Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Den ordvekslingen vi har hatt hittil, viser jo at temaet som interpellanten har tatt opp er viktig, men ytterst komplisert. Slik sett kan en ikke gjennom en interpellasjon løse de problemstillingene som tas opp. Det reises i grunnen to hovedutfordringer: Det ene er økt lokal produksjon av kraft, og det andre er en eventuell ny politikk for bygging av linjer. Produksjon av kraft basert på vann er den aller mest miljøvennlige måten å produsere store mengder kraft på. I Norge er det slik at vårt forbruk av elektrisitet er basert på vannkraft. Svakheten med å ha et ensidig system er at en er veldig sårbar for svingningene i nedbør fra år til år. Det betyr at en må ha utveksling av kraft mellom landsdeler og mellom land. Dette er en situasjon som bare har forsterket seg. Situasjonen med ubalanse er, som nevnt, knyttet til Midt-Norge og Møre og Romsdal spesielt, men også andre områder vil komme i en lignende situasjon i overskuelig framtid. Nå er det ikke så veldig trivelig å tygge opp grøten fra i fjor, men når interpellanten så ensidig legger belastningen på – og beskylder – den regjeringen som nå har sittet i 19 måneder for ikke å ha gjort jobben, blir det en avsporing. Statsråd Enoksen viste i sitt innlegg til hva den rød-grønne regjeringen har tatt av grep for å bedre balansen mellom forbruk og produksjonen. For eksempel er jo målet 30 TWh, dvs. 25 pst. økning i fornybar energi og energieffektivisering, med på over tid å kunne få til en akseptabel balanse, som ett tiltak. Så vidt jeg husker, stemte Høyre og representanten Børge Brende imot nettopp dette fondet på 20 milliarder kr som skulle legge opp til en slik ordning, under henvisning til et ønske om et grønt sertifikatmarked. Den forrige regjeringen fikk i alle fall ikke dette på plass, og da den rød-grønne regjeringen overtok, viste det seg at det ikke var gjennomførbart. Men vi har fått på plass støtteordninger til bio-, vind- og mindre kraftverk. Vi har satset beinhardt på å få bygge gasskraftverk med CO2-håndtering. Stortinget kjenner godt til hva som ligger der av bevilgninger. Det betyr at en over tid vil få en nasjonal virkning. Så er det slik at når det gjelder overføring av kraft mellom landsdelene, går noen av linjene gjennom verdifullt naturlandskap og sårbar natur. Derfor er det viktig å ha et sterkt fokus på dette ved ny linjebygging, men jeg synes nesten det er litt trist å høre hvor mange det er som bidrar til å forenkle disse problemene. Det er slett ikke slik at man kan sammenligne en sjøkabel over Nordsjøen med en kabel over en norsk fjord. Det er helt andre problemstillinger vi står overfor, uten at jeg kan gå inn på det tekniske her, selvfølgelig, men jeg vil si med en gang at når miljøkostnadene med luftspenn er åpenbare, må det i enkelttilfeller, slik som også statsråden var inne på, kunne vurderes jord- eller sjøkabel der det måtte være aktuelt. Jeg vil også minne om følgende: Ifølge opplysninger fra Statnett vil bitene i kabel i en 420kW-linje være 500–700 meter lange, og det betyr gjentatte skjøter på en strekning, noe som blir både komplisert og kostbart. Spenningsnivået i kablene vil også være slik at en må ha en bred trasé, som eventuelt gjennom fjellgrunn og snaufjell vil føre til formidable naturinngrep. Dette viser at det ikke finnes noen enkle svar. Vi vet også at godt anerkjente beregninger for kostnadene viser at de kanskje er ti ganger høyere med en kabel enn med et luftspenn. Dette er kostnader som blir veltet over på næringsliv og hushold. Jeg mener at dette må det tas hensyn til når en skal vurdere løsninger.