oppnå en bedre balanse på dette punktet i ministererklæringen. For det femte vil Regjeringen gå inn for en innstramning av regelverket for å begrense bruken av antidumpingtiltak. Norsk fiskerinæring er ved gjentatte anledninger blitt urettmessig utsatt for bruk av konkurransevridende mekanismer, slik som utjevnings- og antidumpingtiltak. Et bedre og klarere regelverk for bruken av antidumpingtiltak vil derfor klart være i vår interesse. En rekke utviklingsland, med Chile og Brasil i spissen, samt land som Japan, Korea og Norge krever forhandlinger om større disiplin med hensyn til anvendelse av antidumpingreglene. På motsatt side står USA relativt alene om å være skeptisk til endringer, og foreslår en tilnærming i to trinn – først en analyse og deretter eventuelt forhandlinger på enkelte punkter. På norsk side vil vi arbeide for en så forpliktende tekst som mulig. For det sjette vil Regjeringen arbeide for at hensynet til miljø og bærekraftig utvikling innarbeides i alle relevante WTO-forhandlinger. Hensynet til miljø og bærekraftig utvikling bør være et bærende prinsipp i en ny forhandlingsrunde. I utkastet til ministererklæring er dette langt på vei ivaretatt, men kunne nok vært understreket enda klarere. Videre er det viktig at WTOs arbeid med spørsmål om handel, miljø og utvikling koordineres, og at dette reflekteres i ministererklæringen. De fleste utviklingslandene er fortsatt skeptiske til å innlemme miljø som eget forhandlingstema i WTO, ut fra en frykt for at miljøhensyn skal bli brukt som begrunnelse for å utestenge deres varer fra de industrialiserte lands markeder. I utkastet til ministererklæring foreslås det at medlemslandene frem til neste ministermøte skal vurdere behov for avklaring av forholdet mellom WTO og internasjonale miljøavtaler og virkningene av miljøtiltak på markedsadgang. For øvrig foreslås det at medlemslandene vurderer miljøsider ved avtalen om immaterielle rettigheter, merkeordningenes betydning og hvilke fordeler økt handelsliberalisering vil ha for miljø og utvikling. Fra norsk side støtter vi en slik tilnærming. Vi mener det er viktig at disse spørsmålene drøftes i WTO, og at det vil være en fordel om man fikk avklart om det er nødvendig å igangsette nye forhandlinger på disse områdene. Det samme gjelder forslag om en nærmere avklaring av WTOs regelverk i forhold til føre var-prinsippet. For det sjuende vil vi fra norsk side gå inn for at det utvikles multilaterale regler for investeringer og konkurranse. Disse saksområdene bør inngå i en ny forhandlingsrunde. Et regelverk for investeringer må sikre både vertslandets rett til å regulere og samtidig utenlandske bedrifters behov for forutsigbare og ikke-diskriminerende rammebetingelser. Et multilateralt regelverk for konkurranse vil også bidra til økt samarbeid mellom nasjonale konkurransemyndigheter og til at nedbygging av handelshindre ikke blir undergravet av monopol- eller kartellvirksomhet. For øvrig må forhandlingene på disse områdene ta særlig hensyn til utviklingslandenes behov og interesser. Det har vært motstand fra mange utviklingsland mot å starte forhandlinger om multilaterale investerings- og konkurranseregelverk. Det skyldes bl.a. frykten for at et internasjonalt regelverk vil hindre dem i å føre en nasjonal nærings- og utviklingspolitikk. Det foreliggende utkast til ministererklæring presenterer en tilnærming vi bør kunne slutte oss til. Det foreslås her bl.a. at medlemslandene skal bruke tiden frem til neste ministermøte til å klargjøre hva som bør inngå i forhandlinger om et nytt regelverk for investeringer og konkurranse. I utkastet vises det bl.a. til vertslandets utviklingshensyn og myndighetenes styringsrett, samt at faglig bistand må tilbys utviklingsland for å gi dem reell forhandlingskapasitet. For det åttende: I tilknytning til den såkalte TRIPS-avtalen, som fastsetter reglene for handel med produkter som er beskyttet gjennom bl.a. patenter, varemerker og opphavsrettigheter, tar man sikte på å utforme en egen ministererklæring om forholdet mellom patenter og folkehelse. Formålet er i hovedsak å klargjøre noen av de rettigheter som TRIPS-avtalen gir det enkelte land – særlig utviklingslandene – til å skaffe seg tilgang til rimelige patenterte legemidler. Dette vil Norge aktivt støtte. For det niende har Norge arbeidet aktivt for å sette forholdet mellom handel og arbeidsstandarder på dagsordenen i WTO. De aller fleste medlemsland, herunder samtlige utviklingsland, motsetter seg imidlertid drøfting av arbeidsstandarder innenfor WTO av frykt for at dette vil åpne for restriktive tiltak mot land som har et lavt lønnsnivå. På grunn av denne betydelige motstanden vil Norge arbeide for at ministererklæringen skal inneholde en konkret henvisning til arbeidsstandarder, samtidig som det understrekes at den internasjonale arbeidstakerorganisasjonen, ILO, bør ha en lederrolle på dette felt. Også andre internasjonale organisasjoner, herunder WTO, må trekkes aktivt inn i ILOs arbeid. Sist, men ikke minst, vil Regjeringen gå inn for at utviklingslandenes særlige problemer skal gis høy prioritet i den nye forhandlingsrunden. Et flertall av WTOs 142 medlemsland er utviklingsland. Et stort antall av disse har gitt til kjenne misnøye med at deres spesielle problemer og interesser ikke reflekteres sterkt nok i det eksisterende WTO-regelverket. Både av hensyn til utviklingslandene selv og WTOs legitimitet ser vi det som viktig at man i den kommende forhandlingsrunden bedre ivaretar utviklingslandenes interesser. Handel er en forutsetning for økonomisk utvikling. Vår målsetting må derfor være at de fattigste landene i større grad får ta del i internasjonal handel og de positive ringvirkningene av denne. Det kan vi legge forholdene bedre til rette for gjennom bl.a. bedre markedsadgang for viktige produkter og en utforming av regelverket slik at utviklingslandenes behov blir bedre ivaretatt. Ikke minst er det viktig å øke den faglige bistanden til utviklingslandene. Utviklingslandenes krav både når det gjelder fortolkning, gjennomføring og endringer av gjeldende avtaler, har vært diskutert siden ministerkonferansen i Seattle i 1999. En del av disse kravene vil nå etter alt å dømme bli imøtekommet på ministerkonferansen i Qatar. Resten vil måtte inngå som en integrert del av forhandlingsmandatet fra ministerkonferansen. Dette er en løsning vi fra norsk side har hilst velkommen. Kina og Taiwan har avsluttet sine tiltredelsesforhandlinger og vil ventelig bli nye medlemmer i løpet av kort tid. Samtidig har tiltredelsesforhandlingene med Russland fått ny dynamikk. WTO blir dermed ikke bare i navnet, men også i gavnet en virkelig global handelsorganisasjon. WTO vil bli et stadig viktigere redskap i arbeidet for å bekjempe fattigdom og fremme sosial utvikling og politisk stabilitet. Dette krever imidlertid at WTO-regelverket videreutvikles. Vi må sette WTO i stand til å møte nye utfordringer. Vi må ha in mente at hovedmålet i Qatar ikke er å nå ferdige resultater, men å samles om en dagsorden for videre forhandlinger – en plattform for å kunne gå videre. Vi trenger å enes om en bred og omfattende forhandlingsrunde, slik at alle interesser skal kunne bli hørt og avveid. Vi har nå et langt bedre grunnlag for å oppnå enighet i Qatar enn vi hadde i Seattle. Utkastet til ministererklæring som nå foreligger, legger til grunn et mer realistisk ambisjonsnivå og søker å ivareta medlemslandenes samlede interesser på best mulig måte. WTO har satset mye på å gjenopprette tillit hos medlemslandene og skape et bedre samarbeid innad i organisasjonen. Ikke minst erfaringene fra Seattle-konferansen har fremskyndet dette arbeidet. Det er derfor nå gjort endringer slik at alle land skal få innsyn i forhandlingsprosessene og en bedre anledning til å fremme nasjonale syn. Verdenshandelen trenger i dag en vitamininnsprøytning. Vi trenger mer handel – ikke mindre. Flere land må få anledning til å delta fullt ut i den globale økonomien, samtidig som det tas særlige hensyn til de minst utviklede medlemsland. Mye står på spill. Dersom vi ikke oppnår enighet i Qatar, risikerer vi å undergrave hele det multilaterale handelssystemet. Dette vil ikke tjene noen – aller minst utviklingslandene. Alle land – også Norge – må derfor være villige til å vise den nødvendige politiske vilje og fleksibilitet under forhandlingene i Qatar.