Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-06-12:
La meg starte med å si at Senterpartiet har aldeles ikke snudd i synet på organiseringen i særlovselskap. Vi har alltid hatt det samme synet i det spørsmålet. Gode finansierings-, studie- og velferdstilbud er viktig både for å nå målet om lik rett til utdanning og for å gjøre det mulig for flere å studere på heltid. I innstillingen blir det tatt viktige grep for å bedre situasjonen for studentene. Blant annet er det positivt at man fokuserer på studiekvaliteten, med jevnlig evaluering i løpet av året og mindre vekt på avsluttende eksamen. Dette hilses velkommen fra Senterpartiets side. Med hensyn til stipend og stipendordningen, er det selvsagt positivt at stipendene økes, men det er også et stort men her. Resultatet kan bli at det er studenten som blir taperen. Arbeiderpartiet går i kompaniskap med Fremskrittspartiet for å straffe de studentene som ikke fullfører studiet på normert tid. Studentene skal nå få omgjort 39 pst. av studiestøtten til stipend først etter at de har tatt eksamen, og bare dersom de blir ferdige på normert tid. De som ikke klarer dette, får stipendet omgjort til lån. Senterpartiet mener at dette vil være å skyve for mye risiko over på studentene, og at det tar fra studentene den grunntrygghet som ligger i dagens stipendordning. Det er ingen tvil om at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet her i lag bidrar til å forsterke den sosialt skeive rekrutteringen vi ser at det er til høyere utdanning. Jeg vil anta at det er mange i Arbeiderpartiet som ikke føler seg bekvem med dagens vedtak. Jeg har også merket meg at studentorganisasjonene frykter konsekvensene av det vedtaket som blir gjort. Studentorganisasjonene viser spesielt til at det er mange faktorer utenfor studentenes kontroll som påvirker utdanningsløpet. Dette har de selvsagt helt rett i. Senterpartiet går inn for at den vekttallsuavhengige stipendandelen på 30 pst. blir som i dag, og at økningen i stipendet på 10 pst., fra 30 til 40 pst., blir avhengig av avlagt vekttall. Dette er i tråd med studentorganisasjonenes ønsker. Med en slik modell oppnår man målet om en ekstra stimulans til å gjennomføre studiet etter forutsatt progresjon, samtidig som grunntryggheten ikke svekkes, slik flertallet nå dessverre legger opp til. Videre er det i en debatt om høyere utdanning viktig å komme inn på lånevilkårene som studentene møter etter endt utdanning. I innstillingen har Senterpartiet gitt uttrykk for sitt primære standpunkt om studielånsvilkårene. Vi mener at ingen skal betale tilbake mer til Statens lånekasse for Utdanning enn det de har lånt. Studielånet skal kun inflasjonsjusteres, gjeldende fra det tidspunktet studiene avsluttes. Senterpartiet mener at det ikke er riktig at staten skal tjene på at ungdom tar utdanning. Det at ungdom tar utdanning, må belønnes, ikke straffes som i dag ved at det kreves renter på lån som brukes til kunnskapsutvikling og kompetanse. Skal vi få folk til å ta lengre utdannelser, må vi også være villige til å gi dem vilkår som det er mulig å kombinere med vanlige etableringskostnader. Med dagens låneordning er det dessverre mange med høyere utdanning som sliter skikkelig med å få endene til å møtes. Dette ønsker vi å gjøre noe med. Ut fra innstillingen ser det dessverre ut som om det er få andre partier som er opptatt av dette forholdet. Jeg har også lyst til å komme inn på et annet viktig område i innstillingen, nemlig arbeidsdelingen mellom universiteter og høyskoler. Disse institusjonene har sine særpreg som det er viktig å ta vare på, samtidig som institusjonene skal gis mulighet til å utvikle seg og ha noe å strekke seg etter. Komiteflertallet har klart denne balansegangen svært godt. Jeg mener det er viktig at institusjoner som skal kunne kalle seg universitet, må ha rimelig bredde og dybde på hovedfags-/ masternivå og innenfor forskerkompetanse og forskerutdanning. Mjøs-utvalgets kvalifikasjonskrav om fire doktorgrader for å kalles et universitet mener jeg gir et godt kvalitetsstempel på framtidens universitet. Framtidens universiteter som det legges opp til i innstillingen, er ikke av samme slag som de breddeuniversitetene vi kjenner i dag – tvert imot. De må skape seg en profil som er i samsvar med den regionen de er forankret i, og utvikles i tråd med dette. Flertallet legger også opp til at høyskolene skal få gode arbeidsvilkår. Det blir bl.a. fra flertallets side spesielt pekt på at forskningsinnsatsen skal styrkes, også ved forskningsmiljøer som har tilhørighet på institusjoner uten universitetsstatus. Dette betyr bl.a. at høyskoler med doktorgrader og gode forskningsmiljøer, som f.eks. høyskolene i Agder, Stavanger og Bodø, må gis adgang til å videreutvikle seg gjennom tildeling av forskningsmidler. Komiteflertallet gir her klare signaler om at rammevilkårene for at disse institusjonene skal kunne utvikle seg til universitet, må legges til rette. Dette utelukker selvsagt ikke at andre høyskoler også skal kunne ha mulighet til å utvikle seg til sterke fagmiljøer som på sikt kan få universitetsstatus, som f.eks. et innlandsuniversitet.