Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-22:
Her har det kommet vitnemål både om studier og ikke studier. For min del er jeg oppdratt i det som kalles Trondheims maktpolitikk. Der lød det slik i min oppvekst: Vi har makta, Dørum, gå og sett deg! Dette gjaldt representanter fra Arbeiderpartiet i Trondheim bystyre, og statsråden holder disse tradisjoner levende i akt ved den måten han opptrer på her i salen. La meg omskrive det, ut fra det samme tonefallet som jeg lærte å bryne meg på for ca. 40 år siden: Når det gjelder statskirken, gjør vi som vi vil, og vi tilpasser retorikken og logikken ettersom det passer. For det er jo slik det i praksis blir. Hadde det vært en linje i dette, f.eks. i forhold til statsrådens etter min mening mange momenter med ettertenksomhet i møte med Kirkemøtet, hvor man sier at man er villig til å gå inn i en dialog og en prosess for å modne et mulig skille mellom kirke og stat – hvis det er det man mener – ville det hatt noen konsekvenser når det gjelder kirkesaker som kommer hit senere, på nyåret, og som jeg ikke skal gå inn på nå. Men det burde hatt en konsekvens på det området som vi nå er borti. For å drive litt folkeopplysning: Lovavdelingen taler tidvis ex cathedra, som det heter. Da skriver den sine uttalelser på eget brevpapir, og da signeres det ikke alltid av en statsråd. For min del har jeg ikke signert, så vidt jeg vet, et dokument som det statsråd Giske viste til her. Men det er slik at regjeringen Bondevik II konkluderte med å si at spørsmålet tar man faktisk stilling til når man kommer til stat–kirke-debatten senere. Nå mener vel statsråd Giske at det er det han står for. Men så kommer vi til praksis, og der er det slik at ved de disposisjoner som er gjort i denne stortingsperioden i Opplysningsvesenets fond, som har sin forankring i Grunnloven, som andre har pekt på, svekker man fondet. Deretter velger man å gi en instruks som definerer fondet helt spesielt i forholdet til tomtefestere. Det er da det begynner å bli interessant rent juridisk, for enhver som har vært i nærheten av tomtefesteloven, vet at det er meget krevende jus. En vet også at deler av jusen nettopp har vært behandlet i Høyesterett. En vet til og med at deler av den jusen som ble behandlet i Høyesterett, førte til at Høyesterett forholdt seg til ting som var behandlet i Stortinget, og sa at dette holdt ikke. Da må man jo stille seg spørsmål, når man har et fond som er forankret i Grunnloven, og man i dette fondet som er forankret i Grunnloven, foretar disposisjoner knyttet til tomtefeste som også lovavdelingen, som statsråden siterer, ikke uten videre synes er greit. Det skal da dekkes opp ved en statsrådsuttalelse, som lyder omtrent som følger: Dette skal vi kompensere for. Hvis man først skulle holdt seg til en grunnlovslogikk, lurer jeg på hvordan det romertallsvedtaket skulle sett ut som skulle kompensere for noe du griper inn i Grunnloven ved fordi en statsråd erklærer det. Jeg har i farten ikke fantasi til helt å klare å konstruere det, for det er klart at det må ha en styrke utenfor enhver erfaring som jeg har i denne salen, hvis man skal gjøre det. Det som nå skjer, er at man forsyner seg av et fond. Og statsråden har en ganske snedig argumentasjon. Han sier at dette fondet spiller egentlig ikke noen rolle, for det er bare, som han sa på Kirkemøtet, en pølse i en stor pølsebod, og resten av pølseboden betjenes av staten. Det var da tidligere ass. riksadvokat Hans-Petter Jahre sa at denne pølseboden er grunnlovsregulert. Og det er ikke alle pølser i fedrelandet som er grunnlovsregulert. Statsrådens bilde av Opplysningsvesenets fond er altså en pølse, og den er grunnlovsregulert. Jeg synes personlig at når vi først er i den spesielle situasjon at et fond er grunnlovsregulert, burde man trådt veldig forsiktig rundt det. Man burde trådt veldig forsiktig ved enhver disposisjon av det og i hvert fall sørget for – i den vanlige klokskap, hvis man skal bygge tillit til folk rundt seg, f.eks. å lage bredde rundt forholdet mellom stat og kirke – at man ikke bare forsynte seg av det. Så blir det jo en helt ubegripelig logikk hvorfor man gjennom en egen instruks mener å kunne foreta en gjennomskjæring til et fond som er forankret i Grunnloven, når man vet at andre sider ved tomtefeste er omstridt nok som de er, og får sin egen behandling i Høyesterett. Jeg tror det var noe av dette som fikk representanten Lønning til å reagere så sterkt som han gjorde. For min del reagerer jeg bare på den måten å si at Venstre er en del av den opposisjonen som 1) går imot å foreta de disposisjoner som er gjort i fondet så langt, 2) er imot den disposisjonen som man gjør med tomtefesteinstruksen, og 3) mener, akkurat som representanten Reikvam, at ved det tidspunktet man kommer til et skille mellom kirke og stat, er dette Kirkens medgift – ved siden av det statsråden har tatt til orde for, og som Venstre støtter fullt ut, at vi i et land som Norge skal ha en raus og skikkelig finansiering av trossamfunn. Statsråden skal ha ros for at han har tatt det opp, og vi støtter det synet fullt ut. Men jeg tror at hvis det skal være logikk i denne saken, må det være at Det norske Arbeiderparti av og til har den linje at de gjør hva de vil, bare de har tilstrekkelig makt. Derfor er det slik at noen av oss velger å si fra på den måten jeg gjør fra denne talerstol.