Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Jeg bestrider ikke de gode intensjonene og bekymringene som ligger bak forslaget om skattefritak når arbeidsgiver betaler for sykebehandling av sine ansatte eller noen utvalgte av sine ansatte. Bekymringen for at pasienter opplever å måtte vente lenge på behandling av sine lidelser, deler vi alle. Derfor kan forslaget, dersom en bare greier å ha én tanke i hodet om gangen, virke besnærende. Men om en ser det i sammenheng, blir medisinen som foreskrives, gal. For det logiske neste skrittet i forlengelsen av forslaget er at arbeidsgivere etablerer private helseforsikringer for en del av sine ansatte, noe som vil bidra til at det skapes et større marked for private klinikker, som igjen kan undergrave det offentlige helsetilbudet og prinsippet om likeverdighet i behandling. Resultatet kan fort bli et todelt helsemarked. Ut fra en helhetsvurdering må en stille spørsmål om det er riktig at fellesskapet gjennom skattelette skal betale et privilegium for noen få, eller om det er slik at vi må føre en politikk som sikrer alle et nødvendig velferdsgode. I velferdslandet Norge har vi til nå hatt en konsensus om at alle som har behov for behandling i forbindelse med sykdom, skal være sikret det gjennom et godt offentlig og gratis helsevesen, og kvaliteten skal være slik at den tilfredsstiller alle – høy og lav. Det stiller krav til vårt helsevesen med hensyn til både kvalitet og kapasitet. Disse kravene roper ikke på skattelette. Derimot stiller det krav til fellesskapets vilje til å være med og finansiere et slikt helsevesen, slik at det kan være godt for alle. Forslaget vi behandler nå, berører både helsepolitiske og skattepolitiske prinsipper. Helsepolitisk har det vært bred enighet om at det er behovene og helsepolitiske vurderinger som skal være bestemmende for den behandling en får, og på hvilken måte en prioriteres dersom det er ventetid. Konsekvensen av dette forslaget er at muligheter for behandling bestemmes ut fra tilfeldigheter og ut fra hvilken arbeidsgiver en har, og arbeidsgiverens betalingsvillighet. Personer i nøyaktig samme helsesituasjon med ulike arbeidsgivere kan bli behandlet helt ulikt, den ene får behandling, den andre ikke. Dette henger dårlig sammen med våre helsepolitiske målsettinger om likeverdig behandling. I brev til komiteen understreker nåværende finansminister, på samme måte som finansministeren i Bondevik-regjeringen, at likebehandling av alle typer inntekter er et grunnleggende prinsipp i skattelovgivningen, og at enhver fordel vunnet ved arbeid er skattepliktig, noe som gjelder uavhengig av om fordelen ytes i form av kontanter, naturalia, dekning av privatutgifter eller annen økonomisk støtte. Dersom en skulle innføre særskilte unntaksregler som innebærer skattefritak for dekning av private helseutgifter, vil det ut fra skattelovgivningen innebære en uakseptabel skattemessig forskjellsbehandling mellom arbeidstakere. Således støtter Arbeiderpartiet vurderingene og konklusjonen til både nåværende finansminister og finansministeren i Bondevik-regjeringen. Vi støtter videre forslaget fra komiteen om at forslaget avvises både ut fra helsepolitiske og skattepolitiske prinsipper.