Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2021-05-06:
Det er krevende og vanskelig å debattere og diskutere sin egen godtgjøring, det kan vi egentlig slå fast, selv om det ikke er godtgjøringen som sådan vi diskuterer her i dag, men prinsippene for den reguleringen, som kommer i en sak senere. Jeg tror det er stor enighet i alle Stortingets partigrupper om at det skal være lønnsfrys for 2020, bl.a. gitt den situasjonen landet er i. Det kommer vi også tilbake til i den saken som kommer senere. Før lønnskommisjonen ble opprettet, ble stortingsrepresentantenes godtgjøring koblet til lønningene til underdirektører i staten, mens godtgjøringen til regjeringsmedlemmene fram til 1991 var koblet til lønningene til dommerne i Høyesterett. Hadde det fortsatt, tror jeg kanskje Lysbakken og Moxnes med rette kunne snakket om lønnsfest for politikerne. Nå er det i hvert fall ikke sånn. Norske stortingsrepresentanter har en godtgjøring som er verken spesielt høy eller spesielt lav, når man sammenligner inntektsnivået i Norge i et nordisk perspektiv. Derfor har også utvalget som har lagt fram denne rapporten, pekt på at godtgjøringene til folkevalgte må være gode nok. Det er et viktig prinsipp for at godtgjøringene skal sikre at alle kan være folkevalgte, uavhengig av økonomisk bakgrunn. Det er også påpekt i utvalgets rapport. Det er også verdt å minne om at stortingsrepresentanter ikke er omfattet av en hel rekke ordninger som gjelder for vanlige arbeidstakere i arbeidslivet. De er altså ikke omfattet av arbeidsmiljøloven, ferieloven, statsansatteloven eller andre tariffavtaler. Det gjelder ikke direkte for stortingsrepresentantene. Før i tiden hadde stortingsrepresentantene en rekke særordninger. I takt med tiden er de en etter en fjernet og tilpasset samfunnet på en fornuftig måte. I dag har stortingsrepresentanter nesten ingen særordninger. Det er bra, sånn bør det være. Det er også i tråd med slik folket ønsker at det skal være. Fortsatt er det en rekke misoppfatninger der ute. Det reproduseres og resirkuleres saker på sosiale medier om alle særordningene som stortingsrepresentantene er omfattet av. Selv om saken er mange år gammel, går den sin seiersgang i sosiale medier gang på gang og bidrar til å øke politikerforakten. Det er trist, men sånn er det. Derfor er det også på sin plass å vise til at landets 169 fremste tillitsvalgte hvert fjerde år søker på jobben sin på nytt. Hvert fjerde år er man oppe til eksamen. Man søker renominasjon, gjenvalg. Noen blir ikke gjenvalgt, valgtinget gir et resultat som gjør at man mister sin plass i denne sal, og man må ut på arbeidsmarkedet som andre som blir arbeidsledige. Men likevel velger man å jobbe for demokratiet, for folkestyret. Man får en godtgjøring for det, og man vet at man har arbeid i kun fire år før man må spørre velgerne om å få fortsette. Det også er et argument for at stortingsrepresentantene bør ha en godtgjøring som er god nok til at man kan utøve sitt verv på en fornuftig og – skal vi si – økonomisk uavhengig måte. Faren for at man blir utsatt for kompromitterende forsøk, smøring og slike ting, er mindre enn dersom man hadde hatt en mye lavere godtgjørelse. Fremskrittspartiets gruppe mener at godtgjøringene er på et fornuftig nivå. Vi er glad for denne avklaringen av prinsippene som vi behandler her i dag. Så får vi komme tilbake til regulering når den nye godtgjørelseskommisjonen trer i kraft og fremlegger sin innstilling.