trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-06-12:
Nå er ikke jeg storbonde, som representanten Lundteigen åpenbart er – han viser til «oss» som produserer i stort – for vi har lagt ned vårt familiebruk. Det gjorde vi for mange, mange år siden, fordi det ikke var grunnlag for å drive med det. Jeg er enig med representanten Lundteigen på ett punkt – han sa det så fortreffelig i sitt innlegg: Gjeldsnivået har aldri vært høyere i landbruket enn det er i dag, og det gjør det svært vanskelig å drive med landbruk. Jeg er helt enig med representanten Lundteigen. Han representerer en regjering som sitter ved makten. I landbruks- og matmeldingen sto det at vi skulle ha 20 pst. økning i matproduksjonen, men samtidig sier man også i meldingen at man skal satse på økning i økologisk landbruk. Det gjør at man trenger mye mer areal for å produsere samme mengde mat. Det bør man også ta inn over seg. Så vil jeg minne denne forsamlingen om én ting: Fisk er også mat. Vi produserer veldig mye mat, ja, vi eksporterer 35 millioner måltider mat hver eneste dag. Det er mat. Det er stort potensial til å produsere enda mer mat, og de 20 pst. ville også den næringen kunne tatt relativt raskt. Men selvfølgelig skal vi ha en landbrukssektor. Når vi snakker om å satse på heltidsbonden, framgår det av våre alternative budsjetter. Der viser vi hvordan vi fordeler. Ja da, vi skjærer ned på subsidiene. Vi skjærer mye ned på subsidiene, men vi øremerker de midlene som skal til, inn mot det som har å gjøre med å få til økt matproduksjon. Når man snakker om at vi skal opprettholde selvforsyningsgraden: Ja da, vi er godt selvforsynt med mat. Vi eksporterer masse mat i Norge. Men en må prøve å se disse tingene i sammenheng, da er det masse tiltak som man kan gjøre. Jeg må også si at den stadige veksten som vi har i handelen over grensen til Sverige, må være bekymringsfull også for de som representerer de rød-grønne her. Den gjør at norsk næringsmiddelindustri er den tapende parten. Når vi passerer 12 mrd. kr i handelslekkasje hvert eneste år, er det stort tap av arbeidsplasser også i Norge.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Takk til Stortingets representanter som har deltatt i denne debatten. Det er også fint å se at det er mange fra ulike komiteer som deltar. Det viser at dette trenger tverrfaglig fokus. En samlet opposisjon er kritisk til ventetiden for dommeravhør av barn. Jeg er helt enig, det er for lang tid å vente for et barn å gå 100 dager før man blir avhørt om en alvorlig hendelse i livet sitt – 100 dager for et barn er lang tid. Derfor har regjeringen også bevilget penger til to nye barnehus, mer enn doblet antall stillinger i Oslo, og det blir en ny etasje i Oslo. Det vil antakelig hjelpe godt på dette. I tillegg har man også fått på plass en ordning for å utdanne flere politifolk som skal få kunnskap om dommeravhør av barn, slik at de kan ta en større del av dette. Da vil vi nok få ned ventetiden. Debatten her i dag har jo i stor grad dreid seg om overgrepsmottakene og omorganisering av dem. Jeg vil understreke at man i større kommuner bør kunne se problemstillinger i sammenheng – det som i dag ivaretas i den kommunale helsetjenesten, og som skal flyttes over i spesialisthelsetjenesten, bør kunne samhandles innenfor en og samme dør der det er ønskelig. Det bør samhandles mellom kommuner, og mellom kommuner og spesialisthelsetjenesten. Det kan gi veldig gode løsninger. De robuste kommunale overgrepsmottakene bør videreføres gjennom avtaler med spesialisthelsetjenesten. Det er det regjeringen legger opp til i denne organiseringen. På den måten kan de etablerte fagmiljøene videreføres, og de kan styrkes. Jeg vil presisere at med den ordningen vi i dag har, er det ikke et godt nok tilbud til de barna som har behov for et overgrepsmottak. Det endrer vi på i dag, med Barneombudets velsignelse. Det er sånn i dag at hvis barn som er utsatt for et seksuelt overgrep kommer til et overgrepsmottak, blir de henvist videre. Du må være over 16 år for å bli tatt inn på et overgrepsmottak i dag. Da er det altså barna som må stille seg spørsmålet: Hvor hører jeg hjemme? De blir altså henvist videre. Det er de aller svakeste som må søke hjelp et annet sted. Det retter vi opp i dag, for barnas beste. Mange steder er den kommunale legevakten lokalisert på et sykehus. Det vil altså være ett sted man henvender seg til om relasjonsvold eller seksuelle overgrep, enten man er barn eller voksen. Er du utsatt for så grov vold at det føles som om hånden din er brukket, skal du i dag selvfølgelig oppsøke sykehuset, for det er spesialisthelsetjenesten som må ta det. Det var det jeg rakk.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Det er kommet viktige forslag til endringer, og vi er stort sett fornøyd, men ting kunne selvfølgelig blitt endret mye tidligere. Selv har jeg vært eier av en såkalt SMB-bedrift, en bedrift med seks årsverk, og har sett hvor vanskelig og byråkratisk lovverket har vært. Det gjenstår fremdeles mye, men teknologi og ny fleksibilitet vil gjøre det mye enklere i den byråkratiske jungelen. Så denne proposisjonen var betimelig. Liberaliseringen av kapitallovgivningen som nå har blitt gjort, er jo bare en av forenklingene som har vært svært positivt mottatt ute. Nå, med de nye forenklingene, blir det jo enda bedre. Jeg ønsker å ta opp det forslaget som ligger i saken.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
En del av de endringene som nå foreslås, er vi enig i, andre er vi mer skeptiske til. Men det er viktig at vi er villig til å prøve, for deretter å evaluere om dette fungerer. Særlig gjelder det endringene om økt bruk av straffegjennomføring i fengsel med lavere sikkerhetsnivå. Økt mulighet til direkte overføring til overgangsbolig er vi uenig i. Prinsippet om å sone hele dommen ligger i utgangspunktet fast hos Fremskrittspartiet. Prinsipielt burde man i større grad legge vekt på det gode arbeidet som gjøres av private organisasjoner, ettervern samt styrke Kriminalomsorg i frihet, da dette er nøkkelen for å kunne mestre et nytt liv etter soning. Som saksordføreren var inne på, støtter vi ikke opphevelsen av straffegjennomføringsloven § 42 sjette ledd, og heller ikke støtter vi § 11 nytt femte ledd. Det er viktig at utenlandske kriminelle som soner sin straff i Norge, umiddelbart blir utvist når soningen er gjennomført. Dersom en utenlandsk statsborger skal prøveløslates før hele dommen er ferdig sonet, må det etter vår oppfatning fortsatt stilles som vilkår at vedkommende skal utvises fra landet. Høyre og Fremskrittspartiet mener i utgangspunktet at innsatte med utenlandsk statsborgerskap ikke skal løslates før hele dommen er sonet, såfremt dette ikke er en del av en soningsoverføringsavtale med et annet land. Det er også sånn at det er personer som ikke skal integreres i det norske samfunn, og de må derfor sone hele den idømte straffen helt ut uten permisjon eller prøveløslatelse. Innsatte med en sånn bakgrunn skal sone i egne enheter innen kriminalomsorgen som kun har innsatte med utenlandsk bakgrunn, og som skal utvises etter endt soning. Å slippe denne gruppen innsatte ut i det norske samfunnet på prøveløslatelse, er faktisk et risikoprosjekt som vil føre til mer kriminalitet. Jeg vil påpeke at det i dag er tusenvis av utenlandske kriminelle som er ute i samfunnet uten at myndighetene har kontroll på hvor de er, hvor de bor, hva de gjør, eller om de i det hele tatt fortsatt befinner seg i landet. Vi regner med at det er et antall på ca. 30 000 i Norge i dag som lever i et såkalt «parallelt samfunn». Norske myndigheter må i den perioden vedkommende soner, gjennomføre et grundig arbeid rettet mot hjemlandet for å få på plass avtale om mottak når straffen er ferdigsonet. Som sagt: Det er en del av disse områdene som er viktige, og på en del av dem tror jeg vi bare har sett begynnelsen på endringene. Både Høyre og Fremskrittspartiet følger dette området med argusøyne.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Representantforslaget fra Kristelig Folkeparti viser at vi alle, uansett parti, har disse utfordringene høyt på dagsordenen. Som saksordføreren sa, bare de siste månedene har vi hatt tre interpellasjoner om samme tema. Så vi er alle enig i utfordringene, men har litt forskjellige løsninger på hvordan vi skal gjøre det. Jeg hadde ikke tenkt å gå inn på de forskjellige forslagene her, men jeg skal ta noen av dem som blir fremmet av oss. Vi er fremdeles imot sexkjøploven. Andre tiltak enn forbud må ses på, nettopp for å hjelpe dem som ufrivillig må prostituere seg. Vi har nevnt det før, vi må følge pengestrømmen inn og ut av Norge mye sterkere. Derfor fremmer vi to forslag som er direkte knyttet til dette, både om valutatransaksjoner og om valutahunder. Når det gjelder prostitusjon og rusavhengighet, må det målrettet jobbes for å opprette flere avrusningsenheter. I tillegg må man ha sterk oppfølging over lang tid for å få folk ut av miljøet. Det er også en utfordring ikke alle vil ta inn over seg at mange mindreårige asylsøkere blir utsatt for trafficking. Så hvordan kan vi beskytte dem best mulig? Vi fremmer et forslag om lukkede forsterkede mottak, som får full kontroll med hvem som tar kontakt, og som ikke minst kan hjelpe og kartlegge den enkeltes behov, og hjelpe til slik at disse barna blir beskyttet og ikke blir lokket eller truet med ut i elendigheten. Dessverre står vi alene om dette forslaget foreløpig. Også behovet for en langt strengere ID-kontroll ved grensen ved mistanke om menneskehandel må på plass. Flere og bedre ressurser må settes inn, da grensen er siste skanse inn mot Norge. Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti ikke har fremmet forslagene i salen. De ligger heller ikke på vårt bord. Det synes jeg er leit – det var veldig mange gode forslag der, særlig forslag nr. 6 i dokumentet, som er veldig viktig. Vi håper at dette forslaget vil dukke opp igjen så snart som mulig. Ellers tar jeg opp alle forslagene som vi er alene om, og dem vi er sammen med Høyre om.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-05-30:
Den flyttingen og oppsplittingen av ansvar som foreslås når det gjelder overgrepsmottakene, har vært prøvd før. Da ble det tilbakeført til primærhelsetjenesten, fordi det ikke hadde status eller var interesse for, f.eks. blant gynekologer, å gjøre jobben. Under høring med justiskomiteen mente Legeforeningen – etter spørsmål fra noen av oss – at spesialisthelsetjenesten nå var, om mulig, enda mindre i stand til å gjøre den jobben de var lite i stand til å gjøre før. Hva er det regjeringen vet om spesialisthelsetjenesten nå, som gjør at de er uenig med Legeforeningen?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-05-30:
Dette har vært en god debatt. Jeg synes noe av det viktigste som er sagt her i dag, er det representanten Simensen snakket om, at veldig mange ser bort. Mange gjør det, men det er ikke bare enkeltpersoner som gjør det, det er faktisk også veldig mange mennesker som er ansatt for å hjelpe andre, som gjør det fortsatt. Det handler om vilje til å se, og ikke minst handler det om holdningen i møte med mennesker som kanskje har vært utsatt for vold eller overgrep. En person jeg kjenner ganske godt, har nettopp fått innsyn i barnevernsmappen sin. I voksen alder leser hun om hvordan barnevernet sviktet på felt etter felt – nesten 50 bekymringsmeldinger var sendt fra skole, nabo og politi, hun ba selv om å bli flyttet vekk fra familien sin, men ingenting skjedde. Det interessante er at den samme personen har møtt barnevernet i moderne tid, etter å ha fått barn selv. Da var barnevernet på plass for å ta ungen fra henne. Så kan man si at det sikkert var gode grunner til det på bakgrunn av hennes barndom. Men det interessante var å være med i noen av de møtene og se at mennesker som er ansatt for å hjelpe folk og for å gjøre noe for barn, virket som de faktisk ikke kunne så veldig mye om barn i det hele tatt. Det er en sterk påstand, men jeg må virkelig si – jeg skal ikke ha barn selv, jeg tror kanskje det er like greit – at hvis de menneskene kunne mer om barn enn meg, burde de fått diplomet sitt tatt ned fra veggen umiddelbart. Når vi snakker om kompetanse og behov for endringer, skal jeg si et par ord om menn som utsettes for vold. Hvis man foretar et Google-søk på vold mot kvinner, får man naturlig nok tusenvis av treff. Søker man på vold mot menn, får man egentlig de samme treffene – vold mot kvinner – eller så får man en masse vitsetegninger. Da en mann sto fram i avisen og fortalte at han hadde blitt utsatt for en voldtekt av en kvinne, var det ganske ille å lese kommentarfeltene, for holdningen var da at mannen – han er jo en typisk mann – bare skulle være glad for at han fikk seg noe. Det synes jeg sier ganske mye om de holdningene som er til kjønn den andre veien, nemlig at menn er utelukkende seksuelle vesener som egentlig skal finne seg i hva som helst, og som egentlig ikke kan ses på som ofre. På en konferanse som Norsk Krisesenterforbund arrangerte, som det vises til i merknadene, var det en svensk mann som stilte opp og fortalte om sine opplevelser. Han fikk først hjelp etter at han selv sa at han slo kona. Alle naboene trodde at det var han som slo kona, for de hørte bråk, og de så stygt på ham. Men det var hun som slo ham. Først da han ble satt i fengsel og fikk ro fra henne, fikk han etter en god stund muligheten til å få hjelp, da omsider noen skjønte at det var han som var offeret. Avslutningsvis: Den bredden som komiteen har fått fram når det gjelder behovet for kompetanseheving, gjelder ikke minst i synet på kjønn – hvem som er overgriper og hvem som er utsatt.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-05-30:
Da kan jeg benytte anledningen til å begrunne hvorfor representanten Michaelsen tok opp det forslaget. I etterkant av 22. juli har det vært en diskusjon om Justisdepartementet har hatt en for bred oppgaveportefølje. Å favne over alt fra asyl og innvandring til politi, kriminalomsorg, beredskap og ikke minst alt som er knyttet til selskapslovgivning og tanken på at vi faktisk skal ha et næringsliv som fungerer, samtidig, kan kanskje – uansett hvor god statsråden er eller ikke er, eller hvor stort departement han har – være en for bred oppgaveportefølje. Én ting er i hvert fall sikkert: De sakene som kommer i dag, er vi alle enige om – det er bare det at de burde kommet før. Grunnen til at jeg tar ordet nå, er at vi er av den oppfatningen at etterkontrollen av f.eks. selskapslovgivningen, skjer for sakte. Næringslivet har faktisk behov for endringer raskere. Jeg synes egentlig denne saken med all mulig tydelighet viser at vi alle er enige i dag, men at dette har en del av oss foreslått mange ganger før. Det er ikke det at det ikke har vært mulig å levere det før, men fokuset på denne type tematikk kan rett og slett vanskelig være stort nok i et departement som har en så bred oppgaveportefølje. Vi ønsker en selskapsrettskommisjon, som foreslått i forslaget – som vi også har foreslått før – rett og slett for å være sikker på at vi får etterkontroll raskest mulig, og at interessen for det er skikkelig også i departementet. Jeg tror ikke det er manglende interesse, men det blir ikke nødvendigvis det fokuset som f.eks. næringslivet etterspør, knyttet til raskere regelverksendringer. Jeg husker en del debatter om NUF-er osv. fra forrige komité, hvor en del argumenter, som sikkert var greie nok, ble brukt, men det er altså de motsatte argumentene som brukes nå. Jeg tror den debatten man hadde den gang, bar preg av at departementet var på etterskudd når det gjaldt å se behovene for raskere regelverksendringer. Jeg håper at man kan snuse på å støtte Høyre og Fremskrittspartiets forslag om en slik kommisjon, rett og slett fordi det vil være i alles interesse, ikke minst i næringslivets interesse – og de små og mellomstore bedriftenes, som Åse Michaelsen viste til – at man får en langt bedre og langt raskere gjennomføringsevne knyttet til den type lovendring som vi diskuterer i dag.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-05-30:
Jeg er enig med sistnevnte taler. Når det gjelder det forslaget, vil jeg tippe at det vil bli en del av en eventuell regjeringsforhandling så fort vi får vunnet valget. Men når det er sagt, det viktigste vi gjør når vi diskuterer moderne slaveri, er å se at det er mer enn det som etter min mening var det snevre utgangspunktet for de tre nærmest likelydende interpellasjonene som vi behandlet i april, som så godt som utelukkende handlet om tvangsprostitusjon. Hvis vi binder oss opp til at alt handler om prostitusjon, evner vi ikke å se bredden i all den menneskehandelen som skjer, fordi man på en måte har «Lilja 4-ever»-brillene på. Slaveri er veldig mye mer, og kun fantasien setter egentlig grenser for hvordan rå og kyniske bakmenn og bakkvinner kan bruke, og medvirke til å bruke, et annet menneskes kropp igjen og igjen. Ikke minst må politi, toll, hjelpeapparat og andre evne å se at det som ved første øyekast ser ut til å være en kriminell, vel så gjerne kan være et offer for menneskehandel. Og ikke minst må spørsmålet om slaveri diskuteres av langt flere enn den litt engere kretsen av justispolitikere og litt spesielt interesserte, helst kvinner, som ofte gjør det. For slaveri foregår på alle sektorer, og de som til vanlig er opptatt av f.eks. næringslivets rammevilkår og den slags, må også stille spørsmål ved om temaene de diskuterer, har noe med menneskehandel å gjøre når de diskuterer dem. Vi må også fremover stille oss spørsmålet om refleksjonsperioden i det hele tatt fungerer skikkelig, og at ikke lengden på den blir en sovepute. For å få til et krafttak på det hele og sette det hele mer i system håper jeg at regjeringspartiene kan støtte vårt forslag om en egen nasjonal rapportør, som Høyre foreslo midler til ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Hvis ikke håper jeg og tror det er noe som en ny borgerlig regjering raskt vil kunne få på plass. De syv fellesforslagene fra Høyre og Fremskrittspartiet, som i overveiende grad er støtte til Kristelig Folkepartis viktige initiativ, er viktige forslag for å bedre innsatsen mot menneskehandel. Når det gjelder politianalysen som straks legges frem, er det viktig at vi er sikre på at politiet etter en politireform blir bedre på bekjempelse av menneskehandel, fordi forskjellene vi ser i dag, er for store når det gjelder resultater som de ulike distriktene oppnår. Vi er også opptatt av at frivilligheten må styrkes og ikke f.eks. trues med kutt fordi man kanskje er uenige om effekten av sexkjøploven. Justiskomiteen avgir straks sak om bedre vitnebeskyttelse. Norge må ha et regelverk som sikrer vitner til menneskehandel bedre, og som ikke svekker internasjonalt samarbeid. Høyre vil at anonym vitneførsel også skal skje i menneskehandelsaker, og, la oss si det slik, vi har stor tro på at f.eks. saksordfører Bøhler vil kunne bidra til enstemmighet om et slikt standpunkt, uten å foregripe avgivelsen av den saken. Til slutt: Vi må følge pengene, fordi det er den eneste måten man virkelig kan få tatt noen på, og det må svi hardere, langt hardere enn i dag, å bli tatt.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2013-05-30:
Dette representantforslaget, om tiltak for «å bekjempe det moderne slaveriet», tek opp eit viktig tema. Stortinget har debattert temaet fleire gonger i perioden, og seinast i samband med tre interpellasjonar sist i april. Det viser at vi tek problemet på alvor. For den raud-grøne regjeringa har det vore viktig med konkrete tiltak for å kjempe mot menneskehandel og utnytting av andre menneske. Stortinget vedtok det vi ofte kallar sexkjøplova, i 2008, for å redusere etterspørselen gjennom å gjere det ulovleg og dermed vanskelegare å få kjøpt sex, men ikkje minst også for tydeleg å understreke at vi ikkje meiner det er rett å kjøpe andre menneske på dette viset. Lova har både ei strafferettsleg og ei normativ side. Komiteen peikar på at det i tillegg til lovreguleringa må vere sosiale tiltak for å hjelpe dei som blir offer for menneskehandel. Aktuelle tiltak kan gå på bustad, rusbehandling osv. I og med at vi har debattert temaet så nyleg som vi har, vil eg vise til den debatten og dei merknadene vi hadde også i dei sakene. Eg takkar forslagsstillarane for å ta opp eit viktig tema. Eg er sikker på at alle partia kjem til å arbeide mykje med dette temaet vidare – eg oppmodar alle om det. Vi ser no at det i aukande grad kjem folk frå andre land som utnyttar andre menneske, og som tener grovt med pengar på å tvinge andre til prostitusjon, til å stele, til å selje narkotika osv. Dette er eit problem som vi må ta på høgste alvor framover. Det skal ikkje skje i Noreg i det moderne samfunnet som vi skulle ønskje det var.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-30:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, har Kristelig Folkeparti vært opptatt av den lange ventetiden når det gjelder dommeravhør av barn. Jeg vet at statsråden er bekymret over det samme. Som jeg sa, ser en at i f.eks. Oslo har ventetiden gått betydelig opp det siste året. En ser også at ventetiden i landet i snitt er langt over den ventetiden som loven sier er akseptabel, nemlig 14 dager. Mye av dette er fordi en skal få mest mulig sannferdige avhør, og at ungene selvfølgelig skal kunne komme seg videre etter traumatiske opplevelser. Min frustrasjon dreier seg egentlig bare om at det har tatt lang tid. Dette er et tema som over tid har vært mye på dagsordenen. Allikevel ser en at det i noen politidistrikter, f.eks. i Oslo, har gått motsatt vei. Istedenfor at ventetiden har gått ned, har den blitt lenger. Hvorfor har ikke regjeringen lyktes med å få ned ventetiden? Hva vil statsråden gjøre for å få ned ventetiden?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-05-30:
Dette er en sak som hadde fortjent mye mer tid enn 3 minutter på hvert parti. Heldigvis hadde vi en god debatt og en god runde da Stortinget hadde tre interpellasjoner om tilnærmet samme tema. For Kristelig Folkeparti er det en viktig sak, som vi ønsker å løfte opp, og derfor var det også naturlig for oss å komme med en rekke forslag gjennom dette representantforslaget. Vårt utgangspunkt er at det som ofte blir tatt for gitt, at slaveriet er over, at det er historie, at det er noe som skjedde for lenge siden, faktisk ikke stemmer, og at det dessverre er flere slaver i dag enn det noen gang har vært. Antislaveriorganisasjonen Free the Slaves sier at det er 27 millioner mennesker som lever i slaveri i dag, og det er alle typer sektorer. Det er prostitusjon, det er tigging, det er tvangsarbeid, det er mennesker som blir tvunget til å gjøre ting mot sin vilje. Så har jeg behov for å forklare at ved en inkurie er ikke forslagene i vårt representantforslag lagt fram i salen i dag, så dessverre får vi ikke mulighet til å stemme over dem. Men alle ser jo intensjonen i forslagene til Kristelig Folkeparti. Vi skulle gjerne ha fremmet dem hvis det var mulig, men det er dessverre ikke mulig nå. Det er en forklaring til representanten fra Fremskrittspartiet. Så må jeg takke for rosen for forslagene. Vi skulle veldig gjerne stemt for dem, vi også, selvfølgelig. I tillegg vil jeg bare si at av de forslagene som ligger i komitéinnstillingen, støtter Kristelig Folkeparti alle unntatt forslag nr. 8. Vi støtter altså forslagene nr. 1–9 unntatt nr. 8. Så har jeg behov for å si at for Kristelig Folkeparti har det med dette initiativet vært viktig å understreke bredden, som representanten Oktay Dahl var inne på. Samtidig har det også vært en oppfølging av sexkjøploven, fordi Kristelig Folkeparti tok initiativ til og var en pådriver for å få til sexkjøploven. Allerede da var vi krystallklare på at den loven ikke vil fungere alene, vi trenger flere tiltak. Derfor har vi vært opptatt av sosiale tiltak, som en kan se av representantforslaget, og vi har også vært opptatt av å gjøre noe med refleksjonsperioden, sånn at den kan fungere enda bedre. Der er jeg også glad for de signalene som kom i interpellasjonsdebatten da vi diskuterte det sist. I tillegg mener jeg at vi har en plikt til å gjøre mer for dem som lever i prostitusjon i dag. Vi vet at veldig mange av dem som er tvunget til å jobbe i prostitusjon, er ofre for menneskehandel. Når en ser i dag at det er så vanskelig å komme ut av det, trenger vi å stille opp med hjelpetiltak, sånn at det er enklere. Så har vi også et ønske om å gjøre noe med etterspørsel og holdningsendring. Der er loven normgivende, og den er viktig. Men i tillegg har vi også et spennende forslag som ligger i dokumentet, som går på holdninger og f.eks. det å innføre det som et tema i skolen for å være med og vise at slaveri er noe som finnes i dag, og at det å kjøpe sex er med på å bidra til å opprettholde slaveriet. Jeg skulle gjerne sagt mye mer, men det ble i hvert fall et kort innlegg.
Inger Johanne Bjørnstad (Venstre), 2013-05-30:
Venstre slutter seg til komiteen og er svært tilfreds med at det for første gang legges fram en stortingsmelding om vold i nære relasjoner. Dette er et område der det er særlig viktig med koordinert innsats og innsats på mange plan samtidig. Nære relasjoner er vel noe av det vanskeligste og også det beste vi mennesker har. Det kan være en privatsak, men når enkeltmennesker krenkes, det være seg ved psykisk eller fysisk vold, er det et anliggende for samfunnet. Det har vært sagt mye bra tidligere i debatten, og jeg vil derfor begrense meg til å ta opp noen punkter som ligger Venstre særlig på hjertet, og som til dels savnes i meldingen. Det var Venstre i regjering, med Odd Einar Dørum som justisminister, som innførte ordningen med familievoldskoordinatorer i politidistriktene. Dette er fulgt opp, men den rød-grønne regjeringen har ikke fulgt opp ordningen godt nok. Alle politidistrikter er nå pålagt å ha en familievoldskoordinator i full stilling, men TV 2 viste i fjor at mange av koordinatorene blir pålagt andre oppgaver. Jeg har liten tro på at dette er på grunn av at det er for få arbeidsoppgaver. Jeg har merket meg at regjeringen vil styrke samarbeidet med frivillige organisasjoner, bl.a. gjennom «opprettelsen av en tilskuddsordning blant annet for frivillige organisasjoner». Det er både fornuftig og bra. Men samtidig sier regjeringen at alle de omfattende tiltakene i meldingen skal dekkes innenfor gjeldende budsjettrammer. Det var ikke akkurat en kjempesatsing. Venstre mener det er maktpåliggende å styrke den forebyggende innsatsen. For å redusere omfanget av vold og seksualisert vold er det nødvendig å tenke forebyggende fra tidlig alder. Gjennom bedre utdanning av helsesøstre og en styrking av skolehelsetjenesten kan man bedre nå de som er utsatt i dag, og forebygge hendelser i framtiden. Venstre slutter seg til mindretallets kritikk av forslaget om at ansvaret for voldtektssaker skal overføres til spesialisthelsetjenesten. Å spre kompetanse og ressurser på den måten er etter vår oppfatning uheldig. Kunnskap er uhyre viktig både for å forstå hvorfor og hvordan vold i nære relasjoner skjer og for å kunne prioritere innsatsen der den gir mest tilbake. Venstre mener også at det er nødvendig å styrke forskningsinnsatsen vedrørende omfanget og konsekvensene av seksualisert vold. Til slutt vil jeg si at Venstre slutter seg til de forslagene som er framsatt i innstillingen. De andre som er kommet etterpå, vil vi komme tilbake til.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Jeg forstår det slik at en dom for vold eller overgrep mot egne barn allerede i dag vil være et tungtveiende moment ved vurderingen av foreldreansvar, fast bosted og samvær. Vurderingen i den enkelte sak vil imidlertid bero på rettens konkrete skjønn. Vi har arbeid på gang der vi gjennom endringer i prosess og saksbehandlingsregler totalt sett vil gi en senket terskel for å oppnå gode løsninger når det gjelder de problemstillinger som replikanten tar opp. Vi jobber systematisk, med sikte på å gi så trygge rammer som mulig rundt barn. Dette er et av de områdene vi fokuserer mye på.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Det har lenge vært uklarheter omkring ansvaret for etablering og finansiering av overgrepsmottakene. Jeg registrerer at Høyre lover å reversere den modellen som regjeringen nå introduserer. Det gjør de etter at en evaluering – som fant sted i 2012 – viste at det er store variasjoner i både innholdet i og kvaliteten på tjenesten som leveres. Det handler om forskjeller i løpet av døgnet, og det handler om forskjellige tilbud rundt om i landet. Dette kan ikke fortsette. Jeg er glad for at vi med den nye forankringen i spesialisthelsetjenesten får en avklart modell. Jeg er likevel ikke ute etter å ødelegge muligheten for å fortsette med den modellen som i noen overgrepsmottak fungerer godt. Det kan avtales særskilt. Vi må sikre et godt, landsdekkende tilbud og en best mulig etterforskning av kriminelle forhold.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Vi er alle enige om at den ventetiden som det er rapportert om, fra 2012, ikke kunne fortsette. Derfor inneholder denne meldingen en rekke konkrete tiltak. Vi venter altså ikke på f.eks. budsjettet for 2014. Vi forsterker ikke minst innsatsen på barnehuset her i Oslo. Med opprettelsen av et eget barnehus i Sandefjord tar vi utfordringene i østlandsområdet på en helt annen måte. Barnehuset i Oslo får mer enn doblet sine ressurser inneværende år. Oslo politidistrikt har også tilsatt i nye stillinger – har økt kompetansen ved å tilsette flere som har utdanning. Det er altså en kombinasjon av strakstiltak og langsiktig satsing. Vi skal få ned ventetiden, og vi skal bidra til enda bedre støtte og løsninger rundt barn i en meget vanskelig situasjon.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Det er registrert rundt 240 000 aksjeselskaper i Norge, og aksjeselskapsformen er den mest brukte foretaksformen. Det er derfor av stor betydning for norsk næringsvirksomhet at lovgivningen sikrer aksjeselskapene gode rammevilkår. I dag sluttfører vi et lovarbeid som vil innebære merkbare forenklinger for aksjeselskapene. Regjeringen har satt seg ambisiøse mål når det gjelder forenklinger for næringslivet. Målet er å redusere næringslivets administrative kostnader med 10 mrd. kr innen utgangen av 2015, og vi har spesielt fokusert på små og mellomstore bedrifter. Aksjekapitalkravet ble allerede i 2011 redusert til 30 000 kr. Da innførte vi også en adgang til å unnlate revisjon. Sammen med lovforslaget som behandles i dag, gir vi viktige bidrag til å bedre rammevilkårene for norske aksjeselskaper. I fjor økte antall nyregistrerte aksjeselskaper med 67 pst. sammenlignet med 2011, mens det tilsvarende tallet for NUF-er viste en reduksjon på hele 58 pst. Aksjeloven regulerer et vidt spekter av selskaper. Loven skal ivareta flere og til dels motstridende hensyn. Det dreier seg om en privatrettslig lov som regulerer forholdet mellom private aktører. Siktemålet kan derfor ikke være å oppheve flest mulig regler eller redusere alt som minner om forpliktelser eller byrder. Næringslivet er best tjent med at aksjeselskap opprettholdes som en seriøs selskapsform som næringslivets aktører kan ha tillit til, og jeg mener at det lovforslaget som Stortinget har til behandling i dag, balanserer disse hensynene på en god måte. Reglene blir mer fleksible, og det legges i større grad til rette for praktiske løsninger som imøtekommer selskapenes behov. Fortsatt vil loven ivareta de forskjellige interessene i selskapet, f.eks. til kreditorene, mindretallsaksjonærene og de ansatte. Jeg legger også stor vekt på ansattes sosiale rettigheter. De ansattes rettigheter er ivaretatt uansett selskapets størrelse. Det å være ansatt i eget aksjeselskap framfor f.eks. i et NUF gir en større trygghet for privat økonomi om noe skjer. Forenklingen gir dermed også en viktig velferdspolitisk gevinst. Lovforslaget vil medføre viktige forenklinger for aksjeselskapene. Næringslivet venter på endringene. Jeg ønsker derfor at endringene trer i kraft så raskt som mulig. Jeg tar sikte på at endringene i hovedsak skal tre i kraft allerede 1. juli i år. Jeg er glad for at en samlet komité slutter seg til forslaget om å oppheve kravene i lovgivningen om kunngjøring i papiravis. Dette er et framtidsrettet tiltak som vil innebære store besparelser for det offentlige.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Vi følger med dette opp St.meld. nr. 37 for 2007–2008. Vi har spesielt fokus på å legge bedre til rette for soning for domfelte under 18 år og også større grad av differensiering av soningstilbudet i fengslene. Overgangsboligene brukes i dag som et utslusingstiltak for å lette overgangen fra soning i fengsel til løslatelse. Regjeringen mener imidlertid at enkelte domfelte bør starte soningen i overgangsboliger, hvor botrening og utvikling av sosiale ferdigheter er en sentral del av virksomheten. Dette vil være særlig viktig for unge domfelte, men også for andre innsatte med spesielle behov. Utviklingen med tyngre fengselsklientell og mer alvorlig, herunder organisert, kriminalitet har også medført behov for en utvidet adgang til å kunne flytte innsatte mellom fengsler. Det kan f.eks. være uheldig dersom domfelte fra samme straffesak soner i samme fengsel. Proposisjonen inneholder også et lovforslag som gjør det lettere å flytte innsatte til et annet fengsel for å ivareta hensynet til tilsatte i kriminalomsorgen. Slik flytting kan f.eks. være aktuelt når det er en nær relasjon mellom tilsatt og innsatt, og hvor hensynet til habilitet og profesjonalitet tilsier at den innsatte ikke kan sone der hvor en konkret tilsatt arbeider. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre går imot forslaget om direkte innsetting i overgangsboliger. De mener at dette vil bryte med prinsippene bak straffen og de preventive hensynene, og hindre progresjon i soningen for langtidssonere. Her vil jeg understreke at direkte innsettelse i overgangsboliger bare skal skje etter en grundig sikkerhetsvurdering, og at kriminalomsorgen vil tilrettelegge for at det også er et tilstrekkelig tilbud for langtidssonere. Representanten Oktay Dahl refererte til et brev som jeg ikke på stående fot kan si er kjent for statsråden, men det er naturlig at jeg sjekker ut i departementet, at vi gjør en vurdering, og at jeg ser etter en egnet måte for tilbakemelding til Stortinget.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Representantforslaget inneholder 14 ulike forslag for å styrke kampen mot menneskehandel. Jeg opplever at bakgrunnen for forslagene er en sterk vilje til å utvikle vår innsats mot det moderne slaveriet. Jeg kan forsikre at regjeringen deler denne viljen, noe som vår nåværende handlingsplan mot menneskehandel bærer preg av. Det er flere av forslagene som hadde fortjent en grundig gjennomgang, men med tiden som er tilgjengelig, viser jeg til brevet fra vårt departement 30. april med kommentarer til de 14 forslagene. Der ble det også orientert om arbeidet som pågår for å utvikle lovverket som beskytter barn mot overgrep. Forslagsstillerne ble forhåpentligvis også beroliget av beskrivelsen av høringsrunden som nå pågår, der vi innhenter synspunkter på en rekke lovforslag som er egnet til å styrke vernet av barn. Den samme høringen har som hensikt å gjennomføre endringer i straffeloven, som åpner for at Norge kan ratifisere Europarådets konvensjon om beskyttelse av barn mot seksuell utnytting og seksuelt misbruk. Dette er i tråd med forslagsstillernes ønske. Forslagsstillerne er ellers opptatt av at man sikrer at opplæring for å identifisere ofre for menneskehandel blir gitt til relevante yrkesgrupper. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre har fulgt opp punktet ved å fremme et eget forslag om styrket opplæring. Jeg vil understreke at det hersker en tverrpolitisk enighet om behovet for kompetanseutvikling, noe vår handlingsplan mot menneskehandel for perioden 2011–2014 fastslår. Det pågår derfor regelmessig slik opplæring. Gjennom koordineringsenheten for ofre for menneskehandel drives kompetanseutvikling overfor personer som i sitt arbeid kan møte ofre. Dette gjelder ikke minst barnevernsansatte og politifolk. Jeg nevner også at UDI over lengre tid har undervist sine ansatte om menneskehandel. La meg også understreke at jeg deler forslagsstillernes intensjon når det gjelder å utvikle stadig bedre tiltak for å bekjempe menneskehandel. Som det framgår av departementets svar i saken, er det likevel flere forslag jeg oppfatter ikke er egnet til å hjelpe ofre for menneskehandel på en bedre måte enn i dag. Tiltakene i vår handlingsplan på området sikrer konkrete resultater gjennom en bred og samlet innsats på området.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Statsråd Aasrud og jeg er enige om at representantforslaget er et verdifullt innspill til forbedringer av gjeldende regelverk om rettssikkerhet ved forvaltningens bruk av tvangsmidler. Jeg gleder meg over å høre representanten Michael Tetzschner referere til at regjeringen er «forholdsvis imøtekommende». Det oppfatter jeg som sterk ros fra opposisjonen i denne salen. Forslaget gjelder i hovedsak regler som allerede følger av ulovfestet rett eller Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen. Denne konvensjonen gjelder som norsk lov, med forrang foran annen lovgivning, jf. menneskerettslovens § 2 nr. 1 og § 3. Vi kan likevel gjøre reglene enklere og mer tilgjengelige og dermed legge bedre til rette for en ensartet praksis, dersom det gis nye bestemmelser om dette i lovs form. I dag finnes det en rekke forskjellige regler om tvangsmidler som ikke nødvendigvis er godt samordnet, og hvis det lovfestes generelle regler om forvaltningens bruk av tvangsmidler, kan det bidra til økt rettssikkerhet og bedre sammenheng i regelverket. Jeg setter derfor i gang en nærmere utredning med sikte på å sende et forslag om forvaltningens bruk av tvangsmidler på alminnelig høring. Paragraf 10 i representantforslaget, om retten til ikke å inkriminere seg selv, inngår i oppfølgingen av NOU 2003: 15, Fra bot til bedring. Paragrafene 1–9 i representantforslaget gjelder forhold som ikke var omfattet av forslagene i den offentlige utredningen. Disse delene av representantforslaget bør derfor utredes uavhengig av oppfølgingen av NOU-en fra 2003, og sendes på høring, før det tas stilling til dem. Arbeidet med oppfølgingen av NOU 2003: 15 har vært omfattende og krevende. Jeg kan likevel være enig med dem som har bemerket at det har tatt lang tid. Justis- og beredskapsdepartementet har hatt en del uventete utfordringer å stri med de siste par årene, og det har dessverre forsinket arbeidet med oppfølgingen av denne NOU-en. Jeg kan opplyse om at arbeidet med oppfølgingen har kommet svært langt, og det vil ikke gå lang tid før en proposisjon fremmes.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Man kan ikke være stolt av at ting tar for lang tid, men det er også viktig å merke seg at forslaget, som jeg nevnte, i hovedsak dekkes av ulovfestet rett eller Den europeiske menneskerettighetskonvensjon. Men det er et vanskelig tilgjengelig regelverk, som jeg tror vi kan forenkle, og det er også rettssikkerhetsmessig riktig å gjøre en vurdering av om ikke disse reglene bør reguleres samlet. Så er det, som jeg nevnte, også kommet nye forslag inn. Jeg nevnte at §§ 1–9 i forslaget ikke er dekket av denne NOU-en, og dem skal vi derfor sørge for å følge godt opp og ta en særskilt høring på.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
All ros er velkommen, og så har jeg lært meg i et langt liv at det sjelden er en gratis lunsj å hente! Jeg gjør meg mange tanker om at vi har store utfordringer i Justis- og beredskapsdepartementet som vi må sikre en god prioritering rundt. Oppfølgingen av denne NOU-en har tatt lang tid, men når det gjelder det regelverket som vi er enige om at det er viktig å få på plass, skal jeg sørge for at det kommer en sak til Stortinget så raskt som mulig. Jeg har også når det gjelder straffeloven, sørget for å legge fram forslag som gjør at vi sikrer en rettslig gjennomføring av regler som Stortinget vedtok her for noen år tilbake. Den teknologiske utfordringen knyttet til å gjennomføre den nye straffeloven tør også være kjent, og det jobber vi systematisk med å løse.
Knut Tønnes Steenersen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Det er en særdeles vanskelig problemstilling vi her prater om. Det er ting som skjer bak lukkede dører, på steder folk ofte forbinder med trygghet og trivsel. Det skaper også mye utrygghet og vanskelige situasjoner for barn, og det vil vi at barn skal slippe. Mitt spørsmål handler om foreldreretten. Vi mener at man skal kunne fratas foreldreretten når man utøver grove overgrep mot sine barn og blir dømt for det. Jeg vil presisere at vårt – og Høyres – forslag sier at det gjelder dem som «har blitt dømt», og at det gjelder grove overgrep. Er justisministeren enig i at det å utøve grove overgrep mot sine barn og bli dømt for det, bør kunne føre til tap av foreldreretten?
Knut Tønnes Steenersen (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Som mange har sagt, ønsker vi alle denne stortingsmeldingen velkommen, for den fokuserer på noe vi alle ønsker å gjøre noe med, og som vi alle har nulltoleranse for. Det fine er at vi får fokus på dette, men vi mener jo at regjeringen er litt lite konkret i sine tiltak. Jeg begynte å telle opp antall ganger ordene «vurdere», «oppfordre» og «bidra» er brukt her og er kommet litt ut av tellingen, men vi kan jo nå håpe at det legges nok handling bak det man vedtar i denne saken, så vi virkelig kan få se en endring. Men der man er litt mer konkret, møter man motstand fra fagmiljøene, og det er spesielt det mange har pratet om her i dag, nemlig overgrepsmottakene. Vi hørte på NRK i dag at professor i allmennmedisin, Steinar Hunskår, sier at han nå er redd for at ofrene ikke blir ivaretatt godt nok med det forslaget som er kommet til løsning. Allmennleger som jobber med dette, frykter nå at de som har vært utsatt for overgrep, skal bli et nummer i rekken på et akuttmottak. Overgrepsmottakene skal være et lavterskeltilbud hvor man skal få hjelp og kompetanse på ett og samme sted. Det er en kjensgjerning, og det står også i meldingen, at veldig mange som er utsatt for vold i nære relasjoner, reiser tilbake til overgriper. Mange vil heller ikke fortelle om overgrepet. Jeg leser i Stavanger Aftenblad om to erfarne overleger, som jobber ved et av overgrepsmottakene, som forteller at en person som oppsøker legevakten med brukket arm, kan ende opp med å bli undersøkt i flere timer av et tverrfaglig team hvis vedkommende er skadet som følge av mishandling eller overgrep. Vi er tvilende til at en legevakt eller en fastlege har denne kapasiteten på kort varsel. Vi mener at overgrepsmottakene må videreføres og styrkes, og at dette er et viktig virkemiddel for å kunne gi et helhetlig og målrettet tilbud til dem det gjelder. Til et overgrepsmottak kan man komme på kort varsel og få kyndig hjelp i et spesialisert fagmiljø som sikrer bevis og støtter offeret psykisk. Vi leser at man vil sørge for nok penger til at man skal få nok kompetanse til å gjøre denne splittingen. Det har vi også hørt før, og det er vi ikke sikre på at kommer til å skje. Vi ser at dette forslaget møter mye kritikk, og vi synes det er spesielt at flertallspartiene i denne saken ikke vil høre på fagmiljøene. Det eneste jeg kan se, er at justisministeren skryter av meldingen og sier at vi nå får på plass en fast og varig modell. Ut fra reaksjonene som er kommet, er vi usikre på om denne modellen er særlig egnet, men her prater vi for døve ører. Jeg forstår heller ikke SVs representant som sier at der kompetansen er, der skal vi bygge den videre. Da burde han jo støtte forslaget om å videreføre disse miljøene. Så hører jeg saksordføreren sier at hun nå vil ha denne problemstillingen ut av det private rom og inn på den offentlige arena. Det er vi enige om, og det vil nok meldingen sikkert være med på å føre til. Men vi tror kanskje det er et lite tilbakeslag hvis resultatet av dette blir at overgrepsofre blir henvist til en kø hos legevakten eller en fremtidig time hos sin fastlege.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-05-30:
Jeg slutter meg til alle som har sagt at dette er en viktig dag i Stortinget. Vi debatterer og skal vedta en stortingsmelding som er den første i sitt slag. Den peker på viktige tiltak vi som samfunn må sette inn for å hjelpe sårbare og ofte utslåtte mennesker – barn, unge og voksne, både kvinner og menn – som er utsatt for overgrep og vold, med spesielt fokus på den volden som skjer i nære relasjoner. Norge har internasjonale forpliktelser knyttet til bekjempelse av vold som på ulikt vis rammer enkeltmennesker og grupper. Vi veit at vi trenger å styrke kompetansen på dette feltet, og at vi må ha enda større fokus på forebygging og tidlig innsats. Arbeidet mot vold må skje på tvers av sektorer, og mye av både det forebyggende og det behandlende arbeidet skjer i helsesektoren. Utfordringa er å ha god kompetanse over hele landet, både i primærhelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Vi må ha begge nivåene med når vi skal gå inn i dette, ofte vanskelige, feltet. Jeg er spesielt glad for at regjeringa har bebudet en storstilt satsing på helsesøstertjenesten og skolehelsetjenesten. Her har man det beste utgangspunktet for å yte tidlig innsats gjennom å avdekke urovekkende forhold, f.eks. i familier, og også drive godt, forebyggende og opplysende helsearbeid. Vi har i denne meldinga et spesielt fokus på overgrepsmottakene. Det er et tilbud innenfor helse- og omsorgstjenesten som mange steder har fungert godt, men vi veit at andre steder har det ikke vært like vellykket. Jeg er glad for at meldinga adresserer dette, at man erkjenner at både kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten må være involvert i dette arbeidet, og at man legger opp til målretta kompetanseutvikling på begge nivåer. Både legevakt, fastlege, helsesøstertjeneste og spesialisthelsetjeneste trenger oppdatert kunnskap om vold og overgrep og om hva dette medfører av uhelse – i vid betydning – for dem som blir utsatt. Jeg tror den oppryddinga man nå gjør innenfor både organisering, ansvarsfordeling og finansiering, vil kunne styrke overgrepsmottakene og gjøre dem bedre i stand til å møte og ivareta ofre for overgrep og vold. Så vil jeg si at det er viktig at vi har tilstrekkelige rettsmedisinske ressurser og god kompetanse i dette arbeidet. Det er ofte helt avgjørende i volds- og overgrepssaker, også når det skjer i nære relasjoner, at vi tidlig kan gjøre nødvendige rettsmedisinske undersøkelser. Meldinga understreker dette ved å peke på behovet for å etablere breiere rettsmedisinske kompetansenettverk. I den sammenheng vil jeg også peke på viktigheten av at Folkehelseinstituttet, som har ansvar for Rettsmedisinsk institutt, og Rettsgenetisk senter i Tromsø samarbeider om oppgavene, slik Stortinget forutsatte ved behandlinga av statsbudsjettet i fjor høst.
Ole Kristoffer Tveiten (Fremskrittspartiet), 2013-05-30:
Når jeg ikke har gleden av å møte som representant i Stortinget, jobber jeg som polititjenestemann i Bergen. I debatten om vold i nære relasjoner blir det derfor naturlig for meg å ta ordet. De ord som sies, og de vedtak som fattes i denne sal, vil bli mitt og mine kollegers arbeidsverktøy i denne type saker. Meldingen er i all hovedsak et veldig godt verktøy for oss. Stortingsmeldingen tar derimot tidlig utgangspunkt i at vold i nære relasjoner er årsak til, uttrykk for og konsekvens av manglende kjønnslikestilling. Samtidig viser meldingen til forskning fra Sverige og Canada, som viser at vold i likekjønnede forhold forekommer dobbelt så hyppig som i heterofile forhold. Dette er land vi i stor grad kan sammenligne oss med, og det viser at det er helst andre faktorer enn kjønnslikestilling som er årsaken. Kjønnslikestilling i Norge har gjort Norge til den velstandsnasjonen vi i dag ser, og vil være løsningen på mange av de samfunnsproblemene vi har og vil få. Derfor mener jeg det er viktig at det ikke blir anvendt som svar på alt, men blir forbeholdt de gangene det passer seg å framheve det som løsning. Den dagen vi har full likestilling, tror jeg fortsatt vi vil slite med vold i nære relasjoner i samfunnet. På de oppdrag jeg har vært der familiemedlemmer og partnere har utøvd vold, er det ofte manglende impulskontroll, rus og fravær av mestringsfølelse hos voldsutøver som går igjen. Tilnærmet kjønnslikestilling foreligger som regel. Stortinget vedtok i 2005 ny straffelov. Den tar høyde for den kompleksiteten og de nyansene som er i denne type saker. Der deles dagens straffeloven § 219 opp i to nye paragrafer, der alvorlighetsgraden skiller de to. Det vil kunne danne et klarere bilde for oss av hvor omfattende dette problemet er i Norge, og det vil også kunne gi denne type saker og de alvorligste sakene den oppmerksomhet og det alvor de fortjener. Dessverre blir ikke den nyanserte straffeloven tatt i bruk før regjeringens stemoderlige behandling av politiets IKT-systemer tar slutt. Den nye straffeloven venter på at regjeringen tar ansvar og viser engasjement for å sette politiet inn i den digitale tidsalderen vi er kommet i. Om ikke vi handler raskt, risikerer vi at vi ikke får tatt i bruk ny straffelov før 2017. Da vil den nye straffeloven være tolv år gammel.