Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
La meg først få lov å uttrykke stor tilfredshet med at det budsjettforslaget som vi har fremmet overfor Stortinget, stort sett får tilslutning med enkelte endringer som det er lett å akseptere. I mitt departement er det kanskje litt annerledes enn i en del andre departementer, fordi mindre av politikken utøves ved bruk av ressurser, men allikevel er det svært viktige politiske virkemidler som også krever ressurser, som dette budsjettet gir oss muligheter for. Budsjettet er bygd opp på en ganske fleksibel måte, og i løpet av de siste par dagene har jeg lært å sette betydelig pris på det. Jeg har lyst til å nevne for Stortinget de drøftelser vi hadde i forbindelse med OSSEs ministermøte mandag og tirsdag. Det er jo slik at vi så langt har sett en meget vellykket maktovergang i Georgia. Når jeg bruker ordet vellykket, er det fordi dette skjedde uten bruk av vold i en situasjon som kunne ha utløst vold. Det er ingen tvil om at det som utløste overgangen, var omfattende valgfusk, men det skjedde også på bakgrunn av mange års skuffelse over hvilke politiske resultater lederskapet har kunnet levere overfor sine innbyggere. Det er ikke tvil om at Georgia står overfor meget store problemer, med en nedkjørt økonomi, med korrupsjon, med lite penger. Ikke minst må det nå skapes legitimitet til dem som nå skal lede landet, først og fremst gjennom et presidentvalg, men deretter også gjennom et parlamentsvalg. Men situasjonen er altså den at det har ikke Georgia ressurser til å gjennomføre på kort sikt. Våre budsjetter gir oss muligheten for å bistå, være fleksible på dagers varsel, og det har vi også vært. Sammen med en del andre av OSSEs medlemsland har vi greid å stable på beina ressurser til georgierne til å gjennomføre sine valg. Fleksibiliteten i budsjettene gjør det nettopp mulig å arbeide på den måten og være raske når situasjonen krever det, og det har vi altså nå greid. Jeg hadde et møte med den fungerende presidenten i Georgia under OSSE-møtet. Det er ingen tvil om at Georgia setter pris på den bistanden Norge yter, ikke minst når det gjelder arbeidet med internt fordrevne, et arbeid de ønsker at vi skal fortsette å gjøre, og som uten tvil vil være viktig også i den situasjonen som Georgia nå er i. Det er også et land, tror jeg, som vil kalle på vår interesse og vår bistand i tiden som kommer. Det er ingen tvil om at landet står overfor meget betydelige problemer. Vi må stille klare krav til hva vi skal gjøre, og hvordan Norge skal engasjere seg, men at vi må ta et større ansvar i dette området, det føler jeg meg sikker på. Og som sagt, dette budsjettet setter oss altså i den situasjonen at vi kan yte de bidragene, og at vi kan være fleksible i en situasjon som det nå er vanskelig å ha full oversikt over. Jeg har dernest lyst til å kommentere et par av de spørsmålene som lederen tok opp, hvor han meget riktig understreket det som nå skjer på det handelspolitiske området. Jeg er enig med ham i at det er meget interessant, det som skjedde i Cancún, ved at tunge, viktige u-land greide å samle seg. Nå er det jo slik at den gruppen som samlet seg i Cancún, ikke lenger er så stor som den var, og det er kanskje ikke rart. Det er jo ikke tvil om at u-landsgruppen ikke er noen monolittisk gruppe. Det er en gruppe hvor det er forskjellige interesser og forskjellige synspunkter, og derfor må det vel være slik at disse gruppene veksler litt i størrelse over tid, litt avhengig av hvilke spørsmål som er i fokus. Men det bærer jo bud om at de vil kunne være en større og tyngre aktør enn de har vært tidligere. I den sammenheng må vi ikke glemme det som ofte er viktig for Norge, nemlig at de små u-landene også må ha en stemme. Og det er jo slik at når u-landene ser forskjellig på handelsmessige spørsmål, så er det også viktig å bidra til kapasitetsbygging, ikke minst blant de små, fordi de store, som Brasil, alltid vil kunne greie å håndtere sin situasjon. Men vi så jo i Cancún andre initiativer fra u-landssiden som er viktige, f.eks. det såkalte bomullsinitiativet fra fire land i Vest-Afrika, hvor de rett og slett ber om rettferdige vilkår i den forstand at man i de rike landene skal slutte å subsidiere sin egen produksjon. Det er klart at det er viktige initiativ som de fire fremmet, og som definitivt trenger en bevågenhet fra vår side. Nå er det jo ikke slik at alt u-landene gjør, nødvendigvis er det riktige. Jeg vil jo minne om den debatten vi hadde i en del år om den afrikanske sosialisme, hvor mye penger ble svidd av på en idé som viste seg ikke å fly spesielt godt. Og slikt vil vi også selvfølgelig se i handelsspørsmålene fremover. Derfor må vi ha et selvstendig standpunkt i alle de spørsmålene som er oppe. Men det er ingen tvil om at det som er et viktig hensyn for Norge i disse handelsforhandlingene, er at også handelsregimet skal bidra til utvikling i den tredje verden. Det står fast for oss. Det fører til at det også vil fremmes krav overfor oss som blir vanskelige, og det er ingen tvil om at den gruppen som lederen nevnte, fremmet krav overfor oss på landbruksområdet som er vanskelige. Det er ikke grunn til å legge skjul på det et øyeblikk, slik er det. Jeg hadde for øvrig anledning til å drøfte disse spørsmålene ganske detaljert med nettopp Brasils utenriksminister, som vel er en av de tyngste på de internasjonale handelsspørsmålene, da det var statsbesøk i Brasil, og det er en dialog jeg har ønske om å fortsette, og jeg skjønner at det er i tråd med den tenkningen som også Jagland legger til grunn. Det er for øvrig grunn til å understreke at ikke minst mange i u-landsgruppen nå ønsker å få noe av forhandlingene tilbake igjen på sporet. Det var for ikke lang tid siden et nordisk-afrikansk utenriksministermøte hvor dette var et meget tydelig ønske fra de fattige land. Det er jeg enig i. Det vil jo kreve noe av oss alle sammen å få disse forhandlingene tilbake igjen på sporet. Jeg blir aldri trett av å si at de som tror at alt er best forvart ved at Doha-forhandlingene bare synker i havet og forsvinner, vil ikke ha sett de utfordringene vi her står overfor. Jeg skjønner den innenrikspolitiske fristelsen til å håpe på det, men det er en linje som Regjeringen ikke ligger på, og som heller ikke flertallet i Stortinget ligger på. Så to ord om EØS-bidraget, som lederen også var innom. Det er ingen tvil om at dette bidraget er meget betydelig, men jeg tror vi også ser at uten dette bidraget og uten EØS-avtalen vil betydelige deler av norsk næringsliv ha større problemer enn de allerede nå har. Så jeg regner med at alle i denne sal som er opptatt av å bruke penger, også vil være interessert i å støtte opp under det som er nødvendig for å fortsette EØS-avtalen, det er inngangen til trygge arbeidsplasser i Norge. Jeg må også si at med den størrelsen denne posten har fått, er det også mer enn et bidrag til å holde EØS-avtalen ved like. Det er en politisk begrunnelse bak dette beløpet, og det er rett og slett at den fattigdomskløften som går i store deler av Europa, bør også Norge bidra til å utjevne, og dette er altså et bidrag til det. Mye av bidraget vil også gå til land som ligger relativt nær oss. Det er ingen tvil om at et land som Polen vil få relativt store deler av dette bidraget, som seg hør og bør, både på grunn av landets størrelse og fordi det ligger relativt nær oss, og ubalanse i den polske økonomien vil uten videre være noe vi vil se konsekvensene av her hjemme. Så har jeg valgt ikke å si så mye om Irak nå, delvis fordi jeg skal holde en redegjørelse for Stortinget 15. desember, og delvis fordi det er en del av forsvarsbudsjettet, som også behandles her i salen i denne uke. Jeg skal derfor ikke begi meg inn i alle de vurderingene som Jacobsen gav uttrykk for. Jeg har bare lyst til å nevne én ting som jeg tror det er ganske viktig å ha i bunnen her. Det vi ser av bruk av bomber, bruk av vold og bruk av raketter i det irakiske samfunn, er selvsagt noe vi må ta den sterkeste avstand fra. Det er dette som er grunnlaget for at bl.a. de private organisasjonene trekker seg ut og ikke kan være i området lenger. At det er okkupasjonsmakter som har ansvaret for å holde dette i sjakk, er greit, men det må være helt tydelig fra vår side at det grunnleggende er at det finnes krefter som bruker denne type midler. Det regner jeg med at hele Stortinget er innstilt på å ta avstand fra. Hvis man bare holder orden på det grunnleggende prinsipp, faller faktisk ganske mange andre ledd i beslutningskjeden på plass.