trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Norge trenger flere lærere med utenlandsk bakgrunn. Lærerhøgskolene fikk fra i fjor mulighet til å frita studenter med norsk som andrespråk fra sidemål. Studenter som startet sin utdanning før dette tidspunkt, er ikke fritatt. Eksempler viser at dette fører til at studenter ikke får godkjent sin utdanning. Vil statsråden endre reglene slik at også studenter som begynte tidligere, får godkjenning etter samme prinsipp?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg takker for et svar som jeg oppfatter som svært positivt, og som en bekreftelse på at statsråden ønsker å gjøre det han kan for at de personene det gjelder, skal få godkjent sin utdanning. Hvis vi skal lykkes med det flerkulturelle prosjektet som framtida vår vil være, er skolen den viktigste arenaen. Da trengs all mulig flerkulturell kompetanse, og da må vi rydde bort alle stopperne i systemet som hindrer oss i å få rekruttert den nødvendige kompetansen. Og regelverket, som i utgangspunktet skulle sikre kvalitet i lærerutdanninga, kan jo bidra til at vi ikke klarer å rekruttere dem vi trenger. Så mitt spørsmål er: Er det slik å forstå at også de som startet før lærerutdanninga ble forlenget til fire år, gjennom en opptaksprøve e.l. nå skal kunne få fullført en utdanning uten at kravet til nynorsk blir satt fram?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-02-17:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. De lave oljeprisene vi har hatt over en tid, har skapt store problemer for oljeindustrien. Planlagte utbyggingsprosjekter er blitt ulønnsomme, og vi ser at dette fører til utbyggings- og investeringstørke på sokkelen. Vi hører hver eneste dag gjennom pressen at oljeselskaper og leverandørselskaper varsler permitteringer og oppsigelser, som flere andre har vært inne på her i dag, og de verste spådommer sier at så mye som 30 000 arbeidsplasser kan gå tapt. Det er mye som tyder på at vi må leve med lave oljepriser over en tid, og det gjør ikke fremtiden særlig lystelig for oljebransjen. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Har Regjeringen nå skjønt alvoret i situasjonen, og hva vil statsråden konkret gjøre for å endre på rammebetingelsene for oljesektoren, slik at bransjen kan overleve denne krisen?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var positivt, men lite konkret. Oljesektoren er kanskje fremfor noen annen sektor avhengig av langsiktige og forutsigbare rammebetingelser. Siden Regjeringen tiltrådte, har vi dessverre fått en del forslag som bryter med dette. Jeg nevner investeringsutsettelser, produksjonsbegrensning, økning i CO2-avgiften, skatteøkning og reduksjon av rammen for forenklet behandling av prosjekter. Nå har heldigvis flere av disse forslagene blitt stoppet i Stortinget. Dette har likevel i tillegg til de lave oljeprisene svekket norsk sokkels konkurranseposisjon og attraktivitet. Spørsmålet blir derfor: Kan vi nå stole på at Regjeringen ikke kommer med flere slike utspill, og vil Regjeringen også vurdere å gjennomgå skattereglene på sokkelen i den kritiske situasjonen for bransjen?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-02-17:
Selv om mye kan se mørkt ut for norsk olje- og gassindustri, er det også klare lyspunkter. Aftenposten hadde en artikkel på mandag hvor man bl.a. skrev: «Gassmarkedet eksploderer». Denne viste til at mellom 30 og 40 pst. av Europas elproduksjon vil være gass innen år 2015. Her ligger Norges mulighet. Min bekymring er imidlertid at Regjeringen viser manglende evne til å utnytte den muligheten til å gjøre Norge til en ledende gassnasjon i europeisk sammenheng. Så langt har man vært mer opptatt av å konservere eksisterende strukturer – strukturer som få tror vil overleve i det lange løp. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken strategi har Regjeringen for å styrke Norges posisjon som en ledende gassnasjon i Europa?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-02-17:
Takk, president! Mitt spørsmål går til statsråd Arnstad. Et viktig element i debatten om å bringe norsk olje- og gasspolitikk over i en ny fase, er spørsmålet om en delprivatisering av Statoil. Så langt har statsråden avvist en diskusjon om delprivatisering av Statoils kjernevirksomhet. Statsministeren gav imidlertid nye og positive signaler i Stortinget sist torsdag. Da ble det fra statsministerens side åpnet for et mer omfattende oljepolitisk kompromiss, som også må omfatte en diskusjon om delprivatisering av Statoil. Jeg forstod statsministeren dit hen at det da ikke ble stilt noe ultimativt krav om at kjernevirksomheten skal bli holdt utenfor. Mitt spørsmål til statsråd Arnstad er om hun er enig i at det er behov for et nytt oljepolitisk kompromiss, hvor man kan diskutere alle sider ved Statoil, også en delprivatisering av kjernevirksomheten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-02-17:
La meg si at jeg er enig i at man bør ta seg tid, om enn ikke altfor lang tid, i denne saken, og at det vil være en styrke om man får til et bredt politisk kompromiss om oljepolitikken også for fremtiden. Nå synes jeg kanskje at statsråden gir litt ulike signaler. På den ene siden sies det at kjernevirksomheten bør være statlig. Samtidig sies det at man er åpen for å drøfte. Betyr det at man stiller et krav om at kjernevirksomheten skal være statlig, eller kan jeg tolke statsråd Arnstad dit hen at hun nå også åpner for å drøfte hvorvidt kjernevirksomheten til Statoil bør kunne delprivatiseres?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-02-17:
«Ved behandlingen av St.prp. nr. 1(1998-99) fra Miljøverndepartementet gikk stortingsflertallet imot en videre oppbygging av regionale Lokal Agenda 21(LA21) knutepunkter, finansiert med statlige midler, dette for å sikre at de økte bevilgningene til LA21 gikk til lokalt arbeid i frivillige organisasjoner. Departementet har siden nyttår likevel opprettet seks nye knutepunktstillinger. (1998-99) (LA21) Kan statsråden forklare hvorfor dette har skjedd?»
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-02-17:
Stortingsflertallet har tidligere gjort det klart at man ikke ville akseptere at det ble opprettet flere stillinger i KS" regi for å organisere LA 21-arbeidet. Man ønsket som kjent at pengene skulle gå til arbeidet i de frivillige organisasjonene. Statsråden viser til en samarbeidsavtale mellom KS og departementet. Jeg forutsetter at det i den samarbeidsavtalen er lagt til grunn at det ikke kan ansettes mennesker før pengene er bevilget. Jeg forstår statsråden dit hen at hun bekrefter at det er foretatt formelle ansettelser etter at Stortinget gjorde det klart at man ikke ville akseptere at det ble opprettet flere stillinger. Det fremkommer også i oppslag i Aftenposten onsdag 10. februar at det ble foretatt formelle ansettelser etter Stortingets vedtak. Dette har også stortingsrepresentant fra Arbeiderpartiet, Gunn Karin Gjul, reagert meget kraftig på. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor har statsråden handlet i strid med Stortingets vedtak?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg tror det er viktig å understreke, som statsråden gjør, at mulighetene er store i Norge når det gjelder olje- og gassektoren. En så i går at tillitsmenn for Hydro snakker om å få til et tettere samarbeid i norske oljeselskaper, og det skjer også i utenlandske selskaper over en lav sko. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan vurderer man det å opprettholde de tre norske oljemiljøene i Norge?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg har et spørsmål til utviklingsministeren. Hun la på mandag fram en strategi for støtte til næringsutvikling i sør. La meg først understreke at jeg synes det er prisverdig at denne planen nå legges fram, og at det er mye bra i denne planen. Vi har også ventet på den en stund. Men det er ikke til å legge skjul på at det har vært uro omkring statsrådens forhold til næringslivets deltakelse i norsk bistand til utviklingslandene. Mens planen går inn for at norske bedrifter kan få støtte til etablering og rådgivning i u-land, vil statsråden på den annen side ikke bruke subsidierte bistandsordninger for å stimulere norsk eksport til u-land – bare som et eksempel. Hun vil heller legge varebistand ut på internasjonalt anbud og begrunner det med norske bedrifters overprising. Mitt spørsmål er: Når har Stortingets flertall gitt klarsignal til avvikling eller ytterligere nedbygging av eksisterende næringslivsordninger?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Det er prisverdig at statsråden nå har tatt næringslivets organisasjoner med på råd, når hun har utviklet en næringslivsstrategi. Men jeg må likevel få lov til å problematisere dette noe, fordi statsrådens stadig tilbakevendende forslag om å avbinde nærmest for enhver pris kan få en del rare utslag. Blant annet betyr det at konkrete norske bedrifter mister kontrakter i utviklingsland. Kontraktene går da ikke til lokale produsenter, men til flernasjonale konserner – f.eks. ABB. I budsjettinnstillingen og også i debatten om budsjettet for inneværende år var vi veldig opptatt av at næringslivsordningene, som jo ble kuttet av flertallet i Stortinget, måtte gjenopprettes neste år, minst på det nivået det var året før. Jeg vil oppfordre så sterkt jeg kan til at denne næringslivsplanen på en eller annen måte blir lagt fram for Stortinget, eventuelt i forbindelse med en bebudet bistandsredegjørelse.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Jeg må korrigere representanten Marit Nybakk på to punkter. Det ene er at hun ikke har fått med seg den videre historien i dialogen med næringslivet, som er at NHO og næringslivets representanter nå støtter veldig sterkt opp om den strategien vi presenterte, og er veldig fornøyd med at de nå kommer i inngrep med strategien og med landprogrammer og næringsutviklingsprogrammer som vil være en del av den. For det andre har det ikke vært signalisert at vi ikke skal bruke subsidierte ordninger lenger. Det som står i strategien, er akkurat den samme ordlyd som står i vedlegg 3 i bistandsbudsjettet, i budsjettet for Utenriksdepartementets område, hvor det signaliseres en nedtrapping av blandede kreditter. Og vi viser i næringsutviklingsstrategien til Innst. S. nr. 229 for 1995-1996, der St.meld. nr. 19 for 1995-1996 ble behandlet, hvor Stortinget var veldig klart i sine beskjeder til regjeringen – som da var fra Arbeiderpartiet – både når det gjaldt anbudsordningen, og når det gjaldt blandede kreditter. Dette flertallet ligger fortsatt fast, med de nyanseringer som ligger i den siste budsjettinnstillingen, som vi da også følger opp i næringsutviklingsstrategien.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Jeg kan ikke huske at representanter fra Arbeiderpartiet sa at bevilgningene på denne posten skulle gjenopprettes på det nivået de var før. Tvert imot sa utenrikskomiteens leder, Haakon Blankenborg, veldig klart at han støttet Regjeringens opprinnelige forslag. Han syntes at man med kutt i nye 20 mill. kr, som skjedde i forbindelse med budsjettforhandlingene i Stortinget, gikk noe for langt, men avventet da en nærmere redegjørelse fra statsrådens side. Det ba han om skulle skje i en utviklingspolitisk redegjørelse, noe jeg bekreftet ville skje. Det som også Arbeiderpartiets representanter bekreftet, var at man sto fast ved den innstillingen som ble lagt fram i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 19 for 1995-1996, nemlig Innst. S. nr. 229. Så de prinsipielle holdninger ligger fast. Men vi skal selvfølgelig komme tilbake med en nærmere redegjørelse for strategien i forbindelse med en utviklingspolitisk redegjørelse.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Jeg viser igjen til det Arbeiderpartiets representanter sa i Innst. S nr. 229 for 1995-1996, hvor man var veldig opptatt av at disse oppdragene skulle ut på anbud, men ønsket at de regionale og lokale leveransene skulle få forrang. Dette forsøker vi å følge opp så godt vi kan, og det skjer på to måter. Den ene er at vi sammen med en rekke land i OECD – det er kun et fåtall land som nå bremser utviklingen – arbeider innefor OECD for full avbinding av all bistand til MUL-landene, altså de minst utviklede landene. Der deltar Norge sammen med andre pådriverland, og vi vil følge denne utviklingen nøye – altså følge opp det vi sier – sammen med andre pådriverland. For det andre sier vi også at det vi ønsker i næringsutviklingsstrategien, er joint ventures og partnerskap mellom norske bedrifter og bedrifter i sør. Det betyr at dersom det kan bidra til at leveransene kommer bedrifter i sør til gode, vil det være en veldig klar fordel, og det vil gi arbeidsplasser i sør, istedenfor at man f.eks. risikerer en overprising, noe som ligger i de ordningene som har vært til nå.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Vi viser da også nettopp til både Innst. S nr. 229 til St. meld. nr. 19 og budsjettinnstillingen i næringsutviklingsstrategien. Selvsagt vil dette bli fulgt opp. Men måten vi følger det opp på, og det vi signaliserer, er at vi ikke skal gå alene. Tvert imot understrekes det i strategien at dette ikke er noe Norge gjør ensidig, men noe vi gjør sammen med OECD-landene, ikke minst andre pådriverland i OECD. Det er slik vi vil gjennomføre dette. Norge er ikke enestående her, tvert imot er vi på et felles lag når det gjelder det å arbeide for avbinding av norsk bistand. La meg også nevne at det fins konkrete eksempler på at dette dreier seg om å bruke utviklingshjelp mest mulig effektivt og få mest mulig hjelp for hver krone. Det fins flere eksempler på at varene man har kjøpt gjennom blandede kreditter, har vært 100 pst. dyrere – altså dobbelt så dyre – som det man kunne fått ved å bruke konkurranse i økt grad. Det undrer meg kanskje litt at Høyre her ikke er så opptatt av internasjonal konkurranse, som de ellers anfører som svært viktig i alle andre sammenhenger, men legger seg på en noe mer proteksjonistisk linje.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Statsråden har vært svært opptatt av avbinding når det gjelder vår bistand. Det er sikkert bra på svært mange måter, men det kan også ha en del utslag som bl.a. de representanten Nybakk nettopp tok opp. Når varebistand legges ut på anbud, er anbudssystemet i seg selv slik at det vil gi de største produsentene på det internasjonale markedet den fordelen at de vinner fram. Kan det tenkes at et annet samarbeidsforhold mellom norsk næringsliv og næringslivet i sør også kunne være en vei å gå? Ser statsråden visse betenkeligheter med systematisk å legge dette ut på anbud?
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-02-17:
Jeg er svært tilfreds med at statsråden nå varsler at hun vil komme med en redegjørelse for Stortinget, også når det gjelder den planen hun har presentert tidligere i denne uken. Det tror også vi fra Høyres side er svært viktig. Jeg merker meg at statsråden forsøker å gi inntrykk av at hun hele tiden handler i samsvar med hva Stortingets flertall har uttrykt. Jeg finner da grunn til å minne om at senest ved budsjettbehandlingen for inneværende år understreket flertallet, Høyre og Arbeiderpartiet, at ensidige tiltak fra norsk side når det gjelder omlegging av næringsstøtten, vil gi uheldige utslag. Jeg finner grunn til å påpeke det i forhold til det statsråden nå tidligere har sagt i denne saken. Det er vel og bra at næringslivet signaliserer vilje til å drøfte dette videre, og har mottatt det positivt, men jeg vil gjerne understreke den advarselen som er kommet fra flertallet i Stortinget.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg skal få stille dette spørsmålet til statsministeren: «Statsministeren reiser om få dager på besøk til Midtøsten. Etter undertegnelsen av Oslo-avtalen i 1993 har Israel annektert stadig større deler av Vestbredden og Jerusalem gjennom nye bosettinger. På hvilken måte vil statsministeren under oppholdet i Israel ta opp de mange israelske bruddene på Oslo-avtalen?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-17:
Jeg skal få takke statsministeren for svaret, som er positivt. Den klare uro som uttrykkes fra norsk side over den israelske politikken med – som det heter på engelsk –«creating facts on the ground», er bra, og jeg er glad for at statsministeren vil ta opp dette under sitt besøk i Israel. Det er også andre sider ved israelsk politikk som det er all grunn til å være bekymret over. La meg nevne et par av dem. En ting som burde ligge statsministeren på hjertet, er kristnes og andre religionsutøveres arbeidsbetingelser i Israel. Som kjent er Israel sammen med Pakistan de eneste stater i hele verden som er dannet på basis av en religion, og det er all grunn til bekymring for andre religioners arbeidsbetingelser i Israel. Jeg vil spørre statsministeren om det er et tema han vil ta opp. Et annet tema er de mange politiske fangene Israel har, hvorav en del ikke engang får de mest elementære internasjonale rettigheter, som retten til å møte Røde Kors, få lov til å gi meldinger til sin familie, møte Amnesty International e.l. La meg nevne ett eksempel: Mustapha Dirani, som ble kidnappet i Sør-Libanon for fire år siden, og som vel ennå ikke har fått lov til å gi et livstegn fra seg gjennom noen av disse kanalene. Er dette temaer som vil bli tatt opp under statsministerens besøk?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Fredsprosessen i Midtøsten er fortsatt inne i en vanskelig fase. Partenes manglende gjennomføring av «The Wye Memorandum», det israelske valget og Kong Husseins bortgang er alle forhold som spiller inn, og som kompliserer arbeidet fram mot en varig fred. Den norske regjeringens budskap de siste månedene har vært at fredsavtalene ligger fast og må iverksettes. Som Erik Solheim er kjent med, bygger fredsprosessen på Sikkerhetsrådets resolusjoner 242 av 1967 og 338 av 1973. Fra norsk side anerkjenner man ikke Israels annektering av Øst-Jerusalem, og vi er bekymret over de pågående israelske bosettingsaktiviteter i de palestinske områder. Når det gjelder Jerusalem, skal byens fremtidige status avgjøres under sluttstatusforhandlingene mellom Israel og PLO. I mellomtiden bør partene avstå fra å foreta handlinger som vil kunne legge føringer på det endelige forhandlingsresultat. Regjeringen ser derfor med uro på nye, israelske bosettinger i Øst-Jerusalem. Etter vår oppfatning strider bosettingsaktiviteten mot intensjonen i Oslo-avtalene. Norge har ved en rekke anledninger gjort vår holdning kjent for israelske myndigheter og vil fortsette å ta opp saken i våre bilaterale kontakter. FNs generalforsamling har behandlet spørsmålet om Jerusalem ved flere anledninger. Tirsdag den 9. februar i år vedtok FNs spesialsesjon om Jerusalem en resolusjon som fordømmer israelsk bosetting. Min reise til regionen i neste uke vil være en god anledning for meg til å gjøre det norske synet på enkelte vanskelige spørsmål klart. Det vil jeg gjøre i møter med både israelske og palestinske myndigheter.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Ja, når det gjelder religionsfriheten i Israel, har jeg selv som statsminister engasjert meg direkte og sterkt i den saken. Det har, som sikkert Solheim kjenner til, foreligget forslag i Knesset til en antievangeliseringslov, som ville innsnevre muligheten for fri religionsutøvelse i Israel for andre religioner enn jødedommen. Dette tok jeg opp muntlig med statsminister Netanyahu da han var i Oslo. Jeg fulgte det opp med – jeg tror det var – to brev. Så langt har denne loven ikke blitt vedtatt, og mulighetene for at den ikke blir vedtatt, er økende. Etter hva jeg har skjønt, har den norske statsministers engasjement i så måte faktisk hatt sin betydning. Når det gjelder menneskerettigheter for øvrig, vil jeg ta dette opp både med Israel og med palestinske myndigheter. Det er også kritiske punkter å anføre i forhold til palestinerne når det gjelder menneskerettighetsspørsmål – ikke minst forholdene i palestinske fengsler.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg ønsker å stille kulturministeren følgende spørsmål: «OL-arenaen Vikingskipet på Hamar var en suksess som innendørs skøytearena under OL i 1994, og senest under verdensmesterskapet for vel en uke siden viste hallen sine utmerkede egenskaper. Usikkerheten omkring Vikingskipet som aktiv skøytearena og framtidig riksanlegg «– ikke riksanlegg, men nasjonalanlegg –» bør det nå ryddes opp i snarest mulig. Hvordan vil statsråden bidra til at så skjer?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for den redegjørelse som ble gitt, og de konstruktive signal som her kom fram. Blant annet er jeg glad for det initiativ som Kulturdepartementet tok våren 1998 når det gjelder å gå gjennom og avklare dette forholdet. Jeg håper at departementet fortsatt er innstilt på en dialog med Hamar kommune og Norges Skøyteforbund med sikte på å få etablert Vikingskipet som nasjonalanlegg, og at staten fortsatt forplikter seg til å knytte framtidige investeringer til dette, som for andre nasjonalanlegg. Jeg tror at dette unike anlegget på Hamar – unikt både som idrettsarena og rent arkitektonisk – bør utnyttes slik som tanken opprinnelig var, at idretts- og arrangementsbyen Hamar nå kjenner sin besøkelsestid, og at også Skøyteforbundet ser de store fordeler og egenskaper som ligger i dette anlegget – som er etablert og slik sett er gjeldfritt, og som har vist sine gode egenskaper. Jeg synes også at Idrettsforbundet gjerne må inn på arenaen i forbindelse med prioritering av nasjonale anlegg, slik at vi kan få en rask avklaring av dette forholdet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil stille helseministeren følgende spørsmål: «Legemangelen i Norge skaper store problemer ikke minst for primærhelsetjenesten i Distrikts-Norge. Blant annet er det nå kommet forslag om å sette stopp for opprettelse av nye legestillinger inntil dekningen av ubesatte stillinger er bedret. Vil statsråden bidra til en slik løsning?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg syns var konstruktivt og bar bud om at det blir en bedre styring på dette. Jeg er glad for at statsråden sier at staten må klarere inn og styre dette, bl.a. i forhold til de markedskrefter som også rår her. Det er ganske forskrekkelig å høre at 1 030 legeårsverk er fordelt uten noen som helst slags styring i løpet av de siste 2 – 4 årene. Når det er snakk om 1 030 legeårsverk, dreier det seg om et atskillig større antall leger, vil jeg tro. Jeg er glad for at vi har fått en ny ordning ved den lovregulering av ny nasjonal legefordeling som har skjedd, og at det nyopprettede nasjonale rådet for spesialistutdanning i samspill med departementet kan få til noe her. Jeg er litt bekymret for spesielt de små kommunene. Det viser seg at 5 pst. av legestillingene i kommunehelsetjenesten stod ubesatt i 1996. Nesten 20 pst. var ubesatt i små kommuner. Dette gjør at jeg er redd for rekrutteringstiltakene, som betyr at de fattige kommunene må betale enda mer.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-17:
Vikingskipet på Hamar eies og drives av Hamar Olympiske Anlegg AS, HOA. Det er et ordinært aksjeselskap med formål å drive og utvikle OL-anleggene i Hamar. Selskapet eies 100 pst. av Hamar kommune. Representanten Gløtvold retter i sitt spørsmål søkelyset mot den uenighet som eksisterer mellom Hamar kommune og Hamar Olympiske Anlegg AS på den ene siden og Norges Skøyteforbund på den andre. Uenigheten dreier seg om hvor lenge og i hvilke perioder Vikingskipet skal være tilrettelagt for skøyteaktivitet, og hvordan kostnadene for isperiodene skal fordeles. Saken har vært aktualisert ved flere anledninger helt siden sommeren 1995, og har sammenheng med de rammebetingelser som er etablert for drift og bruk av Vikingskipet. Jeg er enig med representanten Gløtvold i at situasjonen omkring Vikingskipet bør komme til en avklaring. Kulturdepartementet har siden våren 1998, med bakgrunn i regelverket for etablering av nasjonalanlegg, arbeidet for å avklare Hamar kommunes og Norges Skøyteforbunds vilje og evne til å komme fram til en løsning for Vikingskipet som et framtidig nasjonalanlegg for skøyter. Tildeling av status som nasjonalanlegg betinger at det inngås et juridisk bindende avtaleverk mellom de impliserte parter, altså kommunen, særforbundet og staten. Et slikt avtaleverk vil bl.a. regulere økonomiske forhold knyttet til framtidig drift og investeringer samt bruk av anlegget. Jeg vil imidlertid få påpeke at departementet verken kan eller vil tvinge fram en status som nasjonalanlegg for Vikingskipet dersom det aktuelle særforbund er imot. Vikingskipet på Hamar er i en særstilling i forhold til andre aktuelle nasjonalanlegg. Anlegget er fullfinansiert ved hjelp av statlige midler, og driftsselskapet disponerer 60 mill. kr gjennom det lokale etterbruksfond til drift og vedlikehold. Hamar kommune har imidlertid pålagt HOA å drive selskapet i balanse, uten kommunale tilskudd og uten å bruke fondskapitalen. Sett i forhold til statens tidligere finansielle medvirkning og signaleffekten overfor andre nasjonalanlegg er det min klare oppfatning at uenigheten mellom Hamar kommune og Norges Skøyteforbund verken bør eller kan løses gjennom at staten uten videre gir driftstilskudd til anlegg. Departementet er innstilt på å fortsette dialogen med Hamar kommune og Norges Skøyteforbund med sikte på å etablere Vikingskipet som nasjonalanlegg for skøyter. Statens forpliktelser vil da være knyttet til framtidige investeringer, på samme måte som for andre nasjonalanlegg. Parallelt med dette vil Kulturdepartementet samtidig søke dialog med Kommunal- og regionaldepartementet for en nærmere vurdering av driftsregimet i Vikingskipet, i forhold til de forutsetninger som er lagt til grunn for fordelingen av det lokale etterbruksfondet.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-17:
Det er også mitt håp at vi kan komme fram til en ordning som gjør at denne konflikten, som nå har vart i flere år, kan bringes til opphør. Som jeg sa i mitt svar, er det avhengig av at man kommer fram til en juridisk bindende avtale mellom partene, som er kommunen, Skøyteforbundet og staten. Jeg er enig i at dette er helt unike anlegg, og jeg minner også om at anlegget er fullfinansiert fra statens side, og at man etablerte et etterbruksfond i Hamar kommune på 60 mill. kr. Det er klart at det er forpliktelser også knyttet til dette. Jeg skal forsøke å bidra til en konstruktiv dialog. Jeg pekte på at Kommunal- og regionaldepartementet, som har ansvaret for etterbruken, også bør trekkes inn i prosessen, og det vil jeg selvfølgelig sørge for. For øvrig er det flere som har synspunkter og kanskje kan bidra. Det får vi se på. Men det viktigste er at man får til en bindende juridisk avtale mellom de tre partene jeg nevnte, Hamar kommune, Skøyteforbundet – i dette tilfellet – og staten.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-17:
Tildeling av spillemidler til Norges Idrettsforbund og Olympiske komite, NIF, for 1999 ble vedtatt i statsråd den 18. desember 1998. NIF ble da tildelt i alt 267,8 mill. kr av forventet overskudd i Norsk Tipping AS for spilleåret 1998. Dette tilsvarer en økning på ca. 13 mill. kr i forhold til tildelingen for 1998. I denne økningen ligger bl.a. en økning av rammetilskuddet med ca. 7,5 mill. kr. Rammetilskuddet for 1999 utgjør dermed 216,3 mill. kr. Departementet har gitt overordnede føringer for bruken av rammetilskuddet til NIF. Det forutsettes at midlene benyttes til å realisere sentrale offentlige idrettspolitiske målsettinger. Det presiseres hvilke målgrupper som er særskilt viktige i den sammenheng, spesielt barn og unge, og at midlene i større grad bør komme det lokale forenings- og klubbnivå til gode. Dette innebærer at departementet på et visst nivå, utover de overordnede føringer og forutsetninger, i stor grad må forholde seg til de disponeringer og prioriteringer som NIF selv foretar. Kulturdepartementet legger altså vekt på å balansere hensynet til statlige føringer og måloppfyllelse mot hensynet til idrettens autonomi. Dette er også i tråd med vurderingene i Riksrevisjonens rapport om forvaltning av rammetilskuddet til NIF, Dokument nr. 3:12 for 1997-98. Departementet har for øvrig klart tilkjennegitt overfor NIF at det forventes en utvikling i retning av at en større andel av rammetilskuddsmidlene benyttes til aktivitet, og at en mindre andel benyttes til administrasjon i NIF-systemet. Dette er også helt på linje med de eksterne vurderinger som ble foretatt på oppdrag fra organisasjonen sjøl. Departementet arbeider i den forbindelse med å implementere et overføringssystem med ny budsjettstruktur, hvor rammetilskuddene splittes opp i flere mindre rammetilskudd som i større grad tydeliggjør sentrale offentlige idrettspolitiske målsettinger. Barn, unge og breddeidrett vil ha en sentral plass i dette systemet. Dette overføringssystemet er planlagt iverksatt fra og med tildelingen av midler til NIF for år 2000. Den foreliggende søknaden fra NIF om tilleggsmidler for 1999 er til behandling i departementet. Jeg oppfatter ikke dette som en krisesøknad fra NIF, ettersom en stor del av midlene er tiltenkt leiekostnader i forbindelse med flytting til Ullevaal Stadion og administrasjonskostnader. Dette er utgiftsposter som det vil være naturlig at organisasjonen må prioritere innenfor det nevnte rammetilskudd på 216,3 mill. kr. Bakgrunnen for departementets beslutning om tilsagn til eventuelle midler i tilknytning til utviklingsdirektørstillingen i European Olympic Committee er det tidligere redegjort for i spørretimen den 27. januar dette år. Det er dessuten gitt en skriftlig redegjørelse for dette på spørsmål fra representanten Fossum. Det skulle derfor ikke være grunn til å gjenta departementets vurdering, men jeg vil understreke at dette er en ekstraordinær sak som NIF fremmet etter at årlig tildeling var foretatt i statsråd den 18. desember.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-17:
La meg først si at jeg i mitt svar nevnte at det var viktig å finne en balanse mellom statlige føringer for måloppnåelse og idrettens autonomi. Det mener jeg er ivaretatt ved det tildelingsbrevet som er gitt. Jeg går ut fra at representanten Fossum er klar over at vi fikk en påtegning fra Riksrevisjonen – som jeg også nevnte i mitt svar – som vi selvfølgelig må ta på alvor, og forsøke å følge bedre opp hvordan Idrettsforbundet forvalter de pengene man får fra statens side. Jeg forstår at representanten Fossum er forbauset over at vi sa ja til en delfinansiering av en eventuell stilling i EOC, fordi det eventuelt skulle settes opp mot det som er kommet nå i en ekstraordinær søknad fra NIF. Jeg vil si at den første saken, som jeg svarte på spørsmål om i spørretimen 27. januar, oppfatter jeg som en helt spesiell, ekstraordinær sak som man ikke kunne ha oversikt over i forbindelse med søknad og tildeling av midler for 1999. Det som nå foreligger, er jo mer en søknad som i veldig stor grad går på penger til administrasjon og leieutgifter. Det forundrer meg hvis representanten Fossum med det som ble sagt her på talerstolen, formidler at hun ønsker at vi skal imøtekomme en slik søknad. Jeg har ikke tatt stilling til det. Jeg vil selvfølgelig vurdere det, men jeg har nok det inntrykk at når det gjelder både administrasjon og leiekostnader, er det saker som det ikke er riktig å gi ekstraordinære tilskudd til etter at søknad er behandlet og tilsagn er gitt for 1999.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kultur- og idrettsministeren: «Norges Idrettsforbund(NIF) har søkt Kulturdepartementet om 15 mill. kroner, hvorav 4 mill. kroner skal gå til administrasjon. For ikke lenge siden bevilget NIF og Kulturdepartementet sammen 1,5 mill. kroner til en sportsdirektørstilling i European Olympic Committee(EOC) (NIF) (EOC) Hvordan ser statsråden på at NIF prioriterte dette, når de gjennom sin krisesøknad om mer midler viser at de ikke har råd til å opprettholde aktiviteten i breddeidretten?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som var en gjennomgang av hvordan tildelingen til NIF foretas. Jeg sitter med et tildelingsbrev fra departementet til Norges Idrettsforbund og søknaden fra NIF om krisemidler. Disse to brevene viser at det fra departementets side foretas en ganske sterk detaljstyring av en stor frivillig organisasjon. NIF er ikke spesielt godt fornøyd med det, men det skal jeg la ligge nå og komme tilbake til ved en senere anledning. Men jeg er noe forbauset over at idrettsministeren kanskje ikke var klar over de store utgiftene som flytting til Ullevaal Stadion ville gi i økte leieutgifter. Og når hun da faktisk gikk med på å bruke penger til et nytt administrativt prosjekt, som utviklingsdirektør i EOC er, er hun med på å styre idretten i mer administrativ retning. Da er mitt spørsmål til idrettsministeren: Visste idrettsministeren at det ville komme en ny søknad? Visste hun om at leieutgiftene på Ullevaal Stadion ville bli mye større?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
«Vil statsråden endra regelverket slik at fosterforeldre som ynskjer å adoptera eigne fosterbarn, med ein enkel prosedyre kan få dette til?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Eg føler at me lever i ei tid då barnet sitt behov må tilleggjast stor vekt – barnet sine forventningar og kravet om stabile og gode oppvekstvilkår. Derfor gjorde det eit visst inntrykk då departementet fekk overlevert ein rapport om kunnskapsstatus for fosterheimsarbeid no ved årsskiftet. Der er det eit par ting som blir slått fast som ein hovudkonklusjon. Det største problemet er at situasjonen er mellombels – det er eit problem for barn i fosterheim. Det andre som blir slått fast, er at adopsjon er det best dokumenterte barnevernstiltaket. Eg håpar at departementet kan arbeida vidare med det, sidan det også er samfunnsøkonomisk lønsamt. Hvis det er konstatert eit langvarig behov for fosterheimsplassering, bør det nøye vurderast om foreldreretten må vika, for å gje barn ein betre sjanse til ein mest mogleg trygg barndom – for barndomen er så kort.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-02-17:
Eg er samd i det representanten Gjedrem legg til grunn for sitt spørsmål. Eg veit òg om den rapporten som blir trekt fram her, og er klar over at det er eit problem at barnet ikkje veit at ein kanskje må venta på ei avgjerd. Samtidig har vi òg forpliktingar i forhold til Menneskerettskommisjonen her i Noreg. Vi har fått ein dom mot oss, som eg nemnde i mitt svar. Det eg kan fylla ut svaret mitt med, er at vi no har sett ned eit utval som skal koma med ein NoU som skal ta for seg barnevernet og fosterheimsproblematikken, og det er opplagt at noko av den problemstillinga som representanten reiste i sitt spørsmål til meg, vil bli teke opp der. Men eg trur òg det er viktig at vi ikkje svekker foreldra si rolle i forhold til å gi borna ein god oppvekst. Eg veit at ein del av nabolanda våre, m.a. Danmark, ser til Noreg fordi vi grip inn med tvang fleire gonger enn dei gjer der. Vi har moglegheit, som eg sa i svaret mitt, til å gå imot foreldra sine ynskje – med to ulike grunngjevingar – og den moglegheita blir brukt. Men eg trur at heller ikkje borna er tente med at ein skal utvida lova på dette området.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-17:
Jeg har tidligere gitt uttrykk for Regjeringens syn på Hydros prosjekt i Orissa gjennom svar i spørretimen, i St.meld. nr. 18 – Bedrifter hvor staten v/ Nærings- og handelsdepartementet har eierinteresser- og gjennom skriftlig redegjørelse direkte til representanten Langeland. Norsk Hydros prosjekt i Orissa er kontroversielt, og fra Regjeringens side har vi uttrykt uro over flere sider ved prosjektet. Disse bekymringene har representanter for Regjeringen gitt uttrykk for i møter med Hydros ledelse. Norsk Hydro mener på sin side at man har analysert miljøkonsekvensene og gjort mye for å komme lokalbefolkningen i møte. Prosjektet er også godkjent av sentrale og lokale politiske myndigheter i India. Representanten Langeland hevder i sitt spørsmål at Amnesty International nå vil etterforske Norsk Hydros behandling av kritikere av prosjektet. Jeg vil i den sammenhengen tillate meg å påpeke at Amnesty i sin henvendelse til delstatsmyndighetene i Orissa understreker at de ikke ønsker å ta stilling til aktuelle industriprosjekter i området. Amnestys anliggende synes med andre ord ikke å være Hydros prosjekt, slik representanten antyder, men derimot indiske myndigheters tiltak mot frivillige organisasjoner i området. Amnesty oppfordrer i denne sammenheng delstatsmyndighetene til å vise respekt for organisasjons- og ytringsfriheten. Norsk Hydro har uttalt at de slutter seg til disse synspunktene, og at de har forfektet de samme synspunkter i kontakt med lokale myndigheter. I forvaltningen av statens eierinteresser legger Regjeringen vekt på å følge aksjelovens krav om forholdet og kompetansedelingen mellom aksjonærene, dvs. generalforsamlingen, styret og bedriftsforsamlingen. Dette innebærer at beslutninger vedrørende Norsk Hydros engasjement i det prosjekt representanten refererer til i delstaten Orissa i India, ikke er en sak for generalforsamlingen, men for Hydros styre og eventuelt bedriftsforsamling. Norsk Hydro har opplyst at en investeringsbeslutning i det aktuelle prosjektet fortsatt ligger noe fram i tid. Regjeringen legger til grunn at Norsk Hydro veier alle de etiske aspektene rundt sitt bauxittprosjekt i India, og at selskapet legger de samme etiske standarder til grunn i India som hjemme. Regjeringen vil fortsatt følge utviklingen i Utkal-prosjektet, og vi vil som før holde kontakt med Norsk Hydro om prosjektet.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-17:
Jeg vil understreke det som jeg sa i mitt svar, at innenfor de styringssystemer vi har for et børsnotert aksjeselskap, har Regjeringen en aktiv holdning. Vi er opptatt av dette. Vi ser alle de problemstillinger som reises, og vi utøver en aktiv holdning overfor Hydro på den måten det er naturlig å gjøre det, ikke gjennom å bruke eiermakt i en generalforsamling – dette er ikke en sak hvor det er mulig å gjøre det – men gjennom de møter og den løpende dialog som en så stor eier som staten er, har med Hydros ledelse. Jeg vil understreke at Regjeringen har sitt apparat som følger med på hva som foregår, gjennom vår ordinære utenrikstjeneste. Den sørger selvsagt for at Regjeringen hele tiden er oppdatert om forhold rundt dette prosjektet som rundt all annen aktivitet, ikke minst kontroversiell aktivitet, som norske personer eller selskaper er involvert i i utlandet. Jeg vil få understreke, som jeg også sa i mitt svar, at Norsk Hydro ennå ikke har tatt en beslutning om de faktisk skal gjennomføre dette prosjektet.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-17:
Den europeiske banken for gjenoppbygging og utvikling, EBRD, har ennå ikke fremmet forslag om eventuell deltakelse i finansiering av ferdigstillelse av K2/R4-kraftverkene i Ukraina. Saken kan komme opp til formell behandling i EBRDs styre i løpet av våren. K2/R4-prosjektet er et initiativ fra G-7, EU-kommisjonen og Ukraina for å erstatte kraftbortfallet ved eventuell stengning av kjernekraftverket i Tsjernobyl. Dersom EBRD deltar i K2/R4-prosjektet, vil banken utgjøre én av mange finansieringskilder. EBRD har brukt lang tid på å foreta en særdeles grundig utredning av prosjektet, og har fulgt en åpenhetslinje i saken. En rekke rapporter skrevet av uavhengige konsulentselskaper og ekspertgrupper på oppdrag fra EBRD er offentlig tilgjengelig. I rapportene analyseres bl.a. K2/R4-prosjektets sikkerhetsaspekter, miljøkonsekvenser og kostnadene sammenlignet med alternative løsninger. Jeg ønsker å avvente framleggelse av et formelt prosjektforslag fra EBRD før saken behandles på norsk side. Vår representant i styret i EBRD vil deretter bli instruert i tråd med Norges offisielle holdning i denne saken.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-17:
Svaret mitt var definitivt ikke oppsiktsvekkende. Det er åpenbart at sånn må det være, fordi det ennå ikke er fremmet noe forslag om finansiering fra EBRDs side for ferdigstillelse av disse kraftverkene. Jeg står fullt og fast på de synspunktene jeg har gitt uttrykk for. Jeg mener fortsatt det samme. Men en får ta faktorene i den rekkefølge som de skal tas. Det må framlegges en innstilling fra EBRD om eventuell deltakelse i finansieringen. Så vil den norske regjering få dette på sitt bord. Da vil vi ta stilling til dette, og på det grunnlaget instruere vårt styremedlem i EBRD.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Norge går inn for en utfasing av atomkraft generelt på lang sikt. Som medlem av Den europeiske utviklingsbank, EBRD, vil Norge være med på å behandle en søknad om lån til å ferdigstille to sovjetisk konstruerte atomkraftverk i Ukraina, K2/R4. Vil statsråden be Norges representanter i EBRD om å handle i samsvar med sin offisielle politikk og stemme mot et slikt lån?»
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-02-17:
Det var et forholdsvis oppsiktsvekkende svar statsråden nå gav. Vi hadde en tilsvarende situasjon i 1995, da det også var aktuelt for EBRD å støtte et kjernekraftprosjekt i Øst-Europa. Da uttalte Lars Sponheim følgende til avisen Bergens Tidende, den 18. februar 1995: «Hvis det er noe man bør bruke penger til, er det å avvikle atomkraftverk, og å erstatte atomkraft med andre energikilder. Det er forkastelig å bruke penger på dette. Finansierer EBRD atomkraftverket, må Norge vurdere hele EBRD-samarbeidet» Vil ikke statsråd Sponheim bidra til at Norge går sammen med Nederland og Østerrike og allerede på dette tidspunktet erklærer at vi går imot dette prosjektet?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-17:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Departementet har endret aktivitetskravet i fartøykvoteordningen i torskefisket for gruppe I med tilbakevirkende kraft. Dette medfører at en rekke båter mister sine fartøykvoter, da de ikke var klar over de nye kriteriene og må over i gruppe II-ordningen der kvotene er sterkt begrenset. Fiskerne som er blitt rammet, finner dette særdeles urettferdig. Vil statsråden revurdere beslutningen om at det endrede aktivitetskravet skal ha tilbakevirkende kraft?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var jo en positiv nyhet han kunne fortelle Stortinget i dag. Det er klart at sånn som det lå an, ville gruppe II-deltakelsen øke dramatisk, og det ville forverret muligheten for dem som har basert seg på å fiske i gruppe II, ved at det ville bli atskillig større deltakelse i denne gruppen. Det blir det uten at det blir økte kvoter for gruppe II-båter, så det er klart at det måtte overføres kvoter, samtidig som det måtte overføres en rekke båter fra gruppe I til gruppe II. Her måtte altså statsråden gjøre noe, og det forstår jeg at han har gjort, i og med at aktivitetskravet er senket til 10 pst. for 1997 og 15 pst. for 1998. Jeg går ut fra at det vil gi et utslag, og jeg vil be om at dette blir fulgt opp, slik at overgangen til gruppe II ikke blir så stor at ingen i denne gruppen får noe.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-17:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren. «I Tysfjord i Nordland har det spredt seg frykt for at utbyggingen av Kjøpsvikveien, som stod ferdig i 1992, kan være årsaken til at grunnen beveger seg under sykehjemmet i kommunen. Det er ved flere jord- og leirrasulykker i tilknytning til veier blitt reist spørsmål om vegvesenets grunnundersøkelser før utbygging. Synes statsråden at grunnundersøkelsene ved veiutbygging er tilfredsstillende?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er fordelaktig at han tar kontakt med Nordland vegkontor slik at de kan ta kontakt med Tysfjord kommune om spørsmålet. Det er åpenbart noe som er galt når huset beveger seg og man av og til har problemer med å få opp og igjen dører, så det er bekymringsfullt. Hvis problemet kan løses ved at Nordland vegkontor og kommunen i fellesskap finner ut av dette, er det bra. Det har av og til gått veiras. I Finneidfjord har vi hatt et stort ras, som også har kostet menneskeliv. Det er derfor viktig at man før veiutbygging blir satt i verk, vet hva man gjør. Hvis f.eks. naturlige avløpstunneler under jorden blir tettet igjen, kan det forårsake slike ting. Jeg føler ikke at statsråden har gitt et fullgodt svar, men jeg håper at han følger opp det han har sagt.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-17:
Jeg vil først vise til at aktivitetskravet i torskefisket ble innført på bakgrunn av forslag fra næringen. Et viktig element i reguleringen av kystflåten i torskefisket er inndelingene i gruppe I og II. Fartøy i gruppe I er de som har hatt torskefisket som et viktig grunnlag, ved dokumentert fangst. De fartøyene som har mindre fangstaktivitet å vise til, har adgang til deltakelse i gruppe II. Formålet med ordningen med et aktivitetskrav var at fartøy som har liten utnyttelse av kvoten i gruppe I, bør miste adgangen til å delta i gruppen. Fartøy som mister adgangen til å delta i gruppe I på bakgrunn av manglende aktivitet, vil således fremdeles kunne fiske i gruppe II. Videre vil jeg vise til at vilkårene for deltakelse i fisket etter torsk med konvensjonelle redskap fastsettes for ett år av gangen. Forskrift om deltakelse i torskefisket fastsettes med hjemmel i deltakerloven § 6. Juridiske utredninger av denne bestemmelsen har konkludert med at en ikke kan basere seg på å videreføre de samme vilkårene år etter år. Det er derfor en forutsetning at en ikke skal kunne spekulere i å beholde deltakeradgangen i gruppe I ved å fiske marginalt over den 10 pst.-regelen som var gjeldende for deltakelse i fisket i 1998. På bakgrunn av nedgangen i bestanden av norsk arktisk torsk ble det ved kgl. resolusjon av 4. desember 1998 bestemt å innskjerpe aktivitetskravet for inneværende år. Det ble satt krav om at eier må ha levert minst 15 pst. av sin torskekvote i 1997 eller 1998 for å kunne delta i gruppe I. Bestemmelsen ble gitt virkning for 1999, og vil ikke ha tilbakevirkende kraft. Næringen har imidlertid anført at kravet om 15 pst. aktivitet kun burde gjelde for fisket i 1998, og ikke i 1997 – dette begrunnet ut fra at fiskerne har innrettet seg etter at regelen om 10 pst. aktivitet for så vidt gjelder 1997, ville bli videreført i 1999. I tillegg har det blitt vist til at maksimalkvotene i 1997 var på et rekordhøyt nivå. Etter en vurdering av det som har kommet fram, har jeg besluttet å endre kravet til aktivitet for deltakelse i gruppe I i 1999, ved at eier må ha levert minst 10 pst. av torskekvoten i 1997 eller 15 pst. av torskekvoten i 1998.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-17:
Maksimalkvotene for fartøy i gruppe II vil normalt ligge over den minimumsregelen man har for gruppe I, slik at overgangen fra gruppe I til gruppe II for de fartøyene som har liten aktivitet i torskefisket, betyr i realiteten ingen nedgang i de fiskemulighetene som de historisk har hatt. Når det så gjelder om det er nok kvoter for gruppe II, vil det bli løpende vurdert. Selv om det er avsatt en såkalt basiskvote for gruppe II-båter, vil dette bli sett i sammenheng etter som fisket utvikler seg utover året for de fartøyene som har sin basiskvote i gruppe I.