Lars Sponheim (Venstre), 2007-03-09:
Det ble for fristende å kaste seg inn i debatten, selv om det foregår viktige forhandlinger et annet sted i huset. Jeg har lyst til å bruke anledningen til å knytte noen kommentarer til det denne debatten går på, ikke til alle detaljer i det landbrukspolitiske system, men til det forhold at vi nå har klart å etablere et system med konkurranse i melkemarkedet. Hvis en for godt og vel ti år siden, med en ren monopolaktør, hadde sagt at det skulle være mulig etter en generasjon eller to med en monopolist i denne sektoren å etablere en konkurranse ved siden av samvirket – og etter mitt skjønn begynner vi å få øyekontakt med noe som kan vise seg å fungere langsiktig – ville jeg sagt at det var nesten umulig. En monopolist som da hadde etablert seg så sterkt, er det etter all markedsøkonomisk teori temmelig vanskelig å etablere konkurranse ved siden av. Det er i ferd med å lykkes, og det er spesielt den konkurransen som Q-meieriene representerer på dette området, som etter mitt skjønn har bidratt til å bringe noe genuint nytt inn i dette, fordi det nå er en reell konkurranse også på førsteleddet, på primærleddet, nemlig det å reise ut til bonden å hente melk og selge konsummelk. Når denne debatten går om Tine og en markedsreguleringsrolle, er det min vurdering, etter å ha arbeidet med dette i mange år, at den fordel som jeg nok tror en gang var hos Tine og meierisamvirket med hensyn til å ha ansvaret for markedsregulering, er ikke der lenger. Det kom ganske godt til uttrykk i 2003–2004, da Tine, i sin frustrasjon, faktisk i et styrevedtak sa opp ansvaret for markedsreguleringen, og de måtte minnes på at det har de etter Hovedavtalen ikke anledning til. I så fall er hele jordbruksavtalesystemet sagt opp. Og de måtte bøye unna for det. Det var nok en realitet som avspeiler at det etter min vurdering er mer en kostnad og en belastning for Tine å måtte ta denne jobben, enn det er en fordel som de kan bruke i markedet. Jeg står i denne sammenheng for et system hvor vi har et sterkt og godt samvirke som kan ha markedsregulering, men som kanskje ikke har mer markedsandel enn det kjøttsamvirket har i dag, på rundt 80 pst. Da snakker jeg først og fremst om konsummarkedet. Og her skal det være rom for i hvert fall én viktig privat konsummelkaktør. Spørsmålet om konkurranse i melkemarkedet framover vil kanskje først og fremst dreie seg om hvorvidt statsråden eller vi alle lykkes med – hadde jeg nær sagt – å beholde Q-meieriene som en aktør. Jeg tror historien heller ikke vil bli så veldig hyggelig for den sittende landbruks- og matministeren, hvis han skulle miste den aktøren som yter konkurranse på denne siden. Så jeg vil gi det sterke rådet til landbruks- og matministeren at han faktisk ser med godvilje på og gjør hva han kan for å sikre seg – og holde seg med – en god norsk, sågar ideelt eid, privat aktør som Q-meieriene og prøve å etablere det som et bærekraftig system. Ellers vil jeg avslutningsvis si at systemet med målpris, slik vi kjenner det i dag, vil nok møte en tøff virkelighet i møte med WTO. Det tyder alt på. Det ligger vel nesten også i det Norge har innrømt. Vi vil få problemer med å opprettholde en administrativ pris. Det å ta ut en målpris i framtiden vil bare aktørene kunne få til. Og viktigheten av et sterkt Tine i den sammenheng vil være ganske avgjørende.