Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-06-09:
Jeg er glad for at den loven vi skal vedta i dag, har blitt en bedre lov enn den regjeringen leverte til Stortinget. For det vil jeg gi ros til saksordføreren, som har gjort en god jobb, og som har bidratt til at vi på mange punkter har en samlet innstilling. Så kunne jeg ikke unngå å høre at representanten Trellevik også sendte noen rosende ord. Jeg er glad for at de blir skrevet ned, og jeg skal ta godt vare på dem. Jeg vil også i all hovedsak slutte meg til innlegget som representanten Hjemdal holdt, som jeg synes gjorde rede for de ulike sakene på en god måte. Det som har vært viktig her, er å finne balansepunktet mellom effektivitet og andre hensyn – som miljø, som lærlinger, som menneskerettigheter og som innovasjon. Jeg mener at det balansepunktet som vi har funnet, er godt, og at det blir fulgt opp i forskrifter og veiledere til lov. Det har vært mye snakk om ideell sektor i denne saken, og der er en litt tilbake til synspunkt på direktiver. Det er ikke opplagt at en skal støtte de tre direktivene. Samtidig ser vi at på det punktet som er viktigst, nemlig ideell sektor, ønsker ikke stortingsflertallet å bruke det handlingsrommet som ligger der. På samme måte mener jeg at regjeringen ikke fullt ut våger å utfordre handlingsrommet. Da er det sånn at når viljen i Stortinget til fullt ut å utnytte handlingsrommet ikke er til stede, kan en ikke isolert sett si at det er direktivet som er hovedproblemet. Da må det være sammensetningen av Stortinget. Senterpartiet vil følge opp ideell sektor videre. Vi mener at det burde vært en adgang til å reservere kontrakter for ideell sektor. Vi registrerer at det ikke fikk flertall. Men det ligger et representantforslag i helsekomiteen, Dokument 8:85 S, der en vil gå nærmere inn på de sakene, og det vil bli behandlet i Stortinget senere. Det går et skille i synet på ideell sektor mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre på den ene siden og de andre partiene. Jeg skulle ønske at Venstre hadde falt ned på motsatt side. Et annet forhold som er verdt å ta opp, er at for norsk næringsliv er de offentlige innkjøpene svært viktige. Vi snakker om nærmere 500 mrd. kr, og det er viktig at både vi som privatpersoner og det offentlige velger å kjøpe norsk, og i hvert fall har konkurranser og innkjøpsordninger som gjør at norsk og lokalt næringsliv konkurrerer på like vilkår som andre. Derfor har vi understreket at særnorske miljøkrav ikke må gå ut over norsk næringslivs konkurransekraft. Derfor har vi tatt opp at vi må kunne splitte kontrakter. For å ta et konkret eksempel: På vei- og jernbaneutbyggingen er det ingen motsetning mellom å splitte opp kontrakter og å bygge ut større, sammenhengende prosjekter bestående av flere kontrakter. Der er det ingen motsetning, og det er forskjell for norsk næringsliv på om man er hovedentreprenør til det offentlige, eller om man er underleverandør og har en stor, utenlandsk entreprenør over seg som har kontrakten med staten. Det betyr noe. Derfor mener vi også at det er viktig at en legger seg på et høyt nivå i terskelverdiene, og at en tar på alvor muligheten til å bruke såkalte underhåndsbud. Det viktigste er at en skal hente inn flere tilbud, og det er ikke sikkert at det er mest effektivt at alt skal ut på store nasjonale utlysninger. Så vil jeg også besøke – eller visitere eller hva det kalles – representanten Trelleviks innlegg. Han gikk i en periode opp til de store høyder, og jeg bet meg særlig merke i angrepet på de særnorske avgiftene som vi andre på Stortinget visstnok skulle stå for. Da vil jeg bare understreke at Senterpartiet har ingenting med verken forslaget om f.eks. særnorsk flyseteavgift eller særnorsk poseavgift å gjøre. Så jeg tror at her bør representanten Trellevik i større grad bruke speil og i mindre grad kikkert når han leter etter utfordringer. Jeg har også en kort kommentar til representanten Hjemdals innlegg. Det var utmerket, men jeg vil ta for meg det som jeg ikke støtter, nemlig at reglene i § 4 skal gjelde for de minste anskaffelsene. For det første tror jeg at når en barnehage skal kjøpe trehjulssykler, vil det være i den barnehagens interesse at en gjør en innsats for å finne den billigste og beste trehjulssykkelen. Det handler om at en har budsjett å forholde seg til, og de er ikke så romslige at det ikke betyr noe om det koster 500 kr eller 1 500 kr. Det andre poenget, som står i § 4 i lovforslaget, er at det skal sikres etterprøvbarhet. Etterprøvbarhet betyr jo at noen skal komme i ettertid og spørre om hvilke vurderinger en gjorde da en gjorde denne anskaffelsen. Da er det ikke godt nok å si at en «googlet» det. Da må en dokumentere det. Det skaper byråkrati, og det er bakgrunnen for at vi ikke støtter det forslaget. Men selvsagt legger en til grunn at alle offentlige innkjøp blir gjort på en måte som får ned prisen. Med det vil jeg også ta opp forslag nr. 4, som Senterpartiet og SV står bak.