trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-01-24:
Jeg takker for svaret. Det er åpenbart at statsråden har god innsikt i problemets omfang, men det står likevel i grell kontrast til den prioritering som har vært av dette området. Vi er bl.a. blitt kjent med at det er foretatt kutt i forskningsprogrammet knyttet til polarområdene. Arbeiderpartiet og sentrumspartiene har kuttet i bevilgningene til miljøovervåking, som er viktig i forhold til PCB-problematikken, og det har ikke vært vist noen vilje fra Arbeiderpartiets og sentrumspartienes side til å bevilge penger til PCB-opprydding. Så mitt spørsmål er: Erkjenner ikke statsråden at dette er et område som har vært nedprioritert? Vi har i Norge vært veldig flinke til å jage etter nye miljømål, men i forhold til de gamle miljøsyndene tror jeg vi må erkjenne at det har vært gjort svært lite. Jeg vil også spørre statsråden om hvordan hun mener at vi faktisk kan angripe de problemene hun fokuserer på, når hennes eget parti her i Stortinget har kuttet i bevilgningene til dette området.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-01-24:
Dersom statsråden mener at det som har vært gjort, og det som gjøres i dag, er offensivt, er jeg sterkt bekymret sett i forhold til de store utfordringene man står overfor på dette området. Statsråden pekte selv på at oppryddingsarbeidet kanskje vil kunne kreve bevilgninger i milliardklassen. Jeg vil også vise til at etter at Høyre la frem sitt forslag om en egen handlingsplan for å styrke oppryddingsarbeidet i forhold til PCB og styrke forskningsinnsatsen, har vi fått et vell av henvendelser fra forskere og fra selskaper som driver med opprydding av PCB, og som forteller ganske oppsiktsvekkende historier om hvordan dette arbeidet har vært nedprioritert. Jeg håper at statsråden kan signalisere at man nå vil gå over i en ny fase, med andre ord innta en langt mer offensiv holdning, både når det gjelder å øke bevilgningene til miljøvernforskning på dette området, til overvåking, og at man også nå vil komme Høyre og SV her i Stortinget i møte ved å bevilge statlige penger til å starte oppryddingsarbeidet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
La meg først gripe fatt i problemstillingen om forskning på dette området. Det er ikke riktig at det er foretatt kutt i bevilgningene til forskning i forhold til konsekvensene av PCB i ulike deler av det norske samfunnet. Ikke minst er det satset sterkt på ny forskning i forhold til virkninger av PCB i Arktis. Det har vært avisoppslag knyttet til enkelte forskningsprosjekter som har vært avsluttet, og som man fra miljømyndighetenes side har ønsket å få inn i en overvåkingsfase snarere enn en videre forskningsfase. Vi har videre gått inn i en dialog med Forskningsrådet om hvordan forskningen på konsekvenser av PCB best kan drives videre, og her er det et godt tilfang av ressurser. Dette er et område som fortsatt bør prioriteres. Som miljøvernminister skulle jeg selvfølgelig ønske at vi hadde kommet enda lenger i arbeidet med å rydde opp i disse gamle miljøsyndene. Likevel vil jeg si at arbeidet med de utredningene som var på gang da jeg begynte, og arbeidet videre, har vært drevet ganske aktivt. Jeg er sikker på at Stortinget kan få komme tilbake til dette raskt.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Høyres engasjement på dette området er absolutt prisverdig. Parallelt med det engasjementet har jeg sett på hvordan vi kan konkretisere dette arbeidet, bygd på de rådene jeg har fått fra Statens forurensningstilsyn, som peker på hvor omfattende dette arbeidet er, hvor vanskelig det er og hvor stor usikkerhet det er omkring tekniske løsninger. Jeg vil, som jeg sa i mitt svar, legge fram en plan for Stortinget, slik at også Stortinget kan få ta konkret stilling til hvordan en ønsker å gå videre. Jeg tror det er riktig å starte opp med et pilotprosjekt for å få en bedre forståelse av hvilke tekniske løsninger som kan være viktige. Jeg har gitt dette arbeidet høy prioritet, og det skal fortsette.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Etter de mange skipsulykkene vi har hatt den siste tiden, gjennomgår Regjeringen nå en rekke mulige tiltak for å bedre beredskapen og sikkerheten langs kysten. I denne gjennomgangen ser vi også på regelverket, bl.a. på forholdet mellom plikten til å gjennomføre tiltak etter forurensningsloven og ansvarsbegrensningsreglene i sjøloven. Når et skip går på grunn, er det eier av skipet som etter forurensningsloven er forpliktet til å hindre og begrense forurensning fra skipet samt å få skipsvraket fjernet. I en uttalelse til Miljøverndepartementet av 21. desember i fjor, etter havariet av «Green Ålesund» utenfor Haugesund, sier Justisdepartementets lovavdeling at handleplikten etter forurensningsloven i utgangspunktet går foran begrensningsreglene i sjøloven. Dersom den ansvarlige likevel ikke gjennomfører nødvendige tiltak, kan forurensningsmyndigheten sørge for iverksetting av tiltakene, herunder fjerning av vrak. Krav om dekning av det offentliges utgifter i den forbindelse vil imidlertid falle inn under begrensningsreglene i sjøloven. Ansvarsbegrensningsreglene i sjøloven bygger på reglene i den såkalte Londonkonvensjonen av 1976 om begrensning av ansvaret for sjørettslige krav. Denne ble endret ved en protokoll av 1996 som vesentlig øker ansvarsbeløpene, slik at disse nå vil være mer i samsvar med de reelle utgifter som kan påløpe i forbindelse med skipsulykker. Selv om denne protokollen ennå ikke er trådt i kraft internasjonalt, er de nye reglene allerede gjennomført i norsk rett så langt det er mulig før protokollen trer i kraft internasjonalt. De nye og betydelig høyere ansvarsbeløpene vil gjelde for norske skip fra 20. februar i år. Fra Regjeringens side har det ikke vært aktuelt å foreslå endringer i hovedreglene om begrensning av ansvar etter sjøloven slik dette følger av internasjonal rett. Men vi vil vurdere om det er behov for en presisering av handleplikten etter forurensningsloven samt utforme nærmere retningslinjer for praktisering av dette regelverket med utgangspunkt i de problemstillinger representanten reiser.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Som jeg sa, vil den høyere grensen for hva rederiene nå vil være ansvarlig for i henhold til det regelverket som gjelder, hjelpe på en del av dette. Når det gjelder de aktuelle skipshavariene den siste tiden, ville de reglene betydd mye i forhold til å få en helhetlig løsning på problemet, slik at jeg tror vi et stykke på vei har en løsning via det. Når det gjelder «Green Ålesund», skal jeg komme tilbake til den konkret i et spørsmål senere i dag. Det er jo også eksempler på at det finnes løsninger for vrakene i ettertid. Når det gjelder det andre eksemplet fra rogalandsområdet, er man nå i ferd med å finne en løsning mellom rederiet og lokale myndigheter og med assistanse fra staten.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Dette er et spørsmål som Regjeringen arbeider fortløpende med, som en del av det helhetlige arbeidet vi har satt i gang for å øke sikkerheten og beredskapen langs kysten vår, så utover våren vil vi komme med ulike forslag til bedring av sikkerheten, herunder de tiltakene representanten spør om.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Kulturminnevern er en viktig sak for Regjeringen. Jeg vil derfor understreke at bevilgningene til bevaring av kulturminner økte med 20 mill. kr i budsjettet for 2001. Dette er et ledd i arbeidet med opptrapping av hele kulturminnefeltet. Påplussingen ble lagt på tilskuddsposter som sikrer at midlene går til konkrete tiltak. Det har derfor aldri vært mer penger til kulturminnetiltak. En annen viktig målsetting for Regjeringen er å forenkle budsjettstrukturen og øke de frie midlene til kommunene. En rekke øremerkede bevilgninger er derfor overført til rammetilskuddet eller til kommunenes frie midler. Reduksjonene av den aktuelle øremerkede ordningen som er tatt opp i spørsmålet, er en del av dette arbeidet. Jeg vil i den sammenhengen vise til at Regjeringen vil styrke det kommunale miljøvernarbeidet ved å gi kommunene økt ansvar og myndighet innenfor miljøvernpolitikken. Det skal settes i gang konkret arbeid med å overføre ansvar og myndighet bl.a. på kulturminnefeltet. Slike reformer må følges opp ved omfordeling av budsjettmidler, ikke ved å opprettholde øremerkede ordninger. Når det gjelder omfordelingen av midler i årets budsjett, innebærer denne at fylkeskommunene har fått mindre øremerkede penger til fordeling, mens Riksantikvarens tilskudd til tiltak har økt betydelig. Totalt sett har altså midlene til kulturminnevern økt. Det er viktig at vi framover finner rasjonelle og enkle måter å fordele midlene på, som er tilpasset oppgavefordelingen. Jeg vil følge dette nøye opp, og bidra til at fordelingen av årets midler til eiere av kulturminner skjer mest mulig effektivt i tett samarbeid med fylkeskommunene.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Utgangspunktet for oss har vært at de midlene som bevilges, raskere skal komme konkrete kulturminnetiltak i kommunene til gode. Vi vil nå følge veldig nøye med på hvordan fylkenes kompetanse i kulturminnearbeid blir brukt i dette arbeidet, fordi det er viktig å ha et samspill mellom det å få aktivitet lokalt og det å bruke den kompetansen som finnes på fylkesleddet, uten å hindre en utvikling i retning av at kommunene skal få økt myndighet. Så hvis sider ved denne budsjettomleggingen får utilsiktede virkninger i form av byråkratisering eller andre problemer, vil vi vurdere hvordan vi kan finne løsninger på det.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg vil igjen understreke at det er viktig at økt lokalt ansvar på et område følges opp med direkte lokale bevilgninger til det samme området, ellers blir det vanskelig å øke kommunenes selvstyre på nye områder. Likevel er nok kompetansesiden av fylkeskommunenes arbeid med kulturminner en sentral side av dette, og det er særlig det ansvaret som fylkeskommunen har, som jeg ønsker å følge nøye med på, for dersom vi skal få en vellykket desentralisering, vil det også være viktig hvordan denne kompetansen kan brukes.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Fryseskipet «Green Ålesund» havarerte og gikk på grunn utenfor Bleivika nord for Haugesund den 15. desember 2000. Etter grunnstøtingen tok skipet inn vann, gikk rundt og sank på grunt vann etter kort tid. I den første akutte fasen ble oljeforurensningen prioritert fordi denne utgjorde det største skadepotensialet. Faren for spredning av tung bunkersolje til viktige overvintringsområder for sjøfugl og til oppdrettsanlegg med betydelige økonomiske interesser var over-hengende. Værforholdene, sammen med en effektiv oljevernaksjon og en vellykket tømmeoperasjon, klarte å begrense den geografiske utbredelsen av tung bunkersolje fra havaristen. Ved forliset hadde «Green Ålesund» 2 800 tonn rundfrosset sild og 400 tonn rundfrosset makrell om bord. Det er gjennomført nærmere vurderinger av hvilket miljøproblem lasten representerer, som grunnlag for iverksettelse av eventuelle videre tiltak. Jeg er informert om at frossenfisken om bord er i ferd med å utvikle seg til et betydelig forurensningsproblem for lokalområdet og lokalbefolkningen rundt Bleivika, og at det er store muligheter for at større områder vil bli påvirket dersom det ikke gjennomføres tiltak for å fjerne frossenfisken om bord. Eventuelle tiltak vil også ses i sammenheng med havnemyndighetenes pålegg til eier om fjerning av vraket fra innløpet til Bleivika. Statens forurensningstilsyn vil denne uken motta forslag til tekniske tiltak for å fjerne den akutte forurensningen fra fiskelasten samt kostnadsoverslag. SFT vil så foreta en samlet vurdering av forholdet mellom miljøkonsekvensene og kostnadsanslaget og gi en anbefaling til Miljøverndepartementet i slutten av denne uken. Departementets oppfølging vil så skje raskt etter dette.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg kan absolutt bekrefte at jeg kjenner denne saken meget godt og tar den svært alvorlig. Som det framgikk av mitt svar, vil de faglige rådene til meg knytte seg både til den konkrete forurensningsfaren som følge av fisken om bord og til konsekvenser av at vraket ligger i området. De vurderingene jeg skal gjøre av det, vil bygge på de rådene. Jeg kan bekrefte at jeg vil gjøre det så raskt som mulig, men jeg ønsker å vente til jeg har fått disse rådene i løpet av uken.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg vil bekrefte at vi har satt i gang et omfattende arbeid med å se på tiltak for å bedre sikkerheten langs kysten, både når det gjelder forebygging, når det gjelder overvåkning, og når det gjelder beredskap. Jeg vil likevel understreke at utfordringene med gjennomføringen av aksjoner og fjerningen av vrak i ettertid er store, både for samarbeidet mellom statlige myndigheter og for den private ansvarlige forurenser, og at det også er et stort ansvar for staten som sådan. Det er også store kostnader forbundet med dette, så det vil ikke være noen lett oppfølging av disse sakene, men vi må få bedre systemer og bedre regler for prioriteringen, slik at vi kommer videre.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Som en oppfølging av Stortingets beslutning om å etablere et mer effektivt oppsyn i indre kystfarvann har Forsvaret etablert en organisasjon for kystberedskap og aksjonsledelse. Ordningen iverksettes av vedkommende forsvarskommando når det oppstår akutte situasjoner på sjøen og fagetatenes eget beredskapsapparat ikke er etablert eller ikke umiddelbart kan gripe inn. Den utøvende myndighet vil særlig tilligge Kystvaktens enheter, selv om også andre deler av Forsvaret kan benyttes. Kystvakten er en svært viktig del av Norges beredskapsapparat. For å kunne forebygge at sjøulykker og andre skipsuhell fører til akutt forurensning må Kystvakten kunne gripe inn raskt. For å sikre dette er Kystvakten allerede gjennom kystvaktloven gitt den nødvendige myndighet til å føre kontroll med at reglene i forurensningsloven overholdes. Det er derfor ikke nødvendig særskilt å delegere myndigheten etter forurensningsloven til Kystvakten. Det samme gjelder inngrep etter inngrepskonvensjonen. Kystvakten utfører førstelinjeberedskap på vegne av forurensningsmyndigheten og har i den forbindelse samme myndighet som forurensningsmyndigheten til å foreta undersøkelser, gi pålegg og iverksette kontroll- og tvangstiltak overfor skip som medfører fare for akutt forurensning. Norske myndigheter har større adgang til kontroll og inngrep overfor utenlandske skip i norsk territorialfarvann enn utenfor territorialfarvannet. Jeg ser det derfor som viktig at Regjeringen nå har bestemt seg for å vurdere spørsmålet om en utvidelse av territorialfarvannet fra fire til tolv nautiske mil.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Slik Regjeringen ser det, er det store muligheter for å effektivisere og bedre kystberedskapen og bedre sikkerheten langs kysten vår ved både å styrke ressursene som brukes på dette, og å samordne ressursene bedre. Regjeringen har derfor tatt initiativ til at alle berørte statsråder med ansvar på dette området arbeider med tiltak knyttet til forebyggende virksomhet, til overvåkingstiltak og til selve beredskapsarbeidet. Det er dette ansvaret representanten sikter til. Vi vil legge fram konkrete forslag utover våren, og Stortinget vil få nødvendig mulighet til å diskutere disse.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg kan forsikre representanten Bastesen om at vi har god oversikt over både regler som gjelder og hvordan samarbeidet og samordningen mellom de ulike regelverk skal håndteres. De to siste aksjonene vi har gjennomført, i forhold til «Green Ålesund» som gikk på grunn ved Haugesund, og «John R» i Tromsø, har jo nettopp vist at vi har en god beredskap, og at samarbeidsforholdene fungerer slik de skal. Vi var heldige i den forstand at dette ikke var de aller største ulykkene som kunne skjedd på kysten vår. Derfor har vi nå en mulighet til å være føre var, vi har en mulighet til å gjøre vår beredskap enda bedre, og vi har også et veldig godt utgangspunkt for det arbeidet.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I den senere tid har vi opplevd at mange skip har gått på grunn langs norskekysten. Mange av disse skipene blir liggende i fjæresteinene eller på havbunnene, og det har vist seg vanskelig å få fjernet disse skipsvrakene. Dette skyldes blant annet uklarhet omkring hvem som skal betale for fjerning og opprydding. Bestemmelsene i forurensningsloven og sjøloven er ikke harmonisert. Har Regjeringen planer om å foreslå lovmessige endringer slik at det juridiske og økonomiske ansvaret blir avklart?»
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er tydelig at det på en rekke områder er satt i gang en del arbeid for å klare opp i disse forholdene. Vi har nå i det området som jeg kommer fra, to skrekkeksempler på at lovverket ikke fungerer i praksis. Det må komme på plass retningslinjer og prosedyrer som er til å leve med når slike ulykker oppstår. Vi ser nå eksempel på eksempel på at skip går på land. Det blir et forsikringsmessig oppgjør, og sjøloven er inne i bildet. Men når det har skjedd, ligger skipsvraket der, og så må de offentlige myndighetene overta dette. Det er en uholdbar situasjon, ikke minst når også lasten om bord på disse skipene er av sterkt forurensende karakter. Da må det handles raskt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Et kort tilleggsspørsmål: Når kan vi forvente at oppryddingen omkring regelverket er på plass?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-01-24:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «NRK Oppland meldte 4. januar 2001 at fylkeskonservator fratas mer enn 50 pst. av midlene til kulturminnetiltak i forhold til tidligere praksis. Midlene skal heretter i hovedsak fordeles av Riksantikvaren etter søknad. Denne nye ordningen, der fylkesnivået blir saksbehandler for Riksantikvaren, vil føre til mer byråkrati og sentralstyring. Er dette i tråd med Regjeringens forenklings- og effektiviseringsprosess i offentlig sektor?»
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-01-24:
Jeg takker for svaret og tillater meg noen kommentarer og tilleggsspørsmål. La meg først understreke at jeg er klar over at det har vært økning på kulturminneposten, og den økte ytterligere etter avtalen mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Det er jeg veldig tilfreds med. Men jeg har merket meg at svært mange fylkeskommuner har reagert negativt på den funksjonsendringen som departementet har lagt opp til. Det er ikke noe rart, fordi fylkeskommunen har et delegert ansvar for forvaltningen på dette området. Det er også bygd opp betydelig kompetanse, erfaring og nærhet til brukerne på dette området. Fylkeskommunen har videre utarbeidet fylkesdelsplaner for kulturminner for å synliggjøre saksfeltet og sette det i en forpliktende politisk sammenheng. Dette blir vanskeligere å følge opp når store deler av midlene nå «holdes tilbake» hos Riksantikvaren. Dette er dessuten i strid med det som vi i Senterpartiet legger i uttrykket «lokalt selvstyre», og som jeg skjønte på statsråden at Arbeiderpartiet egentlig er mye enig i. Mener statsråden at dette som nå har skjedd, vil stimulere kommuner og fylkeskommuner til å integrere kulturminnearbeid i Lokal Agenda 21?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-01-24:
Jeg takker for den siste presiseringen som statsråden kom med. Jeg synes det er fint at det kommer en erkjennelse av at hvis det har utilsiktede virkninger, så vil en endre på det. For fylkeskommunen som regionalt politisk organ er det lite tilfredsstillende å sitte igjen som lovforvalter uten særlig mulighet til å innvirke på bruk av kulturarven til positiv utvikling for våre lokalsamfunn. Jeg har heller ikke registrert at det har vært uttrykt misnøye med den ordningen som har vært til nå. Derfor er jeg overrasket over endringene og tok opp spørsmålet. For 2001 foreslås det at 5,7 mill. kr overføres fra post 60, fra regionale kulturminnetiltak til det generelle rammetilskuddet til fylkeskommunen under KRD-departementet, altså Kommunal- og regionaldepartementet. Men ifølge brev jeg har fra Buskerud fylkeskommune, finner en ikke igjen dette på KRDs budsjett. En må jo da tro at midlene er inndratt, noe som må sies å være svært uryddig i forhold til teksten i budsjettproposisjonen, og ikke minst svært uheldig for kulturminnetiltakene. Hvordan ser fagstatsråden på dette?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-01-24:
«Havaristen «Green Ålesund» ligger nå på grunn utenfor kysten av Haugesund lastet med 3 000 tonn frossen fisk. Nedbrytningsprosessen av fisken vil gi betydelige miljøproblemer i et større område. Vraket ligger dessuten slik at det blokkerer innløpet til Høgskolen Stord/Haugesund, avdeling for sikkerhetsopplæring. Uklare ansvarsforhold kan føre til at det tar lang tid før den kondemnerte havaristen blir fjernet. Hva kan staten gjøre for å medvirke til at «Green Ålesund» raskt kan fjernes?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-01-24:
Jeg vil takke miljøvernministeren for svaret. Det fremgår av svaret at miljøvernministeren er kjent med alvoret i denne saken og er innstilt på   å   medvirke   til   at f  orurensningsfaren   kan  møtes  med offensive tiltak. Jeg ønsker å få bekreftet at miljøvernministeren ser på dette som en hastesak, og at hun vil ta sikte på å få fjernet lasten så raskt som mulig. Det vil også være nødvendig, sett med lokale øyne – og andre – å få fjernet både vrak og last. Det må jo være naturlig at en i etterkant heller slåss om regningen, og ikke om vraket. Jeg vil be miljøvernministeren bekrefte at det også vurderes hvordan en kan fjerne vraket sammen med lasten.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-01-24:
Det jeg opplever at svaret går inn på, er at statsråden bekrefter at det er aktuelt ikke bare å se på fjerning av lasten, men også av vraket. Og det tror jeg er en naturlig del av en samlet operasjon. Nå har statsråden på en god måte tidligere i dag redegjort for hvilket arbeid som pågår for å forebygge at en kommer i situasjoner senere der ansvarsforholdet er uklart, og jeg synes Regjeringen og statsråden på en offensiv og god måte har tatt fatt i viktige problemstillinger der. Men i påvente av at disse tingene skal komme på plass, er det viktig at lokalsamfunn – små kommuner og større kommuner – ikke kommer i en situasjon hvor de opplever at de er kasteball i et spill mellom ulike parter. Jeg er opptatt av at det, mens en venter på et forbedret regelverk, en forbedret praksis, lages rutiner som gjør at en også kan være operativ i forhold til vrak og den forurensningsfaren som oppstår, slik tilfellet er med «Green Ålesund».
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-24:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I forbindelse med Kystforvaltningsutvalgets innstilling ble Forsvaret i 1995 gitt i oppdrag å etablere en organisasjon for kystberedskap og aksjonsledelse. Meningen med dette var å gi forsvarskommandoene tilstrekkelig myndighet til å kunne ivareta førstelinjeberedskap for de øvrige etater. Med bakgrunn i Inngrepskonvensjonen er Sjøfartsdirektoratet delegert myndighet til å gripe inn overfor miljøtrusler langs kysten. Hvorfor har ikke statsråden delegert tilsvarende myndighet til Forsvaret?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg har et tilleggsspørsmål. De siste ukers hendelser har vist at det er et stort potensial for forbedring av kystberedskapen. Det har sågar vist seg at klare anbefalinger gitt av Kystforvaltningsutvalget og Stortingets beslutninger som var basert på det, ikke er fulgt opp. Vi har også blitt informert om at fem ministre har hatt et møte for å vurdere muligheter og tiltak. Hvilke anbefalinger og løsninger har de få utvalgte nå kommet fram til?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg kan jo gjøre oppmerksom på at jeg har levert inn et Dokument nr.8-forslag om akkurat dette, men jeg har et tilleggsspørsmål til: Det er tydelig at det er svært få forunt å ha oversikt over så vel overvåkingskapasitet som beredskapsressurser langs kysten, men noen må jo ha en formening om dette. Det er til og med informert om at det er iverksatt prosjekter for å koordinere informasjonen fra Forsvarets kystradar, Kystverkets trafikksentraler, oljeinstallasjoner m.m. Det er vel lite trolig at det er tatt ut av lufta. Det har til og med sneket seg inn i St.prp. nr. 1 for inneværende periode. Det synes nokså klart at verken miljøvernminister, fiskeriminister, nærings- og handelsminister, justisminister eller forsvarsminister er i stand til å redegjøre for dette. Er det i det hele tatt noen som har oversikt over dette? I så fall, hvem er det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg har et spørsmål til vår ærede landbruksminister: «Den kaotiske BSE-situasjonen i Europa gir store muligheter for norsk landbruk og kjøttindustri med et eksportpotensial i milliardklassen. I Frankrike er for eksempel kalvebrissel og T-bonestek forbudt omsatt. Utviklingen bærer preg av massepsykose i dette landet med en salgsnedgang på 50 pst.. Markedet vil betale mye for trygghetsgaranterte produkter. Vil Landbruksdepartementet utrede mulighetene for storskalaeksport av norsk kjøtt?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret som for så vidt var greit, men kanskje noe defensivt. Som statsråden vet, har vi beste kategori innenfor EØS, «highly unlikely», og vi burde kunne utnytte det i vår markedsføring. La oss ta det tankeeksperimentet at 1 pst. av EUs befolkning var villig til å betale en del mer for å kjøpe norske landbruksprodukter med kvalitetsgaranti. Da kunne vi selge alt vi kunne produsere her i landet. Det er vel ikke helt riktig, at vi har et marked i balanse. I 1999 hadde vi en reguleringseksport på 19 000 tonn prima storfe- og svinekjøtt til det internasjonale markedet, og det er en ressurssløsing uten like. Med en skikkelig markedsføring av dette vil det være mulig å få langt bedre betalt, få utnyttet norske ressurser bedre og få bøndene opp av skyttergravene. Mener ikke statsråden at det er riktig at vi må mer på banen, slik at det blir trendy å spise norsk mat ute og slik at vi får bedre økonomi i vår landbruksnæring?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Vi vet at Fatland-gruppen har kontakt med internasjonale kjeder som har vist interesse for å bruke norske råvarer. Vi kjenner jo også til at Hakon-Gruppen og Coop Norden nå jobber over landegrensene. Og det må jo når det er norske interesser med, være litt attraktivt for norske produsenter å kunne løfte ut noen av de varene vi produserer her hjemme. Jeg føler vel at statsråden har et ansvar for å se på rammebetingelsene for de som nå prøver å være offensive – jeg nevnte Fatland-gruppen, men det er også andre som står i startgropen – og forsøker å hjelpe til her etter beste evne, selv om vi nå kjenner til dette med tollbasert vern, og at det er en stor kostnad med å få ut norske produkter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Produksjonen av norsk storfekjøtt er i dag tilpasset det innenlandske forbruket og bare i liten grad orientert mot utenlandske markeder. Dette skyldes både vårt nasjonale kostnads- og prisnivå og at norsk kjøtt på eksportmarkedet møtes med høye tollsatser, f.eks. inn til EU. På statsbudsjettet er det innenfor retningslinjene i WTO-avtalen satt av noen midler til eksportstøtte for kjøttprodukter. Eksporten av kjøtt var i år 2000 likevel rimelig beskjeden. Bare for enkelte jordbruksprodukter har vi spesielle konkurransefortrinn, f.eks. jordbær, hvor det i dag foregår eksport uten noen form for eksportstøtte. Selv om Norge er regnet som det sikreste landet i Europa når det gjelder kugalskap, er det likevel etter min mening ikke realistisk å legge opp til noen storstilt norsk eksport av storfekjøtt til EU. På EU-markedet vil norsk eksport av storfekjøtt måtte konkurrere på lik linje med Australia, Argentina og andre kjøtteksporterende land som har samme BSE-status som Norge. På grunn av sitt lavere kostnadsnivå vil de derfor ha konkurransefortrinn framfor Norge på EU-markedet. Som ved tidligere kriser på storfekjøttmarkedet i EU må en òg forvente at etterspørselen etter kjøtt fra EU-land vil stige over tid. Det gjøres nå et godt og grundig arbeid i EU for å gjenskape tilliten til EU-produsert storfekjøtt. Landbruksdepartementet vil derfor ikke utarbeide storstilte planer for eksport av storfekjøtt. Selv om Norge har en god BSE-status, mener jeg det kan være kortsiktig av norsk landbruk å bruke dette som et hovedelement i markedsføringen av norsk kjøtt. På noe lengre sikt har jeg likevel tro på at vi innenfor enkelte markedsnisjer kan eksportere jordbruksprodukter, også kjøtt, men i et slikt eksportarbeid må vi bygge på mangfoldet i vårt landbruk og våre naturgitte kvalitetsfortrinn framfor å søke å utnytte kugalskapskrisen i EU. Dersom det likevel skulle vise seg å være aktuelle eksportmuligheter for storfekjøtt innenfor disse rammene, bør de selvsagt utnyttes.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
For det første er det ikke slik, så vidt jeg vet, at det faktum at vi er et EØS-land gjør at vårt kjøtt har noen enklere vei inn på EU-markedet enn f.eks. kjøtt fra Australia og Argentina, altså land som jeg nevnte i mitt svar i stad. Dette gjør at de landene som har samme BSE-status som oss, har et konkurransefortrinn i forhold til det å være i denne øverste kategorien av gode land når det gjelder BSE. Et viktig moment i forhold til det spørreren sier om at vi skal ta utgangspunkt i å gi en kvalitetsgaranti overfor Europa: Der vil jeg måtte reservere meg, for vi kan altså ikke garantere at det norske kjøttet er BSE-fritt. Vi har testet veldig lite. Vi skal nå utvide testprogrammet, men uansett utvidet testprogram kan vi ikke beskrive noen nullrisiko.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg har ingen problemer med å henge med på et resonnement som går på at vi selvfølgelig hele tiden skal se på mulighetene her. Jeg besøkte i går Fatland-gruppen og ble orientert om tenkingen deres. Det var ikke noen hovedstrategi fra Fatland-gruppen i den orienteringen jeg fikk i går, som gikk på eksport. Det at en hele tiden vurderer om den muligheten kan være der, og i såfall om vi kan hjelpe til, finner jeg betimelig. Men jeg er veldig redd for en strategi som går på at vi nå skal satse alt på at vi skal kunne eksportere med basis i at vi er BSE-frie, når vi faktisk er i den situasjonen at vi først nå virkelig utvider testingen av norske dyr. Hvis det blir eneste strategi, kan man altså få et alvorlig skudd for baugen dersom det en dag eventuelt blir et positivt tilfelle av BSE på en norsk dyrebesetning. Derfor ønsker jeg en bredere innfallsvinkel der kvalitet, mangfold og spennende smaker er vel så viktig som BSE-status.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Kongsvinger politidistrikt har ca. 2 300 straffesaker på vent. Dette er en dramatisk økning fra året før, hvor antallet saker var 1 886. Dette skyldes selvfølgelig en del formildende omstendigheter, som blant annet kan skyldes kapasitetsbrist. Er statsråden fornøyd med denne negative utviklingen, og hvis ikke, hva ønsker statsråden å gjøre for at dette tallet skal bli så lavt som mulig?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden sier at en effektiv behandling av straffesaker har betydning ikke bare for den fornærmede og gjerningsmannen, men også for at straffen skal kunne virke etter sin hensikt. Samtidig må jeg si at det må være viktig også for gjerningsmannen – og gjerningsmannen er jo nevnt her – at han eller hun får gjort opp sin straff og kan fortsette livet. Det er hele 300 saker som har ventet lenger enn ett år, og dette finner jeg svært betenkelig. Jeg forstår at Kongsvinger politidistrikt har blitt tilført 200 000 kr for 2001 til et prosjekt for å nedarbeide restansene under ledelse av en erfaren politiinspektør. Mener statsråden at dette er nok hjelp slik at Kongsvinger politidistrikt kan få ned dette tallet? For forrige år var det, som tidligere nevnt, 1 886 saker på vent, og man må jo si at dette har vært et langvarig problem. Hva synes statsråden er riktige tall, både når det gjelder antall saker og hvor lang tid en sak bør ta?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skjønner for så vidt at statsråden ikke kan tallfeste dette. Jeg registrerer i en artikkel i Glåmdalen, en lokalavis fra Kongsvinger, at statsråden har vært på Kongsvinger – noe jeg er veldig glad for – men det står ingenting om dette problemet i artikkelen. Men i samme avis fem dager senere kan man derimot lese om dette problemet – uten at statsråden er nevnt. Jeg har et konkret spørsmål: Var dette en problematikk som dere snakket om og drøftet på møtet på Kongsvinger, eller var dette noe som kom fram senere?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Studentutveksling er en viktig del av internasjonaliseringsarbeidet ved våre universiteter og høgskoler. Internasjonalt samarbeid gir gjensidig læring og dermed faglig utvikling og kvalitetsheving. Departementet ønsker å stimulere til økt utdanningssamarbeid i regi av programmer som Nordplus, Sokrates og Leonardo da Vinci, som er godt tilrettelagt og er rimelige for de involverte studentene. Norge investerer, især for EU-programmenes del, store midler i selve programdeltakelsen og gir en gunstig finansieringsordning fra Statens lånekasse. Norge har et høyt kostnadsnivå, et lite utbredt språk og få studietilbud på engelsk. Det gir store utfordringer når det gjelder å tiltrekke utenlandske studenter. Statistikken over Erasmus-studenter viser imidlertid at det nytter. I studieåret 1993-94 utgjorde innreisende studenter under halvparten av antall utreisende, 365 inn og 784 ut. I 1998-99 hadde andelen av innreisende steget til 90 pst., 983 inn og 1101 ut. Dette er fortsatt langt lavere enn ønskelig. Departementet har nylig bevilget midler til et prosjekt for å få flere Erasmus-studenter til Norge. Prosjektet drives av Senter for internasjonalt universitetssamarbeid og består av tre deler: 1. etablering av et nettverk av studentpromotorer – dvs. å få studenter som har vært i Norge på utvekslingsopphold, til å reklamere for Norge som studieland2. utveksling av informasjons- og rekrutteringsmateriell3. utvikling av tilbud om norskopplæring på Internett, spesielt rettet mot studenter som kommer på korttidsopphold Senteret har også fått midler for å utvikle en portal, et nettsted, med samarbeidsverktøy for internasjonalt prosjektarbeid. Målgruppen er koordinatorer for internasjonale utdanningsprosjekter generelt, og portalen kan bli et nyttig hjelpemiddel for å legge til rette for internasjonalt arbeid ved skoler, høgskoler og universiteter. Jeg vil ellers understreke at internasjonalt samarbeid primært er universitetenes og høgskolenes eget ansvar og forankret i selve institusjonen. Bare på denne måten vil både kvalitet og innhold i utvekslingsoppholdene for studenter og ansatte kunne sikres. Gjennom tildelingsbrev og styringsdialogen vil departementet arbeide for at institusjonene setter seg mer ambisiøse mål enn hittil og prioriterer utvekslingsarbeidet internt. Departementet har også skjerpet kravene til rapportering om student- og lærerutvekslinger ved universitetene og høgskolene, og vi følger opp institusjonenes arbeid med internasjonalisering løpende. Det er et langsiktig mål slik det er formulert hittil, at kandidatene ved norske læresteder har tatt minst ett semester ved utenlandske læresteder. Jeg mener at forholdene nå ligger godt til rette for at universitetene og høgskolene kan øke studentutvekslingen vesentlig. Da må både de internasjonale programmene og bilaterale avtaler mellom institusjoner brukes mer aktivt. Jeg vil for øvrig i den kommende stortingsmeldingen om høyere utdanning og studiefinansiering drøfte tiltak for å fremme internasjonalisering på bakgrunn av innstillingene fra Aamodt-utvalget og Mjøs-utvalget.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg er helt enig i beskrivelsen av at situasjonen i dag er altfor dårlig. Langt flere studenter bør få anledning til å ta deler av studiet sitt i utlandet. Vi har veldig gode ordninger for dem som ønsker å ta hele studiet i utlandet, men hvis man er student ved en norsk institusjon og ønsker å ha en utvekslingsordning, er mulighetene mindre. Jeg tror at det som vi allerede har varslet at vi vil foreslå i den kommende stortingsmeldingen, nemlig at vi går over til et 3+2-system i gradsstrukturen vår i Norge, kan være et bidrag til at det blir lettere å ta deler av utdanningen sin i utlandet, og at det studieoppholdet man har i utlandet, lettere kan tilpasses i en norsk grad. Jeg vil ikke fastslå noe konkret årstall for når vi vil nå målet om at 50 pst. av studentene skal ta deler av studiet i utlandet, men jeg skal love representanten Lønning at vi vil komme tilbake med konkrete og gode forslag i den stortingsmeldingen som kommer i mars.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg skal ikke gå konkret inn på hvilke forslag vi kommer med, men jeg er helt enig i at vi må stille større krav til institusjonene. Jeg tror også studentene selv belønner institusjonene hvis de er flinke til å gi gode internasjonale program. Jeg tror at gradsstruktur vil være viktig for å få en større kompatibilitet mellom de norske gradene og internasjonale grader. I tillegg tror jeg institusjonene i samarbeid med departementet må se på hvordan f.eks. semester- og termininndelingen er tilpasset opphold i utlandet, slik at man kan ta deler av studiet sitt utenlands uten å tape progresjon i det studieløpet som man er inne i hjemme. Alle disse spørsmålene vil vi få rikelig anledning til å debattere utover våren når stortingsmeldingen kommer, og den diskusjonen fører forhåpentligvis fram til et resultat i løpet av vårsesjonen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Den saken som representanten Korsberg tar opp, kjenner jeg kun fra omtale i media. Biskopen har ikke rapportert saken til departementet. Det har han heller ikke hatt noen grunn til, da jeg som statsråd vanskelig kan stå konstitusjonelt ansvarlig for det de mer enn 1 300 valgte menighetsråd rundt om i landet måtte foreta seg. Spørsmålet gir meg likevel anledning til å understreke et viktig prinsipp i Den norske kirke. Det er prinsippet om at menighetsråd og prester ikke står i et over- eller underordnet forhold til hverandre. Et menighetsråd har følgelig ingen instruksjonsmyndighet i forhold til en sokneprest. Denne konkrete saken viser etter mitt skjønn at dette er et prinsipp som det bør holdes fast ved.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Det finnes ikke et eneste menighetsråd i Norge som kan instruere en eneste prest om hvordan det sosiale livet skal organiseres. Som jeg sa, prester og menighetsråd står ikke i et over- eller underordnet forhold til hverandre, og således er det generelle svaret selvsagt også gjeldende i dette tilfellet. Det skal ikke være slik at et menighetsråd skal kunne nekte en prest å ha et sosialt liv, som spørsmålsstilleren anser som normalt i samfunnet, i og for seg heller ikke et sosialt liv som er annerledes enn det som er – jeg vet ikke hva representanten legger i begrepet – normalt i samfunnet. Det vil således åpenbart være slik at en prest ikke skal kunne mobbes ut av sin jobb, uansett hvilket menighetsråd man forholder seg til. Men som sagt, denne konkrete saken ligger ikke på mitt bord og hører heller ikke hjemme der.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-24:
Jeg mener at lovverket i dag sier helt klart at man ikke kan instruere en sokneprest i forhold til hans eller hennes sosiale liv. At enkelte menighetsråd kommer i konflikt med sin lokale sokneprest, skjer vel fra tid til annen. Jeg er ikke så sikker på om lovverket kan forhindre det. Og jeg vet at Den norske kirke jobber systematisk med konflikthåndtering og arbeidsmiljøinnsats for å sørge for at den enkelte sokneprest har gode arbeidsforhold. Så jeg tror at hver enkelt sak må løses individuelt. Jeg tror ikke det her er en lov som skal til, her tror jeg litt sunn fornuft også kan hjelpe ganske betraktelig.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Menighetsrådet i Burfjord i Kvænangen kommune har reagert kraftig på at presten Jan Sommerset har deltatt i det sosiale liv i bygda ved å gå på revy med tilhørende festdeltagelse. På denne bakgrunn kom menighetsrådet med trusler om sanksjoner som ble så belastende for presten at han kollapset og var i 4 døgn innlagt på sykestua i Burfjord. Aksepterer statsråden menighetsrådets behandling av presten Jan Sommerset som nekter ham rett til å ha sosialt liv som ellers er normalt i samfunnet?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Undertegnede kjenner også saken fra media, men det er jo en veldig alvorlig sak når en ansatt, det være seg en prest eller andre, blir såpass kraftig mobbet i sitt yrke at vedkommende blir sykmeldt og innlagt på sykestuen. Spørsmålet går rett og slett på om en prest har rett til et sosialt liv på lik linje med andre og har den retten uansett hvor i landet han praktiserer. Ut fra det som fremkommer i media, har han i dette tilfellet tydeligvis ikke det. Bør det ikke være nærmest en stillingsinstruks eller retningslinjer for prester som gjør det mulig for dem å praktisere den type normalt sosialt liv som det her er snakk om?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-01-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skjønner at saken ikke ligger på bordet hans, men rent generelt burde det være muligheter for eventuelt å endre lovverket på dette området slik at man sikrer presten bedre i forhold til det som et menighetsråd kan finne på.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-03-30:
På vegne av Øyvind Korsberg, Thore Aksel Nistad og meg selv vil jeg sette fram forslag om at endringer i forskrift om avgiftsmessig klassifisering av varebil klasse 2 ikke gjennomføres.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-03-30:
18. desember 2000 vedtok Stortinget – etter muntlig innstilling fra Presidentskapet – å endre forretningsordenens § 53, slik at hver representant bare kan stille ett spørsmål i en ordinær spørretime. Endringen ble gjort gjeldende inntil utgangen av mars i år. Samtidig ble det besluttet at de samme talerstoler som brukes under den muntlige spørretimen, også skulle brukes under den ordinære spørretimen. Bakgrunnen for endringene var at det i halvparten av de ordinære spørretimene i høstsesjonen 2000 hadde vært nødvendig å redusere antallet oppfølgingsspørsmål til ett, for at sakene på dagsordenen skulle kunne avsluttes i løpet av den reglementsmessige tiden for formiddagens møte. Det ble ikke gjort noen endring i bestemmelsen i § 52 annet ledd om at hver representant samlet kan stille to spørsmål i uken, enten til skriftlig besvarelse eller i den ordinære spørretimen. Erfaringene fra prøveperioden er etter Presidentskapets oppfatning positive. Varigheten av den ordinære spørretimen har gått ned, både som følge av færre spørsmål og på grunn av tidsbesparelse ved bruk av talerstolene på gulvet. I tillegg til spørretimen har det dessuten blitt tid til å behandle en interpellasjon i formiddagens møte. Et enstemmig presidentskap fremmer derfor forslag om at den midlertidige endringen av forretningsordenens § 53 nr. 3 tredje punktum, som Stortinget vedtok 18. desember 2000, gjøres permanent.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-03-30:
Umiddelbart ser jeg vel ikke at det er så enkelt å foreta den endringen som Magnhild Meltveit Kleppa foreslo her. Men det som kanskje kan vurderes, er om et spørsmål som er sendt inn til den ordinære spørretimen, og som det viser seg at statsråden ikke har mulighet til å svare på på grunn av at vedkommende er bortreist, kunne omgjøres til et skriftlig spørsmål, for man har jo mulighet til å stille både et skriftlig spørsmål og et spørsmål i den ordinære spørretimen i løpet av en uke. Ved eventuelt å få dette omgjort til et skriftlig spørsmål fikk man da beholde kvoten sin – hvis man tenker slik – med to spørsmål i uken.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-03-30:
Presidentskapet vil naturligvis, hvis det er et spørsmål og krav, vurdere denne løsningen. Men som jeg skisserte, lar det seg også gjøre å omgjøre dette ordinære spørretimespørsmålet til et skriftlig spørsmål, slik at man kan få et skriftlig svar på det. På den måten blir det ingen blokkering for neste spørretime, og man får et svar selv om statsråden er bortreist, fordi man hver uke har anledning til å stille to spørsmål. Men vi skal naturligvis gjerne undersøke den muligheten som Magnhild Meltveit Kleppa ber om. Det er ikke noe problem for Presidentskapet.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-03-30:
Nå synes jeg kanskje at man gjør dette spørsmålet til et større problem enn det det er. Regelen er jo at statsrådene skal møte i spørretimen. Den andre regelen er at hvis en statsråd ikke har mulighet til å svare på et spørsmål, så kan en settestatsråd møte i stedet. Den problemstillingen som Magnhild Meltveit Kleppa reiste, at man i spørretime etter spørretime etter spørretime ikke får svar på sine spørsmål, tror jeg ikke er særlig aktuell, og den oppstår neppe veldig ofte. Men Presidentskapet vil naturligvis se på dette spørsmålet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-30:
Som ein av dei som nyttar spørjetimen, hadde eg gjerne sett at vi gjekk attende til den ordninga som galdt før jul. Eg forstår at det er brei semje om at så ikkje skal skje, og eg bøyer meg for det. Men eg har ein kommentar i høve til dei tilfella der statsråden er bortreist og spørsmålet innlevert, og der spørsmålet av den grunn naturleg nok blir overført til neste spørjetime. Eg vil be om presidenten si vurdering av om regelverket kan vera slik at den enkelte representant har moglegheit til å levera inn eitt spørsmål kvar veke, og at ein har moglegheit til å ta opp både eit nytt spørsmål og det som eventuelt ligg over frå førre spørjetime. Det ville ha vore ei meir romsleg praktisering, men det ville fyrst og fremst òg teke vare på den moglegheita som den enkelte representant bør ha til å stilla eitt spørsmål i kvar spørjetime.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-03-30:
Hovudgrunnen for den endringa som ein no føreslår å gjera permanent, er at representantane skal få moglegheit til å stilla to oppfølgingsspørsmål. Den som har følgt med på spørjetimane i vinter, har sett at bruken har vore varierande. Det har ofte vore ein interpellasjon innanfor den ordinære dagsordenen. Eg vil for min del seia at det er ein veldig stor skilnad på det å ha moglegheit til å stilla oppfølgingsspørsmål og det å stilla eit skriftleg spørsmål. Eg er glad for at presidenten no seier at ho vil vurdera dette nærare, og eg føreset at det blir følgt opp.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-30:
Jeg synes at det spørsmålet som Magnhild Meltveit Kleppa tar opp, er et helt rimelig spørsmål å ta opp når en representant har en kvote på to spørsmål pr. uke. Det som er et problem, er jo at det til tider vil være behov for å stille flere spørsmål når det er mange ting som ligger en på hjertet. Og når enkelte statsråder ikke møter her på flere uker – som vi har sett tendenser til – så betyr det i praksis at man blir blokkert fra å ta opp nye spørsmål i opptil flere uker. Jeg synes man bør praktisere dette etter de retningslinjene som Magnhild Meltveit Kleppa skisserte, og jeg synes at Presidentskapet skal diskutere dette på nytt. Det at det på grunn av statsrådens fravær blir stilt to spørsmål fra samme spørrer i en gitt spørretime, kan altså ikke jeg skjønne at det skal være så forferdelig vanskelig å finne en praktisk løsning på.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-03-30:
La meg først understreke at jeg mener det er et høyst betimelig spørsmål som er tatt opp av både Magnhild Meltveit Kleppa og av Erna Solberg. Presidenten sier at dette skal vurderes i Presidentskapet. Jeg mener det er mer naturlig å drøfte dette spørsmålet i samråd med gruppelederne i Stortinget, som har regelmessige møter med presidenten og representanter for Presidentskapet. Jeg vil bare antydningsvis si at dette er et tema som etter min oppfatning først og fremst hører hjemme i et møte med deltagelse av de parlamentariske lederne i Stortinget og Presidentskapet.