trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-15:
Utenriksministeren sa i sin redegjørelse: «Utenfor EU-området har Hviterussland igjen opplevd et farsepreget parlamentsvalg. Nye EU-sanksjoner er innført.» Det er jeg enig med utenriksministeren i. Vi i Venstre er veldig bekymret for det som skjer i Hviterussland. Samtidig holder vi på å forhandle om en frihandelsavtale med Russland, der Hviterussland inngår – et prosjekt som EU har satt på vent. Spørsmålet mitt er: Betyr de tonene vi hører fra utenriksministeren nå og i hans redegjørelse, at han har tatt inn over seg at en mulig frihandelsavtale med Russland også vil bety at vi inngår en frihandelsavtale med et europeisk land som har et diktatur?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg deler fullt ut representanten Høglunds bekymring for denne utviklingen i Russland. Det er helt tydelig at Russland beveger seg i en mer autoritær retning, og at det er blitt vanskeligere å være opposisjonell og å være NGO. Det rammer også, som helt riktig beskrevet, f.eks. organisasjonen RAIPON, som i møtet i Arktisk Råd i går ikke kunne være til stede. Det har vi reagert på i Moskva, det har vi reagert på i møte med den russiske ambassadøren i Oslo, og jeg tok selv i mitt møte med guvernøren i Murmansk i går ettermiddag i klare ordelag opp at vi mener at folk-til-folk-samarbeidet krever at det er mulig for de organisasjonene vi har samarbeidet med i mange år, å fortsette å kunne samarbeide med oss. Det er i vår interesse, men det er ikke minst i Russlands interesse, at man har et aktivt og levende sivilsamfunn. Så jeg kan definitivt forsikre representanten Høglund om at det gjør vi, og det vil vi fortsette å gjøre, med tydelig adresse.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil for det første understreke at den primære institusjonen for å overvåke disse spørsmål nettopp ligger i Europarådet. Og Europarådet har egentlig fått en stadig tydeligere rolle igjen, etter kanskje i noen år å ha ligget litt i dødvann i skyggen av den europeiske integrasjonen, nettopp fordi mange av de spørsmålene innen demokrati og menneskerettigheter som Europarådet primært fokuserer på, har blitt mer aktuelle. Så der er jeg helt enig, det er vår primære ramme for det. Men det er også viktig – siden EU har et virkemiddelapparat når det gjelder integrasjon av nye medlemsland, når det gjelder tilpasning av medlemsland som har kommet inn, og også fortsatt har søkerland – at man har en bevissthet rundt dette i EU. Så jeg ser ikke at det er noen motsetning mellom Westervelles forslag og troen på Europarådets rolle. Jeg er positiv til det initiativet han har tatt, men det er jo ikke så konkret ennå at det er mulig å slutte seg til noe spesifikt.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg skal spare forsamlingen for å gjenta hele listen jeg leste opp i stad, men det er altså eksempler på aktiv bruk av handlingsrommet som har skjedd – ikke noe som skal skje, men som har skjedd. Jeg tror det står seg å si at denne regjeringen har utnyttet handlingsrommet i EØS mer enn noen tidligere regjering har gjort, og at listen viser det. Jeg er glad for at Høyre er enig i at handlingsrommet skal brukes, men jeg har ikke sett så veldig mange eksempler på at Høyre har ment at noe skulle gjøres annerledes enn det som kom fra Brussel, for det meste jeg hører, er kritikk når vi foreslår å gjøre ting på en annen måte. Så hvis anledningen byr seg, ville det være interessant å høre hva Høyre mener er feil med EU, og hvor de ville begynne å gjøre sine endringer hvis de hadde anledning.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil først si at det viktigste vi kan gjøre i forholdet til Europaparlamentet, er å bruke våre partirelasjoner. Selv har jeg sittet elleve år i styret for Det europeiske sosialdemokratiske partiet og brukt svært mye tid i Brussel, ikke som norsk representant, men som representant for Arbeiderpartiet inn i et fellesskap. Jeg er klar over man gjør det også i Høyre. Det er viktigere enn sekretariatsdeltakelse, selv om jeg på ingen måte vil underslå at det også betyr noe. Men jeg tror at en svært viktig del av den europapolitikken Norge skal føre, også bør være å bruke de bånd vi har til naturlige søsterpartier, EPP for Høyres del, PS for Arbeiderpartiets del, og at det er den viktigste inngangen. Når det så gjelder sekretariatsfunksjonen, har jo det også litt med Stortinget selv å gjøre. Men jeg følger gjerne opp oppfordringen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Dette er faktisk et veldig viktig spørsmål og en veldig god sak, for det er definitivt mulighet for å bruke de institusjonene og det fellesskapet vi har i Norden, det være seg Nordisk Råd eller Nordisk Ministerråd, til å diskutere hvordan vi implementerer EU-direktiver og annen EU-lovgivning. Vi deltok begge i diskusjoner i Nordisk Råd i Helsinki for noen uker siden hvor dette var et tema, og hvor det var et forslag fra sekretariatet i Nordisk Råd om å legge mer vekt på samstemt tilpasning. Det er noe jeg støtter. Så er det selvfølgelig slik at det av og til er grunner til at man implementerer på litt forskjellig måte, og at man ikke kan feie det bort ved å ha et møte i Norden. Men det at man skal ha som ambisjon å opprettholde en mest mulig felles tilnærming, deler jeg 100 pst. Jeg har lyst til å si at det nordiske samarbeidet i vår tid er jo ikke lenger et alternativ til f.eks. EU eller NATO, men snarere en fordypning, et sted hvor vi kan møte likesinnede i hvordan vi kan gå enda lenger enn det vi gjør gjennom disse bredere sammenslutningene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil takke for spørsmålet fra representanten Skei Grande og bekrefte at en eventuell frihandelsavtale med Russland har den konsekvens at vi kommer inn i et frihandelsområde med Hviterussland, fordi de er i en tollunion med Russland. Det er definitivt en bekymring som vi er opptatt av. Det var et annet spørsmål fra representanten Høglund om Russland. Jeg er enig i at frihandel er bra. Men jeg mener også at dette er hensyn som vi skal ta i den videre prosessen fram mot en frihandelsavtale. Jeg tror generelt – og det var litt av budskapet i min redegjørelse – at vi nå skal legge ytterligere vekt på utviklingen på menneskerettighetsområdet i Europa, det være seg i medlemsland og i Europas naboland. Jeg mener det er en faktor som skal tillegges vekt i det videre arbeidet. Det føler jeg det er riktig å si på dette tidspunkt. Jeg deler i hvert fall dypt den bekymringen som gjelder både Hviterussland, Ukraina og Russland selv.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
La meg begynne med å takke for mange hyggelige ord om redegjørelsen og igjen si at det viktigste vi skal ta ut av denne debatten, slik jeg ser det, er at det er svært bred enighet om at Norge er en del av Europa, en del av det europeiske samarbeidet, og at EØS-avtalen ligger til grunn. Det har vi nå hørt fra samtlige partier, og det er godt for utenriksministeren å vite. Så skal vi diskutere innen rammen av det, men la oss ikke gjøre avstanden større enn den tross alt er. Jeg var glad for innlegget fra Afshan Rafiq, fordi det viste at Høyre også interesserer seg for EU, og ikke bare for SVs og Senterpartiets indre liv. Så vil jeg få si noen ord om det. Mitt syn, som jeg faktisk også var innom i redegjørelsen, er at EU må gå framover til mer integrasjon. Jeg tror en av-integrasjon av EU vil skape en ond spiral i feil retning. Jeg er, i motsetning til representanten Høybråten, ikke skeptisk til euroen – jeg mener euroen er en god idé – men jeg er skeptisk til at man stoppet der og ikke hadde en parallell samordning av den økonomiske politikken, slik at man fikk noen dype ubalanser, som vi nå ser leves ut. Vi vil være tredjepart til forhandlinger mellom EU og USA, men det er en spennende og interessant å se hvilken vei det måtte gå. Så vil jeg, litt i samme retning, understreke at representanten Helga Pedersen var meget klar på – jeg vil understreke det – at EØS-avtalen sannsynligvis er bedre for oss enn en alternativ avtale vi hadde fått til i dag. Det er veldig viktig å huske at da den ble inngått, var vi seks land i EFTA og tolv land i EF, som det da het. Vi forhandlet sammen med Sverige, Finland, Østerrike og Sveits, og det var et helt annet styrkeforhold. Vi fikk en avtale som nok mange i EU mener er vel god, og det at vi skal vurdere å reforhandle den – som Fremskrittspartiet bl.a. antyder – er jeg ganske skeptisk til. Jeg tror neppe vi vil komme noe bedre ut. Det er derfor vårt svar er å bruke handlingsrommet, men legge den avtalen vi i dag har, til grunn. Til slutt vil jeg si til innlegget fra Peter N. Myhre om at Norge er som Hellas uten olje: Det er jeg dypt og grunnleggende uenig i, for veldig mye av den nordiske modellen, som vi bejubler, lå på plass allerede på 1970-tallet. Grunnlaget for den er små forskjeller, evne til omstilling, en velferdsstat som var markedsvennlig og ikke konserverende, at man begynte å arbeide med å få kvinner med i arbeidslivet. Dette er grunnleggende verdier som vi deler med andre nordiske land, både de som har ressurser, og andre. Jeg mener at det rett og slett er en helt feil beskrivelse at det er på grunn av oljen at det går bra i Norge. Det er på grunn av trygg styring. Og det har vi praktisert, med stor vekt på frihandel og med stor vekt på betydningen av samarbeidet med EU.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vet ikke hvor mange flere runder vi skal gå på akkurat dette spørsmålet, men det er altså slik at i Soria Moria-erklæringen fra 2005 og i regjeringsplattformen for 2009, ligger det fast at vi styrer på grunnlag av EØS-avtalen. Jeg tror det har vært rimelig klart i denne debatten at det kommer til å skje ved en tredje regjeringserklæring fra en regjering Stoltenberg etter valget. Vi er også blitt litt mer opplyst om at i hvert fall ett av partiene i den alternative konstellasjonen sier at man er åpen for reforhandling både av EØS-avtalen og av Schengen-avtalen. Jeg tillater meg å tro, etter å ha hørt en rekke innlegg fra Høyres representanter, at også en teoretisk slik regjering vil ende opp med å legge EØS-avtalen til grunn. Slik er det her i landet. Inntil vi gjør noe grunnleggende annet i forhold til EU-medlemskap, forblir det sånn. Jeg føler litt behov for å si noen ord om temaet frihandelsavtale og bare slå fast at det er ingen land i Europa som har en frihandelsavtale med EU, slik vi hadde på 1970-tallet. Det er en grunnleggende misforståelse at det er det Sveits har. Sveits har en helt egen sveitsisk løsning som er et bredt avtalesett, som kobler Sveits til nøyaktig de samme fire friheter innenfor varer, tjenester, kapital og arbeidskraft som vi gjør, men de har gjort det på en annen måte. Etter min vurdering er det en dårligere måte enn vi gjør det på, fordi de ikke har de tvisteløsningsmekanismene som EØS-avtalen gir. Noe av det første som står i min redegjørelse fra tirsdag, er at samtlige land vest for Hviterussland har minst en «sveitsisk løsning» eller mer i forhold til EU. Derfor framstår det for meg som rimelig uaktuelt å gå tilbake til en 1970-tallsavtale som dreier seg om handel med varer. Det er lenge siden internasjonal økonomi dreide seg kun om handel med varer, det er knapt nok først og fremst det det dreier seg om i dag. I dag er det finansielle tjenester, andre tjenester, arbeid og kapitalbevegelse. Jeg vil avslutte med å si at jeg veldig gjerne vil at man tar med seg fra denne debatten at regjeringens hovedfokus når det gjelder bruken av handlingsrommet, er arbeidslivsområdet, for det er en reell bekymring i fagbevegelsen, en reell bekymring, ikke for EØS-avtalen som sådan – det er en misforståelse – men for at det skal komme en smitte inn i det norske arbeidslivet, i et land hvor det går godt, mens det er en verden der ute i Europa hvor det er mye arbeidsledighet, en økende vilje til å akseptere dårligere vilkår. Vi har tjent godt på arbeidsinnvandring, den er bra for norsk økonomi. Vi står oss godt på at det har kommet hundretusener av nye arbeidstakere, men vi står oss også godt på at det har skjedd innen rammen av et forhandlet regelverk. Derfor vil vi passe på å forsvare det innenfor rammen av en EØS-avtale vi tror meget sterkt på.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg skal ikke tvære ut dette mye lenger, men siden spørsmålet nå var hva vi skal fylle handlingsrommet med: Det var noe av det jeg var innom i mitt siste innlegg. Vi har et særlig fokus på utviklingen i forhold til arbeidslivet, og det er fordi vi tror det er bra for norsk økonomi, bra for norske arbeidstakere og bra for arbeidsinnvandrere at vi sørger for å opprettholde de gode ordningene vi har, der man altså gir arbeidstakere medbestemmelse og får ansvar og medansvar tilbake. Det har bidratt til små forskjeller, det har bidratt til at vi kan omstille oss sammen. Så på det konkrete spørsmålet jeg nå fikk, er det svaret. Det som er gjennomgående, er at vi egentlig fortsatt ikke hører fra Høyre hva de skal bruke handlingsrommet til. Jeg slutter meg til at det er viktig å få implementert direktiver. Både i Norge og i en rekke land i EU strever man med å få direktivene implementert, og en av grunnene er det store omfanget. Det er også helt riktig – og det sa vi også i den forrige europameldingen jeg hadde gleden av å være med og skrive, i år 2000, som daværende statssekretær for Thorbjørn Jagland, Norges største EU-tilhenger – at vi kommer til å gå inn i en tid der EU utvikler seg vekk fra det EU vi tilpasset oss i 1994. Det er nettopp derfor vi nå har utvidet antallet tilpasningsordninger, tilslutningsordninger, deltar i flere programmer, deltar i flere organisasjoner og nettverk inn mot EU. Det er altså en påpekning fra Høyre som jeg deler, at EU skal brukes aktivt, EØS skal brukes aktivt, men jeg lurer på: Hva er det Høyre vil bruke handlingsrommet til? Det har vi fortsatt ikke hørt noe om i denne debatten.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil til slutt, siden det kanskje ikke ble tilstrekkelig besvart, bare bekrefte at det nå er enighet med Europaparlamentet om å få på plass en ny nasjonal ekspert. Vi har fått formell tilslutning til det, og stillingen vil bli utlyst i nær framtid. Det synes jeg det var riktig å gjøre oppmerksom på. Jeg vil bare understreke at det representanten Astrup, representanten Skovholt Gitmark og jeg har til felles, er at vi er tilhengere av EØS, og vi hadde syntes EU-medlemskap var enda bedre. Så tror jeg vi alle erkjenner at det ikke er umiddelbart forestående, og derfor baserer vi politikken på EØS. Jeg er glad for Høyres tilslutning til hovedelementene i regjeringens melding, som er å bruke handlingsrommet ved tidlig tilstedeværelse på bred front, velge sine slag og jobbe systematisk. Det tror jeg på, for jeg tror Høyres engasjement for EU er genuint og tydelig, og har vært det alltid, akkurat som mitt og store deler av Arbeiderpartiets. Det jeg fortsatt strever med å få tak i, er: Hvilken politikk vil dere føre i tillegg til å være for EU og EØS? Er det noe tema hvor dere – alternativt til regjeringen – ønsker å sette andre ting på dagsordenen i EU? Svaret vi får – og jeg beklager, president, men det er derfor jeg tar ordet igjen – er at man skal være tidlig til stede og bruke handlingsrommet, men til hva da? Er det én ting? Når man har tenkt så mye på EU, må det i hvert fall være ett tema hvor man ønsker å bruke norsk innflytelse til å gjøre EU litt annerledes, og det må være mer enn bare å være enig i regjeringens arbeid mot sosial dumping, for der tror jeg originalen er best.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
I sin redegjørelse i forgårs sa utenriksministeren at den tyske utenriksministeren Westervelle har tatt til orde for å opprette en ny mekanisme for å ivareta demokratiske verdier i medlemslandene. Europarådet har jo allerede en overvåkningsmekanisme gjennom å monitorere ulike land for brudd på demokratiske kjøreregler, og jeg lurer på hvordan utenriksministeren stiller seg til Westervelles forslag.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
Representanten Svein Roald Hansen redegjorde for så vidt for merknadene våre. Grunnen til at vi ønsker å ha dette med kontroll med, skal jeg forklare litt nærmere. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at EØS-avtalen er god, og at den bør videreføres. Likevel er det nødvendig å holde et øye med utviklingen og dessuten diskutere om enkelte sider av avtalen kanskje bør moderniseres noe. Men jeg vil ha sagt nok en gang, sånn at det ikke er grunnlag for noen misforståelser: EØS-avtalen er et viktig redskap for Norge og ikke minst for de fire friheters flyt. Det er likevel sider ved bruken av EØS-midlene som vi kanskje i en tid med nedgangskonjunktur og økonomisk krise i Europa bør følge spesielt godt med på. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse på tirsdag at korrupsjon og svake styresett lenge har vært en utfordring mange steder i Europa. Jeg vil legge til at også organisert kriminalitet er en del av de utfordringene kanskje de svakeste landene står overfor. Disse problemene avtar neppe når stadig flere ikke har noen fast inntekt, står i fare for å miste hjemmene sine og kanskje med nød og neppe greier å sette mat på bordet hver dag. Da blir det viktig, som komiteen også sier i sine merknader, at EØS-midlene rettes inn mot områder hvor Norge har spesiell kompetanse, og som bygger opp under EUs egne programmer. Viktigst av alt blir å følge midlene, slik at vi kan være sikre på at de kommer til rett adressat. Så kontrollvirksomheten med EØS-midlene bør stå sentralt også i de kommende årene. Jeg hadde nok vært mer bekvem med om Norge selv sto for oppfølgingen av EØS-midlene, det er store beløp det dreier seg om. I merknadene fra komiteen står det også at vi er fornøyd med at det er oppnådd enighet med flere mottakerland om programmer for å forbedre romfolkets situasjon. Ja – og det er flott. Romfolket er den største minoriteten i Europa med sine ca. 15 millioner, ingen vet nøyaktig hvor mange det dreier seg om. Men jeg har fra sikre kilder i Romania – og utenriksministeren kan etter møtet i Stortinget gjerne få en henvisning til mine sikre kilder – at prosjekter som skulle endt hos rombefolkningen, øremerkede midler, havner på feil hender. Det er klart det opprører en minoritet som er så kuet som dette, når organisasjoner som gir seg ut for å tale på vegne av romfolket, kjører rundt i flotte biler og leier flotte hus til kontorlokaler, mens ingenting skjer ute i landsbyene hvor romfolket lever og bor. Hadde vi hatt bedre kontroll med EØS-midlene, ville vi også hatt muligheten til å forsikre oss om at pengene kom dit de skulle, noe som hadde fått konsekvenser ved at romfolket hadde fått økt sin levestandard og livskvalitet og ikke minst troen på framtiden, på EU og på EØS-midlene. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at god kontroll og tett oppfølging av bruken av EØS-midlene kan bidra til muligheten for frihet, handlekraft og trygghet også i de fattigste landene i Europa.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-15:
La meg først få lov til å takke utenriksministeren for at han kommer ut av skapet som klar EU-tilhenger også i denne sal. Vi er jo ikke så mange, men det viser at flertallet ikke alltid har rett.(Munterhet i salen) La meg også få lov til å snakke litt mer om handlingsrommet, som er nevnt 47 ganger på 95 sider i den nye stortingsmeldingen – Meld. St. nr. 5 for 2012–2013 – om Norges avtale med EU. Vi er for å bruke handlingsrommet, som representanten Skovholt Gitmark presiserte, også på arenaen Europaparlamentet. Norge har stått uten en nasjonal ekspert i Europaparlamentet siden 1. september 2009. (Munterhet i salen) Mitt spørsmål til utenriksministeren er derfor: Ser utenriksministeren at det har vært veldig uheldig for Norges mulighet til å bruke handlingsrommet og føre en aktiv europapolitikk? Vil han sørge for at det kommer en nasjonal ekspert på plass i Europaparlamentet så raskt som overhodet mulig?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-15:
Det har vært – jeg vil kanskje ikke si en interessant debatt, men det har i hvert fall vært en debatt om et viktig tema. Jeg var blant dem som ble meget fornøyd med det resultatet som NOU 2012: 2 ga. Dette er 911 sider, noen kalte det et rop om hjelp, men det er i alle fall et godt oppslagsverk og gir en presis beskrivelse av Norges stilling i dag. Så kan man kanskje si at dette berget er berget som fødte en mus, for her er Meld. St. 5 for 2012–2013, bare 97 sider. Men det viktigste er ikke antall sider, men hva som står der, og der står det mye om handlingsrommet, 45 ganger er faktisk handlingsrommet nevnt. Det er det nye mantraet i norsk europapolitikk, og da er spørsmålet hva man fyller det begrepet med. Utenriksministeren har forsøkt å gi noen avklaringer. Jeg mener at det på dette området er rom for å gå lenger og fylle det med et mer konkret innhold. EU er i rask utvikling, og utfallet av den krisen vi nå ser i europeiske land, vil med stor sannsynlighet være tettere integrasjon, i alle fall blant eurolandene. Det er ingen som får noen premie for å gjette at et land som Norge vil bli mer marginalisert i et Europa som blir tettere integrert. Det er flere utfordringer med det. EU endrer sin arbeidsmåte. De går fra enkeltdirektiv til rammedirektiv og fellesprogrammer, temaprogrammer. Det gjør at det blir vanskeligere for Norge å sortere disse programmene på ulike departement, vanskeligere å avklare hva som er EØS-relevant, og det forsinker også prosessene og gjør at det blir vanskeligere å oppnå det som bør være regjeringens hovedmål, nemlig å komme tidligere inn i prosessene. NOU 2012: 2 viser det med all tydelighet. På side 97 er det en graf som viser at mange hundre direktiv er flere år forsinket i implementeringen, og det er svært uheldig, både for Norge og for norsk næringsliv. Det kan selvfølgelig være gode grunner til at noen direktiv ligger i fryseboksen en stund, men ikke mange hundre over mange år, da må man gjøre noe. Miljøverndepartementet fastslo på sine hjemmesider for noen år siden at det var interne stridigheter mellom departementene som var en av årsakene til at man ble forsinket med å implementere disse direktivene. Dette er i så fall noe regjeringen må adressere. Så vil jeg si at det er mange her i dag, representanten Valen var blant dem, som argumenterte for at Høyre er servil overfor EU, og at vi ikke har noen kritisk sans når det gjelder det som kommer fra EU. Det vil jeg på det sterkeste ta avstand fra. Men vi mener altså ikke at postdirektivet – som er det eneste direktivet denne sal har reservert seg mot – er av avgjørende betydning, fordi det handler om at staten skal ha monopol på vinduskonvolutter som veier mindre enn 50 gram, og som snart blir erstattet av e-post. Det er ikke essensielle norske interesser, det er andre saker som må være viktigere enn dette, hvis vi skal bruke reservasjonsretten.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-15:
Høyre vil bl.a. bruke handlingsrommet til å jobbe for det regjeringen også er opptatt av, nemlig å motarbeide sosial dumping. Det er ingen uenighet mellom partiene i Stortinget om at det er viktig å bekjempe sosial dumping, og Høyre har også støttet flere av de forslagene som regjeringen fremmet i sin tiltakspakke. Vi har ikke støttet alle, og det er ikke fordi vi er imot å bekjempe sosial dumping, men fordi noen av de forslagene mener vi ikke er de rette for å håndtere de utfordringene vi står overfor, og vil ha andre, svært uheldige konsekvenser for utviklingen i Norge. Så den kampen deler vi. Utenriksministeren trekker frem ett politikkområde som han skal fylle dette handlingsrommet med, og jeg regner med at det var som et eksempel. Det handler jo om hvordan vi er til stede tidlig i prosessene. Mitt eksempel på at vi bruker mange år på å avklare her i Norge om et direktiv er EØS-relevant, viser jo med all tydelighet at da går toget for å påvirke EU. Hvis vi skal kunne påvirke EU, må vi avklare tidlig om det er EØS-relevant, og komme tidlig inn i prosessene både på parlamentsnivå og på regjeringsnivå. Det at regjeringen har latt den nasjonale ekspertstillingen i Europaparlamentet stå ledig i over tre år, er et eksempel på at man ikke følger opp mantraet om aktiv europapolitikk som skal fylle dette handlingsrommet. Det fins mye politikk og viktige norske interesser som Høyre skal fremme i Brussel, men det er viktig hvordan vi gjør det, og denne regjeringen er dessverre på etterskudd i veldig mange viktige saker. Regjeringen ble tatt på sengen f.eks. da man behandlet selsaken i parlamentet, fordi man ikke var til stede i parlamentet. Man hadde undervurdert parlamentet som politisk arena. Og så hviler det selvfølgelig et ansvar på de politiske partiene i denne sal for å utøve innflytelse gjennom sine politikkgrupper i Europaparlamentet. Men også regjeringen må forholde seg til at parlamentet er blitt en viktig aktør i europeiske beslutningsprosesser, og der mener jeg at regjeringen langt på vei har sviktet sitt ansvar. En annen utfordring med EUs politikkutvikling er at flere beslutninger flyttes ned i byråer, og der er det viktig at Norge er til stede, og at Norge bruker de mulighetene for innflytelse som vi har, selv om det er begrenset. Utenriksministeren og jeg vil jo være enige om at det beste vil være norsk medlemskap i EU, for da ville vi faktisk kunne ha en stemme i Brussel, men når det ikke er aktuelt akkurat nå, må iallfall norske statsråder bruke de mulighetene de har for å møte på uformelle ministermøter, noe de ikke gjør. Det er noe regjeringen bør ta tak i umiddelbart.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-15:
Det kan være verdt å minne den forrige taleren om at det var Høyre som foreslo at det skulle være halvårlige redegjørelser i Stortinget, og det var hyggelig at regjeringen til slutt sluttet seg til det, etter at det hadde vært intens motstand fra bl.a. Utenriksdepartementet på den fronten. Konkrete områder som vi er opptatt av: Vel, la meg nevne to områder som jeg jobber mye med – energi- og miljøpolitikk. Jeg kjenner ikke til ett eneste substansielt stykke miljøpolitikk som ikke har sin opprinnelse eller sitt opphav i Brussel. Da må Norge være til stede og påvirke de rammebetingelsene som påvirker oss, og vi må være offensive, ambisiøse og bidra til å trekke i riktig retning. Det samme gjelder energi. Norge er en energipolitisk stormakt i Europa. Det foregår veldig mye spennende – nærmest paradigmeskifter – innenfor energitenkning i Europa for tiden. Norge må ikke bare være med som lyttepost – vi må være aktivt deltagende og bidra til å utforme rammebetingelsene våre. Når det gjelder arbeidsliv, vedtas arbeidslivspolitikken innenfor rammene av EØS i dette huset, og vi har et sterkt engasjement mot sosial dumping, og det kommer vi til fortsatt å ha.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2012-11-15:
Det må være en misforståelse at jeg har stilt representanten Svein Roald Hansen spørsmål om hva som er alternativet. Det var adressert til et par av hans samarbeidende partier, som har unnlatt å benytte muligheten til å svare på dette spørsmålet. Men jeg vet jo hva representanten Svein Roald Hansen mener om det. Det har vært mye snakk om arbeidsfolks rettigheter, streikeretten osv. – om de store kampene i Europa. Vi kan godt ta en diskusjon om hvem som har slåss for å drive frem disse rettighetene, men allmenne menneskerettigheter i Europa osv. skal vi alltids finne en anledning til å diskutere med SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Det har i debatten vært hevdet at hjemfallsordningen er kommet på plass med de rød-grønne – til det norske folks velsignelse. Ja, det var nyanser ute og gikk for et par år siden, da Høyre stemte imot at man skulle avslutte en 100 år lang suksesshistorie, hvor norsk industri disponerte vannkraft for å bygge opp norsk industri, som etter noen år hjemfalt i statlig eie etter at avtaleinstituttet var opphørt. I dag er ordningen at en tredjedel av norsk vannkraft – og rettigheter – kan være på utenlandske hender. Dette har ikke vært vår politikk. Jeg vil advare mot å bruke dette som et argument mot Høyre og mot vårt engasjement på dette området, for historien er en helt annen. Det samme gjelder spørsmålet om arbeidsgiveravgift. Det var EU-kommisjonen som i 2004 omgjorde EUs regionalpolitikk – mot Bondevik II-regjeringens interesse. Man sloss durabelig for å få på plass og få gjeninnført et norsk system – som tidligere – mot bl.a. Arbeiderpartiets interesse. De ønsket å få på plass et helt annet system, som også Bondevik II tok til EFTAs kontrollorgan, ESA, og testet der. Dette ble avvist av ESA. Alle gjeldende forhold som berører dagens praktisering av spørsmålet om arbeidsgiveravgift, var på plass på slutten av 2005 – hundre prosent i tråd med Bondevik-II-regjeringens anvisning – og ble innarbeidet i norsk lovgivning i begynnelsen av 2006. Kritikken har stilnet mye siden da, og jeg forundres over at man tar opp dette spørsmålet i dag. Jeg registrerer bare at man velger SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet i stedet for i dag å hente 71 mill. kr fra denne budsjettposten fra Tromsø–Bodø-regionen til hovedstaden, men det er kanskje en annen debatt.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-15:
Denne debatten har først og fremst avklart at EØS-avtalen kommer til å bli et tema i den kommende valgkampen på grunn av at spørsmålet nå er rimelig utydelig når det gjelder regjeringspartiene. Jeg merket meg at utenriksministeren i sitt siste innlegg uttrykte glede over at alle partier nå legger EØS-avtalen til grunn. Taleren som hadde ordet før utenriksministeren, altså Aksel Hagen fra Sosialistisk Venstreparti, gikk inn for å si opp EØS-avtalen, og det gjorde også taleren som kom etter utenriksministeren, nemlig Irene Lange Nordahl fra Senterpartiet – hun ønsket også å si opp EØS-avtalen. Det tyder på at her er det noe som skurrer. Det er uavklart internt blant regjeringspartiene. Ved en eventuell ny periode med rød-grønt flertall i Stortinget vil Soria Moria-avtalen komme til revurdering, den skal reforhandles. Hva som kommer ut av det, er det vanskelig å se for seg når vi nå ser at representantene fra to av regjeringens tre partier er stadig mer hissige i sin argumentasjon mot EØS-avtalen. De fire opposisjonspartiene er altså helt enige om sin holdning til EØS-avtalen som den viktigste internasjonale avtalen Norge har for å sikre norsk økonomi, norsk næringsliv og videre utvikling av velferd og velstand. Når jeg også hører Arbeiderpartiets representanter forsøke å hisse seg opp over Fremskrittspartiets holdning til EØS-avtalen, synes jeg det blir litt komisk. Laila Gustavsen sier altså at Fremskrittspartiet ikke ønsker å bruke handlingsrommet som ligger i EØS-avtalen, mens Marianne Marthinsen fra samme parti mener at Fremskrittspartiet med sitt nye forslag til partiprogram setter EØS-avtalen i spill. La meg altså si at omtrent midt imellom de to trives Fremskrittspartiet veldig bra.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Påstanden fra representanten Astrup om hvor opptatt Høyre plutselig har blitt av temaet sosial dumping, kan ikke stå uimotsagt. Jeg har lyst å ta utgangspunkt i det som er Høyres programforslag for neste stortingsperiode. På 65 sider har Høyre funnet det verdig å nevne ordene «sosial dumping» én gang. Det er i forbindelse med et forslag om å styrke Arbeidstilsynet. Det er fint. Det er ting vi har jobbet med i sju år og gjort jevnt og trutt, så det er jeg for så vidt enig med Høyre i at er viktig, men på 65 sider er det altså kun ett punkt. Det de derimot bruker forholdsvis mye tid på, er å skrive om behovet for fleksibilitet i arbeidslivet, søndagsåpne butikker, at det skal bli lettere å ansette folk uten fast stilling, og at man fortsatt vil liberalisere arbeidsmiljøloven. Fremskrittspartiet står noenlunde for den samme politikken. De lever i sin egen verden, vil jeg si. De foreslår faktisk at det skal blir enklere å hente utenlandsk arbeidskraft til Norge – riktignok fra Europa fordi det er den typen innvandrere Fremskrittspartiet har lyst å ha. De har veldig få punkter om sosial dumping, faktisk – så langt jeg vet – ingen. Jeg har lyst å si – akkurat som utenriksminister Barth Eide oppfordrer til: Hvor er dere i kampen mot den internasjonale sosiale dumpingen og det som foregår i Europa? Hva tar dere utgangspunkt i som dokumenterer deres engasjement? I programarbeidet, politiske utspill og merknader her i Stortinget – hva kan dere vise til, når det kommer til engasjementet mot sosial dumping i Europa? Hvordan har dere helt konkret tatt opp den saken med deres søsterpartier i Europaparlamentet f.eks., når de har laget politikk som påvirker oss, innenfor arbeidsmiljøområdet? Jeg vil gjerne ha helt konkrete eksempler på hva Høyre har brukt sine møter med søsterpartiene sine i Europaparlamentet til, når det gjelder temaet arbeidsmiljø og sosial dumping, og hva som har vært innholdet i forslagene.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil takke utenriksministeren for den flotte redegjørelsen, som var meget fast og meget framtidsrettet. For en måned siden la regjeringen fram europameldingen, en meget god melding, og det er naturlig at det blir debatt i etterkant av en slik melding. Den synes jeg det er både betimelig og riktig at vi nå tar, for siden 1994 har EØS-avtalen blitt enda mer omfattende, og den berører mange politiske områder. Forutsetningen da man inngikk EØS-avtalen, var at den skulle være en dynamisk avtale som skulle se mulighetene. Det jeg synes regjeringen har vært flink til, er å se mulighetene som ligger der for norsk næringsliv og for norsk samfunnsutvikling i den avtalen vi har. Det som forundrer meg litt fra opposisjonens side i dag, er at det er mye negativt som kommer fram. Vi må se det positive og se mulighetene også i framtiden, for denne avtalen har vært god for Norge, og det skal den også være framover. Norge, med sin åpne økonomi, må selvfølgelig se på mulighetene og på at eksportmarkedene er trygge, og at de er forutsigbare og har framtiden foran seg. Det finnes i dag ingen gode, realistiske alternativer til EØS-avtalen. Med krise i Europa og i store deler av verdensøkonomien er det derfor ekstra viktig at vi ikke skaper usikkerhet rundt våre avtaleverk og våre markeder, noe som kan slå negativt ut. Europa er i dag i rask endring. Finansiell, politisk og sosial uro preger situasjonen, dessverre, men her må vi være med og bidra til stabilitet og velferd i den europeiske helheten. Det vil i aller høyeste grad også komme Norge til gode. Sikre, stabile demokratier er det vi må understreke er viktig. Vi kan ikke stenge oss ute fra Europa, og vi kan ikke gå tilbake til et felles arbeidsmarked hvor bare den ene naboen vår skal være inne. Enten er vi med, eller så er vi utenfor. Jeg – og vi i Arbeiderpartiet – mener at vi skal være med, og vi skal se mulighetene. Det har gått bra for landet vårt og med norsk økonomi. EØS-avtalen har vært en kraft nå i nesten 19 år og har virket i en periode som har vært preget av stabilitet og økonomisk vekst for Norge. Det må vi ta inn over oss. Vi må også se framover. Vi skal se mulighetene, og vi skal selvfølgelig også se ting vi kan gjøre bedre, spesielt innenfor arbeidsmarkedet. Det har hatt en avgjørende betydning for norsk økonomi, sysselsetting og velferd. Det har vi spesielt sett på Vestlandet, hvor det er mye eksportrettet industri. Vi har skapt en vekst som har vært eventyrlig, og vi har hatt rammer rundt den veksten.
Henning Warloe (Høyre), 2012-11-15:
Også jeg vil takke utenriksministeren for redegjørelsen, spesielt fordi han – i motsetning til i de tre foregående årene som jeg har hørt den – la ganske stor vekt på EUs forskningssamarbeid, og viet det relativt stor plass i sin redegjørelse. Det er kanskje naturlig, i og med at regjeringen til våren legger frem en ny forskningsmelding, og fordi EUs neste rammeprogram nå begynner å ta form og budsjettallene er kjent. Dette forskningssamarbeidet har en enormt stor betydning for Norge og for forskningsaktørene i Norge. Det gir oss adgang til verdens største forskningssamarbeid, og det er beregnet at verdien av de forskningsresultatene som Norge og norske forskere dermed får adgang til, har en verdi som er ca. det dobbelte av det samlede norske forskningsbudsjettet, altså totalt ca. 50 mrd. kr i verdi per år. Men det koster altså å være med. En evaluering viser at den returen som Norge og norske forskere oppnår, utgjør ca. 80 pst. av den kontingenten vi betaler for å være med. Det er altså mer å gå på, og det er det en del som har tatt opp som et tema. Kontingenten øker mye i regjeringens forslag til statsbudsjett for 2013, ca. 400 mill. kr. Derfor er det kanskje rart at det ikke ligger inne noen strategi eller noen nye tiltak for å hente ut mer av dette samarbeidet, altså: Når prislappen går opp, vil verdien av den norske returen relativt sett gå ned, hvis man ikke gjør noe annet. Det som er helt klart, er at kostnaden ved å delta i det 8. rammeprogrammet – det som kalles Horizon 2020 – vil bli større. Budsjettene vil øke. Utenriksministeren nevnte tallene i sin redegjørelse. Det ligger inne et økt budsjett med ca. 60 pst. i forhold til det 7. rammeprogrammet, som avsluttes til neste år, og når inngangsbilletten skal beregnes på basis av BNP, sier det seg selv at Norges billett vil bli dyrere og dyrere i årene som kommer. Men dette viser også at EU har en prisverdig ambisiøs satsing på kunnskap i dette programmet. En økning på 60 pst. av budsjettet over en syvårsperiode kan man sammenligne med regjeringens eget skryt av hva man har økt det norske forskningsbudsjettet med i løpet av de siste åtte årene; ca. 32 pst. Med andre ord: EU har dobbelt så store ambisjoner som Norge, og det burde bekymre flere enn oss i Høyre. Helt til slutt vil jeg spørre utenriksministeren om følgende: Regjeringspartiet SV har i sitt nye forslag til arbeidsprogram følgende formulering: Norge deltar i EUs forskningsprogrammer i tråd med EØS-avtalen. SV ønsker en kritisk gjennomgang av hvordan ressursene brukes. Deler utenriksministeren denne kritiske holdningen?
Afshan Rafiq (Høyre), 2012-11-15:
Det som er bra med redegjørelsen til utenriksministeren og EØS-meldingen, er at de fremstår som en politisk bekreftelse på at EØS-avtalen i det store og hele er positiv for Norge. Spørsmålet er bare om statsråden har med seg resten av regjeringen i sitt brennende engasjement for Europa. Det er ingen tvil om at EU har omformet det politiske, rettslige, sosiale og kulturelle landskapet i Europa på en gjennomgripende måte. Gjennom et felles regelverk for ikke-diskriminering og likebehandling er det strukket et finmasket nettverk av reguleringer på de fleste samfunnsområdene over hele Europa. Vi har vært vitne til en stille revolusjon som har brutt ned stengsler og barrierer, endret mentaliteter og fiendebilder og utbedret demokrati og rettsstat. Og borgere og stater er i dag involvert i et vidtrekkende og grenseløst samarbeid. Dette har bidratt til mye godt og nytt som alle borgere, både i Norge og i Europa, har nytt godt av. Et av EU-motstandernes viktigste argumenter er at EU-tilknytningen begrenser det nasjonalstatlige demokratiet. Hva vi så skal forstå med demokrati i dag, blir et stadig mer brennende spørsmål i Norge. Daglig ser vi at finanskrisen fører til maktesløse, nasjonale demokratier. Deres dagsorden kontrolleres ikke av dem selv, men av finansmarkeder ute av kontroll. Også klimakriser og menneskerettighetsbrudd roper på overnasjonal beslutningskompetanse. Jeg har bare lyst til å gå litt tilbake til utenriksministerens redegjørelse på tirsdag. Det jeg savnet i den redegjørelsen, var en dypere analyse av det som opptar Europa i dag, nemlig krisen i eurosonen og hvordan man skal komme seg ut av den. Arbeidsledigheten – spesielt blant unge, som også utenriksministeren nevnte i sin redegjørelse – er veldig bekymringsfull, og det hadde vært interessant å få vite hva som gjøres for å få bukt med denne. Høyre mener at nøkkelen til å forhindre en forverring er å bygge videre på det indre markedet. For uten det hadde krisen vært verre, og flere arbeidsplasser hadde gått tapt. Det hadde i den sammenheng også vært veldig interessant å få høre litt mer fra utenriksministeren om hvordan han ser på mulighetene for en handelsavtale mellom EU og USA etter gjenvalget av president Obama, og ikke minst hvilke konsekvenser dette vil få for EFTAs forhandlingskort og for norske bedrifter.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-15:
Jeg er også av dem som syns utenriksministeren hadde en flott formulering: «Europa er ikke et annet sted. Det er her.» Jeg er medlem i – og aktiv i – en organisasjon som prøver å leve og virke i tråd med dette, nemlig Nei til EU. Dette preget veldig det landsmøtet vi akkurat har lagt bak oss. EØS-spørsmålet sto også sentralt for oss, og jeg trodde faktisk en stund at vi hadde en slags avtale om at vi alle skulle senke skuldrene noe, skulle løse litt opp i gamle posisjoner, for nettopp å unne oss en brei debatt – en EØS-debatt. Og så var vel alle enige om at det ville ikke bli så lett. Avdøde visehøvding Odd Børretzen sier i en av visene sine: Hvis jeg møter en ikke-røyker, så skal jeg møte vedkommende med åpent sinn. Men lett blir det ikke. Men vi skulle prøve. Vi skulle prøve å løse opp litt i posisjonene våre. Og Nei til EU-landsmøtet klarte det. Vi klarte å beholde det vi kalte «breifronten». Vi klarte å stå fram som en organisasjon som hadde rom for både EØS-tilhengere, EØS-motstandere og EØS-tvilere. Deler av fagbevegelsen har prisverdig klart å ta den debatten på en god og grundig måte, men her i salen – ikke minst i dag – og i det nasjonalpolitiske landskapet virker det langt mer fastlåst. Det er fint å ta debatten, sier mange. Men hvis konklusjonene blir for kritiske, da er det en slags panikk som sprer seg. En måte å løse noe opp i dette på – det syns jeg flere innledere på en god måte faktisk har gjort – er nettopp å gå ned i temaer, ta opp problemstillinger som er utfordrende i forhold til de ulike politiske prosjektene de ulike partiene har. Da får vi en mye bedre debatt. For jeg tror at folk flest blir ganske forvirra der ute. De som er tilhengere av EØS-avtalen, sier at vi skal jo se på det, den er jo dynamisk, det er jo et handlingsrom osv. Og så sier vi som i utgangpunktet er EØS-motstandere, at vi vil ha en utvida handelsavtale. Det er ikke slik at SV er et anarkistisk parti. Det er heller ikke Senterpartiet. Sjølsagt skal vi ha et avtaleforhold, vi er jo en del av Europa. Og er det noe EU kan, så er det jo handelsavtaler. Så det er ikke et valg mellom en avtale og ingen avtale. Men vi ønsker å ha en åpen, fordomsfri debatt etter å ha hatt en avtale som har fungert i så mange år – som har vært veldig dynamisk. For den har jo ikke minst est utover temamessig, og den har est innover når det gjelder detaljeringsgrad. Så får det, etter at vi har tatt debatten, munne ut i konklusjoner om hva slags avtale vi skal fram til. Da tror jeg det er hensiktsmessig for debatten at vi i og for seg ikke bryr oss så veldig om hva slags navn vi ønsker å plassere på den til slutt. Så la oss være litt mer fordomsfrie, ha litt mer åpne sinn. Det fortjener denne debatten.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-11-15:
Som utenriksministeren gjorde rede for, og som flere har fulgt opp i dagens debatt, står Europa nå midt i en ekstremt krevende situasjon. Det er det ingen grunn til å glede seg over. Men det bør gi grunnlag for noen refleksjoner, bl.a. over det valget vi gjorde i 1994, da vi valgte å stå utenfor unionen. Det er min klare oppfatning at det objektivt sett var en riktig beslutning å si nei til EU i 1994. Krisen i Europa er høyst reell både økonomisk og politisk. Vi kan ukentlig lese om ungdomsledighet i Spania og Hellas på 50 pst., om eldre som må flytte fra hus og hjem, om en økende opprørsstemning og framvoksende nynazisme i en rekke av de europeiske stormaktene. Krisen viser at EU står overfor enorme utfordringer, og en slik krise kan heller ikke vi i Norge unngå å forholde oss til. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at det er «viktig at vi fra norsk side er tydelige på hva som er norske interesser, og bruker handlingsrommet vi har til å hevde disse interessene på en bedre måte». Dette er virkelig positive signaler for alle oss som er for norsk selvråderett og mot EU-byråkratiet. Det er også positive signaler for det norske folk som er så lei av EU-direktiver som griper inn i hverdagslivet, at de ønsker en sterkere bruk av handlingsrommet og en bedre avtale. Et stjerneeksempel på utnyttelse av handlingsrommet vi allerede har – og i for liten grad utnytter – er selvsagt Senterpartiets store seier, den som førte til økt tollsats på seks sentrale tollinjer innenfor landbruksvarer. For norsk landbruk er det helt avgjørende at regjeringen nå tar grep som kan sikre bøndene anstendige inntekter også i framtiden. Og tollgrepet er innenfor det handlingsrommet vi har i dagens EØS-avtale. Vi i Senterpartiet vil kjempe for at handlingsrommet som ligger i EØS-avtalen, framover utnyttes til beste for Norges befolkning og norsk næringsliv. Til slutt vil jeg si én ting: Det som forundrer meg litt etter å ha hørt debatten fram til nå, er at de som var EU-tilhengere i fjor, er like sterke EU-tilhengere i år. De som var helt ukritisk positive til euroen i fjor, er like sterkt positive til euroen i år. De som snakket EUs sak i f.eks. handelspolitikken i fjor, gjør det i enda større grad i år. Det virker nesten som om uansett hva som skjer, er EU svaret. Uansett hva som skjer, er euroen av det gode. Uansett om 70 pst. av den norske befolkningen er imot norsk EU-medlemskap, er EU-medlemskap det eneste rette. Så noen ganger lurer jeg på: Hva er det som skal til for at disse representantene vil si noe kritisk om utviklingen når det gjelder euroen og EU?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-15:
De foreslåtte endringene i statsborgerloven gir statsborgermyndighetene adgang til å innhente opplysninger fra andre offentlige organer, uten hinder av taushetsplikt. Dersom det anses nødvendig for opplysning av saken, kan de pålegge politi, ligningsmyndigheter, Nav, Lånekassen eller kommunene å utlevere opplysninger som kan være av betydning for saken. Når et offentlig organ har opplysninger om noens personlige forhold, er utgangspunktet at de opplysningene er taushetsbelagte, med mindre noe annet er fastsatt i lov. Jeg må innrømme at da jeg kom hit, var jeg forbauset over at offentlige etater i dag ikke har mulighet til å utveksle slik informasjon, og jeg støtter selvsagt lovforslaget. Den samme problemstillingen ble nylig omtalt i media når det gjelder personer som det er vanskelig å spore opp når de skal inn til soning, der Nav ikke har mulighet til å oppgi f.eks. adresse. Det er en problemstilling jeg også mener vi bør se på. Høringsforslaget har fått bred støtte blant høringsinstansene. Det er synliggjort at viktige hensyn, som taushetsplikt og personvern, blir ivaretatt. Statsborgermyndighetene har ikke anledning til å innhente flere opplysninger enn det som er nødvendig i den enkelte sak. Målet med endringen er todelt. Den som oppfyller kravene til statsborgerskap, vil få saken sin raskere behandlet. Det er bra for den som vil bli norsk statsborger. Det vil i tillegg medføre mindre byråkrati. Forenkling og redusert byråkrati er noen av Senterpartiets fanesaker. I tillegg er det ressursbesparende for både søker og forvaltning at relevant informasjon kan innhentes automatisk. Ressursbruken reduseres for både søker og saksbehandlere, ved at brukeren kommer med sine opplysninger én gang, i stedet for å fylle ut flere forskjellige skjemaer med de samme opplysningene gang på gang i ulike offentlige organer. Elektronisk informasjonsinnhenting direkte fra flere organer vil redusere saksbehandlingstiden betydelig, slik at statsborgermyndighetene blir i stand til å innhente strukturerte data, direkte i saksbehandlingssystemet. Samtidig vil vi få større sikkerhet for at forvaltningen legger korrekte opplysninger til grunn. Det reduserer risikoen for at statsborgerskapet vil måtte tilbakekalles på et senere tidspunkt. Fra Nav kan opplysninger om arbeidsforhold, trygd og sosialstønad være relevant. Vilkåret om ikke å være ilagt straff eller være under etterforskning gjør at det er relevant med opplysninger fra politiet. Mange søkere har rett og plikt til å delta i opplæring i norsk og samfunnsfag. Bekreftelse på slik deltakelse vil være viktig informasjon som kommunene sitter med. Inntektsopplysninger fra ligningsmyndighetene vil selvfølgelig kunne bekrefte om inntektskravet er oppfylt. Endringene i statsborgerloven gir større sikkerhet for at vedtak er fattet på rett grunnlag. Forslaget har fått bred støtte blant høringsinstansene. Viktige hensyn som personvern, taushetsplikt og at det ikke skal innhentes flere opplysninger enn det som er nødvendig, er ivaretatt. Derfor støtter Senterpartiet lovendringene.