Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1998-12-04:
På vegne av forsvarskomiteen legger jeg herved fram Budsjett-innst. S. nr. 7, som dekker rammeområde 8, og som følgelig dekker bevilgninger til Forsvarets ombudsmannsnemnd, Direktoratet for sivilt beredskap under Justisdepartementet, skipsfartsberedskap under Nærings- og handelsdepartementet og sist, men ikke minst bevilgninger under Forsvarsdepartementet for 1999. Som grunnlag ligger St.prp. nr. 1 og St.prp. nr. 1. Tillegg nr. 1. Tillegg nr. 1 omhandler finansieringen av norsk deltakelse i FN-operasjoner i Makedonia, eller sagt på en enklere og mer forståelig måte: UNPREDEP i FYROM. Finansieringen dekker første halvår og betyr et tillegg til budsjettrammen på 60 mill. kr. Utover dette er rammeområde 8 blitt økt gjennom en avtale mellom Høyre og Fremskrittspartiet og en noe gjenstridig gruppering av regjeringspartier, som gav som sluttresultat en påplussing på 450 mill. kr. Det gir rammeområde 8 en utgiftsside på 24 716 358 000 kr og en inntektsside på 821 280 000 kr. Innstillingen er enstemmig, hvilket er første gang, så vidt jeg kan erindre, i moderne tid. Det er i tillegg fremmet fire verbalforslag, der Høyre og Fremskrittspartiet går sammen om to, mens Fremskrittspartiet er eneforslagsstiller når det gjelder de to andre. Forslagene er trykt i innstillingen, og jeg benytter anledningen til å ta dem opp. Hvorfor denne enighet? Enkelt sagt skyldes det etter min mening at det budsjettet forsvarsministeren la fram, var så fullt av huller, antakelig bedre beskrevet som kratre, at det var åpenbart hvor de fremskaffede 450 mill. kr måtte plasseres. Derfor ble disse midlene fordelt til Hæren med 181 mill. kr, Sjøforsvaret med 53 mill. kr, Luftforsvaret med 66 mill. kr, den arme kystvakt med 50 mill. kr og 100 mill. kr til investeringer. Med denne enighet må en også gå ut fra at Regjeringens støttetropper i forsvarskomiteen hadde innsett at det forslag til budsjett som ble lagt fram, var et budsjett lagt fram nærmest i panikk. Det kan vanskelig tolkes annerledes enn at ministeren har måttet gå til desperate kutt helt på tampen etter ordre fra finansministeren. For det kan da ikke være slik at ministeren har gjort dette bare for å få i gang en debatt om forsvarsbudsjettet, slik noen har lagt det ut? På mange måter kommer dette i et noe besynderlig lys ved at det under høringene i komiteen ikke helt har blitt klarlagt hva dette restaureringsarbeidet vil komme til å kreve av midler. Og det forteller kanskje mer enn noe hvor vilkårlig kuttene i budsjettproposisjonen må ha vært i den siste fase. Derfor er det også bra at forliket med Høyre og Fremskrittspartiet inneholder en passus om at man skal komme tilbake til kostnadene knyttet til verneplikten i revidert nasjonalbudsjett og eventuelt ved omgruppering. Det bemerkelsesverdige og foruroligende er at Stortinget så sent som 18. juni sluttet seg til Regjeringens forslag til økonomiske rammer for de neste fire årene. Og det var også enighet om Regjeringens forslag om at utenlandstjenestene skulle finansieres i tillegg. På begge disse områder brøt altså Regjeringen med sine helt ferske forutsetninger. Og et spørsmål i denne sammenheng kan være: Visste forsvarsministeren 18. juni da debatten fant sted i Stortinget, at å oppfylle det Stortinget nettopp da var i ferd med å fatte vedtak om, ville bli umulig? Det spørsmålet lar jeg gå til forsvarsministeren. Dette gir regjeringspartiene et klart troverdighetsproblem. Nå har regjeringspartiene i innstillingen forsøkt å forklare de økonomiske bevegelser som har skjedd etter at proposisjonen ble lagt fram. Så sier man at på et steg har man greid å legge inn 320 mill. kr. Ja, det var jo som en følge av at man allerede hadde begynt å snakke med Fremskrittspartiet og Høyre at man greide å hale fram 320 mill. kr. I sluttfasen kom det altså 130 mill. kr til, som gav summen på 450 mill. kr. Og det synes som om regjeringspartiene gleder seg over dette. Det har jeg stor forståelse for, når målsettingen i utgangspunktet var en ganske annen. Men da må man ikke oppføre seg på en måte som om dette er noe som tvinges på en. Jeg skulle gjerne sett en større glede og entusiasme i komitemerknadene knyttet til at man virkelig er i stand til å gjøre litt for å bedre på en ganske umulig situasjon. Jeg har også lyst til å gi Arbeiderpartiet en liten honnør fordi det i omgrupperingen har vært mulig å tilbakeføre 75 mill. kr til materiellinvesteringer, penger som vitterlig ble tatt ut for å finansiere SFOR-styrken. Det er med på å bedre det totale bildet. Jeg må ellers si at jeg er noe skuffet over at også Arbeiderpartiet i sitt budsjettforslag ikke maktet å nå opp til den målsettingen man hadde. Dersom Regjeringens forslag til budsjett hadde gått gjennom, ville tilstanden blitt meget alvorlig, fordi det det dreiet seg om, var rett og slett å saldere verneplikten for å få en balanse i et budsjett. Det er ikke akseptabelt etter min og Fremskrittspartiets mening. Vi har trukket de lange linjer, og da hjelper det ikke å snakke om unntaksår, for etter unntaksår følger alltid unntaksår, det er antakelig regelen her i huset, og vil så bli. Og det et slikt meningsløst kutt ville bety, ville jo være at man gir et elendig signal til ungdommen som skal ut og gjøre tjeneste. De ville måtte vente til ut i oktober med å gjøre denne tjenesten og sannsynligvis bli dimittert rundt påsketider. Hva så med befalet som skal utdanne soldatene? De ville blitt gående der mer eller mindre med hendene i lommen. Hva slags signaler sender vi da? Hva med kontraktsbefalet som er med på å sørge for at utdanningen kan gjennomføres? Hva så med bruken av soldatene etter en snau 9- måneders tjeneste, som altså ikke er faglig forsvarlig? I tillegg, hva ville så skjedd med grunnleggende befalsutdanning, de som skal ut og praktisere og ikke har noen å praktisere på – hvilke signaler sender vi da til unge mennesker? Det er det Høyre og Fremskrittspartiet har bidratt til å få på plass, og jeg forventer en smule mer entusiasme over det man har greid å oppnå på denne måten. Nå betyr penger selvsagt mye for å holde den store organisasjonen Forsvaret i drift. Men vi står overfor betydelige utfordringer i tiden som kommer. De signalene som er gitt gjennom innstillingen til langtidsmeldingen, at man vurderer både oppgaver etter hvert og verneplikt og struktur samt hele driftsapparatet. Det er ikke til å komme forbi at det å «brenne» av penger på drift og flytte til investering, ikke har vært vellykket. Vi er gått inn i et år hvor materiellinvesteringene stopper, man betaler regninger og har faktisk problemer med å greie å gjøre også det. Derfor har vi greid gjennom forliket å bedre litt på dette. Ledelsesapparatet er åpenbart for stort i forhold til det man skal lede. Vi har forsyningskommandostrukturer, vi har Forsvarets ledelse på Huseby, vi har Forsvarskommando Sør-Norge og Forsvarskommando Nord-Norge, tunge apparater som det er nødvendig å ha, selvsagt er de det, for å drive det som skal drives, og for å planlegge for krigsstrukturen. Men vi må se i øynene at det er nødvendig å gjøre noe på toppen for å bevare den spisse enden, og i den såkalte spisse enden kuttes det ganske dramatisk. Det er viktig å få fram en balanse i det forsvaret vi skal bygge videre på, og det blir den største utfordringen. Jeg merker meg at det skjer en betydelig, alvorlig ting i Europa knyttet til Forsvaret. Vestunionen og EU kommer åpenbart til å danne nye dimensjoner, hvor vi blir stående utenfor. Storbritannia og Frankrike er i ferd med å finne sammen. Vår avhengighet av USA i alliansen er betydelig. Utfordringene når det gjelder det som skjer på det sikkerhetspolitiske området i Europa, er store, og vil være der – og vi er nødt til å komme inn i et inngrep med dette. Så til slutt: Statsråden har bedt om støtte til å få orden på finansieringen av indre kystvakt og til brøytetjenesten på flyplasser. Det har komiteen bidratt med.