Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-29:
Likeverdig og rettferdig fordeling av helseressurser er en av de viktigste sakene vi behandler innen helse. Det er derfor gledelig at vi tverrpolitisk støtter opp under prioriteringskriteriene og de prinsippene som ligger til grunn for de tre kriteriene nytte, ressurs og alvorlighet. Det vil alltid være et gap mellom hva et samfunn har ressurser til å gjennomføre, og hva som er medisinsk mulig, og forventninger. Helse er et sårbart tema både når det rammer deg selv og dine nærmeste. Derfor er det viktig, og har vært viktig, at vi har hatt brede drøftinger og fått til en god forankring. Det er vårt ansvar å vedta prinsippene for prioritering og de totale ressursrammene for helsetjenestene. Det betyr at Stortinget må være seg sitt ansvar bevisst og gi beslutningstakerne ryggdekning for de beslutninger de tar, basert på de vedtak vi gjør. Så vil jeg også takke komiteen for godt samarbeid og de gode innspillene som vi fikk under høringen. Norge var tidlig ute med å vedta prioriteringer, og de justeringer vi vedtar i dag, er en videreføring av Lønning-utvalgenes arbeid. Komiteen slutter seg til Norheim-utvalgets mål om flest mulig gode leveår for alle, rettferdig fordelt, samt prinsippet om å dele inn på samfunnsnivå og klinisk nivå, og at det skal være rom for faglig skjønn. Komiteen mener at et sterkt offentlig helsevesen er en forutsetning for å lykkes med prioritering. Under høringen etterlyste helseforetakene tydelige prioriteringskriterier som vil gi dem legitimitet til å prioritere de sykeste. Med et så gjennomarbeidet grunnlag og bred enighet som vi har tverrpolitisk i denne sak, forplikter det at vi som politikere har prioriteringskriteriene i bunnen når vi uttaler oss i enkeltsaker. Så håper jeg at vi klarer å balansere det vi vedtar her i dag, med ombudsrollen og ansvaret for konstruktiv kritikk som vi også har ansvar for som folkevalgte. Det er, og har vært, et uttalt mål å få felles prioriteringskriterier for hele tjenesten. I dag gjelder de for spesialisthelsetjenesten, legemidler finansiert av folketrygden og for fastlegens samhandling med spesialisthelsetjenesten. Komiteen støtter forslaget om å nedsette et utvalg for prioritering i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Komiteen mener det også er behov for mer kunnskap om effekten av forebygging og hvordan finansiering påvirker prioritering. Komiteen erkjenner at det fortsatt vil være behov for politiske grep for å løfte svake pasientgrupper som kronikere, de med habiliterings- og rehabiliteringsbehov, samt psykisk helse og rus, men vi presiserer at prioriteringskriteriene skal legges til grunn uansett pasientgruppe. Skal vi lykkes med å oppnå en mer rettferdig fordeling av helseressursene, må prioriteringsarbeidet forankres bedre. Det må bli en del av helseutdanningene, det må innarbeides i de faglige veilederne og være tema for faglige drøftinger og ledelse. Åpenhet er viktig for legitimiteten. Individuell refusjon har fungert som et viktig sikkerhetsnett. Flertallet støttet endringene med at nye legemidler som hovedregel skal metodevurderes med dokumentasjon på effekt og mulighet til å forhandle pris. Det er viktig å presisere at vi har fått forsikringer om at pasienter som ikke har nytte av annen behandling, skal ivaretas i det oppfølgende forskriftsarbeidet, slik at sikkerhetsnettet blir opprettholdt for dem det var ment for. Arbeiderpartiet velger å ikke fremme egne forslag eller støtte andre, for for oss er det strategisk viktig og klokt at vi på denne måten viser at vi står samlet om kriteriene og prinsippene for prioritering i helse. Der vi er uenige, kommer det fram i merknadene. Vi hadde bl.a. forventning om en tydeligere problematisering og drøfting av hvordan det private helsemarkedet påvirker prioriteringer. Regjeringen mente at finansieringsordningen var irrelevant for prioritering, men det kom klart fram under høringen at det er en sammenheng mellom hvordan vi priser de ulike aktivitetene, og hvordan det påvirker aktiviteten og prioritering av ulike pasientgrupper. Vi ser også at helseforetakene sliter med å møte forventningen om en beslutning som anbefaler å ta i bruk nye legemidler eller behandling som innebærer store økonomiske løft og dyre medisiner. Det kommer jeg tilbake til i senere innlegg.