trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André N. Skjelstad (Venstre), 2020-02-27:
Venstre har gang på gang vist at vi tar dyrevelferd på alvor. Vi er grunnleggende opptatt av at dyr skal ha det bra. Som mange her har sagt, har dyr sin egenverdi. Dyrevelferden må prioriteres høyere i dag. Alle dyr må sikres frihet fra smerte, skade og sykdom. Vi som så reportasjen som foregående taler viste til, reportasjen av Norun Haugen om svineoppdrett, ble sjokkert. Og ikke bare det – det var rett og slett vondt å se på, for sånn skal det ikke være. Er det noe Venstre har arbeidet lenge for, er det for at Mattilsynet i større grad også skal ha en forebyggende bit, med rettledning. God rådgivning og arbeid med risikobasert forebygging er viktig, og vi er enig i at Mattilsynets forvaltning av dyrevelferd må forbedres. Det vises også til Riksrevisjonens og KPMGs rapporter fra høsten 2019, der funnene var manglende. Det er mye positivt med husdyrhold. Det er positivt for folk og samfunn. Husdyrene sørger bl.a. for spredt bosetting i hele landet, opprettholdelse av vårt kulturlandskap, som vi har så kjært, og et aktivt landbruk over hele landet, som er et av de viktigste virkemidlene for en trygg matproduksjon, biologisk mangfold og en langsiktig og bærekraftig forvaltning av våre arealer. Tamme dyr er også bra for folkehelsen. Dyr i landbruk er viktige som beitedyr for å ivareta kulturlandskap og som kilde til bærekraftig gjødsel. Å forhindre stress, redsel, skade og smerte hos dyr skal være det overordnede hensynet vi skal ta. Det er ingen tvil om at vi mener at også tilsynsmyndighetene skal prioritere dyrevelferden høyere enn de gjør i dag. Venstre er i utgangspunktet positive til å endre navnet til Mattilsynet. Vi stemmer likevel ikke for forslaget, for vi mener det er feil bruk av ressursene per nå. Det er kostnadskrevende å endre navn, og vi mener at midlene i større grad bør brukes til å bedre dyrevelferden. I tillegg vil et navnebytte gi masse merarbeid og behov for lovendringer. Vi kan bruke ressursene på en bedre måte. Derfor støtter ikke vi SVs forslag om dette. Vi støtter heller ikke SVs forslag om at staten er best skikket til å drive dyrevelferdsmerking. Vi er helt sikre på at dyrevelferdsmerking vil ha større kredibilitet hvis det kommer fra en uavhengig aktør enn fra staten eller bransjen. Derfor er vi nødt til kontinuerlig å jobbe for en bedre dyrevelferd framover.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Landbruksmessig sett er Norge et grasland. Store deler av landbruksressursene og produksjonsmulighetene i landet vårt er knyttet til gras- og beitebruk. Norske bønder har i alle år måttet ta i bruk det arealet som står til rådighet. I motsetning til mange andre land har vi ikke bare flate sletter, men derimot mye fjell og ulendt terreng. Utnyttelse av gras- og beiteressurser i fjelltraktene og en utvikling av disse ressursene er derfor en viktig del av den samlede matproduksjonen i Norge. Fjellandbruket har også gode forutsetninger for å produsere mat med særpreg og levere naturbaserte opplevelser. Dette er særegne fortrinn og markedsmuligheter som bør utvikles og utnyttes. Landbruket i Norge trenger gode fagmiljøer som kan bidra til at det fortsatt utvikles sortsmateriale spesielt tilpasset fjellområdene. Det gjelder ikke minst med tanke på klimatiske endringer som kommer til å treffe oss med økende kraft i mange år framover. Frømaterialet som norsk landbruk disponerer, er også viktig i omstilling og utvikling av planteproduksjon på norsk grunn og med norske ressurser, med mål om økt norsk matproduksjon og selvforsyning. Det framkommer også av svarbrevet fra statsråd Bollestad, der det ble opplyst at departementet har gitt føringer i styringsdialogen med NIBIO om at kunnskapsutvikling for fjellandbruket skal være et høyt prioritert område i tiden som kommer. Det er også verdt å merke seg at statsråden opplyser om at 85 pst. av aktiviteten på Løken har vært knyttet til sortstesting for Graminor AS, og at 2020 er siste år med slik testing etter avtalen med Graminor. Graminor tar selv stilling til hvor de vil gjennomføre sine testforsøk, og NIBIO må på faglig grunnlag ta stilling til hvor de bruker sine ressurser. Det vil si at innenfor sine respektive oppdrag må både NIBIO og Graminor ha frihet til å disponere sine ressurser i tråd med sine faglige vurderinger. Det var styret i Bioforsk som vedtok nedleggelsen i 2015. Selv om en har all mulig respekt for det arbeidet som har vært utført på Løken, betyr ikke det at vi bør overstyre de faglige vurderingene til NIBIO og Graminor. Vi har merket oss initiativet fra Norges Vel om å etablere et sterkt og koordinert ressurssenter for det norske fjellandbruket med utgangspunkt i fjellområdenes særtrekk og fortrinn. Initiativtakerne har her pekt på en samarbeidsmodell der Løken gård inngår sammen med andre destinasjoner og institusjoner i fjellregionen. Initiativtakernes ambisjon om at senteret skal bli et strategisk ressurssenter for utvikling av fjellandbruket, er spennende, og vi vil selvfølgelig følge dette initiativet. En viktig faktor vil være om prosjektet klarer å forplikte et mangfold av aktører til et slikt senter, og at også private aktører finner et slikt prosjekt interessant.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Hele legitimiteten til dyrehold hviler på at dyrene blir behandlet på en etisk forsvarlig måte. Dette gjenspeiles også i dyrevelferdsloven, som sier at dyr har en egenverdi uavhengig av den nytteverdien de måtte ha for mennesker. Dyr skal derfor behandles godt og beskyttes mot fare for unødige påkjenninger og belastninger. Husdyrhold har lange og gode tradisjoner i Norge. Husdyr har bidratt til at landet vårt er bebodd slik det er. Som et land der mye av landbruket er basert på gras, har vi vært avhengige av dyr som omdanner gras til menneskeføde. Mange lokalsamfunn og regioner er fortsatt levende som følge av at folk har husdyr. Matproduksjon med dyrehold er en del av kulturen vår, og det er helt nødvendig for at vi skal kunne bruke naturressurser over hele landet til å produsere nok og trygg norsk mat. Det er avgjørende at dyrevelferden er best mulig, og at dyrene lever gode liv. For Kristelig Folkeparti er det derfor et viktig prinsipielt skille mellom politikk som sikrer best mulig dyrehold, og politikk som skal gi minst mulig dyrehold i matproduksjonen. Vi kan slå fast med en gang at dyrevelferd er og blir viktig for norsk matproduksjon. God dyrehelse og god dyrevelferd var også oppe i behandlingen av jordbruksmeldingen, der dette ble løftet fram som punkter under målene om matsikkerhet og beredskap og bærekraftig landbruk. Under denne behandlingen understreket komiteen at god dyrevelferd er grunnleggende for alt dyrehold. Jeg tror vi alle ble sjokkert over det som kom fram i dokumentaren «Griseindustriens hemmeligheter», og dette var tydelige eksempler på hvordan vi ikke skal ha det. Derfor er jeg glad for at landbruks- og matministeren reagerte så resolutt som hun gjorde. Det har vært gjennomført flere møter med næringen og igangsatt en rekke tiltak for å bedre dyrevelferden. Ett av disse tiltakene er en forskriftsfesting av dyrevelferdsprogrammet. I en interpellasjon fra stortingsrepresentant Margunn Ebbesen den 6. februar 2020 framgikk det i debatten også hvordan statsråden vil følge opp granskingsrapporten fra KPMG og sikre at det raskt blir varige forbedringer i Mattilsynets tilsynspraksis. Dette er viktig, og vi mener statsråden har håndtert situasjonen godt. Vi mener derfor at det blir feil å stemme for noen av forslagene i representantforslaget når regjeringen jobber med oppfølgingen av granskingsrapporten. Selv med eksemplene som har kommet fram, er hovedregelen i Norge at dyrevelferden er god, og at vi har flinke bønder som behandler dyrene godt. Dette er også noe vi må bevare og ta vare på for framtiden. Et dyrehold som har flere kvaliteter, og som gir flere verdier til samfunnet enn det vi finner i en rekke andre land, vil være positivt for å sikre oppslutning om norsk mat også framover. God dyrevelferd og dyrehelse med lite medisinbruk gir trygghet også for folk, og det gir et konkurransefortrinn for norsk matproduksjon. Å sikre god dyrevelferd er derfor av felles interesse for folk generelt og for personer som har matproduksjon som arbeid i Norge.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Representanten Pollestad egner seg utvilsomt relativt godt som profet, for i denne saken kan det virke som om Senterpartiet og SV i større grad følger ryggmargsrefleksen enn hensynet til sunn fornuft med tanke på rammevilkår for eksportører av norskproduserte næringsmidler. At Senterpartiet og SV er innbitte motstandere av EØS-avtalen og ønsker den reforhandlet så snart de kommer i regjering, får enn så lenge stå for deres egen regning. Jeg føler meg overbevist om at norske bønder, fiskere, aktører i havbruksnæringen og arbeidstakere i eksportrettet industri vil føle en tiltakende uro når vi nærmer oss valget i 2021. Den uroen vil vokse seg stadig sterkere etter hvert som disse velgerne blir klar over hva som kan bli resultatet hvis Senterpartiet, sammen med deler av fagbevegelsen og ytterste venstre i norsk politikk, får gjennomslag for å starte prosessen med å skrote EØS-avtalen. Å vise til et nær 50 år gammelt avtaleverk fra begynnelsen av 1970-tallet som et godt alternativ til EØS er ren ønsketenkning. Senterpartiet og SV vil ikke godkjenne at Norge reviderer sitt regelverk for offentlig kontroll med næringsmidler, fôrvarer, dyrehelse, dyrevelferd, plantehelse og plantevernmidler. Det betyr at disse to partiene aktivt hindrer at Norge harmoniserer sitt regelverk med det som gjelder i EU og andre EFTA-land som gjennomfører en slik harmonisering, og at Norge skal videreføre regelverket fra 2004 – dette til tross for at landbruks- og matministeren i sitt svarbrev til næringskomiteen den 27. januar kommer med en klar advarsel om dette, som representanten Ebbesen refererte til. At Senterpartiet og SV velger denne saken til å drive med markeringspolitikk overfor EØS-avtalen, er for så vidt forståelig fra opposisjonsparti som er lystne på regjeringsmakt – det gjør seg som pleie av egne velgere – men at denne markeringspolitikken også er et forvarsel om hva som kan komme for den eksportrettede delen av norsk næringsliv etter et eventuelt regjeringsskifte, er langt mer alvorlig. Senterpartiet og SV sier at de vil stemme imot det som et flertall i komiteen i dag fremmer. Dersom de hadde fått flertall, ville det ført til at norske eksportbedrifter ville blitt påført betydelig uforutsigbarhet ved at harmoniseringen av norsk regelverk med det som gjelder i EU, ikke hadde blitt gjennomført. Det ville kunne ført til økt byråkrati, en omfattende grensekontroll og problemer med å få godkjent norskproduserte næringsmidler for konsum i EU og øvrige EFTA-stater. Det mener vi i Kristelig Folkeparti er forstemmende og urovekkende. Da å påberope seg at en vil hadde dette nærmere utredet, er for så vidt saken uvedkommende, for dette er noe som er vedtatt i EU. Vårt valg er å implementere det eller ikke.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Svaret på det er veldig kort. Jeg har for så vidt kommentert denne saken ved en rekke anledninger i den senere tid, og jeg har påpekt for egen del at jeg har gjort noen vurderinger som jeg nok ville ha gjort annerledes når det gjelder spørsmålet om etterlønnsinngåelsen i nye Senja kommune. Så har jeg også redegjort for premissen for at jeg startet som statssekretær i Nærings- og fiskeridepartementet i begynnelsen av november – at jeg hadde et helt overhengende ansvar i sammenslåingsprosessen med de tre andre kommunene til nye Senja kommune, og at jeg av den grunn, i den kortvarige perioden, november og desember, måtte forsøke å fylle de to funksjonene etter beste evne. Det er slik jeg har forsøkt å beskrive situasjonen. Så har jeg ryddet opp i de saker som jeg måtte rydde opp i.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Med hensyn til det jeg sa om at det var for tidlig: Det er andre gangen trafikklyssystemet utprøves for fullt. Den første gangen var i 2017, to år etter at havbruksmeldingen og systemet ble vedtatt. Da gjorde man vurderingene med hensyn til fargelegging, man tillot vekst i de områdene der det var klart for vekst, og man stilte det i bero i de gule områdene og gjorde heller ingenting i de røde. I år var det andre gang trafikklyssystemet fikk sin utprøving, og denne gangen tok man i bruk systemet i sin helhet med også å trekke ned produksjonen i de røde områdene. Da tenker jeg at vi må bruke litt mer tid og skaffe både langsiktighet og forutsigbarhet, slik at næringen selv kan vite hvilke rammebetingelser som gjelder. Det betyr ikke, som jeg også sa, at vi ikke hele tiden ønsker å finne også andre miljøindikatorer som kan vurderes, men akkurat nå mener jeg at det er for tidlig å endre dette systemet som skal regulere vekst.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Jeg er helt enig med representanten Pollestad i at når det gjelder utviklingskonsesjonene, bør det evalueres. Nå er det slik at man forsøker å sluttføre behandlingen av alle utviklingskonsesjonene. Det kom inn ganske mange flere enn man kanskje hadde forventet. For en del av disse har det blitt krevende prosesser å sluttføre, og fra departementets side setter vi nå enda større kraft inn på å forsøke å få sluttbehandlet dem som fortsatt ligger i systemet. Så er jeg enig med representanten Pollestad i at man bør evaluere om dette var den optimale måten å legge det opp på, også med tanke på framtidige, nye utviklingstillatelser. Når det gjelder navnet «trafikklys», synes jeg som fiskeriminister egentlig at det er en god beskrivelse, fordi man sammenligner det med et system som vi alle kjenner, trafikklysene: Når det er grønt, kan man gå framover, når det er gult, er det klart, og når det er rødt, må man stoppe opp og vente. Men det er det navnet man har gitt for å forsøke å beskrive hvordan mekanismen skal fungere.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Når det gjelder stortingsmeldinger, skal jo de behandles og varsles etter de prosedyrene som meldinger skal, så det vil jeg ikke nå stå her og kommentere. Men det jeg kan forsikre representanten Pollestad om, er at det også er i fiskeri- og sjømatministerens egen interesse relativt kjapt å komme seg inn i problemstillinger som er knyttet både til trafikklyssystemet, til bærekraftig vekst og til å få oversikten over utviklingstillatelsene, prosedyrene for hvordan de var utlyst sist, og hvordan kriteriene for tildeling var. Når vi har fått behandlet de som nå ligger på vent, er det åpenbart at den evalueringsprosessen vil bli igangsatt så snart som mulig i departementet. Så vil jeg bare helt til slutt understreke at jeg ikke la noen politiske føringer da jeg forsøkte å gi min beskrivelse av trafikklyssystemet.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Nei, det er ingen nye indikatorer som er klare. Men jeg forsøkte å si at når man nå går i gang med evalueringen av trafikklyssystemet og tildelingen, med de erfaringene og tilbakemeldingene man nå har fått når man har full virkning av trafikklyssystemet, som man hadde denne gangen, bør man se på om det kan være andre indikatorer som kan vurderes. Det er også en rekke andre faktorer som påvirker veksten, eksempelvis forholdet til rømming, forholdet til utslipp, fôr har også vært tema her i dag, men ingen av disse er gode nok per i dag til å kunne brukes som direkte indikatorer for å regulere vekst.
Geir Inge Sivertsen (Høyre), 2020-02-27:
Det ligger vel implisitt i det jeg har forsøkt å redegjøre for om hvordan prosessen framover vil bli, at det ikke ligger noen like rundt hjørnet, men at det skal gjøres. Jeg er også som statsråd interessert i å få evaluert og vurdert både det man kjenner til i dag, og andre indikatorer som kan tas med i framtidige vurderinger. Per i dag er de ikke til stede. Derfor har jeg anbefalt at man ikke gjør noen endringer i trafikklyssystemet slik det er i dag. Jeg sa også at jeg er teknologioptimist, og jeg vet at næringen selv har spesifikke interesser for å forsøke å få utviklet ny teknologi og nye måter å drive akvakultur på som forhåpentligvis i enda sterkere grad vil imøtekomme bærekraftprinsippet, som vi alle er like opptatt av.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
SV har lagt fram 20 enkeltforslag til en bærekraftig oppdrettsnæring. Jeg har lyst til å si lite grann om bakgrunnen for dem. Det er en kolossalt viktig næring vi snakker om her, men som altså ingen av de andre partiene i komiteen ser noen som helst skyggesider ved. Joda, de ser helt sikkert skyggesidene, men hva gjør de altså i praksis? De er ikke med på noen forslag – dvs. opposisjonen er samlet med på å be om en stortingsmelding, og det er det. De skyver problemer foran seg, må vi vel kalle det. Fordi olje og gass er så utrolig viktig for landets økonomi, og fordi oppdrettsnæringen er så utrolig viktig for landets økonomi, tør vi ikke stille noen som helst spørsmål, ikke kreve noen omlegginger i tråd med hva natur, klima og framtid krever av oss og av næringen selv. Det er poenget. Og hva er det for noe? Er det ikke nettopp nå, når to FN-paneler sender kraftige advarsler til oss om klimaendringer og tap av biologisk mangfold, at vi er nødt til å ta disse signalene inn over oss, at vi er nødt til å ta grep? For oppdrettsnæringens del er det snakk om at vi til nå har hatt en nesten uhemmet vekst. Joda, vi har tatt noen geografiske hensyn, noen få lokaliseringsbegrensninger, men det er enorme utslipp, det er rømt fisk i enorme antall, og det er produksjonssentre, nærmest, for giftproduksjon til omgivelsene. I tillegg er det store dyrevelferdsspørsmål. Jeg skal her bare ta opp et par problemer. Det ene er rømt laks og den enorme utfordringen for dyrevelferd. Ved utgangen av desember 2019, altså i fjor, hadde det rømt nær 283 000 oppdrettslaks i Norge. Dette er det høyeste tallet siden 2014. Genetiske undersøkelser av 40 000 villaks fra 225 elver i Norge viser at rømt oppdrettslaks er i ferd med å blande seg genetisk med villaksen. Kun en tredjedel er foreløpig fri for observerte genetiske endringer, mens en annen tredjedel viser store genetiske endringer som følge av genetisk innblanding av oppdrettslaks. Det har store følger biologisk sett for atferd osv., osv. for villaksen. Rømt oppdrettslaks rangeres som en av de to største truslene mot villaksbestanden både i norske og i internasjonale risikovurderinger. Det andre er lakselus fra oppdrett. Om salen er i tvil, har Norge et helt spesielt ansvar for villaksen i verden. En tredjedel av de globale villaksbestandene lever i norske farvann fordelt på 465 elver. Jeg vil gjerne be om et nytt innlegg, president.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Mange av SVs enkeltforslag dreier seg om bedre dyrevelferd i lakseoppdrett. Hva er det som gjør at vi behandler svømmende liv så annerledes enn gående og løpende liv på land? I det nye sjømatbarometeret til konsulentselskapet PwC kommer det fram at næringen har et svinn på rundt 20 pst. Andre tall tyder på at det er opp mot 30 pst., eller rundt 300 000 tonn, som er enheter som fiskeindustrien er vant til å forholde seg til – 300 000 tonn. Hva er grunnen til at samfunnet, og stortingsflertallet, ser ut til å akseptere dette, lukke øynene for det faktumet? Hvilke andre bransjer eller næringer ville akseptert et svinn på 20–30 pst? Griseprodusentene? Melkeprodusentene? Husk at vi snakker om ca. 160 000 husdyr som dør hver dag. Tenk på det tallet! Så kan vi bare tenke penger, som mange har lett for å gjøre. Det er snakk om 16–20 mrd. kr alene i tap. Dette viser hvilken enorm økonomisk oppside næringen har dersom de klarer å få gjort noe med disse problemene. Til tross for det ser det ikke ut til at næringen har klart å gjøre noe med dette. Da må Stortinget ta noen grep. Det er det mange av våre forslag legger opp til. Det er liksom ikke nok at vi heier på å bruke disse døde laksene til et godt formål. Vi bruker dem til biogass delvis. Det er bra, men vi kan jo ikke basere oss på at et høyt dødstall er bra for biogassnæringen. Så til et kapittel for seg: Det er avlusingsmetodene – termisk avlusing med handtering og oppvarming av en kaldtvannsfisk i flere titalls grader for at lakselusa skal slippe tapet. Et vekselvarmt dyr blir kolossalt overopphetet. Dødelighet er ofte utgangen, men vi snakker i hvert fall om enorme dyrelidelser. På toppen av dette bruker vi rensefisk i stor stil, rognkjeks og leppefisk. Vi setter ut 50–60 millioner av dem hvert år. De aller fleste av disse dør på jobb, i løpet av en sesong eller i løpet av livssyklusen i merden. De kommer fra helt andre leveforhold – flere av dem fra tangsonen, hvis det er villfisk vi snakker om, og så blir den puttet inn i tette stimer av rovfisk – tenk dere det! Vi skal være glad for at næringen ikke har opplevd at det blir lagd en animasjonsfilm for barn om leppefiskens liv. Det er nemlig vår egen Nemo. Det tror jeg hadde vært et ganske tungt slag.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
For alle som er opptatt av at dyr skal ha det bra, enten det er i det fri eller i menneskenes varetekt, er det trist å registrere at det skjer så mange brudd på dyrevelferdsloven i Norge, og ikke minst at det avsløres gang på gang. Hver gang omfattende avsløringer av vold mot dyr, forferdelige miljøer, eller rett og slett rent dyreplageri når mediene, blir det fra næringa sjøl ofte sagt at dette er unntak. Det er ikke sånn norsk dyrehold er, blir det sagt. De aller fleste er glad i dyra sine og behandler og steller dem godt, blir det sagt. Rapporten fra KPMG understreker inntrykket av at Mattilsynet ikke klarer å fylle sin samfunnsrolle, og bekrefter at Mattilsynets systemer og rutiner er en avgjørende årsak til forholdene, sammen med manglende ressurser. NRK Brennpunkt-dokumentaren Griseindustriens hemmeligheter avdekket grusomheter som sjokkerte Norge. Norun Haugen hadde i flere år systematisk jobbet undercover, som det heter, for å dokumentere dyremishandling og grove brudd på dyrevelferdsloven. I juni 2019 uttalte Mattilsynet at deres tilsyn ikke viser noen markert bedring i dyrevelferden for gris. Riksrevisjonen rapporterte så sent som i fjor høst hvordan gjentatte alvorlige brudd på dyrevelferden ikke har blitt stanset, fordi Mattilsynet bruker for lang tid på å iverksette aktivitetsforbud for dyrehold ved alvorlige brudd på dyrevelferdsloven. Mattilsynet har rett og slett ikke en tilstrekkelig opptrappende virkemiddelbruk. I alvorlige saker lider dyra gjennomsnittlig i sju år fra Mattilsynet gjør første vedtak til dyreholdet er avviklet. Dette går rett og slett ikke an. Det går ikke an – sju år! Det er derfor vanskelig å se at ikke manglende dyrevelferd må anses som et systemproblem heller enn som unntakstilfeller. Det beklager jeg å måtte si, måtte se og måtte registrere, for jeg er sjøl en jordbruksvenn. Men så er det dette med det store effektivitetspresset på produsentene. De må levere så billig mat som mulig til forbrukerne, og samtidig vet vi at forbrukerne generelt ønsker at maten de spiser, skal komme fra dyr som har hatt det godt. Dette er et aldri så lite tankekors. Når det gjelder griser, som Brennpunkt-dokumentaren dreide seg om, bør de ha større plass, det bør være færre griser per binge, bingene må ha bedre miljø, som kan ligne mer på det naturlige, og det må gis bedre adgang til uteareal. Både Mattilsynet og svinenæringen har anerkjent at halebiting hos slaktegris og bogsår hos purker er alvorlige dyrevelferdsproblemer med for stort omfang. Levemiljøet trekkes fram som en vesentlig årsak. Jeg vil komme tilbake til flere av de konkrete forslagene i et senere innlegg. Jeg tar sjølsagt opp alle forslagene til SV.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Dette gjelder forholdet mellom varslede og uvarslede tilsyn. Det er ganske vesentlig å skille mellom disse to. Mattilsynet sier selv de har som målsetting at flest mulige tilsyn med dyrehold skal være uvarslet. Det er et utsagn som forteller at de, logisk nok, avdekker mest på den måten. Så viser det seg altså at realiteten er at antall uvarslede tilsyn med produksjonsdyr har gått ned fra 2018 til 2019. Mener landbruksministeren det er greit at det er en nedgang i antall uvarslede tilsyn med svinehold når det er blitt avdekket alvorlige dyrevelferdsbrudd over flere år? Indikerer ikke det at vi faktisk må sette inn økt innsats med uvarslede tilsyn?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
SV er overbevist om at flere og flere forbrukere blir mer og mer bevisste på hva de spiser, og ikke minst ønsker de å vite om dyra som de spiser kjøttet fra, har hatt et godt liv. Da må vi rett og slett gi forbrukerne mulighet til å velge i den overflodsdisken de velger fra. SV tror at en statlig merkeordning for dyrevelferd derfor vil være hensiktsmessig. Vi erkjenner selvfølgelig det pionerarbeidet som Dyrevernalliansen har gjort på dette feltet med dyrevernmerket. Det er åpent for alle aktører. Merket er nå 15 måneder gammelt etter oppstarten, kanskje 16 måneder, og det er i bruk på rundt 30 forskjellige produkter fra 12 forskjellige gårder. Det er jo bra. Likevel vil en statlig ordning kunne få et større omfang og dermed bidra raskere til et generelt løft for dyrevelferden. Det må markedsføres og ha kriterier som aksepteres av dyrevelferdsorganisasjoner og av veterinærmiljøene, og som ikke minst har tillit blant produsenter, aktører i salgsleddene og bevisste forbrukere. SV kan ikke forstå at komitéflertallets og landbruksministerens bekymring for at en merkeordning vil bety at en aksepterer at dyrevelferden generelt er dårlig. En merkeordning for økologisk mat betyr f.eks. ikke at annen mat er dårlig. Flere land har innført merkeordninger uten at de av den grunn synes å ha akseptert en tilstand der dyreholdet generelt er dårlig. Det er ikke noen motsetning mellom et generelt løft for dyrevelferden og en premiering av dem som ønsker å gå hakket videre. Jeg vil derfor imøtegå ministerens poeng med et forslag om å løfte minstestandarden, som har noen negative sider ved seg. Det ser ut til at debatten her i dag stort sett resulterer i at alle SVs forslag blir nedstemt. Det meste fortsetter altså som før. Det er trist å se for dyrevelferden i Norge, og det er avslørende å se alle de som har krokodilletårer hver eneste gang de kommenterer i alle slags mikrofoner når den ene avsløringen etter den andre kommer i mediene. Dette har vi sett gang etter gang etter gang, og det er festtaler på festtaler på festtaler, og så blir det ikke tatt konkrete grep. Det ser vi. Til representanten Pollestad vil jeg gjerne si, som jeg ofte sier: Det finnes to jordbrukspartier i Norge. Det er Senterpartiet og SV – noen er litt bakoverlent og noen litt foroverlent – da kan dere velge hvem jeg snakker om. Vi står sammen om kortreist mat, mer norsk produksjon, mindre kraftfôrimport, osv. Jeg tror det er en bjørnetjeneste for landbruket sjøl at vi ikke tar grep når det gjelder dyrevelferden, og jeg synes det er veldig leit at man ikke engang kan bli med på et navneskifte, som kunne vært et viktig signal i seg sjøl.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-27:
Dette er først og fremst til representanten Pollestad: Hvis vi skal bruke den argumentasjonen at det er mye verre andre steder i verden med dyrevelferd, med dyrehold, er det nærliggende å tenke på andre paralleller. Skal vi da ikke jobbe mot voldshandlinger i Norge f.eks. fordi det er mye verre i USA? Bare tenk det. En sånn argumentasjon går jo ikke. Det er ikke mulig. Til det med navnet, som jeg mener er et viktig signal i seg sjøl: Det er faktisk ikke mat, alt som går rundt på fire eller to bein av dyr i Norge. Vi har hund og katt. Vi spiser lite av det. Det er et meningsløst navn å hete Mattilsynet. Det er respektløst overfor dyra. Det er ikke bare mat. Det er levende vesener. Jeg må bare si at det koster ikke 280 mill. kr å endre navnet på Mattilsynet.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2020-02-27:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å si så veldig mye, men det jeg har lyst til å opplyse om, er at det finnes gode løsninger som gir god fiskevelferd. Det gir også lusefrie og sykdomsfrie laks. Det er også i sjø, så det behøver ikke være så vanskelig å finne et bedre opplegg hvis man ønsker det. I Finnmark – som jo er en del av Troms og Finnmark, men jeg forholder meg til Finnmark – er folk opptatt av at oppdrettslaksen ikke skal ødelegge mulighetene for å drive med villfisk. I forrige måned, tror jeg det var, hadde vi fire tilfeller av avvik, to rømninger og to sykdomstilfeller. Det bringer meg over til et annet punkt: kontroll. Kontroll er viktig. Man har overlatt veldig mye til næringen selv, og jeg synes kanskje man må se på hvordan dette fungerer. Jeg tror forslaget fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet er bra, at man tar en fullstendig, helhetlig gjennomgang av næringen for å få sett på hva slags muligheter man har for å få gode opplegg for kysten. Jeg håper også at en sånn gjennomgang vil gi kommunene mer inntekter. Sånn som det har vært nå, har det vært når det har vært vekst. Man må få mer helhetlig. Det etterlyser mange av disse oppdrettskommunene. – Jeg avslutter med det.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Vi har mange dyktige og engasjerte hundefolk i Norge og mange dyktige oppdrettere. Det er en viktig del av kulturen vår – både til nytte og til glede. Men så er det sånn, som saksordføreren har redegjort for, at det også er enkelte deler av oppdrettet som pågår med til dels useriøse og uansvarlige holdninger, spesielt ekstremavl: å avle fram rasetypiske trekk som medfører arvelige sykdommer og lidelser. Det er uakseptabelt. For Arbeiderpartiets del mener vi at initiativet og forslaget er godt, og at vi trenger en ordentlig gjennomgang og en bedre regulering av dette. Vi har merket oss tilbakemeldingen fra landbruksministeren, som påpeker at det kanskje er en mer fornuftig grense med to kull per år. Derfor har vi fremmet forslaget, men med den vesle justeringen at det blir sertifisering for oppdrettere med to eller flere valpekull per år. Med det håper vi å bidra til at enda flere hunder og enda flere oppdrettere fortsatt kan ha glede av det viktige arbeidet som avl er, og at dyrevelferden styrkes. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Fra hund til fjell: Nå er det fjellandbruket som gjelder, og dette er et godt representantforslag om å styrke fjellandbruket og videreutvikle forskningsstasjonen Løken i Valdres. Gress- og beiteressurser i fjelltraktene våre og en videreutvikling av den flotte produksjonen vi har i Norge – topp kvalitet på melk og kjøtt – blir en viktig del av den samlede mat- og jordbrukspolitikken i årene som kommer. Komiteen deler forslagsstillernes syn om at landbruket i Norge trenger gode fagmiljøer som kan bidra til at det fortsatt utvikles sortsmateriale som er spesielt tilpasset fjellområdene. Det er særlig relevant når klimaet endrer seg – vi trenger planter, frø og genmateriale som er tilpasset de forandringene som skjer. Vi i næringskomiteen understreker at det er avgjørende for å bedre selvforsyningen, styrke grunnlaget for arbeidsplasser i hele landet vårt, ivareta kulturlandskapet og opprettholde det biologiske mangfoldet vårt gjennom beitebruk ved at vi har matproduksjon i fjelltraktene. Forskningsstasjonen på Løken har bidratt til viktig forståelse som jordbruket og matproduksjonen i Norge har nytte av. Framover vet vi at i tillegg til valg av frøsorter vil kunnskap om karbonbinding i beitemark eksempelvis bli et område som det er viktig å forstå bedre. Derfor trenger vi denne typen fagmiljøer som kan gi oss forståelsen. Komiteen har merket seg initiativet fra Norges Vel om å etablere et sterkt og koordinert ressurssenter for det norske fjellandbruket med utgangspunkt i fjellområdenes særtrekk og fortrinn. Til Arbeiderpartiets syn: Vi synes at forslaget er godt, og derfor ønsker vi å slutte opp om og stemme for forslaget i dokumentet: «Stortinget ber regjeringen sikre videreutvikling av forskningsstasjonen Løken i Valdres for forskning og utvikling for fjellandbruket.» Det mener vi står godt sammen med den helhetlige politikken som vi ønsker for matproduksjon og jordbruk i Norge. Jeg tar opp forslaget Arbeiderpartiet har sammen med Senterpartiet og SV.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Tidligere landbruksminister Sylvi Listhaug er ifølge seg selv ute av fengsel. Det kan vise seg å være en veldig god mulighet for fjellandbruket, for politikken de siste årene har vært stikk i strid med det fjellandbruket vårt faktisk trenger. Det har vært sagt mye fint om matproduksjon i fjellområdene, men spørsmålet er om vi i praksis framover får en politikk som støtter opp om nettopp matproduksjonen i fjellbygdene våre. En konkret sak: Tidligere landbruksminister Listhaug satte taket på melkekvoter til 900 000 liter. Det er et nivå som ikke hører hjemme i Norge, og som ikke har noe med fjellandbruk å gjøre. Det konkrete spørsmålet er: Vil den nåværende landbruksministeren føre en politikk som retter opp i skjevhetene og støtter opp under fjellandbruket?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Her hørte jeg dessverre et svar som tyder på at Fremskrittspartiet kommer til å ha mye makt over matpolitikken fortsatt. Det er veldig synd. Men på den optimistiske og positive siden har det kommet en tydelig rød-grønn pakke som tegner en bedre kurs dersom det blir regjeringsskifte, ved at vi skal få opp produksjonen av trygg toppkvalitetsmat i Norge på de gras- og beiteressursene som vi har i fjellområdene. Dette er helt avgjørende, for det er det som skaper selve grunnlaget for at vi skal ha et aktivt fjellandbruk i hele landet vårt. Nå går utviklingen i feil retning. Kornarealet går ned, og vi får i stedet grasproduksjon på en del matjord hvor vi kunne hatt korn- og grønnsaksproduksjon. Da må jeg stille et spørsmål til slutt: Er det sånn nå at landbruksministeren fra Kristelig Folkeparti ønsker å frigjøre seg fra det Fremskrittspartiet tidligere har vedtatt?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Nå handler det jo først og fremst i disse spørsmålene om hvordan vi skal fordele produksjonen, spesielt av melk. Så skal vi øke produksjonen på korn, og så skal vi ha en produksjon som baserer seg mer på naturressursene som vi har i vårt eget land. Det er derfor jeg synes det er så spennende å høre om vi har en potensiell mulighet i Stortinget for å utvikle en politikk nå, eller om dette er en klar beskjed til matinteresserte velgere om at det er kun én ting som gjelder, og det er regjeringsskifte i 2021. Så langt framstår det for meg som at det er det siste som gjelder. Til slutt vil jeg bare stille et konkret spørsmål, ettersom vi diskuterer fjellandbruket: Setring er jo en veldig viktig og stolt del av matproduksjonen i fjellbygdene. Kan landbruksministeren si noe om hvorvidt det kommer noen spesielle tiltak som spesifikt styrker setring og utmarksbruk, i den videre jordbrukspolitikken fra regjeringen?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
Det finnes bare ett type dyrehold som er akseptabelt, og det er godt dyrehold. Dyrevelferden skal være god i alt hold av dyr, enten det er for matproduksjon eller for andre dyr til nytte og hobbybruk. Komiteen har jobbet bra med saken og understreker at dyrehold er grunnleggende positivt for folk og for samfunnet vårt. I henhold til dyrevelferdsloven har også dyr en egenverdi, uavhengig av den nytteverdien de har for oss mennesker. Dyr skal behandles godt og beskyttes mot fare for unødvendige påkjenninger og belastninger. Matproduksjon med hold av dyr er en helt nødvendig del av kulturen vår og nødvendig for at vi skal kunne bruke naturressurser i hele landet vårt til å produsere trygg og nok mat til folk i Norge. Komiteen understreker at det er et viktig prinsipielt skille mellom politikk som sikrer best mulig dyrehold, og politikk som er ment å gi minst mulig dyrehold i matproduksjonen. Komiteen vil samlet legge til rette for best mulig dyrehold. God dyrevelferd, god dyrehelse og lite medisinbruk i matproduksjonen er også helt avgjørende for folkehelsen. Derfor er det å sikre god dyrevelferd en fellesinteresse for folk generelt, for vår trygghet, for vår helse og for personer som har matproduksjon som arbeid i Norge, og dermed kan selge produkter som er bedre enn alternativer vi kan få ved import. I representantforslaget har Mattilsynet en sentral rolle. Komiteen mener samlet bl.a. at Mattilsynet skal ha uanmeldte tilsyn som ett av flere virkemiddel som kan bidra til bedre dyrevelferd. Flertallet i komiteen påpeker også at politikken og regelverket må nettopp ha god dyrevelferd som den klare standarden for alt dyrehold, og påpeker at brudd på dyrevelferdsloven skal, som andre lovbrudd, strafferettslig forfølges. Når det gjelder Arbeiderpartiets forslag og bemerkning: Mattilsynet har knappe ressurser. Det har vi påpekt før. Da sier jeg bare til slutt at jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
En sentral del av dette forslaget og denne debatten handler om Mattilsynets mulighet til å utøve det faglige ansvaret de har. Da har det naturligvis en betydning hvor store ressurser de har. Særlig de senere årene har Mattilsynet måttet håndtere ganske mange store og nye oppgaver. De har vært involvert i behandlingen av skrantesyke for hjortedyr, vi ønsker at de skal kunne bistå oppdrettsnæringen bedre, og i sommer fikk Mattilsynet også ekstra arbeid med hundesykdommen. På toppen av dette har det kommet ostehøvelkutt – et flatt kutt – som hele staten skal ta. Hvordan skal vi i denne situasjonen sikre nok ressurser til Mattilsynet?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-02-27:
I behandlingen av jordbruksmeldingen i 2017 var næringskomiteen innom et av de helt konkrete problemene som er en del av denne debatten, spesielt i griseproduksjonen. Der påpekte en samlet komité, altså representanter fra alle partier, at komiteen imøteså regjeringens videre arbeid med nye metoder for og alternativer til kastrering av hanngris. Kan landbruksministeren redegjøre litt for hvordan regjeringen har fulgt opp dette i det videre arbeidet med jordbruksmeldingen og implementeringen av den?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-02-27:
I dag er det sånn at oppdrett og salg av hund er ansett som en hobby i Norge, ikke en næring, og hvem som helst kan egentlig starte oppdrett uten noe krav til kunnskap eller registrering, uansett hva slags rase man avler på, eller hvor mange valpekull man selger i året. Og siden jeg for ett års tid siden tok opp saken om regulering av hundeavl i spørretimen, og også fremmet dette forslaget som vi behandler i dag, har statsråden bedt Mattilsynet om å utforme en forskrift for å registrere oppdrettere som har mer enn to kull i året. Det vil jeg gjerne takke for. Det er et enormt framskritt og en veldig stor seier for alle hunder – selvfølgelig – i Norge, men også for alle som er glad i hund, og som driver seriøs oppdrett med hund. Jeg vil også takke næringskomiteen for behandlingen av saken og stemme for mindretallsforslagene i dag. Selv om de fleste dyreeiere og oppdrettere ønsker dyrene sine det beste, finnes det veldig mange grunner til at dyr ikke holdes godt og avles riktig, og kunnskapsmangel er nok dessverre ofte en viktig faktor. Derfor mener jeg at et viktig neste steg, etter at vi har fått registrert oppdretterne som driver med flere kull i året, er å sikre en basiskunnskap – altså en form for sertifisering, som jeg håper vi kan komme tilbake til i neste omgang. Det er en stor etterspørsel etter valper i dag. På finn.no kryr det av søte dyr til salgs, og dessverre vet vi at den økte tilgjengeligheten på dyr ikke har ført til økt kunnskap om hva dyrene trenger, og om hva som kreves av deg som dyreeier, også juridisk, for å sikre god dyrevelferd. Prisen for en valp er ofte mellom 10 000 og 20 000 kr, og som jeg sa, er det høy etterspørsel. Til sammen gjør det at det dessverre også er veldig store muligheter til å tjene store summer på hundeoppdrett, og det er noe av grunnen til at det er veldig bra at vi nå kan få det i regulerte former. Sommeren 2018 – og dette var noe av bakgrunnen for at jeg tok opp dette i Stortinget – advarte Rådet for dyreetikk om et økende problem med såkalte valpefabrikker i Norge, altså veldig useriøse oppdrettere som får mange kull, og som avler på ekstreme, smertefulle trekk ved utseende og i tillegg kanskje også holder dyrene under dårlige forhold. Rådet for dyreetikk baserte dette også på at man hadde mottatt bekymringsmeldinger fra veterinærer, Mattilsynet og dyrevelferdsorganisasjoner. Det er viktig å forstå at det er de som ikke er interessert i å ta vare på dyrene, som tjener mest på at det er uten regulering, og det gjør det vanskeligere å benytte dyrevelferdsloven til preventivt arbeid for å hindre dårlig dyrevelferd og ekstremavl. Jeg vil til slutt si at når vi nå er i ferd med å pålegge Mattilsynet nye oppgaver og et nytt område å kontrollere, er jeg opptatt av at det skal følges med økte bevilgninger. Så jeg vil oppfordre statsråden til å ha med seg inn i budsjettforhandlingene at Mattilsynet også trenger penger til å kunne følge opp dette arbeidet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Hundeavl og hundeoppdrett har fått økt oppmerksomhet de siste årene. Det skyldes i stor grad at det er en del raser som er utsatt for helseplager, og at det finnes noen useriøse oppdrettere. Alt dyrehold skal bygges på god dyrevelferd og god dyrehelse. Jeg tror at de fleste oppdrettere er glad i dyrene sine og ønsker fine, sunne valper som avkom etter sine hunder. Oppdretterne må vektlegge dyrets helse og gemytt minst på linje med utseende og andre rasetypiske særtrekk. Men når det gjelder de sykdommene og de problemene vi ser hos enkelte raser i dag, mener jeg at vi må få til forbedringer innenfor hundeavl, og ikke minst innenfor oppdrett. Mattilsynet fikk derfor i fjor sommer et oppdrag om å utrede og utarbeide forslag til en forskrift om hundeavl. Målet med dette er å utrede tiltak som kan snu avlen i riktig retning og forebygge lidelser hos framtidige valpekull. Jeg mener det er tre ting som trengs. For det første bør vi tydeliggjøre oppdretterens ansvar. Jeg ser for meg å forskriftsfeste krav om at alle som driver hundeavl, både raseklubber og enkeltoppdrettere, skal ha plikt til å vurdere egenskaper som kan medføre helsemessige problemer hos avkommet. Det var jeg selv opptatt av. Jeg har to hunder, og jeg var opptatt av stamtavla og sykdomsbildet, nettopp fordi jeg var opptatt av det helsemessige. For det andre bør vi stille krav om at alle raseklubber må ha en egen avlsstrategi, med oppfølging, registrering og dokumentering. Mange raseklubber har allerede gjort mye her. Også oppdrettere som ikke er tilknyttet en raseklubb, må ha en plan for paringer ut fra en vurdering om forekomst om arvelige lidelser. Og for det tredje: Alle oppdrettere av et visst omfang bør måtte registrere seg hos Mattilsynet, f.eks. de som har to eller flere kull i snitt i året. Dette har Mattilsynet fått i oppdrag å utrede og lage et forslag til bestemmelser om. Til sammen mener jeg disse tiltakene vil gi bedre uttelling og mindre byråkrati enn dersom vi skulle stille krav om at myndighetene skal sertifisere hver enkelt oppdretter. Da ivaretar vi dyrevelferden og dyrehelsen, som jeg vet at forslagsstillerne også er veldig opptatt av. Der har vi et felles mål.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Regjeringen ønsker et aktivt og lønnsomt landbruk over hele landet. Et levedyktig fjellandbruk er viktig for å nå dette målet. Fjellområdene utgjør en betydelig del av Norges areal. Områdene har særegne kvaliteter og fortrinn som vi må utnytte for å fremme verdiskaping, arbeidsplasser og god ressursutnyttelse. Landbruk i høyereliggende strøk er sterkt knyttet til grovfôrbaserte produksjoner. Dette fremmer matproduksjon basert på norske fôrressurser. Dette er viktig både i et bærekraftsperspektiv og i et klimaperspektiv. Jeg mener at fjellandbruket er viktig. I jordbruksavtalen i fjor doblet vi derfor midlene til fjellandbruket over Landbrukets utviklingsfond, nettopp fordi vi mener det er så viktig. I tillegg til både volum- og nisjeproduksjon av mat gir fjellområdene viktige samfunnsbidrag innenfor kulturlandskap, reiseliv og rekreasjonsmuligheter for befolkningen. Jeg har stor tro på at fjellandbrukets ressurser vil ha økende verdi framover. Skal vi lykkes med å skape konkurransedyktige arbeidsplasser i disse områdene, må vi ha stor oppmerksomhet på kunnskaps- og teknologiutvikling. En kartlegging som ble utført av Norsk institutt for bioøkonomi i 2018, viser at minst 16 institusjoner er involvert i forskning og utvikling rettet mot akkurat fjellandbruket. Disse står for en koordinert og tverrfaglig innsats som på en best mulig måte rettes inn mot fjellområdenes utfordringer og muligheter. Blant de aller viktigste kunnskapsmiljøene er Norsk institutt for bioøkonomi, NIBIO. Mitt departement har gitt tydelige føringer til NIBIO om at kunnskapsutvikling for fjellandbruket skal være et prioritert område i tiden framover. Departementet har besluttet å legge ned Løken som NIBIO-enhet og arbeider ut fra det. Jeg vil understreke at jeg er opptatt av å finne en god og framtidsrettet løsning for Løken Gård, og jeg ser fram til dialog med ulike aktører om dette. Som nevnt tidligere deler jeg forslagsstillernes engasjement for fjellandbruket. Jeg vil derfor prioritere god dialog med forskningsmiljøene, slik at landbruksnæringen i fjellområdene får den kunnskapen og de plantesortene den har behov for også i framtiden.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Jeg sa i innlegget mitt at vi har prioritert fjellandbruket både i det siste jordbruksoppgjøret, i kanalisering, og i måten å bruke fjellandbruket på – odlet fram gode grovfôrmuligheter og -produksjon. I tillegg hadde jeg til Grüne Woche fjellandbruket med som en viktig bit for å vise fram de unike varene som produseres, på den reisen. Vi mener det er en viktig bit av det norske landbruket. Dette har jeg stort fokus på og vil ha det i tiden framover – også i de forhandlingene jeg skal ha med landbruket.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Jeg skjønner at representanten har et behov for å vise fram sitt eget partis politikk, men hvis representanten hadde lest Granavolden-plattformen, hadde han virkelig sett at Kristelig Folkeparti har satt sitt avtrykk på landbrukspolitikken. En har faktisk laget en plattform som ivaretar landbruket over hele landet – som ivaretar og bruker alle ressurser, at vi skal ha et differensiert bruk, og at vi skal prioritere kanalisering – nettopp for å bruke ressursene riktig. Hvis representanten leser det, skjønner han at Kristelig Folkeparti er opptatt av, verdsetter og vil øke produksjonen på en måte som er bærekraftig i hele landet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Jeg er opptatt av å ha en dialog med landbruket ut fra de tiltakene som er satt i gang, og jeg er opptatt av å utnytte ressursene også i setring. De tiltakene vil jeg ta i forhandlinger med landbruket. Det forhandlingsinstituttet har jeg som statsråd så stor respekt for at jeg velger å ta det med landbrukets egne organisasjoner. Det trodde jeg også at Arbeiderpartiet var opptatt av.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Først har jeg lyst til å si til representanten at jeg er enig i at Løken gård har hatt en viktig oppgave i de årene som har gått. Jeg er også enig i at det har gitt mye til norsk fjellandbruk og norsk landbruk generelt. Så er det en komplisert eierstruktur. På den ene siden er husene eid av Landbruksdepartementet, mens selve arealene er eid av OVF. Når vi nå har gått til det skrittet å legge ned Løken forskningsstasjon, er det fordi vi ønsker å prioritere fjellforskning andre steder. Jeg sa i mitt innlegg at NIBIO har undersøkt over 16 institusjoner som driver nettopp med forskning og artsutvikling for å sikre dette. Graminor har et nasjonalt ansvar også for det. Dette vil jeg følge tett sammen med NIBIO, nettopp fordi det er så viktig at vi klarer å videreutvikle dette.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2020-02-27:
Det må være opp til Graminor å ta stilling til hvor de vil ha feltforsøkene sine, men jeg er opptatt av at vi skal ha feltforsøk på nettopp dette. Det samme gjør NIBIO, og jeg har ved flere anledninger fått besøke NIBIO, som driver med forskning på proteinutvikling nettopp for at vi skal redusere importen av protein, som representanten helt riktig sier. Det må være både et mål i et klimaperspektiv og et rett perspektiv å bruke ressursene vi har på norsk jord, til å produsere de proteinene vi trenger til eget bruk.