Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-05-08:
Med bakgrunn i en betydelig økning i tallet på anmeldelser av fiskejuks har fiskeriministeren redegjort for iverksatte tiltak og tiltak som skal gjennomføres for å få ryddet opp i dette. De fleste av disse forslagene vil få Fremskrittspartiets støtte. Både fiskeri- og landbruksnæringen preges av detaljreguleringer, med lover og regler ofte mer enn 50 år gamle, tilpasset enn annen tid. Politikere og byråkrater har fremskaffet et finmasket nett, bestående av hundrevis av lover og forskrifter. Svært mange av disse lovene og forskriftene oppfattes som urimelige, og mange har problemer med å holde seg oppdaterte til enhver tid. Fiskeriene har lenge vært en prøveklut for alskens reguleringer. De har vært en prøveklut for sosialisme, der det private initiativ skulle erstattes med statlige reguleringer. All statlig regulering og overvåking er selvfølgelig ikke unødvendig, men vi har mange eksempler på at reguleringene har virket slik at de kommer i sterk konflikt med markedene og med det næringsutøverne føler for sin egen virksomhet. Den store mengden reguleringer er blitt for mye av det gode, er lite hensiktsmessig og er ikke i tråd med mange menneskers rettsoppfatning. Min oppfordring til fiskeriministeren: Når reguleringer skal gjennomføres, spør først om de er nødvendige, om de er rimelige, og spør om de kan gjennomføres slik at de får den virkningen som er tilsiktet. Fiskeriministeren har gjentatte ganger tatt til orde for å redusere overkapasiteten i fiskeflåten. Også FNs matvareorganisasjon, «Food and Agriculture Organization», har pekt på at hvis man i fremtiden skal beskytte utsatte fiskestammer mot overbeskatning og dermed fiskejuks, så må kapasiteten ned. I et oppslag i Aftenposten en tid tilbake sa fiskeridirektør Peter Gullestad at overkapasiteten i den norske fiskeflåten var nærmere 50 pst., og han konkluderte med at dette var hovedårsaken til det omfattende fiskejukset. Overkapasiteten skyldes bl.a. enorme subsidier som tidligere er blitt sprøytet inn i fiskerinæringen. De norske kvotene kunne ha vært tatt opp med to tredjedeler av den eksisterende fiskeflåte. Den store overkapasiteten har også sammenheng med at teknologien utvikler seg raskt og reduserer behovet for antall fartøy. Fremskrittspartiet er enig med fiskeridirektøren i dette. Ved siden av et rigorøst og lite hensiktsmessig regelverk er det overkapasiteten som det først og fremst må gjøres noe med. Det jukses mest i de fiskerier hvor det er overkapasitet, og hvor kvotene er knappe – og det er de fleste. Politikken blir derfor viktig når det gjelder å få redusert overkapasiteten og dermed fiskejukset. Hva vil Regjeringen foreta seg her som virkelig monner? Det er det som blir titusenkronersspørsmålet. For å komme overkapasiteten til livs er det innført en enhetskvoteordning for havfiskeflåten, men det er ikke nok. Det er synlig for alle og enhver med kjennskap til fiskerinæringen. Da Stortinget behandlet ordningen med enhetskvote for ca. to år siden, ønsket Fremskrittspartiet å innføre tilsvarende omfattende ordninger for kystflåten. Hvis man hadde villet gjøre noe som virkelig monner, med kapasitetstilpasninger for å redusere overkapasiteten i fisket, hadde man fulgt Fremskrittspartiets forslag. Det ville ha vært et viktig bidrag for kystflåten. Videre mener vi at et system med omsettelige kvoter burde vurderes. Næringsutøverne vil da oppmuntres til en tilpasning som gir størst mulig nettofortjeneste av den begrensede mengde fisk som det er tillatt å fiske hvert år. Får vi et system med omsettelige kvoter, får vi også et marked som vil avdekke hvor mange det er plass til i næringen hvis både aktører og samfunnet skal gis en tilfredsstillende avkastning.