Jan Petersen (Høyre), 2003-04-11:
La meg først få lov til å takke Marit Nybakk for denne meget betimelige understrekningen av en bred norsk enighet om ting vi ønsker å oppnå. Det er viktig at vi greier å stå sammen om den type spørsmål. Det er et historisk vedtak Stortinget nå skal være med på å fatte. Norge er det første land som har en parlamentsbehandling av selve utvidelsesspørsmålet, det andre land som ratifiserer, og det understreker hvor viktig selve utvidelsen anses å være i Norge. Med denne utvidelsen står vi overfor det faktum at sju nye land nå forankres trygt i et fellesskap av demokratier. Utvidelsen vil bidra til å sikre at NATO forblir vårt viktigste forum for sikkerhets- og forsvarspolitisk samarbeid. Jeg er overbevist om at utvidelsen på en helt avgjørende måte vil styrke NATOs evne til å håndtere vår tids trusler. Det er selvfølgelig et spørsmål som har vært kontroversielt over mange år. Jeg minner om at Stortinget første gang var inne i diskusjon av denne type spørsmål i januar i 1994, og da vakte ideen og tanken selvfølgelig mange spørsmål og mye debatt, og det er godt å kunne se hvor fort utviklingen har gått etter dette. For det man nå gjør, er jo å sluttføre det arbeidet med et Europa uten skiller. Norge har lenge arbeidet for en bredest mulig utvidelse av NATO. Vi var også tidlig ute med vår konkrete støtte til de baltiske land, og vi har dermed ved denne utvidelsen oppnådd en viktig utenrikspolitisk målsetting. De inviterte landene har bidratt på en svært overbevisende måte i krisehåndteringsoperasjonene på Balkan, og stått skulder ved skulder med de allierte i kampen mot internasjonal terrorisme. Deres vilje til å ta ansvar for vår felles sikkerhet har blitt tillagt betydelig vekt av alle de allierte. Kampen mot internasjonal terrorisme har tydelig vist betydningen av et bredt internasjonalt samhold. NATOs toppmøte i Praha i november i fjor bekrefter at de allierte tar de nye sikkerhetsutfordringene på alvor. Med utvidelsen bak oss kan vi nå i samarbeid med våre allierte rette blikket fremover og konsentrere innsatsen om oppfølging av de andre vedtakene fra Praha-møtet. Det viktigste fremover blir å sørge for at NATO får de militære strukturer og de fleksible militære strukturer som er nødvendig for å møte de nye sikkerhetsutfordringene. Fra norsk side vil vi prioritere dette. Det er riktig, som Jacobsen sier, at NATO-meldingen som skal behandles senere i denne sesjonen, vil gi muligheter for å gå dypere inn i denne type problemstillinger. Jeg skal derfor unnlate å ta opp de mange enkeltelementene som har vært reist i debatten, og som det kanskje kunne være naturlig å ta opp, nettopp fordi det vil gi oss en bredere ramme for å gjøre det. Jeg har imidlertid bare lyst til avslutningsvis å kvittere for en av Åslaug Hagas påpekinger, nemlig at Norge bør bidra konstruktivt til å få dempet skillene i NATO, og forsøke å få oss til å stå sammen. Jeg tror det er en riktig innfallsvinkel, selv om jeg på ingen måte deler hennes oppfatning av at det er vårt manglende EU-medlemskap som stiller oss i en slik posisjon. Jeg tror snarere det er den måten vi nettopp har håndtert debatten i NATO på gjennom den senere tiden, som stiller oss i en slik situasjon. Jeg vil i så måte minne om at det forsvarsministeren sa i Praha, nettopp var et viktig bidrag til å stille Norge i en slik posisjon. Jeg forstår godt ønsket om å konsentrere seg om å sikre egne områder. Det vil vi alltid gjøre i norsk forsvarspolitikk. Men jeg vil minne om at nettopp for å sikre egne områder, har vi alltid vært avhengig av våre allierte. Det betyr at når Norge ønsker å få, så må vi også gi – og det kunne det være grunn til å minne Senterpartiet om.