Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-06-02:
Høyeste reintall for siidaene er fastsatt av myndighetene. Reduksjon av reintall har i hovedsak skjedd gjennom forholdsmessig reduksjon. Når siidaandelene har fullført en forholdsmessig reduksjon, gjelder imidlertid ikke høyeste reintall for den enkelte siidaandel, men bare for siidaen samlet. Derfor støtter De Grønne at Fylkesmannen nå gis hjemmel til å fastsette et øvre reintall per siidaandel når særlige grunner foreligger, men med adgang for to eller flere siidaenheter til å bli enige om en annen reintallsfordeling innenfor rammen som følger av Fylkesmannens vedtak. Å avvise denne lovendringen vil etter vår mening føre til en situasjon hvor reintallet igjen kan øke, og dermed true grunnlaget for en økologisk bærekraftig reindrift, i hvert fall i visse områder. Av høringen går det fram at Norske Samers Riksforbund og Sametinget ønsker en mer helhetlig gjennomgang av reindriftsloven. Da Miljøpartiet De Grønnes landsstyre tok opp forvaltningen av reindriften og overveide problematikken, var en revisjon av reindriftsloven nettopp ett av de tiltakene vi gikk inn for. Det mener vi av hensyn til både økologi, dyrevelferd og en sikrere framtid for reindriftsutøverne. Vi mener det trengs et oppdatert lovverk som gir både reindriften selv og forvaltningen makt til å regulere reintall i tråd med det naturen tåler, også når man i reinbeitedistrikter ikke klarer å oppnå en felles enighet. Dette er avgjørende for at reinnæringen fortsatt skal være både en levevei og en av de viktige kulturbærerne for det samiske folket. Norge har forpliktet seg bl.a. til å la det samiske folket så langt som mulig «utøve kontroll over sin egen økonomiske, sosiale og kulturelle utvikling». Det kan ikke være tvil om at reindrift er en avgjørende kulturell og økonomisk faktor for en del av det samiske folket, og et oppdatert lovverk må derfor se på muligheten for å overføre mer makt til reindriften selv, dersom dette kan skje uten interessekonflikt med grupper utenfor reindriften og innenfor økologiske tålegrenser. Overbeiteproblematikken er de siste årene håndtert gjennom reindriftslovens hjemmel for forholdsmessig reduksjon. Dette er en kollektiv sanksjon i et reinbeitedistrikt, og det pålegges slakting av rein som ikke er forholdsmessig i forhold til den enkelte reineiers bidrag til problemet. Det har ført til konflikt, til rettssaker og til fortvilelse. Noen av dem som er rammet, har ikke selv bidratt til problemet, mens noen av dem som har økt flokkene sine før reduksjonsprosessen, har hatt mer å ta av. De Grønne mener at det foreslåtte tillegget i reindriftsloven vil redusere sjansen for at vi i framtida får urettferdige sanksjoner i form av forholdsmessige reduksjoner for å redusere antallet. Vi trenger helt klart flere verktøy mot overbeite enn slike sanksjoner, som treffer alle uavhengig av i hvilken grad de har vært lojale eller ikke mot de overordnede tålegrensene. Disse verktøyene må vi finne i en åpen prosess som skaper tillit, og i respekt for lovverket. Reindriften selv må selvfølgelig være en del av prosessen. I tråd med våre folkerettslige forpliktelser bør en del tiltak gå i retning av at reindriftsnæringen selv får overført mer makt og ansvar, men staten har likevel en hjemmel og en plikt til å regulere for å ta vare på kultur og miljø. Det er nødvendig å gi både forvaltningen og reindriften nye verktøy nå. Forslaget som SV kommer med, er forståelig i sin intensjon, men en utsetter etter våre begreper denne prosessen, og vi vil derfor ikke støtte det. Når det gjelder å løse utfordringene i næringen gjennom tilskuddsforskriften, er De Grønne ikke enig i at de kan løses gjennom markedsmekanismen isolert sett. Derfor oppfordrer vi i stedet til å komme med flere aktive tiltak for bærekraft i reinnæringen.