Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg er helt enig med interpellanten Gundersen i at svømming er viktig for fysisk aktivitet, rehabilitering og opplæring. Svømming er en aktivitet som mange har stor nytte og glede av. Derfor er det viktig med tilrettelegging i form av anlegg som gir et godt tilbud til alle som ønsker å svømme. I tillegg er det også slik at svømming er en av de få egenskapene man faktisk kan dø av ikke å beherske, så det er også en viktig dimensjon med livredning – situasjoner som vi så altfor ofte kommer opp i i Norge, dessverre. Innledningsvis vil jeg understreke at representantens spørsmål berører flere departementers ansvarsområder. Læreplaner og krav til svømmeopplæring ligger under kunnskapsministerens ansvarsområde, mens ansvaret for idrett og statlige tilskudd til idrettsanlegg ligger hos kultur- og kirkeministeren. Videre har kommunene en viktig rolle og et selvstendig ansvar på begge disse områdene. De rammene som kommunalbudsjettene legger, har selvsagt også stor innvirkning. Dette stiller krav til en felles innsats fra ulike sektorer og bruk av en kombinasjon av virkemidler. Regjeringen har tatt det på alvor og har iverksatt tiltak innenfor flere sektorer, noe som jeg vil komme tilbake til etter at jeg har besvart første del av representantens spørsmål. Første del av spørsmålet gjelder oppfølging av ambisjonene for svømmehaller i St.meld. nr. 14 for 1999-2000, Idrettslivet i endring, som ble behandlet under den forrige Stoltenberg-regjeringen. I idrettsmeldingen markeres en sterkere prioritering av enkelte idrettsanlegg, bl.a. de anleggene som brukes av flest mennesker. Svømmeanlegg er én av flere typer anlegg som trekkes spesielt fram. Svaret på spørsmålet er kort: Ja, jeg mener at ambisjonene for svømmehaller som kom til uttrykk i idrettsmeldingen, er fulgt opp når det gjelder den idrettspolitiske delen. Tallenes tale er i denne sammenheng klar: Som det står i idrettsmeldingen, ble det tildelt 155 mill. kr fra spillemidlene til investeringer i svømmeanlegg i perioden 1988–1998. Det tilsvarte 6 pst. av samlede tildelinger til ordinære idrettsanlegg i denne perioden. I perioden 1999–2006 har det vært en kraftig økning i tildelinger fra spillemidlene til investeringer i svømmeanlegg. I denne perioden ble det fordelt mer enn 450 mill. kr til nybygg og rehabilitering av svømmebasseng. Det tilsvarer 15 pst. av samlede spillemiddeltildelinger til ordinære idrettsanlegg i denne perioden, dvs. over en dobling av andelen som går til svømmeanlegg. I tråd med hva som ble lovet i idrettsmeldingen, har det altså vært en kraftig, reell prioritering av svømmeanlegg gjennom fordelinger fra spillemidler til idrettsanlegg. Nå er det viktig å understreke at spillemiddelordningen er basert på søknader når det gjelder anlegg. Dermed er det først og fremst kommunene som skal få æren for at økningen i tildelte spillemidler har tilfalt svømmebasseng. Det er den lokale prioriteringen som har ført til dette resultatet. Departementet har videre hevet tilskuddssatsene for svømmebasseng betydelig de siste årene. Dette er i tråd med løftene i idrettsmeldingen og har bidratt til den sterke økningen i utløste midler til svømmeanlegg de siste årene. I tillegg er det også lagt spesielt til rette for store anlegg, med ekstraordinære tilskudd til dem. Representantens andre spørsmål er om jeg er fornøyd med rammene for de økonomiske virkemidlene til svømmehaller i Norge. Til det vil jeg si følgende: Regjeringspartiene er svært klar over at befolkningen i en del av landets kommuner ikke har et tilfredsstillende svømmetilbud. Derfor ble det også, som representanten har påpekt, en del av valgkampen i 2005. Vi mente det er viktigere å sørge for den type velferdstiltak – infrastruktur og grunnleggende tilbud til befolkningen – enn å sørge for enda større skatteletter og reduksjon i offentlige budsjetter. Vi har tatt grep som samlet sett har skapt gode forutsetninger for å forbedre situasjonen ved landets svømmebasseng. Det økonomiske virkemiddelet i min portefølje i denne sammenhengen er spillemidler til idrettsformål. Som vi har sett, har stadig flere av disse gått til bygging og rehabilitering av svømmebasseng. Det er viktig å være klar over at tilskudd fra spillemidlene er forbeholdt investeringer i idrettsanlegg. Kostnadene til drift av idrettsanlegg er et kommunalt ansvar og ligger helt utenfor spillemiddelordningen. I mange tilfeller er det vel driftskostnadene som kommunene opplever som mer problematisk enn selve investeringskostnaden. Den nåværende regjeringen har økt overføringene til kommunene med 12,5 milliarder kr på to år. Vi ser at dette får effekt for den idrettslige infrastrukturen. I flere kommuner har bedre økonomi gitt muligheter til å gjenåpne stengte basseng. Bare i løpet av 2006 er 25 basseng som tidligere var midlertidig stengt, gjenåpnet. Og man kommer ikke utenom at så lenge disse bassengene er kommunale – og det tror jeg det er en bred enighet om at de fortsatt skal være – er det den generelle kommunale økonomien som avgjør om gjenåpning av basseng blir prioritert, mot sykehjem, hjemmehjelp, ekstra lærere eller andre viktige velferdstiltak i kommunene. Så den helt klare retningsendringen i å si nei til skattelette og ja til bedre kommunerammer er det viktigste grunnlaget for at kommunene skal kunne gjøre jobben med å gjenåpne og igjen fylle vann i bassengene. Så ser vi også på andre muligheter for å kunne hjelpe kommunene, i tillegg til de generelle rammene. En mulighet er det eksisterende tilbudet om rentekompensasjon for skolebygg. Under denne ordningen kan kommunene søke om å få dekket renter av investeringer i skolebygg av staten. Kunnskapsdepartementet er faglig ansvarlig for ordningen, mens budsjettansvaret tilligger Kommunal- og regionaldepartementet. Dette er en ordning jeg kjenner svært godt, siden det i sin tid var jeg som utdanningsminister som foreslo den. Vi foreslo at det skulle brukes 15 milliarder kr over åtte år. Det har gått raskere enn forventet, og i årets budsjett er ordningen utvidet med 2 milliarder kr – altså 2 nye milliarder som blir fordelt til kommunene. Mange kommuner har benyttet seg av denne muligheten. Forskriftene tilsier at også bygging av svømmebasseng som er tilknyttet skolen, kan inngå i ordningen. Dette har kommunene visst å benytte seg av. På den måten vil enda flere kommuner få forutsigbare og gunstige vilkår for investeringer i svømmebasseng. Så har Regjeringen selvsagt fått med seg at i innstillingen fra kirke-, utdannings- og forskningskomiteen til Stortinget heter det: «Komiteen merker seg at rentekompensasjonsordningen for oppussing av skolebygg har vært svært vellykket, og viser til videreføringen og forsterkingen av denne ordningen.» Jeg har også lagt merke til at komiteen ber om at Regjeringen vurderer en framtidig utvidelse av ordningen til å gjelde svømmehaller som ikke er tilknyttet skoler, men som brukes i undervisningssammenheng. Det er klart at en del av de aller minste bassengene, la oss si de som er mindre enn 12,5 meter lange, tilknyttet skolebygg, som var opplæringsbassengene i gamle dager, ikke bestandig er hensiktsmessig å gjenåpne. Mange kommuner velger i stedet å bygge et sentralanlegg som brukes av alle skoler, og befolkningen generelt, kanskje i tilknytning til et større badeanlegg. Vi jobber nå med å se på hvordan vi kan følge opp disse merknadene fra Stortinget. Det ligger under Kunnskapsdepartementet. Det er der man vurderer hvordan man nå skal gjennomføre dette. Mitt svar til representanten er altså at jeg er godt fornøyd med hva denne regjeringen har gjort for å bedre de økonomiske rammevilkårene for investering og drift av landets svømmebasseng. Jeg er imidlertid ikke fornøyd før tilgjengeligheten er slik at alle som ønsker det, har et godt svømmetilbud. Dette er et mål å strekke seg etter. Men jeg er trygg på at de grepene Regjeringen har tatt, vil bedre tilgjengeligheten til svømmebasseng og dermed fremme svømmeopplæring, rehabilitering og fysisk aktivitet for både barn, ungdom og voksne.