Erna Solberg (Høyre), 2002-02-21:
Det er jo ikke slik at dette er den første debatten om dette temaet. For fire og et halvt år siden hadde vi en debatt på bakgrunn av en interpellasjon jeg som stortingsrepresentant stilte om den saken som gjentas i media, nemlig Nadia-saken, som altså har dannet grunnlaget for at vi fikk en handlingsplan mot tvangsekteskap, og som også har dannet grunnlaget for at vi har gjort noe. Vi har ikke gjort nok. Plutselig innrømmer vi at vi har ikke funnet alle de riktige mekanismene. Men vi har faktisk gjort noe, både når det gjelder det forebyggende arbeidet, og når det gjelder det at vi har bedre kriseberedskap når ting skjer. Men jeg tror at vi skal ha litt ydmykhet overfor at dette er prosesser som tar tid, fordi vi står overfor vanskelige kulturelle prosesser. Og da er det viktigste for meg å si at det er ikke bare snakk om barnas integrering. Det er jo barnas integrering som skaper problemene, det er der kulturkonfliktene oppstår, men det er foreldreintegreringen vi må ha en større fokusering på enn det vi har hatt til i dag. Jeg skal forsøke å svare på spørsmålet om introduksjonslov. Jeg er i den situasjonen at jeg i løpet av dette året gjennom departementet skal bosette 8 800 flyktninger i norske kommuner. Jeg må innrømme at jeg skulle gjerne hatt en obligatorisk lov om introduksjonskurs. Men jeg tror at hvis vi vedtar dette i Stortinget og presser det på norske kommuner i dag, så kommer flere tusen flyktninger til å sitte lenger i asylmottak enn det de ellers ville gjort. Det ville være et dårligere tilbud enn hvis vi går gradvis frem og sier at dette er frivillig. Men hvis ånden er slik i alle partier i denne salen at dette skal vi få til, så er det jo disse partiene som har kommunestyrerepresentanter som skal sørge for at man bruker loven, iverksetter introduksjonskursene og samtidig tar imot flyktninger. Vi må huske at vi har flere ting vi skal løse på utlendingsområdet samtidig. Så til spørsmålet om denne introduksjonsloven og introduksjonsstønaden også skal gjelde andre grupper. I utgangspunktet mener vi den skal gjelde flyktninger, og folk som får opphold på humanitært grunnlag, og de som er familiegjenforent med dem, for overfor dem har vi en større forpliktelse. Jeg er ikke sikker på om vi skal innrømme så store rettigheter til dem som gifter seg til Norge av en eller annen grunn. Men det vi skal gjøre, er å innføre en plikt til å ha en obligatorisk norskopplæring, hvor man også har samfunnsforståelse, slik at man får en del av disse rolle- og kulturkonfliktene med. Jeg tror faktisk at å utvide til å si at alle som kommer til Norge fordi de gifter seg her, skal inn i et obligatorisk introduksjonskurs som gjør at de ikke går rett ut i arbeidsmarkedet, selv om de kanskje kunne fått en jobb, at de skal gå gjennom et slikt mønster som vi har for flyktninger, det er ikke det riktige virkemiddelet. Jeg tror at systemet som lages på introduksjonsprogrammet, er et system som i mye større grad bør kunne brukes i fremtidens organisering av hjelp til å få sosialklienter og andre ut i arbeid. Og det gjelder ikke bare innvandrerne, det gjelder også norske personer som lenge har levd på trygd og sosialstønad. Så vi er inne på et spor i forhold til hvordan vi bør omorganisere hele det sosiale hjelpeapparatet vårt i den sammenhengen. Men jeg tror at de som nå er veldig stemt for at dette skal være obligatorisk, må se de konsekvensene vi kan få når det gjelder andre sider av dette.