Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Jeg gikk til denne debatten med et åpent sinn, fordi jeg hørte opposisjonen etter min redegjørelse si at den var for svak når det gjaldt nye tiltak. Derfor tenkte jeg at jeg skulle ha et åpent sinn, lytte til hva opposisjonen hadde av forslag til tiltak og se om det er noen av dem vi bør gjennomføre. Jeg er blitt skuffet. Jeg har hørt masse kritikk her og der av hva Regjeringen står for, og framfor alt for at vi gjør altfor lite, men jeg har ikke hørt et eneste konstruktivt forslag fra opposisjonen om hva vi isteden skulle gjøre, og hva mer vi skulle gjøre. Det nærmeste vi kommer et forslag, er at vi skulle slette kvoter i det internasjonale kvotesystemet, som Skovholt Gitmark var inne på. Det er et forslag som har mye godt ved seg, men som ingen av opposisjonspartiene noensinne har innarbeidet i sine budsjetter. Kanskje det er fordi det koster så mye penger, med veldig liten klimaeffekt, at opposisjonspartiene selv ikke synes dette var et forslag det var nødvendig å fremme? Så kom Solvik-Olsen med ett forslag i en lang liste av tiltak som jo drastisk ville øke de norske utslippene, og som derfor helt ville underminere det klimaforliket som de andre partiene har inngått. Men innimellom dette kom han med ett konstruktivt, fornuftig forslag, og det er at det trengs mye mer av en nasjonal vindkraftplan i Norge. Hans eget hjemfylke, Rogaland, har her vært pionerer. De har laget en vindkraftplan for Rogaland. Jeg vet at Sør-Trøndelag er nær ved å lage det samme. Jeg tror andre fylker også trenger å lage dette, slik at vi kan få avklart overalt hva som er de rette plasseringene av framtidige vindkraftanlegg. Det samme arbeidet trenger vi offshore. For øvrig har jeg bare hørt kritikk, ikke noen nye forslag. Jeg må derfor bare si: Jeg gleder meg til valgkampen. For nå har det vært tre år og åtte måneder hvor opposisjonen har vært helt fri til i hver eneste debatt å sammenlikne Regjeringen med Jesus Kristus, finne ut at vi også er syndefulle og i dette bildet ikke helt lever opp til forventningene. Nå er tiden kommet til at vi overfor opinionen kan begynne å sammenlikne to politiske alternativer i Norge – ikke bare Regjeringen opp mot de ideelle fordringer, men to alternativer av mennesker av kjøtt og blod. Høyres landsmøte var i så måte klargjørende. I de neste fire månedene må vi tillate oss at vi sammenligner alternativer overfor velgerne. Høyre bendte seg bakover for å kunne samarbeide, ikke med Venstre og Kristelig Folkeparti, men for å kunne innlede et samarbeid med Fremskrittspartiet. Det er dermed veldig klart at velgerne i september står overfor et rød-grønt alternativ, som har gjort mye i miljøpolitikken og skal gjøre mye mer, og et blå-grått alternativ, hvor miljøpolitikk er et fremmedord. La meg ta noen punkter. På Høyres landsmøte var klima og miljø et fremmedord. Det fantes ikke engasjement i saken. Hvis et parti som ikke er engasjert i klimaspørsmålet på den viktigste begivenheten partiet selv har, nemlig landsmøtet, skal samarbeide med et parti som benekter at klimaendringer eksisterer, er det ikke godt å vite hva slags politikk som skal komme ut av det. Solvik-Olsen sa da Al Gore fikk fredsprisen, at dette bare ville glede miljøhysterikerne i SV. Partiets egen nestleder sier at man skal vinne stemmer på å benekte klimaendringer. Man kan ikke både komme med forslag til hvordan man bekjemper klimaendring og vinne stemmer på at man skal benekte klimaendring. Så i klimapolitikken har vi et rød-grønt alternativ mot et blå-grått, som vil sette det kraftig tilbake. Høyre sa at man ville utrede atomkraft på sitt landsmøte – igjen en tilpasning til Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har i alle fall vært så modige at noen av dets representanter har fortalt oss hvor vi skal kunne ha atomkraft i Norge. Tord Lien har foreslått at det skal kunne være i Orkanger eller i Skogn. Det er den typen konkrete forslag vi trenger, for hvis man får klargjort hvor atomkraftverkene skal være, er det i alle fall mulig for velgerne å ta stilling til om de ønsker dette når man kommer til valgdagen. De amerikanske og svenske erfaringene tilsier at det er simpelthen umulig å få bygd nye atomkraftverk andre steder enn der det eksisterer et fra før, simpelthen fordi ingen vil ha et atomkraftverk på sitt hjemsted. Så har vi et alternativ, det rød-grønne, der to av partiene har sagt et klart nei til oljeboring i Lofoten og Vesterålen. Det tredje partiet har sagt at man skal grundig gå gjennom materialet på dette området før man tar endelig stilling. Det er altså et alternativ vi grundig vil gå inn på – ikke om vi skal ha oljeboring, det er alle enige om, men hvor vi skal ha oljeboring – som står opp mot et alternativ fra Høyre og Fremskrittspartiet, som åpenbart vil ha mest mulig oljeboring også i de mest sårbare områdene så fort som mulig. Dette dreier seg ikke bare om klima, men også om sjøfugl, fisk, turisme og mange andre ting. La meg til slutt nevne vern, som er veldig viktig også i klimasammenheng. Mens den rød-grønne regjeringen nå har lagt fram en naturmangfoldslov, vi har fått vernet Oslomarka, står det opp mot et alternativ som aktivt motarbeider vern, nesten alltid for Fremskrittspartiets vedkommende, og et Høyre som i og for seg ofte har vært for vern, men som nå sier at man skal åpne for vasskraftutbygging i områder som er vernet.