Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2003-12-15:
I likhet med komiteens leder vil jeg også knytte en del kommentarer til oppfølgingen av Statsbudsjettutvalgets utredning. I den merknaden og den omtalen av denne saken som er gitt i innstillingen, er Arbeiderpartiet og regjeringspartiene mye på linje. Når det gjelder statsbudsjettet og statsregnskapet i dag, føres det som kjent etter kontantprinsippet. Statsbudsjettutvalgets anbefalinger er at man går over til periodiseringsprinsippet. Hvis vi ser på utvalgets begrunnelse for å anbefale bruk av periodiseringsprinsippet, er den at dette prinsippet på mange måter – kan man si – synliggjør kostnadene ved statlig aktivitet bedre enn det nåværende kontantprinsippet. Periodiseringsprinsippet gir bedre oversikt over statens eiendeler og forpliktelser enn dagens kapitalregnskap. Regnskapet ført etter periodiseringsprinsippet vil selvfølgelig gi grunnlag for å vurdere kostnader opp mot aktiviteter og produkter. Det synes vi også er bra. Det er òg videre av stor betydning at staten kan føre en aktiv finanspolitikk, og at dette best ivaretas dersom Stortingets budsjettvedtak knytter seg til kontantstrømmene. Det er derfor vi er enige med Regjeringen i at Stortingets budsjettvedtak fortsatt bør baseres på kontantprinsippet. Vi mener at det er ønskelig med økt fokusering på bruken av ressurser i offentlig sektor, og at det er et argument for å innføre periodiseringsprinsippet. Hvis vi tar et eksempel i andelen av eldre i befolkningen, som vil øke sterkt fram til 2020, vil utgiftene til pensjoner og omsorgstjenester i den perioden også øke kraftig. Den økningen som vi ser innenfor denne sektoren, øker selvfølgelig behovet for stadige forbedringer og effektiviseringer i offentlig sektor. Periodiseringsprinsippet bør først innføres på områder der det er mest å hente. Det vil si at det er en omlegging i informasjonen som kan brukes til å fatte viktige beslutninger om hvordan virksomheten skal drives framover. Prinsippet bør derfor innføres skrittvis, etter vår oppfatning, og nytten av omleggingen bør vurderes underveis. Staten benytter seg av en rekke ulike organisasjonsformer for sin virksomhet, fra forvaltningsorganer til alminnelige aksjeselskap. Disse virksomhetene har ulike muligheter til å fatte beslutninger om bl.a. investeringer, vedlikehold og drift. For disse vil periodiseringsprinsippet gi en bedre informasjon som grunnlag for en del av beslutningene, bl.a. om investeringer. Det er dermed hensiktsmessig at en omlegging til periodiseringsprinsippet vurderes sammen med eventuelle endringer i tilknytningsform, finansieringsform, delegering av beslutningsmyndighet, eller andre endringer i vårt styringssystem. Jeg ser ikke bort fra at det på lang sikt kan ligge store kostnadsbesparelser i å avvikle ordninger som det ikke lenger er behov for, eller reformere dem, slik at de blir mer treffsikre i forhold til de problemene de i utgangspunktet skulle løse. Men dette er en type informasjon som ikke følger av mer fokusering på kostnadseffektivitet, eller av å legge om til periodiseringsprinsippet. Det er viktig å ha et langsiktig perspektiv i utarbeidelsen av et statsbudsjett. En slik langsiktighet er helt nødvendig for å forebygge problemer som kan vokse seg store over en viss tid. Det kan f.eks. gjelde å forberede seg på store demografiske endringer, som jeg var inne på tidligere, som flere eldre og mangel på arbeidskraft, og en må iverksette reformer som krever systematisk satsing over tid. Men jeg vil understreke at selv om et av målene med langtidsbudsjettering er å sikre kontroll med utviklingen i offentlige utgifter og underskudd i budsjettbalansen, kan resultatet lett bli det motsatte. Jeg vil peke på at for alle sektorer vil det være en fordel å være omfattet av en opptrappingsplan eller et vedtak som gjør at sektoren automatisk blir prioritert på årets budsjett, og at en dermed, som en skriver i innstillingen, slipper unna den årlige «kampen om kronene» dersom det formelt sett i større grad åpnes for beslutninger med budsjettkonsekvenser. Men jeg legger ikke skjul på at det er viktig å få en god oversikt over mange områder i skatte- og avgiftspolitikken, både når det gjelder vekst i utgiftene, ulike ordninger som blir vedtatt, osv., og når det gjelder å se helårsvirkningene av store tiltak på inntekts- eller utgiftssiden som iverksettes etter styrke ut i budsjettåret. Fordelen ved å se konsekvenser av vedtak over flere år er også at det motiverer til å foreslå økte utgifter til ett budsjettår som vil gi reduserte utgifter eller økte inntekter i årene framover. Ett eksempel på en økt utgift er tiltak for et mer inkluderende arbeidsliv. Hvis tiltakene lykkes, vil det gi reduserte utgifter til bl.a. uføretrygd o.l. Et annet eksempel er at økt bruk av ressurser til kontroll av skatte- og avgiftsetatene over tid vil føre til mindre skatte- og avgiftsunderslag, og dermed økte inntekter. Stortingets presidentskap må, etter vår oppfatning, se nærmere på Stortingets egne rutiner for å behandle forslag som kan ha budsjettmessige konsekvenser utover budsjettåret. En måte å gjøre dette på kan være at fagkomiteene på Stortinget oversender slike forslag på høring til finanskomiteen, som vurderer disse forslagene i forhold til de samlede forpliktelsene de påfølgende årene. Dette forutsetter at Stortinget holder oversikt over alle vedtak med konsekvenser for statsbudsjettet, både i budsjettåret og i de påfølgende årene. Jeg tar opp de forslag der Arbeiderpartiet er medforslagsstiller. Jeg vil henlede oppmerksomheten på spesielt ett av disse forslagene. Det gjelder Småbåtregisteret. Småbåtregisteret er, vil mange si, en bagatell, men det har vært en gjenganger i Stortinget gjennom mange år. Nå foreslår man på ny en omorganisering av Småbåtregisteret. Jeg vil be: La det nå ligge i Fredrikstad, der det ligger, noen år til.