May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-21:
Eg vil gi ros til Inga Marte Thorkildsen for den interpellasjonen som ho tek opp i dag. Dette er eit tema vi i Kristeleg Folkeparti er veldig opptekne av. Søkjelyset på vald mot barn i familiar er viktig. Nokre familiar blir ramma direkte, andre ved at dei ser og høyrer valdsutøving mot andre i familien, oftast mot mødrer eller sysken. Dette er sårbare og til dels «usynlege» barn og unge som treng vern, hjelp og oppfølging. Angst, uro og utryggleik pregar kvardagen deira. Mykje av valden er skjult, hemmeleghalde og tabulagt. Barnevernet har ei viktig rolle i saker der barna treng vern og hjelp til å komme ut av ein livssituasjon prega av vald. Dette er også viktig for å motverke at valden blir reprodusert. Barnevernslova er klar med omsyn til barnevernet sitt ansvar, men det er likevel behov for å heve kompetansen i tenesta og betre samarbeidet mellom barnevernet og dei tenestene som møter familiane når dei er i akutt krise, som krisesenter og politi. Ein føresetnad for å få til eit godt samarbeid og sikre handlekraft er at kunnskapen om vald og overgrep blir ein del av kompetansen kvar enkelt tenesteeining bruker i sitt praktiske arbeid. Samarbeidet må gjerast forpliktande og forankrast på leiarnivå. Samarbeidet må vere prega av openheit og gjensidig respekt, og samarbeidet må opplevast nyttig for alle partar som deltek. Regjeringa Bondevik II starta eit treårig prosjekt kalla «Barn som lever med vold i familien»(2004–2006) (2004–2006) For Kristeleg Folkeparti er det viktig å sikre at alle barn som har vore vitne til at den eine forelderen slår den andre, ikkje blir tvinga til samvær med valdsutøvaren etter eit samlivsbrott. Sjølv om valden ikkje har ramma barnet direkte, vil han utvilsamt danne grunnlag for frykt og utryggleik. Derfor foreslo Bondevik II-regjeringa endringar i barnelova for å gi barn som har vore vitne til vald, auka rettsvern ved spørsmål om samvær. Når retten likevel bestemmer at samvær skal gjennomførast, men med tilsyn, meiner vi at barnevernet både må betale for og skaffe menneske som kan ha tilsyn med samværet. NOVA-forskar Anne Solberg har gjennomført eit prosjekt om vald i heimar der det er barn. Prosjektet kastar lys over korleis ein kan hjelpe barn med valdserfaringar heimafrå til å bryte tausheita. Å røpe det som ofte er ei familiehemmelegheit, til nokre utanforståande kan vere eit viktig første skritt på vegen til å få hjelp. Mange av Solbergs informantar har halde valden for seg sjølve i årevis. For nokre har det handla om å avgrense eit ubehag i tid, f.eks. ved å la vere å snakke om valden som skjer om natta, når det er dag. Å la vere å seie noko om det som går føre seg i heimen, kan også vere ein måte å unngå å markere seg som avvikande i negativ retning i forhold til andre på. Når alle andre har snille pappaer, er det flautt å fortelje at eins eigen pappa er slem. Intervjua viser også at tausheit kan vere resultat av ei risikovurdering. Det ser ut til at for barn som sjølve blir slått, kan det opplevast som særleg risikabelt å fortelje om det til nokon utanfor familien. Når sjansane for at situasjonen blir verre – at eg blir slått endå meir – blir vurderte som større enn moglegheitene til forbetring – at eg blir slått mindre – blir det å la vere å seie noko det sikraste, dessverre. Utanom familien er det særleg to grupper som peikar seg ut som hjelpsame for desse barna. Det er lærarane på barnas skule og dei tilsette på krisesentra. Den posisjonen dei tilsette i barnevernet har i forhold til dei unge klientane sine, ser ut til å gi dårlegare moglegheit for innsikt i dagleglivet deira over tid enn den possisjonen lærarane og dei tilsette på krisesentra har. Lærarar og hjelparar på krisesentra deltek i større grad i aktivitetar saman med barna, og får gjennom det eit eige grunnlag for innsikt i dei forholda barna lever under. Det same vil gjelde tilsette i barnehagen. Derfor er det viktig med betre rutinar for bekymringsmeldingar, spesielt frå barnehage, skule, helsestasjon og krisesenter, og tilstrekkelege ressursar i barnevernet til å følgje dei opp. Til slutt noko som eg så vidt rekk å gå inn på: Det er veldig viktig også å sjå samanhengen mellom valdsbruk og alkoholpolitikk. Der er det enorme utfordringar som eg kunne ønskje at vi tok meir inn over oss også her.