trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2000-04-11:
Nå er representanten Sørfonn velvilligheten selv, så jeg forstår godt at han gjerne vil understreke den delen av sin politikk hvor han vil fjerne fordelsbeskatningen av bolig. For det andre er det litt overraskende at den tidligere regjeringen Bondevik, med utgangspunkt i Kristelig Folkepartis programformulering om fjerning av hele fordelsbeskatningen av bolig, først måtte øke takstgrunnlaget med 20 pst. for så eventuelt å komme tilbake med en fjerning. Men nok om det. Det som også er overraskende, er at det har tatt så lang tid å få det nye takstgrunnlaget på bordet. Våren 1997 skrev flertallet i finanskomiteen at det takstgrunnlaget som da var, var «høyst utilfredsstillende, og må erstattes av et bedre system.» Det systemet som vi har nå, er veldig urettferdig, for det er meget tilfeldig hvordan boligen blir taksert, og den måten boligen blir taksert på, blir avgjørende i forhold til fordelsbeskatning på bolig, eiendomsskatt og eventuelt formuesskatt. Mitt spørsmål til Sørfonn på vegne av Kristelig Folkeparti er: Når partiet egentlig ønsker fjerning av boligskatten, hvorfor kan man ikke da gå inn for et forslag fra Høyre som setter en grense på 30 pst. av markedsverdi eller oppføringskostnader, for å skape større rettferdighet i dagens system inntil man får det nye systemet på plass? Poenget er at det finnes boliger som har en takst på 80 pst. av markedsverdi, og så er det boliger som har en takst på 10 pst. Det kan være i samme boligområde. Vil man fra Kristelig Folkepartis side også gå imot et slikt forslag hvis det viser seg at det nye boligtakseringssystemet tar tid?
Børge Brende (Høyre), 2000-04-11:
Jeg takker for invitten, den var sikkert velment fra Dalheims side. Han kjenner jo Høyre, og vi er selvsagt konstruktive og tar ansvar. Men det er jo det å si om denne saken at våren 1997 forelå det faktisk et flertall i Stortinget – og det samme flertall foreligger nå – som stilte seg bak det vedtak som Senterpartiet og Arbeiderpartiet fikk igjennom, nemlig vedtaket om Lundteigen-modellen når det gjaldt taksering av boliger. Vi var imot det systemet. Vi mente det hadde veldig mange svakheter og advarte den gangen mot det, så hvis Regjeringen er i nærheten av å fremme noe som likner Lundteigen-modellen, tror jeg denne saken vil ta utrolig lang tid. Ikke bare vil det ta lang tid å fremme saken, det tror jeg kan bli problematisk nok for finansministeren, men signalene fra likningskontorer og takstmenn rundt omkring i landet tyder på at det også vil ta veldig lang tid å få systemet på plass og få takstgrunnlaget klart. Det vil bli bonanza for dem som driver i takstbransjen, for det blir mye oppmåling, mye etasjehøyder, kvadratrøtter og liknende. Så for å få i havn et slikt system tror jeg man bør prøve å finne andre samarbeidspartnere. Vårt prinsipielle syn er at vi bør avskaffe fordelsbeskatningen av bolig, men det er også riktig at vi våren 1997 sa at hvis vi inntil videre skal videreføre det systemet vi har i dag, bør det være slik at like boliger behandles likt. Så vi vil konstruktivt bidra til, og det gjør vi også gjennom dette forslaget, større rettferdighet i dagens system – og da bør ingen betale mer enn 30 pst. av boligens markedsverdi eller oppføringsverdi i boligskatt. Det kan være den første biten, så kan vi komme tilbake til et større system – og da har jo Regjeringen Senterpartiet å støtte seg til.
Børge Brende (Høyre), 2000-04-11:
Mitt spørsmål til finansministeren går på hva vi skal gjøre inntil et sånt system er på plass. Statsråden understreket selv at vi ikke har noe entydig system i dag, og at det kan være ulikheter mellom f.eks. kommunene som ikke oppfattes som rettferdig. Da er spørsmålet om statsråden ikke syns at det kunne være en grei affære at han sier fra til ligningskontorene at man skal forholde seg til det som ligger i Lignings-ABC-en, som veiledning til ligningskontorene. Problemet er at mange ligningskontor ikke forholder seg til Lignings-ABC-en på dette punktet, hvor veiledningen er klar: En skal ikke overstige 30 pst. av oppføringsverdi. Vi har i komiteen hatt høringer i forbindelse med Dokument nr. 8-forslaget, og Huseiernes Landsforbund var der og fremla dokumentasjon på at man innenfor en og samme kommune kan ha to helt like boliger, som har omtrent samme markedsverdi, hvor takstgrunnlaget er helt forskjellig. Er dette til å leve med på kort sikt for dem som blir rammet av det? Det er min forespørsel til statsråden – han kan jo med et pennestrøk instruere ligningskontorene på dette punktet. Han kan iallfall ikke klage over urettferdigheten hvis en ikke benytter seg av den muligheten en har til instruksjon.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Boligtakseringssystemet er i høyeste grad ikke underholdning for folk flest. Det er bittert alvor. Veldig mange opplever nok veldig stor urettferdighet knyttet til det de noen ganger opplever i sin egen gate, at noen sitter med gamle takseringer, som gir store ulikheter i forhold til nyere takseringer. Da vi hadde dette til behandling i finanskomiteen i 1996-1997, var det et stort engasjement. I ettertid tror jeg noen hver kunne ha tenkt seg at engasjementet hadde vært noe bredere politisk forankret. Behandlingen i finanskomiteen den gangen ble veldig preget av de partiene som ønsket skatt på bolig, mens de som ikke ønsket skatt på bolig, hadde et heller lite engasjement i forhold til det systemet som skulle være til stede hvis skatten nå en gang var der. Det vi vedtok i Stortinget, som ble et kompromiss mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet, var et krevende kompromiss. Jeg har personlig hatt forståelse for at Regjeringen har hatt noe vanskeligheter knyttet til å sette kompromisset ut i livet, men de små lekkasjer vi har fått – og de har vært ytterst små – fra den tidligere regjeringen i denne sammenhengen, har iallfall tegnet et bilde av at man var i ferd med å få fram et system som skulle avløse et til de grader uhensiktsmessig system, sett med de aller, aller flestes øyne. Fra Arbeiderpartiets side har vi den ambisjon at den nye Regjeringen helt naturlig er nødt til å gå gjennom det materiell som de har fått overlevert fra tidligere regjeringer, på en grundig måte, men at de så raskt som mulig kommer tilbake til Stortinget med et forslag til hvordan et framtidig takstsystem på bolig bør være. Når vi kommer så langt, får jeg håpe at det fortsatt er et engasjement i forhold til hvordan et riktigst mulig takstsystem bør være, også fra partier som kanskje i utgangspunktet ikke gleder seg spesielt mye i forhold til det at det er skatt på bolig.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Arbeiderpartiet har ikke endret oppfatning i forhold til boligbeskatning fra innstillingen i 1997. Det vi har som grunnlag for boligbeskatning, er naturlig nok ikke en beskatning som skal eller bør virke på en slik måte at folk nærmest må gå fra gård og grunn. Nåværende beskatning ligger heller ikke der. Men at skattegrunnlaget er veldig forskjellig vurdert, er en virkelighet som vi har måttet se i øynene nå i altfor mange år. Når Siv Jensen viser til den veldig grundige behandlingen vi hadde i 1996-1997, avdekket vel den at noen millimeterrettferdighet er det ikke mulig å oppnå her. Dertil er eksempelvis verdifastsettelsen på bolig veldig svingende. Det betyr at man må ta utgangspunkt i noen objektive kriterier som kan ligge fast over tid. Den skissen som Arbeiderpartiet og Senterpartiet gav fra seg, og som ble innstillingen, tok utgangspunkt i dette. Likevel har det vist seg vanskelig for den tidligere regjeringen å komme til Stortinget med et forslag. Men som Sørfonn nå har vist til, var altså det nå på beddingen, og jeg går ut fra at den nåværende finansminister på en god måte vil følge opp det, og at vi får en skisse til behandling i Stortinget som er god, og som også vil få flertall.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Da vi behandlet boligtakseringssystemet våren 1997, var det, sett med mine øyne – jeg får begrense det til det – et problem at Høyre den gangen ikke hadde noe engasjement i forhold til hvordan et boligtakseringssystem burde være. Den prinsipielle begrunnelsen for det var at man ikke ønsket skatt på bolig. Nå registrerer jeg at Børge Brende, og i og for seg også Siv Jensen, har et engasjement i forhold til hvordan et takstsystem bør være hvis vi har boligskatt. Jeg vil spørre Børge Brende: Vil det engasjementet også konstruktivt være til stede når arbeiderpartiregjeringen kommer med sitt forslag til nytt takseringssystem? Jeg tror det vil være en styrke for dem som blir berørt av boligskatt, at takseringssystemet har en bredest mulig forankring også i Stortinget.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Fremskrittspartiet ønsker å fjerne fordelsbeskatningen av egen bolig og også å fjerne formueskatten, fordi vi ser med bekymring på virkningen av dagens system. Det bygger nemlig på stor grad av tilfeldighet og er derfor grunnleggende urettferdig, ikke bare mellom ulike deler av landet eller ulike deler av en kommune, men faktisk også innenfor det enkelte boligområdet. Takstene varierer fra under 10 pst. til opptil 80 pst. av virkelig verdi på boligen. Dette skjer da helt uavhengig av skatteevne. Denne urettferdigheten er stadig økende med den årvisse prosentvise økningen av takstgrunnlaget. Man kan jo spørre: I hvilken annen skatteart vil vi innkreve på et så tilfeldig grunnlag? Noe av det viktigste når det gjelder skatt, må jo være at utskrivningen skjer slik at den oppfattes som rimelig, forståelig og rettferdig. Det er derfor spesielt skuffende at sentrumspartiene ikke vil være med på å støtte forslaget fra Høyre, og det med tanke på hva de sa i valgkampen om redusert boligskatt. Etter to og et halvt år i regjering har ingenting skjedd. Nå har vi i hvert fall mulighet til å gjøre noe med de mest urimelige utslagene av dagens praksis. Flertallsforslaget betyr dessverre en utsettelse, sannsynligvis på flere år, for å få gjort noe for dem som blir rammet av dagens uheldige praksis. Vi beklager det. At det er svakheter i forslaget, er nok riktig, men det vil uansett gi vesentlig bedre situasjon for svært mange, og eventuelle svakheter er jo bare småtteri i forhold til dagens praksis.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Jeg regnet med at en av representantene fra Høyre ville gjøre det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Dagens takseringssystem har utvilsomt uheldige sider, ved at det ikke gir et entydig grunnlag for takseringen og derfor kan gi relativt tilfeldige utslag både mellom kommuner og innen en og samme kommune. Det var altså utgangspunktet for at regjeringen Harlem Brundtland la fram forslag til et nytt takseringssystem, som er blitt omtalt av flere av talerne her i dag. Som kjent trakk et flertall i finanskomiteen opp hovedlinjene for et nytt system under behandlingen i Stortinget, med til dels vesentlige avvik fra det forslag den daværende regjering hadde lagt fram. Finansdepartementet har vurdert en nærmere konkretisering og virkning av flertallets opplegg, og uten å gå inn i de enkelte forhold kan jeg slå fast at det er svakheter ved deler av det opplegg man den gang kom fram til. Jeg ser det generelt ønskelig å få fram et nytt takseringssystem raskt, slik også flertallet i finanskomiteen uttalte ved behandlingen av saken, nettopp på grunn av at det er viktig å få et takseringssystem som framstår som mest mulig rimelig og rettferdig. Jeg ber imidlertid om forståelse for at det er 25 dager siden denne regjeringen tiltrådte, og dette er en komplisert sak. Jeg har derfor behov for å gå grundig igjennom saken. Jeg vil herunder vurdere om det er mulig å legge fram saken slik at den kan behandles i Stortinget i vår. Jeg har merket meg at saksordføreren på vegne av Kristelig Folkeparti har bekreftet at Kristelig Folkeparti vil medvirke til en konstruktiv behandling med sikte på å få fram et bedre takseringssystem, og det ser jeg på som et positivt signal. Jeg er for øvrig enig med representanten Dalheim i at det bør være et siktemål å oppnå bredest mulig enighet om takseringssystemet, så får vi eventuelt være uenige om satsene. Uavhengig av de politiske synspunkter når det gjelder nivået på denne beskatningen, er det viktig å ha et system som det er rimelig bred enighet om, og som har rimelig bred legitimitet. Det vil også være Regjeringens og mitt siktemål i det videre arbeidet med saken.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Inntil et eventuelt nytt system kommer på plass forholder vi oss til det systemet som vi allerede har, med de svakhetene som måtte være i det. Det understreker også behovet for raskt å komme fram til en avklaring med hensyn til et nytt system. Når representanten Brende stiller spørsmål om hvilket grunnlag det enkelte ligningskontor skal forholde seg til, vil jeg generelt si at det selvsagt er slik at det enkelte ligningskontor skal forholde seg til de veiledninger og til den instruksjon som skjer fra Skattedirektoratet – det legges generelt til grunn. Jeg vil ikke i denne sammenheng konkret gå inn i de spørsmålene som gjelder denne saken, men generelt er det selvsagt slik at det er Skattedirektoratet som utøvende organ som på vegne av Finansdepartementet har et ansvar for å trekke opp hvordan arbeidet skal skje ved det enkelte ligningskontor, og det må selvsagt det enkelte ligningskontor forholde seg til. Så tror jeg vi må ha med oss at det er et meget stort antall boliger i dette landet, og at det å skulle gå inn i en vurdering av hver enkelt bolig når det ikke foreligger et takstsystem som man generelt har lagt til grunn, slik som det nye takstsystemet eventuelt vil være, er en krevende operasjon. Jeg har forståelse for at det enkelte ligningskontor kan ha problemer med å forholde seg til det. Men som sagt: Generelt gjelder de retningslinjene som er gitt fra Skattedirektoratet i denne saken som i enhver annen sammenheng.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Det er nokså selvsagt, etter min vurdering, at skattemyndighetene skal tilstrebe en mest mulig ensartet praksis. I så måte er det ikke noe behov for å ta et særskilt initiativ, for det forutsetter at det må ligge til grunn som en generell retningslinje. Så står vi selvfølgelig overfor det dilemmaet at i beskatningen forholder vi oss til en enorm mengde enkeltobjekter enten det er boliger eller gjenstander; ulike forhold som skal verdifastsettes. Det er komplisert, svært komplisert. Det vil i mange tilfeller bero på et skjønn hvordan fastsettelsen skjer. Da er det i mange sammenhenger også slik at selv om man har et generelt siktemål om at det skal være en ensartet praksis, vil det måtte foretas vurderinger i det enkelte tilfellet av hva den faktiske verdien er. Det gjør at det ikke er mulig å gi en detaljert instruksjon fra sentralt hold om hva som er verdien av det og det objektet. Til det generelle spørsmålet fra representanten Jensen: Ja, det skal være en ensartet praksis, så langt det lar seg gjøre.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Tidligere stortingsrepresentant og krigsfange Osmund Faremo får etter sin død oppfylt en av sine store visjoner: et informasjonssenter om krigsårene 1940-45 og et senter for konflikthåndtering i det gamle Gestapo-hovedkvarteret Statsarkivet i Kristiansand. St.prp. nr. 43 for 1999-2000 behandler vederlagsfri overdragelse av det gamle Statsarkivet i Kristiansand til Stiftelsen Arkivet, etter et lokalt initiativ. Regjeringen har stilt som forutsetning at det foreligger konkrete kostnads- og finansieringsplaner når det gjelder rehabilitering og drift av bygningen. Det er videre en forutsetning at bygget tilfaller staten dersom stiftelsen ikke lykkes med sin etablering. Stiftelsen har vist at den er i stand til å ivareta bygningen med hensyn til drift, rehabilitering og vedlikehold. Vi vil derfor anbefale at eiendommen overdras vederlagsfritt til stiftelsen. Eiendommen ble i 1997 taksert til 3,3 mill. kr. Opprusting av eiendommen er kalkulert til 10,4 mill. kr. Forsvaret har verken kapasitet eller økonomi til å overta bygningen, og stiftelsen har heller ikke økonomi til å kjøpe bygget. Komiteen anbefaler derfor enstemmig at det gamle statsarkivet overdras vederlagsfritt til stiftelsen. For å betjene lån til oppussing vil deler av eiendommen bli leid ut. Leieinntektene er beregnet til ca. 470 000 kr pr. år. Det er også i rimelig grad dokumentert at stiftelsen kan ivareta eiendommen og drive den etter formålet, og stiftelsen er sterkt forankret i det lokale miljøet. Jeg vil derfor anbefale komiteens enstemmige innstilling i denne saken.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-04-11:
Jeg er, i likhet med saksordføreren, svært glad for at det er en enstemmig komite som nå går inn for at Stiftelsen Arkivet kan overta arkivet i Kristiansand. Det handler jo om vår nære historie, historien fra 1940 til 1945. Jeg må si at jeg syns det ville ha vært en tragedie hvis dette bygget skulle ha blitt solgt fritt på det åpne marked og kanskje ha blitt en hamburgerbar. Det har noe med verdighet å gjøre overfor dem som tok et tak. Det sies at den som ikke kjenner sin historie, kjenner heller ikke sin framtid. Vi, som politikere har ofte i media kommet med kritikk når andre nasjoner utsletter krigsminnesmerker, som det f.eks. har vært forsøk på i Tyskland. Her viser iallfall vi etter min vurdering at vi er villig til å ta vare på et slikt minnesmerke som dette i Kristiansand. Jeg syns det er veldig fint at formålet er at ungdommen her skal lære og utdannes for fremtidsrettet fredsarbeid og konfliktløsning. Jeg syns det er et bra opplegg. Etter hvert som – skal vi si – sannhetsvitner dør ut, vil sikkert flere og flere stille spørsmål ved om dette virkelig var sant, og da er det viktig å ha slike minnesmerker. Jeg er derfor, som sagt, glad for at komiteen er enstemmig, og at arbeidet nå kan bringes videre.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-04-11:
Fremskrittspartiet er i utgangspunktet skeptisk til ikke å bruke statens muligheter til å skaffe seg inntekter ved salg av fast eiendom. Men Fremskrittspartiet ser i denne saken positivt på en vederlagsfri overføring av det gamle Statsarkivet i Kristiansand til Stiftelsen Arkivet – dette vesentlig på grunn av den historie dette stedet har i forbindelse med krigsperioden 1940-45, at Stiftelsen Arkivet vil bruke eiendommen til et informasjonssenter om okkupasjonstiden. Fremskrittspartiet er dessuten også innforstått med at Forsvaret ikke har mulighet eller kapasitet til å overta. Derfor er Fremskrittspartiet positive til en vederlagsfri overføring.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2000-04-11:
9. april 1940 var starten på en tung og vanskelig tid for nasjonen vår: okkupasjon, krig, utrygghet, fiendskap – en kan nevne mange flere ord. For oss som er vokst opp etter krigen, er dette en uvirkelig tid, og det er viktig at disse opplevelsene ikke går i glemmeboka. For oppvoksende generasjoner er det viktig å få god informasjon om historien også på dette området – ikke for å dyrke, men for å forstå. For Kristiansand var Statsarkivet en del av denne historien. Til dette stedet er det for mange mennesker knyttet vonde minner, og det ville vært en tragedie om dette hadde blitt solgt til en eller annen kommersiell virksomhet. Det initiativet som Stiftelsen Arkivet har tatt, er et godt initiativ: et informasjonssenter om okkupasjonen og krigstiden i kombinasjon med et utdanningssenter for framtidsrettet fredsarbeid og konfliktløsning. På denne måten vil man kunne kombinere lærdommen fra en vond historie og bruk av det til utdanning i framtidsrettet fredsarbeid. Men for å realisere dette prosjektet er det av avgjørende betydning at stiftelsen får overta Statsarkivet vederlagsfritt. Verken Forsvaret eller stiftelsen har økonomi til å kjøpe arkivet av Statsbygg. Det var derfor naturlig og gledelig at regjeringen Bondevik la fram St.prp. nr. 43 for 1999-2000 for Stortinget med forslag til vedtak om en vederlagsfri overdragelse av Statsarkivet. At andre partier fulgte dette opp i Stortinget, er vi i Kristelig Folkeparti selvfølgelig veldig glad for. Som kristiansander er jeg glad for at et bygg som for mange representerer vonde og tunge minner, nå skal bli et sted hvor nye generasjoner skal lære om denne fortiden, og hvor vi skal utdanne mennesker for framtidsrettet fredsarbeid og konfliktløsning. Vi må ikke glemme, men heller ikke dyrke, vi må lære for å møte framtida.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width og Øyvind Korsberg.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Når en ser på Fremskrittspartiets forslag til kommuneopplegg de siste årene, er det ganske utrolig at Fremskrittspartiet tør å ta opp det temaet i en replikkveksling, for det er jo kutt over hele linjen som preger Fremskrittspartiets kommuneopplegg. Jeg har kikket på tallene til Fremskrittspartiet i år. Min lille kommune, Lardal, en Vestfold-kommune som er i Monsens og min valgkrets, taper 2 mill. kr hvis Fremskrittspartiets opplegg skulle gå igjennom i år. Og Tjøme, som nå ble brukt som eksempel, ville, dersom kommuneopplegget til Fremskrittspartiet ble vedtatt, tape 1 036 000 kr. Det er riktig at det er stor forskjell på distriktene og sentrale strøk når det gjelder kommuneøkonomi. Det har vi faktisk gjort noe med gjennom det kommuneopplegget som nå er lagt, for det er riktig at noen kommuner på Østlandet har for lite penger å hjelpe sine innbyggere med. Der tar vi nå de riktige skrittene, det går den rette vegen etter denne regjeringens opplegg i kommuneøkonomiproposisjonen, som kom i vår. Men det er ikke noen løsning å velge en økonomisk modell for kommunene som både Porsanger og Tjøme ville tape på. Og hvis vi valgte Fremskrittspartiets kommuneopplegg, er det klart at Tjøme, som ble brukt som eksempel, ville tape over 1 mill. kr. Jeg kan ikke skjønne at det kan være noe godt tilbud til Tjøme.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Hvis Arbeiderpartiet hadde ment at det som nå er budsjettavtalen, er bedre enn det opprinnelige budsjettet, hadde vi foreslått det som nå er budsjettavtalen. Men det jeg mener med at vi har fått gjennomslag, er at vi har fått gjennomslag for hovedgrepet, det å skaffe inntekter til å løse fellesoppgaver. Vi har fått gjennomslag for mer rettferdig fordeling, men ikke så god fordeling som vi hadde foreslått, som jeg viste med mitt eksempel når det gjelder høyinntektsgruppene. Dem har sentrum sørget for å ta vare på, både gjennom ikke å gå inn på våre forslag når det gjelder delingsmodellen, og ved at den er forandret mange ganger siden 1992 til gunst for høyinntektsgruppene. Vi ville reversere noe av det. Det fikk vi ikke sentrum med på – det er riktig. Vi fikk ikke sentrum fullt ut med på utbytteskatten, men langt på vei. Og når det gjelder utbytteskatten, er det ikke akkurat noe nederlag at den er foreslått vedtatt bare for ett år, i og med at den var foreslått for ett år. Nei, 22 milliarder kr er et helt galt tall. Da summerer en årsvirkningen av momsreformen, investeringsavgiften, som kommer først i 2002, osv. osv. Og lell blir det tallet for høyt. Realiteten er at av det vi skal bruke penger til i Norge over statsbudsjettet til neste år, er det flyttet på 1,5 milliarder kr. I fjor ble det flyttet på 1,9 milliarder kr. Det har gitt en litt dårligere profil enn vi la opp til, men en akseptabel profil, og derfor forsvarer vi kompromisset selv om utgangspunktet var enda bedre.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
I og med at representanten Foss" replikk rettet seg mot Arbeiderpartiet og ikke budsjettavtalen, tar jeg utgangspunkt i det budsjettet som vi la fram. Når vi foreslo skatteøkninger, var det på områder der det faktisk fins penger, altså der det er skapt verdier. For eksempel foreslo vi skatt på utbytte, for mens utbyttet som ble utbetalt i Norge i 1992, var 1,5 milliarder kr, var det i 1998 økt til 17,7 milliarder kr. Det er en av hovedårsakene til at vi har fått mer ulikhet i det norske samfunnet. Det fins penger som er skapt bl.a. av moderate lønnsoppgjør, som enkelte stikker av gårde med. Da syntes vi det var rettferdig å ta inn noe av det. På samme måten er det med konjunkturavgiften. Vi satte ned arbeidsgiveravgiften i 1992 da det var dårlige tider i bedriftslivet i Norge. Og derfor syntes vi det var rimelig å stramme inn litt – midlertidig – når det nå går så det suser i privat sektor. Det er bakgrunnen for at vi foreslo det. Når det gjelder mangel på arbeidskraft, gjør jo Høyre det stikk motsatte av det Per-Kristian Foss nå sier. For hva er det Høyre foreslår i budsjettet sitt? Jo, de foreslår å redusere arbeidsmarkedstiltakene, som er et av de viktigste virkemidlene vi har for å sørge for at folk som blir ledige på arbeidsmarkedet, har mulighet til å komme seg inn i nye yrker, på nye arbeidsplasser, f.eks. Men å angripe velferdsordningene til arbeidsfolk, ja det er Høyre flinke til. For eksempel foreslår Høyre en reduksjon i sykelønnsordningen som ville føre til at en gjennomsnittlig kvinnelig industriarbeider i Norge ville få en kostnad på 4 300 kr i året. Det er ikke sånn vi oppfatter det å stimulere til å få arbeidskraft ut på arbeidsmarkedet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Det var en utrolig replikk egentlig. Det er altså nå et drøyt halvår siden representanten Meltveit Kleppa satt i regjering, og den regjeringen satt i to år. Når hun nå beskriver situasjonen i norske kommuner, er det ganske stor grad av selverkjennelse i det at en eventuelt skulle ha behov for den type oppryddingstiltak etter at sentrum har sittet i regjering i to år, med senterpartistatsråd i Kommunaldepartementet. Det er en realitet at det vi opprinnelig foreslo til kommunene i budsjettet, var 5 milliarder kr. Det er ikke bare slik at det er én til halvannen milliard kr mer enn vi lovet i mai, men det er faktisk slik at det er like mye som sentrum lovet i mai. Første gang sentrums løfter har blitt holdt når det gjelder kommuneøkonomi, er når vi legger fram budsjett. Så påstår altså Meltveit Kleppa at det er en lang rekke innstramninger som følger av at kommunene har mye gjeld. Ja, kommunene har mye gjeld, og hoveddelen av den gjelden er altså opparbeidet mens Meltveit Kleppa satt som statsråd og sentrum hadde regjering. Vi gjør ganske mye i dette budsjettet for å rydde opp i det. Og jeg er glad for at Meltveit Kleppa på denne glimrende måten bidrar til å klargjøre konsekvensene for kommunene av to års sentrumsregjering.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
For det første er det feil når representanten Djupedal sier at halvparten av momspakken ikke er finansiert. Momspakken er finansiert, men det er en inntekt det første halvåret neste år som er et resultat av at de 24 pst. blir innført et halvt år før selve momsreformen. Det er noe annet enn at matmomsen ikke er finansiert, så det er feil. Jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk, men «harry-penger» er et begrep som flere kjenner etter hvert, og som enkelte betjener seg av. Det finnes det ikke noe av i de inndekningene som er nå. Det er reelle omflyttinger på budsjettet alt som står der. Men det er riktig at investeringsavgiften som kommer først i 2002, ikke er fullt ut inndekt, det har representanten Djupedal rett i. Vi har på en måte tatt første avdraget, for konjunkturavgiften på bygg blir innbetalt etterskuddsvis, den gir ikke penger til neste år i det hele tatt, men ved at vi innfører den til neste år, gir den penger i 2002, det er første avdrag. Når det så gjelder statens inntektsbehov for øvrig, er det umulig å definere nå i november 2000 hva som er inntektsbehovet i 2002. Små endringer i sysselsetting f.eks. øker skatteinngangen; små endringer i forbruksmønsteret øker momsinngangen. Derfor er det umulig i dag å se hvilke behov vi har for finansiering i 2002. Representanten Djupedal kan være trygg på at i den grad det er vår regjering som skal legge fram det budsjettet, skal det også bli finansiert på en ansvarlig måte, uansett hvor kjedelig det måtte høres ut.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Representanten Jensen beskrev for det første et Norge som ikke jeg kjenner meg helt igjen i, for å si det sånn. Det er nok noe krisemaksimering og uttrykk for situasjonen i tross alt et velferdssamfunn, med sine mangler, som det er vanskelig å identifisere seg med. Hun sa også at i de to årene som sentrumsregjeringen gjorde avtale med Høyre og Fremskrittspartiet, var det betydelige avgiftsreduksjoner. Men det er jo galt. Avgiftene gikk opp, de. Da Fremskrittspartiet stemte for budsjettet i Norge, gikk avgiftene på alkohol opp, bortsett fra det ene året. Når det gjelder avgiften på bensin, gikk den opp, når det gjelder avgiften på diesel, gikk den opp – ja, til og med avgiften på snus gikk kraftig opp da Fremskrittspartiet var med og laget et budsjett for Norge. Det er greit at Fremskrittspartiet foreslo primært lavere avgift, men realiteten var faktisk at avgiften gikk opp. Det er interessant å høre representanten Jensen snakke om andre partier. Men det som kunne være interessant å høre litt om, er de tingene som hun ikke sier noe om i sitt eget partis budsjettforslag. For når en har så mye penger til alle gode formål som Fremskrittspartiet har, hvorfor er det da sånn at man må kutte i arbeidsmarkedstiltakene, for de aller svakeste på arbeidsmarkedet? Hvorfor er det sånn at man må kutte drastisk i bistandsmidlene? Hvor er det sånn at man skal ta halvparten av støtten til skolefritidsordningen, som tusenvis av foreldre rundt omkring i landet er avhengig av? Og hvorfor er det sånn at man skal kappe over 3 milliarder kr på sykelønnsordningen, en ordning som vi vet at de som tjener minst, har mest bruk for? Hvorfor er det sånn?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-27:
Når en hører representanten Foss snakke om skattenivået i Norge, skulle en tro at det norske skattenivået er aldeles forskjellig fra landene rundt oss – det blir framstilt slik. Men det er jo ikke det. Hvis vi ser på skattenes andel av den totale bruttonasjonalinntekten, ligger vi ikke spesielt høyt. Vi ligger faktisk under landene rundt oss, så vidt under gjennomsnittet i EU, som er på 41,9 pst. I Norge er det 41,8 pst., mens i Sverige er det 52 pst., i Danmark er det 50 pst. osv. Hvis vi ser på bedriftsbeskatningen, har vi samme forholdet. Det er ikke noe spesielt høyt skattenivå i Norge på bedrifter. Vi er alle sammen kjent med at arbeidsgiveravgiften i Sverige f.eks. er betydelig høyere enn i Norge – ja, det er faktisk slik at hvis vi skulle ha like høye skatter som de har i Sverige, måtte vi øke skattenivået i Norge betydelig. Da blir det litt rart å høre representanten Foss framstille det som om norske bedrifter har grunn til å reise fra Norge, hvis de kan komme til å reise til et land som har f.eks. høyere utbytteskatt enn det som nå blir vedtatt her i landet. Spesielt er det rart å høre dette samtidig som vi hører hvor Høyre vil kutte: sykelønnsordningen, skolefritidsordningen, arbeidsmarkedstiltak. De vil kutte i forhold til dem som har vanskeligst for å komme inn på arbeidsmarkedet – ikke i forhold til Aetat, som representanten Jensen svarte meg da jeg spurte om arbeidsmarkedstiltak. Nei, tiltakene for dem som har det vanskeligst i forhold til arbeidsmarkedet, er det Høyre vil kutte på. Og la meg spørre representanten Foss: Er det ikke urimelig at f.eks. en kvinnelig industriarbeider med gjennomsnittlig sykdomsfravær skal betale 4 300 kr i året, hvis Høyres opplegg blir gjennomført?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Representanten Andersen var inne på kommuneøkonomien, og Arbeiderpartiet skriver også noe i sine merknader angående dette. De skriver at målet er et likeverdig kommunalt tilbud over hele landet. Det er faktisk slik at det ikke er et likeverdig kommunalt tilbud, og Arbeiderpartiet har vært med på å skape det systemet som gjør at vi har enorme forskjeller. Jeg skal ta et kort eksempel. Porsanger kommune i Finnmark og Tjøme kommune i Vestfold har begge 4 500 innbyggere. Over rammen får begge kommunene innbyggertilskudd, 34 mill. kr for Porsangers vedkommende og 32,5 mill. kr for Tjømes vedkommende. Det er ganske rimelig at det da er mulig å lage et forholdsvis likt kommunalt tilbud. Men så har vi andre ordninger. Nord-Norge-tilskuddet tilfører Porsanger 25 mill. kr og skjønnstilskuddet 14,5 mill. kr, mens Tjøme bare får 1,5 mill. kr i tillegg. Summen for Tjøme kommune er 34 mill. kr. Summen for Porsanger kommune er ca. 74 mill. kr. I tillegg betaler ikke Porsanger kommune arbeidsgiveravgift, noe som utgjør godt og vel 10 mill. kr. Det vil altså si at forskjellen på disse to små kommunene med 4 500 innbyggere over rammen pluss dette med arbeidsgiveravgift er 50 mill. kr. Mener Arbeiderpartiet at det er mulig f.eks. for Tjøme å ha et like godt kommunalt tilbud som Porsanger har, med denne enorme økonomiske forskjellen som tross alt er politikerskapt, og hvor Arbeiderpartiet har vært den drivende kraft for å skape nettopp den forskjellen?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Jeg skal ikke bruke denne replikken til å presisere at Statistisk sentralbyrå faktisk har beregnet at Fremskrittspartiets totale opplegg, altså ikke bare kommuneopplegget, ville gitt kommunene 4,5 milliarder kr mer å rutte med enn det som er blitt resultatet av forhandlingene, selv om det kan virke som om det kan være nødvendig å minne noen om at et regnskap faktisk har både en inntekts- og en utgiftsside. Det jeg skal spørre om, har også for så vidt med kommunene å gjøre. Det gjelder momskompensasjonsordningen som gjør det mulig for kommunene å kjøpe inn tjenester fra private. Det er en viktig ordning, i hvert fall etter min oppfatning, hvis vi skal få til en konkurranseutsetting av en del kommunale tjenester som gjør at kommunene skal kunne spare penger. Og det er ikke bare for at kommunene da skal kunne spare penger, for det gjør kommunene gjennom en slik ordning, men det er også for å kunne gi bedre og flere tjenester til sine innbyggere. Poenget er at tidligere har Kristelig Folkeparti vært for å utvide denne ordningen. Nå gjelder den på ganske begrensede områder, som vask av tekstiler og når det gjelder bygg, men det er veldig mange områder hvor den ikke gjelder, og den er mer aktuell enn noen gang når momsen skal økes, og når momsgrunnlaget også skal utvides. Det vil altså gjelde atskillig flere tjenester. Da saken sist var oppe, i forbindelse med et Dokument nr. 8-forslag fra Erna Solberg fra Høyre, valgte Kristelig Folkeparti å ikke delta i debatten, men de stemte altså imot en slik utvidelse, som de tidligere hadde vært for. Nå er Kristelig Folkeparti igjen i opposisjon, og mitt spørsmål blir: Hva mener Kristelig Folkeparti i dag – står de på sitt tidligere standpunkt, eller har de det standpunktet de hadde i sin tid i regjering? Kunne Kristelig Folkeparti tenke seg å støtte forslaget om å utvide ordningen, eventuelt gjøre denne ordningen generell?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-27:
Rettferdig fordeling er et honnørord som er mye brukt både av sentrumspartiene og av Arbeiderpartiet. Vi finner det også i forliket, og mitt spørsmål relaterer seg egentlig til det. Jeg har forstått det slik at Senterpartiet tidligere har vært opptatt av den urettferdighet som ligger i takseringssystemet for eiendomsskatt. De har ført dette som en fanesak, og fikk også gjennomslag for det og fikk vedtatt en endring av systemet i Stortinget. Vi vet at i dagens system er det veldig store forskjeller mellom hus i samme område og i samme kommune, og det er også veldig store forskjeller mellom kommunene, faktisk opp til flere hundre prosent. Det gir jo betydelige utslag i den skatt som skal betales. Ser Senterpartiet at den rekordøkningen på 15 pst. som sentrumspartiene tydeligvis har fått gjennomslag for i forhandlingene, vil øke denne urettferdigheten som Senterpartiet tidligere har vært veldig opptatt av, og gi større forskjeller i det som enkelte har kalt husleie til staten?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Kristeleg Folkeparti og dei andre sentrumspartia har altså fått eit budsjettforlik med Regjeringa. Den sentrumsprofilen som vi har fått til i dette budsjettforliket, er vi faktisk godt nøgde med, for i utgangspunktet viste Regjeringa sitt budsjett store skeivheiter som vi var nøydde til å gjera noko med, og som var heilt uaktuelle for oss å støtta. Etter kvart som tida gjekk, viste det seg òg at det faktisk var verre enn vi trudde. Det er grunnen til at det vart flytta på nesten 22 milliardar kr i det budsjettforliket som vi i dag har til handsaming. Men likevel seier altså Dag Terje Andersen at Regjeringa har fått gjennomslag for det meste av det dei har gjort framlegg om. Og då lurer eg eigentleg på kor mange milliardar det skal flyttast på før Arbeidarpartiet innrømmer at det faktisk har skjedd store endringar i den budsjettprosessen vi har vore igjennom. Mellom anna seier Dag Terje Andersen at dei har fått gjennomslag for prinsippet om utbytteskatt. Ja, for så vidt, men det er eit prinsipp som berre gjeld for eitt år, for neste år skal det endrast – det er vi òg einige om. Når det gjeld delingsmodellen, sa han òg at dei hadde fått gjennomslag for halvparten av forslaga sine, men det er faktisk sentrumspartia som tar vare på prinsippa. No er det mange som har kommentert budsjettforliket, og det har òg Dag Terje Andersen sine partikameratar gjort, både representantar her på Stortinget og representantar for Regjeringa. Fleire av dei har faktisk sagt at det budsjettforliket som i morgon kjem til å bli vedtatt, er langt betre enn det budsjettforslaget som Regjeringa la fram for ei tid tilbake. Mitt spørsmål til Dag Terje Andersen er: Er han samd med sine partikollegaer i at vi faktisk har fått eit betre budsjett med ei betre fordeling, som òg tar vare på arbeidsplassane, i det budsjettforliket som skal vedtas, enn det som Regjeringa eigentleg la fram?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Spørsmålet som Kaldhol stilte meg, om eg kunne stadfesta at det var flytta på ca. 1,5 milliardar kr på utgiftssida, kan eg sjølvsagt svara ja på. Men vi høyrde ganske mange gonger at no har ein flytta så veldig mykje på budsjettet si inntektsside, at no fekk det halda med ikkje å flytta så mykje på utgiftssida. Eg har ei kjensle av at Arbeidarpartiet i salen her i dag har litt vanskeleg for å svelgja at ein faktisk til saman har flytta på nesten 22 milliardar kr, og så kjem ein stadig tilbake og på ein måte prøver å dempa verknadene av desse 22 milliardane. Men eg trur at alle som les budsjettet og ser kva som har skjedd, vil sjå kva vi har fått til, og då må eg ærleg innrømma at eg synest det er veldig bra at vi har klart å flytta på såpass mange kroner. Vi har satsa på tiltak som er viktige. Nokre tiltak har vi plussa på små beløp – men du så viktig det er for dei som får pengane. Eg vil nemna kultursektoren, den frivillige sektoren – mange organisasjonar ville ha kome i klemme og ein del av dei ville ha blitt lagde ned dersom Arbeidarpartiet sitt forslag til budsjett hadde blitt vedtatt. Det fekk vi sterke signal om. Det er ikkje alle desse summane som er like store, men dei er likevel veldig viktige for det frivillige Noreg. Eg vil òg nemna miljøsektoren, der vi har fått til endringar – vi kunne gjerne tenkt oss større endringar. Vi kunne òg gjerne tenkt oss fleire endringar, men likevel er det viktige enkeltendringar for å få til eit betre miljø. Når det gjeld skule, undervisning og forsking, som eg nemnde i mitt innlegg, seier rektorane ved universiteta i Noreg i dag at dette er det verste budsjettet dei nokon gong har fått presentert for seg. Direktøren ved Universitetet i Bergen sa også det om budsjettet. No har dei iallfall fått eit langt betre budsjett å styra etter, og dette er eg glad for at vi har klart å få fleirtal for.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
No hadde eg inntrykk av at Per Erik Monsen brukte replikken til meg til å ta tak i førre replikkrunde. Eg skal ikkje blanda meg inn i Statistisk sentralbyrå sine utrekningar med omsyn til Framstegspartiet sitt alternative budsjett, men eg har lyst til å seia at eg trur nok konsekvensane på sikt ville blitt ganske tragiske for mange av oss dersom deira politikk skulle gjennomførast – om det ikkje hadde fått så negative følgjer det fyrste året, ville ein på sikt kunna få endringar som eg trur mange av oss ville synast var negative for utviklinga. Når det gjeld spørsmålet eg fekk frå representanten Monsen, vil eg peika på eit av punkta i avtalen mellom sentrumspartia og Regjeringa, der vi ber Regjeringa i revidert nasjonalbudsjett i 2001 om å koma tilbake med ei nærare vurdering av momsreforma sine verknader i forholdet mellom tenester utførte av eigne tilsette og kjøp av tenester. Vi har òg bedt dei spesielt om å sjå på dei frivillige organisasjonane, som må vurderast i den samanhengen. Det er fordi vi ser at det kan oppstå uheldige tilhøve ved den problemstillinga som Monsen peika på. Difor har vi fått med dette punktet for at vi i revidert nasjonalbudsjett kan sjå på desse verknadene. Som Per Erik Monsen veit, skal momsreforma innførast frå 1. juli, og dermed har vi tid og eventuelt sjanse til å gjera visse endringar dersom ein ser slike uheldige tilhøve som vi ynskjer å retta opp.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Til den siste helsinga frå Jan Petersen: Eg trur at dersom alle skulle måtta forsvara ein del ting som vart sagt i valkampar, og som dei ikkje har klart å få gjennomført, men framleis står for og meiner, ville Jan Petersen og andre her i salen kunna delta både i «Brutte løfter» og i andre program. Slik er situasjonen, og slik kjem situasjonen sikkert òg til å vera. Det er rett at sentrum har akseptert store skatte- og avgiftsaukingar, men vi har klart å driva tilbake så mykje som mogleg. Vi har i alle fall klart å få ein profil på det som gjer at næringslivet ikkje går dukken. Det var for oss det viktigaste. Eg har kikka litt på inndekkingsforslaga til Høgre i deira alternative budsjett, og eg må heilt ærleg seia at dei freistar ikkje særleg: 6 milliardar kr til sjukelønsordninga, som ein veit ein ikkje klarar å få inn neste år. Eg trur Høgre òg veit det, men det står der, svart på kvitt. 2,5 milliardar kr frå verdas fattigaste skal Høgre bruka på rike Noreg. 2,5 milliardar kr er utruleg mange pengar, for dei ein kan nå gjennom bistandsbudsjettet. Så forklarerr Høgre kvifor: Dei meiner at pengane ikkje går dit dei skal. Men då får vi sanneleg sjå på kvar pengane skal gå, slik at vi får ein god innfallsvinkel på bistanden vår. Noreg har i alle fall ikkje råd til å kutta i bistanden, då mister vi nesten sjela vår. Så sterkt vil eg ta i. VG har ei overskrift som seier at eg lovar skattelette. Det får VG stå for sjølv. Det eg har sagt, og som eg vil lova å jobba for, er at vi skal få ein ny skattemodell, ei skattereform, neste år. Den debatten vonar eg òg Høgre konstruktivt vil gå inn og vera med på. Vi ynskjer å få vekk dagens delingsmodell, og då må vi få ei tilnærming av skatt på arbeid og skatt på kapital. Eg vil tru at fordelingsverknaden av ein slik modell vil føra til ei meir rettferdig fordeling. Ein del av dei kapitalsterke har faktisk råd til å betala inn noko meir til felleskassa. Men skatt på arbeid bør reduserast.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Som den andre replikanten i dag frå SV er representanten Reikvam opptatt av den veksten i utgifter som vi får med 2000-budsjettet. Det er hyggeleg å høyra bekymringsfulle utsegner frå SV når det gjeld veksten i budsjetta. Når ein ser på inndekkinga i SV sitt alternative budsjett, er eg ikkje særleg trygg når det gjeld korleis dei hadde tenkt at det skulle slå ut, korkje på den eine eller den andre måten, for norsk økonomi. Og når representanten skuldar Kristeleg Folkeparti for ikkje å satsa på skulesektoren i dette budsjettforliket, tar han heilt feil. Det er klart at vi har plussa på noko til dei private skulane, både til folkehøgskulane og til høgskulane. Kvifor i all verda har vi gjort det? Jo, det er sjølvsagt fordi det er der Arbeidarpartiet har kutta mest. Vi måtte prosentvis plussa mest på der for å retta opp dei feila som Arbeidarpartiet har gjort. For vi ynskjer å ha ei offensiv satsing på skulen, og då inkluderer vi både dei private folkehøgskulane, dei private høgskulane og dei private skulane våre. Vi måtte retta opp dei feila Arbeidarpartiet gjorde, og difor måtte vi plussa på dei budsjettpostane. I tillegg har vi satsa meir på forsking. Ein halv milliard kroner meir til Forskingsfondet blir lagt inn. Sentrumspartia kunne ha tenkt seg å legga inn enda meir til Forskingsfondet, men vi er iallfall med på å bygga det opp, slik at vi kan koma opp på eit betre nivå når det gjeld satsinga på forsking òg i Noreg. I tillegg har vi omrokert i budsjettet, slik at vi har nesten ein halv milliard meir til skulesektoren totalt sett enn det Arbeidarpartiet har foreslått. Ein kan seia det sånn: Vi har fått til meir enn SV har fått til med sitt alternative budsjett, for det blir det jo ikkje fleirtal for.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-27:
Eg må seia at dette var eit sjarmerande spørsmål. Ja, vi har sete i regjering i to og eit halvt år, og vi hadde vekslande fleirtal med ulike parti. Eg er klar over at eg har gitt eit spark til Høgre i mitt innlegg, men eg har lyst til å understreka at når det gjeld satsing på frivillig sektor, når det gjeld ein del verdispørsmål, når det gjeld satsing på næringslivet – satsing på desse områda som eg har nemnt – er faktisk Høgre det partiet som kom oss lengst i møte. Og dersom ein ser på deira alternative budsjett, har dei styrkingar både i forhold til frivillig sektor, organisasjonane, i forhold til privatskulane og i forhold til næringslivet, som eg kan seia ja til. Men så hadde dei ei forferdeleg inndekking. Arbeidarpartiet hadde òg påplussingar som eg kunne seia ja til, men dei hadde òg ei inndekking som vi ikkje likte, og derfor gjorde vi altså så store endringar. Det beste budsjettet er sjølvsagt det som vi legg fram sjølve, og det har vi gjort tre gonger – ein gong måtte vi gjeraom på eit arbeidarpartibudsjett, og to gonger la vi fram vårt eige budsjett. Det er sjølvsagt dei beste budsjetta med den beste fordelinga frå vår ståstad. Sentrumspartia og Kristeleg Folkeparti har lettare for å kunna styra i ei mindretalsregjering fordi vi kan finna vekslande fleirtal med høgresida og venstresida i norsk politikk. Kva skjedde med Arbeidarpartiet då dei la fram sitt budsjett i år? Dei hadde ein stad å gå, og det vi kunne ha gjort dersom vi hadde vilja, var å skapa krise. Vi kunne ha sagt at dette gidd vi ikkje å gå inn i, vi har ingenting å forhandla med Arbeidarpartiet om, dei får sjølve prøva å finna fram til fleirtal med Høgre, som skaffa dei plass i regjering. Men det var ikkje vegen for Arbeidarpartiet å gå. Dei gjekk til oss, vi tok ansvar, og vi har fått eit budsjettforlik. Men vi har òg opplevd å ha gode budsjettforlik saman med Høgre og Framstegspartiet. Det vil eg på ingen måte legga skjul på.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-27:
Når Regjeringen har foreslått de største skatteøkningene overfor bedriftene i Norge på mange, mange år, er det ille. Men de er jo ikke helt alene i det selskapet. Også Bondevik-regjeringen foreslo i 1999-budsjettet skatteøkninger overfor norske arbeidsplasser. Den gang karakteriserte finanstalsmann Hill-Marta Solberg det Bondevik-regjeringen foreslo, som «svært sterke skatte- og avgiftsøkninger». Det var mindre enn Stoltenberg-regjeringen nå har foreslått. Men det var så pass ille – for bare å minne om det – at Arbeiderpartiet var villig til å gå sammen med Høyre, med de konsekvenser det ville ha hatt, for å fjerne de økninger som lå i Bondevik-regjeringens forslag. Mitt spørsmål til Dag Terje Andersen er: Hva er egentlig forskjellen på å foreslå sterke skatte- og avgiftsøkninger nå og å gjøre det den gang for to år siden? Det virker som hvem som foreslår det, er mer avgjørende for Arbeiderpartiet enn hva som faktisk ligger i forslagene. I Arbeiderpartiets merknader i den tykke lefsa av en innstilling som ligger på pultene – i alle fall hos enkelte ser jeg – kan man lese helt i begynnelsen en meget sterk formulering som jeg må si meg enig i, nemlig «at mangelen på arbeidskraft vil begrense mulighetene for vekst i økonomien» – sannsynligvis i mange år framover. Det ble også understreket sterkt av finansministeren i finanstalen. Da er mitt spørsmål: Hva er da årsaken til at verken Regjeringens forslag eller Arbeiderpartiets oppfølging i Stortinget inneholder forslag som i praksis vil øke tilgangen på arbeidskraft? Man bruker jo nå faktisk tiden i denne debatten så langt på å advare mot andre partiers forsøk på f. eks. å gjøre noe med sykelønnsordningen og veksten i utgiftene der, med uføretrygden og veksten i utgiftene der og med AFP-ordningen tilsvarende. Hvorfor advarer man mot å gjøre noe med det man faktisk understreker er hovedproblemet?