Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Likestilling kommer ikke av seg selv, og likestillingskampen kan ikke tas én gang for alle, den må kjempes hele tiden. Etter seks år med høyreregjering ser vi at Norge går tilbake på flere likestillingsindikatorer, ingen nye initiativ er blitt tatt, og mange av de virkemidlene som har gjort oss til et av verdens mest likestilte land, er kuttet i. Abortloven er endret, kvinner har fått mindre bestemmelse over egen kropp her hjemme. Mens vi også ser at land etter land rundt oss går til angrep på kvinners reproduktive helse, skulle vi her hjemme i Norge ha vært et fyrtårn som sto imot. Arbeiderpartiet vil en annen vei. Likestillingspolitikken er en helt sentral del av vår frihetskamp, og utfordringene er mange. Fortsatt opplever svært mange kvinner ufrihet i arbeidslivet, som enten deltidsansatt eller midlertidig ansatt. Det er kvinnene som trakasseres på jobben. Metoo må tas videre. Vi må riste grunnvollene i det ordinære arbeidslivet, der damene på gulvet jobber. Glasstaket eksisterer fortsatt. Det er menn som når toppen. Færre kvinner gjør det. Men viktigere enn glasstaket er det at veldig mange jenter – men også gutter – nektes å delta på de fellesskapsarenaene vi tar som en selvfølge. De lever med glassvegger rundt seg, de utsettes for sosial kontroll. Vi vet at netthetsen florerer. Det truer demokratiet vårt, og særlig jenter og kvinner kvier seg for å delta i det offentlige ordskiftet på grunn av dette. I land etter land rundt oss angripes kvinners og minoriteters rettigheter av anti-feminist- og anti-LHBTI-grupperinger. Det har ikke vært større behov for en kraftfull likestillingspolitikk verken her hjemme eller i utenriks- og utviklingspolitikken på lenge. Allikevel ser vi at høyreregjeringa velger en tilbakelent holdning, en holdning som gjør at ting begynner å gå i feil retning, i tillegg til at den kutter i og kutter ut ting som fungerer. Tidligere i debatten skrøt representanter for regjeringspartiene av kontantstøtten. Ja, denne regjeringen prioriterer kontantstøtten, til tross for at rapport etter rapport fra utvalg etter utvalg igjen og igjen slår fast at kontantstøtten skaper kun dårligere integrering, den svekker arbeidslinjen, og den svekker likestillingen. Det er bare Kristelig Folkeparti som ikke tar dette inn over seg. Det ble også nevnt at Arbeiderpartiet kutter i engangsstønaden. Nei, Arbeiderpartiet kutter ikke i engangsstønaden, vi er ikke med på økningen i engangsstønaden. Men Arbeiderpartiet har en helt annen tilnærming i velferdspolitikken enn dagens regjering. Vi tror på universelle tjenester, ikke kontantytelser som kan låse folk inne – utenfor arbeid. I vårt helhetlige opplegg har vi billigere barnehage, billigere SFO og gratis skolemat, og vi har også en politikk som gir ekstra støtte til de studentene som måtte velge å få barn mens de studerer. Vi vil i tillegg bruke litt i underkant av 1 mrd. kr på likestilling i vårt budsjett: heltid i arbeidslivet så flere kvinner blir økonomisk selvstendige, trepartssamarbeid for likestilling, heltidspott, arbeid mot sosial kontroll. Vi vil styrke LHBTI-organisasjonene, som jobber i motvind. De må få vår støtte. I morgen skal vi diskutere bredere, men det er dagens debatt som viser handlingsviljen til de ulike partiene, om man er villig til å satse på dem man i festtalene hyller, f.eks. under Pride. Disse organisasjonene og det holdningsskapende arbeidet de nå driver med, det arbeidet de gjør med å informere om og bygge kunnskap om kjønns- og seksualitetsmangfold, motarbeides. Ja, det motarbeides av krefter og partier som faktisk sitter i regjering. Det er fint at statsråden sier at han ikke kjenner til dette, men hans eget fylkesparti og lokalpartiet i Hammerfest har altså anmeldt Hammerfest kommune fordi de driver med Rosa kompetanse-kurs. Dette høres kanskje litt drøyt ut, men sånn er det i Norge i 2019. Vi kan altså ikke hvile i likestillingskampen. Men dessverre er likestillingspolitikken nå i sitt sjuende år med hvileskjær. Det trengs et skifte.