Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-03-29:
Dagens interpellasjon setter søkelyset på et viktig forhold i den norske skolen. Dagens interpellasjon viser at det i hvert fall er noen i Arbeiderpartiet som forstår at det er viktig også å dyrke talentene i den norske skolen. Det har ikke nødvendigvis vært gjennomgangstonen i Arbeiderpartiets retorikk rundt skolen, men jeg er glad for enhver forbedring man kan spore fra det holdet. Det er altså sånn at PISA peker på en del utfordringer i norsk skole. Noe går rett vei: Det er færre som leser dårlig. Men det er også færre i kategorien framtidens kunnskapsarbeidere på høyt internasjonalt nivå. Det er selvfølgelig et problem. Vi har hatt en debatt nylig i denne sal med stastråd Aasland om realfagene. I realfagene er det 6 pst. som tilhører de to høyeste kategoriene i PISA i Norge. Det tallet er altfor lavt, all den tid jeg opplever at alle politiske partier i Stortinget er enige om at realfaglig kompetanse er viktig for norsk verdiskaping. Så er ikke jeg så bekymret for nivådeling som representanten Tajik og statsråd Halvorsen. Jeg skal ta med meg Hattie-sitatene videre. For det er helt korrekt at Hattie påpeker at det ikke er så veldig god kost–nytte-effekt av nivådeling, som det heller ikke er av lærertetthet. Hattie blir nok med oss videre i denne salen i månedene som kommer. Men Hattie er også veldig klar på, som representanten Tajik påpekte, at det som funker bedre enn nivådeling, er å la den enkelte elev få den progresjonen og den utfordringen han har best av, og som etter min oppfatning eleven etter norsk lov også har krav på. Det er vi uenige om, hører jeg her. Det får vi bruke litt mer tid på etter hvert. Men jeg synes representanten Tajik sier noe veldig bra. Det er ikke flaks som skal avgjøre. Det er ikke hvilken kommune som moren og faren din tilfeldigvis har valgt å bosette seg i, som skal avgjøre om du skal få reell tilpasset opplæring, også for de elevene som leverer langt over gjennomsnittet. Men det er flaks som avgjør det i dag. Brodtkorb-saken fra Bærum kommune er et glimrende eksempel på det. Dette er altså en gutt som har veldig ressurssterke foreldre, og som etter mange års kamp fortsatt ikke er helt i mål. Nå har kanskje saken løst seg, men det har tatt mange års beinhard kamp mot øvrigheta i kommunen, hos fylkesmannen og i Utdanningsdirektoratet, ikke minst. Da denne debatten startet, satt jeg i telefonen med en far på en av øyene i Helgeland. Der er det ikke veldig mange universiteter, men det er heldigvis noen sterke foreldre også der ute som slåss for ungene sine. Han hadde nettopp fått brev fra Utdanningsdirektoratet, som sa: Nei, sønnen din skal holde på med pluss og minus, selv om han er mer enn kvalifisert til å drive med annengradslikninger. Dette er å drepe talent, dette er ikke å gi tilpasset opplæring til de elevene dette gjelder. Jeg synes også at statsråden er inne på noe viktig når hun peker på hvor få det tross alt er i Norge som faktisk får disse tilbudene. Vi vet at dette vil gjelde et sted mellom 5 og 10 pst. av elevmassen. Rekorden i Norge er vel 6 pst., som er i Lom kommune i Oppland. Jeg tror ikke med respekt å melde – jeg har vært i Lom noen ganger – at man kan skylde på at det er så voldsomt mange akademikere i Lom. Jeg tror det handler om at man har ressurssterke folk i videregående skole som ønsker og brenner for dette, og at man har lokalpolitikere og skolefolk i kommunen som legger til rette for at det blir sånn. Statsråden sa at dette ikke er en rettighet. Det burde ha vært en rettighet. Når det står i opplæringsloven at barn skal ha tilpasset opplæring, kan det ikke være sånn at det skal gjelde bare for 90 pst. av elevene. Det må gjelde for alle. Som historiker – representanten Tajik var god i alle fag, jeg var egentlig bare god i historie, og der ble jeg sjelden utfordret – håper jeg at statsråden i hvert fall tar med historiefaget i sin videre vurdering.