trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
La meg først få lov til å si at Marianne Marthinsens fremstilling av de faktiske forhold er skjev. Inntektsulikheten har ikke økt kraftig med denne regjeringen. Faktum er at det over de siste tiårene har vært en ganske moderat trend i retning av økte inntektsulikheter. Den trenden var også virksom under Stoltenberg II-regjeringen. Hovedbildet er at ulikhetene over de siste par tiårene ikke har økt mye i Norge. Inntektene hos oss er dessuten jevnere fordelt enn i de fleste andre land. At den målte Gini-koeffisienten gjorde et hopp i 2015, skyldes ikke at forskjellene har økt kraftig, men tilpasninger til endringer i utbytteskatten. Utbyttene doblet seg fra 2014 til 2015 fordi skattesatsen på utbytter ble satt opp fra 2016. Det er heller ikke noe nytt at tidspunktet for uttak av utbytter er svært følsomt for endringer i skattesystemet. Det samme skjedde i både 2000 og 2005 som følge av økt utbytteskatt. Midler ble tatt ut av selskapene som utbytte for å spare skatt. Deretter ble ny aksjekapital skutt inn igjen i selskapene. En slik flytting av inntekter frem og tilbake mellom selskap og personlig eier påvirker selvsagt ikke de reelle inntektsforskjellene. Den slår likevel ut i Gini-koeffisienten, der utbytter til personlige eiere inngår i inntekt, men inntekter opparbeidet i selskaper gjør det ikke. Hva som påvirker ulikhet, er sammensatt. Vi ser at drivkrefter som trekker i retning av økte forskjeller i andre land, som globalisering og teknologisk utvikling, også i noen grad er virksomme i Norge. I tillegg har den høye innvandringen trukket i retning av økte inntektsforskjeller. Endringer i skattesystemet spiller derimot liten rolle for å forklare trenden med økt ulikhet de siste tiårene, og regjeringens skattelettelser har kommet brede grupper til gode. Mens Gini-koeffisienten økte med 29 pst. fra 1986 til 2015, har regjeringens skattepolitikk knapt påvirket Gini-koeffisienten. Skatteendringer har kun bidratt med en økning på anslagsvis 0,8 pst. over fireårsperioden 2014–2017. La meg også minne om at skattesystemets viktigste bidrag til omfordeling uansett er å finansiere brede og gode velferdstjenester og ordninger for å sikre inntekt. Vi har en offentlig finansiert skole, vi har et godt utbygd offentlig helsevesen, og vi har inntektssikring for dem som står utenfor arbeidslivet. Den direkte omfordelingen gjennom progressiviteten i skattesystemet betyr vesentlig mindre. La meg også minne representanten om at Norge er et av landene i verden med lavest ulikhet, og regjeringen jobber for at det bildet skal bevares også i fremtiden. Derfor har vi prioritert de store pengene til velferd og trygghet i hverdagen til folk – til kunnskap i skolen, til bedre vei og bane, til styrket kommuneøkonomi og til et trygt sosialt sikkerhetsnett.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg sa ikke at skattepolitikk ikke betyr noe. Jeg mener at skattepolitikk betyr ganske mye for konkurranseevnen til norsk næringsliv, men det betyr også noe at vi har skattefinansierte velferdsordninger i Norge. Og det var det jeg forsøkte å få frem i mitt svar, nemlig at den største og viktigste måten vi omfordeler på i Norge for å sikre at alle tar del i våre velferdsordninger, er gjennom omfordelingen i skattesystemet. Så selvfølgelig betyr det noe. Påstanden til representanten Marthinsen er jo at regjeringens skattelettelser har gitt seg store utslag i Gini-koeffisienten. Det er ikke riktig. Jeg mener at vi skal være stolte av som land at vi, i en situasjon der forskjellene øker ganske mye i mange andre land i verden, har klart – på tvers av ulike politiske partier – å opprettholde en bred enighet om at vi skal redusere forskjellene og holde ulikhetene lavest mulig. Det har vi lyktes ganske godt med.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg mener at Marianne Marthinsen tar et helt feil utgangspunkt når vi diskuterer dette. Vi er enige, tror jeg, på tvers av alle de politiske partiene i Norge, om at lav ulikhet er en styrke for Norge. Vi har fått ros og anerkjennelse, senest helt nylig, i forrige uke, i OECDs nye vekstrapport, hvor man peker på at ulikhetene i Norge er mye lavere enn i mange andre, sammenlignbare land. De peker også på betydningen av at vi fortsetter å gjennomføre mange av de reformene regjeringen har tatt i initiativ til, deriblant skattereformen. Så jeg er enig i at vi må være opptatt av både konkurranseevne og omstilling, men da må vi klare å ha flere tanker i hodet på en gang. En av grunnene til at regjeringen har vært opptatt av å redusere selskapsskatten og formuesskatten, handler jo om å styrke konkurranseevnen for vårt næringsliv. Der ligger nøkkelen til å skape flere arbeidsplasser på sikt. Skaper vi flere arbeidsplasser, kommer flere mennesker i arbeid, og vi trygger velferden for den enkelte. Det må være målet også når vi ser det i et ulikhetsperspektiv.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Regjeringen jobber for at Norge skal være et land med små forskjeller. Vi ønsker at velstandsveksten skal komme alle til gode. Det har vi lyktes godt med i Norge. Inntektsforskjellene er blant de laveste, og levestandarden er blant de høyeste. Dårlige levekår i oppveksten og dårlig tilgang på utdanning og helsetjenester kan skape forskjeller i mulighetene for å lykkes. Den type forskjeller kan også forplante seg over generasjoner ved at levekårsproblemer og lav utdanning går i arv. Lav inntekt som skyldes vanskelig familiebakgrunn, sykdom og andre forhold som den enkelte ikke kan påvirke, er urettferdig. Norge har derfor et utstrakt velferdstilbud som bidrar til inntektssikring til dem som faller utenfor, en god skole for alle og et godt utbygd offentlig helsevesen. Det viktigste skillet går mellom dem som er innenfor, og dem som er utenfor arbeidsmarkedet. Det å få flest mulig til å delta i arbeidsmarkedet er avgjørende for å unngå at vi får større forskjeller i årene fremover. Særlig er det viktig at personer med lav utdanning, dårlige norskkunnskaper, helsemessige utfordringer eller andre utfordringer så langt som mulig får et fotfeste i arbeidslivet. Kvalifisering for deltakelse i arbeidsmarkedet er derfor helt sentralt, og det krever god kvalitet i utdanningssystemet. Da er det mindre viktig at noen har høye inntekter. Innsats, arbeid og vilje til å ta risiko ved oppstart av nye bedrifter og arbeidsplasser skal lønne seg. Utsikter til avkastning er en viktig drivkraft for nye investeringer, nye ideer og utvikling, og dermed også for økonomisk vekst. Ulik innsats og ulik risikotaking gir selvfølgelig også en viss ulikhet. Det må det være rom for hvis Norge fortsatt skal kunne ha høy velstandsvekst. Det var flere påstander i spørsmålet fra representanten Hagebakken som jeg mener er gale. Det er slik at Arbeiderpartiet nå gjennom veldig lang tid har kritisert regjeringen for å bruke for mye oljepenger, og nå beskylder han meg for å trykke handlingsregelen til mitt bryst. Det jeg har sagt hele tiden, er at det er viktig at vi praktiserer den fleksibelt og tilpasser pengebruken til den faktiske økonomiske situasjonen vi har fra det ene året til det andre. Så har denne regjeringen redusert skatter og avgifter samlet sett med 21 mrd. kr. Det står i grell kontrast til løftet fra Arbeiderpartiet om å skjerpe skattene i neste stortingsperiode med 15 mrd. kr.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg vet ikke hvor mange ganger vi skal ha diskusjonen om behovet for å redusere skattene til norsk næringsliv for å styrke konkurranseevnen til næringslivet vårt. Det er også den avgjørende forutsetningen for at vi lykkes i den omstillingen som norsk økonomi nå skal gjennom. Det betyr at det er noen der ute i det norske samfunnet som må tørre å ta risikoen og investere sine egne penger – eller lånte penger for den saks skyld – fordi de tror at de har en god bedriftsidé, som også kan føre til at de kan ansette flere. Derfor har det vært viktig for denne regjeringen å redusere både formuesskatten og selskapsskatten – fordi det styrker konkurransekraften til dem som skal investere i norsk næringsliv. Samtidig har vi brukt større beløp på å redusere skattene for vanlige folk, og en gjennomsnittsfamilie har fått en skattelette i løpet av denne perioden på 8 000 kr.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg er helt uenig i alle påstandene fra representanten Hagebakken. Det må være mulig å gjøre flere ting samtidig i en situasjon hvor vi skal skape flere arbeidsplasser og legge til rette for at flere mennesker som i dag ikke har arbeid, får det. Da må noen skape de arbeidsplassene. Det er det verken representanten Hagebakken eller jeg som gjør, det er det kloke folk ute i det norske samfunnet som tør å gjøre, gjennom at de satser pengene sine på en god forretningsidé eller videreutvikler de bedriftene som allerede er der. Det er viktig, det. Jeg skjønner ikke Arbeiderpartiets motstand. Hvorfor skal vi skattlegge norske eiere av norske bedrifter hardere enn utenlandske eiere av norske bedrifter? Jeg forstår ikke det. Det er en av hovedgrunnene til at regjeringen ønsker å redusere formuesskatten. I tillegg til at vi har gjort det, har vi brukt størsteparten av det handlingsrommet vi har tilgjengelig i denne perioden, ikke på å redusere skatter og avgifter, men på å trygge velferden, styrke politibudsjettene, styrke kommuneøkonomien, styrke helsebudsjettene, styrke samferdselsbudsjettet – for å nevne noen viktige områder – og ikke minst forskning og utvikling.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
I vår regjeringsperiode har det vært skapt jobber hvert eneste år, til tross for det mest alvorlige oljeprisfallet på 30 år. Vårt fremste mål er å sørge for at flest mulig har en jobb å gå til. Ledigheten målt ved Arbeidskraftundersøkelsen, AKU, er høy, men den har også gått ned de siste to månedene. Det er positivt at ledigheten går ned, men for dem som fortsatt er utenfor arbeidslivet, og for deres familier, er situasjonen krevende. Vi har satt inn en rekke tiltak for å begrense ledigheten, særlig på Sør- og Vestlandet. Igjen: Norge er et land med små forskjeller. Det er noe som jeg tror vi er bredt enige om, i hvert fall er regjeringen opptatt av å bevare det. Men hvordan en økning i ledigheten påvirker ulikhet, kommer også an på hvem som blir ledig. Økonomisk forskning viser at økt ledighet gjerne medfører økte forskjeller. Det er fordi mye av ledighetsoppgangen vanligvis kommer blant lavtlønte. Når deres inntekter blir enda lavere sammenlignet med resten av befolkningen, blir også inntektsspredningen større. Hvis man derimot har en situasjon der ledigheten øker mest blant dem som tjener mye, kan resultatet bli motsatt. Når mange som har hatt høye inntekter sammenlignet med resten av befolkningen, får redusert sine inntekter, bidrar det til at ulikheten går ned. Oppgangen i ledigheten som vi har hatt i Norge de siste årene, har særlig kommet i petroleumsrelaterte næringer, og mange høytlønte i disse næringene har mistet jobben. Ledighetsoppgangen kan dermed ha bidratt til å redusere ulikheten heller enn å øke den. Sammensetningseffektene som Teknisk beregningsutvalg peker på i fjorårets lave lønnsvekst, der den samlede lønnsveksten ble lav fordi mange høytlønte fra oljenæringen måtte finne nytt arbeid med lavere lønn, kan tyde på det. Trender internasjonalt som bidrar til økt ulikhet, er også virksomme i Norge – det har jeg sagt tidligere i denne spørretimen. Men det er ikke gitt at ledighetsoppgangen de siste årene har bidratt til å forsterke trenden. Det viser egentlig at spørsmålet fra Tvedt Solberg er søkt. Det vi må fokusere på nå, er å omstille økonomien, legge til rette for at det skapes flere jobber i privat sektor, og at de som mister jobben, raskt får en ny. Regjeringen jobber uansett for at Norge fortsatt skal være et land med små forskjeller.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Det jeg er veldig fornøyd med, er at konsekvensene av det kraftige oljeprisfallet, som definitivt har påvirket norsk økonomi kraftig og bidratt til at vi har fått nesten 50 000 færre sysselsatte i den næringen, likevel har blitt møtt med at sysselsettingen har steget, mest i privat sektor, men også i offentlig sektor, og bidratt til at vi har ansatt flere i den perioden enn det antallet arbeidsplasser vi har mistet. Så ser vi en situasjon hvor det nå lysner, pilene peker i riktig retning, ledigheten er på vei ned, veksten i økonomien er på vei opp. Jeg skjønner at Arbeiderpartiet synes at det er litt ubehagelig ved inngangen til en valgkamp, men Arbeiderpartiet burde glede seg over at politikken nå synes å virke – at ledigheten er på vei ned. Så er jeg enig i at vi må gjøre enda mer for at de som fortsatt ikke er i arbeid, kommer inn i jobb, og at vi må legge til rette for at også de som lenge har vært på utsiden av arbeidsmarkedet, på grunn av ulike utfordringer, får en vei inn i arbeidsmarkedet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Her er det så utrolig mange ville påstander at jeg har rett og slett ikke tid til å ta dem ned alle sammen. Det er ikke sånn at man har at Oslo-perspektiv på situasjonen på Vestlandet. Jeg og mange medlemmer av regjeringen har systematisk og jevnt møtt ulike deler av næringsliv og berørte både i Stavanger og på resten av Sør- og Vestlandet, som har blitt hardest rammet av oljeprisfallet. Vi har tatt det på største alvor. Derfor har vi iverksatt tiltakspakker for å avdempe den mest alvorlige situasjonen på kort sikt, og derfor legger vi til rette for omstilling på lengre sikt. Så nei, jeg er ikke fornøyd. Jeg er ikke fornøyd før arbeidsledigheten er kommet ned, før vi har fått enda flere i jobb. Det jeg er fornøyd med, er at utviklingen nå går i riktig retning, og det burde Arbeiderpartiet bruke i hvert fall bitte litt energi på å glede seg over, de også, i stedet for å fortsette å svartmale situasjonen, som nå faktisk er i ferd med å lysne. Det viser også rapporter fra Vestlandsregionen selv.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Denne regjeringen fører en politikk som fremmer flere jobber, bedre velferd og en trygg hverdag. Det er en politikk som kommer alle til gode. Olje- og gassektoren kommer ikke til å løfte veksten i norsk økonomi i samme grad i årene fremover som i de årene vi har bak oss. Selv om sektoren fortsatt kommer til å være viktig, må det skapes flere arbeidsplasser i andre kunnskapsintensive næringer. Den omstillingen må foregå nå. For å trygge arbeidsplassene og styrke konkurranseevnen til næringslivet må skattenivået reduseres. Da kan bedriftene skape nye verdier. At vi fortsatt skal ha høy velstandsvekst i Norge, krever en økonomisk politikk som legger til rette for omstilling, nyskaping og videreutvikling. Derfor har Høyre og Fremskrittspartiet i regjering brukt handlingsrommet til områder som øker vekstevnen i norsk økonomi – skattereduksjoner, infrastrukturinvesteringer og kunnskap. Disse prioriteringene er avgjørende i tiden fremover. Hvis vi skal lykkes med å skape nye jobber og øke veksten, må vi styrke det private næringslivet. Det er helt avgjørende for Norge hvis vi skal komme godt ut av disse krevende omstillingene vi står midt oppe i. Det er også viktig og helt avgjørende for at fremtidens velferdsordninger skal være bærekraftige. Når vi satser på samferdsel, innovasjon, forskning og utdanning, reduserer vi næringslivets transportkostnader, vi styrker nyskapingen, og vi hever kompetansen i hele befolkningen. På den måten bedrer vi grunnlaget for morgendagens arbeidsplasser, og vi skaper vekst. Vi har satt ned skatter og avgifter og fulgt opp skattereformen i tråd med forliket i Stortinget. Det betyr lavere skatter på bedrifter, slik at det blir mer lønnsomt å legge produksjon til Norge, og det betyr lavere skatter for folk flest. Av det samlede handlingsrommet i denne fireårsperioden har 13 pst. gått til skattelettelser. Mesteparten av handlingsrommet har dermed gått til samferdsel, kunnskap, kommuneøkonomi og et trygt sosialt sikkerhetsnett. Regjeringen fører en kraftfull politikk for å sette ledige hender i arbeid og skape nye lønnsomme arbeidsplasser, både på kort og på lang sikt. Slik trygger vi Norge for fremtiden. Innretningen av finanspolitikken kommer vi selvsagt tilbake til i de årlige budsjettene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg mener at det er riktig å redusere det samlede skatte- og avgiftsnivået i Norge, og det har regjeringen gjort i løpet av denne perioden. Vi har gitt lettelser til vanlige folk, vi har fjernet en rekke uheldige avgifter, ikke minst arveavgiften, og vi har også funnet rom for å gjøre lettelser i formuesskatten fordi den forskjellsbehandler utenlandske og norske eiere av bedrifter i Norge. Jeg synes at denne rørende opptattheten som representanten Wickholm har når det gjelder hvor lite eller hvor mye skattelettelse hver enkelt har fått under denne regjeringen, står i grell kontrast til hans eget løfte om å skjerpe skattene for alle med 15 mrd. kr i neste periode. Det bildet kan se enda verre ut, litt avhengig av hvem Arbeiderpartiet skal samarbeide med i neste periode: med SV, som vil innføre boligskatt, eller med Miljøpartiet De Grønne, som vil skjerpe drivstoffavgiftene med 5 kroner literen over natten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Det at regjeringen har fjernet arveavgiften, og at Arbeiderpartiet etter et par år kom til den erkjennelsen at de ikke ville gjeninnføre den, er vel et tegn på at det var en dårlig innrettet avgift, som Arbeiderpartiet i ettertid har innsett at de ikke ønsker å innføre igjen. Men hvis vi skal høre på representanten Wickholm, kan det bety at han mener at den bør innføres i en annen form. Jeg ble i hvert fall litt usikker da jeg nå hørte hans resonnement rundt arveavgiften, for nå knyttet han lettelsene i arveavgiften eller bortfallet av den kun til de superrike. Men den vil han heller ikke gjeninnføre. At den har visse uheldige skjevheter, så i hvert fall vi, og det var en av årsakene til at vi gikk til valg på å fjerne den. Nå har vi gjort det. Men vi har i tillegg til å redusere skatter og avgifter med 21 mrd. kr brukt et mye større beløp på å styrke velferden i Norge. Vi har redusert bompengeandelen i flere prosjekter, vi har økt investeringene til infrastruktur mange ganger mer enn det Arbeiderpartiet var i stand til da de satt i regjering, og vi har trygget mange andre viktige velferdsordninger og fått helsekøene ned.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Regjeringen har brukt finanspolitikken aktivt for å stimulere til arbeid, aktivitet og omstilling. Det har vært nødvendig i en tid hvor norsk økonomi har opplevd det mest alvorlige oljeprisfallet på 30 år. Denne politikken som regjeringen har ført, er godt i tråd med anbefalinger fra OECD, IMF og de fleste fagøkonomer. Vi har prioritert en kraftfull innsats for å skape flere jobber i Norge og hindre at ledigheten biter seg fast. Det er viktig hvis vi skal unngå at det blir økte økonomiske forskjeller i Norge fremover. Samtidig svarer regjeringens politikk på de langsiktige utfordringene vi står overfor. Norsk økonomi må omstilles. Vår viktigste utfordring er å legge til rette for vekst og sysselsetting i privat, konkurranseutsatt sektor. Skattelettelser og et bedre utformet skattesystem er en viktig del av strukturtiltakene for å få det til. Viktige tiltak har vært lavere selskapsskattesats og lavere skatt på arbeid, men også redusert formuesskatt. Regjeringen har til sammen redusert skatter og avgifter med 21 mrd. kr. Det skal være lønnsomt å jobbe, og det skal være attraktivt å skape arbeidsplasser i Norge. Arbeiderpartiet har gjort det klart at de vil øke skattene med 15 mrd. kr. Den regningen sender Arbeiderpartiet til vanlige folk og til norske bedrifter. I en tid hvor norske bedrifter, særlig på Sør- og Vestlandet, står overfor krevende tider, er det ikke riktig å legge skatteregningen på norske arbeidsplasser. Hoveddelen av det økonomiske handlingsrommet i fireårsperioden 2014–2017 er imidlertid brukt på andre områder enn skatt. Cirka 87 pst. av handlingsrommet er blitt brukt på andre formål – vi har styrket sykehusøkonomien for å redusere helsekøene, rekordmange lærere får etter- og videreutdanning, vi bygger mer vei og mer jernbane, og vedlikeholdsetterslepet går ned for første gang på tiår. Om lag 23 pst. av handlingsrommet er benyttet på vekstfremmende satsinger som kunnskap og samferdsel. Om lag 13 pst. er brukt på skatte- og avgiftsreduksjoner – som også skaper vekst i økonomien. Regjeringen har i denne perioden styrket velferdsordningene og vårt sosiale sikkerhetsnett. Det klarer vi samtidig som vi reduserer skatter for at det skal lønne seg både å arbeide og å skape i Norge. Til påstanden om at jeg skal innrømme feil og legge om kursen: Jeg har mange ganger før orientert Stortinget om hvordan regjeringen har brukt de store pengene, og jeg har gjentatt og gjentatt at vi har brukt mer av handlingsrommet på andre ting enn skattereduksjoner. Nå er det kanskje på tide at Arbeiderpartiet noterer det ned, slik at vi slipper flere misforståelser.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Fordi vi har tidligere erfaringer med dette. Vi har gjennomført skattereformer i Norge før som har gitt dynamiske effekter, i den forstand at det er en betydelig grad av selvfinansiering i skattereduksjoner, og det har altså tidligere skattereformer vist oss. Scheel-utvalget, som var grunnlaget for skattereformen som nå er vedtatt av Stortinget, beregnet seg også frem til at det kunne ligge betydelige dynamiske effekter i å gjennomføre lettelser på skatteområdet. Jeg trodde at Arbeiderpartiet også ville glede seg over det. Arbeiderpartiet har jo sluttet seg til deler, i hvert fall, av de reduksjonene som regjeringen har foreslått ikke minst knyttet til selskapsskatt. Hvis det betyr at det skapes flere arbeidsplasser og i sin tur flere skatteinntekter som vi kan bruke til velferd og fordeling, må jo det være bra. Derfor forstår ikke jeg hvorfor Arbeiderpartiet mener det er et problem at skattereduksjoner i så fall måtte gi dynamiske effekter. Vi vet av historisk erfaring at det ligger dynamiske effekter i å redusere skattene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg regner med at det var en forsnakkelse fra representanten at hun mente det neste budsjettet og ikke det siste budsjettet. Men det er sagt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
At norsk økonomi står overfor en periode med omstillinger, er noe denne regjeringen gjentatte ganger har understreket. Stigende etterspørsel etter varer og tjenester fra oljesektoren var i mange år en viktig motor for økonomisk vekst i Norge. Vi har lenge visst at denne utviklingen ville snu. Fallet i oljeprisen bidro til å fremskynde dette og forsterket en utvikling vi visste ville komme. Petroleumsvirksomheten vil altså ikke lenger være den samme motoren for norsk økonomi som den har vært. Etterspørselen fra sektoren som andel av den samlede verdiskapingen i Fastlands-Norge ventes å avta videre i årene fremover. Selv om veksten i økonomien er i ferd med å ta seg opp, må Norge gjennom omstillinger i årene fremover. Mindre drahjelp fra oljevirksomheten er en varig, strukturell endring. Samtidig har Statistisk sentralbyrå beregnet at sysselsettingen i petroleumsrelaterte jobber har gått ned med om lag 50 000 siden 2013. Sysselsettingen, samlet sett, har likevel steget i denne perioden. Beregninger fra Finansdepartementet viser at det er blitt om lag 60 000 flere sysselsatte i andre jobber i privat sektor. I tillegg kommer 26 000 i offentlig sektor. Det viser at regjeringens politikk for vekst og omstilling virker, og at omstillingsprosessen er godt i gang. Den økonomiske politikken som denne regjeringen fører, består av både målrettede konjunkturtiltak for å avhjelpe situasjonen på kort sikt og nødvendige strukturtiltak for å legge til rette for omstilling og høyere produktivitet, som jeg også tidligere har svart på. Disse strukturtiltakene handler om å møte de langsiktige utfordringene vi står overfor. Da må vi legge til rette for at noen tør å investere i nye, lønnsomme private arbeidsplasser der ute. Derfor har det å redusere skattene og få et bedre utformet skattesystem vært en vesentlig del av strukturtiltakene regjeringen har lagt vekt på. Vi har valgt å bruke mer av handlingsrommet på infrastrukturinvesteringer, på satsing på forskning og kunnskap, på å styrke helseøkonomien og sykehusøkonomien. Det er der de store pengene har gått. Men man må klare å gjøre flere ting samtidig, også å gjøre skattesystemet vårt konkurransedyktig. Men Arbeiderpartiets svar i en så krevende situasjon som norsk økonomi og mange bedrifter nå er midt oppe i, er å sende en skatteregning i neste periode på 15 mrd. kr. Det er et utrolig dårlig svar på de utfordringene norsk økonomi nå står overfor.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Jeg skjønner ikke hvorfor representanten Omland synes det er «spesielt» at jeg refererer til tallet 60 000. Det er et riktig tall. Det har altså blitt skapt 60 000 nye arbeidsplasser i andre deler av privat sektor enn i oljen, samtidig som nesten 50 000 har gått tapt i oljeindustrien. I tillegg til de 60 000 i privat sektor har det også kommet 26 000 i offentlig sektor. Det handler om lærere, sykepleiere, politifolk, for å nevne noen viktige områder som vi også har gått til valg på å styrke. Så kommer påstanden om at det settes stadig nye rekorder i ledighetsutviklingen, og at den har bitt seg fast på et høyt nivå. Vi ser nå at ledigheten er gradvis på vei ned, at veksten i økonomien er gradvis på vei opp, og alle de rapportene vi får – fra ulike deler av norsk næringsliv, også fra Sør- og Vestlandsregionen – tyder jo på at optimismen er på vei tilbake, og at viljen til å ta nye investeringer nå vokser.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-29:
Her kommer det igjen mange gale påstander fra representanten Omland. Den største sysselsettingsveksten har ikke vært i offentlig sektor, men i privat. Men den har også kommet i offentlig sektor, og det er villet politikk. Denne regjeringen har gått til valg på å få flere politifolk i gatene. Det lykkes vi med. Da går sysselsettingen i offentlig sektor opp. Vi har styrket sykehusenes økonomi. Da går sysselsettingen opp. Vi har styrket kommunenes økonomi. Da går sysselsettingen opp. Det er villet politikk. Vi styrker etter- og videreutdanningen av lærere, og vi tilfører flere lærere til norsk skole. Men derfra til å si at vi ikke har lagt til rette for vekst i andre næringer hvor Norge har fortrinn, er jo ikke rett. Det er én av grunnene til at vi har redusert skattene, det er én av grunnene til at vi har styrket virkemiddelapparat. Og det å si at vi har spesielle utfordringer i dagens fiskeriindustri, er feil. Vi setter stadig nye eksportrekorder, og det går så det griner.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«Finansministeren gikk ut i Aftenposten før valget i 2013 og forsvarte økte forskjeller. «Det er ingen offentlig oppgave å utjevne forskjeller som skyldes at noen tjener mer, arver mer og eier mer enn andre», mente Siv Jensen ifølge avisen. Har statsråden endret sin holdning til økte forskjeller, slik hun tydeligvis har gjort til handlingsregelen som hun nå trykker til sitt bryst, og avgiftene som hun nå har økt med 4 mrd. kroner?»
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Lav ulikhet er et fortrinn for Norge, sa finansministeren. Hvorfor da gå motsatt vei? Jeg hører hva Siv Jensen sier, men hennes regjering og hun gjør noe annet. Regjeringa prøver ofte å skape et inntrykk av at de rikeste sjølsagt må få mer i skattekutt så lenge de betaler mest skatt, men når en ser på fordelingstabeller over landets skattebetalere etter formue, ser vi at desto rikere man er, desto mer skattekutt får man med denne regjeringa også i prosent. Så hvorfor ivrer finansministeren så sterkt for å gi landets rikeste de største skattekuttene ikke bare i kroner, men også i prosent?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Den skattepolitikken som statsråden viser til her, gir, når en ser på all statistikk, i svært liten grad nye arbeidsplasser. Den gir først og fremst de rikeste mer på bankkontoen, samtidig som regjeringa har økt maksprisen i barnehagene, fjernet gratis helsehjelp for kronisk sjuke, skadde, multihandikappede, osv. Jeg må spørre statsråden: Det må da være umulig å kalle dette noe annet enn usosialt? Det må være åpenbart at det gir betydelig økte forskjeller? Så igjen: Når lav ulikhet er viktig, som statsråden sier, hvorfor da gå i totalt motsatt retning?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg er litt usikker på hva finansministeren legger i at spørsmålet var søkt, det er i hvert fall veldig alvorlig. Man var tidligere opptatt av at man fikk mye ros fra OECD. Man kommer ikke unna at rekordmange nå er utenfor arbeidslivet, og på dette området fortjener man ikke særlig ros, for sysselsettingen de siste årene har gått ned. Andelen av befolkningen som ikke er i arbeid, var i 2016 den høyeste på over 20 år – en tredjedel av befolkningen er ikke i arbeid. Det er helt riktig at ledigheten har stabilisert seg og gått litt ned, men det alvorlige er at flere av de som nå forsvinner fra ledighetsstatistikken, finner man igjen på trygdestatistikken. I Rogaland ser man at det nå er flere på arbeidsavklaringspenger enn for et år siden. Flere mottar sykepenger. Flere unge er på sosialhjelp. Totalt sett går sysselsettingen ned. Dette er alarmerende og på alle måter en utvikling i feil retning. Jeg vil derfor spørre finansministeren: Er hun fornøyd med at regjeringens politikk for å møte den høye ledigheten nå har ført til at flere er på trygd og sosialhjelp?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg tror det er her fra Oslo-gryta man ensidig kan si at situasjonen på Vestlandet lysner. Det er ikke den opplevelsen folk som bor på Vestlandet, har. Den høye ledigheten er egentlig litt nytt for oss vestlendinger. Rogaland har alltid vært fylket med lavest ledighet, nå har man den høyeste, og langtidsledigheten fortsetter å stige. Bare i januar var det over 4 000 arbeidsledige i Stavanger. Det er første gang i historien etter annen verdenskrig at antallet arbeidsledige har passert 4 000. Det er ikke jubeltall, det burde ikke en finansminister være fornøyd med. Det er det som er urovekkende; jeg opplever at regjeringen står her og er fornøyd med sin innsats til nå, der ledigheten får lov til å bite seg fast på et rekordhøyt nivå og man jubler over minimale endringer i statistikken. Det eneste svaret man lokalt gir til de ledige, er at man må flytte til andre regioner. Er finansministeren fornøyd med den oppfordringen man gir unge ledige på Vestlandet?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Dette var et engasjert innlegg om hvordan skape flere arbeidsplasser. Spørsmålet dreide seg om hvordan Jensen vil prioritere eventuelle skattekutt, om hun er enig med statsminister Solberg, for vi har sett – som flere har vært inne på – at de skattekuttene som har vært gitt, har hatt det utslaget, med kuttet i formuesskatten, at 94 pst. av befolkningen har fått i snitt noe som ligger rundt 10 kroner dagen i kutt, mens Norges 1 600 rikeste personer, en klubb som har over 100 mill. kr i formue, har fått et skattekutt på nesten 1 600 kroner dagen, altså 160 ganger mer. Det er Norges superrike, det er de som desidert har tjent aller mest på denne regjeringen og deres skattekutt. Spørsmålet er: Synes partilederen for folk flest presumptivt at det er en god måte å fortsette på, slik statsminister Solberg har varslet?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Arveavgiften var for så vidt allerede fjernet for vanlige folk. Det Siv Jensen gjorde, var å fjerne den for de superrike. Men også der har hun sine prioriteringer. Jeg ser at folk med årsinntekt mellom 400 000 kr og 450 000 kr, som Fremskrittspartiet tidligere har omtalt som folk flest, har fått et skattekutt på rundt 3 000 kr. Samtidig er barnehager nå nesten 400 kr dyrere i måneden, det har aldri vært flere bomstasjoner, strømavgiftene har økt, og drivstoffprisen har økt. Spørsmålet er bare: Kommer vanlige folk egentlig bedre ut av dette, slik Siv Jensen hevder, eller er resultatet av politikken hennes at vanlige folk nå betaler regningen for at de med aller mest skal kunne få store skattekutt av Erna Solberg?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«Tross gjentatte spørsmål fra Stortinget vil ikke regjeringen opplyse den reelle andelen av det økonomiske handlingsrommet som er brukt på skattekutt. Det er likevel ingen tvil om at det er en betydelig del, og heller ikke tvil om at disse skattekuttene i hovedsak har bidratt til økt budsjettunderskudd og økte forskjeller, og ikke til økt sysselsetting som var regjeringens begrunnelse. Landets mest formuende er blitt rikere, men utover det er effektene uteblitt. Vil statsråden nå innrømme feil og legge om?»
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Fremskrittspartiet i opposisjon budsjetterte med såkalte dynamiske effekter av skattekutt. Teorien var at når bedrifter betaler mindre skatt, kan det skapes flere jobber, og når folk flest får skattelettelser, jobber de mer og betaler mer skatt, som veier opp for skattekuttene. «Skattelettelser har en viss selvfinansieringsgrad», skrev Fremskrittspartiet i et av de siste budsjettene i opposisjon. I regjering sier finansministeren at det ikke er grunnlag for å budsjettere med slike dynamiske effekter. Som finansministeren sa i sitt forrige svar, mener finansministeren og regjeringen at de likevel kan påstå at skattekutt har slike effekter. Men ettersom det er vanskelig å tallfeste det, på hvilket grunnlag kan finansministeren hevde det?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Likevel står det i regjeringsplattformen til Høyre og Fremskrittspartiet at regjeringen vil «utrede de dynamiske effektene av skattelettelser». Som jeg sa i stad, har det altså ikke vært mulig for regjeringen å tallfeste de såkalte dynamiske effektene i noen av budsjettene. Heller ikke i årets budsjett er det mulig å tallfeste de dynamiske effektene. Det står at det kan ta tid før de dynamiske virkningene av regjeringens forslag vises, og at de derfor ikke kan budsjettere med det i 2017. Jeg kan ikke se at regjeringen har utredet de dynamiske effektene av skattelettelser annet enn at de sier at det er en pågående prosess. Da blir mitt spørsmål: Vil vi i det siste budsjettet til denne regjeringen få tallfestet disse virkningene, eller vil det komme en erkjennelse av at skattekutt skapte ikke flere arbeidsplasser, men kun økte forskjeller?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-03-29:
Jeg deler representantens bekymring. Barn og unge skal ha mulighet til å delta i idrett og fysisk aktivitet uansett bakgrunn, bosted og økonomi. Regjeringen prioriterer idretten høyt. Vi har styrket ordninger for idretten gjennom flere år og gir gode rammebetingelser, slik at det kan skapes aktivitetstilbud der terskelen for å bli med er lav, over hele landet, slik at alle barn og unge kan bli involvert. Inkludering i idrettslag, tilskuddsordningen til lokale lag og foreninger – LAM-ordningen, som vi politikere kaller den – og Nasjonal tilskuddsordning mot barnefattigdom er eksempler på ordninger denne regjeringen har styrket betydelig det siste året. Momskompensasjonsordningen og økning av grasrotandelen er eksempler på hvordan rammebetingelsene er styrket. Representanten Grande gjør spørsmålet om kostnader til et spørsmål bare om penger til idrettsanlegg. Det tror jeg blir litt for enkelt. Idrettsanlegg har hatt høy prioritet hos regjeringen siden vi tok over for snart fire år siden. I 2016 ble det fordelt 1,2 mrd. kr til bygging av anlegg. Regjeringen har økt tildelingen til idrettsanlegg i kommunene med over 450 mill. kr siden 2013. Som følge av de store tildelingene har den gjennomsnittlige ventetiden for tildeling av tilskudd gått ned i denne perioden, under denne regjeringen. Fotballanlegg mottok 270 mill. kr i spillemiddeltilskudd i 2016 og er nå den nest største mottakeren av spillemidler. Men til tross for at regjeringen prioriterer idrettsanlegg, øker dessverre kostnadene for å delta i idrett. Så dette handler ikke bare om penger, det handler ikke bare om hva staten gjør, det handler også om prioriteringer og holdninger innenfor idretten. Jeg opplever at idretten lokalt gjør et fantastisk arbeid for å få med særlig dem som ikke er så bemidlet. De driver med oppsøkende arbeid, de gjør det de kan, og det ønsker jeg å rose idretten for. Jeg er derimot litt mer i stuss over at Arbeiderpartiet kun peker på statlige ordninger for å få med alle i idrettsfamilien, fremfor å se på hva vi som foreldre kan gjøre, hva trenere kan gjøre, hva idrettslagene kan gjøre, og hva som skjer lokalt. For at alle skal kunne delta, må det jobbes kontinuerlig. Da tror jeg ikke at svaret kun er å rope på mer stat. Frivilligheten og de lokale idrettslagene rundt omkring er det viktigste bidraget for at alle barn og unge skal ha mulighet til å drive med aktiviteter.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-03-29:
Det er ikke riktig, det som representanten Grande hevder her. Vi har økt midlene til idretten, vi har økt midlene til anlegg med over 450 mill. kr siden 2013. Så satsingen på anlegg har økt under denne regjeringen. Jeg tror at representanten Grande også må huske at disse pengene kommer fra et sted. Vi prioriterer å bruke pengene på anlegg og idrett. Dette huset kunne også prioritert å bruke disse pengene på andre gode tiltak i samfunnet. Norsk idrett mottok over 3 mrd. kr i fjor, både fra tippemidlene og over statsbudsjettet, over 3 mrd. kr – det er mye penger. Da tror jeg at vi politikere gjør lurt i å si at også idretten selv må gjøre det de kan for å legge til rette for at flest mulig kan få delta i aktivitet, og ikke bare gjøre som Arbeiderpartiet: rope på Nav, rope på staten, rope på mer politikk, som om det er det eneste svaret på alt.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-03-29:
Til representanten Grandes orientering har ventetiden for tildeling av tilskudd gått ned i denne perioden. Det kommer anleggene til gode. Dette er faktisk den første regjeringen som har tatt penger fra byråkrati, fra administrasjon og fra systemer i idretten og fordelt dem til barn og ungdom. Det gjorde ikke Arbeiderpartiet da de hadde idrettsministeren i åtte år. Da styrket man idrettsbyråkratiet voldsomt, mens vi fordeler, for aktivitet ute i lagene er det viktigste for oss. I tillegg bevilger vi 14,5 mill. kr til ordningen Inkludering i idrettslag, 178 mill. kr går til Nasjonal tilskuddsordning mot barnefattigdom, 315 mill. kr går til lokale lag for idrett og fysisk aktivitet for barn og unge. Så når Arbeiderpartiet prøver å fremstille det som om regjeringen ikke gjør noen ting for at barn og unge skal ha mulighet til å delta i idrett, blir det helt feil.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
«I Norge kjennetegnes boligmarkedet av at åtte av ti eier sin egen bolig. Med den kraftige veksten vi har sett i boligprisene de siste årene, kan situasjonen på boligmarkedet føre til større forskjeller mellom dem som er utenfor og dem som er innenfor boligmarkedet. Regjeringen har gjort det vanskeligere for unge å få startlån i Husbanken, kuttet i Husbankens lånerammer og strammet inn på egenkapitalkravet. Hva vil statsråden gjøre for at boligmarkedet ikke skaper større forskjeller?»
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Jeg takker for svaret, et utfyllende svar med mye tall. Ministeren viser til økningen i kravet om egenkapital for sekundærboliger, som er hevet til 40 pst. Dette gjør at de med mye kapital kan spekulere i sekundærboliger, og det er mulig det har en god innvirkning på boligprisene. Men vil regjeringen se på kraftigere skattlegging av sekundærboliger, sånn at lønnsomheten i spekulasjonene går ned – for dette er spekulasjoner – for å begrense en sånn spekulasjon fra kapitalsterke innbyggere, altså de som har mest fra før?
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-03-29:
Det er sånn at ministeren redegjør for egenkapitalkravet, og dette er jo en hindring for å komme inn på boligmarkedet. Helseministeren kommer selv fra Rogaland, fra Randaberg, og der har han hatt stor suksess med leie-for-eie-prosjekter. Høyre vedtok nå på siste landsmøte at de vil gå inn for slike løsninger. Hvorfor har man ikke innført sånne ordninger på nasjonalt nivå tidligere, for dette er en ordning som er en suksess i enkeltprosjekter?
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Noe av det viktigste vi kan gjøre for unge som skal inn på boligmarkedet, er å bidra til å øke tilbudet av boliger ved at det bygges raskere og billigere. Med enklere plan- og bygningsprosesser og mer hensiktsmessige tekniske krav kan vi legge til rette for økt boligbygging, ikke minst i de områdene hvor boligprisene er høyest. Vi har bl.a. lempet på tekniske krav til de minste leilighetene, som det typisk er førstegangsetablerende som kjøper. Ifølge OBOS kan disse nå bygges flere hundre tusen kroner rimeligere. Regjeringen har også bidratt til at man har hevet terskelen for innsigelser, som bidrar til at det kan bygges flere boliger der kommunene ønsker det. Vi ser nå resultater av regjeringens boligpolitikk, det bygges nå flere boliger. Statistisk sentralbyrå meldte tidligere i år at kommunene i Norge ga igangsettingstillatelser på til sammen 36 203 nye boliger i 2016. Det er det høyeste boligbyggetallet siden 1982. Veksten ser ut til å fortsette i år. Ifølge SSB ga kommunene i de to første månedene i 2017 igangsettingstillatelser til 5 670 nye boliger, opp 14 pst. fra samme periode i fjor. Øystein Langholm Hansen viser også til egenkapitalkravet. Ved siste årsskifte fastsatte Finansdepartementet en ny boliglånsforskrift, hvor egenkapitalkravet ble holdt uendret på 15 pst. Jeg har selvsagt forståelse for at personer i etableringsfasen kan oppfatte dette som strengt. I flere år har imidlertid boligprisene og husholdningenes gjeld vokst raskere enn inntektene. Dette har ført til at husholdningenes gjeld som andel av disponibel inntekt har kommet opp på et nivå vi ikke har sett tidligere. Dersom vi får et tilbakeslag i norsk økonomi, kan boligprisene og det høye gjeldsnivået bidra til å forsterke dette tilbakeslaget. Det er en situasjon ingen av oss er tjent med, aller minst de unge. Egenkapitalkravet er et viktig bidrag for å dempe denne risikoen. Samtidig har vi beholdt en fleksibilitet i forskriften. Inntil 10 pst. av volumet av innvilgede lån per kvartal kan være lån som ikke oppfyller forskriftskravene – 8 pst. i Oslo. Denne fleksibiliteten gir bl.a. førstegangsetablerende med god betjeningsevne mulighet til å komme inn på boligmarkedet selv om de skulle mangle litt på den egenkapitalen som forskriften i utgangspunktet stiller krav om. Tall fra SSB viser også at unge eier bolig i økende grad. I 2015 eide 42 pst. av personene i aldersgruppen 25–30 år egen bolig. Denne andelen har vært jevnt stigende i flere år, i 2004 var det 34 pst. i denne aldersgruppen som eide egen bolig. I den nye boliglånsforskriften har vi også strammet inn kravet til egenkapital for kjøp av sekundærbolig i Oslo, fra 15 til 40 pst. Dette har vi gjort nettopp for å dempe prispresset i hovedstaden og gjøre terskelen lavere for dem som prøver å komme inn på boligmarkedet.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Jeg vil nok ikke sette alle disse kjøpene innunder overskriften «spekulasjoner», som representanten gjør. Det at foreldre f.eks. kjøper leilighet til sine barn når de skal studere, vil ikke jeg kalle for spekulasjon. Men det er riktig at vi ikke ønsker at det å kjøpe flere boliger som et investeringsobjekt skal være med og drive boligprisene kraftig opp. Det er en av grunnene til dette egenkapitalkravet, men det er også en av grunnene til at regjeringen har gjort nettopp endringer i skattereglene også på dette området. Dessuten har vi gjennom Husbankens startlånsordning bidratt til at personer med langvarige boligfinansieringsproblemer kan skaffe seg egen bolig og beholde den. I 2016 ga kommunene startlån til 6 945 boliger. Og ikke minst har denne regjeringen også utvidet BSU-ordningen, sånn at flere unge får muligheten til å spare til egen bolig.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Høyre i Randaberg dro fram og etablerte leie-for-eie-ordningen, og Høyre er positiv til ordningen. Den er etablert innenfor dagens system, så jeg ser ikke noen grunn til at ikke flere kommuner skal gjøre det som min hjemkommune har gjort. Det er en god måte for å sikre at også personer med lav egenkapital har muligheten til å komme inn i boligmarkedet. Jeg tror det som er viktig, er å bidra til at nettopp ungdom kommer tidlig inn i boligmarkedet og får muligheten til å etablere seg. Det ser vi er en utvikling som heldigvis har forsterket seg under denne regjeringen. Flere unge eier nå sin egen bolig, og det er positivt. Men som sagt: Vi har et stort spekter av virkemidler nettopp for å bidra til å beholde det som er den norske modellen, at de aller fleste eier sin egen bolig og har det som en veldig viktig trygghet i livet.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Jeg er glad for at Europakommisjonen endelig har lagt fram rapporten om obligatorisk merking av alkoholholdige drikkevarer med ingrediensliste og næringsdeklarasjon. Jeg vil først bemerke at matinformasjonsforordningen ikke fastsetter minstekrav, men gir harmoniserte krav til merking av næringsmidler, inkludert alkoholholdige drikkevarer. Det er derfor ikke opp til hvert land fritt å gi nasjonale merkeregler. I rapporten viser Europakommisjonen til at det har vært en betydelig utvikling i alkoholindustrien. Mens bransjen tidligere var imot tilleggsmerking av alkoholdige drikkevarer, anerkjenner nå bransjen forbrukernes rett til å vite hva produktene inneholder. Det vises til at det nå er et økende antall frivillige initiativ som bidrar med informasjon til forbrukeren om ingredienser og næringsdeklarasjon, inkludert energiinnhold, for alkoholholdige drikkevarer. Europakommisjonen foreslår ikke obligatoriske krav om merking av alkoholholdige drikkevarer med ingrediensliste og næringsdeklarasjon nå, men inviterer en samlet industri til å svare på forbrukernes forventninger om informasjon om alkoholholdige drikkevarer. Alkoholindustrien bes om å foreslå, innen ett år fra 13. mars 2017, en selvreguleringsordning for slik merking som skal gjelde for hele alkoholsektoren. Europakommisjonen vil så vurdere forslag fra alkoholindustrien til selvregulering nærmere, og eventuelt foreslå regulering eller andre tiltak dersom forslaget ikke anses tilfredsstillende. Jeg vil følge denne utviklingen nøye, da merking av alkoholholdige drikkevarer med ingrediensliste og næringsdeklarasjon er viktig informasjon av betydning for folkehelsen. Dette gir også viktig forbrukerinformasjon.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Denne rapporten endrer ikke på forholdene knyttet til matinformasjonsforordningen så lenge Europakommisjonen legger opp til en prosess mot en bransjeregulering på frivillig initiativ. Vurderingen av spørsmålet knyttet til om EØS-avtalen åpner for at det kan fastsettes nasjonale krav om merking av alkoholholdige drikkevarer med ingrediens- og næringsdeklarasjon, ble foretatt som en oppfølging av anmodningsvedtaket i Stortinget og konkluderte med at det antakelig ikke ville være anledning til å innføre norske nasjonale krav om merking av alkoholholdige drikkevarer med ingrediensliste og næringsdeklarasjon uten at dette ville bli ansett å være i strid med matinformasjonsforordningen, slik regelverket nå er formulert. Denne rapporten endrer ikke på dette. Det er riktig at enkelte land har regler om dette, men det er kanskje etter matinformasjonsforordningens artikkel 41 at disse landene har videreført nasjonale krav som de hadde allerede før den forordningen.
Bent Høie (Høyre), 2017-03-29:
Jeg er helt enig med representanten i at det hadde vært ønskelig. Derfor hadde jeg håpet at konklusjonen i EU-kommisjonen var annerledes. Jeg har jobbet inn mot EU i de foraene der jeg har mulighet til det, i de uformelle helseministermøtene, og i møter jeg har hatt med kommissæren, for at EU skulle gå inn for en ordning med innholdsdeklarasjon for alkoholholdige drikkevarer. Det er den måten som Norge, som et ikkemedlemsland, har mulighet til å påvirke denne type spørsmål. Vi vurderer det slik – som også utredningen har konkludert med – at Norge på et nasjonalt nivå ikke kan innføre regler for dette uten å bryte med forhold i EØS-avtalen. Det betyr at vi fortsatt må jobbe for at EU innfører regler på dette området. Jeg mener det beste ville vært å ha regler knyttet til dette. Det hadde vært bedre enn en bransjeordning som var forankret i bransjen, på dette området.