Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2010-04-20:
Etter det som har vært en kritisk vinter for norsk jernbane, er det godt å se at jernbanen nå leverer når andre transportmidler lar seg hindre av asken. Det må ikke minst være godt for de ansatte i NSB og i Jernbaneverket, som uforskyldt har stått midt i skuddlinjen hele vinteren. Det er grunn til å takke førstelinjetjenesten for at den har holdt ut og gjort sitt beste for å få frustrerte kunder på jobb eller hjem, eller få fraktet godset dit det skal. De siste tiårs jernbanehistorie er historien om forsømmelser. Alle partier, inklusiv Arbeiderpartiet, må ta ansvar for det. Det er forståelig når Per på perrongen, med rette, er forbanna fordi toget ikke går. Han vil at toget skal gå i rute. Og han vil ha det i rute – i går. Det var en tid da jernbanen var symbolet på utvikling og framgang. De siste tiårene har det ikke vært sånn. Men jeg er optimistisk med tanke på at vi kommer dit igjen, at vi allerede er på vei til en ny vår for jernbanen. Alle partier snakker nå varmt om jernbanen, noen med mer troverdighet enn andre. Jeg vil si dette om opposisjonens høylytte retorikk: Representanten Hoksrud fra Fremskrittspartiet begynte å skrive jernbanehistorie fra talerstolen i stad. Vel, hadde Fremskrittspartiet fått styrt jernbanepolitikken i de årene Fremskrittspartiet har vært et parti, hadde vi ikke hatt noen debatt om jernbanen i dag. Da hadde vi ikke lenger hatt noen jernbane. Så: Hva er det som får Venstre til å tro at de skal få gjort mer med de samme partier som de samarbeidet med sist, og som ikke gjorde nok da de hadde muligheten? Høyre har i sitt alternative budsjett for 2010 ikke en krone mer til jernbane, og Kristelig Folkeparti har ikke en krone mer til vedlikehold i sitt budsjettforslag for 2010. Jeg sier som i filmen Jerry Maguire: «Show me the money!» De ansatte i jernbanen har hukommelsen i orden. De lar seg fortsatt provosere når Høyre og Kristelig Folkeparti kritiserer dagens regjeringspartier for unnlatelsessynder. De som er igjen i Jernbaneverket, minnes godt de kollegaene som forsvant da Bondevik II omorganiserte og sa ha det bra til 250 ansatte. Lars Saabye Christensen har skrevet: «Når var det egentlig at båndene ble kutta hvor er det blitt av alle gutta?» Jo, de fikk sluttpakker og er i dag konsulenter, eller sågar bareiere i Thailand. De ansatte husker meget godt pengemangelen i budsjettene. Det er derfor representanten Hareide blir beskyldt for å ha frekkhetens nådegave i siste utgave av medlemsbladet til Jernbaneforbundet. Kommentarartikkelen til redaktøren avsluttes slik: «Hareide representerer tross alt partiet, hvis statsminister hadde det politiske ansvaret for det absolutt dårligste vedlikeholdsbudsjettet i jernbanens historie.» Mer skal jeg ikke si om historie. De togreisende, bedriftene som skal ha fram godset og de jernbaneansatte fortjener at det fokuseres på hva som skjer og skal skje med jernbanen. Om Jernbaneverket vil jeg si dette: De har slitt med ettervirkningene av omorganiseringen og alle de ansatte som måtte gå i 2004. Men utviklingen er snudd etter 4,5 år med Arbeiderpartiet i regjering. Jernbaneverket får nesten dobbelt så mye penger. Vi investerer tre ganger så mye som i 2005, ambisjonsnivået for jernbanen er høyt. Jernbaneverket har fått den nasjonale transportplanen de ba om for et år siden. Nå krever vi at de leverer og bruker de pengene som de har bedt om. Vi må se resultater i tiden som kommer, som viser at ting faktisk blir bedre. Så er det nå kommet andre signaler enn for et år siden. Som samferdselsministeren var inne på, vi må ta en gjennomgang av det for å se om vi raskere kan ruste opp mer. Det vil Regjeringen komme tilbake til. Det er et stort ansvar for Jernbaneverket og togoperatørene som daglig skal frakte titusenvis av passasjerer tidsnok til jobb og hjem igjen og tonnevis med gods til godsmottakene. Denne vinteren har vist hvor sårbart systemet er, og konsekvensene når togene ikke går. De reisende forlanger bedring. Det gjøres mye opprusting av jernbanen nå. Informasjon til de reisende er et must. Jeg tror det ville være en fordel om det klart og tydelig ble sagt hva som gjøres av vedlikeholdsarbeid, og, på den andre siden, hva de reisende kan forvente. Hva blir f.eks. resultatet av sommerstengningen i Oslo-området i fire uker? Folk etterspør informasjon, og det må de få. Det er også en fordel for oss som politikere på Stortinget, som bevilger pengene. Dette er en debatt om et representantforslag fra Venstre om redegjørelsen som samferdselsministeren hadde i Stortinget 9. mars. Den dreide seg om de kortsiktige og langsiktige tiltakene for å få togene i rute. Når det gjelder de kortsiktige tiltakene, synes jeg komitélederen, Hareide, oppsummerte det fint i Politisk kvarter 10. mars, dagen etter redegjørelsen. På spørsmål om hvilke tiltak han ville iverksette, svarte representanten Hareide: Eg trur vi må være så ærlege å innrømme det, at nokon rask forbetring av jernbanen, det kjem vi ikkje til å sjå. Og eg har lyst til å seie at eg opplever at Magnhild Meltveit Kleppa har teke nokre av dei kortsiktige tiltaka som har vore heilt riktige. Der har eg lyst til å gi honnør til ministeren. Jeg er enig i det. Det synes som vi har en felles forståelse. Samtidig vil jeg påpeke at beredskapen må bli bedre, spesielt på vinteren. Det må være lov å forvente av dem som drifter tog og skinnegang i Vinter-Norge, at beredskapen er god nok. At den ikke var god nok i vinter, har også Jernbaneverket innrømmet i det siste nummeret av Jernbanemagasinet. Arbeiderpartiet forutsetter at vinterberedskapen i både Jernbaneverket og NSB er god nok neste vinter, og at man nå tar de grep som er nødvendig for å få det til. For dem av oss som er opptatt av jernbanen, er det ikke godt nok med kortsiktige krisetiltak. I mange år har jernbanen blitt nedprioritert. I mange år må jernbanen prioriteres, vedlikeholdes og investeres i. Arbeiderpartiet og Regjeringen er i gang, men vi må innse at langsiktig og forutsigbar innsats er det som må til. Dagens NTP må gjennomføres, og vi må ha en ny nasjonal transportplan i 2013, som tidfester og setter fortgang i dobbeltsporutbyggingen mellom Halden, Lillehammer og Skien. Halvparten av Norges befolkning og mesteparten av de daglige togreisende finner vi i det området. Lokaltrafikken rundt Trondheim og Bergen og fjernstrekningen mellom byene må også bedres. Dette er viktig for persontransporten, men ikke minst for godstransporten. Vi har en nasjonal transportplan som har virket i drøye tre og en halv måned. Det skal vedlikeholdes og bygges mer jernbane enn på mange år i årene som kommer. Merkbare endringer vil skje. Det bygges og vedlikeholdes nå jernbane med fullt trykk. Historien har lært oss at lave ambisjoner gir også dårlige resultater. Hvis vi ikke kun skal basere oss på bil og fly i Norge i framtiden, er jernbanen nødt til å få et krafttak. Her er Arbeiderpartiet og Regjeringen i gang. Da er jeg også overbevist om at vi må komme en del skritt videre i finansieringen av jernbane. Vi trenger ikke private penger. Vi må investere de offentlige pengene vi har, i verdiskaping, arbeidsplasser og samfunnsbygging. Det gjorde vi for 100 år siden i Norge. Man gjør det over hele Europa og i resten av verden nå. Dit må vi også, og vi er i gang med det. Da Arbeiderpartiet kom i regjering i 2005, hadde drifts- og vedlikeholdsutgiftene gått nedover år for år. Siden 2005 har disse budsjettene blitt høyere og høyere. Det skal de fortsette å gjøre – kanskje også i en enda brattere kurve. Til slutt vil jeg ta opp forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet.