Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Nød kan som kjent ikke vedtas fjernet, ei heller ubehaget ved å møte nød og elendighet i Norge eller i utlandet. For Arbeiderpartiet har solidaritet med nødstedte i Norge og utlandet vært viktig. Derfor har vi i Arbeiderpartiet en omfordelende politikk, der vi fordeler fra dem som har, til dem som trenger mest bistand og hjelp. Derfor har Arbeiderpartiet fremmet et forslag om et prosentmål til bistand for å styrke hjelpen til Syria bl.a. Den forrige regjeringa vedtok også en lovendring som adresserte på en god måte utfordringene knyttet til at folk som tigget, og også begikk annen type kriminalitet eller var til ulempe for befolkningen generelt. Som også saksordføreren var inne på, kan det være en del av denne problematikken. I denne saken er vi imidlertid helt enig med Kristelig Folkeparti. Vi mener at i den framlagte proposisjonen fra regjeringa er det ikke noe som tilsier at det er behov for endringer i det lovverket som ble innført under den forrige regjeringa. De fleste politidistrikter rapporterer om forholdsvis få problemer knyttet til tiggerivirksomheten. Hva er så sammenhengen som får en til å fremme dette forslaget nå, og styrke det, når det egentlig ikke foreligger noen grunner til det? Det kan være sånn at Fremskrittspartiet har et behov for å adressere sin politikk til sine kjente velgergrupper – den kommunikasjon som går på at vi oversvømmes av flyktninger, de vil flytte rundt i Norge der det ikke er tiggerforbud, eller uttalelser som på helt generell basis kobler kriminalitet og tigging, med to røde streker under. Ikke noe av dette mener jeg er dokumentert verken i det regjeringa har lagt fram i denne saken, eller i det som kom fram under høringa i saken, da vi hadde den her på Stortinget. Advokatforeningen framholder også at det ikke synes som om departementets framlegging underbygger en slik sammenheng. Så for Arbeiderpartiet er dette en viktig sak, men det framstår som om det er litt liksom-handlekraft som skal vises. Det gir Fremskrittspartiet og regjeringa en anledning til å pakke gamle saker inn i nytt papir. Dagens finansminister, tidligere partileder, Siv Jensen, uttalte i 2012 at tiggere skulle settes på en buss og fraktes ut av landet. Det var det samme året som statsministeren, daværende partileder i Høyre, uttalte at hun mente det ikke var nødvendig med et tiggerforbud i Bergen. Hvilke konsekvenser får dette for den lille gruppa av tiggere i Norge? Det har den nye regjeringa ikke klare svar på. Det er kommet bekymringsmeldinger fra Frivillighet Norge, Kirkens Bymisjon, Frelsesarmeen og frivillige arbeidere innen rusfeltet. I Kristiansand har Frelsesarmeen gjort en utrolig god jobb. Sammen med andre frivillige organisasjoner og menigheter administrerer de et overnattingstilbud, og de har gitt opplæring til personer fra Romania som er her, og som har utført tigging. Ordføreren i Kristiansand, fra Høyre, uttalte at han ville ha en analytisk tilnærming til problemet tigging – litt av det samme som vi hørte Erna Solberg også uttalte i 2012. Da undersøkelsen som viste at det faktisk ikke var noen særlige problemer knyttet til tiggerivirksomheten i Kristiansand, kom, valgte allikevel ordføreren å stå på at forbudet skal innføres, og det skal skjerpes inn. Arbeiderpartiet mener at vi har et lovverk som kan håndteres strengt fra politiets side. Vi er helt klare på at vi skal ikke tillate at mennesker verken forulemper andre, er til sjenanse for allmennheten, eller begår lovbrudd – og samtidig tigger. Derfor mener vi at det lovverket som eksisterer, er bra, og vi mener at det også har gitt gode erfaringer. Det viser de medieoppslagene som har vært om Bergen politidistrikt, som nå vil ta i bruk en del av de virkemidlene som var i den forrige loven. De refererer at de har hatt gode erfaringer med det.