Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Tusen takk til interpellanten som løfter dette på dagsordenen og gir oss muligheten til å diskutere flere aspekter ved denne problemstillingen, for dette er en helhetlig problemstilling som krever mange ulike løsninger. Og så har jeg også lyst til å takke opposisjonen som er utålmodige, det tror jeg er bra – jeg tror det er viktig, og i denne saken skal vi alle være utålmodige. Men jeg mener at vi og denne regjeringen har grunn til å være stolte av den innsatsen som er gjennomført på dette området. Vi har fått mange nye barnehus, vi har skjerpet straffene, bistandsadvokatordningen er utvidet, det er familievoldskoordinatorer i politiet, lovfesting av krisesentrene, voldtektsmottak i alle fylker, og økte ressurser til mer forskning og mer kunnskap, vi har utvidet voldsoffererstatningsordningen, vi har tilrettelagt for flere handlingsplaner kommunalt, vi har styrket avvergingsplikten, og vi har alarmtelefon for barn og unge. Det er veldig mange tiltak som er gjennomført under denne regjeringen med bred støtte i Stortinget. Det skal vi være stolte av, men vi skal ikke være fornøyde ennå. Det er prisverdig av representanten Rui Skattem fra Fremskrittspartiet å reise problemstillingen med innvandrerkvinner, som er overrepresentert på krisesentrene. Men jeg mener vi skal være forsiktig med å trekke slutninger fordi vi vet at mange av disse kvinnene har veldig lite nettverk, noe som gjør at det eneste stedet de faktisk har å henvende seg, er krisesentrene, der etnisk norske kvinner ofte har større nettverk og andre steder å henvende seg. Så vet vi også at en tredjedel av de innvandrerkvinnene som er på krisesenter, er blitt utsatt for vold fra en etnisk norsk mann – slik at holdninger gjelder hele befolkningen. Bare for å understreke det: For noen år siden ga Amnesty ut en rapport med navnet: Hvem bryr seg? En rapport om menns holdninger til vold mot kvinner. Der kom det bl.a. fram at yngre menn gjennomgående er mindre opptatt av menns vold mot kvinner enn det eldre menn er. Det er urovekkende at yngre menn definerer vold mot kvinner heller som et privat anliggende enn et offentlig samfunnsproblem i større grad enn det den eldre generasjonen gjør. Mange unge jenter opplever at kjæresten prøver å bestemme over dem, trusler og kontroll som også kan utvikle seg til fysisk vold. Og kjærestevold, som flere har vært inne på, er mer utbredt enn vi kanskje tror. En dansk rapport viser at 12 pst. av unge jenter og 5 pst. av unge menn er blitt utsatt for vold fra kjæresten det siste året. Det er ingen grunn til å tro at det er noe særlig annerledes her i Norge. Jeg har lyst til å berømme det forebyggende arbeidet som Reform – ressurssenter for menn har hatt i samarbeid med Oslo krisesenter, politiet og Konfliktrådet. Erfaringene fra Reform tilsier at mange av dem som har et voldsproblem i voksen alder, begynte kanskje allerede i sitt første forhold og har slitt med sinnemestring lenge. Jo lengre tid det går med disse voldelige handlingene, og de får lov til å etablere seg og blir et mønster, jo lengre tid tar det også å få til atferdsendringer. Ungdom som har deltatt i arbeidet hos Reform, har etterspurt et samtaletilbud, et lavterskeltilbud. Jeg er derfor veldig glad for at Barne- og likestillingsdepartementet har bevilget 1 mill. kr til Reform for at de kan drive med holdningsskapende arbeid og samtaletilbud til unge. Forebygging av kjærestevold vil redusere risikoen for vold senere i livet. Disse tiltakene kan vare hele livet ut og er en veldig, veldig god investering. Ifølge NOVA skjer de fleste seksuelle overgrep blant unge blant dem som har en relasjon til hverandre, eller er i et kjæresteforhold. I en studie fra NTNU i 2007 kommer det fram skremmende holdninger blant unge menn når det gjelder voldtekt. En tredjedel av guttene som ble spurt i undersøkelsen, sier seg enig i påstanden om at kvinner anmelder voldtekt fordi de angrer etter å ha hatt sex. Vi trenger en seksualundervisning som ikke bare handler om prevensjon og praktiske tips, men som også handler om holdninger, selvsikkerhet og evne til å sette egne grenser. Akkurat nå pågår prosjektet Uke Sex, med støtte fra regjeringen, på 470 skoler foreløpig. Min oppfordring er at flere skoler melder seg på. Det er gratis, godt materiell, som man også kan bruke resten av året. Vi trenger Skole-Norge, vi trenger lærere med mer kunnskap til å oppdage, men ikke minst vite hva man skal gjøre når man ser faresignalene. Det bør man også ta med seg i stortingsmeldingen om velferdsstatens utdanninger, som nå er under utarbeidelse. Vi må få inn mer kompetanse, mer kunnskap, i hele systemet.