Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2007-03-26:
Innledningsvis vil jeg gjerne se omsorgsmeldingen i sammenheng med den nylig framlagte strategien for å utjevne sosiale helseforskjeller. Målsettingen om å gi alle de samme mulighetene uavhengig av sosial bakgrunn, hvem de er, og hvor de kommer fra, er det viktig at vi har med oss også i omsorgspolitikken. Målet må være å skape et samfunn der alle har de samme mulighetene til å leve lange og gode liv, og derfor må vi ha en eldreomsorg der ressursene når fram til dem som trenger det mest. Debatten om hvordan vi skal organisere eldreomsorgen, som preget valgkampen i 2005, er et av de viktigste spørsmålene for om helseforskjellene i Norge forsterkes eller blir redusert. Vi trenger mer ressurser og flere hender. For å heve nivået på eldreomsorgen for alle lovte regjeringspartiene i valgkampen å få på plass 10 000 nye årsverk i omsorgssektoren i løpet av stortingsperioden. Halvannet år etterpå er vi i rute. Det viktigste omsorgspolitiske grepet som er gjort etter regjeringsskiftet høsten 2005, er derfor at kommunene til sammen har fått 18 milliarder kr mer å rutte med. Denne regjeringen tror sterkt på lokaldemokratiet, på at det er nærhet og lokalkunnskap som gir de beste mulighetene for å få et individuelt tilpasset tjenestetilbud med styrket brukermedvirkning. Så viste da også en undersøkelse at 81 pst. av kommunene vil øke antall årsverk innenfor pleie og omsorg i 2007. En godt utbygd desentralisert helse- og omsorgstjeneste bidrar også til større sosial likhet i tjenestetilbudet. Så peker de fleste undersøkelser på at dagligliv, måltider, aktivitet, sosiale og kulturelle forhold er de største svakhetene ved dagens omsorgstilbud. Derfor ønsker Regjeringen å legge vekt på kultur, aktivitet og trivsel som helt sentrale og grunnleggende elementer i et helhetlig omsorgstilbud. Dette krever også større faglig bredde med plass til flere yrkesgrupper, slik at omsorgstilbudet bedre enn i dag ivaretar sosiale behov og får en mer aktiv profil. Det er også behov for bedre samhandling og medisinsk oppfølging. Når både sykehjem og omsorgsboliger i hovedsak disponeres til varige botilbud, blir det vanskelig å ha et tilstrekkelig tilbud om korttidsopphold, som er viktig for å få til god samhandling mellom de kommunale tjenestene og spesialisthelsetjenesten. Behovet for en bedre medisinsk og tverrfaglig oppfølging gjelder spesielt mennesker med kroniske og sammensatte lidelser, demens, psykiske problemer og andre med behov for koordinerte tjenestetilbud fra både spesialisthelsetjenesten og den kommunale helse- og sosialtjenesten. Bruk av IKT, telemedisin og ny omsorgsteknologi kan bidra til å hindre institusjonalisering, gi brukerne større uavhengighet av hjelpeapparatet og et bedre lokalt medisinsk tilbud. Så har jeg lyst til å si følgende: Det er for få debatter som handler om de ulike ønskene vi har for hvordan virkeligheten bør være, og for mange konflikter som oppstår fordi en har forskjellige oppfatninger av hva virkeligheten er. Med bakgrunn i Stortingets behandling av omsorgsmeldingen har enkelte representanter fra den forrige regjeringskonstellasjonen gjennom media brukt ord som at regjeringspartiene svikter de eldre. Vel, jeg har en annen oppfatning av virkeligheten. Ifølge nye opplysninger fra Statistisk Sentralbyrå var veksten i antall årsverk innen pleie og omsorg på 3,5 pst. i 2006. Det tilsvarer 3 900 flere årsverk. Den nest største veksten etter år 2000 var i 2001, under regjeringen Stoltenberg I. Da var veksten på 2,4 pst., 2 400 flere årsverk. Under Bondevik II-regjeringen var veksten aldri over 2 pst., og selv i det beste året ble det færre enn 2 100 nye årsverk. Gjennomsnittet fra 2002 til 2005 var en årlig vekst på vel 1 600 årsverk. Riktignok er det mer enn bare antallet årsverk som betyr noe for kvaliteten i omsorgssektoren. Men hvor mange hender en har i forhold til antall eldre, er likevel en av de beste indikatorene vi har. I politikken kan en, dessverre, ofte få lyst til å gi sine motstandere noen stikk. Det kan være fristende for opposisjonen. Det kan være fristende for regjeringspartiene, og det kan være fristende for meg. At forskjellige politikere prioriterer eldrepolitiske tiltak i ulik rekkefølge, skal bare mangle. Men i en så viktig debatt om en så viktig melding bør en utøve romslighet mer enn å hevde at flertallet svikter de eldre – i hvert fall når veksten i omsorgssektoren allerede i det første året med en rød-grønn regjering er større enn veksten i det beste året den forrige regjeringen hadde.