Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-05-28:
St.meld. nr. 31, Om ferdigstillelse av Romeriksporten og om driftsforholdene på Gardermoen, er på mange måter en kort og grei gjennomgang av status for de to nevnte prosjektene, som samlet sett representerer de største investeringene som er gjort i norsk samferdsel i de senere år – bortsett fra Bergensbanen er det kanskje de største man har gjort. Det ligger en politisk historie bak begge prosjektene og selvsagt også en stor politisk uenighet rundt det. Det er kanskje derfor ikke så rart at de ivrigste tilhengerne av tiltakene har vanskelig for å se at noe kanskje kunne ha vært gjort lite grann annerledes. Når det gjelder Gardermobanen og forholdene knyttet til Romeriksporten, har vi mange ganger diskutert dette i salen. I så måte inneholder ikke meldingen så mye nytt. Men det positive er at vi i august måned kan ta i bruk Romeriksporten. Det gleder vi oss alle over. Det har vi lengtet etter, og det tror jeg også forbrukerne vil sette stor pris på. Men samtidig er det bare å bekrefte det som noen av oss lenge har påpekt, at forutsetningene for dette prosjektet, som var bedriftsøkonomisk lønnsomhet fra første dag, ikke ville bli tilfellet – og det er ikke tilfellet. Det var faktisk allerede klart da flertallet i Stortinget tok ut kostnadene ved forlengelsen til Eidsvoll og dermed reduserte kostnadene med 1,7 milliarder kr. Det er åpenbart for de fleste, uansett hvilken bokføring man bruker, at banen i dag går med underskudd. Alle gleder seg. Alle understreker det. At så mange tar banen, er bra for miljøet. Men man bør ikke legge skjul på at billettene er betydelig subsidiert. Det har nemlig noe å gjøre med å la alvoret sige innover seg, se om man skal treffe tiltak og hvilke tiltak man bør sette i verk. Jeg tror at det å akseptere situasjonen som den er, er en god forutsetning for å gjøre de riktige håndgrepene i neste omgang. Hvordan så situasjonen ville vært uten denne subsidieringen eller kollektivandelen på banen, er på mange måter uinteressant, for nå har vi brukt så mye penger på det at vi alle sammen bør være opptatt av å få best mulig nytte av dette prosjektet. Så får fremtiden vise hvor stor gjeld banen er i stand til å bære på bedriftsøkonomisk grunnlag. Jeg tror faktisk at de aller varmeste talsmenn gjør riktig i å la denne situasjonen gli innover seg, slik at vi får en framstilling som er nøktern og nøytral. Høyre har ment at uavhengig av tidspunktet for den totale gjennomgangen som Stortinget skal gjøre senere, burde man allerede nå begynne å arbeide med å se på hvorledes man kan organisere denne banen. Vi har vært opptatt av å se på om man kan gjøre noe på eierskapssiden. Jeg understreker at vi er opptatt av at det er mulig å trekke til seg andre aktører – i reiselivsnæringen og hva det måtte være – som er interessert i å bruke banen i sitt markedsføringsopplegg og på den måten binde opp reisende til å ta banen, slik at vi fortsetter i framtiden å ha høy kollektivandel på banen. Jeg vil be om at man ikke skyver den tanken fra seg av dogmatiske ideologiske grunner. Det vi nå bør være opptatt av, er å se hvorledes vi kan få mest mulig igjen for den investeringen vi har gjort. Så kan vi selvsagt sitte og krangle i det uendelige om hvorvidt dette var galt eller riktig, men det er på mange måter uinteressant i det øyeblikket pengene er brukt. Og da ber jeg om at man ikke ut fra ideologiske grunner for statlig eierskap låser seg helt, helt fast. I så måte er denne meldingen på mange måter, slik jeg leser den, en åpning nettopp for en slik debatt. Det overrasket meg litt at så få i komiteen var innstilt på å drøfte den delen for å gi de signaler til departementet at man også så muligheten for å gå den veien. Men la oss nå håpe på – som vi sier på Vestlandet, det er von i hangande snøre – at man tross alt ikke har låst det helt fast. Det har vært lite støy rundt selve byggingen av flyplassen. Det er et prosjekt som jeg i den tiden jeg har vært på Stortinget, har opplevd har gått aldeles utmerket. I så måte kom det vel kanskje som en stor overraskelse på oss at selve driften av flyplassen skulle bli et problem. Igjen tror jeg det er utrolig viktig ikke å stå og si at denne flyplassen har fungert aldeles utmerket. Det har igjen noe med virkelighetsoppfatning å gjøre, og med evnen til å kunne løse problemer – det er å se: Jo, her har vi hatt problemer. Og så må man istedenfor å spille svarteperspill hvor alle sammen skyver ansvaret i alle retninger, sette seg ned og bli enige om at vi har et problem – og så løse det i fellesskap. Igjen tilbake til det samme poenget som ved Gardermobanen: Vi har brukt ufattelig mye penger. Og da må det selvsagt være slik at vi, når det er gjort, legger til side alle diskusjoner om hvor flyplassen ligger, og ser på hvorledes vi kan få den til å bli effektiv for brukerne. Jeg understreker det: Det er forbrukernes flyplass, det er ikke SAS" eller Braathen‘s eller Luftfartsverkets, det er forbrukernes flyplass. Det er de som lider når flyplassen ikke fungerer, og det er de vi bør sette i sentrum. Så er jeg helt enig i saksordførerens framstilling når det gjelder grunnvannet – det er udiskutabelt. Det var en klinkende klar forutsetning fra denne sal at det vi har sett, ikke skulle skje. Dette er en av de tingene som virkelig har skuffet meg. Så har Høyre – og sikkert også flere – undret seg over at dette med kapasiteten på flygelederne aldri finner sin løsning. Statsråder og regjeringer kommer og går, men flygelederproblemet består. Jeg ser med spenning fram til hva den nye statsråden har tenkt å forta seg, og jeg merket meg at han i en i og for seg god – jeg må si treffende – replikk under spontanspørretimen på onsdag sa at «ingen blir født som flygeleder». Ja, nettopp – men da må vi utdanne dem! Det undrer meg at man ikke for lengst har sett det. Når vi bygger en ny flyplass som skulle øke kapasiteten, for liberalisering av luftfarten, og ikke har greid å ta høyde for det, må jeg si at det undrer meg, president – ja, det undrer meg voldsomt.