trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-18:
Jeg synes at landbruksministerens svar var en god synliggjøring av hvorfor det ikke skjer noe på dette feltet. Når man sier at økningen av antall dyr har skjedd «med avtagende hastighet», synes jeg argumentene er noe tynne. Det er klart at hvis det skjer en økning når antallet skal gå ned, kan man ikke forsvare det med at den økningen har skjedd med lavere hastighet enn før. Da må man ta tak i det og få reintallet til rent faktisk å gå ned. Jeg må nok også si at når man argumenterer som om det har skjedd en effektivisering innenfor reindriften fordi tilskuddene har gått noe ned samtidig som man får noe avvik i forhold til produsert kjøttmengde, er det, når det gjelder å stille krav til næringen, altfor forsiktig uttalt. Jeg så et regnestykke for ikke lenge siden der man regnet ut at støtteordningene inn mot et kilo produsert reinkjøtt – den som satte opp tallene aksepterte at man da også hadde uttak til privat forbruk – var i størrelsesorden 500 kr pr. produsert kilo kjøtt. Det er klart at med utgangspunkt i slike enorme tall, vil det kunne få årvisse variasjoner. Det man er nødt til, er å ta tak i det på en helt annen måte enn det landbruksministeren synliggjør i sitt innlegg her i dag. Jeg må nok si, selv om vi nå er en del av denne regjeringen, at mitt inntrykk er at forskjellen mellom vekslende regjeringer i dette spørsmålet er helt marginal. Jeg har ingen tro på, med den tilnærmingen som har vært beskrevet av landbruksministeren i dag, at situasjonen om fem år kommer til å bli beskrevet som vesentlig forandret. Det er det rikelig anledning til å se, fem år går relativt raskt. Uansett hvem vi da måtte ha som landbruksminister, tror jeg at disse problemstillingene i den grad de har endret karakter, bare har forsterket seg. Det finnes ikke veldig mange andre næringer i Norge hvor vi er villig til å gå så langt i å lukke øynene når det gjelder å stille krav til produksjon, og krav til dyrehold for den saks skyld. Tenk om en skulle hatt kyr på båsen og mellom en fjerdedel og halvparten av kalvene døde hvert eneste år, og staten forsatte å gi tilskudd til den næringen som om ingenting hadde skjedd! Dette er en uakseptabel situasjon der man burde ha brukt langt skarpere virkemidler og tatt tak i det på en mye sterkere måte enn det landbruksministeren synliggjør her i dag. Jeg skulle også ønske at landbruksministeren i sterkere grad hadde frigjort seg fra manuset fra sitt eget embetsverk og faktisk mente noe om disse spørsmålene på egen kjøl.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-18:
Vi står overfor ganske store utfordringer i Finnmark, og det har også vært snakket en god del om nordområdesatsing. Da er det til ettertanke at noen av de faktorene som kanskje virker sterkest inn i Finnmark, er det så liten vilje til å gå inn i som man ser av denne debatten i dag. Det er helt åpenbart illustrert med bare et lite bygdesamfunn som Nervei, der det er behov for å få veiutløsning for å ivareta ressursene – og med betydelig verdiskaping også for staten, for Norge som samfunn – men så oppstår det en konfliktsituasjon der den typen virksomhet kommer til kort. Hvis man ikke analytisk går inn i det, hvis man ikke analytisk prøver å tenke hva det er som gjør at man ikke klarer å skape flere arbeidsplasser i Finnmark, og hva det er som gjør at man ikke klarer å snu flyttestrømmen, vil jo den utviklingen bare fortsette. Jeg kan godt skjønne en statsråd som blir indignert over at man fra – jeg hadde nær sagt – sine egne i stortingssalen ikke bare får høre at Regjeringen gjør en bedre jobb enn den forrige, og at det er all mulig grunn til å bejuble den. Grunnen til det er at jeg fornemmer en hulhet i ordene fra statsråd etter statsråd i forhold til at man tar tak i realitetene. Selvsagt er det ubehagelig å måtte forholde seg til reindriftsnæringen og måtte si at den politikken som har vært ført til nå, har vært gal; vi er nødt til å gjøre noe med den, vi er nødt til å endre den. Men det er faktisk den typen forventninger man må kunne ha til aktive politikere både i storting og i regjering hvis vi mener at vi utgjør en forskjell som enkeltindivider. Da kan vi ikke bare si at vi flikker litt her og vi flikker litt der, men konfliktene lar vi ligge, for vi ønsker ikke å tråkke noen på tærne. Det er på en måte akkurat det som skjer innenfor denne næringen. Samtidig blør Kyst-Finnmark. De mangler tilgang til ressurser, og får heller ikke skapt ressurser nettopp fordi det oppstår konflikter som – gjennom det Stortinget har vært med på å vedta, og gjennom det lovverket vi har i dag – er til hinder for den type næringsutvikling i Finnmark. Så pass mye til ettertanke opp mot det man snakker om i relativt store bokstaver, nemlig nordområdesatsingen, at man nok burde ha gått inn i realitetene på en annen måte enn det jeg fornemmer at statsråden er villig til for å snu denne utviklingen og gjøre at reindriften blir bærekraftig, og også sikre at den ikke i så stor grad som i dag kommer i konflikt med annen næringsutvikling i Finnmark.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-18:
Den siste kommentaren, om å frigjøre seg fra manus, regner jeg med bør være gjeldende for alle sammen her. Jeg synes jeg så den samme koblingen til manus fra representanten Ballo som fra meg. Jeg har lyst til å understreke et par ting i forbindelse med saken. For det første legger den nye reindriftsloven til grunn at man skal ha en større grad av ansvar selv i næringen for å få gjennomført en mer bærekraftig utvikling. En mer bærekraftig utvikling er uansett avhengig av at vi får næringen med på laget. Hvis vi ikke får det til, vil alle tiltak være nytteløse, så lenge vi ønsker å opprettholde en reindriftsnæring i Finnmark og ellers i landet. Det er utgangspunktet for endringen i reindriftsloven, det er utgangspunktet for at jeg sier at nå må vi avvente implementeringen av reindriftsloven, og det er utgangspunktet for at jeg sier at vi ser at det gir resultater i enkelte områder og at vi også setter større innsats inn på de områdene der det ikke har gitt resultater ennå. Utgangspunktet er jo at man i de ulike reinbeitedistriktene gjennom samarbeid skal sørge for at man får tilpasset reindriftstallet til beitegrunnlaget. Når vi da ser at det gir resultater i enkelte områder etter at reindriftsloven har blitt innført, må vi jammen meg gi de andre områdene der dette ikke har gitt resultater ennå, en sjanse til å få gjennomført det samme. Det er min ambisjon i denne saken å følge opp slik at man får en mer bærekraftig reindrift. Når det gjelder sammenligningen med oppdrettsnæring og jakt og fiske, synes jeg på sett og vis at det blir en særdeles søkt sammenligning, i den forstand at vi nå snakker om en reindriftsnæring som alle partier i dette storting, så vidt jeg vet, har sagt at man ønsker å opprettholde i framtiden. Da blir disse angrepene fra representanten Ballo på reindriften litt spesielle i den forstand at en i utgangspunktet skal sørge for virkemidler som sikrer den i framtiden. Jeg er altså enig med representanten Ballo i at vi skal få en mer bærekraftig reindriftsnæring, men jeg er helt uenig med ham i den måten han beskriver utviklingen i de siste årene på.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-18:
For det første har jeg lyst til å følge opp representanten Ballo i det at han har lagt fram denne interpellasjonen, og si at dette er det nyttig at vi diskuterer også i stortingssalen, selv om det er slik at en kan være noe uenig om inngangen i saken og i alle fall i beskrivelsen av sakens realiteter. Så da kan en legge det på plass. Det som er farene med denne typen diskusjoner er jo at en kanskje også unødvendig dyrker motsetninger mellom reindriften og andre næringer. Jeg føler på sett og vis at eksempelet med Nervei blir en måte å gjøre det på som er helt umulig for noen annen enn interpellanten å kommentere, i den forstand at det er en sak der en meg bekjent har fulgt vanlige regler i forhold til innsigelsesretten som reindriften har, og som de selvsagt bruker, og som følger av lover og regler vi alle sammen har vært med på å vedta. Når det gjelder poenget som Ballo tar opp om den såkalte hulheten i argumentasjonen, vil jeg bare vise til at det ganske nylig er innført en ny reindriftslov. Det er ganske nylig gjennomført endringer en kjører hardt etter, og en følger opp de premissene som ligger i loven. I det ligger det at en gjennom frivillige avtaler, gjennom å ansvarliggjøre reindriften selv, og gjennom å ansvarliggjøre reinbeitedistriktene, skal oppnå de resultatene vi alle ønsker. Jeg er helt enig med representanten fra Fremskrittspartiet, som sier at problemet er størst i Vest-Finnmark. Situasjonen er veldig forskjellig i ulike deler, som jeg også prøvde å si i mitt innlegg. I Varanger og sørdelen er det bedre. Der ser vi at reindriftsdistriktene i større grad har klart oppgaven med å finne et internt samarbeid som regulerer antallet rein, og se det i forhold til det beitegrunnlaget som finnes. Det er også faktisk slik at på enkelte steder i Finnmark bedres beitegrunnlaget kraftig – det har vi sett resultatet av i det siste – men ikke alle plasser. Så til Vest-Finnmark. Om en skal ha nomadisk reindrift eller stasjonær reindrift, må være en sak som for så vidt også kan diskuteres i reinbeitedistriktene, men utgangspunktet i dag er den drift vi har nå, og det reinbeitedistriktene selv gjennomfører. Helt til slutt har jeg lyst til å si at når en diskuterer utfordringene i Finnmark, er det viktig å ha et litt bredere perspektiv enn bare de utfordringene en har i reindriften. Da tror jeg vi skal ha en litt annen inngang, bl.a. å analysere også de alternativene som finnes, bedre.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-05-18:
Jeg har dessverre manus jeg også! Det er kompliserte problemstillinger representanten Ballo berører i sin interpellasjon til landbruksministeren i dag, og etter min oppfatning også temmelig unyansert. Men det er vel slik at man ved å sette saken på spissen får til en debatt. Jeg må si at til tross for at jeg er elgjeger selv og aktiv i det miljøet, finner jeg det særdeles krevende å se verdien i sammenligningen av kjøttuttak fra elgjakt og reinslakting. Det er vidt forskjellige dyr og biotoper. Arbeidet med å få på plass en bærekraftig reindrift i Finnmark har, som statsråden nettopp har redegjort for, hatt høy prioritet hos den rød-grønne regjeringen. Unnlatelsessynder fra tidligere regjeringer tar det lang tid å rette opp. Da Regjeringen tiltrådte i 2005, ble det ganske raskt tatt beslutning om å prioritere arbeidet med ny reindriftslov, og vel et år senere ble lovforslaget lagt fram for Stortinget. Ressursforvaltning, men også sanksjonsbestemmelser stod sentralt i den nye loven, og jeg mener at den på en god måte balanserer hensynet til næringsmessig selvstyre med den overordnede plikt og det ansvar staten har med å sørge for at reintallet ikke overstiger ressursgrunnlaget. Reindriftsloven ble vedtatt i Stortinget i mai 2007, og jeg konstaterer at implementeringen tar tid, selv om jeg vet at arbeidet har vært prioritert i departementet. Utfordringen nå, slik jeg ser det, er at forvaltningen følger den interne organiseringen i reindriften tett, og pusher på der det er nødvendig. For eksempel i Alta er det nå en veldig krevende situasjon, som etter min mening må finne sin løsning i at de områdene som er fredet for reindrift, forblir fredet. Det vil være i tråd med de lokale myndigheters syn i saken. En samlet næringskomité har flere ganger påpekt at det er viktig å stimulere til økt slakting og reduksjon i reintallet i distrikter med for høyt beitetrykk. Komiteen har også støttet det grepet som er tatt fra Regjeringens side ved at man legger slaktevekt til grunn for å få ned reintallet. Tilskudd med vilkår om at mottakere skal oppfylle bestemte slakte- og produksjonskrav, er også svært viktige tiltak som bidrar til å flytte fokus bort fra tilskudd og til produksjon. Ikke minst av hensyn til dyrevelferd er det viktig at vi gjør det vi kan for å legge til rette for en mest mulig bærekraftig reindrift. Det at dyr lider grunnet mangel på mat, er en helt uakseptabel situasjon. Etter mitt syn er det i alles interesse at reindriften skjer innenfor forsvarlige økologiske, kulturelle og økonomiske rammer. Jeg er derfor glad for statsrådens forsikring om at departementet vil følge opp med tiltak og virkemidler for å sikre at potensialet for økt slakteuttak i de mest kritiske områdene kan realiseres.
Inger Løite (Arbeiderpartiet), 2009-05-18:
I Dokument nr. 8:43 for 2008–2009 fremmes det forslag fra flere representanter fra Fremskrittspartiet om nødvendige lovendringer, slik at Statens vegvesen og andre statlige aktører må betale saksbehandlingsgebyr på linje med private aktører. Et flertall i komiteen støtter ikke forslaget fra Fremskrittspartiet. Etter loven har Statens vegvesen selv hånd om den planprosessen som kommunen med hjemmel i plan- og bygningsloven § 109 kan gebyrlegge for private planforslag etter § 30 i samme lov. Dermed dekker Statens vegvesen selv kostnadene fram til det tidspunkt hvor kommunen overtar planen. I tillegg følger det av plan- og bygningslovens bestemmelser om utstrakt samarbeidsplikt og -rett mellom kommunen og Statens vegvesen. Flertallet i komiteen mener at dersom dette systemet følges, skal det i utgangspunktet ikke påføre kommunen vesentlige saksbehandlingsoppgaver eller kostnader for veiplaner fremmet av Statens vegvesen etter plan- og bygningslovens bestemmelser. Flertallet i komiteen mener derfor at forslaget må avvises.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-18:
Jeg vil ikke framstå her som den som vil innføre flere gebyrer i kommunen og den som er mest gebyrkåt. Men jeg mener det er rimelig at Statens vegvesen dekker de kostnadene en kommune har ved behandling av planforslag som Statens vegvesen sender inn, for på den måten å sikre at tilbudet til private aktører ikke blir redusert, og at man ikke får en forskjellsbehandling. Eventuelt kan man innføre en ordning hvor den aktuelle kommune gebyrlegger faktisk arbeid med planarbeidet etter selvkostprinsippet, slik at man tydelig kan se hvilket arbeid som er utført av Statens vegvesen selv, og hva som er utført av den aktuelle kommune. En slik ordning vil også ivareta interessene til Statens vegvesen, slik at de ikke betaler gebyr til kommunen for arbeid de faktisk selv utfører. Jeg vil peke på at kommunene ved behandling av private planforslag kan kreve saksbehandlingsgebyr – og det kan man være sikker på at også gjøres. Jeg mener det er rimelig at Statens vegvesen selv dekker de faktisk dokumenterte kostnader en kommune har ved behandling av planforslag fra Statens vegvesen. Kommunene går ikke akkurat lysere tider i møte. Realiteten er at kommuneproposisjonen som kom på fredag, er skuffende svak for kommunene – i en allerede tøff hverdag for kommunene, der vi vet at kommunepolitikerne prøver å snu hver sten for å få økonomien til å strekke til lengst mulig. Regjeringen hevder at kommunene får 6,5 milliarder kr mer, men det er langt fra realiteten. I det tallet har Regjeringen regnet inn økning i tiltakspakken og revidert. Dersom vi også tar høyde for at fylkeskommunene får ansvar for de aller dårligste veiene i landet, er realiteten langt dårligere enn Regjeringen forsøker å framstille den som. Konsekvensene av at man pålegger kommunene flere oppgaver og nye oppgaver, der de ikke kan ta betalt for oppgavene man utfører, til selvkost, blir dårligere kår for kommunenes primæroppgaver, som eldreomsorg og skole. Behandlingen påfører kommunene vesentlige saksbehandlingsoppgaver og låser kapasiteten, og ikke minst blir de påført merkostnader. Det må om nødvendig lovendring til, slik at Statens vegvesen og andre statlige aktører må betale saksbehandlingsgebyr på linje med alle andre aktører. Avslutningsvis vil jeg påpeke at regjeringspartiene, fylkesmannen og nå også sentralbanksjefen roper at kommunene skal ta ut inntektspotensialet i kommunene. Hva tenker de på da? Ikke å legge gebyrer på Statens vegvesen – nei, de tenker på eiendomsskatt, som er en langt mer usosial skatt som rammer de svakeste. Det ropes det ikke om fra disse aktørene. Så vil jeg ta opp fellesforslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-10:
Presidentskapet fremmer en enstemmig innstilling om to endringer i reglene om rett til innsyn i Stortingets dokumenter. Nye regler om det ble vedtatt av Stortinget 16. mars i år, og trådte i kraft 1. april. Etter disse reglene er det i utgangspunktet rett til innsyn også i dokumenter som blir utvekslet mellom stortingsrepresentantene, stortingsgruppene eller gruppesekretariatene på den ene siden og bl.a. Stortingets administrasjon på den andre siden. Spørsmål om innsyn i utredningsseksjonens inn- og utgående dokumenter ble ikke omtalt i innstillingen om de nye reglene. Helt siden utredningsseksjonen ble opprettet i 1999, har det vært fast praksis at et notat fra utredningsseksjonen er oppdragsgiverens eiendom, og at utredningsseksjonen ikke røper hvilke oppdragsgivere som har spurt om hva. Bakgrunnen for å gi oppdragsgiveren en fortrolig behandling er å gi dem rom til å kunne arbeide med politiske initiativ uten at det blir kjent for alle. Presidentskapet mener at sterke reelle hensyn gjør at den praksisen bør bli opprettholdt for utredningsseksjonens dokumenter, og Presidentskapet legger til grunn at det ikke har vært tilsiktet å forandre den praksisen. Derfor foreslår Presidentskapet en tilføyelse i reglene om rett til innsyn i Stortingets dokumenter som går ut på at reglene ikke gjelder for dokumenter som blir utvekslet mellom stortingsrepresentantene, stortingsgruppene eller gruppesekretariatene på den ene siden og Stortingets utredningsseksjon på den andre. Den andre endringen gjelder regelen om klager over avgjørelser om innsyn. Den som har fått avslag på en anmodning om innsyn, kan påklage avslaget til direktøren når avgjørelsen er truffet av en tjenestemann som er underordnet direktøren. Avgjørelser som er truffet av direktøren, kan påklages til Presidentskapet. Det foreslås nå presisert for å avskjære tvil at det bare er avgjørelser truffet av direktøren som første instans som kan påklages til Presidentskapet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-10:
Etter Presidentskapets oppfatning foreslås det ikke noen innskjerping. Det foreslås en tydeliggjøring av det regelverket som har vært en forutsetning for utredningssekretariatet siden ordningen med utredningssekretariat ble innført i 1999 – altså en presisering i den teksten som ble vedtatt i mars i år. Så til spørsmålet om innsyn. Presidentskapets diskusjon om dette kan jeg dele med Stortinget. Det som vi først og fremst har vært opptatt av, er å ivareta opposisjonens mulighet til å kunne utrede, analysere og stille spørsmål om saker de eventuelt vurderer å foreslå, eller, for den saks skyld, ønsker argumentasjon i forhold til det som regjeringen har foreslått, uten at det skal komme til offentligheten før representanten selv velger å offentliggjøre det. Hensikten med det er selvfølgelig å styrke opposisjonens mulighet til å jobbe i forhold til posisjonen, som har noe av den samme muligheten som en statsråd har til å be sitt embetsverk om utredninger i form av interne notater som ikke blir offentliggjort. Man kan på den måten få analysert saker uten at man nødvendigvis konkluderer med at det skal ende opp i et konkret forslag. Det er viktig for demokratiet at opposisjonen også har den arbeidsmuligheten og kan styrke grunnlaget for sine forslag gjennom innhenting av analyser, utredninger, fra et utredningssekretariat. Det er ikke sånn, som representanten Skei Grande sier med henvisning til brevet fra presselosjen, at en tilsvarende praksis av offentlighetsloven ville føre til at all saksbehandling i regjeringsapparatet eller i det offentlige for øvrig ikke ville bli offentlig. Tvert imot, det er faktisk sånn at i offentlighetsloven er det unntak for intern forberedelse i et departement før en sak legges fram. En statsråd har en rekke dokumenter som ikke er offentlige. På samme måte ønsker vi at opposisjonen skal ha mulighet til å utrede saker uten at man er forpliktet til å offentliggjøre dem. Bare for ordens skyld: Hvis utredningsseksjonen i Det norske storting stiller spørsmål til en utredningsseksjon i et annet land, vil det i utgangspunktet være saker som ikke er unntatt offentlighet, for det gjelder ikke spørsmål fra en representant til utredningssekretariatet. Det gjelder spørsmål fra utredningssekretariatet til en utenforstående instans. Da er de dokumentene offentlige. Til sist: Det er selvfølgelig opp til representanten gjerne å offentliggjøre både utredningen og selvfølgelig den konklusjonen man selv trekker av utredningen i form av et forslag. Vi ønsker altså å legge til rette for at også opposisjonen skal ha arbeidsforhold som gjør at man med grundighet kan møte posisjonen og regjeringen på en godt forberedt måte.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-10:
Jeg vil bare minne om at vi nå snakker om en justering av en tekst som ble grundig diskutert og vedtatt i mars, med virkning fra 1. april. I den diskusjonen som gikk forut for den grundige behandlingen som da forelå, var det i hvert fall ikke nevnt den intensjonen at dersom representanten Skei Grande eller andre ber om en utredning, skulle den offentliggjøres av utredningssekretariatet. Den kan selvfølgelig også offentliggjøres av mottaker. Så er jeg enig med representanten Skei Grande i at det er en stor verdi at også representanter kan stille spørsmål til embetsverket i et departement og få det samme faktasvar og den samme seriøse behandling som det regjeringen får, når man bruker det samme utredningsapparatet. Men det er altså en forskjell, og det er at regjeringen kan bruke utredningskapasiteten også til forberedelse av saker som kanskje ikke engang blir foreslått, nettopp kanskje på grunn av forberedelsen. Det er, i motsetning til de dokumenter som jeg er enig med Skei Grande i at det er en velsignelse at vi har, altså ikke underlagt offentlighet fordi det er statsrådens egne dokumenter. Vi ønsker altså å gi opposisjonen den samme mulighet til å kunne utrede og analysere spørsmål uten at dette må offentliggjøres, f.eks. fordi konklusjonen på en slik utredning kan bli at en finner ut at ideen kanskje ikke var så god, eller at en får gode argumenter til en god idé. Det er altså det som har vært praktisert fram til mars i år. Det var ingen argumentasjon i mars om at forandring av regelverket hadde til hensikt å endre praksis. Derfor bringer vi nå teksten i tråd med det som var praksis før mars i år – og som ikke var et hovedtema for forandringene i mars.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-11-10:
Jeg er enig i stortingspresidentens bemerkninger om at utredningsseksjonen hovedsakelig tilhører opposisjonen, men det å trekke den konklusjonen at det da er viktig til enhver tid å holde hemmelig alt det som utredningsseksjonen har fått i oppgave, mener jeg ikke er noen styrke for demokratiet. Jeg skjønner ikke hensikten med å forevige et hemmelighetsstempel på alt. Jeg vil bare henvise til at Venstre aldri har hatt som intensjon at dette skal være hemmelig, og vi har heller ikke støttet det tidligere. Så vi er ikke enig med presidenten i at dette bare er å videreføre noe som man allerede har vedtatt, og en korrigering som man allerede var enig i. Da utredningsseksjonen ble vedtatt opprettet i 1999, ble det vist til ordninga i Sverige. Det ble da opplyst i saken at representanter er sikret full anonymitet, men at svarene er åpne for alle etter et par uker. Denne ordninga har fungert i veldig mange andre parlament, og jeg skjønner ikke hvorfor vi skal ha større hemmelighold knyttet til det norske parlamentet enn man har i de andre parlamentene som vi har fått ideen fra. Jeg synes det er lurt å se på det at man kan ha en karantenetid for informasjon som gjør at man får et fortrinn, men når man først har foretatt en utredning – når fellesskapet vårt, som er utredningsseksjonen på Stortinget – har foretatt en utredning, skjønner ikke jeg hvorfor det skal være hemmelig for andre hva konklusjonen på den er. Jeg ser ingen forskjell mellom det å bruke utredningsseksjonen og det å bruke regjeringsapparatet prinsipielt i forhold til åpenhet knyttet til ulike utredninger. Vi bruker jo regjeringsapparatet ofte, spesielt knyttet til budsjettprosessen. Så jeg er ikke overbevist av argumentene vi har fått framlagt her, og jeg synes det er dumt at det ikke har vært lagt opp til en større offentlig debatt. Det burde også ha vært en høring knyttet til en sånn endring, for det er helt klart en innstramming i forhold til det som var intensjonen da vi vedtok dette sist. Det var i hvert fall Venstres intensjon da vi vedtok dette sist. Det at andre har foretatt en glipp, mener jeg ikke skal være et argument for at saken ikke skulle ha vært hørt, og at vi ikke skulle ha tatt oss bedre tid.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-11-10:
La meg innledningsvis minne om at transportkomiteen har til behandling en stortingsmelding om Avinors virksomhet. Så litt senere i høst får vi en bred diskusjon her i Stortinget både om organisering og finansiering av Avinor og luftfartsspørsmål helt generelt. I denne proposisjonen foreslår Regjeringen at Stortinget gir en tilleggsbevilgning på 150 mill. kr til Avinor over budsjettet for 2009. Bevilgningen skal medvirke til at Avinor gjennomfører de nødvendige sikkerhetsinvesteringer som selskapet tidligere har varslet kunne bli utsatt. Avinor har stort investeringsbehov de neste årene, og selskapet har utfordringer med å finansiere alle investeringene. Finanskrisen har forsterket disse utfordringene. I lys av trafikknedgang og svikt i inntekt som følge av finanskrisen kommer Avinor til å investere betydelig mindre enn planlagt i 2009. Det er altså tidligere varslet at selskapet foreløpig ville kunne utsette utbedringer ved fem lufthavner – Bergen Flesland, Sandane Anda, Kristiansund Kvernberget, Røst og Tromsø. Konsekvensen av dette kan være at Luftfartstilsynet gir pålegg om kompenserende tiltak som kan redusere transportstandard for disse lufthavnene – altså nokså dramatiske konsekvenser. Komiteen mener det er riktig og viktig at staten bidrar med et ekstraordinært investeringstilskudd i 2009, som kan sikre at Avinor nå gjennomfører de sikkerhetsmessige investeringene som selskapet tidligere har varslet kunne bli utsatt. En enstemmig komité slutter seg til dette forslaget. Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, viser til at kryssfinansieringssystemet kan skape uforutsigbarhet når det gjelder finansiering av mindre flyplasser i dårlige tider. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti peker på at staten har et ansvar for å motvirke denne uforutsigbarheten, slik at virksomheten i Distrikts-Norge og de sikkerhetsmessige investeringene ikke blir skadelidende. Fremskrittspartiet viser til sine merknader og forslag i Innst. S nr. 355 for 2008–2009 som kom i forbindelse med at finanskomiteen i juni behandlet et forslag om tilleggsløyvinger og omprioriteringer i statsbudsjettet for 2009. Vi hadde flere forslag knyttet til dette. Blant annet viste Fremskrittspartiet i den saken til Regjeringens omfattende utbytte fra Avinor, både i 2007 og i 2008. Vi mente at det var nødvendig allerede i juni å tilbakeføre noen av disse midlene. Vi foreslo derfor å øke bevilgningen med 100 mill. kr i forhold til Regjeringens forslag til revidert statsbudsjett. Det forslaget ble avvist av alle de andre partiene i juni 2009. Men vi er jo glad for at holdningen til spørsmålet om å bedre Avinors finansielle grunnlag for å kunne gjennomføre myndighetspålagte tiltak i november 2009 er tydelig endret, både hos regjeringspartiene og hos de øvrige opposisjonspartiene. Det er bra for sikkerheten ved flyplassene, og det er også bra for alle som bruker flytransport i Norge.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-11-10:
Etter å ha hørt litt her finner jeg igjen grunn til å minne om hva denne saken egentlig gjelder: Det er altså en tilleggsbevilgning som komiteen er enstemmig om, gledelig nok, en statlig bevilgning, til å dekke opp kostnader forbundet med myndighetspålagte sikkerhetstiltak. Det synes jeg vi skal avslutte med, og konstatere at det er vi faktisk gledelig enige om. Og for Fremskrittspartiet er det spesielt gledelig. Vi har lenge ment at nettopp slike myndighetspålagte tiltak inn i luftfarten bør staten betale en større del av. Og så minner jeg igjen om at vi får god anledning til å drøfte mange sider ved luftfarten knyttet til stortingsmeldingen om Avinor, som vi faktisk skal ha høring om i komiteen i morgen, og som kommer til Stortinget litt senere. Det er gledelig at det er stor interesse for luftfarten, og det er også litt søtt når de som arbeider mest iherdig for at luftfarten skal begrenses, reduseres, forhindres og gjøres dyrere, er opptatt av å vise frem bekymring for kryssubsidieringssystemet. Det er jo slik at hvis man foretar kraftige tiltak som reduserer ikke minst virksomheten ved de store, viktige flyplassene i Norge, som er gode inntektskilder for Avinor, blir det atskillig mindre penger å fordele til alle de andre flyplassene utover i Norge, som mottar støtte og bidrag gjennom det eksisterende kryssubsidieringssystemet. Jeg gjentar at det blir litt spesielt søtt at partier som er opptatt av å dempe og redusere den inntekten mest mulig, er opptatt av samtidig å få mest mulig av inntektene. La meg til slutt også gjenta at oppmerksomheten rundt og interessen for luftfarten er gledelig. Det understreker det som Fremskrittspartiet også er opptatt av, nemlig at vi trenger mer enn en stortingsmelding om Avinor til Stortinget. Vi trenger faktisk en ny stortingsmelding om luftfart i Norge, slik som vi hadde for over ti år siden. Jeg er vel kjent med at en del partier avviser det, og mener at det er ivaretatt gjennom rulleringen av Nasjonal transportplan. Det mener Fremskrittspartiet at det ikke er. Det er vei og jernbane som får hovedfokus i Nasjonal transportplan, mens både sjøtransport og ikke minst lufttransport kommer betydelig i bakgrunnen. Det har skjedd en rivende utvikling innenfor luftfarten de siste årene, og det skjer fortsatt en rivende utvikling. Derfor mener Fremskrittspartiet fortsatt at det er behov for at Stortinget får en bred og god drøfting av luftfartspolitikken og luftfartens kår i Norge. Det vil vi igjen komme tilbake med forslag om til Stortinget.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2009-11-10:
Regjeringa føreslår i denne proposisjonen at Stortinget gjev ei tilleggsløyving på 150 mill. kr til Avinor for 2009. Løyvinga skal medverka til at Avinor får gjennomført naudsynte tryggleiksinvesteringar. Krava til utforming av flyplassar er skjerpa, spesielt når det gjeld tryggleiksområda kring rullebanane. Luftfartstilsynet godtok i 2007 Avinors plan for utbyggingar, som inneber at desse krava vert innfridde innan 2013. Avinor har stor trong for investeringar dei komande åra, og selskapet har utfordringar med å finansiera alle desse. Finanskrisa har forsterka desse utfordringane, og den 11. mars i år stod det å lesa i ei pressemelding frå Avinor at selskapet vurderte å frysa planlagde investeringar. Det er nettopp denne situasjonen Regjeringa vil avhjelpa med løyvingsframlegget me handsamar i dag. Mange viktige tryggleiksprosjekt kan gjennomførast som planlagt som følgje av denne løyvinga, og som følgje av den løyvinga som er tilrådd i statsbudsjettet for 2010. I proposisjonen er det konkret peika på planlagde prosjekt ved lufthamnene Flesland, Anda, Kvernberget, Røst og Langnes. Hovudregelen er at drift og utvikling av flyplassar skal handterast innanfor Avinor-systemet. Den solidariske ordninga, der overskotet frå dei lønsame flyplassane er med på å halda oppe dei flyplassane som ikkje er lønsame, er svært viktig for å oppnå regional utvikling, og mange stader i landet er lufthamnene og rutenettet avgjerande for busetjing og sysselsetjing. Det er berre tre–fire flyplassar som gjev overskot, og då er det altså over 40 flyplassar som er avhengige av denne solidariteten, eller kryssfinansieringa om ein vil. Når me no løyver investeringsmidlar til Avinor, og dermed gjer eit avvik frå hovudregelen om sjølvfinansiering, er det altså samanfallet av inntektsfall og nye kostbare tryggleikskrav som er årsaka. Samstundes som me i dag sikrar investeringar i flytryggleik, er det på sin plass å minna om at også Avinor må setja tæring etter næring, noko selskapet også gjer ved at einskilde investeringsprosjekt som ikkje knyter seg direkte til tryggleikskrav frå Luftfartstilsynet, er lagde på vent. Dei reduserte inntektene vil generelt krevja effektivisering av drifta. Tidlegare år har det vore teke utbyte frå Avinor, som ein del av den samla utbytepolitikken. No får altså Avinor tilskot, og staten tek null i utbyte. Som tidlegare nemnt er det òg tilrådd tilskot til same føremålet i framlegget til statsbudsjett for neste år, og det vert heller ikkje då lagt opp til at ein skal ta ut utbyte. Det er ikkje bra med finanskrisa, som m.a. medfører mindre aktivitet og mindre samkvem mellom folk i landet, og det er heller ikkje eit godt teikn at trafikktala mot andre land har gått så mykje ned i denne perioden. Men det er både bra og viktig, og også rett, at me i desse for luftfarten noko turbulente tidene likevel klarer å halda eit høgt nivå på investeringar som aukar tryggleiken i luftfarten vår. I regjeringserklæringa vert det slått fast at ein skal «opprettholde det regionale flyplassnettet». Proposisjonen me er inviterte til å vedta i dag, vil medverka til å tryggja dei regionale flyplassane våre.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-10:
Jeg tar ordet fordi jeg stusser over ordlyden i merknaden fra komiteens flertall, der det går fram at kryssubsidieringssystemet, altså det solidariske systemet, kan skape problemer for driften av kortbanenettet. Da må jeg si at man er en smule historieløs, for det solidariske prinsippet, altså kryssubsidieringsprinsippet, er jo det som har bidratt til at vi har fått det regionale flyplassnettet vi har i Norge, og det har bidratt til å sikre driften av kortbanenettet. Det har vært naturlig, for flyplassnettet i Norge fungerer jo som et eike-nav-system, og det at vi har et kortbanenett som mater inn passasjerer til de store flyplassene og bidrar til økonomien og overskuddet på de tre–fire største flyplassene i Norge, det er jo nettopp den sammenhengen som har lagt grunnlaget for det spesielle finansieringssystemet vi har på flyplassnettet i Norge. Det er unikt, og det er all grunn til å beholde det. Så er det jo slik at i tider hvor trafikken går ned og investeringsbehovet er høyt i forhold til å ivareta sikkerheten på flyplassene, er det naturlig at staten går inn slik som man gjør nå, og sikrer at man kan gjennomføre investeringsprogrammet. Det støtter vi selvfølgelig helt opp om. Men å påstå at det solidariske prinsipp, kryssubsidieringen, skal være en trussel mot kortbanenettet, blir totalt feil, og det er historieløst. Det er avgjørende nødvendig at man beholder det for framtiden for å sikre driften av det norske kortbanenettet.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-11-10:
Kristeleg Folkeparti støttar tilleggsløyvinga til Avinor på 150 mill. kr for å få gjennomført nødvendige sikkerheitstiltak. Kristeleg Folkeparti har merka seg at regjeringspartia ikkje støttar merknaden frå fleirtalet i komiteen, som òg representanten Geir-Ketil Hansen kommenterte i innlegget sitt. Kristeleg Folkeparti er så absolutt for eit kryssfinansieringssystem, men me ser òg at det er nokre utfordringar no, og eg har lyst til å utfordre statsråden, som i nokre artiklar blir framstilt som eit «godhjerta råskinn», på følgjande: Er det råskinnet eller er det det godhjarta me vil sjå i forhold til flyplassane våre framover? Eg er for så vidt ikkje ueinig med representanten Hansen, som peiker på at kryssubsidieringa har vore viktig, men eg synest likevel det er viktig at me frå komiteen si side peiker på at me no treng føreseielegheit for dei lokale, regionale flyplassane våre. Kristeleg Folkeparti har òg merka seg at departementet har auka avgiftene til Avinor meir enn det styret i Avinor foreslo. Det kjem nok av at det er behov for økonomiske innsparingar. Eg har derfor lyst til å gi statsråden eit anna forslag med på vegen, som òg kan gi innsparingar. Det er nemleg slik at sikkerheitstiltaka på norske flyplassar er annleis enn f.eks. på Arlanda, hovudflyplassen i Sverige. Passasjerane må sjølvsagt gjennom ein sikkerheitskontroll før dei går på flyet, men når passasjerar kjem til Arlanda frå utlandet og skal vidare med eit fly regionalt i Sverige, slepp dei å gå gjennom sikkerheitskontrollen. Slik er det ikkje på Gardermoen, og for å bruke Bjørn Kjos sine eigne ord: Dei distriktsreisande som kjem til Gardermoen frå utlandet, må da kunne unngå å gå gjennom ein ekstra sikkerheitskontroll – dei må gjennom to sikkerheitskontrollar. Her kan me sjå til eit system i Sverige som fungerer godt, og som er trygt og godt. Eg skal ikkje be statsråden om å svare på dette her i dag, men eg vil gjerne høyre kva ho ønskjer, og kva ho har å seie i forhold til dei lokale og regionale flyplassane.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-11-10:
Me har dessverre sett mange eksempel på at Avinor har sett seg nøydd til å nedprioritere tiltak som er heilt nødvendige for å sikre god tilgjengelegheit for bevegelseshemma. Det er nok å nemne Stavanger lufthavn Sola, der det har vore stor konflikt med brukarorganisasjonane fordi Avinor ikkje har råd til å investere i gangbruer til dei nye flyutgangane. Ved planlegging og utbygging av ny infrastruktur må det sørgjast for universelt utforma løysingar. Altfor mange møter i dag hindringar i form av dårleg tilrettelegging. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kva vil statsråden gjere for å sikre at Avinor følgjer opp diskriminerings- og tilgjengelegheitslova på ein fullgod måte ved alle landets lufthamner.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-10:
Eit finmaska nett av flyplassar er avgjerande for at folk sjølve skal kunna velja kvar dei vil bu. Det er òg avgjerande for å sikra eit livskraftig næringsliv over heile landet. På grunn av auka passasjertal, nye tryggleikskrav og generelt behov for vedlikehald står Avinor framfor store investeringar. Dersom ikkje nødvendige midlar blir tilførte, er alternativet å avgrensa flytrafikken eller leggja ned flyplassar. Det at Regjeringa no går inn med ein ekstraordinær innsats både i 2009 og i 2010, viser at dette tek vi på alvor. Det handlar om avdragsfridom på lån, det handlar om å la vera å ta utbyte, og i tillegg tilskot. Eg er glad for den breie tilslutninga som denne politikken synest å ha i Stortinget. Ei av hovudårsakene til at vi klarer å halda oppe dette nettet med flyplassar, som er så viktig for så mange, er etter mitt syn nettopp solidaritetsmodellen, altså ein modell som betyr at lønnsame flyplassar er med på å finansiera ulønnsame. Eg registrerer den uroa som komitéfleirtalet lèt koma til uttrykk i ein merknad i høve til dei tidene vi no er inne i. Eg kan berre forsikra at Regjeringa følgjer nøye med på situasjonen. Det er òg det som gjer at vi har kome med dei forslaga som no er fremja. Eg er tilfreds med at Framstegspartiet står åleine om å villa erstatta dagens modell med løyvingar over statsbudsjettet. Sjølv er eg ikkje i tvil om at dersom ein gav solidaritetsmodellen på båten, vil det å halda oppe ei rekkje flyplassar vera meir i fare, for då handlar dette om eit kutt i ein budsjettpost. Så har eg blitt utfordra på nokre andre punkt. Det eine er avgiftspolitikken. Der er det altså eit forslag ute til høyring om harmonisering mellom inn- og utland. Så er det spørsmål om størrelsen på avgiftene. Der er det å seia at styret i Avinor fyrst føreslo 4 pst. auke i avgiftene. Så renonserte dei det, til null i påslag. Det forslaget som no ligg føre, handlar altså om 1 pst. Det betyr 8 kr pr. billett. Så er det slik at her er referert ein karakteristikk av denne statsråd som eg er utfordra på. Då skal mitt svar vera at eg kjem til å vera tøff i høve til å krevja både konsolidering og effektivitet frå Avinor sjølv. Det trur eg er nødvendig. Eg skal òg vera tøff i høve til dei mål som er sette når det gjeld å halda oppe det finmaska flyplassnettet som vi i dag har. Det er ei overordna og svært viktig målsetjing. Dersom det då kan bli oppfatta som godhjerta å koma med forslag à la det som no ligg føre i dag, og det som ligg føre i 2010, så kan eg leva med det. Så vil eg i tillegg seia at Stortinget vil bli invitert til fleire debattar framover som gjeld Avinor, både i samband med stortingsmeldinga, som Sortevik var inne på, og òg statsbudsjettet. Dette er den første ordvekslinga vi har mellom ny statsråd og ny komité, og eg ser fram til eit konstruktivt samarbeid både når det gjeld Avinor og andre saker.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-10:
Det er nok ei spesiell utfordring på den eine sida å følgja tryggleiksføresegnene som til kvar tid gjeld, og sjå på kva for føresegner det er nødvendig å vareta, og det å sørgja for gode, praktiske ordningar både på Gardermoen og på andre flyplassar. Eg kjem til å følgja opp det tipset som kom frå Hareide, som gjeld Arlanda, og eg kjem til å gå nøye inn i dei drøftingar og spørsmål som har vore her i Stortinget frå før, knytt til dette. For eg er, som representanten Halleraker, oppteken av at føresegnene skal handterast så praktisk som mogleg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-10:
Det jo slik at no er det ei ny diskrimineringslov, eller ei lov om universell utforming, som blir gjennomført frå 1. januar 2010. Eg vil seia meg einig med representanten Hareide i at det er ei stor utfordring å sikra betre tilgjengelegheit. Det er eigentleg heilt uhøyrt korleis mange funksjonshemma har vorte haldne med godt snakk i 30 år. No kjem det ei lov som gjeld nybygg. Og så gjenstår det mykje, både på eksisterande bygg og på transportsektoren. Det er ei arbeidsgruppe som no ser konkret på tiltak som kan gjerast, inklusiv òg i forhold til dei planane som er på Stavanger lufthavn. Så dette kjem me til å følgja opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-11-10:
Eg ser det ikkje slik som Hoksrud. Det vil uansett i lang tid framover vera flytrafikk og mykje trafikk mellom dei største byane. Og så er det slik at her er tre–fire flyplassar i dag som går med solide overskot, og som bidreg til eit system som eg meiner er meir robust enn det å ha ein budsjettpost aleine, som ein må diskutera kvart år. Så har Hoksrud rett i at det det handlar om her, er viljen til å halda oppe eit finmaska flyplassnett, og det vil jo vera gledeleg for Distrikts-Noreg dersom Framstegspartiet har eit ekte engasjement på det feltet.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-11-10:
Siden jeg ikke har hatt ordet i debatten, får jeg ønske statsråden til lykke med jobben fra denne talerstolen. Jeg vil følge litt opp det spørsmålet som Hareide hadde til statsråden om en lettere hverdag for transittpassasjerer på Gardermoen. Det er jo slik at 600 000 passasjerer har kommet borti dette i løpet av et år. Jeg vet også at din forgjenger var positiv til å få løst dette, men at det har stoppet opp i Finansdepartementet. Sist onsdag hadde jeg et spørsmål til statsråd Johnsen fra denne talerstol, hvor han faktisk var så pass positiv at jeg oppfattet det som et ja – at han ville løse det. Så jeg vil anbefale deg å følge saken videre og kanskje presse litt ekstra på, slik at vi kan få gjort reisen lettere og mindre besværlig for veldig mange flypassasjerer til andre destinasjoner enn Gardermoen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-11-10:
Jeg måtte ta ordet når statsråden sa at kryssubsidiering er viktig for å opprettholde de lokale og regionale flyplassene, og at Fremskrittspartiets system med statlig finansiering sannsynligvis ville bety usikkerhet for de regionale flyplassene. Da må jeg stille spørsmålet tilbake til statsråden, om man representerer en regjering som ønsker å legge ned det meste av flytrafikken mellom de fire store byene i Norge, som subsidierer resten gjennom kryssubsidieringssystemet, altså rutene Oslo–Bergen, Oslo–Stavanger, Oslo–Trondheim. Man har ønske om å bygge et lyntog, eller et såkalt høyhastighetstog, som skal ta 95 pst. av flytrafikken. Da lurer jeg på hvordan situasjonen vil bli for de regionale og lokale flyplassene og kryssubsidieringssystemet, når altså de som skal finansiere det, ikke lenger er til stede.
Georg Indrevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-29:
Statsråden var i sitt innlegg sterkt inne på at årsaken til at han ville stoppe dette – slik forstod jeg det – var at det var de pengesterke og de med store ressurser som da ville slippe til. Det gjaldt politisk reklame, som han var opptatt av. Men dette gjelder jo også reklame for livssyn, og jeg vil da heller tillate meg mer å kalle det en informasjon om livssyn og politisk informasjon eller politisk meningsutveksling i media. I forslaget til mindretallet i komiteen står det «herunder også forslag til reguleringer som sikrer ytringsfrihet». Så mitt spørsmål til statsråden er om ikke statsråden som medlem av et parti som er veldig opptatt av reguleringer, burde kunne klart å regulere dette slik at ikke bare de pengesterke slapp til.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-05-29:
Jeg skjønner at statsråden og jeg nok ikke blir enige om akkurat reklamespørsmålet, men denne saken som Regjeringen har fremmet, dreier seg om NKR-plakaten, og der håper jeg at vi kan enes om noe. Det dreier seg nemlig om under hvilke omstendigheter eller hvordan NRK-plakaten bør brukes. Da vi diskuterte NRK-plakaten, var det viktig at den lå på et overordnet og generelt plan. Dette har vært en lang diskusjon gjennom mange år, altså om hvordan storting og regjering skal kunne ha en debatt om NRK, hvordan man både gir et samfunnsoppdrag og samtidig beholder NRKs integritet og redaksjonelle frihet – altså hvordan man har det som bør være en god avstand. Problemet med denne saken er jo at den vanskelig kan forstås som annet enn et utspill fra Regjeringen for å redde seg ut av en helt konkret politisk problemstilling, og det setter jo denne bestemmelsen, selv om den er generelt utformet, i et spesielt lys. Mener statsråden at det er en brukbar ramme for hvordan vi skal endre plakaten i fremtiden?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-05-29:
Etter å ha lyttet til denne debatten finner Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti å ville stemme imot.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-05-29:
Kristeleg Folkeparti er einig med statsråden, vi ønskjer ikkje politisk reklame. Vi er einige i den målsetjinga. Men eg undrar meg svært over den prosessen som har vore, og eg lurer på kvifor statsråden ikkje har sett i gang eit grundigare arbeid før fristen for å anke gjekk ut. Dette blei jo kjent same dagen som fristen gjekk ut, og vi har jo registrert gjennom høyringar her i Stortinget at NRK blei trekt veldig seint inn i denne prosessen, og Frikanalen heilt på tampen, to dagar før vi skulle leggje fram innstilling. Statsråden hadde jo lang tid på seg frå resultatet frå dommen var klart, til å finne gode løysingar. Så eg lurer på: Kvifor har ikkje prosessen vore betre, og kvifor ville ein ikkje anke?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-05-29:
Jeg er jo litt sjarmert over statsrådens omsorg for de små partiers mulighet for å annonsere. Jeg lurer på om statsråden i framtida ser for seg at han også skal kunne regulere annen form for annonsering, sånn at Siv Jensens halvside i VG da kan stoppes, eller at vi kan sikres å få en halvside i VG når vi har landsmøte.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-05-29:
Jeg vil gjerne forfølge akkurat det. Statsråden sa i sitt innlegg her at det han gjennomfører nå i NRK-plakaten, bare er det som er NRKs politikk. Vi spurte NRK-sjefen i høringa, og han sa at dette ikke var en endring han ønsket. Redaktørforeningen sa i høringa at det er en prinsipielt stor forskjell mellom en redaktørs prinsipp og når hans prinsipper blir en instruks. Dette som statsråden nå gjør, er da et brudd på både det Redaktørforeningen legger til grunn, det Journalistlaget la til grunn, det Mediebedriftenes Landsforbund la til grunn, og det NRK sa at de ønsket. Så hvordan kan det prinsippet da være så mye høyere? Eller er det slik at NRK-sjefen i høringa sier feil ting til oss?