Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-17:
Matproduksjon er næringsvirksomhet og skal behandles som næringsvirksomhet. Men matproduksjon er den viktigste næringsvirksomheten i et samfunn, og den er viktig langt utover det å være ren næringsvirksomhet, viktig for politikk, viktig for bosetting, viktig for kulturlandskap, viktig for kultur og viktig for miljø. Landbrukspolitikken og den landbrukspolitiske debatten må reflektere at dette er noe annet enn andre næringspolitiske sektorer. På 30 år har landbrukets andel av statsbudsjettet falt fra omtrent 5 pst. til 1,3 pst., og vi har en tilsvarende nedgang i matens andel av folks privatøkonomi. Det er et bakteppe for denne debatten som vi bør huske på. Det er en feil retning med tanke på prioriteringen av matproduksjon som samfunnsanliggende. Slik sett er det i hvert fall bra at regjeringens forslag setter debatten om landbruk mer på spissen enn det man har gjort på mange år, og at en har framprovosert det som egentlig er et stortingsflertall, som i større grad enn på mange år understreker nødvendigheten av det som vi, Miljøpartiet De Grønne, vil oppsummere som en grønnere landbrukspolitikk. Det er selvfølgelig også bra at regjeringen holder fast ved de vanlige målsettingene i landbruket, som rekruttering, variasjon, bosetting osv. Men det er altså viktig å merke seg, som mange på forskjellige måter har påpekt, at saksordførerens viktigste stikkord er mindre arealfokus og mer produksjonsfokus. Det er areal som produserer mat – i alle land. I Norge er arealet som kjent fordelt på en slik måte at det trengs enheter av mange størrelser, ikke minst mange små enheter, for å kunne utnytte det arealet. Selvsagt kan det i Norge produseres mye kjøtt i enda større driftsbygninger basert på enda mer import av basisvarer. Men dette får stadig mindre å gjøre med norsk landbruk og norsk selvforsyning. Det er i og for seg greit å produsere kyllingkjøtt på fryktelig effektive måter i en driftsbygning som ligger et eller annet sted i landet, men det er altså ikke norsk matproduksjon – det er ikke norsk landbruk. Vi må begynne å skille de to faktorene. En politikk som ytterligere forsterker en utvikling fra bruk av norsk areal og til bruk av importerte basisvarer, kan umulig styrke norsk landbruk på lang sikt og kan umulig styrke norsk selvforsyning på lang sikt. Det er selvfølgelig ikke slik at den nåværende regjeringen er alene om ansvaret for å føre en slik politikk. Vi kjenner alle til bruksnedleggelser osv., som har pågått i mange tiår, men dette er etter alle solemerker en forsterkning av en slik politikk. Miljøpartiet De Grønne legger derfor til grunn at landbruket må styrkes som sektor i samfunnet, og vi må ha som mål at vi bygger opp et landbruk som gir mange arbeidsplasser, god inntekt, god ressursforvaltning og god dyrevelferd innenfor rammen av god miljøforvaltning og en skikkelig klimapolitikk. Dette vet vi at en overveldende del av befolkningen ønsker. Folk er ikke først og fremst ute etter enda billigere mat. Forslaget som Miljøpartiet De Grønne, som ikke sitter i næringskomiteen, legger fram i salen i dag, staker derfor ut en langsiktig kurs for en vridning av landbruket i en grønnere retning. På kort sikt vil vår ramme bidra til å tette inntektsforskjellene, øke kornprisen og øke arealtilskuddene. Vi tar mye ut gjennom prisøkninger, 610 mill. kr, men støtter altså opp under landbruket på lang sikt med 846 mill. kr i overføringer. På sikt er det pris, ikke tilskudd, som skal holde liv i landbruket, men vi trenger altså en langsiktig strategi for å få til det. Da tar jeg opp Miljøpartiet De Grønnes forslag.