Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-12-16:
Det er relativt sjelden, men i denne saken har altså Stortingets ombudsmann for forvaltningen valgt å avgi en særskilt melding til Stortinget etter en undersøkelse som ombudsmannen har foretatt når det gjelder ligningsbehandlingen for 2005 og 2006 av krav om særfradrag for ekstra store sykdomsutgifter som følge av diabetes. Der var det tidligere i praksis en slags sjablongordning, hvor alle som fikk diagnosen diabetes, automatisk kunne trekke fra inntil et visst beløp på sine selvangivelser for de merutgifter som sykdommen påførte dem. Det virket, slik mange har hevdet, relativt tilfredsstillende, men allikevel var ordningen litt spesiell i forhold til andre sykdommer som også kommer under den generelle fradragsretten for særskilt store kostnader ved sykdom. Den ble derfor endret. Ombudsmannen har da foretatt en undersøkelse basert på klager – mange klager – av betydelig grad av forskjellsbehandling. Det er nettopp det som er et av hovedfunnene til ombudsmannen. Det er en samlet komité som påpeker at «årsaken til denne forskjellsbehandlingen er at de retningslinjer som sentrale skattemyndigheter ga for rettsanvendelsen, ga et alt for stort rom for lokalt skjønn ved kontrollen av den enkelte skattyters krav om særfradrag på grunn av diabetes». Med andre ord: et dilemma mellom å ha stor grad av lokalt skjønn kontra et stringent regelverk som hindrer større grad av likebehandling i ligningen over hele landet. Det er også en samlet komité som minner om de store utfordringer som både ligningsmyndigheter og denne gruppen skattytere står overfor, og på viktigheten av at skatteloven og ligningsloven anvendes enhetlig, uavhengig av hvor i landet skattyterne bor, og hvilket skattekontor og hvilken saksbehandler som forestår ligningsbehandlingen. Komiteen støtter derfor sivilombudsmannens forhåpning om at de nye retningslinjene i Lignings-ABC vil legge til rette for en enhetlig anvendelse av skatteloven § 6-83 første ledd på merutgifter for diabetikere. Det er også en samlet komité som synes det er positivt at det nå er tatt tak i disse forskjellsbehandlingene, ved at det blir nedsatt en interdepartemental arbeidsgruppe som skal vurdere ordningen i sin helhet, og man antar at en ny ordning tidligst kan bli satt i verk fra skatteåret 2011. Så vil jeg få lov til å ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen. Vi er sammen med de øvrige med på å påpeke det positive, at det er en arbeidsgruppe som nå skal se på hele ordningen. Men vi synes at man i tiden fra nå – fra og med skatteåret 2008 og frem til det kommer en ny ordning – i realiteten burde gjeninnføre den tidligere sjablongregelen i praktiseringen av ligningen, slik at man ikke fikk til de grader den forskjellsbehandling som nå er påpekt av Stortingets ombudsmann for forvaltningen. I disse tre årene burde det vært fullt mulig – og det burde vært greit og enkelt – bare å gjeninnføre den praksis som var tidligere, med sjablongregler, slik at alle som omfattes av diagnosen, vil få trukket fra – jeg tror det var et beløp på litt over 9 000 kr – et beløp bestemt av skattemyndighetene sentralt, altså departementet eller Skattedirektoratet, likt for alle dem som har denne diagnosen. De som kan dokumentere ytterligere meromkostninger utover den sjablongregelen vi har i tankene, vil selvsagt fremdeles komme inn under det skattefritaket. Dette er en sak som har vakt meget stor oppmerksomhet i denne pasientgruppen. Veldig mange mener det er helt urimelig at det er bostedsadressen, eller kanskje også tildelingen av en spesiell ligningsfunksjonær på det enkelte skattekontor, som avgjør om det blir godkjent fradrag eller ikke godkjent fradrag. Slik synes ikke jeg vi kan ha det. Jeg hadde tenkt å spørre finansministeren om hun ville kunne garantere at det å sende ut eventuelle retningslinjer eller påse at de nye retningslinjene i Lignings-ABC blir praktisert langt mer enhetlig og likt enn det som har skjedd tidligere, blir fulgt opp av skattemyndighetene sentralt. Men jeg går ut fra at finansministeren har hatt noe viktigere å ta hensyn til enn å delta i debatten og bekrefte at hun vil gjøre det nødvendige i sin egenskap av finansminister for å påse at det blir minst mulig forskjellsbehandling, i og med at Fremskrittspartiet i hvert fall i innstillingen dessverre står alene om det mest fornuftige, nemlig å gjeninnføre den gamle sjablongregelen for de tre årene, inntil vi får et nytt system fra den arbeidsgruppen som jeg går ut fra er nedsatt nå.