Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-06-14:
Jeg ble litt overrasket selv over framdriften i sakene! Så: Det gjelder avskrivninger, så vidt jeg forstår.(Munterhet i salen.) Jeg leser med undring flertallets innstilling og ikke minst statsrådens brev til komiteen i denne saken. Det er overraskende at man så lett avviser forslaget i dokumentet, all den tid flertallet under finanskrisen var med på å bruke avskrivninger aktivt for å motvirke krisen. – Jeg må bare puste ut litt! (Munterhet i salen.) Jeg oppfatter statsrådens brev til komiteen som indirekte kritikk av sin forgjenger på dette området. Da ser vi kanskje også årsaken til at stimulansen er reversert, lenge før noen tror at finanskrisen er over for den eksportrettede og den markedsrettede delen av norsk næringsliv. Avskrivninger er viktige virkemidler. De er viktige i forhold til betingelser konkurrerende virksomhet i andre land er underlagt, og de skal sannsynliggjøre faktisk kapitalslit. Selvfølgelig skal driftsmidlenes faktiske økonomiske verdifall i størst mulig grad gjenspeiles i avskrivningssatsene, men dette er ikke alltid en eksakt vitenskap. Det er derfor beklagelig at gammel informasjon fra 1980-tallet brukes som unnskyldning for ikke å gå inn i problemstillingen. Det er flere forhold som tilsier aktiv debatt om avskrivninger. Borgarting lagmannsretts dom fra 2008 når det gjelder produksjonsinnretninger, er dramatisk, og innebærer en helt ny linje i forhold til de virkemidler dette omfatter. I tillegg er flertallet døve overfor IT-bransjens rop om klarere og mer realistisk behandling av FoU, senest omtalt i Finansavisen på lørdag. Noe mer overraskende er man også døve overfor landbrukets rop om avskrivningssatser på driftsbygninger, som gjenspeiler en reell produksjonsmessig levetid for disse. Flertallet er enig med statsråden i at en empirisk undersøkelse fra 1980-tallet og en enkel kontrollregning fra SSB er godt nok grunnlag for å si at avskrivningssatsene synes å være noenlunde riktige. I tiden etter 1980-tallet har vi opplevd Berlinmurens og kommunismens fall, Asias vekst og utvikling og Europas utvikling mot gjeldskrise og mulig fall. Det er en verden preget av en helt annen dynamikk og helt andre krav til omstilling enn man noen gang har hatt. Norge skal jobbe hardt for ikke å bli innhentet av den manglende konkurransekraft som mange land i Europa opplever. Da må norsk politikk dreie seg om mer enn å erstatte private jobber med offentlige fordi man kan pøse flere oljekroner inn i statsbudsjettet. I grove trekk er det den rød-grønne regjeringshistorien til nå. Statsråden avslører i sitt brev til komiteen at han egentlig ikke vet hva saldoavskrivninger er. Han sier seg enig i Borgarting lagmannsretts avgjørelse, som baserer seg på at driftsmidlenes antatte levetid er 20 år. Det er direkte villedende å påstå at 4 pst. saldoavskrivning samsvarer med en levetid på 20 år. Etter 20 år vil et slikt driftsmiddel fortsatt stå skattemessig vurdert til 44 pst. av anskaffelseskost, ikke null. Her villeder statsråden flertallet, og flertallet har ikke kraft til å ta til motmæle. Dessuten tror jeg det kan ses på som høyst tvilsomt om antatt levetid på 20 år er noe som vil gjelde svært mange produksjonsinnretninger. Teknologiske endringer kommer raskere og raskere. Skal en industribedrift kunne være ledende i forhold til miljø og konkurransekraft for øvrig, er det avgjørende at den fornyer seg. Måten produksjonsinnretninger skal behandles på, vil bli et hinder for det. Det ønsker mindretallet å gjøre noe med, og vi beklager sterkt at flertallet avviser forslaget så bastant. Vi ser nå noen alarmerende tegn i tiden. Norsk industri melder at investeringsnivået er på rask ferd sørover. Finanskrisen er nok en viktig årsak. Den har også vist hvor sårbare vi er, og hvor viktig det er å ha virksomheter som har egenkapital og reserver til å kunne tåle «en trøkk». Denne regjeringen brenner broene. På det offentlige budsjettet prioriteres ikke investeringer for framtiden, og man stimulerer ikke til ny næringsvirksomhet. Man forbruker mer enn man skaper. Man har større kapitalslit enn det som erstattes. Det gir mer rom for pengebruk i dag, men det gir lavere velferd for framtiden.