Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-02-11:
Vi lever i en tid i stadig endring. Globaliseringens tidsalder, der land og samfunn dag for dag blir tettere integrert, er grunnleggende positiv for Norge og for verden totalt sett. Ett eksempel er at ingen forsvarsallianse kan erstatte det euroen og EU gjør med sikkerheten internt i Europa. Vi oppnår mye sikkerhetspolitisk gjennom handel og folk til folk-samarbeid over landegrensene. Land som er integrert i hverandre, tar ikke fram våpnene. Samtidig må vi ikke være naive. Vi kan ikke ta en fredelig utvikling for gitt. Hvordan skal vi dra opp en politikk for framtiden? Går vi ti år tilbake, var geografien stort sett den samme, men verden så allikevel ganske annerledes ut. Da den gang statsminister Bondevik sto på denne talerstolen foran toppmøtet i Washington, der alliansens nåværende strategiske konsept skulle vedtas i 1999, var verden annerledes. Det var spent i Kosovo. NATO, FN, EU og OSSE hadde tatt på seg omfattende oppgaver på Balkan. Bondevik uttalte i debatten følgende: «Det foreligger i dag ingen direkte militær trussel mot NATO-landene. Alliansen bør likevel bevare evnen til å kunne bygge opp styrker over tid dersom en trussel igjen skulle oppstå. Regjeringen legger stor vekt på at NATOs forsvarsplanlegging fortsatt skal reflektere at alliansen må være i stand til å avskrekke, og om nødvendig forsvare, alle allierte mot enhver form for aggresjon. Basis for dette vil fortsatt være prinsippet om kollektiv solidaritet, samt et effektivt integrert militært samarbeid, der også felles aktiviteter og felles finansiering inngår.» Mange kunne sagt akkurat det samme i dag som det Bondevik sa i 1999. Det er allerede 20 år siden Muren falt og 9 år siden terrorangrepene i USA. I våre dager ser vi en verden med nye maktsentre vokse fram. Kina, India og Brasil utvikler seg mer og mer, mens Russland børster støv og revitaliserer sin makt. USA har gått fra å være supermakt til å bli stormakt. Samtidig er Vestens innflytelse over resten på hell. Disse endringene forandrer også våre sikkerhetsutfordringer. Og hvorfor skulle de ikke det, når de forandrer alt annet? I dag er det svake stater med organisasjoner med grobunn for terror som skaper den største trusselen mot oss og våre NATO-allierte. Dette problemet vil utvilsomt være med oss i mange år framover. Men i en verden der supermaktenes tid er over og er erstattet av fem–seks stormakter, kan vi ikke utelukke at vi igjen vil stå foran potensielle konflikter sterke stater imellom. Norge er et lite land med en svært åpen økonomi. Vår sikkerhetspolitikk må baseres på en internasjonal rettsorden gjennom FN-pakten og folkeretten, NATO-medlemskap og et militært forsvar med stor grad av operativ evne. Norge må derfor bidra til at felles sikkerhet håndteres i en flernasjonal ramme, med FN som den overordnede ramme og hjemmel for bruk av militær makt. FN og NATO er grunnsteiner i norsk sikkerhetspolitikk. Et aktivt medlemskap i regionale og globale organisasjoner blir faktisk viktigere og viktigere i lys av de omfattende endringene i de globale maktforholdene som vil prege dette århundret. Medlemskapet i NATO har alltid hatt bred forankring i Stortinget og i det norske folk. Det er bra. Når vi i dag skal diskutere hvilken strategi NATO bør legge til grunn for de neste årene, er det godt å ha dette med seg. På Internasjonal Portal, som er en blogg der utenriks- og forsvarsfraksjonen til Arbeiderpartiet prøver å dra opp litt debatt, har vi spurt om innspill på hva folk synes er viktig for Norge i framtidens NATO-allianse. Det kommer selvfølgelig ulike innspill, men felles for dem er at NATO må være en forsvarsallianse der gjensidigheten er viktig. Noen viser også til våre interesser i nordområdene som noe av det som gjør det viktig for Norge hvordan NATO utvikler seg videre. Dette er jeg enig i. Alliansens artikkel 5 er kjernen i NATO og gjør at alliansen har relevans for alle medlemslandene. Kombinert med beslutningssystemer som er der, men som kan bli bedre, utgjør dette NATOs særegenhet. For Norge, som er et lite land, er det selvfølgelig godt å tenke at en innad i alliansen kan si nei til deltakelse. Likevel vil et stadig nei fra ulike land i en beslutningsprosess være ødeleggende for alliansen. Det er derfor viktig at beslutningssystemene og arbeidet i NATO med konsensustilnærming i hele organisasjonen blir mer effektiv. Alliansens forsvarsevne må bevares og utvikles framover. Da mener jeg at medlemslandene må ta forsvarsutfordringene på alvor. En kollektiv sikkerhet er avhengig av at flere land reformerer sine lands forsvar. Målet må være mer mobile styrker som kan operere utenfor eget lands territorium. Felles øvelser, som f.eks. Cold Response, gir viktig felles trening over landegrensene. Norge har jo utmerkede øvingsområder å tilby for NATOs øvelser, og det er viktig at dette fortsetter. Det gir også god kunnskap i NATO om norske forhold. NATOs evne til å gjøre ting sammen må ikke undervurderes. Den militære trusselen mot Norge er liten. Likevel har Norge større nasjonale sikkerhetspolitiske utfordringer enn de fleste andre vesteuropeiske stater. I løpet av neste tiårsperiode vil situasjonen i nord endre seg dramatisk. Vi ser det allerede: Nordøstpassasjen åpner seg, og isen vil tette Nordvestpassasjen. Nye seilingsruter kommer og vil forbinde Europa med verdens raskest voksende verdensdel, Asia, på en helt annen måte enn før. Den økte skipsfarten kommer samtidig til å medføre en lang rekke nye utfordringer. Allerede nå ser vi at forurensingen i Arktis øker. Vi ser at interessen for Svalbard øker. 70 pst. av russiske olje- og gassressurser ligger i nord. I nord er det også store energi- og fiskeressurser. NATO må være synlig i nord og kjenne våre nærområder. I alliansen må vi ha kapasiteter både til sjøs, i luften og på land som kan møte utfordringene i nordområdene. Det er positivt hvis alliansen klarer å få til et samarbeid med Russland rundt utfordringene i nordområdene. Norge har tatt et viktig nærområdeinitiativ i forbindelse med NATOs nye strategiske konsept. Dette støtter jeg. Men samtidig er det viktig å huske at det ikke nødvendigvis er en konflikt mellom kollektivt forsvar hjemme og det å kunne operere ute, slik vi nå gjør i Afghanistan. Så litt oppsummert: Hva er kjernepunktene, slik jeg ser det? NATO har blitt 60 år. Det gir erfaring og modenhet. Men det er også viktig at alliansen fortsatt er vital og evner å fornye seg. NATOs kjerneoppgaver knyttet til artikkel 5 og kollektivt forsvar må forsterkes i den nye strategien. Det er likevel behov for, med bakgrunn i det endrede verdens- og geopolitiske bildet, at alliansen opprettholder sin evne til å operere også utenfor eget territorium i framtiden. Det er lenge siden vi har sett tradisjonell krig slik vi så det i første og annen verdenskrig, der målet var å okkupere land. Likevel kan vi ikke avvise at dette kan skje i framtiden, og NATO må være forberedt på det. NATO må også fortsette å omstille seg og bidra til at medlemslandenes forsvar møter de nye utfordringene. Det er viktig at NATOs operative evne fokuseres i alliansen. Anvendbare styrker kjennetegnes ved at de er raskt tilgjengelige for innsats når det er behov for dem. Anvendbarhet oppnås gjennom trening, øving og samvirke, og ved at styrkene har nok logistikkstøtte og tilpasset materiell. Dette arbeidet er viktig. NATO bør fortsatt være åpen for nye medlemsland og utvikle forholdet til partnerlandene videre sånn som Russland. Det er også helt naturlig at samarbeidet med EU er godt, og at det utvikles videre. Det nordiske samarbeidet bringer noe svært positivt inn i alliansen, samtidig som det bringer mye positivt inn i EU. Her har Norge en styrke. Vårt tette forhold til de andre nordiske landene og utviklingen av et forsvarssamarbeid i Norden er noe som vi må fortsette med, og som jeg oppfatter også er blitt svært godt mottatt fra NATO, som det fremste eksemplet på et fordypet partnerskap med land som står NATO nært, men som av ulike grunner har valgt ikke å søke medlemskap. USA og Russland har tatt nye initiativ til å redusere antall kjernefysiske våpen og masseødeleggelsesvåpen. Foreløpig har vi ikke sett de amerikanske posisjonene når det gjelder kjernevåpen i NATO-alliansen, men fra norsk side bør vi uansett arbeide for at atomvåpnenes betydning i alliansens atomstrategi reduseres, og at NATO aktivt bidrar til det internasjonale nedrustnings- og ikkespredningsarbeidet i fortsettelsen. Jeg ser fram til den debatten vi skal ha i salen nå. Jeg ser fram til hva som er statsrådens vurdering, og jeg ser også fram til de andre partienes vurderinger rundt de spørsmålene jeg har dratt opp i interpellasjonen. Det er viktig at Stortinget er involvert i prosessene som nå foregår i diskusjonene rundt NATOs nye strategiske konsept, og det har vi en mulighet til her i dag.