trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-01-21:
Jeg vil også få gratulere statsråden med denne saken. Regjeringen peker på EU for finansieringen av anlegget på Klemetsrud. EUs innovasjonsfond er på 1 mrd. euro. Det er 311 søkere, og det er til sammen søkt om prosjekter til en verdi av 21,7 mrd. euro. Senterpartiet håper at Norge lykkes med den søknaden, men det er i tillegg 17 andre søknader fra Norge, og mer enn 15 av dem er CCS-prosjekter. Skulle et norsk prosjekt få en tredjedel av EUs innovasjonsfond, er det oppsiktsvekkende. Så spørsmålet er: Har regjeringen skjøvet dette til Brussel for å slippe kostnaden med å stå til ansvar for å si nei til Klemetsrud?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-01-21:
Jeg kan berolige med at Senterpartiet har stor tro på prosjektet på Klemetsrud. Det er realismen i EUs finansiering vi stiller spørsmål ved. Og vi har valgt å gå for det i denne runden. For å stille spørsmålet litt annerledes – eller som en oppfølging av Klemetsrud: Vi er altså nødt til å få til fangst og lagring på avfallsforbrenningsanleggene for å nå Paris-målene. Det er ca. 450 avfallsforbrenningsanlegg i Europa. Spørsmålet er: Hvorfor har regjeringen valgt bort anlegget som kanskje er mest relevant for norske kommuner og norske utslipp, og i stedet gått for en industrigigant?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-01-21:
Vi er tverrpolitisk enige om at dette er en viktig mulighet for norsk industri. Regjeringen har pekt på to anlegg, ett fullfinansiert og ett med en finansieringsmetode som ligger litt på utsiden av det tradisjonelle. Det er mange gode grunner til å peke på to anlegg, herunder å få ned tiltakskostnadene per tonn fanget CO 2 , for å sikre stabiliteten i leveransen av CO 2 inn i verdikjeden. Fangst av CO 2 utgjør en relativt liten andel av totalkostnaden for Langskip, også med to fangstanlegg. Likevel har regjeringen, som det nå er påpekt, valgt å fullfinansiere bare ett anlegg. Norcem Heidelberg er fullfinansiert, mens Fortum Oslo Varmes prosjekt for ren avfallsforbrenning kun har fått tilsagn om rundt halvparten av budsjettet for å realisere det anlegget. Misforstå meg rett: Det er viktig å få renset opp etter sementindustrien, som står for 5 pst. av de globale utslippene. Det er allikevel greit å stille noen spørsmål rundt hvorfor Heidelberg er valgt, hvis man bare skulle velge ett anlegg. Reduserte utslipp fra avfallsforbrenningen vil bli nødvendig for alle kommuner i landet som har slike anlegg. Realiseringen av fangst og lagring fra avfall vil være langt viktigere for flere i Norge enn håndteringen av utslipp fra en sementfabrikk, som strengt tatt primært vil glede eierne i Tyskland og den globale sementindustrien. For det andre mener vi at ambisjonene for Langskip, herunder demonstrasjonseffekten og driftssikkerheten, klart taler for to anlegg. I stedet har regjeringen altså sendt et brev til Fortum Oslo Varme og bedt dem søke midler fra EU. Det har vi stilt oss bak i innstillingen, og vi håper det lykkes, men vi kommer til å følge nøye med på det framover. Vi er utålmodige etter å få løst dette. Når det er sagt, bør ikke satsingen på fangst og lagring stoppe her. Det er flere prosjekter som er på beddingen rundt i landet. Det er flere prosjekter som har kommet langt. Representanten Westgaard-Halle var innom Vestfold. I Østfold har vi et anlegg på Øra i Fredrikstad, som også bør få se dagens lys med tid og stunder, som vil være med og bidra til at fornybarindustrien i Østfold blir enda mer ren enn det den allerede er. Spørsmålet til statsråden er: Hvordan tenker regjeringen å følge opp de prosjektene som ikke er en del av Langskip, men som nå koker rundt i landet, og som bør se dagens lys i løpet av overskuelig framtid?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Dette er en usedvanlig viktig debatt om et usedvanlig viktig tema. Endelig kan vi ta neste skritt i den lange sagaen om karbonfangst og -lagring i Norge. Norge tok på seg ledertrøya internasjonalt for mange år siden, tidlig i Stoltenberg-regjeringens periode. Som saksordføreren gleder jeg meg over at det nå er bred enighet om at vi nå går inn i neste kapittel med fullskala satsing på fangst med å etablere en verdikjede for både fangst, transport og lagring. Og jeg gleder meg over de framskrittene som er gjort med hensyn til Northern Lights-prosjektet, der Equinor, Total og Shell samarbeider, noe som er viktig i seg selv, men som også er viktig for å vise at dette går an. Det vi driver med her, er intet mindre enn god klimapolitikk, god miljøpolitikk og god industripolitikk i skjønn forening. Det er et klimapolitisk imperativ fordi det finnes veldig få alternativer hvis vi skal nå Parisavtalens mål om å begrense oppvarmingen av kloden til 1,5 grader, eller for den saks skyld til 2 grader, utenom karbonfangst og -lagring. De alternativene som finnes, er betydelig dyrere og betydelig mer inngripende i folks liv enn om man lykkes med karbonfangst og -lagring. Så dette er rett og slett Norges viktigste enkeltbidrag i den internasjonale klimakampen. Det er også et industripolitisk imperativ, for som saksordføreren gjorde godt rede for, vil karbonfangst og -lagring være knyttet til mange av de nye teknologiene, de nye løsningene som det nå er stor etterspørsel etter internasjonalt. Jeg har lyst til å bruke anledningen til å minne om at sent i går kveld, eller i natt, fikk EUs grønne giv følge av USAs Green New Deal. USA er tilbake i Parisavtalen, men det er også en massiv sektorovergripende innsats for at USA skal melde seg på i konkurransen om de nye teknologiene, som gjør at også det landet kan gå fra det 20. århundrets fossilindustri til det 21. århundrets fornybarindustri. Dette er bra, men det sender også et tydelig signal til Norge. Enkelt sagt: Det vi kan bli gode på i framtiden, vil bli stadig mer populært i markedet, mens det vi har vært gode på fram til nå, og som jeg er veldig glad for at vi har håndtert så godt, vil falle raskere enn vi har trodd. Til slutt vil også jeg si at det er viktig at vi lykkes med to anlegg. Når det nå gikk slik at det ble sendt en søknad til EU, har vi, i likhet med Senterpartiet, som det ble redegjort for, kommet til at den søknaden bør opprettholdes. Det er fint og velkomment om vi lykkes med å få de pengene fra EUs innovasjonsfond, men vi har ment at det er lurt å signalisere at vi øker det norske bidraget, for derved også å øke sannsynligheten for gjennomslag. For vi kommer til å trenge å lykkes når det gjelder både prosessindustri og avfallshåndtering. Det siste er noe vi alltid kommer til å ha bruk for.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Jeg har egentlig lyst til å begynne med å gratulere statsråd Bru for å være den statsråden som legger fram dette ekstremt viktige prosjektet, som altså har bred støtte i Stortinget. Jeg vil faktisk også takke for at hun anerkjenner at dette er en innsats fra mange regjeringer. Det er en moden kontrast til enkelte andre representanter fra samme side i denne debatten så langt. Mitt spørsmål dreier seg om veien videre når det gjelder den halvparten av dette prosjektet som har å gjøre med avfall – ikke i og for seg Klemetsrud og EU, der har vi jo en løsning vi langt på vei er enige om, selv om vi legger mer penger inn i det. Hvilken strategi ønsker statsråden for å sørge for at vi i framtiden kan få karbonfangst og -lagring på mange flere avfallsanlegg? For det er jo slik at i industrien kan man på sikt tenke seg alternativer til karbonfangst og -lagring, men avfall vil vi alltid ha. Selv i en framtidig ombruksøkonomi eller sirkulærøkonomi blir det noe avfall igjen. Det må forbrennes, for vi vil ikke kaste det i havet eller legge det i et deponi. Så hva er regjeringens strategi på sikt for avfallsdelen av karbonfangst og -lagring?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Jeg takker for et godt svar og ser fram til godt samarbeid også om det, for dette er det ganske viktig at vi står sammen om. Det er Norges viktigste enkeltbidrag i klimakampen, og det fortjener bred samling i dette hus. Vi har også en god del verdier igjen i Nordsjøen, ikke minst i gass. Men etter de signalene vi har fått fra EU, og nå i natt også fra USA, ser vi at avkarboniseringen f.eks. av kraftsektoren kommer til å gå fortere enn nesten noen av oss turte å tro for bare noen måneder siden. Hva slags strategi har regjeringen for å få til karbonfangst og -lagring knyttet til gassproduksjon, slik at vi i framtiden kan eksportere hydrogen – utslippsfri gass? Og er statsråden enig i at Norges framtidige nisje i Europa kanskje kan være å lage nettopp det blå hydrogenet, som kan gi volum lenge før det grønne kommer på plass?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Litt av poenget med denne salen er at man skal kunne bryte meninger mot hverandre. Sunn uenighet er bra og litt av poenget i politikken. Men det kan også være lurt å anerkjenne når vi faktisk er enige. Jeg har lyst til å understreke en gang til at det er veldig mye av dette vi er enige om. Jeg er veldig glad for statsrådens svar på både mitt og representanten Grungs spørsmål når det gjelder at dette er en lang tradisjon der flere regjeringer har delt på ansvaret, delt på visjonene og også delt på risikoen. Når spesielt representantene Heggelund og Kjenseth bruker så mye tid på å latterliggjøre Stoltenberg-regjeringens karbonfangstanlegg, har jeg lyst til å minne om at Langskip ikke er bygd. Da vi gikk inn for både testsenteret og fullfinansiering, trodde vi det ville virke. Så viste det seg at testsenteret virket og ble en stor suksess, mens det opprinnelige fullskalaanlegget ikke virket. Det vi gjør i dag, er å vedta at vi skal gå inn i svært avansert teknologi. Vi skal lykkes på Norcem med å fange karbon, vi skal lykkes i å få en fungerende transportkjede, og vi skal lykkes med noe som ikke har vært prøvd før, i hvert fall ikke i denne skalaen, nemlig å lagre under Nordsjøen i store reservoarer. Det kan gå galt, det kan bli dyrere, det kan bli forsinket, og det kan være at vi får store sjokk også i denne prosessen. Da har jeg lyst til å si fra denne talerstolen: I den grad jeg og mine måtte bli involvert i dette i framtiden, hvis noe slikt skjer, har jeg ikke tenkt – skriv det gjerne ned, den eneste representanten for pressen som følger denne debatten – å si at herregud, så håpløs Solberg-regjeringen var, dette burde de ha skjønt, hvordan kunne de finne på å gå inn for noe sånt, det var jo opptil flere pensjonerte teknologer som mente dette ikke ville virke noen gang, og de hørte ikke på dem. For det synes jeg ikke er spesielt kledelig. Vi er med på å ta denne risikoen. Det er en risiko å utvikle ny teknologi. Jeg har forstått det sånn fra folk som kan mye mer om dette enn meg, at ikke bare testsenteret, men også mye av lærdommen ved det fullskalaprosjektet som det ikke ble noe av, er en del av det globale kunnskapsgrunnlaget som har videreutviklet karbonfangst og -lagring. Apollo 1 kom ikke til månen, Apollo 11 kom til månen. Man satset lenge, og det var en meget høy risiko – månelandinger er det. Jeg vil anbefale representantene Heggelund og Kjenseth å lytte til sin kollega Tina Bru, som holdt et godt innlegg om dette, men de kan også ta en ekstra titt på talen til president Joe Biden i går. Han understreket at det noen ganger kan være lurt å lytte til hva den andre egentlig mener, ikke bare prøve å lete etter konflikt også der konflikt ikke eksisterer.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Det er bra!
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Jeg konstaterer at min appell om å glede seg over det man er enige om, ikke nødvendigvis traff alle like godt. Det får jeg bare ta til etterretning. Men jeg vil understreke det ene poenget som det er viktig å få fram, og det er at vi mener at det skal være to fangstanlegg, og vi mente veldig lenge at den riktige måten å få til det på var å gå direkte til fullfinansiering av begge to. Så skjedde det noe i mellomtiden: Det ble faktisk sendt en søknad til EUs innovasjonsfond. Den søknaden er inne, den er til behandling. Vi vurderte – gjennom en grundig gjennomtenkning sammen med våre kolleger i Senterpartiet, som er på samme linje – at det var urimelig å trekke den tilbake mens den var til behandling. I stedet sa vi at vi ville øke den betingede støtten fra de opprinnelige 3 mrd. kr med 1,5 mrd. kr, altså til 4,5 mrd. kr, og så avvente hva som skjer i EU. For det går jo nesten ikke an å være imot at man får støtte utenfra hvis det er mulig. Det er altså et forsøk på å nærme seg en enighet. Det står vi på, og det kommer vi til å fortsette med, selv om noen egentlig ønsker at vi skal ha mest mulig konflikt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-01-21:
Forslaget om Langskip har ei lang historie. Ho starta med det som til slutt vart kalla «månelandinga» til den raud-grøne regjeringa, som for mange enda opp som ei krasjlanding, men som regjeringa systematisk har jobba med i mange år etter det for å få på rett spor. Også då Framstegspartiet var ein del av regjeringa, vart det jobba systematisk for å bidra til teknologiutvikling som fangst og lagring av CO 2 . Når Framstegspartiet i denne saka og til det konkrete prosjektet har valt ein annan kurs enn stortingsfleirtalet, kjem det av fleire svakheiter i regjeringa sitt forslag til Langskip, slik vi vurderer det. Det aller viktigaste er at det i for stor grad er skattebetalarane som tek hovudrisikoen, den økonomiske risikoen, i prosjektet, mens det er selskapa som for alle praktiske formål sit igjen med gevinsten. Det er med andre ord ein for stor ubalanse mellom kven som tek risiko, og kven som får gevinst. Det er også fleire andre utfordringar i dette prosjektet. Eksempelet frå Mongstad viste oss jo at det dukkar opp uføresette ting i så store industriprosjekt, med, som regjeringa sjølv skriv i meldinga, ein stor risiko knytt til seg. Då hadde det eksempelvis vore lurt å ikkje gjennomføre to prosjekt parallelt, av den enkle grunnen at ein kan lære av feil ved realiseringa av det første, slik at ein slepp å gjenta tabbar som kan verte gjorde undervegs, fordi dette er ekstremt krevjande. Den risikoavveginga som Stortinget burde ha gjort, som næringslivet sjølv ville gjere, vel Stortinget aktivt å sjå vekk frå i behandlinga av denne saka. Det er det som er den grunnleggjande utfordringa med det forslaget som ligg på bordet, og som gjorde at det var nødvendig at Framstegspartiet gjennom budsjettavtalen fekk stramma til på fleire område for tydelegare å avlaste denne risikoen framover. Grunnen til at skattebetalarane tek ein så stor del av risikoen, er at dei private bedriftene som står bak, ikkje ville ha gjort det. Nettopp det gjer at oppfølginga av dette må vere tett. Det er framleis fleire utfordringar med Langskip.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-01-21:
Eg har sjeldan hatt rykte på meg for å vere festbrems, men i denne debatten er det behov for noko meir sunnmørsk nøkternheit. For når ein høyrer innlegga i salen i dag, er det lite som tyder på at vi her reelt sett set i gang investeringar som totalt vil koste opp mot 25 mrd. kr, på usikker teknologi og til ein kostnad som vi ikkje veit om marknadene vil vere i stand til å betale. Ein av dei største risikoane i dette prosjektet er at tiltakskosten er så høg at ingen andre har råd til å nytte seg av det. Når ein høyrer innlegg etter innlegg etter innlegg som ikkje tek innover seg verken det regjeringa sjølv skriv om risiko i prosjektet, det eksterne kvalitetssikrarar peikar på, eller dei risikoavlastande temaa som må gjennomførast, er det grunn til bekymring. Det høyrest ut som om dette er plankekøyring. Det er det ikkje, verken når det gjeld teknologi, eller finansielt. Det gjer meg uroa for prosessen vidare, for det er skattebetalarane som tek ein plass mellom 70 og 80 pst. av rekninga og risikoen i prosjektet, og det er skattebetalarane som i veldig stor grad ber risikoen for denne feilinvesteringa på sine skuldrer fordi ingen private selskap som sit igjen med eigarskapen til teknologien, var villige til å gjere det. Når det er situasjonen og det eine innlegget etter det andre handlar om nesten å overby kvarandre i kor mykje for alt dette ein kan vere, utan å ta innover seg dei realitetane, gjev det grunn til bekymring. I alle andre grunnlagsinvesteringar på sokkelen er staten med og bidreg og tek risiko, men har også ein direkte økonomisk andel, f.eks. gjennom at regjeringa tildeler ein SDØE-andel – ein mykje betre risikoprofil enn ein aktivt vel her. Denne saka håpar eg vi lykkast med. Eg håpar skepsisen min viser seg å vere utan grunn. Men det gjev grunn til bekymring at ingen andre her synest å gjere det.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Lite kjennes mer meningsfylt enn å starte akkurat denne dagen med å diskutere hva vi kan gjøre for å bekjempe vår tids store utfordring, klimakrisen. Etter presidentskiftet i USA i går kveld og nyheten om at USA igjen vil gå inn i Parisavtalen, er det grunn til å si: Det er håp. Det er håp om at vi skal klare å kutte utslippene av klimagasser, så vi unngår de verste konsekvensene av klimakrisen. Saken vi diskuterer nå, CO 2 -fangst og -lagring, er ikke en ny sak. Selv stiftet jeg bekjentskap med den første gang i 1989 på et møte i Trondheim Natur og Ungdom. Det var Erik Lindeberg, forsker ved SINTEF i Trondheim, som foredro om hvordan man kunne løse utslippsproblemene ved det planlagte gasskraftverket på Tjeldbergodden i Møre og Romsdal. CO 2 -en kunne fanges og lagres. Det hører med til historien at dette gasskraftverket til slutt ble CO 2 -fritt – ikke fordi man fanget CO 2 -en og lagret den, men fordi det aldri ble bygd. I dag er klimakrisen en betydelig større utfordring enn den var i 1989. Derfor er det også behov for en mye kraftigere innsats. Vi er glade for at regjeringen vil sørge for at det blir CO 2 -fangst ved sementproduksjonen i Brevik. Vi tror det er avgjørende for å få fjernet CO 2 -utslipp fra andre sementprodusenter rundt om i verden. Men dessverre vil ikke regjeringen være med på å sikre at vi får CO 2 -fangst ved søppelforbrenningsanlegget her i Oslo. Her overlater regjeringen i stor grad beslutningen til EUs innovasjonsfond – et fond med mange søkere og en begrenset mengde penger. Søknadssummen på 3 mrd. kr, som forslaget til regjeringen tilsier, utgjør 30 pst. av innovasjonsfondets første utlysning. Flere er med rette bekymret for om EU vil bevilge et så stort beløp til et enkeltstående prosjekt. Sjansen er stor for at man vil spre midlene til forskjellige industrisektorer og geografisk i hele eller store deler av Europa. I rapporten «Energy Transition Outlook 2020» fra DNV GL av 8. september 2020 anslås det at verden vil passere nivået som driver temperaturen over 1,5 grader, allerede i 2028. Dermed er vi i en svært alvorlig situasjon som gjør at vi ikke kan ta de nødvendige utslippskuttene litt etter litt. Derfor kan vi ikke bare sette vår lit til EUs innovasjonsfond. Derfor er vi selv også nødt til å være med på å sikre fullfinansiering av karbonfangst ved Fortum Oslo Varmes anlegg. Jeg tar med det opp de forslagene som SV er en del av.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Jeg tror også jeg skal gratulere statsråden i dag med et viktig prosjekt. Og så vil jeg spørre statsråden: Hva nå hvis strategien med å få penger fra EU slår feil? Hva hvis EUs innovasjonsfond ikke bidrar med penger til prosjektet på Klemetsrud i Oslo, eller bidrar med for lite? Hva vil statsråden da gjøre for å sikre at vi får CO 2 -fangst og -lagring også på avfallsforbrenningsanlegget her i Oslo?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Jeg takker for svaret. Statsråden peker på at EUs innovasjonsfond kan være en mulig finansieringskilde, og hun peker også på Oslo kommune. Har statsråden andre mulige finansieringskilder også, utover disse to?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Etter det siste innlegget er det nesten fristende å spørre om representantens Vipps-nummer, men jeg skal la være å gjøre det. Klimakrisen krever at vi løfter i flokk. Den er av en så alvorlig karakter at vi er nødt til å finne fram det beste i vårt demokrati. Hvis nå regjeringens – eller Fortum Oslo Varmes – søknad om penger fra EUs innovasjonsfond ikke slår til, hvis pengene ikke kommer, hvis det kommer for lite, så må vi som land ha planene klare for hvordan vi da går videre. SV har forslag til det i sitt alternative budsjett. Det har beklageligvis blitt nedstemt i Stortinget, men i dag fremmes det forslag både fra SV og MDG og fra SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet om å utvikle alternative finansieringsmåter for å sikre etablering av CO 2 -fangst og -lagring også ved avfallsforbrenningsanlegget her i Oslo. Vi skulle ønske at det forslaget fikk flertall, sånn at man kunne gå i gang med å utvikle alternative strategier for å sikre dette fangstanlegget dersom det viser seg at regjeringens strategi med å hente penger fra EU slår feil. Og det er ikke bare i Oslo at vi trenger denne satsingen på CO 2 -fangst og -lagring fra forbrenningsanleggene. Vi trenger det også i byer som Trondheim, Bergen, Stavanger, Kristiansand og Fredrikstad. Vi ser at det alle disse stedene er et sterkt ønske om og en sterk vilje til å få til CO 2 -fangst og -lagring, og det vil være et betydelig bidrag til å nå Norges klimamål og få kuttet utslippene av klimagasser, men det vil også være et betydelig bidrag til å industrialisere og gjøre denne teknologien billigere, sånn at også flere land kan ta den i bruk.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Den 14. januar var det 40 år siden norgeshistoriens største sivil ulydighetsaksjon på miljøområdet. Den 14. januar 1981 marsjerte 600 politifolk opp til nullpunktet i Stilla, ikke langt fra Alta sentrum, for å bære bort de tusen elveredderne som hadde lenket seg fast i protest mot utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget. Selv om naturvernerne tapte kampen om utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget, vant naturvernerne svært mye på lengre sikt. Verneplanen for vassdrag, som har vernet tett innpå 400 vassdrag, er en av de virkelig store naturvernseirene som vi kan være stolte av i Norge, og det har vært et bredt flertall i Stortinget som har stått bak de verneplanene som har kommet. For ikke lenge siden fikk vi også et forslag fra en statsråd fra Fremskrittspartiet om vern av Øystesevassdraget i tidligere Hordaland fylke. Det var et svært godt forslag fra Fremskrittspartiets statsråd, som ble enstemmig stemt igjennom i Stortinget. Det var i fjor også 50 år siden vi så de første sivil ulydighetsaksjonene for naturen i Norge. Det var også knyttet til en vannkraftutbygging – Mardøla. Vi skal i disse sakene huske historien. Vi skal huske den betydningen som miljøorganisasjonene har hatt i arbeidet for å få vernet det som på mange måter kan kalles Norges regnskognatur. Vi har et internasjonalt særskilt ansvar for å ta vare på vassdragsnaturen. Jeg er derfor glad for at det er et bredt flertall i dag som står sammen om å avvise forslaget fra Fremskrittspartiet.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Jeg skal gjøre noe så uvant som å si tusen takk til statsråden for et usedvanlig godt innlegg. Jeg tror at hvis jeg fortsatt hadde vært leder i Naturvernforbundet, skulle jeg ha tilbudt henne et medlemskap i organisasjonen på flekken. Jeg tror jeg kunne ha sagt nesten hvert ord av det statsråden sa i sitt innlegg. Det er godt å høre et sånt forsvar av vernet av natur som vi tross alt har fått til i Norge. Det jeg ønsker å spørre om, er: Vi har i dag mange gamle vannkraftkonsesjoner gitt i en tid da miljøkravene var nesten fraværende. Det er nå en revidering av disse konsesjonsvilkårene, så jeg ønsker å høre statsråden fortelle litt om hvordan regjeringen legger opp arbeidet for å få gjort mer for å få revidert de gamle vannkraftkonsesjonene.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Jeg vil vise til den replikkvekslingen jeg hadde med statsråden her tidligere i dag hvor jeg kanskje kom med det noen vil si er en klam omfavnelse, og sa at jeg kunne ha sagt nesten hvert ord av det hun sa i debatten om vassdragsvern. Jeg kan berolige statsråden med at det kunne jeg ikke ha gjort etter hennes foregående innlegg. Vi står foran en stor utfordring – det vet jeg at statsråden er enig med oss i. Vi er nødt til å omstille norsk næringsliv for å møte de utfordringene vi står foran. Vi vet også at det er store muligheter til å skape en rekke arbeidsplasser i Norge basert bl.a. på miljøteknologi som bidrar til å kutte utslipp. Vi ser det nå langs kysten, hvor det på norske verft utvikles nullutslippsteknologi for skipsfarten. Vi ser også en sterk konkurranse mellom flere deler og regioner av Norge om å få etablert batterifabrikker. Men den utfordringen vi står foran med klimakrisen, gjør at vi er nødt til å tenke nytt også når det gjelder norsk olje- og gassvirksomhet. Hvis vi skal nå de klimamålene verden har satt seg om å begrense temperaturøkningen til 1,5 grader, er det noen fysiske lover som sier hvor mye CO 2 vi kan slippe ut framover og fortsatt klare å holde oss under dette målet. Jeg føler vel ikke at jeg helt fikk svar på den utfordringen jeg har gitt statsråden om hvilke forutsetninger som regjeringen legger til grunn i 25. konsesjonsrunde, når flere forskere sier at CO 2 -budsjettet vårt kan være brukt opp allerede før de feltene som er planlagt gjennom 25. konsesjonsrunde, kommer i drift. Det vil ikke være plass i atmosfæren til den CO 2 -en som de genererer verken fra produksjon eller forbruk dersom vi fortsatt skal holde oss under 1,5-gradersmålet. Det håper jeg at statsråden kan gå litt nærmere inn på.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-01-21:
Det kommer nok ikke som noen overraskelse på statsråden at jeg mener at oljeselskapene ikke i tilstrekkelig grad tar inn over seg den utfordringen vi står foran. Et eksempel: I februar i fjor la Equinor planene om utbygging av Oscar Wisting-feltet i skuffen på grunn av at lønnsomheten var for dårlig. Det var før koronapandemien traff landet med voldsom styrke. Så fikk oljeselskapene, godt akkompagnert av interesseorganisasjonen Norsk olje og gass, gjennom en oljeskattepakke i Stortinget, hvor flertallet ga store skattelettelser til oljeselskapene som gjorde at den tidligere ulønnsomme utbyggingen av Oscar Wisting ble tatt fram igjen av Equinor, og som man nå kan komme til å søke om å få bygd ut. Man har laget en skattepakke som har gjort en tidligere utbygging lønnsom, i alle fall for oljeselskapet. Regjeringen har annonsert at de i løpet av året skal komme med en energimelding som skal se på helheten i norsk energipolitikk. Det ser vi fram til. Det jeg håper regjeringen vil gjøre i den energimeldingen, er å gjøre rede for hvilke karbonbudsjett de opererer innenfor, når de ser for seg en fortsatt storstilt nysatsing på norsk olje- og gassvirksomhet. Da tenker jeg ikke på karbonbudsjettet først og fremst knyttet til norske klimamålet, men for verden som helhet. Jeg håper også at regjeringen i den meldingen tar inn over seg det som Klimaomstillingsutvalget foreslo, med bl.a. to sentrale medlemmer av Høyre til stede, om at det ble stilt krav om en stresstesting, en økonomisk vurdering av de enkelte utbyggingene sett i lys av Parisavtalens mål om å begrense temperaturøkningen til maks 1,5 grader. Ellers vil jeg takke statsråden for debatten.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-01-21:
Norge leder an i noe av det som er det aller viktigste for å redde kloden fra altfor store klimautslipp. Det å fange karbon blir helt essensielt, men det er også verdt å minne om at den teknologien ikke gjør alt. Den vil ikke redusere temperaturen og den globale oppvarmingen i betydelig grad, så vi må gjøre mer, men Norge gjør her sin del, har gjort det lenge og har tatt på seg et stort ansvar. Flere har vært inne på Mongstad og den rød-grønne regjeringas forsøk på månelanding, som representanten Dale beskrev som en «krasjlanding». Men det er også med respekt vi står her i dag, fordi det er krevende teknologier som skal tilpasses. Dette er fangst, men det er også transport, og det er lagring på havbunnen, og det er kombinasjonen av det som gjør at Norge er langt framme og viser vei. Tempoet i det prosjektet har vært en stor del av debatten, særlig de siste årene, men regjeringa leverer nå det vi hele tida har sagt, på dato, og vi holder framdriften, til tross for at det er brønner som har måttet bli boret på nytt på havbunnen, og andre utfordringer knyttet til teknologien. Når det gjelder EU som medfinansieringskilde: Ja, det er et stort felles prosjekt vi tar på oss, og vi har fra norsk side, uavhengig av regjeringer, jobbet for at karbonfangst og -lagring skal være en del av EUs innovasjonsfond og finansiering. Nå er karbonfangst og -lagring tilbake på lista over innovasjonsprosjekter. I tillegg er Northern Lights-prosjektet sterkt forankret også i de andre nordiske landene, som gir et bidrag til at EU vil finne dette interessant å være med på. Andelen kan vi selvfølgelig diskutere. Men det er også andre aktører som vil ha interesse av avfallsforbrenning her, fordi det må bygges flere avfallsforbrenningsanlegg i verden, og når en kan sette på fangstanlegg i tillegg, har Norge en stor eksportmulighet. Så til Venstres rolle i dette: Vi har vært en stor pådriver. Venstre gikk til valg i 2013 på to prosjekter. Dagens leder i Venstre, Guri Melby, var byråd i Oslo da startskuddet for Klemetsrud gikk, og Jeløya-forhandlingene i 2018 har vært viktige for at vi er der vi er nå. Vi kan også takke Fremskrittspartiet – da de satt i regjering – for god støtte til å komme dit vi er nå. Det har vært viktig med den framdriften, de bevilgningene som vi har måttet gjøre underveis for å komme fram til dagens prosjekter.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-01-21:
Det passet jo da godt at jeg etterfølger representanten Barth Eide. Jeg sa i mitt innlegg at vi skal ha respekt for den teknologien, og at det var store utfordringer knyttet til Mongstad-prosjektet. Jeg anerkjenner absolutt det, og at testsenteret har vært utrolig viktig for at vi er der vi er i dag. Jeg sa også noe om tempo, at regjeringen har levert på dato. Det er jo der jeg retter kritikk mot opposisjonen – at en har undergravd regjeringens arbeid systematisk hele veien, stilt spørsmål og skapt tvil om at det er mulig å levere på dette. Nå har regjeringen virkelig levert, og det synes jeg også opposisjonen i dag skal ta ad notam. En har ikke mer penger å legge på bordet. En har ikke et raskere tempo å drive dette prosjektet fram på. Det er også en del av denne debatten som jeg synes det er verdt å nevne i dag. Det er et ansvar en har hver dag i politikken, ikke bare den dagen en vedtar noe som en til slutt er enig i. Så vil jeg trekke fram at representanten Myhrvold fra Senterpartiet har nevnt HeidelbergCement, som står bak Norcem. Flere har også nevnt Fortum, som er et finsk selskap. HeidelbergCement er tysk. Det sier også noe om hvilke aktører vi her snakker om, som er med og bidrar. Den videre debatten om dette er ikke en konflikt mellom staten og Oslo. Dette er en stor dugnad mellom mange aktører for å få til noe som er svært krevende, svært dyrt og svært nødvendig. Derfor er det – til opposisjonen og egentlig oss alle – viktig at vi også får fart på å finansiere spleiselaget: hvordan vi skal bruke aktøren Gassnova i fortsettelsen, og hvordan vi skal bruke CO 2 -avgiften regjeringen har lagt på forbrenning, til å være med og finansiere den videre utviklingen. For det er ikke sånn at Trondheim, Bergen, Fredrikstad og Kristiansand kan sitte helt stille og vente på at staten skal ta regningen for å utvikle denne krevende teknologien. Det er flere som må melde seg på. Det er ikke bare finske Fortum, som eier Klemetsrud i Oslo, som skal ta den regningen helt alene, men det er samarbeidet vi må få til. Jeg sitter også i Nordisk råd og leder et tilsvarende utvalg der. Det er stor interesse, og det er større og større forståelse og større og større vilje til å være med på dette spleiselaget. Derfor er det også viktig at Stockholm, København – hovedstedene – som har store avfallsforbrenningsanlegg, er med på denne utviklingen. Så er også den konkurransen det er snakk om – risikoen, men også konkurransen – ved å ha flere aktører inne, veldig viktig, for teknologien her går raskt. Det er nevnt at det bare fra Norge til EUs innovasjonsfond er flere titalls søknader, og det sier noe om både hvor Norge er, og også hvor viktig konkurransen om teknologiutviklingen er.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-01-21:
Litt oppsummering, både til Fremskrittspartiet og til Arbeiderpartiet: Jeg kommer gjerne Arbeiderpartiet i møte når det gjelder engasjementet de har for hydrogen. Det er hydrogen-fest på Oslo Børs nå. Det er store internasjonale aktører som ser hva som skjer i Norge, og vi har alle muligheter til å gjenbruke en infrastruktur på best mulig måte. Noe av den blir sikkert blå. Noe av den håper jeg blir så grønn som mulig. Det trenger vi. Så til risikoen: Det er ikke bare skattebetalerne som tar den risikoen. Fortum er et finsk selskap, Heidelberg er et tysk selskap. Det er skattebetalere i andre land som er med på å ta den risikoen: Shell, Total, Equinor. Aker Carbon Capture er en annen norsk aktør. Og til representanten Myhrvold: Det finnes også i Østfold. Goodtech er også er en liten aktør som sikter seg inn mot disse markedene. Det er mange aktører, men vi må også evne å samarbeide, bl.a. mellom de nordiske landene. Vi er virkelig i det grønne hjørnet som skal bygge grønn konkurransekraft i Europa, og denne muligheten er vi i ferd med å gripe sammen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-01-21:
Jeg vil starte med å si at tida for de store vannkraftutbyggingene i Norge definitivt er over, og det er slått fast mange ganger. Jeg er glad for det flertallet som i dag sier nei til dette forslaget. Regjeringa har også bebudet en energimelding. Den blir viktig. Det er klart det er elementer i dette som det er viktig å diskutere, bl.a. teknologien, som går framover. Det er verdt å merke seg – vi har vært igjennom en stor vindkraftdebatt – at nå kommer solcelleteknologien i større og større grad, også i Norge. Den utvikler seg veldig raskt. Dette handler om å ta i bruk de samlede mulighetene vi i Norge har når det gjelder vann – som er, som sagt, ryggraden, og den kraften vi har der, er veldig viktig – men nå har vi også fått betydelig vindkraftproduksjon. Så kommer sol i betydelig grad inn. Småkraft er også en viktig del av dette. Så hørte jeg i representanten Sandra Borchs innlegg at det kan være tilfeller der man kan gjøre både klimatilpasning og fornybar kraftproduksjon i småskala. Det er jeg helt enig i. Det bør vi være nysgjerrige på og se på, men at det må kombineres i en sånn plan, er jeg skeptisk til. Noe annet som skjer nå, som er veldig viktig, er en utrolig digitalisering av kraftsektoren. Det gir oss et helt nytt handlingsrom å spille på. Jeg er opptatt av at vi nå bruker disse mulighetene så godt som mulig i Norge. Vi har også en lang tradisjon for nordisk fellesskap, samarbeid og organisering av kraftsektoren, og vi bør fortsette å bygge ut det samarbeidet, som vi har gjort de siste 25 årene. Vi er ledende i Europa i å organisere dette. Her ligger det så mange andre muligheter vi skal utnytte før vi går inn og diskuterer hvilke vassdrag vi eventuelt skal gå løs på. Det spriker i det faggrunnlaget som vi får inn – fra at det er mulig å gjøre noen tilpasninger i allerede utbygde vassdrag, til å bygge ut ny. Det spriker mellom 5 TWh og 30 TWh, noen sier opp mot 50 TWh, men det er jo et behov vi ikke har, så vi må også få et faggrunnlag som gir oss et navigeringspunkt. Energimeldinga er et viktig startpunkt for det.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-01-21:
Dette er en gledens dag. Jeg er glad for at vi behandler meldingen som beskriver det største klimaprosjektet i norsk industri noensinne. Vi er ikke de eneste som gleder oss her i dag. Det er glede hos industri, partene i arbeidslivet, forskere, miljøorganisasjoner. Denne meldingen og behandlingen av denne meldingen er en seier. Jeg har lyst til å gratulere statsråd Tina Bru med arbeidet hun har gjort i denne saken, i tillegg til å gi ros til den rekken av Fremskrittsparti-statsråder som har jobbet godt med det vi sitter med i dag. Dette er en klimapolitisk milepæl. Det er et prosjekt som vil kutte utslippene, ikke utviklingen. Sånn er det helt i tråd med det som er Høyres og regjeringens klimapolitikk. Det handler om å sikre eksisterende og skape nye, grønne industriarbeidsplasser. Akkurat det er en prioritet for regjeringen. Legg merke til den tråden som er i klimapolitikken når det gjelder industri, fra denne regjeringens side – fra Hydro Karmøy til Hywind Tampen videre til Langskip. Dette henger sammen. Dette er den riktige måten å tenke på hvis man ønsker en grønn omstilling, og hvis ens måt ikke er å stanse veksten, men å frikoble utslipp fra vekst, fordi det er den eneste måten å løse klimaproblemet på og ha en grønn omstilling samtidig. Langskip er det første prosjektet i sitt slag. Selv om teknologien i de enkelte delene av prosjektet er velprøvd, er det selvfølgelig risiko forbundet også med dette. Men dette prosjektet skiller seg fra det rød-grønne prosjektet, og jeg skjønner de er lei av å høre om det, så jeg skal være kort og si at det skiller seg fra det rød-grønne prosjektet ved at dette ikke er en blankofullmakt fra norske skattebetalere til industri. Her er risikoen fordelt på flere hender nettopp fordi vi må lære av feilene de rød-grønne gjorde. Så dette er et mer fornuftig prosjekt hvor det ikke er slik, som representanten Dale prøver å gi inntrykk av, at all risikoen ligger hos skattebetalerne. Nei, risikoen ligger også hos bedrifter, industri som er med på dette. Så er det en rekke misforståelser om EUs innovasjonsfond, hvordan det fungerer, osv. Men hadde jeg vært medlem av Arbeiderpartiet – det hadde jeg selvfølgelig aldri vært, men hadde jeg det – hadde jeg vært litt nervøs, tenkt meg om to ganger før jeg gikk opp på talerstolen i dag. Her har man i måned etter måned sagt at man må fullfinansiere to og ikke skal ha noe med EUs innovasjonsfond å gjøre, men når man leverer et alternativt budsjett, er det jammen meg et mageplask for energi- og miljøfraksjonen deres, dette også.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-01-21:
Det er ingen – det kan jeg bare si til representanten Barth Eide – som ikke mener at det har vært et samarbeid her gjennom mange år. Men hvis han hadde lyttet til det jeg sa i mitt innlegg, så pekte jeg på én konkret ting som bl.a. var noe av problemet med det rød-grønne prosjektet, nemlig at all risiko lå hos skattebetalerne. Da sa jeg at da har vi lært av den feilen. Det er ett eksempel. Men så skal kanskje Espen Barth Eide være litt forsiktig med å snakke om at man ikke liksom skal lage konflikt der det egentlig ikke er konflikt. La oss ta en liten historiefortelling: Den 4. juni 2020 stiller Espen Barth Eide et spørsmål til Tina Bru om hun vil bidra til at Norge tar en internasjonal lederrolle innenfor produksjonen av blå hydrogen gjennom i nær framtid å foreta en investeringsbeslutning med to fangstprosjekter. Den 10. juni 2020 sier Espen Barth Eide i VG at han ikke utelukker at et flertall i Stortinget vil sikre fullfinansiering av to fangstprosjekter. Den 21. september 2020 tvitrer Espen Barth Eide: «Skuffende at Regjeringen ikke går videre med fullskala karbonfangst ved avfallsanlegget på Klemetsrud(…) (…) Den 21. september 2020 sier Espen Barth Eide til NRK: «At vi skal si til Brussel at vi ikke klarer å finansiere dette selv, og at vi derfor må be bulgarske og portugisiske skattebetalere om hjelp, klinger litt rart … Jeg mener at dette bør vi kunne bære på våre skuldre.» Det viser for øvrig at han ikke vet hvordan EUs innovasjonsfond er finansiert. Den 25. august 2020 sier Espen Barth Eide til NTB: «For at Norge skal beholde ledertrøya her, trenger vi en investeringsbeslutning allerede i neste års statsbudsjett om to fullskala CCS-anlegg.» Den 21. september 2020 sier han: «Vi er samtidig skuffet over at man nå ikke går videre med fullskala-prosjektet ved Fortum Oslo Varme(…) (…) Den 4. desember 2019, når han snakker om Arbeiderpartiets alternative budsjett, hvor Arbeiderpartiet ikke fullfinansierer to prosjekter, sier han: «Vi har en sterk satsing på karbonfangst og -lagring, hvor vi mener at Norge må gå i front.» Så det han har ment at ikke er å gå i front, det han har ment vil forsinke prosjektet, det han har ment vil forsinke teknologiutviklingen, mente han i desember at er å gå i front. Dette henger ikke på greip. Man må klare å stå for det man mener i både juni og desember. Se på eksempelet Lars Haltbrekken. Han klarer det nemlig. Han fullfinansierer to prosjekter. Så når man sier alle disse tingene fra juni til oktober/november, må man også følge det opp i sitt eget alternative statsbudsjett. Det valgte Espen Barth Eide ikke å gjøre.
Stefan Heggelund (Høyre), 2021-01-21:
Jeg stusset litt over innlegget til Aukrust og Barth Eide. Arbeiderpartiet har i flere måneder underkjent denne søknaden i alle mulige medier, underkjent den og sagt at det er helt urealistisk at pengene kommer til å komme derfra. Og da jeg kommenterte i Dagbladet at det burde Arbeiderpartiet kanskje slutte med, og i samme artikkel også fikk anledning til å forklare Espen Barth Eide hvordan innovasjonsfondet er finansiert, så sa han at det var det merkeligste han hadde hørt fra den kanten på en stund. Poenget mitt var at jeg er kjempeglad for den enigheten vi har nå, men det går ikke an å si at Arbeiderpartiet har vært en sterk pådriver for fullfinansiering av to anlegg, når det er Lars Haltbrekken som leverer det i sitt alternative budsjett. Jeg mener det Lars Haltbrekken gjør i sitt alternative budsjett, er feil. Jeg mener det vi gjør i vårt budsjett, er riktig. Men Arbeiderpartiet har altså kritisert oss for én ting i seks måneder når det gjelder karbonfangst og -lagring, og da er det umulig å ikke påpeke det når vi skal behandle meldingen.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2021-01-21:
Ja, i dag er ein gledeleg dag. Som vi alle veit, er det avgjerande at vi lykkast med karbonfangst og -lagring viss vi skal nå dei internasjonale måla som er sette for klimaarbeidet. Dette er ein teknologi vi må lykkast med, og der Noreg har føresetnadene for å kunne gå framfor og lage ei heil verdikjede. Stortingsmeldinga til regjeringa og prosjektet Langskip og måten ein har jobba i lag med industrien og aktørane der på, er nødvendig for at vi skal kunne lykkast. Med det klarar vi òg i praktisk politikk å ta eit steg framover i klimapolitikken, og vi klarar å gjere det på ein måte som skapar føreseielegheit, og som på sikt skal sikre norske industriarbeidsplassar, som òg resten av Europa vil vere avhengige av at vi lykkast med, for at dei kan klare å kople seg på. Med det har ein ein politikk som kuttar og ikkje flyttar utslepp. Difor er dette ein gledeleg dag. Når Stortinget gjev ei så brei tilslutning til denne stortingsmeldinga, meiner eg det er bra. Sjølv om det har vore ymse utspel frå forskjellige parti tidlegare, er det bra at ein har ei såpass brei tilslutning til innhaldet i meldinga. Men ein er òg vidare nøydd til å ha ei oppfølging av dette. I merknadene frå regjeringspartia og Framstegspartiet blir det peika på ein del av dei oppmodingsvedtaka som blir gjorde. Framstegspartiet har vore med på at vi gjev dei midlane som prosjektet treng, gjennom budsjettet. Så er det òg nokre oppmodingsvedtak der intensjonane handlar om at vi må nytte oss av den teknologien som blir utvikla her, og sørgje for at han kan kome norsk industri til gode, og vidare at ein òg sørgjer for at risiko og ansvar blir fordelt riktig mellom staten og dei aktørane som er der. Det som er fint med denne teknologien, er at når vi no får på plass heile energikjelda, er det eit stort potensial òg vidare. Det er eit stort potensial for å kunne knyte til seg andre bedrifter og andre land i Europa som ein del av prosjektet. Det er ein viktig del av føresetnaden for kvifor prosjektet er lagt opp slik det er. Men det er òg eit stort potensial for å kople på fleire i vårt eige land. I Klimakur er det tre avfallsforbrenningsprosjekt ein har sett på tiltakskostnaden på. Alle har ein tiltakskostnad som er lågare enn den CO 2 -prisen som regjeringa legg opp til i klimameldinga si. For at dette skal bli den suksessen som trengst, må vi vidare få med oss resten av Europa. Noreg har no vald å gå framfor, og ein ser at Europa aukar klimaambisjonane sine. Dette er ein teknologi som vi treng, regjeringa har levert ei god melding, og dette er ein gledeleg dag. Det er ein gledeleg dag for Øygarden, for Noreg og for dei landa som ligg rundt oss og kan ha glede av dette prosjektet. Ikkje minst er det òg ein gledeleg dag for klimaet og for dei arbeidsplassane som dette prosjektet kan sikre og skape i framtida.
Tina Bru (Høyre), 2021-01-21:
Langskip er en viktig milepæl i norsk klima- og industrisatsing. Det er det største klimaprosjektet i norsk industri noensinne. Det kan få global betydning i kampen mot klimaendringene, og det skaper nye muligheter for grønn vekst her i Norge. Jeg synes det er flott å se at Langskip allerede stimulerer til nye prosjekter i Norge og Europa. Sist uke oppnådde selskapene også alle nødvendige godkjenninger fra europeiske konkurransemyndigheter. Enda en viktig milepæl er dermed passert. Langskip er et resultat av mange års planlegging og politisk arbeid fra flere regjeringer og statsråder fra ulike partier. Ikke alle satsinger har ført frem, men de har gitt mye læring – læring vi har dratt god nytte av i utarbeidingen av Langskip. Det usedvanlig solide beslutningsgrunnlaget vi nå har, er resultatet av et tett samarbeid med industrien som skal eie og drive prosjektene. Gassnova har også gitt viktige bidrag. Statens rolle er å sette nødvendige rammer og yte tilstrekkelig støtte til at industrien får jobben gjort. Den smart utformede støtteavtalen med lagerselskapene er et viktig grep i så måte. Den stimulerer til kostnadsdisiplin samt god utnyttelse og videreutvikling av lagervirksomheten. Det er svært gledelig at det allerede vises betydelig interesse fra ledende europeiske industriaktører for å benytte seg av restkapasiteten i lageret. Det er også viktig å huske på at et vellykket Langskip ikke bare handler om å gjennomføre prosjektet innenfor rammene for kostnader, tid og kvalitet. Hvis Langskip skal lykkes, må vi sørge for å koble utslippskilder fra Europa til lageret vårt, som igjen bidrar til at andre prosjekter blir realisert raskere og med lavere kostnader. Jeg mener utviklingen i europeisk klimapolitikk gir grunnlag for optimisme. Forholdene ligger nå til rette for at Langskip skal bidra vesentlig til utviklingen av CO 2 -håndtering som et effektivt klimatiltak – et klimatiltak Europa er helt avhengig av for å nå målene i Parisavtalen. Norge vil nå ta et viktig grep for å videreutvikle CO 2 -håndtering som klimatiltak, og jeg er glad for den brede støtten i Stortinget for å gjennomføre Langskip. Så må vi ikke glemme at det er først etter det møtet vi har her i dag, jobben tar til for alvor. Skal vi lykkes, kreves det fortsatt sterk vilje til å satse og mye hardt arbeid fra både industri og myndigheter, både i Norge og i Europa. Lykkes vi, vil vi ha gitt et betydelig bidrag til at verden når målene som er satt i Parisavtalen. Ikke minst vil vi også ha bygget noe nytt og stort som vil sikre arbeidsplasser og verdiskaping i norsk industri også i en lavutslippsverden, på skuldrene til olje- og gassindustrien. Dette prosjektet er et svært godt eksempel på at det er mulig å kutte utslippene uten å kutte utviklingen. Det gjør meg stolt.
Tina Bru (Høyre), 2021-01-21:
La meg starte med å takke for et godt samarbeid mellom våre partier om prosjektet for fangst og lagring av CO 2 i Norge, som har pågått i mange år. Det er en lang prosess som har ført oss hit. Vi har snublet på veien, men nå står vi endelig ved målstreken, og det er en veldig deilig følelse. Så er jeg selvfølgelig glad for å se at man fortsatt er ivrig etter å komme videre med det neste, og vi skal gjøre mer. Jeg mener at det viktigste vi kan gjøre for strategien videre, også når det gjelder CO 2 -håndtering av avfall, faktisk er å gjennomføre dette prosjektet. Det er derfor vi også peker på at vi ønsker å realisere Fortum Varme i tillegg, fordi det vil gi viktig læring og få ned kostnadene. Det er det viktigste for å kunne implementere dette i større skala etter hvert. Vi vet vi kommer til å være helt avhengige av også å fange CO 2 fra avfallshåndtering, fordi det er en stor utslippskilde, og det er også i ikke-kvotepliktig sektor. Så det er gode grunner til å gjøre det. Vi har også støttemekanismer på plass for at man skal kunne søke støtte til å modne prosjekter og få dem i gang, og vi kommer til å bygge videre på det. Men det viktigste skjer i dette prosjektet, som vil gi den læringen vi trenger for å komme videre.