Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-05-24:
Jeg har hatt gleden av å representere i IPU i snart to år, og det gir noen refleksjoner rundt ambisjonsnivå, tilstedeværelse, innvirkning og ikke minst hvordan pengebruken skal være. IPU er den eldste internasjonale parlamentarikerforsamling. Den er stor – det er medlemmer fra 155 land – så det er en veldig viktig forsamling. Den skal fremme fred og samarbeid samt støtte utvikling av representativt demokrati rundt omkring i verden, og det er åpenbart at det for Norge er viktig å ha sin stemme inn i dette. Jeg holdt selv innlegg i 1. komité i den siste forsamlingen som var, i Panama, rundt omveltningene i den arabiske verden og om hvilke muligheter IPU har til å påvirke det som faktisk skjer, og utviklingen i den arabiske verden framover. Samtidig gir det refleksjoner rundt hvilket ambisjonsnivå man skal ha, både personlig og i og for seg på organisasjonens vegne. Når vi sitter i salen og hører debatten, ser vi jo hvilke land som er mest aktive i å hylle demokratiet og være veldig ivrige for menneskerettighetsforkjempelse. Det er land som Cuba, Iran, Syria og Venezuela. De har ekstremt sterke meninger om hvordan dette skal utvikles. Og jeg må jo si at da jeg satt i salen og leste på Internett om Syrias diktatur, hvor man skjøt mot egne innbyggere, samtidig som man fra Syria holdt innlegg om at Israel var de som var skyld i alt som var galt, ga det noen refleksjoner rundt både det at man må være til stede, og det at man kanskje må passe på at man ikke binder opp for mange ting i forhold til ambisjonsnivået for organisasjonen. For Stortinget har faktisk ikke noe apparat for å følge opp eventuelle forpliktelser som man skulle inngå i slike forsamlinger. Så jeg vil dele Vaksdals bekymringer når det gjelder måten pengene prioriteres på, og måten man bruker pengene på. Vi har nå bare mulighet til å delta på hovedsesjonene, og vi finansierer altså veldig mye av IPUs virksomhet. IPU følger FN-systemet i måten man finansierer seg på, men USA er jo ikke medlem av IPU, og dermed faller en mye større andel på bl.a. Norge. Vår medlemskontingent til IPU har gått opp fra litt over 400 000 kr til over 800 000 kr fra 2006 til i dag, og prognosene er at den går videre oppover hvis ambisjonsnivået holder. Noe av grunnen er at medlemskontingenten betales i sveitsiske franc, og det er ikke noe clou for alle andre – den valutakursen ser ut til å gå til himmels. Det som jeg i og for seg har krevd, er at delegasjonen må få litt innsyn i budsjettering og bruk av pengene. Vi har ikke sett et eneste budsjett så lenge jeg har sittet i delegasjonen. Det finner jeg helt uakseptabelt. Jeg føler at jeg er ansvarlig for hvordan disse pengene skal brukes. Jeg mener at det er viktig at hvis vi først bevilger mye penger og bruker mye penger på IPU, skal også delegasjonen vite hvordan de fordeles. Det vil også gjøre oss mye mer oppmerksom på hvordan faktisk medlemsavgift går ut over mulig reisevirksomhet, hvis vi er for slepphendte i forhold til deltakeravgift. Jeg ville si fra talerstolen at jeg kommer til å legge ganske mye press på at delegasjonen skal ha full innsikt i hvordan pengene budsjetteres og brukes, og hvordan de fordeles på deltakelse og på kontingent. Det tror jeg er ganske viktig også for de andre delegasjonene. Jeg tror man skal være målrettet med hvorfor man er til stede i den type forsamlinger, og det gjelder selvfølgelig også pengebruken.