Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-09:
Jeg må innrømme at jeg har følt meg litt som en gammel dame i forsamlingen, for jeg har antakeligvis, blant dem som er med i debatten, vært med på flest sånne utdanningsdebatter her i Stortinget. Karakteren av PISAs del av debatten har endret seg veldig, fra de første gangene, da PISA viste dårlige resultater for Norge, og den store debatten gikk på om hvorvidt PISA betydde noe eller ikke, og til nå, når PISA viser at vi er på riktig vei, og alle vil eie resultatene av den. Og det mener jeg er interessant. Først: PISA viser oss at hvis vi satser på noe, og hvis lærerne våre er motiverte til å gjøre en jobb for å få det til, så klarer lærerne våre å gjøre det. Det har vært mange interessante undersøkelser i det siste. En av dem som jeg syntes var påfallende, men likevel interessant, var den som viste at ufaglærte lærere fikk bedre resultat. Da må man ha en del kunnskap om hva «ufaglært» er. Ufaglærte lærere er de som kan faget, men som ikke er faglærte lærere. Det betyr at de ikke har utdannelse i pedagogikk, men de har i de aller fleste tilfeller god utdanning i det faget de underviser i. Hva sier det oss om skolepolitikken? Jo, det sier oss at det å kunne faget man underviser i, er veldig viktig, og det blir viktigere og viktigere dess mer man kommer opp i gradene. Hvis man skal lære en seksåring å lese, må man også kunne pedagogikk. Man må selvfølgelig ha kunnskap om hvordan unger lærer, for da klarer man å tilpasse undervisningen til hver enkelt. Men det å kunne faget sitt er veldig viktig. Det andre som jeg kanskje tror at vi ikke har sett på i forhold til den undersøkelsen, handler om at de fleste som jobber som ufaglærte lærere, og som da ikke får faste jobber, oftest er nyutdannede. De har fersk kunnskap, de har fersk kompetanse i faget sitt, de brenner fortsatt for faget sitt og de syns at de valgte det morsomste faget på skolen å ta høyere utdanning og universitetsutdanning i. Denne ferske kunnskapen og denne ferske gløden for faget er mye verdt. Det er akkurat disse punktene som er årsaken til prioriteringene på Venstres alternative statsbudsjett. Vi prioriterer mer kompetanse til lærerne våre. Vi vil ha flere gode lærere inn i skolen, flere med den gløden som nyutdannede lærere kommer med inn i skolen, flere som har den gløden som de ufaglærte viser når de kommer rett fra faget sitt. Vi ønsker også flere som har fordypning i de fagene de faktisk underviser i. Jeg oppfordrer hele komiteen, og også statsrådene, til å gå inn på bloggen til Utdanningsforbundet og debatten om etter- og videreutdanning, for der er det tankevekkende innlegg fra mange lærere. En lærer som jeg leste om nå før helgen, skrev at han underviste i engelsk på ungdomsskolenivå. Han hadde ingen utdannelse i faget, men han hadde et veldig stort ønske om å ta etterutdanning for å få på plass studievekttallene sine i engelsk, som han skulle undervise i. Hvilket svar får han da? Nei, skolen og kommunen vil ikke prioritere det. De ønsker å prioritere ting som gagner flere. De ønsker å bruke penger på noe som gagner flere. Jeg håper spesielt kunnskapsministeren hører akkurat det, for det handler om kommuner som ikke helt skjønner hva som gagner mange. Det er ingenting som gagner så mange som lærere som kan faget sitt. Det er ingenting som gagner så mange som det å bruke penger på lærere som ønsker å kunne faget sitt. Jeg tror mange kommuner ikke har nok forståelse for hvor viktig dette er, derfor burde vi fra statlig side ha bidratt mye mer. Venstres alternative statsbudsjett handler om å bygge opp om kunnskapssamfunnet, det handler om å gjøre de store grepene på fattigdom, på miljø, på det å skape arbeidsplasser, på små og mellomstore bedrifter. Men først og fremst er den store satsingen på kunnskapssamfunnet. Kunnskapssamfunnet handler om å bygge mennesker og bygge samfunn ut fra de forutsetninger menneskene har. Det handler om å bygge kreativitet, det handler om å ha en skole som finner ut hva hver enkelt elev er god til. Knyttet til finansdebatten var det en debatt i media for en tid siden om at vi utdannet folk for mye. Den debatten har vi hatt i hundrevis av år, og helt sikkert også under den store skolepolitikeren i Venstre, Johannes Steen, som for 130 år siden innførte en felles skole. Da han var statsråd og statsminister gjennomførte han en stor reform. Jeg er helt sikker på at for 130 år siden var det virkelig kontroversielt hvorvidt unger skulle bruke tida si på å sitte på en skolebenk og lære seg å lese – noe de aldri kom til å få bruk for resten av livet. Denne debatten om at unger lærer for mye har vi da hatt de siste 130 årene i Norge. Unger lærer virkelig aldri for mye. Men det er viktig å ha en skole som også tar vare på kreativiteten og prøver å finne det gode hos hver enkelt elev. Jeg hørte her om dagen en historie om en lærer som gikk rundt i klassen mens alle ungene holdt på å tegne, og som stoppet ved ei lita jente som tegnet veldig ivrig, og spurte hva hun holdt på å tegne. Nei, hun tegnet Gud. Så sa læreren: Men det er ingen som vet hvordan Gud ser ut. Da sa jenta: Bare vent, de vet det snart. Det å få fram elever som både har en kreativitet, en kunnskap, og sjøltillit nok til å stå på for de tingene man faktisk vil prestere – det er viktig å få til i norsk skole. Så har jeg lyst til å si at etter- og videreutdanning alltid kommer til å være det viktigste for Venstre, og det er vi mest stolte over. Vi gikk inn med to stortingsrepresentanter i Bondevik II-regjeringen og sto på for én ting i Kunnskapsløftet, nemlig etter- og videreutdanningsgrepet. Så vi føler at vi skal kunne prioritere dette også framover. Det kommer Venstre alltid til å gjøre. Men likevel er det viktig å satse på hele utdanningsløpet. Det er derfor vi har lagt inn hele 2,2 mrd. kr på feltet, pluss at vi har ønsket at Forskningsfondet skal økes med 73 mrd. kr. Dette har det vært viktig å gjøre nå når vi ser at det blir kutt i sektoren på grunn av renteforholdene, noe som gjør at Forskningsfondet avgir mindre. Men det er også viktig å satse på at studentene skal ha muligheten til å være studenter på heltid. Vi legger derfor inn elleve måneders studiestøtte og full indeksregulering av studiestøtten. Vi har også lagt inn 500 nye stipendiater og 100 nye post doc.-stillinger. Vi har lagt inn penger til rådgiving, vi ønsker en leksehjelp som ikke er så rigid og styrt som den regjeringa har lagt opp til. Vi ønsker også å ha faglærte inn i leksehjelpen, og ønsker dermed å lage det til en støtteordning som organiseres på annen måte. Vi ønsker flere spesialpedagoger inn i skolen, og vi ønsker grep for å støtte miljøteknologien. Men det er også sånn at alt det andre i budsjettet – ikke bare utdanningsbudsjettet – er med og støtter opp under tankegangen knyttet til vårt alternative utdanningsbudsjett. For det å hjelpe med tiltak spesielt knyttet til fattige unger, det å gi dem basisen og tryggheten hjemme, er de grepene vi gjør på sosialhjelp. De andre store grepene i vår fattigdomspakke er viktig for å gi alle unger en mest mulig lik start når skoledagen begynner. Det er også derfor vi ønsker at lærere skal få lov til å være lærere. Jeg vet ikke om Stortinget har sett Norvegia-reklamen med den læreren som sitter med frustrerte tenåringer foran seg – det er et fantastisk bilde på hvordan det er å være lærer. Men noen av de tingene mener jeg den læreren ikke skulle ha tatt opp. Noe av det er det ikke hans eller hennes jobb å fikse. Noe av det er det faktisk andre funksjoner på en skole som må ordne, for det er ikke sånn at lærer skal være gud og mor og bestemor og tante – og alt samtidig. Læreren skal få lov til å være lærer. Men da må vi sørge for at det er andre funksjoner der. Derfor er en av de store satsingene våre helsesøstertjenesten – å bygge opp en helsesøstertjeneste som gjør det mulig for læreren å si når en elev sliter: Det er kanskje ikke jeg den beste til å fikse, kanskje du skal gå bort til helsesøster og snakke med henne om akkurat de problemstillingene.