Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Høyres hovedtalsmann, representanten Jan Tore Sanner, sa i debatten i formiddag at det budsjett regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er enige om, representerer viktige skritt i arbeidet med å forandre Norge. Det er riktig. Budsjettet innebærer viktige skritt bort fra en rettferdig fordeling, bort fra å beholde et høyt nivå på gode generelle sosiale ordninger for eldre, uføre, enslige forsørgere og småbarnsfamiliene. For det er disse som rammes av de usosiale kuttene budsjettet fortsatt har, selv om noen av disse kuttene er redusert gjennom budsjettavtalen. Derfor viste det seg heller ikke mulig å få til en enighet mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene om neste års budsjett. Arbeiderpartiet verken kan eller vil ta medansvar for en slik utvikling. Det er et brudd med viktige verdier vi har stått for og fått gjennomslag for i denne salen – i samarbeid med sentrumspartiene – og som har preget utviklingen av det norske velferdssamfunnet. Men når Høyres parlamentariske leder, Oddvard Nilsen, hevdet at forhandlingene med Arbeiderpartiet var et spill, må det være Høyres holdning han snakket om. Vi gikk inn i disse forhandlingene med alvor, og Oddvard Nilsen vet at vi beveget oss. Kristelig Folkepartis parlamentariske leder, Jon Lilletun, gav da også i en replikk Arbeiderpartiet ros for disse forhandlingene. Forhandlinger er å gi og ta. Men Oddvard Nilsen kan da ikke ha forventet at det bare var vi som skulle gi, og bare han som skulle ta? Finansministeren brukte deler av sitt innlegg til å påpeke de tingene som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er uenige om, og mente at det skulle være interessant å overvære det han kalte det «seminar» et tettere samarbeid mellom disse partiene ville bli. Finansministeren burde kanskje bekymre seg mer over den avstand som er mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, som Regjeringens eksistens er avhengig av. For det forholdet preges i den økonomiske politikken verken av nærhet når det gjelder innhold, eller særlig hjertelighet når det gjelder form. For det første er det et gap i avstanden mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet i synet på bruken av oljepenger. I tilleggsinnstillingen fra finanskomiteen sier Fremskrittspartiet i sine merknader at «avtalepartene står grunnleggende langt fra hverandre i synet på etterspørselsstyring og tilbudssidestimulering». Og partiet sier videre om det budsjettet de skal ta medansvar for senere i kveld, at det «på ingen måte er en optimal løsning for folk flest». I sitt innlegg brukte Fremskrittspartiets Siv Jensen ganske sterke ord. Hun sa at Regjeringen «ikke har noen oppskrift» for de utfordringer landet står overfor; den har bare «besvergelser» å komme med. Og hun karakteriserte den økonomiske utviklingen i Norge som å ligge «i stabilt sideleie». Det virker som om tone og innhold i samarbeidet mellom Regjeringen og støttepartiet burde være mer enn nok til å tilfredsstille finansministerens seminarbehov. I en replikkveksling med representanten Hill-Marta Solberg sa finansministeren at offentlig sektor må dempe etterspørselen etter arbeidskraft for å dempe presset i arbeidslivet. Klarere kan det neppe sies at denne regjeringen tar innstrammingene gjennom kommunesektoren. Det betyr mindre til skole og mindre til eldreomsorg for å få plass til det ene løftet i Sem-erklæringen som er viktigere enn alle de andre: skattelettelsene på 31 milliarder kr. Folk vil merke at dette kommer til å ramme skolen og eldreomsorgen. Høyres Jan Tore Sanner hevdet i sitt innlegg at Arbeiderpartiet «klasker til» med skatteøkninger. Arbeiderpartiets budsjett innebærer 7 milliarder kr lavere skatte- og avgiftsnivå neste år enn i år. Og før Fremskrittspartiet fikk tvunget fram avgiftslettelser på et par hundre millioner kroner i budsjettavtalen, hadde Arbeiderpartiet faktisk nær 100 mill. kr lavere avgiftskapittel enn det Regjeringen foreslo og regjeringspartiene stod på i finanskomiteens første innstilling. Nå ble det til slutt en ytterligere reduksjon i avgiften på de sterkeste drikkevarene. Det må være en fattig trøst for Kristelig Folkeparti at det også ble 11 mill. kr til tollerne, når de måtte godta 100 mill. kr til – jeg hadde nær sagt – synderne. Det er nødvendig å se på mange av våre særavgifter, fordi de på noen områder innhentes av utviklingen rundt oss og dermed får utslag som er uheldige også for norske arbeidsplasser. Men det er ikke riktig at det samlede skatte- og avgiftsnivå i Norge er så høyt. Det er på linje med snittet i EU-landene og betydelig lavere enn i våre nærmeste naboland. Men det er annerledes sammensatt i forholdet mellom avgifter og skatt. Heller ikke må vi glemme at det i framtiden som i fortiden er vårt arbeid vi må leve av og bygge vår velferd på. Olje- og gassinntektene kan aldri erstatte arbeid og verdiskaping som grunnlag for velferd, verken for den enkelte eller for samfunnet som helhet.