Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
I dag synes jeg vi debatterer en viktig stortingsmelding der regjeringen har trukket opp mange utfordringer og gir klare prioriteringer for en norsk global helsepolitikk. Norsk politikk bygger på å overholde grunnleggende menneskerettigheter. Jeg mener det er viktig at vi har en rettighetsbasert tilnærming også til global helse, at vi tar utgangspunkt i internasjonale menneskerettigheter som bl.a. er nedfelt i FNs konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og i FNs konvensjon om barns, kvinners og funksjonshemmedes rettigheter. Nå er det sånn at det er hvert enkelt lands ansvar å oppfylle menneskerettighetene. Internasjonalt samarbeid må derfor støtte opp under evnen og viljen til dette, med vekt på å sikre robuste helsesystemer og lik tilgang til helsetjenester for alle. Norge må derfor ha en tydelig stemme internasjonalt, særlig til støtte for undertrykte og marginaliserte grupper. Flere utviklingsland har de 10–15 siste årene opplevd en markant økonomisk vekst, som har ført til at de av Verdensbanken har blitt oppgradert fra lavinntektsland til mellominntektsland. Til tross for dette gjenspeiler ikke denne veksten seg i reduksjon av antall fattige og fordeling av goder – sånn som helse. Veksten er konsentrert om små grupper i samfunnet, som gjør at forskjellen mellom de fattigste og rike gruppene øker i mange av disse landene. 70 pst. av verdens fattige bor nemlig i mellominntektsland. Jeg mener derfor at utviklingspolitikken kanskje i enda større grad bør bidra til en bedre fordeling mellom rike og fattige i enkeltland. Helse er etter Arbeiderpartiets syn et globalt fellesgode. Vi mener at Norge gjennom politisk lederskap, diplomati og økonomisk støtte kan bidra til å mobilisere en sterk og bred global konsensus om å ivareta nasjonale helsebehov. Samtidig kan vi bidra til å ansvarliggjøre nasjonale myndigheter med hensyn til å etablere og sikre allmenn tilgang til helsetjenester. En av målsettingene for norsk global helsepolitikk er bedre å integrere helsemålsettingene i utenriks- og utviklingspolitikken. Møteplasser for statsledere og FN-systemer er viktige arenaer her. Politiske nettverk på tvers av tradisjonelle fora og samarbeidsallianser er et annet viktig virkemiddel. Den rød-grønne regjeringen har som mål å bidra til helsefremmende politikk for alle. Forebygging, tilgang til rent drikkevann, trygg mat, riktig ernæring, gode sanitærforhold, vaksinering og kunnskap om hvordan man fremmer god helse og unngår sykdom er nødvendig. Regjeringen skisserer opp tre satsingsområder i meldingen, som saksordføreren nevnte: mobilisere for kvinners og barns rettigheter og helse redusere sykdomsbyrden, med vekt på forebygging fremme menneskelig sikkerhet gjennom helse Å mobilisere for kvinners og barns rettigheter og helse er en riktig og viktig prioritering. FNs tusenårsmål inneholder ambisiøse målsettinger for dette. For Norge har det vært viktig å jobbe for lik tilgang til helse for kvinner og barn for å få ned barnedødeligheten og mødredødeligheten. For Arbeiderpartiet er likestilling et viktig, sentralt element i dette arbeidet. Skal man nå tusenårsmålene for helse, må det fokuseres mer på reproduktiv helse gjennom satsing på bruk av lovgivning for å sikre kvinner tilgang til prevensjon, beskyttelse mot tidlig ekteskap, vold og kjønnslemlestelse. Vi mener også det er viktig at jenter og kvinner sikres rett til og kontroll over egne valg, knyttet til seksualitet. Hvert år dør 273 000 kvinner som følge av komplikasjoner knyttet til graviditet. Vi mener at reproduktiv helse også må omfatte retten til trygg abort og behandling ved komplikasjoner, uavhengig av om aborten er ulovlig eller ikke. Dette oppfattes kanskje som kontroversielt for en del, men vi mener at skal vi få ned dødstallene, må dette spørsmålet løftes høyere opp på agendaen, og det krever handling. Det andre satsingsområdet regjeringen trekker opp, er reduksjon av sykdomsbyrde, med vekt på forebygging som retter seg mot sykdommer som står for en stor andel av tapte leveår i de fattigste landene, og mot styrking av helsesystemene, med lik tilgang til helsetjenester for alle. Vaksinasjon har her vært og er et viktig tiltak. Det er gjort framskritt innenfor behandling og forebygging av de største livstruende sykdommene, som hiv og aids, malaria og tuberkulose. Men vi har fortsatt en vei å gå. Dårlig utbygde og sårbare helsesystemer og mangel på helsepersonell gjør arbeidet krevende. Det er derfor nødvendig å bidra til helsesystemer der nasjonale myndigheter tar et klart helhetsansvar for befolkningens helsetilbud. Deres helhetsansvar må derfor stå helt sentralt i dialogen med myndigheter i lavinntektsland som tar steget over i gruppen av mellominntektsland, som jeg nevnte litt tidligere. Ikke-smittsomme sykdommer, som livsstilssykdommer, har fått økt oppmerksomhet de senere årene. Det som er litt krevende med disse sykdommene, er at det er store økonomiske interesser bak markedsføring av produkter som tobakk, alkohol og usunn mat, og det er store penger å tjene på omsetning av mange av disse produktene. Innsatsen for å forebygge og redusere forekomsten av ikke-smittsomme sykdommer krever derfor ikke bare en helhetlig folkehelsepolitikk nasjonalt, men også regionale avtaler som viktige bidrag til globale løsninger. Det tredje området er fremme av menneskelig sikkerhet gjennom helse, som handler om hvordan helsemålsettinger bedre kan integreres i utenriks- og utviklingspolitikken generelt. Klimaendringer, pandemier, manglende tilgang på legemidler og seksualisert vold er alle trusler mot god helse. Klimaendringenes følger for helse kan være store, og vi trenger å bidra til forebygging med større vekt på matsikkerhet, vannforsyning og sanitære forhold. Smittevern og pandemier er et annet viktig område der trygghet og sikkerhet må ivaretas ved at helse er et tema på den utenrikspolitiske dagsordenen. Helt til slutt: I arbeidet med denne meldingen har vi – som saksordføreren var inne på – fått veldig mange gode innspill, og det er jeg veldig glad for. Men det er særlig ett tema som har skilt seg ut, som også ble nevnt tidligere her, nemlig psykisk helse, som mange mente burde vært bredere omtalt. Komiteen har i denne innstillingen som saksordføreren la vekt på, tatt tak i denne problematikken, og jeg vil i den sammenhengen si takk til det gode arbeidet som er blitt gjort i komiteen. Det har vært veldig konstruktivt og godt, og det viser også at det er stort og tverrpolitisk engasjement i Stortinget for global helse, og det er veldig, veldig positivt.