Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-01-11:
Jeg ber om ordet for å kunne si noe om denne saken fra mitt ståsted i næringskomiteen og fra mitt praktiske ståsted, med erfaring fra arbeidet med landbruksspørsmål. Det kan høres ut, fra opposisjonens side, som at hvis du ikke går inn for å fjerne grunnlovsvernet av odelsloven og åsetesretten, ja så er du imot modernisering av norsk landbruk. Det er ikke tilfellet. Det ene forslaget innebærer altså at Grunnloven § 107 blir opphevet. Det andre forslaget går altså på å endre § 107 slik at grunnlovsvernet av odelsloven fjernes, mens vernet av åsetesretten opprettholdes. Det er fullt mulig å tilpasse odelsloven til dagens utfordringer. Sist det ble gjort, var vel i 2009, ved at frister og saksbehandling ble strammet inn – som saksordføreren gjorde rede for – en mer effektiv odelslovsbehandling. På det feltet tror jeg det kan gjøres mer. Jeg har merket meg at høyrepartienes begrunnelse for å fjerne grunnlovsvernet av odelsloven er å jamstille handel med landbrukseiendom mest mulig med annen handel, overlate også disse transaksjonene til markedet. Det er for så vidt et ok standpunkt, hvis en vil at kapitalen fullt ut også skal styre eiendomsutviklingen i landbruket. Jeg tror ikke at det vil bli noen bra utvikling. Jeg tror det er viktig å ha forutsigbarhet, en lovgivning som sikrer at den som eier, også driver. Vår differensierte landbruksstruktur og vår tradisjon sikrer en sterk binding og lojalitet til landbrukseiendommen. Jeg tror det er bra. De som hevder at odelsloven hindrer endringer i eiendomsstruktur og strukturendringer i landbruket, bør se på dagens landbruk, se hvor mye som skjer. Saksordføreren var inne på det helt konkret. Som det går fram av komiteens innstilling, har det vært stilt spørsmål ved odelslovens berettigelse mange ganger opp gjennom historien. Sist dette ble håndtert på en grundig måte, var i Odelslovutvalget fra 2003. Flertallet mente da at odelsretten medvirket positivt til et bedre landbruk, styrket selveierbegrepet, la til rette for en fornuftig eiendomsstruktur, distriktsbosetting, likestilling mellom kjønnene osv. – en lang rekke gode argumenter som kontroll- og konstitusjonskomiteens flertall slutter seg til. Det er også jeg enig i. Odelslovutvalgets flertall peker imidlertid også på at odelsloven gir enkelte uønskede virkninger, men vurderer det slik at de samfunnsmessig gunstige effektene er langt flere og tyngre enn ulempene. Men en må ikke stikke under stol de ulempene som er, og de uheldige virkningene odelsloven kan ha. Den har ødelagt for hensiktsmessige generasjonsskifter. Inngripen fra odelsberettigede til fortrengsel for dem som har tatt ansvar på bruket, gjerne sammen med den eldre generasjonen, er vel et klassisk eksempel, eller kort og godt at dyktige og kompetente interessenter ikke har kommet til. Det får ofte stor medieoppmerksomhet. Jeg tror ikke en skal generalisere ut fra denne typen enkeltsaker. Det er beklagelig hver gang dyktige folk ikke kommer til. Men jeg vil minne om at i langt de fleste tilfellene er den som overtar på odel, både kompetent og motivert, det er planlagt over år, og det er så absolutt en villet situasjon. Alt i alt mener jeg at det fortsatt er slik at grunnlovsvern av odelsloven og åsetesretten har flere tyngre, samfunnsmessig gunstige effekter enn ulemper. Dette er en sak som har aktualitet, kanskje spesielt dette året. Regjeringen arbeider med en stortingsmelding om landbruks- og matpolitikken. Da bør det være aktuelt å vurdere sider av lovverket som er relevant i forhold til eiendoms- og arealpolitikken. Jeg slutter meg derfor fullt ut til komiteflertallets anmodning til regjeringen om å vurdere å redusere omfanget av odelskretsen. For egen del vil jeg legge til at det også kan være andre elementer i lovverket det bør vurderes å gjøre noe med for at odelsloven og lovverket for øvrig skal være best mulig tilpasset framtidens utfordringer, til beste for yrkesutøverne i landbruket og for landet som helhet.