Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2015-05-05:
Som saksordfører har jeg tenkt å redegjøre for det synet som flertallet i komiteen deler. Jeg regner med at representantene for mindretallet og forslagsstillerne har taleføre representanter i salen som kommer til å markedsføre deres eget standpunkt. For noen måneder siden var jeg på besøk i Romania. Der hadde jeg bl.a. samtaler med den største organisasjonen for romfolk: National Agency for Roma. Lederen for romfolkets egen interesseorganisasjon, Daniel Vasile, benyttet i stor grad de samme argumentene som Fremskrittspartiet har benyttet i årevis: Tigging bidrar til stigmatisering av romfolk, tigging sementerer fattigdom, og tigging medfører at barn må avbryte utdannelsen. Romania har selvsagt et forbud mot tigging, og Vasile oppfordret meg til å sørge for at vi umiddelbart fikk et tilsvarende forbud i Norge. Løsningen på fattigdomsproblematikken som en følge av tigging er komplisert, vanskelig og krever tverrfaglig tenking. Et forbud blir av mange forsøkt framstilt som det moralsk høyverdige alternativet. En floskel i debatten har blitt uttrykket «vi kan ikke forby fattigdom». Å tillate tigging er på ingen måte det samme som at tiggere kommer seg ut av fattigdom og inn i middelklassen – snarere det motsatte. Tigging bidrar til at allerede fattige mennesker ikke får opparbeidet seg kompetanse, arbeidserfaring eller selvrespekt. Å tillate tigging er å akseptere at store grupper aldri vil kunne komme seg ut av fattigdommen, og det er et standpunkt jeg ikke kan stå inne for. Fremskrittspartiet ønsker derfor primært et nasjonalt forbud mot tigging. Men jeg registrerer at det dessverre ikke er flertall i Stortinget for et nasjonalt forbud. Det er likevel positivt at regjeringen, i samarbeid med Senterpartiet, våren 2014 fikk åpnet for muligheten for kommunale forbud. At kommunestyrene lokalt har anledning til å vedta tiggeforbud, styrker lokaldemokratiet og gjør at innbyggerne i de kommunene som er hardest rammet av aggressiv tigging, kan vektlegge dette i lokalvalgene. Å fjerne muligheten til å vedta lokale tiggeforbud, slik forslagene legger opp til, ville være å svekke lokaldemokratiet. Jeg er derfor veldig glad for at Senterpartiet fortsatt velger å stå på kommunenes side i denne saken, sammen med regjeringspartiene. Tiggeforbud har vært en viktig sak for både Fremskrittspartiet, Høyre og mange velgere, og det er derfor avgjørende at vi nå bevarer muligheten for å kunne vedta dette lokalt. Både politiet i Oslo og en stor gruppe velgere ser med bekymring på de siste års utvikling med stadig mer organisert tigging og kriminalitet knyttet til dette miljøet. Organisert tigging bringer ofte med seg kriminalitet i form av alvorlige forbrytelser som tvang, menneskehandel og vinningskriminalitet. Arbeiderpartiet har forsøkt å bagatellisere sammenhengen mellom tigging og organisert kriminalitet – det registrerer jeg ut ifra merknadene – og mener at Fremskrittspartiets og Høyres argumentasjon er omtrentlig vedrørende tiggingens utbredelse og omfang, og at det ikke er noen stor sammenheng mellom tigging og organisert kriminalitet. Her bør det være nok å vise til Kripos-rapporten Den organiserte kriminaliteten i Norge – Trender og utfordringer 2013–2014. Her kommer følgende fram: «Oslo politidistrikt har avdekket en rekke forhold hvor det er sammenheng mellom tigging og vinningskriminalitet. Personer som driver med tigging, er også siktet/dømt for vinningskriminalitet og/eller det har fremkommet at de bor eller oppholder seg på de samme stedene som personer som utøver vinningskriminalitet, og hvor det også oppbevares tyvgods. De samme miljøene knyttes til grove tyverier og ran av smykker fra eldre». Regjeringspartiene forholder seg til Kripos’ offisielle rapporter i denne saken, og det er ingenting omtrentlig i disse rene gjengivelsene av rene fakta fra våre mest troverdige politikilder. Fri bevegelse over landegrensene gjennom EØS-avtalen og Schengen-avtalen medfører at dagens tiggere i stor grad er tilreisende EØS-borgere. Løsningen på fattigdomsproblematikken i EU er ikke å tillate tigging i Norge, men tvert imot å hjelpe flere ut av fattigdom i hjemlandene. Veien ut av fattigdom går ikke gjennom tigging, men gjennom utdanning, arbeid og like muligheter. Derfor er jeg glad for at regjeringen, med støtte fra Senterpartiet, har vært veldig tydelig på hvordan vi skal innrette EØS-midlene for å hjelpe folk der de bor, og der de skal virke.