trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Det var innlegget til representanten Bredvold som fekk meg til å ta ordet ein gong til, for eg lurar på kvifor Framstegspartiet og representanten Bredvold seier at diverre er det mange bruk som vert lagde ned i distrikta. Framstegspartiet seier jo sjølv at dei ønskjer strukturrasjonalisering. Dei ønskjer at busetjing og sysselsetjing ikkje lenger skal vera eit mål. Korleis heng det saman at Framstegspartiet vil fjerna importvernet, og så skal norskprodusert mat av mjølk, kjøtt og ost auka? Og busetjing over heile landet: Kva for verkemiddel er det Framstegspartiet vil bruka? Marknaden? Representanten Kolberg hadde heilt rett. På felt etter felt skal distriktsretta midlar takast bort, seier Framstegspartiet. I ei sak seinare her i dag skal det òg verta slått fast. Så er det umogleg å forstå kva Høgre eigentleg vil – også i denne saka vil eg seia. Vil Høgre ha distriktsmessige tiltak, eller vil dei ikkje? Og kva for distriktsretta verkemiddel vil Høgre aldeles ikkje gå med på å ta bort i eit regjeringssamarbeid med Framstegsparti, som skal fjerna alt? Til Lødemel, frå Høgre og Sogn og Fjordane, må eg nesten spørje: Kor mange kroner i timen ville bøndene i Sogn og Fjordane ha sete igjen med viss det hadde vore ei regjering med Høgre og Framstegspartiet i sju år? Avslutningsvis: Det er ikkje slik at eit brot i forhandlingane er eit ja og velkomen til Framstegspartiet og Høgre frå bøndene si side. Som representanten Lillian Hansen så veldig bra sa det: Eg såg ikkje ein einaste plakat under demonstrasjonstoget der det stod «Ut med dei raud-grøne, og inn med dei blå».
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Meldinga vi handsamar her i dag, har vi etterlyst ei rekkje gonger før, men i dag er mantraet at ein iallfall burde ha venta til Forskingsrådet var ferdig evaluert. Det kan vera noko i det, men det må gå an å be partia bestemma seg, for anten kjem meldinga for seint, eller så kjem ho for tidleg. Viss det gjeld arbeidspresset, vil eg gjerne visa til at næringskomiteen i 2010–2011 handsama 19 Dokument 8-framlegg som omhandla innovasjon og verkemiddel. Mange av desse viste til saknet etter den varsla evalueringa. Vi utsette òg seks eller sju Dokument 8-framlegg til hausten som omhandla verkemiddelapparatet, bl.a. i Innovasjon Norge og SIVA. Dei nye såkornfonda si innretning kan ikkje heilt utan vidare samanliknast med innretninga i dei eksisterande såkornfonda med å seia at det er ein reduksjon frå 25 pst. risikoavlasting til 15 pst., slik merknadane til opposisjon ber preg av. For det fyrste skal desse 15 prosentane i dei nye fonda berre dekkja tap som private har. Dagens 25 pst. dekkjer staten sine midlar òg private, og det er slik at staten fyrst tek sin part ved inndekninga, deretter får dei private. Ei anna endring er at staten skal inn med eigenkapital og ikkje lån. Høgre vil bruka meir midlar til næringsretta verkemiddel her i dag, bl.a. inkubatorordningar. Dette er i sterk kontrast til budsjettet til Høgre i fjor, der Høgre sa det er uheldig at dei statlege næringsoverføringane har auka under denne regjeringa. Igjen: Vi må bestemma oss. Til slutt ein morosam observasjon: I innstillinga føreset Framstegspartiet og Høgre at støtta til tilskotsordningane vert gjorde generelle og landsdekkjande. Høgre og Framstegspartiet har ein felles merknad om at verkemidla skal innrettast for å vareta næringspolitiske omsyn, ikkje distriktspolitiske, og at utanforliggjande omsyn som bl.a. bustadsadresse og kjønn ikkje skal vektleggjast. Likevel føreslo Høgre og Framstegspartiet så seint som i budsjettet for i år at Innovasjon Norge skulle tildela pengar til f.eks. Innovasjon Møbel og Runde Miljøsenter. Då er det nærliggjande å spørja: Er det berre Nord-Vestlandet som skal prioriterast med særordningar og det andre vera generelt? Elles er det bra at det er semje om hovudtrekka i meldinga – det lovar godt for næringslivet òg i framtida. Takk for ein god debatt.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Vi har registrert i media de siste dagene at Høyre og Fremskrittspartiet har ristet seg kraftig sammen i landbrukspolitikken. I denne saken kan man kanskje si at de har limt seg fast til hverandre. Jeg hadde en liten opptelling borte på stolen min i stad, og den opptellingen viste at Høyre og Fremskrittspartiet har ristet seg såpass sammen at de i hvert fall har 23 merknader i lag. Kanskje ikke den store nyheten, men for landbruket bør det være det, og ikke bare en stor nyhet, men det bør mer gjøre en skeptisk, som representanten Lange Nordahl viste til. De to partiene har de siste dagene i media satt tre streker under enigheten om å redusere overføringsnivået til landbruket kraftig og starte tilpassing til redusert importvern og strukturrasjonalisering for å få billigere varer. Så kan vi lese i Nationen at Bondelaget skjelver. Det har de all grunn til, og det har de all grunn til etter å ha hørt innlegget til representanten Trældal, der han også viste til demonstrasjonene som har vært utenfor Stortinget bl.a. Selv om jeg hadde bare solbrillene på meg da, kunne ikke jeg registrere noen bannere der det sto: Vi vil ha Fremskrittspartiet eller Høyre til makta. Med dette som bakteppe registrerer jeg at bondelagslederen er ute med en advarende pekefinger og sier at den rød-grønne regjeringen ikke må ta støtten fra Bondelaget for gitt. Jeg spør: Hva er alternativet for Bondelaget da? Landbruksmeldingen skal være et redskap som skal legge grunnen for Arbeiderpartiets landbrukspolitikk, ikke bare for det første jordbruksoppgjøret, men i flere år framover. Som det er sagt flere ganger fra talerstolen, og som jeg også vil gjenta: Landbruksmeldingen legger opp til en tydeligere distriktsprofil i de nasjonale ordningene. Det vises i den forbindelse, som også er sagt før i dag, til Agder og Telemark, kyst- og fjordstrøkene på Vestlandet, Nord-Norge og fjellområdene – det er en bekymringsfull utvikling der. Det skal legges mer vekt på innretningen, ut fra distriktspolitiske hensyn, som også er sagt tidligere. I tillegg legges det opp til en gjennomgang av de nasjonale ordningene og ekstra tilskudd til det arktiske jordbruket, som er viktig, som en del av dette arbeidet, og at det gjennom jordbruksoppgjøret etableres en områderettet innsats innenfor LUF, Landbrukets utviklingsfond. Føringene som framkommer i de rød-grønnes merknader, er viktige for en god utvikling til beste for det norske landbruket.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Det var i grunnen kostelig å lese merknadene fra opposisjonen i denne saken. Egentlig ble jeg ikke klok på enkelte formuleringer. Jeg vet at det selvfølgelig kan ha noe med meg å gjøre. For eksempel står det i en merknad fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti: «Disse medlemmer mener at mye av det som legges frem som endringer og tiltak i meldingen er meget fornuftig. Dette gjelder både når det gjelder forslag til endringer vedrørende målstyring og organisering.» Så sier de samme medlemmene ni setninger lenger ned i merknaden: «Disse medlemmer tviler på om tiltakene som er lansert i meldingen vil bidra til noe særlig enklere virkemiddelapparat for norsk næringsliv.» Det får stå for sin egen urimelighet. Jeg er enig med representanten Trine Skei Grande i at SIVA kanskje kommer i skyggen av Innovasjon Norge. Derfor skal jeg snakke litt om SIVA. SIVA investerer i og er en tilretteleggende, langsiktig eier og utvikler av industri- og innovasjonssentre. SIVA har over år, i lag med private og institusjonelle aktører, bygget opp et godt grunnlag for å utvikle miljørobust verdiskaping og interessante arbeidsplasser over hele landet. Derfor er det stor etterspørsel etter SIVAs innsats for å utvikle større prosjekter av både nasjonal og internasjonal karakter og betydning. Sigvald Rist heter en kar fra der jeg kommer fra. Han er daglig leder i Lofotprodukt og sier i årsberetningen til SIVA at SIVA var et viktig instrument for å realisere deres drøm, nemlig en ny fabrikk. SIVA valgte å samarbeide med Lofotprodukt fordi de hadde en god drift og et stort potensial. Fabrikken ligger i utkanten og ville bidra til betydelig verdiskaping lokalt, noe som gjorde det svært interessant og aktuelt for SIVA å satse der. Resultatet ble veldig bra. Et sted i distriktet som Høyre og Fremskrittspartiet ikke ville hatt tro på, produseres det nå fiskekaker og andre fiskeprodukter, på et sted der det ikke alltid er godværsdager, der bedriftene ligger 150 mil fra Oslo, og der fjellene rager. Med Høyres og Fremskrittspartiets politikk i saken ville denne fabrikken kanskje ikke ha sett dagens lys, med tanke på bostedsadresse osv. Jeg skal avslutte med noen kloke ord fra vår næringsminister. Han sier at i den nye meldingen går regjeringen inn for at SIVA i framtiden fortsatt skal bidra til utvikling av flere store eiendomsprosjekter av lokal, regional og nasjonal betydning. De er en viktig føring.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Det har vært en lang dag, men vi er våkne. Representanten Frank Bakke-Jensen prøver å forklare forskjellen, men markedsmessig vil det alltid være slik at det vil være mer lønnsomt å investere i sentrale strøk. Lofoten kan vel knapt defineres som sentralt, men vakkert er det.
Arne Bergsvåg (Senterpartiet), 2012-06-14:
I landbruksmeldinga, som er lagd fram tidlegare, er det lagt vekt på at ein skal ha eit landbruk over heile landet. Landbruksmeldinga legg òg opp til auka matproduksjon. På bakgrunn av at det no er underdekning både på kjøt og på mjølk, må ein stor del av denne auken koma i dei grasbaserte produksjonane. Dette er òg prioritert i dei siste jordbruksoppgjera. Ein viktig føresetnad for landbrukspolitikken er at han skal motverka tunge økonomiske og samfunnsmessige trendar, og departementet har i fleire år rapportert til Stortinget om grader av manglande oppnåing i delar av landet. Samanliknar ein med Sverige, må ein likevel kunna seia at det er eit positivt resultat som er oppnådd i politikken i Noreg. Me treng altså ikkje mindre av denne stimuleringa, men meir. For å kunna utvikla og utvida produksjonen må me vareta det dyrka arealet som er. Med ein stadig større del av arealet som er forpakta, er vedlikehaldet ei utfordring. Det er derfor positivt at det er forslag om grøftetilskot. Det må òg dyrkast meir. Her må omsynet til behovet for meir mat vega tyngre enn omsynet til miljøet. Attgrodde beite må opnast opp, og det må òg stimulerast til opparbeiding av nye beiteareal. Sist, men ikkje minst: Dyrka jord må vernast, og eg vil visa til at det er sendt inn grunnlovsforslag om det. Komiteens fleirtal, med unntak av medlemene frå Framstegspartiet og Høgre, peikar på viktigheita av å utnytta graset og få auka kjøtproduksjon, og av å bevara kulturlandskapet, og ein ber regjeringa om å utarbeida ein strategi for det. Skal ein få til ei positiv utvikling i næringa i tråd med landbruksmeldinga, med eit landbruk i heile landet, tilstrekkeleg rekruttering og auka produksjon, må det vera ei inntektsutvikling som elles i samfunnet. Landbruksorganisasjonane valde i år å bryta. Det må me ha respekt for. Regjeringa vil likevel prøva å sikra landbruket inntektsutvikling og sosiale vilkår på line med andre grupper. Regjeringa vil derfor arbeida vidare med inntekts- og velferdspolitikken, i tråd med den politikken som er ført sidan 2005. Etter mitt syn er himmelretninga rett. Det meiner òg store delar av næringa. Men dei gav i år klart uttrykk for at utviklinga går for seint. Når ein les merknadene frå Høgre og Framstegspartiet, trur eg me trygt kan seia at konsekvensane vil vera ei raskare endring, men eg må diverre seia at eg trur den himmelretninga er feil.
Arne Bergsvåg (Senterpartiet), 2012-06-14:
Landbruket har mange funksjonar i samfunnet, og det grip inn på mange område, eksempelvis miljø, klima og energi. Kvar av desse områda kunne ein med fordel halda eit innlegg om aleine, men ein kan samanfatta desse i eitt tema, og det er skog. Skogbruket i Noreg er ei næring som saman med treforedlingsindustrien hadde i 2010 ein bruttoproduksjonsverdi på 44 mrd. kr, dvs. 5,8 pst. av den totale omsetninga i norsk industri. Det står historisk store mengder kubikk med skog på rot – faktisk er det det største i moderne tid. Det er derfor viktig at ein har ein stortingsproposisjon som vil leggja til rette for å styrkja skogens bidrag til verdiskaping i heile landet og til å nå viktige mål i energi-, klima- og miljøspørsmål. Her vil bioenergi vera eit område som det er viktig å satsa på og leggja til rette for. Det er her viktig å få på plass infrastruktur, slik at ein kan auka bruken av bioenergi, som igjen vil føra til at ein kan utnytta skog, forhindra attgroing og nytta seg av restavfall som er i skogen. Kystskogbruket er eit samarbeid mellom kystfylka – frå Vest-Agder til Finnmark. Dei har gjennom fleire år arbeidd med å få auka avverkinga av tømmer langs kysten – dette fordi det er særskilte utfordringar med vegdekninga, vanskelege terrengforhold, ein eigedomsstruktur som er fragmentert, mangel på utbygd industri, m.v. Av den grunn har Kystskogbruket fått tildelt ein større del av det ordinære tilskotet enn det dei objektive kriteria skulle tilseia. I tillegg er det òg gitt særskilte tilskot. Dette har gitt resultat i auka avverking. Skogbruket er òg ei næring der det går lang tid frå ein plantar til ein haustar. Skal me oppretthalda og vidareutvikla produksjonen, må me ha ein auke i nyplantinga. Då Sponheim var landbruksminister, tømde ein verktøykassa når det gjaldt å utvikla skogbruket. Me er no i gang med å byggja det opp igjen.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2012-06-14:
For Senterpartiet er det viktig å opprettholde en variert bruksstruktur over hele landet. Jeg mener at dette jordbruksoppgjøret også ivaretar det, selv om jeg skal være tydelig på at tilbudet burde ha vært høyere. I likhet med landbruksministeren hadde jeg håpet på forhandlinger, men jeg respekterer selvfølgelig at organisasjonene valgte brudd. Det skal være plass til både mindre bruk med ulike inntektskombinasjoner og større bruk i hele landet. Regjeringen skal foreta en gjennomgang av virkemidlene for å gjøre distriktsprofilen tydeligere i de nasjonale ordningene, og for å styrke grunnlaget for et landbruk i hele landet. Det er viktig å bidra til å løfte de områdene som har særlige utfordringer. Jeg har vært i tett kontakt med mange organisasjoner rundt om, også min egen bondelagsleder i Nordland og styret der, for å høre hva de var opptatt av. En av de tingene de ba om, var at man fikk en gjennomgang av sonegrensene for de ulike tilskuddsformene i landbruket i 2012, med sikte på å avklare hvor det er riktig å foreta endringer til jordbruksforhandlingene i 2013. En arbeidsgruppe, der bl.a. partene skal delta, skal nedsettes. Det støtter jeg. Det synes jeg er veldig viktig, og det er det som sagt også støtte for i nord. Distriktsprofilen styrkes, og det er viktig at det fortsetter. For det er mange områder der utviklingen er særlig bekymringsfull. Dette er nevnt av flere talere før meg, så det skal jeg ikke gjenta, men det er stor grunn til bekymring i en rekke områder. I landbruksmeldingen og nordområdemeldingen slår regjeringen fast at det skal satses på arktisk landbruk. For å sikre en bedre utvikling i Nord-Norge skal satsingen på arktisk landbruk styrkes. Det er viktig at man legger til rette for å tilpasse virkemiddelbruken til de regionale ulikhetene. En gjennomgang av de nasjonale ordningene og ekstratilskuddene til det arktiske jordbruket er en del av dette arbeidet, og at det gjennom jordbruksoppgjøret i tillegg etableres en områderettet innsats innenfor Landbrukets utviklingsfond, LUF. Det er viktig at man tar tak i dette også videre, for nettopp å profilere de regionale ulikhetene og de mulighetene som ligger i at det er spesielle vilkår rundt omkring i landet. Jeg har merket meg at Høyre og Fremskrittspartiet gjennom sine merknader til jordbruksoppgjøret går imot at bøndene skal ha egne forhandlinger med staten, og vil ta det inn som en del av statsbudsjettet. Det anser jeg som et risikoprosjekt for bondestanden, og det er uakseptabelt for Senterpartiet å støtte det. Her må man støtte organisasjonene, som også vil slå ring om forhandlingsinstituttet. I tillegg ønsker Høyre og Fremskrittspartiet en strukturrasjonalisering av landbruket og store kutt i budsjettstøtten. De vil i tillegg fjerne importbarrierer. Dette viser med tydelighet at Høyre og Fremskrittspartiet vil fjerne norsk landbruk slik vi kjenner det i dag.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Denne våren har vi opplevd at bondeorganisasjonene har brutt forhandlingene med staten, og bøndene har marsjert over hele landet, ikke i protest mot Fremskrittspartiet og Høyre, men mot den rød-grønne regjeringen og dens landbrukspolitikk, og ikke minst mot Senterpartiet. Jeg synes det er et kraftig signal når Norges Bondelag for første gang på svært lenge har gått til brudd i jordbruksforhandlingene når en søsterorganisasjon sitter i regjering. Som en av de få aktive jordbrukere her på Stortinget, deler jeg mye av den kritikken som kommer. De rød-grønne partiene seiler under falsk flagg i landbrukspolitikken. De gir uttrykk for at de kjemper for hver eneste bonde, og at det er et mål å opprettholde næringen slik som den er i dag. Det er lite fremtidsrettet. Målet i landbrukspolitikken – som også har vært støttet opp under av de rød-grønne partiene siden opptrappingsvedtaket på 1970-tallet – har jo nettopp vært å redusere antallet bønder betydelig. Det har skjedd en betydelig teknisk revolusjon i landbruket, spesielt på 1970-tallet, som muliggjorde større effektivitet og større bruk, sammenkoblet med stor etterspørsel etter arbeidskraft i andre deler av samfunnet. Det er det som har ført til den situasjonen vi i dag har, når vi nå har ca. 43 000 bønder som produserer mye mer enn hva langt flere gjorde før. Dette har vært en villet politikk både fra Senterpartiet og fra andre partier som har vært i regjering. Til tross for en reduksjon av antallet bønder, fra ca. 200 000 på 1960-tallet til 43 000 i dag, har vi et landbruk over hele landet. En tilsvarende teknisk utvikling skjer etter min oppfatning i landbruket i dag. Melkeroboten, helautomatisk fôring, samdrifter, redusert jordbearbeiding og langt mer effektive og større redskap og maskiner gjør at landbruket må omstille seg i en betydelig fart.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Arbeiderbevegelsens ideologiske fanebærer, representanten Kolberg, går opp til de store høyder og spør om opposisjonen vil overlate landbruket til markedet. Da er mitt spørsmål tilbake til den samme Kolberg: Hva er galt med markedet? Hva er det som har skapt den store velstanden som vi i dag opplever i Norge? Hvilken rikdom har markedet gitt til eiere, men ikke minst til ansatte i andre deler av norsk næringsliv, som ikke opplever den sentralstyring og det byråkrati som jordbruket er underlagt. De av næringskomiteens medlemmer som er til stede her, har nå etter tre år i komiteen lært og sett der ute hvilken suksesshistorie norsk industri på mange måter har blitt, og hvor verdensledende den er. Det burde jo Kolberg også ha fått med seg, han som har en bakgrunn fra industrien før han ble partibyråkrat. Nettopp derfor må landbruket lære av andre næringer og virksomheter. Landbruket må underlegges de samme spilleregler som de vårt øvrige næringsliv har, for å kunne skape de samme suksesshistorier som vi ser i andre deler av næringslivet. Derfor blir det rene galimatias at Stortinget skal vedta at den enkelte bonde skal ha 13 000 kr mer i lønn neste år. Vi som driver i landbruket, vet at 13 000 kr ikke varer lenge når traktoren skal på verksted. Derfor må vi slutte med denne typen tullete beregninger – årsverksberegninger, inntektsberegninger – og heller føre en næringspolitikk som fører til liberalisering, mer frihet for den enkelte, mindre byråkrati osv., det som har skapt suksesshistorien i andre deler av næringslivet i det norske samfunnet.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Næringskomiteens leder, representanten Aasland, konkluderte med at dette hadde vært en klargjørende debatt. Jeg vil tørre å påstå at denne debatten har vært noe helt annet enn klargjørende. For hva er de rød-grønne partienes svar på bondemarsjen som var over hele landet for kort tid siden? Hva er de rød-grønnes signal til Bondetinget på Lillehammer? Jo, det er å skremme med andre partier. Det er ikke noe svar. Vi er nødt til å ha en landbrukspolitikk som er virkelighetsorientert, og det har ikke de rød-grønne partiene. I denne debatten er det bare representanten Lundteigen fra den rød-grønne siden som har vært ærlig, og ære være Lundteigen for hans engasjement og ærlighet.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2012-06-14:
Norsk landbrukspolitikk har stått høgt på agendaen denne våren. Eg har forståing for at næringa hadde høge forventningar til landbruksoppgjeret etter den ambisiøse landbruksmeldinga som vart lagd fram tidlegare i år. Eg tykkjer, til liks med mange andre, at det er synd at det vart eit brot i forhandlingane. Men eg er samtidig glad for at det unike norske jordbruksforhandlingssystemet står seg både når forhandlingane fører til avtale, og når dei – som i år – endar i brot. Forhandlingssystemet er avgjerande for å vareta dei politiske måla for landbrukspolitikken. Eg er særlig oppteken av det vi pleier å kalle ein mangfaldig og differensiert bruksstruktur. Mitt eige heimfylke, Møre og Romsdal, er eit Noreg i miniatyr kva gjeld struktur – frå dei store til dei små gardsbruka, i breibygder, i fjordstrøk og i tronge dalar. Desse er alle like viktige for å løyse oppdraget om å produsere meir mat til ei aukande befolkning. Tilnærminga vi i Senterpartiet har til landbrukspolitikken, er m.a. basert på for det første at folk treng mat, og alltid kjem til å trenge mat, for det andre at mattilgangen ikkje er stabil, for det tredje at ein nasjonal matproduksjon er nødvendig for ein høgast mogleg sjølvbergingsgrad, og for det fjerde at staten må bruke dei nødvendige verkemidla for å sikre eit levande landbruk i heile landet. At regjeringa styrkjer distriktsprofilen m.a. i kyst- og fjordstrøka på Vestlandet, er gode nyheiter. Forbrukaren har stor tillit til norsk landbruk, og heldigvis oppfattar eg det slik at stadig fleire forbrukarar er opptekne av at vi må halde ved lag norsk matproduksjon. Men forbrukarane må også ha tillit til dei andre delane av verdikjeda for mat – dei må kunne stole på at det er sunne konkurranseforhold og openheit om maktforholda. Dette meiner eg er ein av fleire gode grunnar for å greie ut ei lov om god handelsskikk i daglegvarehandelen, som fleirtalet i innstillinga går inn for. Eg undrar meg over kvifor ikkje Høgre og Framstegspartiet er interesserte i å lovfeste at vi skal late marknaden styre, og kvifor dei ikkje er interesserte i at det også blir poengtert at det samtidig skal skje på rettferdige og like vilkår. Matkjedeutvalget skisserer ei heilt tydeleg utvikling der daglegvarekjedene sine merkevarer skvisar ut små og mellomstore produsentar – dette trass i at forbrukarane spør etter meir mangfald, og landbruket står klare til å levere. Eg må få nemne at Høgre og Framstegspartiet sitt forslag om at regjeringa skal intensivere arbeidet med utvikling av nisje- og spesialprodukt i landbruket, blir litt pussig, sett i denne samanhengen. På vegner av både bøndene og forbrukarane ser eg fram til at framlegget frå Matkjedeutvalget skal bli effektuert raskt, slik at vi får på plass ei lov om god handelsskikk, til beste for både forbrukarar og bønder. Så ser eg fram til neste års landbruksoppgjer, der målet må vere å få til eit godt forhandlingsresultat som følgjer opp ambisjonane i landbruksmeldinga.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-06-14:
Det siste må ein vel kalle ein real blåveis frå representanten Lundteigen til sin eigen minister. Det har vore interessant å følgje denne debatten i dag. Det er tydeleg at angrep er det beste forsvar for regjeringspartia. Gode forklaringar frå Høgre sin landbrukspolitiske talsmann Flåtten går inn det eine øyret og ut det andre på regjeringspartia sine representantar. Som representanten Flåtten gjentok også i denne debatten, og som også står i Høgre si alternative landbruksmelding, er importvernet viktig for norsk landbrukspolitikk – og at det må vere ein marknadsregulator i landbruket. At ein ønskjer ein grundig gjennomgang av denne kompliserte ordninga, betyr ikkje at ho skal avviklast. Han viste også til at Høgre ønskjer å vidareføre jordbruksforhandlingane, men ein ønskjer å sjå dei i lag med andre budsjettpostar og at dei derfor skal følgje dei vanlege budsjettprosessane. Ein må vere ganske omtåka for å hevde at dette er ei avvikling. På alle desse tre områda driv regjeringspartia, og særleg Senterpartiet, rein skremselspropaganda for å få baksnakke Høgre sin politikk og for å få fokuset vekk frå eigne løftebrot. Ei av dei hendingane som har prega denne våren, er dei kraftfulle og omfattande protestane som har kome frå bønder og bondeorganisasjonar mot årets jordbruksoppgjer. Det er ikkje så rart når representantar frå Senterpartiet og dei andre regjeringspartia har reist land og strand rundt og lova gull og grøne skogar i samband med presentasjon av den nye landbruksmeldinga. Det er ikkje rart at bøndene føler seg svikta av regjeringspartia når ein ser kontrastane til det som blei framlagt som tilbod i jordbruksforhandlingane. Løftebrot er noko av det som svir mest, og dei massive reaksjonane som har kome frå bøndene si side, er lette å forstå. På nettsidene til NRK Sogn og Fjordane kunne vi denne veka lese at nye tal viser at sauebønder på Vestlandet har ei bruttoløn på 57 kr timen, og at gjennomsnittsbonden på Vestlandet tener 107 kr timen. Dette er tal frå Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning. Eit anna oppslag på same nettstaden viser til at eit ektepar som kjøpte seg gard for 13 år sidan, no ikkje ser at dei har noka framtid som bønder. Dette er altså resultatet etter sju år med Senterpartiet, Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti i regjering. Det er ikkje tvil om at det er ein dramatisk situasjon for mange bønder, og at dersom det ikkje kjem ei endring på dette, vil det sjå mørkt ut for landbruksnæringa, både i distrikta og i sentrale strok. Derfor er det også heilt avgjerande at ein får på plass ein ny landbrukspolitikk som styrkjer bonden som sjølvstendig næringsdrivande, som gjev han større råderett over eiga framtid, og som styrkjer den private eigedomsretten, og ikkje minst at bonden møter ei regjering som held det som blir lova.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-06-14:
Nå har jeg sittet og hørt på debatten, og jeg har undret meg på om man i det hele tatt har lest Riksrevisjonens rapport, som jo beskriver et virvar av målsettinger og virkemidler. Det ene slår det andre i hjel, og vi vet ikke hva som virker og ikke virker. Så har jeg sittet og hørt på de fleste rød-grønne politikere, som vil flikke på dette. De beskriver et alternativ med forenkling, opprydding og avbyråkratisering som en katastrofe. Da slutter jeg meg til Lundteigen: Det er å kaste blår i øynene på næringen. Jeg tør å minne om at den eneste gangen vi har nådd inntektsmålet i landbruksoppgjøret, var i 1983 under en Høyre-regjering. I 2005 var investeringsnivået i landbruket på god vei oppover. Det er fordi når selvstendig næringsdrivende kan få et inntrykk av at man kanskje skal få råde over sitt eget, får man optimisme automatisk. Så her er det mye å ta tak i. Bare for å fortsette med Lundteigen: Alt er åpenbart ikke så rosenrødt som de fleste andre rød-grønne talere har stått og sagt fra denne talerstolen. Han begynte å beskrive Norge som at omtrent hele Norge var vassjukt. Det berettiger i hvert fall Høyres forslag til landbruksmeldingen, om at man skal kunne begynne å utgiftsføre grøfting. Jeg noterte meg at det ble respondert med fra regjeringen at man skal få økt tilskudd. Men så kom det også: Vi trenger ny jordbrukspolitikk. Departementet mangler virkelighetsforståelse, og det er maktmisbruk som næringen ikke vil tåle, og det er grenser for hva man vil akseptere. Vi skriver jo ikke 2006. Det er ikke et halvt år siden den rød-grønne regjeringen kom i posisjon. Det er syv år siden. Man har sittet og styrt i syv år. Dette er en beskrivelse gitt av en sentral jordbrukspolitiker fra de rød-grønne. Det er ganske alarmerende. Jeg har flere ganger snakket om produktivitet i denne salen. Det var også interessant å høre Lundteigens forelesning for Kolberg. For bonden er faktisk flink. Han er innovativ. Han bidrar til en utrolig produktivitetsvekst, som få andre næringer gjør. Men det er også som Kielland Asmyhr sier: Man har en politikk som ønsker å beholde næringen akkurat slik den er. Hva skjer med en næring med rask produktivitetsvekst, som har det samme arealet som man alltid har hatt? Det betyr at folk må ut av næringen. Det er den eneste måten å ta det ut på, bortsett fra at man kan produsere litt mer per dekar. Det har vi aldri tatt på alvor. Vi begynner vel kanskje å nærme oss at det faktisk må tas på alvor. Bonden er flink, han er innovativ og ønsker å gjøre en god jobb. Det siste stedet man tar det inn over seg, er i stortingssalen, slik denne debatten lyder.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-06-14:
Det var representanten Holmelid som fikk meg til å ta ordet, for det er ikke hver dag jeg får støtte i mine resonnementer fra en SV-er. Han ga meg rett helt fram til han sa at bonden ikke fant areal nok. Jeg tror det mer dreier seg om at man ser at miljøet blir borte, og man blir ganske ensom som yrkesutøver. Men det behøver vi ikke ta noen diskusjon om. Poenget er at verken SV eller Senterpartiet har noen løsning på den problemstillingen. Man er altså enig i at produktiviteten øker kraftig, og man er enig i at arealene sånn sett er et problem. Hva gjør folk da – når man enten ikke finner areal nok, eller byråkratiet sier nei til alle de løsningene man har tenkt seg, sånn at man ikke får lov til å øke produksjonen sin? Jo, da flytter man. Og det er det man gjør! Siden 1950-tallet er det en ubrutt kurve i norsk landbruk med 1 000 nedlagte bruk i året. Politikken har nesten ikke spilt noen rolle. Vi sitter med 36 000 tomme bruk. Da må man jo begynne å ta virkeligheten inn over seg. Det er her jeg savner ærligheten i politikken. Jeg synes faktisk yrkesutøveren fortjener mer ærlighet, for det er ingen som har løsningen på det. Da blir sysselsetting og bosetting rundt i Norge mye mer avhengig av muligheten for alternativ sysselsetting. Det ser vi også på statistikken. De områdene som er sterkest rammet av nedlagte bruk, er de områdene som ligger lengst unna der man har alternativ sysselsetting. Da får vi begynne å diskutere realitetene, men det ser det ikke ut som det er så veldig mange på rød-grønn side som har lyst til. Så en bitte liten kommentar til Kolberg, men jeg regner i og for seg med at kanskje næringspolitisk talsmann, Flåtten, tar det etterpå. Det er ingen i Høyre som har sagt at staten ikke skal spille en rolle, i hvert fall står ikke jeg for en sånn politikk, ikke så lenge resten av verden driver en politikk der staten stort sett har en rolle – i alle lands landbrukspolitikk. Det ville jo være totalt uansvarlig, og det er ikke Høyre. Men vi vil ha en politikk som gir muligheter for enkeltbonden uten at man får dette byråkratiet. Med Lundteigens tidligere beskrivelser av byråkratiet og hvordan Landbruksdepartementet nå oppfattes ute i næringen, tror jeg sannelig min hatt på den merknaden som jeg egentlig trodde var et arbeidsuhell, om muligheten for å kutte i byråkratikostnadene, for det er høyst realistisk med den beskrivelsen som Lundteigen ga.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Med all respekt for diskusjonen her i dag – hovudgrunnen til at eg tok ordet i denne debatten er at eg har bakgrunn frå mjølkeproduksjon i ein 25-årsperiode i eit lite distriktsfylke som Sogn og Fjordane, som produserer ca. sju gonger så mykje mat som innbyggjarane i fylket treng. Korleis kan det la seg gjera å ha eit oppegåande bruk i eit lita bygd inst inne i Sognefjorden, som ikkje har openberre fortrinn når det gjeld å kunna leva av mjølkeproduksjonen? Jo, me har unike marknadsordningar som gjev moglegheit for alle til å kunna få ein marknadstilgang for sine produkt. Ikkje berre har det bynære landbruket marknadstilgang, men ein kan ha marknadstilgang for den minste og mest isolerte bygda i landet. Desse heilt nødvendige marknadsordningane, som altså Høgre og Framstegspartiet vil fjerna og sleppa bonden fri, meiner eg får for lite merksemd i den landbrukspolitiske debatten. Eg vil også peika på ein annan berebjelke som held oppe landbruket i fjordbygdene, i fjellbygdene og på flatbygdene våre. Det er dei unike landbruksforhandlingane me har her i landet. Mi erfaring, etter å ha vore gardbrukar i 25–30 år, er at desse landbruksforhandlingane har gjeve næringa ei unik moglegheit til å ha ei stødig hand på rattet i utviklinga av næringa. Det er ei viktig brikke i den norske modellen der aktørane i samfunnet i fellesskap kan utvikla ein politikk for heile landet. Dette verktyet blir antakeleg det fyrste Framstegspartiet og Høgre kjem til å fjerna i landbrukspolitikken. Dette er ikkje noko skremmebilete frå mi side, det er deira politikk, og ved sida av ei dramatisk svekking av importvernet er dette dei store skiljelinene i landbrukspolitikken i dag. Med all respekt for spørsmålet om kor stort landbruksoppgjeret blir i kroner og øre, er det aller viktigaste spørsmålet knytt til dei tre elementa som eg no har nemnt, nemleg ein likeverdig marknadstilgang for heile landet, for alle delar av landbruket vårt, like mykje det distriktsretta som det bynære landbruket. Det andre eg peikte på, var betydinga av at næringa sjølv kan påverka eiga utvikling. Det er ein institusjon i den norske modellen. Det siste er at ein understrekar at det norske landbruket, anten det er distrikt eller bylokalisert, er heilt avhengig av eit godt grensevern.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Eg registrerer at Høgre i dag framstår som den store distriktspolitiske vennen. Vel – eg må seia at det undrar meg sterkt. Framstegspartiet gjer ikkje eit forsøk på det eingong, dei er i alle fall ærlege på det. Lat oss summera opp: Kva er situasjonen? Senking av grensevernet – skal det auka innteninga til landbruket? Vel, svaret gjev seg sjølv. Kjøtprisane og mjølkeprisane i verda rundt oss ligg langt under den utbetalingsprisen som norske bønder har. Viss ein senkar grensevernet, er det openbert at det vil påverka prisnivået, utbetalingsprisen, til norske bønder. Inntektene til norske bønder vil altså i framtida bli dramatiske reduserte ved senking av grensevernet. Råvareprisane vil bli betydeleg lågare. Den andre måten Høgre og Framstegspartiet vil «fristilla» distriktslandbruket på, er i neste omgang å fjerna marknadsordningane. Det er slik at det norske landbruket har eit svært ulikt driftsgrunnlag. Flatbygdene og det breie og gode bynære landbruket har openberre fortrinn, medan distriktslandbruket har openberre ulemper å stri med. Den gode balansen me finn gjennom marknadsordningane, vil altså bli riven bort ved fjerning av marknadsordningane. Den tredje måten Høgre og Framstegspartiet skal fristilla den norske bonden på, er ved å kutta i tillegg til overføringane. Summen av dei tre enkle eksempla eg no har nemnt, er altså det som skal «fristilla» den norske bonden. Det vil ha stikk motsett verknad, antakeleg vil den norske bonden finna seg eit anna yrke å leva av viss dette blir realiteten.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Det er Kunnskapsdepartementet som har ansvaret for forskningsmeldingen. Vi jobber selvsagt tett opp mot dem for å få en best mulig sammenheng mellom det som skjer i Næringsdepartementet, som er det nest største departementet på forskning, og det som skjer i Kunnskapsdepartementet – ikke minst få en bedre sammenheng mellom de ulike virkemidlene. Dette står det ganske tydelig i meldingen at vi ønsker å oppnå, og at vi skal følge det opp når forskningspolitikken utformes. Ideelt sett skulle man gjerne kanskje hatt meldingene samtidig, men vi mente at det var viktig å fremme denne meldingen for Innovasjon Norge og SIVA selv om forskningsmeldingen ennå ikke var klar.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Vi holder jo et ganske høyt støttenivå når det gjelder offentlig innsats til innovasjon. Det er få land som har et så utbygget statlig system for å gi penger til næringslivet. Ideelt sett skulle næringslivet kanskje ha klart seg med egen kraft, men vi vet at et samspill mellom det offentlige og det private gir større resultater. Hvis jeg skal si hva jeg tror denne meldingen aller mest vil føre til, er det at vi bruker pengene bedre, at vi får mer effektive og målrettede ordninger, at det blir lettere for bedriftene å orientere seg i Innovasjon Norges og SIVAs systemer, at det er de beste prosjektene som får støtte, og ikke nødvendigvis de beste prosjektsøknadene. Det bør være enkelt for gründere og andre å komme i kontakt med støtteapparatet og bruke minimalt med tid for å finne ut av støttefunksjonene og i stedet få den støtten og hjelpen som er mest relevant for dem, på en enkel måte med minst mulig søknads- og rapporteringsbyråkrati. Det tror jeg kanskje ville være det største løftet, for da brukes pengene bedre.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
La meg først si at det nivået vi har i Norge på å ta inn penger fra både privatpersoner og bedrifter, og så dele ut igjen i form av velferdsgoder og gode næringslivsordninger, har vist seg å være en forholdsvis stor suksess, i hvert fall hvis vi sammenligner med våre naboland og resten av Europa. Jeg tror vi har funnet en ganske bra balanse. Når det gjelder Innovasjon Norges rolle som rådgiver, tenker vi at Innovasjon Norge er i en så sterk kontakt med så mange bedrifter over hele landet at det vil være dumt ikke å bruke den kompetansen og den erfaringen som Innovasjon Norge på den måten får, til å gi gode faglige råd i utformingen av næringspolitikken. Selve de politiske prioriteringene får vi diskutere og utforme i lag, vi som er valgt til det. Innovasjon Norge skal ikke ha en politisk rolle, men de skal gi oss gode innspill til hvordan en god næringspolitikk kan bli enda bedre uavhengig av hvem som sitter i regjering, og uavhengig av hvilken kurs som er staket ut.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Nå har jeg ikke alle detaljene i meldingen foran meg her, men jeg tror det står «næringspolitisk rådgiver», at man skal bruke den kompetansen som Innovasjon Norge har, til å gi gode råd i utformingen av næringspolitikken. Råd kan som kjent bestå av mange ting. Det kan bestå av innspill til en skjønnsvurdering eller en politisk retning – det tror jeg i mindre grad vil være Innovasjon Norges rolle – eller det kan være faglige råd basert på den erfaringen og kunnskapen som Innovasjon Norge får gjennom kontakten med tusenvis av bedrifter over hele landet. Det er også råd inn i en næringspolitisk sammenheng, som vi har nytte av. Jeg tror Innovasjon Norge er en uutnyttet ressurs som man kan bruke til å gi disse innspillene. Så må vi som politikere i både departement, regjering og storting håndtere de rådene vi får, på en god måte, og det er jeg helt overbevist om at vi skal klare.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Forslagsstillerne tar opp en viktig problemstilling i dette Dokument 8-forslaget. Enorme mengder informasjon om hver og en av oss håndteres daglig gjennom statens IKT-systemer, og brudd på sikkerheten kan få alvorlige konsekvenser. Det er heller ikke tvil om at den teknologiske utviklingen stiller oss overfor nye utfordringer når det gjelder personvernet, noe vi hadde omfattende diskusjoner om da vi behandlet datalagringsdirektivet. Når flertallet i komiteen, de rød-grønne partiene og Høyre, likevel har valgt å ikke støtte dette forslaget om å opprette en egen IKT-havarikommisjon, har det sammenheng med at vi mener at det ikke vil være et godt og effektivt nok tiltak. Statens bruk av IKT-løsninger dekker et svært vidt område, og det vil derfor være svært krevende for ett enkelt organ å håndtere alle havari- og personvernsituasjoner. Problemstillinger som vil oppstå er ulike, og ofte må det ageres svært raskt. Det blir da et spørsmål om en havarikommisjon som skal dekke et så omfattende område vil kunne ha den tilstrekkelige effektiviteten til å kunne håndtere en slik situasjon, noe også saksordføreren var inne på. Hun viste også til eksemplet med Næringsdepartementet som engasjerte Det Norske Veritas for vurdering av Altinn – dette for raskest mulig å få en vurdering av hva som hadde forårsaket de alvorlige sikkerhetsbruddene. Jeg vil også nevne at vi allerede i dag har flere tilsyn som har ansvar for deler av forholdene forslagsstillerne peker på. Datatilsynet er både tilsyn og ombud og har en viktig funksjon i henhold til å sikre at personopplysninger blir sikkert ivaretatt. Alvorlige brudd på personopplysningslovens sikkerhetsbestemmelser skal meldes til tilsynet, og tilsynet kan pålegge retting av eventuelle feil og mangler. Jeg støtter derfor statsråden i – som det framkommer av hennes brev til komiteen – at det allerede eksisterer en ordning som skal ivareta personvernhensyn når svikt i IKT-systemene fører til utilsiktede utleveringer av beskyttelsesverdige personopplysninger. Også Post- og teletilsynet har en rolle som havarikommisjon for hendelser i ekomnettene. Tilbyderne skal rapportere utfall og hendelser til tilsynet. Post- og teletilsynet gjør så en vurdering av hva som har skjedd og behov for eventuelle tiltak, og rapporterer videre til Samferdselsdepartementet. Den teknologiske utviklingen utfordrer oss på personvernet. Sensitive opplysninger om oss håndteres og lagres av en rekke instanser, både offentlige og private. Brudd på sikkerhetsbestemmelsene som medfører at uvedkommende får tilgang på personlige opplysninger, kan få store konsekvenser for den enkelte og er uakseptabelt. Jeg er derfor veldig glad for at regjeringen arbeider med en melding til Stortinget om personvern. Meldingen vil berøre både gjeldende lovverk og utviklingen på personvernområdet videre. Meldingen vil også berøre utfordringen – og muligheten – utviklingen av ny informasjonsteknologi gir. Det vil gi Stortinget en god anledning til å ha en bred gjennomgang av personvernutfordringen vi står overfor.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
Representanten Haugland sier at regjeringen og jeg ikke har vist fram noen løsninger på de problemstillingene som er tatt opp i forslaget. Da vil jeg minne om at det som er den beste løsningen for å unngå at vi får IKT-havarier, er nettopp det jeg har redegjort for i mitt svar – det at vi kvalitetssikrer IKT-prosjektene på en måte som gjør at vi unngår å få problemer i ettertid. Det må være den beste måten, og det er på den måten vi kan lære hvordan vi unngår å få store problemer med IKT-forslagene våre i framtiden. Vi må bygge på noen felles standarder og noen felles prinsipper som gjør at man får prosjekter og IKT-systemer til å henge sammen. Det at vi ikke har systemer som henger sammen, er noe av det som utfordrer oss mest for øyeblikket.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Fremskrittspartiet ønsker en effektiv offentlig sektor som forbedrer seg fra år til år. Det å forbedre og omorganisere offentlig sektor forutsetter at man er i stand til å lære av feilene sine, slik at man ikke gjør de samme feilene igjen og igjen. Derfor har man bl.a. Statens havarikommisjon for transport, som i 20 år har bidratt til bedre sikkerhet og færre ulykker innenfor transportsektoren. Jeg er ikke i tvil om at Statens havarikommisjon for transport lykkes i sitt arbeid. Hvert år bruker staten enorme summer på IKT-prosjekter, men en stor andel av prosjektene de siste 20 årene har havarert. Da må vi spørre oss hvordan vi kan unngå IKT-havarier i framtiden, og hvordan en kan lære av feilene som er begått. Fremskrittspartiet har derfor fremmet et representantforslag om en egen havarikommisjon for IKT, som også IKT-Norge har tatt til orde for. Å opprette en slik havarikommisjon vil på sikt kunne spare skattebetalerne for milliarder av kroner i offentlige feilinvesteringer i årene som kommer, selv om en neppe vil kunne unngå enhver feilinvestering for all framtid. Hovedårsaken til at det ofte går galt i offentlige IKT-prosjekter, er at bestillerkompetansen i det offentlige er for dårlig. Det offentlige endrer spesifikasjoner og krav i løpet av prosessen. Man har i altfor stor grad satset på nyutvikling i stedet for å velge velprøvde løsninger. I tillegg bør man lære seg å skille mellom hva som er viktig, og hva som er mindre viktig i kontrakter. Det er f.eks. litt spesielt med en situasjon der et konsulentselskap kan videreselge Altinn, som tross alt koster rundt en halv milliard kroner å utvikle. Jeg er svært skuffet over hvordan fornyingsministeren på en lettvint måte avviser hele forslaget i sitt svar til komiteen, som er vedlagt innstillingen. Statsråden sier bl.a. at etablering av en fast havarikommisjon ikke vil greie å dekke et så stort og mangslungent område som IKT-bruken i statsforvaltningen. Det som ikke kommer fram, er hvilken løsning statsråden selv har for hvordan offentlig sektor skal greie å lære av IKT-havarier. Det handler altså fra regjeringens side om å skyte ned et godt forslag fra Fremskrittspartiet uten å komme opp med gode alternative løsninger. Man kan jo spørre seg hvem som kan mest om IKT – fagorganisasjonen IKT-Norge, som har tatt til orde for en IKT-havarikommisjon, eller den rød-grønne regjeringen. La meg avslutningsvis gi honnør til Kristelig Folkeparti, som har valgt å støtte forslaget vårt. Det er viktig at de borgerlige partiene finner fram til gode felles gjennomførbare løsninger for effektivisering av offentlig sektor, slik at skattebetalerne får best mulige tjenester for skattepengene sine. Her er vi ved selve kjernen i borgerlig politikk.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-05-21:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om å utsette implementeringen av datalagringsdirektivet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-21:
La meg begynne med å gi honnør til professor emeritus Finn-Erik Vinje som har skrevet det utkastet som nå foreligger, og som alle i Stortinget – iallfall i komitéinnstillingen – er enige om er et godt forslag. Men det skal ikke vedtas nå. Det kan jo få en til å undre seg over en slags form for språklig konservatisme som kanskje er litt lite utbredt i det politiske liv, men underlig er det iallfall. Det er en samlet komité som skriver at det å fornye Grunnloven språklig, absolutt er i tråd med Grunnlovens ånd. Det står for en samlet komités regning. Det er en samlet komité som også sier at de på tross av alle mulige ettersøkninger ikke har funnet et eneste menneske som sier at det foreliggende forslaget åpner for nytolkninger av Grunnloven eller forandrer Grunnlovens innhold. Det er bare Kristelig Folkeparti som har sett det. Vi andre har ikke sett det, og det finnes ikke en fagmann som hittil har meldt seg, som har sett dette. Så jeg ser med spenning frem til Kristelig Folkepartis gruppes innlegg. Men komiteen har under sitt arbeid med saken ikke funnet et eneste holdepunkt for det. Så langt deler jeg altså saksordførerens innlegg, som på disse punktene var helt i tråd med komiteens innstilling. Høyre er enig i at Grunnloven bør foreligge på nynorsk, slik regjeringspartienes forslag går ut på, men vi kan nå vedta det foreliggende forslaget. Vi har klart oss uten en nynorskversjon i snart 200 år, og spørsmålet er om vi da kan vente et par år på å vedta en nynorskversjon også. Jeg synes faktisk vi kan gjøre det. Vi stemmer da for forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet og subsidiært for forslaget fra regjeringspartiene, som vil igangsette en prosess med sikte på en nynorsk utgave som ikke skal åpne for noen fortolkningsproblemer i forhold til en bokmålsutgave. Det er en krevende prosess. Jeg håper at den kan gjennomføres slik at forslaget kan vedtas i neste periode – altså leveres inn innen 28. september dette år – men det gjenstår å se. Men vårt forslag er altså at vi vedtar det foreliggende forslaget – et forslag som faktisk alle mener er godt, bør også kunne vedtas.