Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Den sivile rettspleien på grunnplanet er enkelt sagt forliksrådene, namsmannsfunksjonen, stevnevitnefunksjonen og enkelte andre rettspleiegjøremål som utføres på nivået under tingrettene. Organiseringen av den sivile rettspleien på grunnplanet har vært under vurdering i mange år, og det har vært bred enighet om at det er behov for en endelig avklaring. Forliksrådene er formelt sett domstoler og er som hovedregel førsteinstans i sivile saker. De behandler rundt regnet 250 000 saker i året. Det er ett forliksråd i hver kommune, og kommunene har det økonomiske og administrative ansvaret. De fleste saker i forliksrådet er kurante inkassosaker der skyldneren ikke har innsigelser mot kravet. De bringes inn fordi dom er en forutsetning for tvangsfullbyrdelse. Blant annet for å redusere partenes kostnader foreslås det at fakturaer o.l. skal være grunnlag for å begjære tvangsfullbyrdelse. Bare dersom skyldneren reiser innsigelser mot kravet, skal saken behandles i forliksrådet. Direkte tvangsinndrivelse vil føre til at mange av sakene som krever minst innsats i forliksrådet, faller bort. Det er da ikke lenger grunnlag for selvfinansierende, kommunale forliksråd. Kristelig Folkeparti viser til de hovedhensyn gjengitt i proposisjonen som tilsier at ordningen med direkte inndrivelse av uimotsagte krav bør gjennomføres. Vi viser særlig til at direkte inndrivelse ved namsmannen er en fordel for de ressurssvake som av ulike årsaker ikke evner å møte i forliksrådet eller på annen måte mister retten til innsigelser. Den kontakten som namsmannen vil ha med skyldneren under en utleggssak, øker etter komiteflertallets syn sannsynligheten for at rettmessige innsigelser når fram og blir behandlet. Direkte tvangsinndrivelse vil ivareta skyldnerens faktiske rettssikkerhet på en langt bedre måte. Videre vil vi peke på at ordningen med direkte tvangsinndrivelse av uimotsagte pengekrav i mange tilfeller vil redusere kostnadene for skyldner. Kristelig Folkeparti er opptatt av at organiseringen av den sivile rettspleien på grunnplanet blir helhetlig og mest mulig lik i hele landet. I dag er namsmannsapparatet svært ulikt organisert, fordelt på lensmenn, kommunale underfogder og avdelinger under byfogder/tingretter. Jeg viser spesielt til de innvendinger som er kommet vedrørende forslaget om organiseringen av namsmannen i Oslo. Distrikter bør ha lik nivåinndeling, og vi er derfor enig i at namsmannen av prinsipielle grunner bør skilles fra domstolen også i Oslo. Samtidig er det viktig at man har en organisasjonsmodell som passer landets bosettingsmønster. Kristelig Folkeparti viser til at politiet er den mest desentraliserte statlige etat. Dette gir en nærhet til publikum som ikke må bli svekket. Ved også å overføre sekretariatet for forliksrådene til politiet styrkes grunnlaget ytterligere for lensmannens lokale tilstedeværelse. Allerede i dag ivaretar lensmenn sekretariatsfunksjoner i mer enn 100 kommuner, og etter det flertallet erfarer, har ikke dette ført til mangler i forhold til rettssikkerheten. Forliksrådene behandler ikke straffesaker, som er politiets hovedoppgave, og forliksrådene vil være suverene når det gjelder å løse sine oppgaver. Justisdepartementet skal fortsatt ha det direkte overordnede faglige ansvar for forliksrådene. Lensmennenes hverdag skal fortsatt være mer enn blålys og håndjern. Det vil bidra til å sikre etatens posisjon og funksjon i lokalmiljøet i framtiden.