Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-03:
Regjeringa har allerede bestemt seg i denne saken. Det skal opprettes et naturreservat på 147 km2 i Trillemarka-Rollagsfjell. Det er, som saksordføreren har sagt, ikke aktuelt å endre saksbehandlingsprosedyrene i vernesaker. Dette er et regjeringsansvar, og det vet Fremskrittspartiet. Et breit flertall støtter Regjeringas beslutning om opprettelse av et naturreservat i Trillemarka-Rollagsfjell som er i tråd med den faglige anbefalinga fra Direktoratet for naturforvaltning. Det er jeg glad for. I løpet av de siste 150 åra vet vi at 103 arter er utrydda i landet vårt, men det er i virkeligheten helt sikkert et mye høyere antall. Minst 864 arter er i dag direkte trua eller sårbare. Dette vernevedtaket er et viktig skritt i arbeidet for å bevare norsk naturmangfold. Vedtaket innebærer at vi får landets klart største skogvernområde. Regjeringa etablerer samtidig med opprettelsen av dette naturreservatet et felles utviklingsfond for kommunene på 30 mill. kr. I tillegg bevilges det penger til forvaltning og skjøtsel av området, bl.a. er det satt av midler til en interkommunal stilling for å sette kommunene i stand til lokal forvaltning av verneområdet. Dette er viktig. I skogvernområdet som opprettes, er det registrert hele 129 såkalte rødlistearter, altså arter som er sårbare, eller som trues av utrydding. Det store arealet med skog som blir verna, gjør at de mange rødlisteartene og deres leveområder kan sikres mot inngrep. Jeg mener at dette vedtaket gir Norge økt troverdighet i kampen for vern av trua arter i internasjonale sammenhenger. SV mener at vi har et klart ansvar for å ivareta naturen på jorda, også her hjemme i Norge. Vi er likevel opptatt av at vi får gode prosesser knytta til vernevedtak, og at det vises fleksibilitet med hensyn til forvaltning av områdene. At det kan følge med omstillingsmidler, er også sterkt ønskelig fra SVs side. Jeg tror samtidig vi ikke kan regne med at alle blir fornøyde hver gang. Noen ganger viser det seg at det er først når en beslutning er tatt, at det er mulig å få til de virkelig konstruktive prosessene. Det betyr imidlertid ikke at vi ikke skal gjøre hva vi kan for å sikre en åpen og inkluderende prosess i forkant. Vi skal lytte til den lokale kunnskapen, til innspillene som kommer fra de berørte områdene. Jeg mener det er viktig at vi forsøker å hindre det mange kaller en tillitskrise mellom lokale og sentrale miljøer - på samme tid som vi må sørge for at vi tar våre internasjonale forpliktelser på alvor. Vi har f.eks. i Stortinget forplikta oss til å stoppe utryddelsen av det biologiske mangfoldet innen 2010. Vi har også en forpliktelse overfor kommende generasjoner, de som ikke kan si hva de mener i dag. Så det er sannelig ingen enkel jobb vi har. Den største trusselen mot det biologiske mangfoldet i Norge i dag er endringer i arealbruk. Vi hadde Samarbeidsrådet for biologisk mangfold, SABIMA, på et møte hos SV på tirsdag. Daglig leder, Rune Aanderaa, viste oss hvordan tilsynelatende små inngrep i nærområdet hans i Asker hadde ført til at to fuglearter forsvant - noe som kom som en overraskelse på alle. Ofte vet vi ikke om konsekvensene før skadene allerede er skjedd, og de er ofte irreversible. Noen ganger vet vi ikke engang hvilke arter som fins i et område, og om de er trua. Dette stiller oss overfor store utfordringer, f.eks. med hensyn til kartlegging av arter, men også til føre-var-prinsippet. Det er også viktig å legge til rette for at folk kan bo spredt og bruke områder de er glade i, på en fornuftig måte. Ikke minst er det viktig å involvere lokalbefolkninga i arbeidet med å kartlegge arter og ivareta naturen og naturmangfoldet. Derfor er jeg veldig glad for de initiativene som både Artsdatabanken og Naturvernforbundet har tatt på dette området den siste tida. Hvis vi kan engasjere skolebarn og skoleungdom som miljøagenter, hvis vi kan få familier mer ut på tur, få dem engasjert i kartleggingsarbeidet, hvis vi kan få flere elever engasjerte i miljøet, naturen og klimaet via opplevelser og praktisk opplæring, har vi oppnådd en fantastisk gevinst. Vi trenger å rekruttere flest mulig til realfag og til kampen for å få en bærekraftig utvikling. Jeg tror det er mulig å gjøre biomangfoldspolitikken til en positiv sak for lokalsamfunnene og for Norge. Men det krever mye av oss alle sammen, ikke minst av måten vi ordlegger oss på, og om vi er i stand til å lytte til hverandre på en respektfull måte.