Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-04-28:
Dagens tema er ikke noe jeg lenger steller med til daglig på Stortinget, men det er en problemstilling som jeg ble opptatt av etter hvert som jeg lærte skolepolitikk i min første periode på Stortinget – 2005–2009. Da satt jeg i utdanningskomiteen og oppdaget at det var en klar, systematisk forskjell mellom gutters og jenters prestasjoner i skolen. Det var samtidig en prestasjonsforskjell som svært få diskuterte, og som det var liten oppmerksomhet rundt. Jeg skal også innrømme at jeg ikke tok det opp som en egen utfordring eller sak den gang. Foranledningen nå er at Hedmarksbenken hadde sitt årlige januarmøte med Fylkesmannen i Hedmark. Der fikk vi en gjennomgang av situasjonen i skolen i Hedmark. Det er en kjent sak at Hedmark har utfordringer med lavt utdanningsnivå, og at man også ligger lavt på prestasjoner i landssammenheng. Men det finnes lyspunkter, og det jobbes godt for å heve Hedmarksskolen opp på den nasjonale prestasjonskurven. Det er jeg glad for og fornøyd med. Men nok en gang fikk vi presentert store forskjeller, målt i form av grunnskolepoeng, mellom gutter og jenter i prestasjonene, og forskjellene mellom gutter og jenter er større i Hedmark enn de er i landet for øvrig. Forskjellen, målt i grunnskolepoeng, som ble presentert, viste at for hele landet ligger forskjellen i gutters disfavør nokså konstant på 4 grunnskolepoeng, mens den har variert mer i Hedmark, men er i gjennomsnitt 4,4 grunnskolepoeng i gutters disfavør. For å illustrere hvor store forskjeller dette er, har professor Thomas Nordahl billedliggjort det for meg. Prestasjonsforskjellene mellom gutter og jenter i norsk skole er ifølge Thomas Nordahl nesten de samme som prestasjonsforskjellene mellom finsk og norsk skole. Det er altså nokså dramatisk. Det som forundrer meg, er at forskjellen er systematisk, og den tildrar seg veldig liten oppmerksomhet. De færreste vil være bekjent av eller hevde at gutter har svakere evner enn jenter, og da er dette systematiske og vedvarende forskjeller som fortjener oppmerksomhet og fokus. Det ble i hvert fall en debatt om dette på møtet mellom Hedmarksbenken og Fylkesmannen, og jeg bestemte meg samtidig for å bringe debatten hit til Stortinget i form av en interpellasjon. Det har i ettertid vært flere oppslag i lokalmedia om forskjellene i skolen. Overskriften i et oppslag i Glåmdalen 24. mars lyder: «Flinke jenter gruser gutta». Oppslaget fokuserer på forskjellene mellom gutter og jenter i skolen i sør-Hedmark, og da kommer også forskjellene mellom kommunene tydelig fram. I en kommune er forskjellen hele 8 grunnskolepoeng, mens den er bare 2 i en annen kommune. Disse variasjonene er interessante i seg selv. Jeg håper de færreste tror at gutter fra naturens side er svakere utrustet enn jenter. Er man av den oppfatning at det i utgangspunktet og fra naturens side ikke er vesentlige forskjeller mellom kjønn, har vi en utfordring som vi bør vite mer om. Jeg mener det bør forskes vesentlig mer på dette enn jeg har klart å grave fram, og det bør være en problemstilling som bør få vesentlig mer oppmerksomhet i skolepolitikken enn det vi har gitt den så langt. For vi kjenner altfor godt konsekvensene av ikke å få en god utdanning. Det finnes selvfølgelig enkelte unntak, personer som enten presterer svakt i skolen eller velger å droppe ut av skolen, og som senere gjør stor karriere i næringslivet og skaper seg en egen formue eller trygg livsplattform, men sjansene for at man havner utenfor samfunnet og blir avhengig av velferdsgoder fra samfunnet, er betraktelig større. Suksesshistoriene har derimot lett for å komme i media, mens alle enkeltskjebner som ikke klarer seg, forsvinner i statistikken. Jeg har diskutert dette med professor Thomas Nordahl ved Høgskolen i Hedmark. Han har bidratt med mer informasjon, og det ligger mye interessant der. Ulikhetene mellom gutter og jenter fortsetter inn i videregående utdanning og synliggjøres gjennom at 65 pst. av jentene gjennomfører videregående utdanning på normert tid, mens bare 50 pst. av guttene gjør det. Tar man perspektivet «bestått innen fem år», er det 75 pst. av jentene som har bestått, men bare 65 pst. av gutta. Ser man på den faglige fordelingen i form av gjennomsnittskarakter, er jentene betydelig bedre enn gutta i norsk og engelsk skriftlig, mens matematikk er lyspunktet. Der er gutta på høyde med jentene. Går vi videre og ser på nasjonale prøver, er ikke forskjellen mellom gutter og jenter stor, om den kan sies å være der i det hele tatt. I nasjonale prøver scorer jenter bedre enn gutter i lesing, både på 5. og på 8. trinn, mens gutter scorer tilsvarende bedre enn jenter i regning på begge trinn. Dette er interessant, fordi nasjonale prøver er ekstern bedømming, mens grunnskolepoeng i langt større grad avhenger av relasjonen mellom lærer og elev. Læreres oppfatninger om elevenes kunnskap og ferdigheter ser altså ut til å bidra til å forme jenters og gutters prestasjoner slik de framkommer i form av grunnskolepoeng, og ikke minst gjelder det lærernes vurdering av prestasjonene. På annen måte kan man ikke tolke at det ikke er helt samsvar mellom hva nasjonale prøver viser, og hva grunnskolepoeng og standpunktkarakterer viser. Konsekvensene av at gutta får lavere grunnskolepoeng og lavere standpunktkarakterer enn jentene, er store. Det er disse bedømmingene og ikke de nasjonale prøvene man har med seg når man søker videre utdanning. Der vet vi at bildet har endret seg kraftig de siste årene, og jenters overrepresentasjon på utdanninger som krever høye karakterer for at man skal komme inn, er stor. Det er altså noen klare faktorer som peker i retning av at forskjellene mellom guter og jenter i skolen både varierer sterkt fra skole til skole og er avhengig av måten elevene bedømmes på. Dette er begge faktorer som skolen har en mulighet til å analysere og til å kunne påvirke. Da bør ikke Glåmdalens overskrift – «Flinke jenter gruser gutta» – få feste seg som en sannhet man ikke får gjort noe med. Man må da heller ta tak i utfordringen, analysere den og finne grep som kan tas for å utjevne forskjellene. Vi vet noe om hva som skaper en god skole, og det samsvarer mye med hva man i en studie fant karakteriserte skoler der prestasjonsforskjellene mellom gutter og jenter var små. Noen kjennetegn som kan karakterisere disse skolene, er høye forventninger til elevene vektlegging av utvikling og opprettholdelse av inkluderende elevmiljøer vektlegging av positive og støttende relasjoner mellom elev og lærer lærerne framstår som tydelige ledere i klasserommet spesifikk satsing på lesing ved også å finne lesestoff som interesserer gutter På mange måter kan dette sies å være gode allmennpedagogiske tiltak. Flere av disse faktorene fremmer god læring hos alle elever. En kan spørre seg om den praksis som er i mange skoler, med selvregulerende læring, er til gutters ugunst. Den selvregulerende læringen kan i så fall også være med på å forklare de store forskjellene man finner mellom skoler, fordi det da henger sammen med hva slags pedagogikk som praktiseres. Mitt poeng med å bringe dette til torgs er at det er prestasjonsforskjeller mellom gutter og jenter i skolen som vi ikke må akseptere som naturgitte. Forskjellene i skolen gir som resultat at man får helt forskjellige muligheter, og er avgjørende for hvilke muligheter som åpner seg for hver enkelt framover. Det er alltid unntak som bekrefter regelen, men svak skolegang og skoleresultater medfører stor risiko for at man heller ikke senere i livet får utviklet sitt potensial. Derfor mener jeg de kjønnsforskjellene vi ser i skolen, fortjener mer oppmerksomhet enn de har fått så langt. Aller helst hadde jeg ønsket å se at man setter i gang praktisk følgeforskning der man har som mål å finne ut hvilke virkemidler som er effektive med hensyn til å fjerne disse forskjellene. Det holder ikke å si at gutta er mer urolige, har annet fokus eller er mer ukonsentrerte, når det faktisk er tegn på at skolene selv kan gjøre mye for å rette opp i ubalansene. Jeg ser fram til en god debatt.