Mette Tønder (Høyre), 2017-05-04:
Først vil jeg takke statsråden for en svært god redegjørelse om likestilling. Det var et godt innspill til debatten vi skal ha i dag. Det er ikke mange dager siden Saudi-Arabias president hadde et innlegg i norske aviser som skapte en noe hoderystende debatt. Han var litt irritert over at noen kritiserte kvinners rettigheter i hans hjemland, og det skal en jo ha respekt for. Det skal også sies at han pekte på noen områder hvor det gikk rett vei – flere kvinner i næringslivet osv. Men det som var litt vanskelig å ta helt på alvor, var at det ble argumentert seriøst med valgfrihet, altså at kvinnene hadde lyst til å ha verge, likte å ha privatsjåfør, syntes det var kjipt å gå ute alene og måtte beskyttes av et gammeldags lovverk for ikke å bli kulturelt straffet. I stedet for å bruke lovverket til å gi valgfrihet, vedtas lover for å sementere en kultur som tar friheten fra kvinnene for deres egen beskyttelses del. Dette er det motsatte av det vi har gjort i Norge. Her har vi vedtatt lover som gir større valgfrihet og hindrer diskriminering. Det har ikke alltid vært slik at den norske kulturen har kommet like langt som lovverket. Men lovene skal altså gi valgfrihet til å bryte med det som til nå er blitt sett på som det vanlige. Statsråden var i sitt innlegg inne på hvor mye som har endret seg i Norge bare i det siste. La oss ta et helt tilfeldig årstall, f.eks. 1969, som var mitt fødselsår. Det er 47–48 år siden. Da var det ikke vanlig at mammaer var ute i arbeidslivet. Min mamma jobbet litt deltid, men de fleste var hjemme, og nesten ingen av dem jeg kjente, gikk i barnehage. Ingen var skilt heller, men ikke alle var lykkelige. Det visste de voksne, men de snakket ikke om det. Seksuelle overgrep kunne skje, men da var det sånn at noen dro en inn i en bil. Det var ikke foreldre eller andre voksne som stod en nær, som gjorde sånt – i hvert fall ble det ikke snakket om. I dag kjenner jeg nesten ingen mammaer som ikke jobber, og selv om flere kvinner enn menn jobber deltid, blir det færre som jobber deltid frivillig. Nesten alle barn er i barnehage, mange flere er skilt, og familiene blir mer mangfoldige. Fortsatt er ikke alle lykkelige, men det er mer åpenhet, tror jeg, også om ulykkelighet. I dag vet vi at seksuelle overgrep kan skje, også av nære omsorgspersoner, og heldigvis snakkes det mer om det. Men vi har fortsatt utfordringer, og vi kan ikke slutte å jobbe med likestilling og diskriminering. Vi har jobbet med flere viktige saker i denne perioden – likestillingsmelding, forslag om felles likestillings- og diskrimineringslov, forslag om endring av håndhevingsapparatet, strategi mot hatefulle ytringer, handlingsplan på LHBTI-feltet, opptrappingsplan mot vold, for å nevne noen. Komiteen har akkurat begynt arbeidet med ny diskrimineringslov og håndhevingsapparatet. Et område hvor det meldes om utfordringer for likestillingen i arbeidslivet, er den perioden hvor kvinner føder, og menn og kvinner er hjemme med barn. De får ikke tilbake stillingene sine, de mister lønnsopprykk, og noen får ikke jobb i det hele tatt, selv om de er best kvalifisert. Derfor er det bra at vi i den nye loven styrker vernet mot graviditetsdiskriminering og slår fast at både kvinner og menn har et vern mot diskriminering på grunn av omsorgsoppgaver. Men det nytter ikke bare å ha rett – noen ganger trenger man også å få rett. Og for første gang skal det få økonomiske konsekvenser å diskriminere. Dette er et viktig skritt for å hjelpe dem som blir diskriminert, og forhåpentligvis vil det også avskrekke noen fra å prøve seg. Vold i nære relasjoner er en av samfunnets største likestillingsutfordringer. Det stedet som skal være trygt, blir ikke det. Dette har alvorlige konsekvenser for den som blir utsatt for volden, for barna og for samfunnet. Jeg er stolt av det arbeidet som er gjort i denne regjeringsperioden. Voldsutsatte skal få bedre beskyttelse, etterforskning skal prioriteres, alle tjenester skal ha riktig og god kompetanse, og det forebyggende arbeidet skal styrkes. Det er også viktig at tjenestene og tilbudene blir mer samordnet. Vi kan aldri bli gode nok på å oppdage og etterforske vold i nære relasjoner. Derfor er det viktig at dette ligger høyt på agendaen – alltid og hos alle. Høyre jobber for å sikre alle muligheten til å velge fritt og ta egne, ansvarlige valg. Vi er ikke opptatt av at alle skal ta de samme valgene, men at alle skal ha de samme mulighetene. Kjønn, alder, legning eller funksjonshemning skal ikke være til hinder for at noen skal nå drømmene sine. Det finnes ingen enkle løsninger for å nå dette målet. Det krever at vi som politikere ikke slutter å ha dette høyt oppe på agendaen, og at vi stadig setter oss nye mål. Kanskje vil neste generasjon klare å se forbi kjønn, alder, legning eller funksjonshemning og inn til kjernen av hverandre. Kanskje vil de se at innerst er vi bare mennesker, som alle har rett til en sjanse til å nå drømmene sine.