Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-05:
Jeg vil takke interpellanten for å reise et veldig viktig spørsmål og utenriksministeren for å vise et engasjement i denne saken. Han gir etter min mening gode svar. Bistand er fortsatt viktig, men den spiller, som utenriksministeren er inne på, en mindre viktig rolle i dag for den økonomiske utviklinga i verden, for inndelinga av verden i absolutt fattige og absolutt rike land vil viskes ut. I framtida kan man likså godt tenke seg at den del av de landene som i dag er betegnet som fattige, ikke lenger komme til Norge for å be om bistand, men at de kommer for å snakke med Statens pensjonsfond utland om hvor vi skal gjøre våre investeringer. Over 70 pst. av verdens fattige bor i mellominntektsland, og Afrika er allerede verdens raskest voksende kontinent økonomisk sett. Så makt – økonomisk og sikkerhetspolitisk tyngdepunkt – flyttes både sørover og østover. Henrik Thune skriver i boka «Hva Norge kan være i verden» at den bilaterale og multilaterale utviklingspolitikken vil måtte erstattes av en nyutviklet globaliseringspolitikk som erstatter tradisjonelle pengeoverføringer med eksport av samfunnskompetanse og investeringer. Vi må lykkes med at Norge kan bidra til at andre deler av verden kan skape og dele. Den norske og den nordiske modellen er effektiv. La meg kommentere tre forhold som jeg mener utgjør en forskjell. For det første: Arbeidslinja, utvikling, handel og andre normale økonomiske relasjoner forplanter seg og skaper til syvende og sist arbeidsplasser. Det bidrar til at flere løftes ut av fattigdom og legger grunnlag for stabilitet og utvikling. Lykkes man med å skape sysselsetting og en god fordelingspolitikk de neste tiårene, vil mulighetene som ligger i en voksende ung og arbeidsfør befolkning, mange steder utvikle seg – hvis man får gjort noe med disse problemene. Vekst og fordeling bør etter min mening gå hånd i hånd. Jeg ser fram til en konkretisering av dette arbeidet fra utenriksministeren og regjeringa. For det andre: Forutsetningene for en utviklingsmodell er at man har sterke organisasjoner som i samvirke med staten tar ansvar for en bærekraftig utvikling. Jeg mener at Norge har et særskilt fortrinn, der vi kjenner og bidrar med kompetanse og kan spille en rolle for utvikling av et anstendig arbeidsliv og en mer rettferdig fordeling. Fordeling og fattigdomsreduksjon er tett knyttet sammen med styresett og demokrati. Respekt for demokratiske spilleregler, fri presse, sterke organisasjoner og samarbeid mellom arbeidslivets parter er viktig for en utviklingsmodell som klarer å skape og dele samtidig. Vår internasjonale innsats må i økende grad knyttes opp til et godt styresett og krav om demokrati i mottakerlandene. For det tredje: Regjeringa har varslet en ny innretning i norsk bistandspolitikk. De har varslet at antallet samarbeidsland skal reduseres betydelig. Jeg imøteser en konkretisering av dette fra regjeringas side, og særlig at Stortinget får anledning til å diskutere disse spørsmålene. Til slutt vil jeg si at jeg ønsker regjeringas fokusering på å reise debatt om bistand velkommen. Jeg tror generelt at vi i framtida må satse på å gjøre mer av det vi vet virker, og på områder hvor Norge har forutsetning for å bidra. Det har vi når det gjelder å skape arbeid til alle.