trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-12-10:
Jeg skal ikke påstå at noen slår inn åpne dører, men jeg konstaterer at noen føler de slår opp en viktig dør, og jeg tror jeg må innrømme at jeg mener den står åpen. Men det er en ærlig sak, det også. Biblioteket er en av de viktigste institusjonene vi har. Det er en viktig dannelsesinstitusjon, det er en viktig fellesskapsarena, og det var blant dem Enger-utvalget påpekte at hadde tapt under Kulturløftet. Vi har hatt en nasjonal bibliotekstrategi fra 2015 til 2018. Den førte til rekordbesøk ved norske bibliotek. Den førte til at norske bibliotek har tre ganger så mange arrangementer hvert eneste år som det de hadde før. Ressursbruken til norske biblioteker er akkurat like stor som før, og forståelsen av hvor viktig fagfolkene er på norske bibliotek, er også like god som den var før. Regjeringa har hatt en ambisiøs bibliotekpolitikk der man har tredoblet det statlige tilskuddet når det gjelder å utvikle også de lokale bibliotekene, formidlet gjennom Nasjonalbiblioteket, opp til 48,5 mill. kr. Vi bygger også ut den digitale plattformen. Og sjøl om kanskje ikke alle i salen har fått det med seg, er det sånn at alle vi som er borgere av den norske stat, har tilgang til noe som heter bokhylla.no, der vi har tilgang på alle norske bøker som er gitt ut før år 2001. Det var noe vi ferdigstilte i år, og alle norske bøker er tilgjengelig for alle norske borgere på bokhylla.no. Nå har jeg også gitt beskjed til Nasjonalbiblioteket om at de skal anbefale en modell for utlån av lydbøker i bibliotek, men det krever at man kommer til en enighet mellom rettighetshaverne på dette området. Så vi bygger ut de digitale plattformene, vi bygger ut de digitale måtene å formidle på. Neste år er det nasjonale bokåret. Det betyr at vi bruker 30 mill. kr for å øke leselyst og leseglede. Det betyr at man den 5. desember i år ga penger til 1 500 forskjellige bokarrangementer på 500 forskjellige bibliotek. Vi har også bevilget 14 mill. kr til et ekstra prosjekt for å bygge ut skolebibliotekene. Det kommer vi til å gjøre hvert eneste år, for å utvikle nye modeller å jobbe med skolebibliotek på. Vi kommer til å lage en ny bibliotekstrategi fra 2020 til 2023, som har som mål å få til mer aktiv formidling, mer digitalt innhold, nye driftsmodeller og å se på hvordan regionene får være med på å utvikle bibliotekene. Vi leverer mye mer enn det som ligger i forslagene her i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-12-10:
Vi bruker den samme modellen nå nasjonalt som den vi brukte da vi startet satsingen på skolebibliotekene i Oslo da jeg var skolebyråd, nemlig at vi vil utvikle nye måter, vi vil satse på de prosjektene som virkelig kan lykkes, og vi syns det er viktigere – i stedet for å lage nye minstenormer til alle – å sørge for at noen blir drivere og klarer å utvikle nye modeller å jobbe med skolebibliotek på. Derfor har vi nå bestemt at vi gir 14 mill. kr hvert eneste år i fire år for å prøve å utvikle nye modeller som andre kan se til og strekke seg mot. Det har vært en god suksess for Oslo. Det er veldig mange skoler her som nå er i ferd med å utvikle veldig gode skolebibliotek, fordi man velger å sentrere satsingen mot dem som kan være med på å utvikle nye modeller. Men så syns jeg at den interessante diskusjonen er de skottene vi har mellom skolebibliotek, folkebibliotek og andre fagbibliotek, der vi har mange muligheter til å utvikle mye bedre modeller i driften mellom de ulike formene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-12-10:
Jeg tror uenigheten mellom regjeringa og SV dreier seg om hvorvidt vi her i Oslo skal sitte og bestemme alle de beste ordningene rundt omkring i hver enkelt kommune. Som sagt: I min hjemkommune har man slått sammen folkebibliotek og skolebibliotek og fått til et mye bedre skolebibliotek og et mye bedre folkebibliotek. De ordningene kan ikke vi styre herfra. De ordningene lages best lokalt med at man satser på bibliotek. Det vi vil gjøre, er å gi penger til alle dem som vil prøve ut nye måter å jobbe på, nye modeller. Det bygges fantastisk mange flotte bibliotek rundt omkring i hele landet. Man kan bare gå ned i gata her og se hvordan Oslo satser for virkelig å få løftet bibliotekene sine. Det er ikke sånn at når man bygger et hovedbibliotek i Bjørvika, skal man bygge ned alle bydelsbibliotekene. Der har man fokusert sterkt på å bygge opp mange ulike former. Jeg mener at det å lage én modell som passer alle, når bibliotekene kanskje bør være på kjøpesentre eller på skoler og andre steder framover, skal ikke vi bestemme oss for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-12-10:
Hvis representanten fra SV hadde hørt mine svar tidligere i dag, svarte jeg allerede til Bekkevold at dette er noe vi følger. Men her er det en klokkertro på at bare skolebibliotekene får sin egen lov, klarer man å redde dem, mens jeg mener at kanskje skal man åpne disse fagbibliotek-, skolebibliotek- og folkebiblioteklovene og få lagd de gode ordningene nært folk. Det hender at det finnes noen kommunestyrerepresentanter som bryr seg om bibliotek. Jeg tror faktisk at jeg har møtt flere. Jeg tror det er mange som er villig til å prioritere bibliotek, men mange av de skottene som har vært mellom de ulike, gjør at man ikke tenker kreativt nok. Vi vil heie på dem som tenker kreative, nye ordninger, vi vil heie på dem som faktisk satser på bibliotekene, og der har vi kvittert ut hver eneste ting her gjennom de tiltakene og bevilgningene som vi faktisk har gjort.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Når anledningen til å skryte av mitt eget hjemfylke og ikke minst også min egen hjemby var her, tenkte jeg at den kunne jeg ikke la gå fra meg. For i Stavanger har vi Sølvberget bibliotek og kulturhus. Det ligger midt i byens hjerte. Det er en møteplass for alle, med gode åpningstider, meråpent bibliotek og flinke ansatte. De siste tingene på skrytelista er at i fjor var det 1,6 millioner besøkende – landets best besøkte bibliotek – og de har eget galleri. I denne saken er det viktig å huske at det er kommunene som eier bibliotekene, og derfor er styrket kommuneøkonomi et viktig tiltak også for å løfte bibliotekene. Derfor er jeg glad for at SV styrker kommunebudsjetter rundt i landet med 6 mrd. kr for neste år. Biblioteket er viktig for å bevare demokratiet, sikre at folk er opplyste, og bidra til integrering. For som flere har vært inne på i denne diskusjonen, er det ikke forskjell på folk når de er på biblioteket. Der er det gratis for alle. I denne saken synes jeg det var viktig å si litt om mitt eget lokale bibliotek, for jeg mener at alle fortjener et så godt bibliotek som Sølvberget i Stavanger. Vi har brukt mye midler i kommunen på å pusse det opp – det har vært prioritert. Så er vi inne i en ny opplysningstid, en tid som allikevel preges av mye feilinformasjon. Behovet for kunnskap og forståelse av hva som skjer rundt oss, er viktig, og bibliotekene er avgjørende for å sikre fortsatt sterk tillit til demokratiet. Derfor er jeg glad for at SV har fremmet et forslag om biblioteksløft, og jeg skulle ønske at det var større stemning i denne salen for faktisk å følge opp det som er mange gode ord. Det ligger gode forslag på bordet som man kunne fulgt opp for å gi et bibliotekløft i Norge.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Statsråden skriver i et brev til en Løvemamma – Elin, som er på galleriet – at hun vil ønske henne og hennes barn alt godt. Statsråd Hauglie vet godt at den beste måten å gjøre det på er å sikre en rettferdig pleiepengeordning og trygghet til jul. Vi som folkevalgte må gjøre mer enn å dele ut sympati. Gode ønsker hjelper ingen. Politiske vedtak som bedrer hverdagen, gjør det. Her mener jeg statsråden ikke bare kan svare med unntaksregelen, for den gjelder ikke varig syke barn. Mitt spørsmål er: Vet statsråden at unntaksregelen ikke gjelder varig syke barn?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Jeg la merke til at statsråden ikke besvarte mitt spørsmål i replikkordvekslingen. Hvis det er et uttrykk for at statsråden ikke er kjent med at unntaksregelen ikke gjelder for varig syke barn, er det grunn til bekymring. Statsråden snakker nemlig samtidig om en vesentlig bedre ordning. Vel, det sitter folk på galleriet og rundt i hele landet som er sterkt uenig i en sånn virkelighetsbeskrivelse. Da kan det jo hende at det ikke er den virkeligheten som er her inne, men den virkeligheten som er der ute, som faktisk stemmer. Statsråden sier også at regjeringen har gitt lovteknisk bistand til dette forslaget. Det var ikke lovteknisk bistand vi trengte. Det er Stortinget som bestemmer – Stortinget har sagt hva man skal gjøre, og da er det regjeringens plikt å følge det opp. Representanten Nordby Lunde snakker også om at det er lett å ha sympati med familiene. Da vil jeg gjenta det som var mitt poeng til statsråden: Det er ikke sympati disse familiene trenger, de trenger ordninger som tar vare på dem og sørger for at deres livssituasjon blir enklere enn den er, for den er ikke særlig enkel i utgangspunktet. Det er levert et løst forslag fra representanten Nordby Lunde om at en skal få dette fremmet i løpet av vårsesjonen 2019. Hva er det vi venter på? Disse folkene trenger den hjelpen nå. De har ikke tid til å sitte og vente på en løsning. Ungene er alvorlig syke, noen kan være dødssyke. Det er ikke tid til å utsette denne typen beslutninger. Representanten Terje Breivik fra Venstre snakker om at partiet setter folk først. Det lyder relativt hult når man faktisk kommer til å gå imot noen av de viktige endringene som SV er med på å foreslå her nå. Til Kristelig Folkeparti: Det er trist for familiene dette gjelder, at en står midt i regjeringsforhandlinger og et statsbudsjett som er framforhandlet, og at innspillene kom inn for sent. Når det gjelder tidsfristen: I Kristelig Folkepartis løse forslag er det ikke satt en tidsfrist. For det første mener jeg at disse familiene trenger denne hjelpen nå. Men å levere et sånt forslag uten en tidsfrist er, som jeg sa i forrige innlegg, et sjansespill med denne regjeringen, som tydelig har vist hvor lavt man prioriterer å gjøre noe i denne saken. Og man kan forvente at det kommer nok et ufullstendig saksframlegg.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Det er ganske underlig at åtte rød-grønne år plutselig skulle bli et argument i denne diskusjonen. Vi snakker ikke om åtte rød-grønne år; vi snakker om nå. Vi snakker om familier som akkurat nå er i en vanskelig situasjon, og for dem er ikke fortiden spesielt interessant. Framtiden er derimot mye mer interessant, og det er det vi skal stemme over her nå. Derfor blir det hult å komme med den typen argumenter, og jeg tror ikke folk der ute forstår et budskap om at Kristelig Folkeparti kjemper for, men vil stemme imot. For vanlige folk er det uforståelig, og for oss i SV er det uforståelig. Da må det være mulig å stille spørsmål ved i hvor stor grad man er for, når man faktisk vil stemme imot.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Det var statsrådens svar i replikkrunden som fikk meg til å ta ordet, fordi statsråden får det til å høres ut som om dette handler om – igjen – at man ikke vet at det er lokalpolitikere som kjemper for bibliotekene rundt omkring. Jo, det er det. Og de gjør det ofte til stor politisk motstand og får mye kjeft fordi de bruker penger på bibliotek. Det er mange måter å drive bibliotek på, men det som er hele hensikten med SVs forslag, er å forsterke statens bidrag inn i dette til å si at staten skal ta et ansvar for at disse lokalpolitikerne har mulighet til å utvikle sine bibliotek – om de nå gjør det i store kulturhus, som fremmer masse fantastisk kultur og fellesskap i lokalsamfunnene, eller om de gjør det på andre måter. Det handler altså om statens bidrag for å løfte biblioteksektoren i en tid hvor det, slik som flere av mine medrepresentanter har sagt, mer enn noen gang er viktig å skape fellesarenaer der folk kan delta, der det er gratis, og ikke minst der en kan få tak i fakta, og få hjelp til å få tak i fakta. Dette er kjempeviktig for dannelse, for folkevettet, for å utvikle gode samfunn som har plass til alle. Derfor mener SV det er så viktig at staten må bidra mer til at disse flinke kommunepolitikerne kan få dette til enda bedre. Det er det som er hensikten, selv om statsråden ikke ser ut til å skjønne det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Saksordføreren sa i sitt innlegg at velferdsstaten ikke kan være for alle. Det er ikke det vi snakker om nå. Når vi snakker om pleiepengeordningen, snakker vi om bistand til og økonomisk trygghet for noen av de familiene som lever i en unntakstilstand, med alvorlig syke barn. Det er så alvorlig sykdom i mange av disse familiene at de må være til stede – mange ganger i svært kritiske situasjoner – gjennom mange år. Jeg hører at statsråden ikke forstår at den tidsbegrensningen som nå er satt, er ny, og at den rammer slik at mange av dem som er i denne situasjonen, ikke har turt å ta det ut eller ikke tør å ta det ut fordi man ikke har trygghet for hva som kommer til å skje når regjeringen sitter og utreder. Stortinget har bedt regjeringen om å utrede dette, men statsråden har ikke levert den utredningen Stortinget har bedt om. Derfor er jeg glad for at det nå blir flertall for – at vi stemmer for – en lovendring. Det er det eneste riktige. Når det gjelder graderingsreglene, haster det enda mer. Det er nettopp fordi graderingsreglene slik de er i dag, gjør at en del foreldre kommer til å miste inntekten sin – fordi det rett og slett ikke lar seg gjennomføre slik som reglene er nå. De er blitt for firkantede. Her er vi nødt til å ha et skjønn i forvaltningen som gjør det mulig å se når dette ikke går, når det f.eks. ikke kan fungere – verken for arbeidsgiver eller for familien. Det har disse foreldrene beskrevet for oss i detalj. Det betyr at en del av disse familiene kanskje allerede nå – fordi reglene er slik – står i en helt kritisk økonomisk situasjon. Det virker som om statsråden ikke forstår det. Dessuten er det nye som vi opplever nå, at saksbehandlere i Nav kan overprøve legespesialister i disse sakene. Det hører ikke noe sted hjemme. Dette er familier i en unntakstilstand. Dette er ikke alt for alle – dette er å sørge for trygghet for noen av de familiene som har det aller vanskeligst i dette landet. Regjeringen er bekymret for pengene – det er jeg også – og da kan man kanskje være mer bekymret når man deler pengene ut til de rikeste og friskeste blant oss.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Jeg hører flere si at vi nå foreslår å etablere en varig ordning. Nei, vi gjør ikke det. Dette er en ordning der det skal gjøres en spesialistvurdering hver tredje måned. Dette er et trangt nåløye som man må passere om igjen og om igjen. Vilkåret er smalt, og det kreves at det er behov for døgnkontinuerlig pleie. Det er ikke en varig ordning, det er en sterkt behovsprøvd ordning, som er smal, men som er helt avgjørende for å gi disse familiene, som lever i unntakstilstand i ganske mange år, trygghet for inntekt. Når det gjelder graderingsreglene, som nå slår ut på en måte som gjør at noen kanskje må gå fra hus og hjem, har Kristelig Folkeparti et stort ansvar når de ikke stemmer for endringer nå, men tar det med seg inn i regjeringen. Da forventer vi at det kommer en løsning på det raskt. Så skal jeg bare raskt kommentere noen av de andre endringene som ligger i proposisjonen: Når det gjelder permitteringsreglene og endringer der, er SV imot. Når det gjelder endringer i dagpengeregelverket, vil vi følge veldig nøye med i de endringene som er foreslått, og se om de kan gi noen uforutsette konsekvenser slik at flere som trenger dagpenger, kommer dårligere ut. Vi ser jo en jevn tendens nå til at endringer fører til at flere faller ut av regelverket. Når det gjelder kvalifiseringsprogrammet, kommer vi til å stemme for forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Vi mener at det ikke er fullgodt, men det er bedre enn ingenting. Men kvalifiseringsprogrammet bør endres slik at det blir som det var ment, sånn som representanten Lise Christoffersen var oppe og snakket om. Det er veldig rart at vi hele tida snakker som om mennesker som har slitt med helseproblemer og store sosiale problemer, og som har problemer med å få fotfeste i arbeidslivet, skal trenge kortere tiltak, kortere kvalifisering, enn de som er friske og kan gå igjennom utdanning og kompetanseheving ellers. De mener vi jo ofte trenger lengre tid. Så vi er nødt til å sikre dette, og jeg mener jeg hadde rett den gangen jeg var imot å innlemme dette tilskuddet i rammetilskuddet. Dette skulle ha vært synliggjort som en statlig satsing hele tida, man skulle fulgt opp kontinuerlig og sikret at regelverket rundt kvalifiseringsprogrammet var så raust og romslig at man kunne kvalifisert folk, for det er bedre med to–tre år lenger med trygg inntekt enn resten av livet på trygd. Slikt arbeid nytter, og folk får jobb hvis man er tålmodig og gjør det riktig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Representanten Nordby Lunde kan være lei seg og bekymret fordi det ikke er noen utredning, men det er regjeringens ansvar. Stortinget har bedt regjeringen utrede det, og regjeringen har ikke gjort det. Det er altså ikke flertallets ansvar, men vi tar ansvar for det vi har lovet disse familiene. Derfor fremmer vi et lovforslag, som blir vedtatt i dag, og det er jeg glad for. Ja, det er mange ting som opp gjennom årene har blitt bedre. Det skulle bare mangle. Men jeg vil minne om at ingen regjering i historien har hatt så mye penger til disposisjon som denne regjeringen – ingen noen gang. Når man er så raus med landets friskeste og rikeste mennesker, kunne man vært litt mer raus med dem som lever i en unntakssituasjon med svært syke barn over lang tid, og nå er bekymret for om de har en inntekt de kan være trygge med.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-12-10:
La meg takke for debatten og innspillene, både i forkant av og under debatten. Jeg skjønner godt at det engasjerer, for jeg tror vi alle har sympati og egentlig ønsker mye av det samme. Samtidig skjønner jeg godt at representanten Faret Sakariassen ikke vil snakke om åtte rød-grønne år, da de hadde de høyeste oljeprisinntektene i manns minne, samtidig som sykehuskøene økte og det ble 15 000 flere fattige barn i Norge. Under denne regjeringen har vi redusert sykehuskøene, vi har laget programmer for å bekjempe barnefattigdom, og vi har vist at det ikke nødvendigvis er en motsetning mellom skattelette og velferd. Og vi vet at det ikke er noen som kan erstatte mor eller far når barnet er sykt. Dette anerkjente ikke Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet så sent som i 2013, da de stemte ned en utvidelse av ordningen. Da kvalifiserte ikke mange av de familiene som er berørt, til ordningen engang, og sympati var alt Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet tilbød, inntil Høyre og Fremskrittspartiet faktisk innlemmet dem i ordningen i 2017. Jeg håper ikke at mine kollegaer i Høyre og Fremskrittspartiet den gang angrep noen av dem som satt i regjering for at de ikke stemte for forslaget, og at det var et angrep på skaperverk og menneskeverd. Vi vet at velferd er mer enn summen av statsbudsjettet, men for de familiene som trenger det mest, mener vi også at staten skal stille opp – særlig gjelder det for familier med pleietrengende barn. Derfor var det nettopp Høyre og Fremskrittspartiet som fremmet forslag om å utvide pleiepengeordningen til dem som også har varig syke barn. Men det er en grunn til at utredningsinstruksen finnes, og det er bl.a. for å få oversikt over uforutsette uheldige konsekvenser av vedtak, og er det nettopp noen som ikke trenger uforutsette konsekvenser, er det disse familiene. Så minner jeg om at forslag nr. 10 er fremmet på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, hvor vi også tar til orde for å fremme nødvendige lovendringer for å oppheve tidsbegrensningen. Samtidig mener vi – og vi var enig i mange av begrunnelsene til de rød-grønne da de ikke gikk inn for dette i 2013 – at det er utfordringer med å innføre en statlig pleielønn som er ubegrenset, og det mener jeg disse familiene det gjelder, hadde fortjent skulle bli ordentlig utredet.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-12-10:
President! Jeg stemte feil!
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-10:
Sist vi hadde en sak om pleiepenger til behandling, påla stortingsflertallet regjeringa å komme tilbake til Stortinget med en sak om å gjøre pleiepengeordningen tidsubegrenset. Stortinget sa 2018 – regjeringa valgte å komme tilbake med et forslag om å vente til 2022. Dette er ikke første gang vi opplever at regjeringa trenerer stortingsvedtak. Gjentatte vedtak om at ingen skal tape økonomisk på å være fosterforeldre, har lidt og lider fortsatt samme skjebne. I saken om pleiepenger har stortingsflertallet også bedt regjeringa utrede konsekvensene av å innlemme flere foreldre i ordningen. Svaret i proposisjonen er at regjeringa ikke vil. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva slags parlamentarisme er dette, og hvor i vår statsforfatning er den hjemlet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-10:
Jeg takker for svaret. Når statsråden er veldig opptatt av at ting må utredes før de kan gjennomføres, har jeg lyst til å gjenta det jeg nevnte i mitt første spørsmål: Stortingsflertallet ba regjeringa utrede konsekvensene av å innlemme flere foreldre i ordningen. Regjeringa sier i proposisjonen at de ikke vil det. Hva er grunnen til at regjeringa ikke vil det?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-10:
Jeg skal ikke hale ut tida, men jeg har behov for å gi en stemmeforklaring på vegne av Arbeiderpartiet, noe jeg ikke rakk i mitt første innlegg. Arbeiderpartiet vil foruten de forslagene vi selv er medforslagsstiller til, støtte forslag nr. 9, fra SV, om forbedringer av graderingsreglene i pleiepengeordningen. Skulle det forslaget og mindretallsforslagene nr. 2 og 3 om samme tema bli nedstemt, vil vi subsidiært støtte forslag nr. l l, fra Kristelig Folkeparti. Forslaget fra Kristelig Folkeparti er ikke like godt som våre egne forslag, for det angir ingen tidsfrist for når forbedringene i graderingsreglene skal være på plass. Vi vet at dagens strenge praksis skaper store økonomiske problemer for noen foreldre med alvorlig syke barn, og de vil da fortsatt måtte vente på en løsning, mens våre forslag ville løst problemet her og nå. Likevel er et pålegg fra Stortinget om å få ordnet opp tross alt bedre enn at dagens praksis bare videreføres. Men det forutsetter at regjeringa slutter å trenere flertallsvedtak i Stortinget. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti støtter forslag nr. 1, og også at Kristelig Folkeparti står ved sitt tidligere forslag om å få utredet konsekvensene av å innlemme dem som ikke har tjent seg opp rettigheter i pleiepengeordningen, slik at vi nå kan få det på plass. Vi gjentar fra Stortinget at dette vil vi ha utredet, og da kan ikke regjeringa komme tilbake en gang til og si nei, det vil vi ikke. Jeg er også glad for støtten fra Kristelig Folkeparti til forslag nr. 5, om at helsepersonell må gi aktiv informasjon til dem som har behov for pleiepenger. Underforbruk av trygder er jo anslått å overstige misbruket, og dette er en gruppe som virkelig trenger å bli informert om de rettighetene de har. Så helt til slutt: Kutt i grunnstønaden til personer med cøliaki og non-cøliaki glutenintoleranse har også vakt store protester i høst, men den saken kommer vi til å diskutere under budsjettbehandlingen senere i uka, så jeg lar selve saken ligge her og nå, og varsler bare at Arbeiderpartiet har sitt eget budsjettforslag i den saken. Som en konsekvens av det må vi stemme mot XXI punkt 1 i den saken vi behandler i dag.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-12-10:
Eg synest det er eit ganske usympatisk trekk å spele dum og å mistru folk med vilje. Knag Fylkesnes kjem i denne debatten med påstandar om at Kristeleg Folkeparti går mot endringane i graderingsreglane fordi det er dyrt. Han talar mot betre vitande – han veit at det ikkje er difor. SV veit veldig godt kva det er å halde seg til avtalar og til regjeringsforhandlingar, og til budsjett som ligg fast. Det er det ein viktig ting at ein gjer når ein skal vere med og styre landet: at ein held seg til dei avtalane ein har inngått. Det kjem Kristeleg Folkeparti til å gjere i den budsjetteinigheita som vi har med regjeringa, og det trur eg eigentleg òg SV veit at ein kjem til å gjere. Viss ikkje er det freistande å kome tilbake med eit spørsmål om det at ein viser respekt for avtalar og budsjett som ligg føre. Viss det ikkje var det som hindra SV i å kome med utvidingar og forbetringar av pleiepengeordningane dei åtte åra dei sat i regjering, kva var det då? Var det at dei ikkje ønskte dei endringane, men plutseleg ønskjer dei no når det ikkje er dei som må prioritere? Eg merkar meg at representanten Knag Fylkesnes har ei fortid som filosof, der han har prøvd å søkje sanninga i sine lange studium på Universitetet i Tromsø. Eg trur den erfaringa kunne vere nyttig for han å ta opp att òg i det arbeidet som han gjer her.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-12-10:
Representanten Knag Fylkesnes snakkar framleis mot betre vitande. Han veit at Kristeleg Folkeparti kjempa år etter år under dei raud-grøne for å få utbetra pleiepengeordninga. Han veit at vi stemte mot innstramminga i førre periode. Han veit at vi fremja forslag i trontaledebatten i oktober om at regjeringa måtte kome med ei ny sak om pleiepengar, som blei samrøystes vedteken. Og han veit at vi har fått store gjennomslag og prioritert dette i forhandlingane om statsbudsjettet for 2019, med ei heving til 100 pst. kompensasjon etter eitt år og unntak for 18-års aldersgrense for familiar, og at vi no innfrir på femårsavgrensinga. Det veit han, og han har valt å oversjå det tidlegare i debatten, noko eg syntest det var rett å peike på. Det er eit engelsk uttrykk som seier at «the proof of the pudding is in the eating», og for pleiepengeordninga har ting gått mykje kjappare, steg for steg, når Kristeleg Folkeparti har hatt moglegheita til å påverke dei prioriteringane, enn då det var SV som gjorde det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-12-10:
Forslaget til hvordan loven kan se ut når man skal oppheve tidsbegrensningen, ligger i proposisjonen. Det ligger et helt ferdig lovforslag der, som Stortinget kan vedta, og som sånn sett vil oppfylle Stortingets ønske om å oppheve tidsbegrensningen. Det som har vært mitt poeng, er at vi også er omfattet av utredningsinstruksen. Vi er pålagt og plikter å utrede alle konsekvenser av forslagene vi fremmer. Det Stortinget nå gjør, er å gå fra en midlertidig inntektssikringsordning for foreldre i et arbeidsforhold til en tidsubegrenset varig inntektsordning også for foreldre som ikke har vært i et arbeidsforhold. Det er en ganske stor endring, som aldri har vært utredet tidligere. Da vi foreslo å reformere en omstridt og omdiskutert pleiepengeordning som vi arvet fra den forrige regjeringen, beholdt vi et element som også var der den gang, nemlig at den skulle være midlertidig. Vi mener at dette bør utredes, og vi mener at vi har tid til å se på de ulike konsekvensene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-12-10:
Pleiepengeordningen som denne regjeringen har innført, innebærer at det er dobbelt så mange barn som innlemmes i ordningen som det det var i den gamle ordningen. Tidligere var det kun barn som ikke hadde varig sykdom, som var innlemmet. Nå er det også varig syke. Det er denne regjeringen som har utvidet ordningen til å omfatte langt flere barn og langt flere diagnoser enn tidligere. I tillegg har vi fjernet mye av urettferdigheten som var i den gamle ordningen. Når vi ønsker å utrede konsekvensene av å oppheve tidsbegrensningen, er det fordi vi er opptatt av å se hvilke konsekvenser det kan ha for arbeidsgivers ønske om og vilje til å ansette foreldre med syke barn, om vi kan se for oss at kommunene trekker seg tilbake når staten betaler 100 pst. pleielønn, og andre forhold vi mener det er relevant å se på, men som vi ikke har hatt anledning til å se på fordi denne ordningen ikke har blitt diskutert eller foreslått tidligere.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-12-10:
Den pleiepengeordningen som vi nå har fått vedtatt, innebærer en vesentlig forbedring av pleiepengeordningen. Det høres ut som om SV tror det var en bedre ordning tidligere. Det var det ikke. Tidligere var ikke varig syke barn en del av ordningen i det hele tatt. Ordningen man tidligere hadde, var dypt urettferdig overfor mange av familiene som faktisk hadde syke barn, og de som hadde varig syke barn og da kom inn på veldig stramme unntaksregler, forsvant ut og inn av ordningen, noe som var svært uforutsigbart for disse barna. Ordningen vi nå har, er en vesentlig bedre ordning, og Stortinget har utvidet ordningen ytterligere. Jeg er enig i at det ikke er sympati man skal dele ut. Man skal sørge for at det er gode ordninger som ivaretar familiene på en god måte. Pleiepengeordningen er én ordning som er viktig for familiene. I tillegg er det andre ordninger som er svært viktige om man skal klare å tilby et helhetlig tilbud. Det er brukerstyrt personlig assistanse, kommunale tilbud, hjelpestønad, avlastningsordninger osv. Det må vi også ta med i dette regnestykket.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-12-10:
Også jeg skjønner godt at de rød-grønne partiene, som hadde flertall, ikke ønsker å snakke om historien, for den har de heller ikke noen grunn til å slå seg på brystet av. Jeg kan bare minne om at da vi behandlet pleiepengesaken i april i fjor, støttet også komiteen dagkontoordningen, slik den ble vedtatt, og mente at den også var verdt å prøve, og så slo Stortinget kontra. Grunnen til at jeg tok ordet nå, var at jeg vil komme med et par kommentarer. Den ene går til Faret Sakariassen, som tok opp dette med unntaket. Jo, unntaket gjelder også for varig syke barn, men da er det bare dersom barnet får en alvorlig sykdom som ikke er varig. Tidligere var ikke varig syke barn en del av ordningen i det hele tatt, som representanten Faret Sakariassen sikkert kjenner godt til. Til dette med utredning: Vi skal utrede og evaluere dette. Det som har vært regjeringens poeng, har vært at vi nå har gjort så store og vesentlige endringer i den nye ordningen sammenlignet med den andre ordningen at det også er vel verdt å se på hvordan de nye endringene faktisk vil slå ut. Er det så mange barn som blir innlemmet i ordningen som det vi hadde trodd? Kan det være flere? Er det færre? Hvordan vil det påvirke atferdsmønsteret til dem som kommer inn? Har de behov for andre tilbud i tillegg til det som ligger der? Vi vet svært lite om hvordan disse omfattende endringene faktisk vil slå ut, og det trenger vi mer enn et par måneder på å se på. Jeg ser at representanten Karin Andersen rister på hodet, men skal vi se effekten av nye endringer, må vi også kunne se hvordan de slår ut, og da trenger vi litt mer tid. Så utrede og evaluere skal vi. Det skal være grundig, og det skal også være et bredt perspektiv fordi vi mener at det er viktig å se på hvordan denne ordningen slår ut, og særlig hvordan andre ordninger vil bli påvirket av dette. Er det f.eks. grunn til å tro at kommunene trekker seg tilbake og kanskje ikke tilbyr de tjenestene som familiene også burde ha, som avlastningsordninger og annet? Jeg registrerer at Stortingets flertall ikke ønsker å vente på det, og det tar jeg til etterretning.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Det er bra at vi får stoppa den tidskvoteordninga som har prega pleiepengeordninga til no. Det er bra. Det er bra at Kristeleg Folkeparti har stilt seg der. Gratulerer til Løvemammaene, som verkeleg har fokusert på dette og vist heile Noreg korleis denne ordninga slår ut. Heile poenget med velferdsstaten er å jamne ut forskjellar. Det er difor vi har han. Det er difor han er skapt. Ofte gjer vi det ved å kompensere når drivkrefter fører til det motsette – større forskjellar. Det såg vi da vi etablerte Folketrygden, Husbanken, stipend for å kunne studere, helse for alle, skule for alle uavhengig av inntekt, osv. Heile poenget med velferdsstaten er å jamne ut forskjellar, og det er i det perspektivet vi må diskutere den delen av pleiepengeordninga vi ikkje gjer noko med i dag, fordi det ikkje er fleirtal for det – graderingsreglane. Dette er ei ordning som, slik det ser ut no, kjem til å ramme dei som ikkje kan jobbe, sjølv med tilsyn. Det er dei som har det aller tøffast i denne ordninga. Det er ei avkorting som går time for time, basert på ei 37,5-timarsveke. Grunnen til at Kristeleg Folkeparti og andre ikkje ønskjer å gå inn på dette, er at det er for dyrt. Det er for dyrt å hjelpe dei som har det aller mest vanskeleg innanfor denne ordninga. For å ta ein parallell til kva vi elles gjer på Stortinget, har i løpet av året som er gått, dei 10 pst. med størst formue fått 42,7 pst. av alle personskattekutta. Ein stor del av personskattekutta i dette samfunnet går altså til dei aller rikaste. Dei som tener over 10 mill. kr, har sidan Kristeleg Folkeparti, Venstre, Høgre og Framstegspartiet begynte å fordele pengar her i landet, fått skattekutt som er hundre gonger større enn for dei som tener mellom 150 000 kr og 250 000 kr. Det illustrerer kor lett det er om ein har mykje, å få meir, mens det for dei som har det vanskeleg, ikkje er særleg lett. Da er det faktisk veldig vanskeleg. Da kjem vi til spørsmålet Kristeleg Folkeparti. Dei har enno ikkje gått inn i noka regjering. Dei er framleis frie menneske og kan stemme etter eiga overtyding. Men vi ser i denne saka kva overtydinga er. Dei er ikkje villige til å hjelpe dei som er i denne vanskelege situasjonen. Sidan vi no går inn i juletida, vil eg vise til historia om den miskunnsame samaritanen, for poenget med samaritanen var jo ikkje berre å hjelpe, men å få den som var i naud, ut av naud. Med det verdisynet Kristeleg Folkeparti legg til grunn no, ser det ut som om ein faktisk treng nokon i naud for å kunne vise nestekjærleiken sin. Det er ikkje eit særleg vakkert syn.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Det var eit spesielt innlegg. Det var eit ganske personleg angrep, vil eg seie, og eit slags forsøk på å tilsløre alvoret i saka. Her har ikkje Kristeleg Folkeparti gått inn i noka regjering. Dei står fullt ut fritt til å støtte forslaget som gjer at ein får fjerna dei graderingsreglane som verkeleg rammar dei som har det tyngst i dette systemet – innanfor eit skjøn. Det er det denne saka handlar om – det står ein faktisk heilt fritt til å gjere. Og at da vi som meiner at her må ein verkeleg få løfta denne gruppa, viser harmen vår overfor Kristeleg Folkeparti i dette spørsmålet – vel, sånn er det. Vi forventar betre av Kristeleg Folkeparti. Kristeleg Folkeparti har ein lang tradisjon for til kvar tid å støtte dei som har det tyngst i dette samfunnet. Men kva er det vi har opplevd etter dei fem åra dei har støtta budsjettopplegga til regjeringa? Forskjellane har auka. Vi har no eit rekordhøgt tal barn som lever i fattigdom, dei rike blir stadig rikare, og det er stadig vanskelegare å hjelpe dei som har det tyngst. Da vi sat i regjering, blei forskjellane i Noreg reduserte, mens statens ansikt no, med denne regjeringa – som Kristeleg Folkeparti har støtta heilhjarta no gjennom fem år, og som dei no er på veg inn i – har gått frå å vere ein aktør som skal utjamne forskjellar, til ein aktør som fremjar dei. Det meiner eg ikkje er eit parti som Kristeleg Folkeparti verdig. Det er å bevege seg bort frå bodskapen til kyrkja, som handlar om det stikk motsette. Den bevegelsen dei no gjer, er å bevege seg bort frå det idégrunnlaget som dei strøymde ut frå.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-10:
Det er eit uttrykk som heiter at når du ser ned i avgrunnen, ser også avgrunnen på deg. Det er det eg begynner å lure på om har skjedd. Det har vore ei stor tilsløring i Kristeleg Folkepartis prosjekt dei siste fem åra. På den eine sida har dei kjempa den godes sak, med nestekjærleik for skaparverket, osv., osv., men på den andre sida har dei støtta ei regjering som har representert det motsette, som har gått laus på både skaparverket, menneskeverdet og nestekjærleiken. Og no ser vi nok eit tilfelle der dei er med på eit samarbeid som gjer at dei må røyste imot si eiga overtyding – vel vitande om at dei kunne ha valt motsett side. Dei kunne ha valt den sida som faktisk vil gjere noko med dette systemet. Vi står klar her, med opne armar og ventar på at de blir med på vår side. Det veit eg også spesielt representanten Storehaug er klar over – han ville noko anna i det vegvalet. Men det er ikkje vår feil at Kristeleg Folkeparti valde feil side; det er dei som må ta ansvaret for at dei vel ei side som går ut over dei aller svakaste i dette samfunnet.
Sigurd Hille (Høyre), 2018-12-10:
Jeg stemte også feil!
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-10-24:
På vegne av representantene Tore Storehaug, Olaug V. Bollestad, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å utrede og planlegge innføring av satellittbasert veiprising i Norge til erstatning for dagens bompengesystem.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-24:
På vegne av Karin Andersen, Freddy André Øvstegård og meg selv vil jeg legge fram et forslag om å sikre nasjonsdekkende tiltak mot hatkriminalitet. Det andre forslaget er fra Freddy André Øvstegård, Karin Andersen, Mona Fagerås og meg selv, og det handler om et krafttak mot mishandling og vold i nære relasjoner, knyttet til politiets arbeid.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-10-24:
På vegne av meg selv fremmer jeg forslag om å stanse tvangssammenslåing av fylker.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-10-24:
Mangfoldet i barnehagesektoren trues av den voldsomme kommersialiseringen av sektoren. Siden 2005 har det blitt 230 flere kommersielle barnehager, mens 150 ideelle barnehager har blitt lagt ned. Ideelle barnehager kjøpes opp eller legges ned, de kommersielle vokser dramatisk. Det er ikke rart. Barnehagene våre har blitt en honningkrukke for velferdsprofitører. Det er altså nå tre ganger mer lønnsomt å investere og plassere penger i barnehager enn på Oslo Børs. Det er helt bak mål, men det er også grunnen til at de seks største kommersielle barnehagekonsernene nå har 60 pst. av hele den private barnehagesektoren. Så har Stortinget et forslag om mangfold i barnehagesektoren til behandling. På høringen om forslaget sa Kanvas, som er Norges største ideelle barnehagestiftelse, at forståelsen av barnehagesektoren som et marked med god og sikker avkastning har lokket interessenter – nasjonale og internasjonale – til å plassere risikokapital i barnehagesektoren. Kanvas sa også at internasjonale investeringsfond kontakter ideelle barnehager for å kjøpe dem opp. Kanvas er bekymret, for de opplever at private ideelle forsvinner og underlegges kommersielle selskaper. Jeg lurer på om statsråden for det første deler bekymringen til Kanvas og andre ideelle innen barnehagesektoren over de kommersielles voldsomme vekst, og for det andre hva statsråden vil gjøre for å hindre at kommersielle konserner kjøper opp ideelle, for å unngå at vi mister det viktige mangfoldet som de private ideelle står for innen barnehagesektoren.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-10-24:
Det var mange ord, men det var kanskje ikke så mye handling, og det trengs handling fort for å unngå at de ideelle private fortrenges fra hele barnehagesektoren. Så lenge en privat barnehage har fått tilskudd av kommunen, har den barnehagen en evigvarende rett på tilskuddet, også om barnehagen skifter eier. Noen slik rett har ikke de offentlige barnehagene. Det er de som legges ned hvis kommunen har overkapasitet. Det betyr at de offentlige barnehagene diskrimineres og egentlig fortrenges av en slags kommersiell forkjørsrett. For å rette opp i dette foreslår vi at når en barnehage selges, må ny eier søke om tilskudd på nytt. Dermed kan altså lokaldemokratiet faktisk styre barnehagetilbudet ut fra det som er de lokale behovene i kommunen. Forslaget støttes av KS, av Fagforbundet, Utdanningsforbundet og de ideelle barnehagene. Men vil statsråden gjøre slutt på den kommersielle forkjørsretten i barnehagesektoren?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-10-24:
Det vi ser nå, er jo en kommersiell tut-og-kjør-politikk. Når det er tre ganger mer lønnsomt å drive en barnehage enn å være på Oslo Børs, da snakker vi om en virkelig kommersiell tut-og-kjør-politikk, og ikke minst når de private ideelle legges ned over en lav sko fordi de kommersielle tar over, snakker vi om en kommersiell tut-og-kjør-politikk. Vi ønsker i stedet å ha en fornuftig og god barnehagepolitikk som gjør at pengene bevilget til barnehager går til barnas beste og ikke til superprofitt for kommersielle selskaper. Høyre har et fornuftig prinsipp når det gjelder skoler. Dere er mot utbytte i skolen fordi pengene skal gå til elevenes beste og ikke til privat profitt, som dere selv har sagt veldig godt. Hvorfor er det ok å tjene seg rik på en 5-åring i barnehagen når det er feil å gjøre det på en 6-åring i skolen?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-10-24:
På vegne av representantene Solfrid Lerbrekk, Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes og meg selv har jeg gleden av å sette fram et representantforslag om likelønn – fra ord til handling.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-10-24:
På vegne av representantene Jonas Gahr Støre, Ruth Grung, Ingvild Kjerkol, Terje Aasland, Maria Aasen-Svensrud og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om klimatilpassing av jordbruket for trygg matproduksjon på norske ressurser.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-10-24:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. I serien «Skolesviket» har VG satt søkelyset på hvordan de yngste barna opplever skolehverdagen. De forteller om en skole der det er for lite læring gjennom lek og aktivitet. Før sommeren vedtok Stortinget at regjeringen skal evaluere situasjonen for de yngste elevene, og fra opposisjonens side var vi særlig bekymret for om skoledagen har blitt for ensformig og stillesittende. En undersøkelse VG har gjennomført sammen med professor Eivind Aadland, forsterker den bekymringen. De ga to grupper barn aktivitetsmålere, som de før sommeren brukte i barnehagen og igjen etter at de begynte på skolen. Resultatet viste at barna satt mye mer stille og var mindre i bevegelse i skolen. Vi har allerede mye forskning på hvor viktig fysisk aktivitet er for barns kognitive, sosiale og fysiske utvikling, og vi vet hvor viktig læring gjennom lek og engasjerende læreformer er for de yngste elevene. Sist høst ba stortingsflertallet regjeringen legge fram en sak om hvordan det kan innføres daglig fysisk aktivitet for elevene i grunnskolen. Kunnskapsministeren sier nå i statsbudsjettet at han vil legge det vedtaket i en skuff. Framfor å jobbe med løsninger for hvordan man kan følge opp vedtaket for mer aktivitet, lek og mindre stillesitting, bruker statsråden tiden utelukkende på å understreke vanskelighetene. Det er som den såkalte aktivitetsalliansen sa i høringen til utdanningskomiteen i går: Regjeringen har kommet i trassalderen når det gjelder fysisk aktivitet, og det er på tide med grensesetting. Spørsmålet mitt er: Mener statsråden fysisk aktivitet i skolen er viktig? Hvis det er slik, hvordan begrunner han i så fall at han ikke kommer med et eneste forslag til hvordan man kan gjennomføre Stortingets vedtak?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-10-24:
Vi forsvarer lærernes handlefrihet og metodefrihet. Det understreket Arbeiderpartiet senest i vår, da vi la fram forslag om en tillitsreform i skolen, som høyreregjeringa for øvrig stemte imot. Måten et vedtak skal gjennomføres på i skolen, legger ikke vi oss borti; lærerne har metodefrihet. Det som er oppsiktsvekkende, er at regjeringa i forslaget til statsbudsjett sier at de ikke har noen intensjon om å følge opp Stortingets vedtak om fysisk aktivitet. Det kan ikke Arbeiderpartiet akseptere, og kunnskapsministeren legger til grunn en rekke forutsetninger som vi er uenig i at må være forutsetninger for fysisk aktivitet. Regjeringa kunne valgt å si at det er utfordringer, men at de har tenkt å bruke god tid på å fase dette inn i dialog med sektoren og finne gode løsninger, bl.a. basert på skolene som gjør dette i dag, uten store kostnader, som kunnskapsministeren peker på. Mitt spørsmål blir: Hvordan vil kunnskapsministeren forholde seg dersom Stortinget nok en gang vedtar viktigheten av daglig fysisk aktivitet? Vil han da også nekte å følge det opp?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-10-24:
Skal bemanningsnormen virke, må man sørge for at den er finansiert. Da regjeringa la fram sitt forslag til norm i vår, gjorde de det klart at de ikke hadde tenkt å betale for sin egen norm. Begrunnelsen var bl.a. den kunnskapsministeren brukte nå, nemlig at dette er beregnet på nøyaktig samme måte som den rød-grønne regjeringa la opp til. Det er jo beviselig feil, både hvis man ser på Øie-utvalgets utredning og hvis man ser på Meld. St. nr. 24 for 2012–2013, som statsråden viste til, der det svart på hvitt står helt til slutt at bevilgningsforslag vil bli fremmet i de ulike forslag til statsbudsjett. Det har kommet protester både fra kommuner og fra private barnehager på manglende finansiering av bemanningsnormen. Kristelig Folkeparti fikk igjennom 100 mill. kr i revidert nasjonalt budsjett. Det er bra. Arbeiderpartiet mener det bør dobles. Regjeringa foreslår altså nøyaktig den samme bevilgningen for hele 2019 som høsten 2018. Kristelig Folkeparti sa etter revidert nasjonalbudsjett at de forventet en firedobling av penger til bemanningsnormen i 2019. Føler kunnskapsministeren at regjeringa leverer på den forventningen?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-10-24:
Det som er interessant, er at da Arbeiderpartiet og andre partier sa at det kanskje var behov for en overgangsordning fram til 2019, sa regjeringa nei til det, men likevel har regjeringa egentlig utsatt innføringen av bemanningsnormen ett år, fra 1. august 2018 til 1. august 2019. En av årsakene til det er nok at de har sett at finansiering er en utfordring både for private og for kommunale barnehager. Når det gjelder prinsippene for innføringen av normen, registrerer jeg at KS er helt uenig med kunnskapsministeren i denne tolkningen. Det er også interessant når man bl.a. ser på det Kristelig Folkeparti uttalte i vår; de forventet en firedobling og at det også skulle komme midler i 2020, totalt mellom 600 og 700 mill. kr, til bemanningsnormen. Nå da statsbudsjettet ble lagt fram, sa også Kristelig Folkeparti, i likhet med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, at bemanningsnormen ikke var tilstrekkelig finansiert. Jeg har veldig vanskelig for å se hvordan kunnskapsministeren da kan begrunne at man følger opp det man ble enige om i revidert i 2019, med nøyaktig samme beløp som i revidert nasjonalbudsjett. Det er spørsmålet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-10-24:
La meg først takke for et godt spørsmål. Jeg er opptatt av at vi skal ta godt vare på de yngste barna i skolen – at de skal oppleve en god hverdag, med både lek, læring og mestring – og jeg er opptatt av fysisk aktivitet i skolen. Fysisk aktivitet er viktig ut fra et folkehelseperspektiv, og det er viktig for læring og mestring. Utfordringen med det vedtaket som Stortinget har forelagt, er at det står i motstrid til andre forslag som Stortinget har vedtatt. Skulle vi følge opp vedtaket slik det er fremmet, betyr det at vi skulle pålegge lærerne å bruke fysisk aktivitet i matematikktimen, i naturfagtimen, i norsktimen og i samfunnsfagtimen, med andre ord at vi fra statens side skal detaljstyre metodefriheten i skolen. Stortinget har også vedtatt: «Stortinget ber regjeringen sikre at det er lærernes ansvar og faglige skjønn som skal avgjøre hvilke metoder og virkemidler som skal tas i bruk i undervisningen». Det er det første poenget: Dette griper inn i metodefriheten. Vi kan forskriftsfeste og pålegge lærerne å gjøre dette, men det ville stride mot et annet vedtak Stortinget har gjort. Så har vi påpekt en annen mulighet, og det er at Stortinget bevilger de pengene som skal til for at det skal bli mer fysisk aktivitet i skolen. Da trenger vi flere lærere. Det vil koste milliarder. Det er også en mulighet Stortinget kan fatte vedtak om. Så har jeg pekt på at vi nå gjennomfører et forskningsprosjekt sammen med Helsedepartementet hvor vi ser på bruk av mer fysisk aktivitet på ungdomstrinnet. Det er et forsøk som jeg mener er viktig, og som vi må høste erfaring fra. Så er det ikke riktig at jeg har sagt at forslaget skal legges i en skuff. Jeg har sagt at vi ikke tilrår at det gjennomføres slik det er foreslått.