Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2008-12-11:
I år er det en merkelig budsjettdebatt. Vi vet at allerede innen en måneds tid skal vi igjen diskutere budsjettsaker under betegnelsen «krisepakker». Jeg tror neste år lett blir et halvår med sammenhengende budsjettdebatt. Det er ingen tvil om at næringspolitikk kommer til å bli det aller viktigste politikkområdet. Finanskrisen fører til at mange av dagens bedrifter ikke lenger vil ha livets rett. Arbeidsplasser vil forsvinne. Vår felles utfordring er å gjøre det enklest mulig å erstatte disse. Dette burde det være enkelt å enes om, men når stortingsflertallets resept stort sett er at alle ledige skal inn i offentlig sektor, og staten bør og kan kjøpe seg opp i store og mellomstore norske bedrifter, blir det alt annet enn enkelt. Den delen av Regjeringens kriseplan som ble kommunisert i gårsdagens VG, er også mer av det samme: Alle tiltak skal skje i regi av eller i offentlig sektor. Det kan i og for seg være bra for den del av norsk industri og næringsliv som lever av det innenlandske markedet, men store deler av norsk næringsliv er konkurranseutsatt og eksportrettet. Så langt er det rimelig få, om noen, tiltak for denne viktige delen av vårt næringsliv. Venstre er bekymret for den eksportrettede industrien. Det er nettopp dette som vil være Venstres aller viktigste prioritet i de samtalene som nå finner sted mellom regjering og opposisjon knyttet til den varslede krisepakken. Det viktigste er at vi kommer styrket ut av det. Det enkleste nå, og som det dessverre ser ut til at Regjeringen og regjeringspartiene sverger til, er konserverende tiltak. Da blir krisen mye lengre og mye mer omfattende enn det som er nødvendig. Venstres alternative statsbudsjett er etter mitt skjønn meget godt tilpasset nettopp disse utfordringene. Det viktigste enkelttiltaket i vårt alternative statsbudsjett er å bedre rammebetingelsene for norsk næringsliv og småbedrifter. Effekten av Venstres politikk er nesten 4,5 milliarder kr i målrettede tiltak for næringslivet. Venstre vil satse spesielt på det nyskapende miljø- og klimavennlige næringslivet kombinert med en gjennomgripende satsing på utdanning og forskning. Vi vil derfor ha økte avskrivningssatser, vi vil endre avskrivningssatsene i mer miljøvennlig retning, vi vil ha egne skattestimuli for langsiktig investering i nye bedrifter, vi går inn for eget minstefradrag for selvstendig næringsdrivende, halv arbeidsgiveravgift for lærlinger og økte satser i SkatteFUNN-ordningen. Alt er målrettet mot å skape nye og varige arbeidsplasser i stedet for såkalte skatteskjerpelser for de rike. De såkalte rike er de som skaper og investerer i de arbeidsplassene vi trenger i framtiden. Det er helt feil medisin med målrettet skatteskjerpelse i den tiden vi er inne i. Videre foreslår Venstre gjeninnføring av tilskudd til ulønnet arbeidsinnsats i SkatteFUNN-ordningen, økt næringsrettet forskning med 350 mill. kr utover Regjeringens forslag, styrking av de sosiale rettighetene for selvstendig næringsdrivende, økt satsing på reiselivstiltak og reduksjon i gebyrer fra Brønnøysundregistrene. Jeg merket meg at næringskomiteens leder, Ola Borten Moe, få dager etter at finansinnstillingen ble vedtatt, tok til orde for både skattemessige grep for å stimulere egenkapitalsituasjonen i norske bedrifter og skattelette som kan fremme investeringer og omstilling av næringslivet i mer miljøvennlig retning. Dette er en politikk som Venstre er helt enig i. Det rare er jo at Senterpartiet stemte imot nettopp denne politikken både rett før og rett etter Borten Moes utspill. Jeg skal ikke dvele mer ved dette paradokset akkurat nå, annet enn å ønske Senterpartiet lykke til i de interne forhandlinger om krisepakken i Regjeringen. Jeg håper da at Borten Moes meninger faktisk får gjennomslag i så måte. Vi trenger nå en målrettet satsing på framtiden, satsing på vekst i klima- og miljøarbeidsplasser. Venstre har som mål å utvikle en like god leverandørindustri innenfor klima og fornybar energi som vi har for olje- og gassektoren. Den delen av norsk metallurgiindustri som nå sliter på grunn av nedgang i f.eks. bilindustrien, burde omstilles til å bli leverandør til fornybarsektoren. Derfor foreslår Venstre at det opprettes et eget statlig investeringsselskap, Klimatek, som skal ha som formål å investere i klimateknologi, klimagründere og miljøvennlig omstilling av eksisterende næringsliv. Selskapet baseres på samme retningslinjer som nasjonale såkornfond under Innovasjon Norge. Debatten om behov for modernisering, ny og annerledes tankegang er så avgjort like avgjørende og like aktuell for landbrukspolitikken som for den generelle næringspolitikken. Her er det tydelig at det går en markant debatt mellom flere enn opposisjon og regjering. Også næringskomiteens leder og hans egen statsråd i Landbruks- og matdepartementet virker rimelig uenige om veien videre. Det er bare å se på saken om odel på gården Ulstad Vestre i Stjørdal, hvor statsråden sitter fast i en gammeldags tenkning om at alt skal være som før, mens næringskomiteens leder står for en annen og langt mer framtidsrettet tilnærming. Eller, vi kan se på representanten Lundteigen fra samme parti, som har fått en slags aha-opplevelse av at nå vil det bli mindre frihandel, mens både verdens ledere og den norske regjering sier det motsatte for å fremme globale tiltak med sikte på å motvirke den internasjonale finanskrisen. Så har vi også det faktum at Regjeringen og landbruksminister Lars Peder Brekk i sommer godtok det foreliggende forslaget om landbruk i WTO-forhandlingene, mens senterpartileder Liv Signe Navarsete senere uttalte at utkastet til WTO-avtale ikke var svaret på framtidens utfordringer. Det er i og for seg spennende å følge den interne debatten i Senterpartiet og Regjeringen om landbrukspolitikken, men spesielt handlingskraftig og framtidsrettet er den foreløpig ikke. Venstre ønsker å bevare et bærekraftig norsk landbruk også i framtiden, men det gjør vi ikke ved å lukke øynene og håpe på bedre vær. Det gjør vi ved å satse målrettet på dem som tror på en framtid i norsk landbruk ved å la dem få mulighet til å vokse, til å få større fleksibilitet og mulighet til å ta i bruk både virkemidler og tankegang som tradisjonelt ikke har fått innpass i jordbruket. Morgendagens utfordringer har aldri blitt løst med gårsdagens virkemidler, selv om det er mange i både Senterpartiet og Bondelaget som forsøker å tegne nettopp en slik virkelighet. Norsk fiserinæring står overfor store utfordringer. Både hos forbrukere, importører og bedrifter ute i markedene er evnen til å kjøpe og betale for norsk fisk kraftig redusert. Utenlandske oppkjøpere har ikke økonomi til å kjøpe norsk fisk for å ha på lager, da bankene i viktige markeder strammer kraftig inn. Dette kan føre til at mange vil miste jobbene sine i fiskeindustrien, og flere frykter industrikonkurser. Som jeg har tatt til orde for tidligere, er det for Venstre svært viktig at vi snarest får på plass gode og målrettede løsninger for den eksportutsatte industrien. Jeg håper fiskeri- og kystministeren tar med seg dette når Regjeringen skal legge fram en revidering av statsbudsjettet i månedsskiftet januar/februar. Hvis ikke vil fiskerinæringen gå mørke tider i møte. Fiskerinæringen har også statlig funderte utfordringer, nemlig seismiske undersøkelser. Regjeringen satser kraftig på oljeleting gjennom seismiske undersøkelser i sårbare havområder. Venstre støtter ikke Regjeringens kartlegging av oljeforekomster utenfor Lofoten og Vesterålen og Møreblokkene, da nettopp disse områdene er noen av verdens viktigste gyteområder for en rekke fiskearter. Fiskeindustrien i Lofoten og Vesterålen har meldt om en reduksjon på 70 pst. av landinger av sei og blåkveite etter at den seismiske skytingen startet. Regjeringens håndtering av denne konflikten har vært lite tilfredsstillende, og jeg ber Regjeringen følge opp sin egen St.meld. nr. 8 for 2005–2006 om helhetlig forvaltning av det marine miljø i Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten, hvor det framgår at fiskeinteresser og gytevandringer går foran oljeaktivitet. Selv om situasjonen kan se mørkere ut enn på lenge for fiskerinæringen, mener Venstre at med gode rammevilkår kan sjømatnæringene sikre vekst og inntektsgrunnlag langs hele kysten. Norge har innen fiskeri, havbruk og marin bioteknologi et stort konkurransefortrinn ut fra naturgitte forutsetninger og en omfattende kompetanse utviklet gjennom generasjoner. Venstre vil utvikle en sjømatpolitikk som sikrer en konkurransedyktig og allsidig sjømatnæring. Venstre mener videre at det er en forutsetning at Norge gjennom en aktiv handelspolitikk får redusert sine handelshindringer. Regelverket innenfor alle deler av sjømatsektoren må forenkles kraftig. Målet må være å sørge for en miljøvennlig, bærekraftig forvaltning og lokal verdiskaping.