trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2001-10-25:
Først vil jeg takke for gratulasjonen, selv om den var noe betinget. Jeg må bare si at jeg iallfall skal gjøre mitt beste for å kunne forsvare en balansert miljøpolitikk. Det er en utfordring, og jeg mener at også SV bør finne en god del positivt i Sem-erklæringen når det gjelder miljø. Jeg har varslet i dag at vi vil komme med en tilleggsmelding om klima. Vi vil forsere innføringen av et nasjonalt kvotesystem. Vi legger frem en egen stortingsmelding som vil ta for seg havområdene våre og forurensning og foreta en del viktige grensedragninger der. Vi vil forsere en handlingsplan i forhold til PCB og miljøgifter. Jeg har bedt Utenriksdepartementet vurdere de juridiske sidene ved Storbritannias Sellafield-utslipp, og vi har varslet at vi også vil intensivere arbeidet med å få til forurensningsfrie gasskraftverk i Norge. Vi er villige til å bruke markedet for å få til det, slik at forurensningsfrie gasskraftverk skal slippe elavgift med basis i 2002-elavgiften. Dette er starten på en mer offensiv miljøpolitikk, mener jeg, og jeg har ikke noe problem med å forsvare den sett fra Regjeringens side, og jeg håper at vi kan ha et samarbeid med alle partier i Stortinget som ønsker en aktiv miljøpolitikk. Jeg tar absolutt imot invitasjonen fra SV. Vi har en del felles berøringspunkt her, og SV har mange engasjerte miljøvernere som jeg ser frem til å samarbeide med, også i disse spørsmålene. Når det gjelder Fremskrittspartiet og budsjett, må jeg si at jeg ikke er urolig i forhold til miljøet og det budsjettet. Fremskrittspartiet og Regjeringen ser noe ulikt på en del miljøpolitiske spørsmål, men det tror jeg alltids skal kunne løse seg underveis i prosessen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Såkalte miljøtiltak og miljøvern og næringsvirksomhet er ofte et konfliktfylt område. I Sem-erklæringen står det at «innenfor oppdrett av laks og ørret er det fortsatt store vekstmuligheter». Det er helt riktig, såframt oppdretterne får tilgang til sjøareal som gjør oppdrett mulig. I Samarbeidsregjeringens politiske plattform tar Regjeringen til orde for vern av villaksen. Det skal skje ved at man slutter seg til prinsippene om nasjonale laksevassdrag og nasjonale laksefjorder som virkemiddel for å bevare villaksen. Det betyr at store areal båndlegges og dermed ikke kan brukes til oppdrett. Verneforslaget som nå er ute på høring, har ført til store protester. Svært mange lokalsamfunn som blir berørt, har protestert. Det samme har Norske Fiskeoppdretteres Forening, som har gitt klare råd til den nye regjeringen om å legge vekk disse planene. De har ingen tro på blindt vern, og det har egentlig ikke undertegnede heller. For det er et faktum at villaksfisket de to siste årene har vært det beste på flere tiår. Det er helt naturlige variasjoner når det gjelder villaksen. Det hevder flere og flere forskere også. Man må ta høyde for det som er naturlige svingninger i naturen. Det er et faktum at alt vern som regel starter i det små. Det har vi jo gode eksempler på når det gjelder rovdyrpolitikken. Og når man her starter med et forslag om å verne 22 laksefjorder og 39 nasjonale laksevassdrag, gjør det meg bekymret med tanke på framtiden. Spørsmålet mitt til statsråden er om statsråden ønsker å ta hensyn til protestene fra hele Kyst-Norge, og som Norske Fiskeoppdretteres Forening har kommet med, slik at oppdrettsnæringen får muligheten til fortsatt vekst.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
Jeg gratulerer Børge Brende nok en gang med jobben, men jeg må innrømme at jeg ble noe overrasket da jeg fikk vite at det var han som var utnevnt til ny miljøvernminister – politikeren som av Natur og Ungdom i valgkampen ble karakterisert som en klimabølle som miljøbevisste velgere burde holde seg langt unna. I SV er derfor ikke forventningene akkurat skyhøye, og i så måte kan statsråden bare overraske oss positivt. Men det at vi har fått en ny miljøvernminister som er oppkalt etter en nasjonalpark, Børgefjell, er kanskje en indikasjon på at den nye regjeringa i alle fall har ett satsingsområde i miljøpolitikken. En annen ting jeg har merket meg, er at miljøvernministeren har unger som er med i Blekkulf-klubben, og det er bra, så får han kanskje med seg noen positive miljøimpulser hjemmefra. For dersom den nye statsråden lar seg inspirere til å gjøre en innsats for miljøet, er vi i SV overbevist om at han kommer til å ha stor gjennomslagskraft i Regjeringa. Så vår hilsen til den nye statsråden er følgende: Hvis statsråden bare vil, så får han det nok til! Men vi antar at han samtidig er klar over at dersom Regjeringa skal ha flertall for en god miljøpolitikk, kan det bare skje med støtte fra SV. SV vil alltid være parat til å samarbeide om en bedre miljøpolitikk. Men vi er mildt sagt bekymret for hva slags miljøpolitikk som vil bli resultatet når Regjeringa har valgt å støtte seg til Fremskrittspartiet. Så mitt spørsmål til statsråden er følgende: Hvordan i all verden har Regjeringa tenkt å få vedtatt et statsbudsjett med en troverdig miljøprofil når man er avhengig av et godkjent-stempel fra Fremskrittspartiet?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
I tiltredelseserklæringen sa statsministeren at målet var klart: «Alle barn skal ha gode oppvekstvilkår». Når det i den senere tid har vært fokusert på at foreldre bruker barna sine som våpen i forbindelse med skilsmisse, kan man neppe si at alle barn har gode oppvekstvilkår i Norge. Mediene har gitt oss et bilde av årevis kamp hvor barna har blitt kasteball. Når vi midt i beste sendetid får se polititjenestemenn som bærer skrikende og hylende barn bort fra en av sine foreldre, opprører dette det norske folk. Folk flest forstår ikke at foreldre ikke tar mer hensyn til barna sine, og at det må gå så langt som vi nå har sett. Men jeg tror at dette dessverre bare er toppen av isfjellet. Slike saker blir stadig mer aktuelle. Denne påstanden skal jeg begrunne med følgende: 1. Stadig flere foreldre er samboende, og slik barneloven er i dag, får mor automatisk foreldreansvar når et samboerskap opphører.2. Fedre har nå fått muligheten til å ta pappapermisjon, noe som er med på å knytte enda sterkere bånd mellom barn og far fra tidlig i barnas liv. Dette forsterker fars engasjement og ønske om å tilbringe mye tid sammen med sitt barn også etter et brudd med ektefelle eller samboer. Noen vil sikkert reagere på at jeg sier far, men i de aller fleste tilfeller er det far det gjelder fremdeles – dessverre. Når samfunnet også forlanger at begge foreldrene skal ta del i sitt barns oppvekst, burde vi legge forholdene til rette slik at det gis lik adgang til dette for begge foreldrene. Det viser seg at det fremdeles er langt igjen til likestilling på dette feltet. Nå skal det foretas visse endringer i barneloven. Den bør da endres i samsvar med samfunnsutviklingen, slik at barnet blir vernet om og barnets rett til å ha to foreldre blir stadfestet. Slik kan vi unngå oppslag i mediene om maktovergrep overfor barn. Avgåtte justisminister Hanne Harlem opprettet en hurtigarbeidende gruppe som skulle ta for seg problemstillingene rundt dette med å hente barn med makt fra en av foreldrene. Vi venter spent på hva som kommer ut av dette arbeidet. Men i mellomtiden bør det vurderes å la begge foreldrene være til stede når politiet er involvert, slik at barna i det minste kan ha sitt andre trygge holdepunkt til stede. Dette vil skåne barna for en traumatisk opplevelse, samtidig som de voksne faktisk er nødt til å forholde seg til hverandre. Noen vil kanskje hevde at dette blir dyrt for den av foreldrene som eventuelt skal reise til en annen kant av landet, men jeg vil nok hevde at prisen for å få et psykisk skadet barn er langt høyere. Saken er av en så viktig karakter både for de barna det angår og for samfunnet generelt, at vi får håpe at den hastekomiteen som ble oppnevnt, leverer fra seg noe konkret innen utgangen av dette året. Jeg vil på bakgrunn av det jeg har sagt, fremme følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen om å vurdere en ordning som innebærer at i de tilfeller hvor barn blir hentet med hjelp fra politiet, skal begge foreldrene være til stede.»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-25:
Jeg har hatt gleden av å høre på statsministeren flere ganger når han har snakket om distriktspolitikk. Jeg syns det er veldig positivt både det som han har sagt i debatter på fjernsynet, og ikke minst nå senere i tiltredelseserklæringa, og det som nå står i det dokumentet som var framforhandlet før regjeringsskiftet. Og jeg tror nok at statsministeren i likhet med meg har sett når han har reist rundt i landet, at vi har en ørkenspredning her i landet. Vi har en ørkenspredning der folk flytter fra distriktene fordi det ikke lenger er mulig å bo der, der man legger ned butikker, der man legger ned skoler, og der man dessverre legger ned en rekke andre offentlige tilbud. Hvorfor skjer dette? Jeg er klar over at det er et sammensatt problem, men en hovedårsak er at Stortinget har gitt fra seg en del helt grunnleggende redskaper for å kunne styre utviklinga på dette området. Vi har fått en avpolitisering av en god del viktige samfunnsområder. Politikerne har gitt fra seg styringsredskaper gjennom både privatisering og fristilling. Dette blir som med en snekker – man tar fra ham hammeren, så tar man fra ham saga, så tar man fra ham høvelen, og så lar man ham sitte igjen med tommestokken. Da er det vanskelig å snekre, når man har så lite å hjelpe seg med. Og slik har det blitt med politikerne også; man har gitt fra seg redskapene, og så har man tommestokken igjen. Da kan man måle og måle og måle, men det er lite man får gjort. Hva må så skje? Jo, vi må gi snekkeren redskapene tilbake. Politikerne må ta tilbake styringa. Enkelte verktøy har vi nok mistet, dessverre, derfor må vi skape oss nye verktøy i distriktspolitikken, slik at vi kan drive en aktiv distriktspolitikk i samsvar med det som de fleste politikerne ønsker. Hvis ikke, vil en rekke av våre bygdesamfunn forsvinne i løpet av de neste årene. Sjøl bor jeg i en slik kommune som har redusert folketallet med nesten 50 pst. på 30 år. Og vi har en rekke andre lignende områder. Vi i SV tar statsministeren på alvor. Det skulle bare mangle! Og vi venter i spenning på de konkrete tiltakene som nå skal komme i distriktssatsinga. Men vi er noe skeptiske når vi hører kommunalministeren si at hun vil flytte penger fra distriktskommunene til byene, vi er skeptiske når vi hører at det skal privatiseres mer. Mer av statens eiendommer skal også selges. Da er vi skeptiske. Men vi vil ikke ha en fordømmende holdning før vi har sett de konkrete tiltakene. Vi venter i spenning, og vi stiller oss spesielt til disposisjon for Regjeringa når det gjelder å hjelpe til med å utforme en moderne distriktspolitikk som gjør at vi igjen kan få optimisme i Distrikts-Norge. Men ett råd har jeg helt til slutt: Det er ikke mangel på ord verken fra regjering eller fra storting som er problemet, det er mangel på handling som er det store problemet her.
Erna Solberg (Høyre), 2001-05-21:
På vegne av representantene Per-Kristian Foss, Trond Helleland og meg selv vil jeg få lov å foreslå endringer i lov om konkurranse i ervervsvirksomhet(konkurranseloven) for å sikre politisk uavhengighet i alle saker etter loven. (konkurranseloven)
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Jeg skal være relativt kort. Da Stortinget behandlet innsynsloven, vedtok et flertall å be Regjeringen fremme forslag som gir den som er gitt innsyn etter loven, mulighet til å kreve makulering og sletting av uriktige eller ulovlig innhentede opplysninger. Departementet har nå etter beste evne forsøkt å følge opp dette stortingsvedtaket, og det er selvfølgelig prisverdig at departementet følger opp et vedtak i Stortinget. Man har forsøkt å legge lovteksten så nær opp til intensjonene i stortingsflertallets vedtak som mulig. Det har kanskje ikke vært så helt enkelt, fordi vedtaket i Stortinget bygger på ulike merknader fra ulike fraksjoner, men man har nå i alle fall gjort så godt som det har vært mulig. Jeg har blitt informert om at departementet i ettertid har fått et innspill fra Innsynsutvalget, og jeg antar at justisministeren vil redegjøre for det.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Jeg synes saksordfører Jan Simonsen gav en god redegjørelse for komiteens innstilling, men jeg synes også at det fra Arbeiderpartiets side – på bakgrunn av debatten rundt overvåkingstjenesten i etterkant av og under Lund-kommisjonens arbeid – var viktig å kvittere ut den lovregulering av tjenesten som nå skjer, og understreke det viktige poenget som Jan Simonsen avsluttet med, nemlig at det er bred politisk enighet om at det er behov for en overvåkingstjeneste som forebygger trusler mot rikets sikkerhet, terror og ulovlig etterretningsvirksomhet selv om ikke den aktuelle trusselsituasjonen er kritisk. Det er også bred enighet om alle sider ved det organisatoriske opplegget og de rettslige rammebetingelser. Det er noe ulikt syn i komiteen på to punkter – som saksordføreren òg redegjorde for – og jeg vil bare kort gjenta begrunnelsen i forhold til en eventuell lovfesting av organisert kriminalitet som en hovedoppgave for overvåkingstjenesten, eller sikkerhetstjenesten. Vi mener at den tjenesten har en rolle å spille, ikke som en hovedoppgave, men på anmodning fra alminnelig politi, nettopp fordi det også har vært et viktig formål rett og slett å skape de nødvendige avgrensinger i forhold til alminnelig politi, dvs. hvem som i utgangspunktet skal ha disse oppgavene som primæroppgaver. Jeg ser også at både riksadvokaten og politidirektøren er enig i den avgrensingen som Regjeringen har kommet med, der som sagt overvåkingstjenesten ikke tillegges et primæransvar i forhold til organisert kriminalitet, men der det i lovteksten også fremgår at de kan tillegges oppgaver knyttet til dette ut over den vanlige rapporteringsplikten de har i forhold til instruks. Når det gjelder livvakttjenesten, vil jeg nok ikke gå så langt som å si at jeg er kritisk til den beslutning som ble gjort fra Regjeringens side i fjor. Vi har tatt den til etterretning. Det er klart det er spørsmål om hva som ligger under de enkeltes formelle myndighetsområder, men vi ser klart at hensikten med å rendyrke overvåkingstjenestens primæroppgaver, og at man ikke burde ha en livvakttjeneste i to politienheter, er gode begrunnelser for den endringen som skjedde. Men vi er med på merknader i komiteinnstillingen der det understrekes at det må foretas en evaluering etter en tid, og vi antyder i løpet av 2002, siden samordningen først kom i gang mot slutten av fjoråret. Men hovedbildet gjenstår, og det som jeg ønsker å kvittere ut fra Stortingets talerstol, er at det er bred politisk enighet om den lovregulering av sikkerhetstjenesten som vi her foretar i dag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-21:
Saksordføraren var inne på at Politiets overvakingsteneste har fått ein del kjeft opp gjennom tidene, og det har dei fortent med tanke på ein del av den verksemda som har pågått. Men la oss håpa at ein i dag står overfor eit vendepunkt der ein får ei overvakingsteneste som fungerer etter dei intensjonane som det politiske fleirtalet ønskjer seg. Eg trur òg at Lund-kommisjonen har spela ei viktig rolle og medverka til at ein nå får ei opprydding. SV sit ikkje i komiteen, så eg må berre få presisera eit par punkt. Det eine er det som fleire har vore inne på, dette med EOS-utvalets høve til å kontrollera ei overordna påtalemakt. SV er einig med komiteen i at den funksjonen skal dei ikkje ha, men SV vil gjerne presisera at det stiller krav til styresmaktene om å opptre politisk uavhengig. Det er det viktig for meg å få sagt. Det har ikkje alltid vore like lett. Ikkje minst Berge Furre-saka lærte oss ei lekse der. Her må ein altså følgja prinsippet om uavhengigheit, også i slike saker. Uavhengigheitsprinsippet stiller krav både til oss og til den overordna påtalemakta. SVs andre kommentar er knytt til dei trusselvurderingane som ein legg opp til å gjera. SV er einig i at ein bør utarbeida slike trusselvurderingar til bruk for politiske styresmakter. Det er likevel grunnlag for å stilla spørsmålsteikn ved dei trusselvurderingane som blir gjorde i dag. Sjølv har eg opplevd at dei vurderingane ein gjer, ikkje alltid er så rasjonelle og fornuftige. Den 6. april i år opplevde me at ein svært så fredeleg demonstrasjon mot legemiddelindustriens kynisme i samband med aidsmedisin vart møtt med ein feilvurdering, trusselbiletet vart feilvurdert. Politiet møtte 50 fredelege demonstrantar med køller og skjold, og Stortinget vart avstengt med gjerde og politi. Det er derfor grunnlag for å be om at trusselvurderingane blir gjennomgått og fornya, dette ikkje minst på grunnlag av den aukande valden som me opplever frå rasistiske og nynazistiske miljø. Det tragiske drapet på Benjamin illustrerer kvar hovudfokus må vera. Til slutt: SV vil åtvara mot for mykje samrøring av vårt militære forsvar og overvakingstenesta. Historia har lært oss at ei slik samrøring ikkje alltid er av det gode. SV meiner det må vera eit klart skilje mellom kva som er Forsvarets oppgåver, og kva som er politiets. Når komiteen legg opp til at overvakingstenesta skal kunna delta på militære øvingar, kan dette klare skiljet bli viska ut. Eg har nå gjort greie for dei få innvendingane som SV har i denne saka. Me har altså ingen alternative forslag, men har ein del ting som me peiker på som me meiner det er viktig for overvakingstenesta å ta omsyn til i sitt arbeid.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-21:
SV sit ikkje i justiskomiteen og har ikkje fått vore med på å diskutera denne problematikken. Me synest at det som blir foreslått her, vil verka styrande på det generelle innsynet, i og med at samarbeidande tenester på ein måte kan seia kva ein får lov til å sjå, og på den måten styra norsk innsynspolitikk. Dette er eigentleg ei stemmeforklaring: SV kjem til å stemma imot dette endringsforslaget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-21:
Både forslaget og komiteinnstillingen taler for seg, men jeg vil gi en utdyping av hvorfor forslaget er fremmet. Venstre har fremmet forslaget fordi vi føler at vi på mange måter står overfor en ny statsskikk, som jeg vil beskrive som «bokholderstaten». På en rekke områder erstattes det normale rettslige og forvaltningsmessige spenn som ligger mellom frihet og ansvar, av stadig tiltakende detaljregulering og kontroller. Jeg er helt overbevist om at mange av disse reglene, som har hatt en hensikt, etter hvert overlever på tross av sin egen hensikt. Ved besøk mange steder i dette land, bl.a. på forskningsinstitusjoner, på skoler og på helseinstitusjoner – altså langt utenfor der hvor skjemadebatten ofte foregår, nemlig i små og mellomstore bedrifter – opplever jeg etter hvert et rop om at noen er nødt til å rydde opp i dette landskapet, som består av forskrifter og regler som går så langt at folk faktisk med en enkel liten fortelling ville kunne sagt noe mer vesentlig om det de driver med, enn det man gjør gjennom det regel- og forskriftsverket som man har. På områder er det slik, f.eks. i deler av plan- og bygningsloven, at man for å bygge et bygg med et lite volum i Oslo trenger 50-60 sider, mens man for et bygg med ti ganger så stort volum i Göteborg trenger tre eller fire sider, med en rask saksbehandling. Vi har altså i Norge klart å utvikle et system som er så drepende at hensikten, som Venstre deler, nemlig at intet samfunn kan eksistere uten lovregulering, er i ferd med å skape så mange regler at man nærmer seg den situasjonen at man kan sitte og lure på om selv grundig lovlydige borgere, som undertegnede, er i stand til å følge med – altså om jeg er i stand til å følge med for å være helt sikker på at jeg til enhver tid forholder meg til det regelverket som eksisterer. Derfor har Venstre fremmet det forslaget som vi har kalt «solnedgangslovgivning», som ikke går på lovverk, men som sier at det skal falle en giljotin hvert tiende år på forskrifter med mindre det foretas et aktivt opprydningsarbeid for at de skal leve videre. Vi kommer til å stå på det prinsippet. Vi er overbevist om at det er riktig. Vi konstaterer at vi nå ikke får så bred tilslutning som vi hadde håpet på, men vi er glad for den tilslutningen vi har fått, og vi kommer til å føre diskusjonen om dette videre. Her er det i ferd med å spre seg en mentalitet i det norske samfunnet som er undergravende for den skaperkraften mennesker har, enten de holder på med åndens eller håndens arbeid, enten de er i næringslivet eller de er i det offentlige. Jeg vil spisse det til til slutt på følgende måte: I store deler av det offentlige sitter det massevis av bra mennesker, men av og til er de gjerdet inn av systemer som er så krevende og så ødeleggende at deres kreativitet ikke blir frigjort og gir full valuta både for skatteborgernes penger og for den tilliten som ligger i det de skal forvalte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-21:
Presidenten avgjør i hvilken form jeg skal holde innlegget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-21:
Det var mye sympatisk velvilje i statsrådens innlegg. Hun trekker en annen politisk konklusjon, og det aksepterer jeg. Det som fikk meg til å ta ordet, var at jeg kunne oppfatte det som om det lå bak at hensikten til oss som har fremmet forslaget, var at vi skulle instituere en praksis som medførte overfladiskhet. Det er en holdning som jeg ikke vedkjenner meg, og det er heller ikke vår holdning. Derimot vil jeg si at i møte med mye av regelverket i ulike faser av livet – som sosialarbeider, som bymisjonær, som stortingsrepresentant, som statsråd – har jeg etter hvert blitt sterkt undrende til en overfladiskhet som gjør at en rekke regler og forskrifter nærmest lever sitt eget liv. I en rekke situasjoner har jeg møtt mennesker som nærmest trekker på skuldrene av det og dermed innfører en type rettsløshetstilstand i forhold til det regelverk de nominelt skal følge. Og nå snakker jeg ikke om små og mellomstore bedrifter, som ofte er standardtema, jeg snakker om opplevelser i tilknytning til skole og helse. Det er faktisk blitt slik på en del områder at mennesker sitter og produserer ganske mye papir – voksne, velskolerte mennesker utveksler papirer med hverandre – men til slutt er det ikke arbeidstid igjen til å gjøre den produktive innsatsen man skal gjøre. Det er dette som får meg til å reagere og sammen med andre fremme forslaget. Jeg ville gjerne ha markert dette. Replikken har vel mer karakter av en saksopplysning og en kommentar og mindre karakter av et spørsmål, men jeg syns det er viktig å vektlegge at det er disse tunge sosiale erfaringene som gjør at det nå må trekkes en grense.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-21:
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt imot.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Proposisjonen inneholder forslag til ny bestemmelse i innsynsloven som gir den som er gitt innsyn etter loven, mulighet til å kreve makulering av uriktige eller ulovlig innhentede opplysninger. Da innsynsloven ble sendt på høring, foreslo departementet at personer som gis innsyn i egen «mappe», skulle ha rett til å kreve aktuelle dokumenter makulert etter innsyn. Forslaget møtte sterk motstand fra riksarkivaren/Kulturdepartementet, som mente at materialet burde sendes Riksarkivet til oppbevaring etter avviklingen av innsynsordningen. Høringsmerknaden ble tatt til følge, og da proposisjonen ble fremmet i statsråd, inneholdt den ingen forslag om rett til makulering. Under komiteens behandling av lovforslaget ble spørsmålet om makulering tatt opp, og det ble fremmet forslag om at personer som ble gitt innsyn, skulle ha adgang til å kreve makulering av «uriktige» eller «ulovlig innhentede» opplysninger. Samme dag som innsynsloven ble vedtatt, 4. mars 1999, vedtok Stortingets flertall i plenum forslaget som ble fremsatt i komiteen. Departementet har fulgt opp flertallets ønske ved å utarbeide et lovforslag så nær opp til stortingsvedtaket som mulig, noe også merknadene til bestemmelsen reflekterer. Innsynsutvalget, organet som behandler søknader om innsyn og erstatning, har i et brev til departementet etter at proposisjonen ble oversendt Stortinget, pekt på enkelte usikkerhetsfaktorer som kan oppstå i forbindelse med lovendringen. Dette er primært knyttet til sider ved forståelsen av kriteriene for rett til makulering. På denne bakgrunn finner jeg det riktig å påpeke at det foreliggende lovforslag i hovedsak ikke åpner adgang til å kreve makulert opplysninger om politiske holdninger eller aktiviteter. Innhenting av informasjon om politiske holdninger og aktiviteter ble tidvis innhentet i strid med den gjeldende instruks, men dette var ikke «ulovlig» innhentede opplysninger. Innsynsutvalget har i tillegg omtalt ulike spørsmål vedrørende økonomiske og administrative konsekvenser. Etter mitt syn er det, som ellers når det gjelder innsynsordningen, vanskelig på forhånd å si hvor mange som vil kreve en makulering. Dette gjør det vanskelig å beregne et tilnærmet nøyaktig anslag over hvor store økonomiske og administrative konsekvenser en makuleringsordning vil medføre. Fra departementets side er vi innstilt på å medvirke til at Innsynsutvalget finner praktiske ordninger som i størst mulig grad legger opp til en nøktern ressursbruk. Jeg vil også følge med på om lovendringen – mot formodning – skulle vise seg å medføre andre problemer i forhold til den praktiske oppfølgingen fra Innsynsutvalgets side, og om nødvendig komme tilbake til Stortinget med dette.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Som saksordfører vil jeg vise til at tilgangskontroll gjennom ulike former for koding og kryptering må ha et økonomisk motiv for å være omfattet av EØS-direktivet. Direktivet inneholder i artikkel 4 et forbud mot forretningsdrift knyttet til utstyr som gir ulovlig tilgang til informasjonssamfunnstjenester. Det er opp til hver medlemsstat å avgjøre om det i tillegg skal legges ned forbud mot privat innehav og bruk av piratutstyr, men den interne lovgivningen skal inneholde tilgang til relevante rettsmidler for å stanse og avbøte ulovlig spredning av piratutstyr og piratprogramvare for de som yter vernede tjenester. Det aller meste av piratvirksomheten i dag skjer ved analog distribusjon når det gjelder betal-TV. Selskapene velger nå mer digitale løsninger som fører til store problemer for dem som på ulovlig vis har skaffet seg muligheten til bruk av tjenester man ikke har betalt for. De ulovlige kortene ble tidligere markedsført gjennom rubrikkannonser i avisene. Nå er det Internett som i økende grad er kontaktpunktet mellom selger og kjøper. Det er problematisk at mange av dekodingsinnretningene både kan ha et legalt og et illegalt bruksområde, noe som kan gi vanskelige bevisproblemer ved ulike typer bruk av utstyr. Komiteens konklusjon er at man strekker forbudet for langt hvis man kriminaliserer det å inneha dekoderinnretninger, og støtter samtidig de forslåtte strafferammer for brudd på reglene, herunder bøtestraff eller fengsel inntil seks måneder for ulovlig bruk av piratinnretninger. Det vises for øvrig til St.prp. nr. 61 for 2000-2001, som omhandler samtykke til godkjenning av direktivet fra EØS, nr. 17/2001, angående rettslig vern av tilgangskontrollerte og tilgangskontrollerende tjenester, og som har blitt behandlet av Stortinget tidligere i dag.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å gripe ordet i denne saken i og med at den tilligger en annen komite enn min. Men det er en utrolig viktig sak som Venstre her bringer på banen, som fortjener langt større oppmerksomhet enn fra en nesten tom sal som vi opplever her i kveld. Tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik og tidligere nærings- og handelsminister Lars Sponheim kom med et prosjekt for «Et enklere Norge». Så vidt jeg husker, var det sommeren 1999. Sponheim gav det høytidelige løftet til alle små og mellomstore næringsdrivende i Norge at man i løpet av to år skulle redusere skjemaveldet med 25 pst., og inkluderte en del lover og forskrifter og andre plikter overfor de næringsdrivende. Nå ble det ny regjering etter åtte–ni måneder. Og jeg undersøkte litt. I de åtte–ni månedene som sentrumsregjeringen satt, klarte man bare å redusere dette skjemaveldet med ca. 6 promille. Og jeg regnet ut at det ville ta 360 år for å klare å redusere det med 25 pst., slik regjeringen hadde lovet. Jeg synes det er et godt forslag Venstre kommer med, en «solnedgangslov», og at det offentlige byråkratiet skal begynne å jobbe. Det står i innstillingen her at man er redd for at det i en overgangsperiode vil medføre et større arbeid og et større byråkrati. Men jeg synes ikke at det kan være tungtveiende. Det må jo være resultatene av dette arbeidet som teller. Jeg vil passe på å ta opp forslaget på vegne av mindretallet. Det ser ut som jeg er den eneste tilstedeværende av dem i salen som vil gripe ordet, og da må jeg ta opp forslaget, selv om det burde være det største partiet bak et mindretallsforslag som tar opp forslaget, altså Høyre. Jeg vil også bringe oppmerksomheten inn på det arbeidet som NHO har gjort, ved å gå igjennom prosjektet for «Et enklere Norge». De har tatt for seg en del av de forenklingsarbeidene som skulle utføres – 46 prosjekter. Det viser seg at veldig mye av dette arbeidet har stoppet opp, og man har heller ikke klart å samle alle særavgiftsforskrifter i én forskrift, som har vært på høring siden høsten 1999. Jeg vil avslutte med å si at skjema-, lov- og forskriftsveldet for enkeltmennesker og næringslivet er som et tihodet troll. Hvis man kapper av ett eller to hoder, vokser det straks ut nye, og da er det viktig med et kontinuerlig arbeid fra flere partier på dette området hvis vi skal komme videre og mer på nivå med det forskriftsnivå man har i mange andre land. Det er stort behov for en forenkling.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Jeg hadde ikke tenkt å kvittere ut hilsener her. Jeg har altså representert Fremskrittspartiet og ikke meg selv, jeg har lyst til å understreke det. Det er da Fremskrittspartiets syn som angripes. Vel, vi har lagt til grunn at den strukturen vi ønsker, det være seg fredsstruktur eller krigsstruktur, og det siste er dog det viktigste, er vi villig til å betale for. Jeg ser ikke den samme betalingsvilje hos Arbeiderpartiet. Der har man regnet lavt. Og jeg har lyst til å understreke noe jeg ikke rakk i innlegget mitt: Den struktur som opprinnelig ble foreslått, har mange med god fagmilitær innsikt hevdet er underfinansiert. Hvis den er det, kommer vi jo aldeles skjevt ut, og det burde Arbeiderpartiet ta innover seg. Kanskje har man en for dårlig kommunikasjon med finansministeren – hva vet jeg. Mye kan tyde på det. Hvis man vil noe, skal man betale. Her ligger forskjellen mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Det er riktig at vi har sagt at vi ønsker å beholde noen garnisoner noe lenger. Begrunnelsen er at det koster enormt mye å foreta investeringer. Framdriften på Rena håper både Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet skal gå greit. Det vi sier, er: Sett i gang med det som det skal begynnes med, se hva som kan brukes av eksisterende garnisoner, og la dette få gå seg til. Når det gjelder Stavern, som det ble pekt på, har vi ment at Stavern er egnet hvis man legger tilstrekkelig med utdanning der. Det er akkurat det samme som – som man peker på – å legge noe annet der. Forvaltningsutdanning og MP-utdanning kan man i hovedtrekkene legge der hvor det er kapasitet. Det gjør Arbeiderpartiet. Det finnes en smule distriktspolitikk også i Arbeiderpartiet – jeg har lagt merke til at hornblåserne har skremt vettet av Arbeiderpartiet i løpet av den siste natten.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Jeg hadde ikke ventet en såpass sterk hårsårhet etter en liten kommentar om hvordan man samler penger i denne verden. Men når det først er inntrådt, kan jeg lite gjøre med det. De spørsmål som er reist knyttet til verneplikten, er for så vidt betimelige. Det som har ligget til grunn for Fremskrittspartiet, har vært å få frem en struktur som gjør at flest mulig kan gjøre tjeneste. Gjennom å øke bemanningen i Heimevernet oppnår vi nettopp det – som er noe helt annet enn det Regjeringen la opp til i utgangspunktet – og gjennom å øke hærstrukturen og å øke krigsstrukturen knyttet til Sjøforsvaret gjør vi også det. Vi har i våre merknader pekt på at det er vesentlig at vi får en befalsutdanning på tropps- og kompaninivå som er større enn det strukturen trenger, for å ha en reserve til å kunne bygge opp igjen – hvis man mener noe med evne til gjenoppbygging. Alt dette bidrar til mer tjeneste. Vi har selvsagt registrert at hvis man vil ta ut hver eneste vernepliktige som – jeg holdt på å si – kunne tenkes å brukes, ville vi utdanne for en struktur som ikke finnes. Det ville på mange måter være å gi folk en utdanning, for så ikke å gi dem noen oppgaver. Det er viktig at vi sørger for å få flest mulig ut. Og det er ingen som har en patent løsning på dette. Løsningen til hr. Rises parti er jo å kalle hele kullet inn til en eller annen form for samfunnstjeneste, som man, i tråd med Arbeiderpartiet, nå vil ha utredet. Vi har verneplikt. Fra Fremskrittspartiets side ønsker vi flest mulig skikkede i uniform. Fordi skjevhet oppstår, ønsker vi belønning til dem som gjør jobben, ved bl.a. å øke sluttvederlaget. Vi har bedt om å få utredet et skattefradrag som kompensasjon, i tråd med de prinsipper som vi står for.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Det kan umulig være et mål å ha flest mulig i uniform, som til overmål kanskje også er dårlig, uten tilstrekkelig moderne utrustning. Det er konsekvensen av å spre alt utover. Det opplever jeg at Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre bidrar til. Vi har vært med på kutt – betydelige kutt. Vi har vært med på å legge ned garnisoner, i hvert fall har vi foreslått å legge ned garnisoner, nettopp for å spare og for å redusere driften. Senterpartiet har bidratt til å opprettholde virksomhet over hele landet. Så kan man sikkert diskutere det betydelige arbeidet som har vært gjort fra mellompartienes side, og jeg tror man vil finne en god del spørsmålstegn knyttet til innsparingsmetodikken. Her har vi sagt som så: Vi ser at det er nødvendig å modernisere Forsvaret. Vi vet at det må ha utstyr og våpen som er tilpasset det miljøet det skal møte. Det koster dessverre penger, og det har vi sagt at vi er villig til å betale. Når det hevdes at vi nærmest har løpt løpsk med dette, så husk på at vi nå øker strukturen i forhold til Regjeringen. En annen ting som virker inn, er at også mellompartiene nå ønsker å fravike prinsippet om tilleggsfinansiering av utenlandsoperasjoner. Det er en stor og usikker variabel, som er med på å skape usikkerhet. Hadde man gjort det man var enig om for et par år siden, nemlig å holde dette utenfor, hadde man ikke satt Forsvaret i den klemma dette kan bli, for virksomheten kan øke. Da mister man handlefrihet på hjemmebane. Det er dette vi ønsker å fange opp. Vi vet at nytt materiell blir dyrere i tiden som kommer. Det har også komiteen sagt når det gjelder vyene framover i 20-årsperioden. Det erkjenner man. Vi tar konsekvensen av det. Så kan man gjøre som mellompartiene gjør: Ville mest mulig, men betale minst mulig for det. Det er forskjellen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Jeg vil tvert imot hevde at vi er ansvarlige. Vi er meget ansvarlige. Vi er altså ikke, som forsvarsministeren antas å skulle ha uttalt, trygge på at himmelen er blå, selv om den er rimelig grei utenfor vinduene akkurat nå. Vi tror at det er bedre å være forberedt og betale en forsikringspremie. Hele hensikten med Forsvaret er på mange måter at det ikke skal brukes. Da er det vellykket. Og den forsikringspremien ønsker vi å betale. Vi ønsker ikke å bringe Forsvaret inn i en ny 9. april-situasjon. Vi ønsker rett og slett å forsikre det norske folk om at vi gjør hva vi kan. Det koster penger. Det hjelper ikke å sitte med gammel teknologi når utfordringene ligger et annet sted. Det hr. Langeland pekte på når det gjelder trusselen mot samfunnsstrukturen, er riktig. Det er en god del av det som allerede ligger inne fra komiteens side. Derfor er vi veldig skuffet over at langtidsmeldingen ikke var knyttet opp mot den sivile beredskap, hvor sårbarhetsanalyser burde ha ligget til grunn, at det ikke kom parallelt med dette. Det har et flertall kritisert Regjeringen for. Så til dette med møllposer: Man kan jo flire litt av begrepet, men alle vet hva det dreier seg om, og da synes jeg det er greit. Det betyr at man tar vare på det man har, og man gjør det på billigst mulig måte. Det ville etter Fremskrittspartiets mening være noe underlig om man skulle gjøre som Regjeringen ville gjøre, nedlegge det ene dyre anlegget etter det andre i en periode hvor det fortsatt er uforutsigbarhet og usikkerhet. Hvorfor i all verden skulle vi gjøre det? Kostnadene med å videreføre – i møllpose – ni kystartillerifort og seks undervannsanlegg er ca. 25 mill. kr pr. år. Det er i den store sammenheng svært lite. Hvis dette er uansvarlig, hvis dette er gammeldags og sidrumpa, så er det en meget billig forsikring. Det synes jeg hr. Langeland og SV skulle ta innover seg. Vi tar ansvar. Vi forsøker å ivareta det beste av det bestående og føre det videre.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Enhver som leser innstillingen, vil se at mellompartiene på mange måter har forsøkt å bidra til en struktur som er tilnærmet lik den Fremskrittspartiet har foreslått, men evnen og viljen til å betale er altså det vi diskuterer. I tillegg har mellompartiene bidratt til en rekke dyre løsninger i distriktspolitisk – vil jeg tro – innretning. Det som er viktig, er selvsagt innsparinger, og det bidrar også Fremskrittspartiet med. Det sa jeg innledningsvis. Vi er nødt til å få bedre samsvar mellom de som skal lede, og de som skal ledes. Og vi er med på tøffe nedskjæringer, men vi vil ikke forskuttere og presse dette ytterligere, for da kan det hele ramle totalt sammen. Når det gjelder logistikkorganisasjon, har Stortinget nettopp behandlet dette, gitt et oppdrag til departementet, og det skal i sin tur komme med forslag til hvordan logistikkorganisasjonen skal se ut. Det er et oppdrag som er gitt, og vi vil avvente dette. Det er klart at her ligger det et betydelig innsparingspotensial, men å gå rundt og nærmest stryke ut den enkelte, det kan altså ikke vi gjøre. Vi vil vente og se hvorledes Regjeringen håndterer dette framover, og da er det muligheter for at man kan få innsparinger. Det som er farlig, er at man legger inn en struktur som man ikke betaler for. Det har vært Forsvarets ulykke gjennom lang tid. Stortinget har vært enig om en struktur, og så når bevilgningen har kommet årlig, er pengene borte. Der har i hvert fall Fremskrittspartiet holdt seg på bakken og betalt det det har kostet, mens andre partier overhodet ikke har gjort det. De har flyktet fra forpliktelsene, og da går det ut over Forsvaret. Da blir det ubalanse, både enkel, dobbel og trippel ubalanse, som det er nettopp nå. Følger man ikke nå opp og betaler for det man vil ha, er Forsvaret ute i samme hengemyra i løpet av fire år. Da er det ikke Forsvaret som har skylden, da ligger skylden her i huset, hvor et flertall ikke tar innover seg det ansvar man har ved å vedta en struktur.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Fra regjeringspartiets side har forutsigbarhet, sikkerhet og finansiering av Forsvaret vært en gjennomgangsmelodi, og i Fremskrittspartiets har vi sagt at det er vel og bra, men stabilitet på lavt nivå er ikke særlig imponerende, og det kan være veldig farlig når det gjelder Forsvaret. Når det gjelder forutsigbarhet, har altså Arbeiderpartiet nå snudd i forhold til det prinsipp som representanten Fossli ganske riktig tok opp i sin replikkrunde med Kristelig Folkeparti. Det var altså en samlet komite som den gangen gikk inn for tilleggsfinansiering, nettopp fordi det var uforutsigbart og usikkert. De enkelte partier har så i tur og orden hoppet vekk fra det prinsippet, og så fører man internasjonale operasjoner inn innenfor rammen med et snittall på 1,4 milliarder kr pr. år. Men hvis nå dette skulle bli la meg si 1,8-2 milliarder kr, vil man da være med på å tilleggsfinansiere? Er det en dramatisk utvikling? Her har Arbeiderpartiet et ansvar og har altså mistet troverdighet når man ikke er villig til å håndheve et prinsipp mer enn et års tid av gangen. Kan representanten Fossli forsikre om at dette er med på å skape usikkerhet? Eller mener hun at det er sikkerhet i den type budsjettering? Så har Arbeiderpartiet sagt at fly er veldig viktig. Alle erkjenner på mange måter det. Men når det gjelder å forplikte dette nærmere, er det lengste Arbeiderpartiet kunne strekke seg til, å si at det «forberedes» i perioden. Fra Fremskrittspartiets side, og også fra Høyres side, har vi sagt: Vi erkjenner dette. Vi vet at vi må betale for det, men tar vi det innenfor rammen, da dreper man også alt annet over tid. Derfor ønsker vi å finansiere flyene utenfor rammen. Så kan vi diskutere grad av gjenkjøp, for det må vi, som mange har vært inne på, ha med i balansegangen. Kan Arbeiderpartiet nå gi et klarere signal om de ønsker å finansiere flyene utenfor rammen?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Det var synd det der, men jeg går ut fra at vi får en anledning til å komme tilbake til saken og får utdypet hr. Rises avslutning litt nærmere.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Ja, jeg skal ikke si noe. Hr. Rise har hele tiden i sitt innlegg sagt: Vi har fått gjennomslag, vi har fått gjennomslag, vi har fått gjennomslag. Noen ganger kan man få gjennomslag på dårlig is! Det er meget farlig – særlig hvis vannet er dypere enn et par meter. Jeg har bare lyst til å si til hr. Rise: Når noen har fått gjennomslag, kunne det jo tenkes at dette gjennomslaget i politisk sammenheng hadde å gjøre med at man faktisk var enig. Og da er det altså et flertall som har greid dette. Det er altså ikke en gedigen kreativitet av Kristelig Folkeparti, men det er rett og slett slik at andre har hatt samme tanke. Da er det rett og slett en solidaritet som gjør at man kommer fram til flertall. En viss ydmykhet i en slik sammenheng hadde antakelig ikke gjort noe. Prisverdig nok har altså mellompartiene satt i gang et stort og jeg antar meget dyrt apparat for å regne – i årevis – på hvorledes man kan foreta innsparinger. Hvordan man finansierer det, har ikke jeg tenkt å spørre om. Man har sagt at mye av innsparingene skal skje ved å drifte billigere, og det er vel og bra det. Men så skal man selge en mengde eiendommer. Det er også vel og bra. Men poenget er at eiendomssalg kun kan skje én gang. Hva så med driften i det lange løp? Man kan altså ikke selge mer enn det Forsvaret har, for da blir det teltliv alle steder, og teltene har man stort sett solgt på forhånd. Jeg har forstått at man skal selge Huseby. Hva så med Gardens kaserner? Hva er forholdet med anlegg knyttet til Huseby? Og hvor mange steiner skal selges på Akershus? Kan representanten Rise fortelle meg hvordan dette virker inn i forhold til å skaffe driftsmidler over tid?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Det er ikke uten videre lett å komme med en replikk til Høyre. Dette har jo fra Høyres og Fremskrittspartiets side vært mer eller mindre et parløp, hvor man har vært bundet sammen hele veien. Det har ikke vært lett å slite seg løs for noen, har jeg inntrykk av – jeg vet ikke hva sånt kan komme av. Men på ett område er det åpenbart at Høyre nå har tatt en ny kurs og blitt ledet ut muligens i en hengemyr av andre partier som står noe lenger til venstre. Det dreier seg om den såkalte tredje kategori tjeneste. Jeg husker forhåpentligvis ikke feil når jeg sier at Høyre gikk sterkt imot bruk av begrepet «sivil verneplikt», på samme måte som Fremskrittspartiet gjorde det. Og både Høyre og Fremskrittspartiet har vært opptatt av at de som gjør verneplikten, skal ha honnør for det, og vi skal ikke straffe noen som ikke har gjort tjeneste. Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om et forslag som lyder som så: «Stortinget ber Regjeringen utrede og fremme forslag om statusheving for vernepliktige, der bl.a. studiepoeng, sluttvederlag og skattefritaksmodellen inngår som virkemidler.» Med andre ord: et klart ønske om å belønne, og belønne skikkelig, slik at man får kompensert for det året man gjør tjeneste for samfunnet for øvrig. Men så har altså representanten Godal kastet seg inn i den såkalte tredje kategori og vil ha utredet det som kom som et resultat av Forsvarspolitisk utvalg: en tredje kategori verneplikt. Etter Fremskrittspartiets mening dreier dette seg bare om en avart av siviltjeneste, og jeg vil gjerne spørre hr. Godal: Mener han at dette i så fall vil være en klar erstatning for verneplikt? Og hvorfor i all verden kan man ikke klart ta prinsipielle standpunkter med en gang, istedenfor å la seg dra med i en malstrøm som bare ender ut i ulykka?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Representanten Langeland gav karakterer til komiteen. Min erfaring som sensor er at sensor skal være objektiv og forholde seg til pensum. Jeg regner med at svært få av oss i denne salen ville få ståkarakter med Langeland som sensor. Så mye om det. I hr. Langelands versjon av forløpet til 9. april i hine hårde dager og våre muligheter for å slå tilbake er det gjort et – skal vi si – merkverdig innfall. Jeg tror det er behov for studier også for hr. Langeland. Det finnes rikholdig med litteratur. Evnen til å lære skal jeg ikke diskutere – den tror jeg er der – viljen er jeg mer i tvil om. Til SVs prioriteringer: Det er riktig at hr. Langeland og hans parti stadig har pøst penger inn i Forsvaret, men usedvanlig sjelden fremmer de forslag om struktur. Det har faktisk ikke skjedd siden hr. Ørnhøi bedrev den slags øvelser. Det må vel bety at Ørnhøi-modellen ligger fast – ryggsekken er mer slitt, ammunisjonen rusten og våpnene deretter. Når i all verden vil hr. Langeland og SV legge fram et forslag til en struktur? Jeg skjønner at dette er vanskelig, men når vil de gjøre det? Da hadde vi fått se hva SV vil, og hva slags sammensetning de vil ha av forsvarsstrukturen. Det hadde vært meget spennende. Så til SV og NATO. I SV snakkes det om fremtiden. I Fremskrittspartiet har vi prioritert fremtiden. Fremtiden for unge, barn og eldre sikres gjennom et troverdig forsvar. Det er en riktig prioritering. Andelen av BNP har gått ned så det suser, så det er neppe det jeg vil kalle «en oppblåsing» av forsvarsbudsjettene vi har vært vitne til. SV var de første som skrek etter NATO-operasjoner i Kosovo – de nærmest jaget NATO inn i Kosovo. Tingene har muligens endret seg.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-06-13:
Det er riktig, som hr. Langeland sier, at han og hans parti ikke har vært representert i komiteen. Jeg har sagt før at det beklager jeg. Det hadde antakelig virket oppdragende på hr. Langelands forsvarspolitikk og forståelsen av denne, og han kunne muligens forbedret sin egen gruppes tenkning. Det har altså selv etter åtte år i komiteen ikke vært mulig for SV å fremlegge forslag til en struktur. Vi håper – hvis SV blir representert på en måte som de blir fornøyd med ved neste valg – at man da også prioriterer forsvarskomiteen, slik at man i løpet av fire år får se SVs forsvarsstruktur. Det ville interessere svært mange også utover SVs rekker. Hr. Langeland sa at det har vært litt rot i rekkene når det gjelder NATO. Ja, det har vi da vitterlig registrert. Mener hr. Langeland nå at NATO burde komme seg ut av Kosovo og det tidligere Jugoslavia fortere enn svint, eller bør NATO fortsatt være der? Så til norske soldater og struktur, for å vende litt tilbake til det. Mener hr. Langeland og SV at norske soldater skal ha skikkelig utstyr, i hvert fall minst på linje med eller aller helst bedre enn en mulig motstander? Er det en målsetting for SV? Eller skal man ha en billig løsning som ikke gjør soldatene i stand til å gjøre jobben? Så sa hr. Langeland at Fremskrittspartiet har bidratt til en mengde sløsing. Vi er veldig glad for at Forsvaret ikke har blitt satt på store prøver. Veldig mye av de investeringer som ble gjort på slutten av 1980-tallet og tidlig på 1990-tallet, var investeringer som ble besluttet under den kalde krigen. Hvem visste da hva som ville skje? Vi tok ansvar, og er glad for at anleggene ikke ble brukt. I dag må vi tenke videre i et 20-årsperspektiv. Det krever mot til å foreta beslutninger om nyinvesteringer. Det er hr. Langeland åpenbart ikke i stand til. Vil hr. Langeland f.eks. investere penger i et luftforsvar for fremtiden, som er helt nødvendig for å utøve suverenitet?