Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-14:
§ 2 har en innebygd dualisme i sin form. For det første slår den fast religionsfriheten, og for det andre sier den at «Den evangelisk-lutherske Religion forbliver Statens offentlige Religion». Denne dualismen har vi etter hvert lært oss å leve med og funnet en form på. Det er jo ikke det som er hovedproblemet. Grunnloven bruker «forbliver», og det viser jo også at statskirken er en overlevning fra enevoldstiden, har sine røtter i enevoldstiden – og det i seg selv burde være en god grunn til å gjøre noe med denne anakronismen. Men det er ikke det som er temaet nå. Vi har ikke en konfesjonell stat i Norge, og vi har ikke en statsbærende tro. Jeg tror det er viktig å understreke at § 2 ikke gir oss det. Slik som jeg oppfatter det, og slik som jeg også oppfatter Høyesterett, er ikke dette en verdiparagraf og kan ikke oppfattes som en verdiparagraf på den måten at den legger føringer for hva Stortinget kan fatte av vedtak. Hvis Grunnloven hadde en verdiparagraf, ville jo den måtte legge føringer for Stortingets handlefrihet. Det gjør § 2 ikke, og det har Høyesterett vært rimelig klar på i den såkalte Børre Knudsen-saken. Stortinget står fritt til å vedta lover, bestemmelser og regler uavhengig av § 2. Jeg er litt overrasket over statsrådens svar. Da han kommenterte § 2, brukte han begrepet at dette «først og fremst handler om kirkestyret». Han indikerte altså at det her handler om noe mer. Der synes jeg statsråden burde vært tydeligere. Det handler ikke om noe mer her, det handler om selve grunnlaget for kirkestyret som kommer i senere paragrafer. Dette har også ledet fram til en debatt om hvorvidt vi trenger en verdiparagraf. Hvis vi avvikler § 2, skal vi da få inn en verdiparagraf, erstatte § 2 med en verdiparagraf? Jeg har store problemer med å se behovet for en verdiparagraf. Jeg har vanskelig for å forstå hva en vil med en slik verdiparagraf. For meg vil Grunnloven være et verdidokument. Hele Grunnloven skal jo i seg selv være et verdidokument der en knesetter visse grunnleggende prinsipper i de ulike paragrafene. Å lage en verdiparagraf ser ikke jeg behov for. Jeg ser også en del store problemer knyttet til dette. En verdiparagraf vil jo måtte bli et minste felles multiplum mellom mange og ulike interesser, og jeg tror at å formulere en slik paragraf vil være vanskelig. La meg også kommentere endring av § 2 og sammenhengen mellom § 2 og de øvrige paragrafene. Jeg tror at hvis vi endrer § 2, er på mange måter grunnlaget for de øvrige paragrafene borte. Hvis vi endrer § 2, tar bort § 2, er det en naturlig konsekvens for meg at også resten av paragrafene som omhandler statskirken, blir endret. Jeg er ikke sikker på at man, hvis man fjerner eller endrer § 2, ikke kan opprettholde paragrafen om kirkestyret, men jeg synes det ville bli en dårlig form, og det blir ulogisk – det blir ikke noen sammenheng mellom prinsipperklæringen som ligger i § 2, at vi har en statskirke, og de øvrige paragrafene om hvordan kirkestyret skal utformes. Det vil ikke bli logisk konsistent, men at det er mulig, tror jeg nok. Min oppfordring vil jo være at en tar ut av Grunnloven alle bestemmelser som gjelder statskirken, § 2 og også resten. Der er Arbeiderpartiet og SV uenige, men det er en debatt som skal gå videre. Jeg håper at vi kan finne fram til en god måte å oppløse og fjerne de båndene som er i dag mellom stat og kirke. Dette er en anakronisme, en overlevning, fra enevoldstiden.