Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Jeg er enig i i alle fall én setning i det representanten Heikki Holmås sa, nemlig at dette ikke er noe svart-hvitt-spørsmål. Det forundret meg vel kanskje bare mer at det var ikke det innlegget hans dreide seg om. Det var i alle fall et svart-hvitt-innlegg i forhold til spørsmålene. Det var nemlig ikke et eneste spørsmål om hva virkningene blir av den typen regler som han selv foreslår. Hva blir virkningene på lang sikt av å ha en kontrollert innvandring og å verne asylretten i det norske samfunnet for dem som faktisk har et beskyttelsesbehov? Så har jeg lyst til å henvise til representanten Kari Lise Holmbergs innlegg og si at når mange i denne debatten mener at personer som ikke er returnerbare, bør ha en mulighet til å få opphold i Norge, slår de inn en åpen dør. Personer som det ikke er mulig å returnere, eller som ikke kan reise tilbake selv, har mulighet til opphold i Norge. Det må ikke skapes tvil om det. Alle de enkelttilfellene som vi har registrert, som har kommet fram i media, har vi gått igjennom for å se om det er sånn som det hevdes i media, at man har samarbeidet – og det er altså ikke riktig. Det har jeg personlig sørget for, for jeg ville se om dette systemet fungerte, når jeg også sa at det er en mulighet for at man kan få opphold. I tillegg kan man få opphold på grunnlag av sterke menneskelige hensyn selv om man på et tidspunkt ikke samarbeider, fordi det er sånn det er i det systemet som vi har. Så er det noen som mener at vi ikke skal ha dem i vanlige mottak, men i et ventemottak, og de skal få arbeidstillatelse, de skal få penger, de skal altså ikke oppleve noe annet enn at de får være i det norske samfunn og fungere, og at det ikke skulle ha f.eks. konsekvenser for tilstrømningen av asylsøkere fra land hvor det er vanskelig med tvangsmessig retur. Selvfølgelig vil det ha det. Da synes jeg at SV og Senterpartiet bør være ærlige om det, være ærlige om at det er konsekvensen. For det er klart at det å bo på et asylmottak i Norge, et ventemottak eller noe annet, og få lommepenger eller en midlertidig arbeidstillatelse, selvfølgelig vil ha konsekvenser for tilstrømningen, og det synes jeg faktisk at de burde vært så ærlige å si, at det er den siden ved det. Jeg mener at asylinstituttet ikke skal være et institutt som innebærer at folk skal kunne komme og motarbeide lovlig fattede vedtak og derfor få bli. Jeg har ment at vi har gjort en viktig jobb når vi har ryddet opp, ved å sørge for mer differensierte mottak, mer differensiert behandling og å sikre at det er asylinstituttet som sådant som skal være i fokus – altså det å være forfulgt – ikke det at man kan motarbeide lovlig fattede vedtak. Det vil også være en helt umulig praksis i et juridisk styrt system hvis vi skal legge til grunn den subjektive opplevelsen av at man blir forfulgt. Hvordan skal man ha et kontrollsystem for en subjektiv opplevelse? Enhver kan selvfølgelig legge til grunn at de subjektivt mener seg forfulgt. Mange mennesker som har flyttet på seg, kan subjektivt oppleve å være forfulgt, selv om de objektivt ikke er det i det hele tatt. De har begått en ganske stor handling ved å flytte, og det er et ganske stort nederlag å bli sendt tilbake. Den psykisk vanskelige situasjonen det er for mange mennesker å bli returnert, selv om de ikke hadde grunnlag for å reise på et tidspunkt, vil selvfølgelig skape en frykt, være en vanskelig situasjon og en opplevelse for enkeltmennesket, som gjør det vanskelig å returnere. Vi kan altså ikke styre en innvandringspolitikk basert på en subjektiv opplevelse av at det er vanskelig. Derfor er det viktig med klare signaler for å få til en endring, og ikke oppleve at ting skal foregå sånn som det alltid har gjort tidligere. Så hadde selvfølgelig det beste vært at vi hadde land rundt omkring i verden som fulgte alle rettigheter, som tok imot personer når man skulle returnere dem. 80 pst. av dem som kommer til dette landet, kommer uten reisedokumenter, og mange av dem har ved vedtakstidspunktet også tvilsom identitet som gjør det vanskelig å sende dem tilbake igjen til land som ville tatt imot dem på tvangsmessig retur, men ikke tar imot borgere de ikke er sikre på er deres egne. Det er en lang prosess, og det er disse to gruppene det er snakk om. Det er snakk om fem land hvor vi for øyeblikket har problemer med tvangsmessig retur, men jeg er glad for å kunne si at vi nå, etter at Jan Petersen har vært i Etiopia, har en positiv dialog med etiopiske myndigheter om å få til noe mer når det gjelder retur, for Etiopia er et land hvor det fortsatt er menneskerettighetsproblemer, men et land som har hatt en betydelig bedring i løpet av de senere årene. Men vi kan ikke da si at fra de landene, hvor man på grunn av subjektive opplevelser ikke kan returnere personer, faktisk skal etablere fri innvandring. Jeg sier det så direkte, for det er klart at det kan høres umenneskelig ut å sette folk på gaten og si at de bare skal få nødhjelp av kommunene, men det er også fordi vi har et behov for å ha en styrt politikk rundt asylinstituttet i Norge. Vi kan ikke la noen grupper overprøve det, for det vil øke tilstrømningen fra de samme landene hvis vi gir det signalet ut. Det er bakgrunnen for denne saken. Så er situasjonen den at det har vist seg at nødhjelpen er vanskelig å praktisere for kommunene. Jeg vil kanskje si at det nok er gjort mer vanskelig av noen kommuner enn det egentlig er. Nødhjelpsplikten er en ulovfestet plikt, som alltid har eksistert; ingen skal fryse eller sulte. Det har vært et prinsipp for norsk sosialhjelp i veldig mange år, og det er et prinsipp som skal praktiseres. Det vi altså har sett, er at det har vært komplisert og vanskelig i en del kommuner å få praksisen til å fungere, ikke fordi de egentlig ikke vet hva det dreier seg om – noen kommuner har jo klart å praktisere dette uten noen problemer i det hele tatt – men fordi man kanskje har lagd barrierer for å få det til. For å få en ensartet praksis og for å få slutt på den diskusjonen som dreier seg om at noen mennesker ikke får sine retter, har Regjeringen sagt at staten da skal overta plikten til å ivareta nødhjelpen ved å etablere et utreisesenter. Når det gjelder detaljene rundt et utreisesenter, er vi nå i gang med å se hva det skal inneholde, men det er forpliktelsen til nødhjelp som foreligger, og som det er forutsatt at man skal løse gjennom dette. Ja, det er en innrømmelse av at vi trodde det var enklere å få til en kommunal praksis enn det det var, men jeg har ikke noe problem med å gjøre tilbaketog hvis jeg mener det systemet vi har, er upraktisk, og at det ikke gir de riktige løsningene. Vi har uansett sagt at vi skal evaluere ordningen med bortfall av botilbud for å se hvordan virkningen blir. Ordningen med bortfall av botilbud er under evaluering, men fordi det tar ganske lang tid å etablere ulike typer mottak eller utreisesentre, har vi altså satt i gang en prosess med å lage regelverket knyttet til det allerede før det er etablert. Når det gjelder de øvrige punktene som er tatt opp i forslaget, og mange av de andre påstandene som er kommet i innlegg, har jeg egentlig ikke tenkt å kommentere det nøyere. Det er gjort av andre representanter for regjeringspartiene. Jeg vil bare slutte meg til det. Men jeg har lyst til å kommentere én sak. Representanten Heikki Holmås nevnte et dødsfall i Iran. Vi har faktisk sjekket opp informasjonen rundt det dødsfallet i Iran. Det har UNE gjort. Man lever jo ikke i et vakuum. Man sjekker jo kontinuerlig disse opplysningene. Når representanten Heikki Holmås står på talerstolen her og sier at en person ble drept, er ikke det korrekt i forhold til de opplysninger vi har fått. Personen døde på fjelltur etter at han falt ned. Familien mener at det ikke har skjedd noe, og det er altså sjekket opp som sak. Men jeg registrerer at NOAS og andre, til tross for at de har fått denne informasjonen, fortsatt har brukt dette eksempelet. Det sier meg litt om at man bruker en del sånne eksempler i en strategisk debatt ikke fordi sannhetsinnholdet er der. Jeg skal ikke gå god for at det ikke kunne vært noe annet som hadde skjedd, men denne saken er altså sjekket, og det er ingen ting som tyder på at det har skjedd noe som ikke er et helt naturlig dødsfall i en sånn situasjon.