Helge Orten (Høyre), 2017-06-08:
Først av alt må jeg få lov til å kommentere representanten Juvik, som hevdet at fiskerihavnene nå skal overføres til regionene uten at pengene følger med. Det er ikke et prinsipp som ligger til grunn for den overføringen. Prinsippet som ligger til grunn, er at regionene faktisk vil få ansvaret for en viktig næringsutviklingsoppgave som det òg vil følge penger med. Det er mulig at representanten Juvik har erfaringer fra forrige regjeringsperiode når han på en måte skisserer den løsningen uten penger, men løsningen vår er i hvert fall med penger. Dette er en historisk dag. For første gang på over 50 år blir det gjennomført en stor kommunereform, en reform som resulterer i at vi gjennom vedtakene i dag går fra 426 til 354 kommuner i Norge. Samtidig vet vi at flere kommuner har pågående prosesser, og at det er stor sannsynlighet for at flere vil velge å slå seg sammen. Det er et stort flertall i denne salen som ønsker kommunesammenslåinger, fordi det er viktig og nødvendig. Derfor hadde jeg forventet at landets største opposisjonsparti hadde valgt en mer konstruktiv tilnærming til prosessen, men i denne reformen har Arbeiderpartiet opptrådt som en bremsekloss og stått side om side med Senterpartiet og snakket om reversering heller enn å se mulighetene og bidra til gode løsninger. Jeg skjønner ikke poenget med å snakke ned en reform som så mange, både Arbeiderparti- og Senterparti-politikere i kommunene, faktisk åpenbart ser et behov for. Kommunereformen er en frivillig reform, og det er grunn til å gi ros til alle de lokalpolitikerne som har tatt ansvar i sine kommuner og lagt til rette for gode prosesser. Dette er en tverrpolitisk ros, for her er det mange ordførere og lokalpolitikere fra alle parti som har bidratt konstruktivt. Mye har endret seg siden 1960-tallet og forrige store reform. Kommunene har fått mange nye og store oppgaver. Næringsstrukturen har endret seg, infrastrukturen er forbedret, vi kommuniserer på nye måter, og ny teknologi endrer hverdagen vår stadig raskere. Det gir oss mange nye muligheter, og kommunene har blitt den viktigste tilbyderen av velferdstjenester til innbyggerne. Men det gir oss også noen utfordringer. Det kan være grunn til å stille spørsmålet: Hadde vi organisert Kommune-Norge på samme måte som på 1960-tallet om vi hadde visst det vi vet i dag? Neppe – og da er det kanskje på tide å gjøre noen endringer. Jeg vil ta utgangspunkt i mitt eget fylke, Møre og Romsdal. Det går fra 36 kommuner til 27. Særlig i områdene i og rundt Ålesund og Molde skjer det mye positivt, og vi får sterkere regionkommuner. Jeg må innrømme at jeg gjerne skulle sett at det var enda flere som valgte å slå seg sammen, men dette er en veldig god start. Jeg er overbevist om at flere vil komme i kjølvannet av disse sammenslåingene, rett og slett fordi både lokalpolitikere og innbyggere i kommunene vil se at det er nødvendig for å sikre god kvalitet og et bredt tjenestetilbud. Jeg kommer selv fra en liten kommune. Det er en kommune med i overkant av 2 000 innbyggere, med et aktivt næringsliv, og den er en integrert del av bo- og arbeidsmarkedet i og rundt Molde som regionsenter. Kommunen har, sammen med Nesset, valgt å slå seg sammen med Molde. I Midsund ser vi allerede en positiv effekt av sammenslåingen med Molde, før vedtaket er gjort i Stortinget, og før den formelle sammenslåingen er gjennomført. Prosessen går godt, og nødvendige og etterlengtede investeringer i skole og servicebygg blir nå mulig. Det kan vi gjøre fordi vi er en del av et større fellesskap, fordi sårbarheten blir mindre, og fordi vi kan benytte økonomiske fordeler av sammenslåingen til å utvikle kommunen. Handlingsrommet i kommunereformen blir altså brukt til å styrke tjenestetilbudet der folk bor, noe som står i sterk kontrast til retorikken fra Senterpartiet. Det er det motsatte av sentralisering. Midsund har på lik linje med andre kommuner basert en stor del av tjenesteproduksjonen sin på interkommunale samarbeid, ganske mange i tallet, og det er fordi det er mange oppgaver som en liten kommune bedre kan løse i et større felleskap enn alene. Ta f.eks. barnevern, der Midsund for en del år siden etablerte et samarbeid med Molde, nettopp for å sikre stabil og god fagkompetanse. Når de interkommunale ordningene blir mange nok, er det på tide å organisere dette på en ny måte, i én kommune. Noen vil også hevde at lokaldemokratiet blir svekket i kommunereformen. Det er jeg slett ikke enig i. En ungdomsrepresentant sa det i grunnen veldig godt: I en større kommune kan jeg engasjere meg og være med og bestemme, ikke bare der jeg bor, men også der jeg bruker store deler av tida mi. Det er et godt innspill i demokratidiskusjonen. Dette er en stor dag. Dette er bare begynnelsen, men en veldig god begynnelse. Jeg gleder meg til fortsettelsen.