trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Senere i dag skal Odelstinget etter all sannsynlighet inkorporere Barnekonvensjonen i norsk rett. Sentralt står retten som barnet har til å bli hørt, at kontakten med foreldre sikres, og at beslutninger barnet rammes av, er til barnets beste. Barnebortføring krenker alt dette. Forslagsstillernes intensjon med forslaget er å få mer press inn i saker vedrørende barnebortføring. Vi syns ikke at Regjeringa viser nok aktivitet i disse sakene. Men som medforslagsstiller er jeg glad for støtten forslaget har fått på vesentlige punkter. Det viser at det er behov for at Regjeringa styrker sin innsats. Rettshjelpstilbudet må utvides, slik at flere får rettshjelp, og slik at også kostnader pådratt i utlandet kan dekkes. I noen få slike saker har den gjenværende av foreldrene engasjert privatetterforsker for om mulig å oppspore barnet. Da oppstår det særlig spørsmål ved søknad om offentlig dekning av utgifter til slike tjenester. Det bør den kjempende forelder slippe å slite med. Det er likevel uforståelig for meg at regjeringspartiene og Sosialistisk Venstreparti ikke vil bidra til at barnebortførers formue i Norge beslaglegges eller fryses, og at man ikke søker å utvide pågripelsesmulighetene. Dette ville kunne ha gitt press i sakene, også utover der hvor man kan konstatere straffbare forhold. Dette er ikke i strid med Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, slik regjeringspartiene later til å tro. Bruddet på menneskerettighetene ligger først og fremst i at barnet er blitt nektet kontakt med mor eller med far. Vi har mange eksempler i lovgivningen på at man har gått drastisk til verks både i forhold til formue og også i forhold til pågripelse, bl.a. i utlendingssaker, og hvor man ikke blir beskyldt i ettertid for å ha krenket menneskerettighetene. Uforståelig er det også at de samme partier ikke vil innrømme umiddelbar skilsmissegrunn, ikke automatisk, men som noe den ene parten kan velge å benytte seg av i slike saker. Hva er årsaken til at man ikke vil innrømme dette ved en barnebortføring, hvor tilliten så til de grader er brutt? Jeg syns det nesten er uetisk å tvinge en av disse partene til videre ekteskap når et så grunnleggende tillitsforhold er brutt. Likevel: De vedtak vi i dag fatter, er lykkeligvis i stor grad enstemmige, og det må bidra til økt innsats.
Trond Helleland (Høyre), 2003-06-10:
Dette er en stortingsmelding som har passert komiteen uten merknader. Således burde det ikke være noen foranledning til å holde lange innlegg. Det skal jeg heller ikke gjøre. Når jeg likevel tar ordet, er det for å påpeke at dette er det første året hvor justiskomiteen ikke har hatt noen befatning med enkeltsaker vedrørende billighetserstatning eller rettferdsvederlag, som er det nynorske ordet som er brukt i meldingen, et ord som for øvrig er mye mer dekkende for hva dette dreier seg om. Før kunne søkerne etter avslag i Justisdepartementet anke til utvalget for rettsferdsvederlag. Ved avslag der kunne det ankes videre til justiskomiteen. Nå er altså adgangen til å anke videre til justiskomiteen fjernet. Det betyr likevel ikke at det ikke er underlagt folkevalgt behandling, for utvalget for rettferdsvederlag består av to stortingsrepresentanter som vurderer disse sakene. Jeg har også lyst til å understreke at justiskomiteens befatning med denne type saker nå vil være i form av at justiskomiteen i samråd med departementet, eventuelt på eget initiativ, fortsatt har mulighet til å påvirke ordningen, nemlig gjennom å gi retningslinjer for hvordan billighetserstatning eller rettferdsvederlag skal kunne tilkjennes, og på hvilke kriterier det skal kunne tilkjennes. Med disse ordene anbefaler jeg at meldingen vedlegges protokollen.
Trond Helleland (Høyre), 2003-06-10:
Dette forslaget er fra debatten om hundeloven. Dette forslaget fra SV er det som ligger nærmest opp til det som regjeringspartiene og Regjeringen opprinnelig gikk inn for, så jeg vil anbefale regjeringspartienes representanter å stemme for forslaget fra SV.
Trond Helleland (Høyre), 2003-06-10:
Jeg betviler heller ikke riktigheten av de voteringene som gjort, men det som her er skjedd, er at en partigruppe har innrømmet at den har hatt for mange inne i salen. Dermed er voteringene skjedd på en måte som gjør at partiet er overrepresentert. Det er ingen som har stemt feil. Alle har stemt riktig, men det har altså vært for mange. Det er da litt vanskelig for oss som skulle utgjøre flertallet i to saker, å kunne kontrollere hvordan andre partier har satt sammen sin stortingsgruppe. Jeg aksepterer voteringen, men jeg har også lyst til å si dette for referatet, fordi i spørsmålet om hundeloven og i en annen sak ble det et feil voteringsresultat.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
Bare helt kort: Vi ønsker å påpeke at beboere i institusjoner har hatt en betydelig negativ utvikling når det gjelder hvor mye inntekt en skal kunne ha til egen disposisjon, særlig når vi ser på perioden fra 1989 og fram til i dag. Forslagsstillerne bak dette Dokument nr. 8-forslaget ønsker ikke at denne utviklingen skal fortsette, og har derfor foreslått at fribeløpet skal settes til 25 pst. av grunnbeløpet i folketrygden. Det er urimelig at personer som har opphold i institusjon, skal kunne disponere en så liten andel av egen inntekt at man har store problemer med bl.a. å kunne gi sine nærmeste en oppmerksomhet ved f.eks. bursdager, jul osv. Dette må vi gjøre noe med. Når Fremskrittspartiet nå allikevel velger å akseptere at forslaget vedlegges protokollen, og dermed ikke fremmer forslagene i dag, skyldes det sosialministerens brev til komiteen av 19. mai 2003, der det vises til at Regjeringen før sommeren vil legge fram en stortingsmelding om bedre kvalitet i pleie- og omsorgstjenesten. I den forbindelse vil en i henhold til dette brevet foreta en grundig gjennomgang av egenbetalingsordningene. Det vil bli interessant å se hva Regjeringen vil foreta seg i denne saken. Fremskrittspartiet vil derfor ta opp igjen de forslagene som framkommer i Dokument nr. 8-forslaget, når den varslede stortingsmeldingen skal behandles.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
Jeg skal ikke være like kategorisk som representanten Heieren Hundhammer var i sitt innlegg, når det gjelder hvorvidt disse tiltakene kan virke eller ikke. For Fremskrittspartiets del ønsker vi, som det også står i komiteinnstillingen, å komme tilbake til en del av tiltakene i forbindelse med en boligmelding som det er varslet skal komme til Stortinget til høsten. Derfor er det naturlig å se en del av dette, særlig det som framkommer i SV og Arbeiderpartiets merknader, i den forbindelse. Jeg vil allikevel knytte et par kommentarer til de forslagene som ligger her. Når det gjelder forslag nr. 3, fra SV, tror jeg helt klart at det går altfor langt. Man skal etter dette forslaget sørge for å skaffe bostedsløse varig bosted. Det vil si at den eneste måten å løse det på, er faktisk at kommunene går til innkjøp av boliger. Det er kun på den måten man kan gi en varig løsning og fordele disse boligene til dem som kommer inn under denne kategorien. Jeg tror ikke det er måten å gjøre det på, vi må finne andre og mer fleksible løsninger på den problemstillingen. Når det gjelder det som går på kvalitetskrav, som står i forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, vil jeg støtte opp om det som representanten Heieren Hundhammer var inne på, nemlig det som står i brevet fra sosialministeren om at man utarbeider og er i ferd med å sluttføre et rundskriv om kvalitetskrav til midlertidig husvære etter § 4-5 i loven. Jeg tror det er den måten vi først må forsøke å løse disse tingene på, og så får vi se på hvor man går videre. Jeg tror at vi i denne saken gjør lurest i å se dette i sammenheng i forbindelse med den boligmeldingen som kommer til høsten. Den måten Fremskrittspartiet stemmer på i dag, tilsier at vi ikke avviser noen av disse tiltakene, men vi ønsker å se dem i sammenheng og i forbindelse med boligmeldingen. Så får vi komme tilbake til saken og se om det er en del av forslagene vi da eventuelt kan støtte.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
President! Kan voteringen tas om igjen? Jeg tror det er blitt feil i stemmegivningen.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Jeg skjønner godt at Høyre har behov for å gjøre dette til en debatt om kommunal frihet eller ikke frihet i stedet for en debatt om det saken dreier seg om, nemlig de bostedsløse. Jeg er helt enig med Heieren Hundhammer, som nå i sitt siste innlegg sa at disse tre forslagene som vi nå fremmer, ikke er noe sesam, sesam. Det sa jeg også, og presiserte i mitt innlegg at dette er tre forslag som vi har tro på, av mange og av flere som må til. Til den kommunale friheten: Erfaringen viser at hvis kommunene bare får lov, så klarer de det. Ja, jeg tviler ikke på kommunenes vilje til å gjøre dette. Hvis Oslo kommune har klart å gjøre bedringer når det gjelder hospits, så er jeg glad for det. Men det det står om, er ofte kommunenes evne. Og kombinert med de forslagene vi nå fremmer i forhold til et utvidet kommunalt ansvar, har vi også forslag til en kommuneøkonomi som vil sette kommunene i stand til å få evnen til å gjøre bosituasjonen for de bostedsløse bedre. Det er ikke kommunenes vilje dette dreier seg om. For den viktigste kommunale friheten som SV snakker om, men som Høyre ikke snakker om, er den økonomiske friheten for kommunene. Det hjelper ingenting for kommunene – eller iallfall hjelper det svært lite for kommunene – at man innenfor de trange rammer som man har i dag, fjerner noen øremerkede tilskudd og legger disse inn i ramma. Ramma blir ikke større av den grunn. Høyre sier de vil komme med en økning for neste år på noe over 4 milliarder kr, er det vel. Hvis man går inn og ser på hva det dreier seg om, og ser på utviklingen ellers, lavere skatteinngang enn det som allerede ligger i økning i antall eldre, antall skoleelever osv., og hvis man summerer dette, vil man se at det er ingen realøkning i dette. Det er ingen realøkning, og det er det kommunal frihet også dreier seg om.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2003-06-10:
Norge er stolt av å ha blitt kåret av FN for andre år på rad til verdens beste nasjon å bo i. Når vi samtidig har nær 6 000 bostedsløse, utfordrer dette oss på en spesiell måte. Regjeringen Bondevik I erkjente dette problemet og sa i utjamningsmeldingen at det ikke er akseptabelt at en så stor gruppe mennesker ikke har et sted å bo i Norge. Kristelig Folkeparti er takknemlig for at Frelsesarmeen og andre frivillige organisasjoner skaffer tak over hodet til vanskeligstilte, men i likhet med resten av komiteen er Kristelig Folkeparti bekymret for at personer som er løslatt fra fengsel eller nettopp har avsluttet et institusjonsopphold, ofte blir henvist til hospits som en midlertidig løsning. For personer som over lengre tid har vært til rehabilitering for sitt rusproblem, kan det være en ekstra stor påkjenning å komme tilbake og møte de miljøene som de har ønsket å bryte med. Noen vil makte det, men jeg tror at for de aller fleste vil prognosen bli bedre om de får starte på nytt i et rusfritt miljø. Kristelig Folkeparti er opptatt av at den enkelte får hjelp til botrening, godt ettervern og tett oppfølging. Kommunene har etter lov om sosiale tjenester ansvar for botilbud til to ulike grupper. Etter § 4-5 er kommunen forpliktet til å finne midlertidig husvære for dem som ikke klarer seg selv. Etter § 3-4 skal sosialtjenesten medvirke til å skaffe bolig til personer som ikke selv kan ivareta sine interesser på boligmarkedet. Kristelig Folkeparti synes det er en betydelig utvidelse av kommunens ansvar om kommunen skal ha plikt til å skaffe varig botilbud for bostedsløse. Vi støtter ikke forslaget, men minner om at etter at Samarbeidsregjeringen har lagt fram kommuneøkonomiproposisjonen for 2004, bør det ligge godt til rette for at kommunene kan prioritere denne gruppen. Kommunene får den kraftigste vekst i sine inntekter på flere år. Husbanken har fått mer midler både til bostøtte og boligtilskudd, og ikke minst er lånerammen utvidet. Tiden for å betjene et lån er utvidet fra 30 til 50 år. Dette reduserer kostnadene for kommunene og gir mulighet for lavere husleie. Det er også foreslått økte ressurser til kommunene, slik at de kan gi bedre botrening, veiledning og oppfølging til vanskeligstilte. Regjeringen legger fram en egen boligmelding til høsten. Den nasjonale planen for å bekjempe bostedsløshet blir en integrert del av denne. På denne måten følger Regjeringen opp det som ble varslet i Utjamningsmeldingen og i Fattigdomsmeldingen. Regjeringen er også opptatt av at de midlertidige overnattingsstedene må ha en viss standard. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at departementet har sendt ut et rundskriv om kvalitetskrav til de midlertidige husværene etter lov om sosiale tjenester § 4-5. Skal behovet for midlertidig husvære minke, er det viktig at vi forebygger, slik at rusmisbruk og kriminalitet ikke gjentar seg. Hver enkelt må følges opp på en god måte. Målet må være at alle kommer i arbeid. På den måten kan en selv skaffe seg egen bolig og starte et nytt og bedre liv.
Heidi Larssen (Høyre), 2003-06-10:
Engasjementet er der, men spørsmålet er bare hvordan man skal løse dette. Og jeg synes SV ofte taler med to tunger. På landsmøtet i mars vedtok de mye bra, bl.a. når det gjelder kommunal frihet. For eksempel: Staten styrer kommunene i dag, og SV har vedtatt at klokskapen er jevnt fordelt rundt om i landet, og vil derfor gi folk direkte innflytelse over eget liv, og kommunene skal ha frihet fra detaljstyring. Veldig bra! Dette er vi helt enig i. Men så går det ikke mange dagene før de løper bort fra dette, sist i forbindelse med det Dokument nr. 8-forslaget vi behandler her i dag, der ett forslag er at kommunene skal ha en plikt til å sørge for at personer skal ha bolig, et annet er at staten skal utarbeide kvalitetskrav til midlertidige overnattingssteder som kommunene skal følge. Tror virkelig ikke SV at kommunene klarer noe selv? Hvordan mener man det egentlig er med klokskapen i kommunene? I Høyre har vi faktisk tro på kommunene, og det viser seg faktisk at de klarer oppgaven. Oslo synes jeg er et godt eksempel. Det er Høyre-dominert. Inga Marte Thorkildsen tror de bostedsløse kommer langt ned på prioriteringslisten. Snarere tvert imot, de gjør ikke det. I Aftenposten for noen dager siden kunne vi lese at Lae, byrådslederen i Oslo – som er fra Høyre – tok knekken på hospitshaiene. Man har redusert antall personer på hospits i Oslo fra over 1 000 for noen år siden til nå 250, og man har innført kvalitetskrav, uten at staten har bedt om det. Det Høyre-dominerte byrådet har faktisk vært opptatt av de bostedsløse, opptatt av at de skal ha det bra, opptatt av at det skal være kvalitetskrav. I Oslo er det også laget en boligkjede. Man prøver å plassere menneskene riktig ved å utnytte de 12 000 kommunale boligene – faktisk ganske mye bedre enn svært mange andre – og det er satt i gang et oppussingsprosjekt, og man har botrening. Woie Duesund sa at Norge er verdens beste land å bo i, og at det ikke bør være slike uverdige forhold som noen har på boligmarkedet. Oslo er kåret til Europas miljøby, og et av kriteriene er hvordan man tar seg av de vanskeligstilte. Det skal vi fortsette med å gjøre. Jeg er glad for at Oslo er kommet så langt, jeg er glad for at Regjeringen også tar dette alvorlig og kommer med en boligmelding til høsten. Sammen tror jeg faktisk man skal kunne løse problemet. Men, vær så snill: La kommunene få fred og lov til å gjøre den jobben de skal gjøre. Da viser all erfaring at det faktisk går an.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
President! Jeg stemte feil!
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Som ny på Stortinget har jeg et spørsmål, siden vi tydeligvis er feil antall i salen. I sak nr. 4 ble det også veldig lik stemmegivning – det var én stemme som skilte. Burde man ikke, når det er feil sammensetning i salen, også ta de sakene hvor resultatet tydeligvis er blitt feil på grunn av feil sammensetning, på nytt?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Jeg tok over som innpisker i dag morges, og jeg lurer rett og slett på om vi er for mange. Det er derfor det er blitt surr i systemet.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Tre representanter kan gå ut.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Jeg beklager!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
Jeg vil gjerne gi full tilslutning til det presidenten nå sa. Det at partigruppene seg imellom arbeider gjennom innpiskersystemet for å sette sammen Stortinget slik at det reflekterer valgresultatet, er velkjent. Stortinget som organ er ukjent med en slik ordning. Stortinget som organ er alle de som er til stede når en sak tas opp til votering, og etter at den saken er endelig avsluttet, er det ikke adgang til, slik jeg leser forretningsordenen – med mindre den settes ut av kraft – å ta den saken opp igjen. Det vil imidlertid selvsagt alltid være mulig å endre politiske vedtak gjennom senere behandling i andre, nye storting. Men når en sak er avgjort, er den avgjort. Hvis man skal gjøre endringer i systemet på en måte som det ble antydet, at Stortinget skal godkjenne sammensetningen for hver gang vi skal ha en votering, kan ikke noe slikt gjennomføres før det i tilfelle er hjemlet i forretningsordenen og Presidentskapet eventuelt har drøftet dette. Jeg synes at når det en eller annen gang skjer en feil, må vi ikke endre hele systemet av den grunn. Det pleier å virke ganske bra. Men vi vil motsette oss at man går tilbake på dagsordenen for å ta saker opp igjen til votering når det ikke er noen som sier fra at de har stemt feil. Det må være en som melder at det er stemt feil, før man kan ta en votering om igjen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Presidentens anvisning er rett, men jeg mener at det bør stå i protokollen at jeg mener at det er beklagelig at dette har skjedd. Det er åpenbart at noen avstemninger her i dag har fått et annet resultat enn det som reflekterer Stortingets vilje. Det mener jeg bør stå i protokollen. For øvrig slutter jeg meg til presidentens anvisning.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-05-13:
Jeg foreslår Øyvind Halleraker.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Takk for den påminnelsen. Jeg skal være veldig kort. I St. meld. nr. 6 går det klart fram at Regjeringens visjon er at ingen skal leve i fattigdom i Norge. Mitt spørsmål er helt enkelt: Kan sosialministeren si noe om måloppnåelsen? Har det blitt flere eller færre fattige i Norge etter regjeringsskiftet?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Jeg stilte i min første replikk spørsmålet om det er blitt flere eller færre fattige i Norge etter regjeringsskiftet, og essensen i svaret fra statsråden var vel at vi vet ikke ennå, vi jobber med å få fram tall på det. Det har jeg forståelse for. Spørsmålet mitt nå blir da: Hva slags inntrykk har statsråden? Jeg vil tro at en sosialminister må leve så sterkt i det politiske fagfeltet hun har ansvar for, at hun må ha en oppfatning av hva slags vei utviklingen går. Er statsrådens oppfatning at Regjeringens politikk virker, at det nå faktisk blir færre fattige, eller er vi i den situasjon at politikken ikke virker, og at det blir flere fattige? Sosialministeren må vel ha en oppfatning om dette.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Representanten Høie prøvde å trekke opp en interessant ideologisk debatt, som det krever noe tid å gå inn på, men jeg synes i og for seg at representanten Karin Andersen svarte godt på det ideologiske i det. Problemet med det Regjeringen gjør i tiltaksplanen mot fattigdom, er ikke at man i den planen bestemmer seg for å satse på noen målrettede områder. Problemet er at finansieringen skjer på en slik måte at det blir behov for stadig flere målrettede ordninger fordi man svekker velferdsordningene, slik at flere og flere får behov for denne trampolinen som Bent Høie ønsker. Det er sakens kjerne. Man bekjemper ikke fattigdom. Man håndterer fattigdom etter hvert som man skaper fattigdom. Jeg har prøvd i denne debatten å spørre sosialministeren, i hvert fall to ganger, om hva slags inntrykk hun har av den politikken som Regjeringen fører. Etter siste replikk kom sosialministeren opp her og sa at hun har en oppfatning av den. Ja, en oppfatning har jeg, sa sosialministeren. Kan vi ikke få høre den oppfatningen? Hva er det med den oppfatningen som er av en sånn karakter at den ikke bør komme Stortinget for øre? Kan ikke sosialministeren bare be om ordet en gang til og gi Stortinget en oppfatning av hvorvidt det blir flere eller færre fattige i Norge etter hvert som Regjeringens politikk virker? Jeg kunne i og for seg ha respektert at sosialministeren ikke hadde noen oppfatning. Det ville i seg selv vært oppsiktsvekkende, men nå har sosialministeren sagt at hun har en oppfatning. La oss få høre den. Så må jeg si at det er interessant når sosialministeren sier at arbeidsmarkedet er det aller viktigste. Det er vi enige om. Så sier sosialministeren at i tiltaksplanen er det tiltak for å få folk tilbake i arbeidslivet, og at tiltakene virker. Men situasjonen er jo den at siden regjeringsskiftet har det blitt 45 000 flere arbeidsledige i Norge. Det er ikke slik at tiltakene på noen som helst måte virker. For hver eneste dag som går, blir det flere og flere ledige. I så måte beveger vi oss lenger og lenger bort fra målet om å bruke arbeidsmarkedet som det viktigste grunnlaget for å unngå at fattigdom skapes. Hva mener egentlig sosialministeren når hun sier at tiltakene i forhold til arbeidsmarkedet virker?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Statsråden bruker replikkordskiftet til å stille spørsmål til Stortinget. Det er en interessant modell, og jeg skal forsøke å ta den. Det er helt åpenbart, som jeg sa i mitt innlegg i stad, at dilemmaet med en felles modell, én felles etat, er spørsmålet hvorvidt den skal være statlig eller kommunal. Statsråden problematiserer det med å si: Ønsker stortingsflertallet en kommunal arbeidsmarkedspolitikk? Ja, hva er situasjonen i skoleverket? Kommunene eier skolene, kommunene driver skolene, og Regjeringen har gått inn for at også undervisningspersonalet skal over til et kommunalt arbeidsgiveransvar. Allikevel må vi kunne si at vi har en nasjonal utdanningspolitikk. Det som nå trengs, er utredning av denne typen spørsmål, grundige utredninger og grundige forsøk. Jeg ønsker å spørre statsråden: Vil statsråden nå åpne for at vi får brede forsøk, der ulike modeller knyttet til statlig eller kommunal drift, virkelig kan prøves ut i praksis i tråd med utredningen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-05-13:
Blant de gruppene som virkelig sliter med økonomien i dagens situasjon, er syke og pleietrengende og personer som i stor grad har behov for bl.a. kommunenes hjelp for å klare hverdagen. Da er det underlig at vi er kommet i en situasjon der faktisk alle regjeringspartiene går mot romertall III, som går på bruken av egenandeler, og ikke minst å utvide den biten som skal omhandles av tak 2-ordningen. Her har vi en stor gruppe personer som virkelig sliter med økonomien, og der er Regjeringen ikke villig til å se problemene. Spørsmålet mitt til statsråden er da: Ser statsråden det overhodet som et problem at man på kommunalt hold skrur egenandelene så høyt i været at de som allerede sliter med å få endene til møtes – syke og pleietrengende – faktisk av politikerne blir skjøvet ut i en fattigdom der problemene bare vil tårne seg opp ytterligere?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-05-13:
Dette er i ferd med å bli en underlig debatt. Det spenner fra den store ideologiske debatten til, jeg holdt på å si, å kritisere andres forslag og over til æreskjelling og litt av hvert. Så kommer enkelte inn i salen og holder sine flammende innlegg på bergensdialekt og fyker ut igjen av salen, uten å være her for å høre kommentarer til sitt eget innlegg. Det hadde vært interessant om representanten Holmås etter sitt innlegg hadde vært til stede i salen og engasjert seg i debatten, og ikke bare kommet med sine utspill, slik vedkommende gjorde. Så lite grann til representanten Ola D. Gløtvold, som etterlyste Fremskrittspartiet og hva vi gjør innenfor eldrepolitikken. Ja, vi viser i merknadene faktisk til at den gruppen ikke er tatt med. Samtidig viser vi det også gjennom praktisk politikk i de sakene som dreier seg om disse temaene. Et av forslagene går bl.a. på det med egenandelstak 2, som nettopp er et tiltak for å hjelpe de personene som er i en vanskelig situasjon. Så tror jeg representanten Gunn Olsen har behov for litt hjelp når det gjelder leseforståelse. Hvis hun slår opp på side 33 i innstillingen, står det under pkt. 7, Komiteens tilråding, at en samlet komite fremmer forslagene til vedtak IX, X og XI. Videre står det: «Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer forslag til vedtakene I, II, III, IV, VII og VIII.» Hvis representanten Gunn Olsen hadde lest innstillingen, hadde hun sett at Fremskrittspartiet er med på en rekke forslag som ikke opprinnelig var i meldingen fra Regjeringen. Så er i hvert fall den biten avklart. De eneste forslagene som Fremskrittspartiet ikke er med på, er forslagene til V og VI, fordi vi er uenige i innretningen. Når det gjelder en rekke av de andre forslagene, må jeg si at også der kan representanten Gunn Olsen umulig ha fulgt med, for vi sa følgende: Det kan være at vi er enig i mange av de forslagene som er der, men vi vil komme tilbake til dem når de varslede sakene, bl.a. boligmeldingen og introduksjonsprogrammet for innvandrere, faktisk kommer. Vi vil i den forbindelse ta de standpunktene som skal til innenfor disse områdene.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-05-13:
Jeg tror det var rimelig klokt av statsråden å legge seg på et litt annet nivå i sitt innlegg enn det representantene Heieren Hundhammer og Osmundnes gjorde i sine innlegg. I hvert fall var det en grei måte å begynne å ta dette problemet på alvor på. I forbindelse med Stortingets vedtak i 2001 om at man skulle utrede en felles etat, er spørsmålet mitt til statsråden som følger: Innebærer Regjeringens forslag i denne stortingsmeldingen at det skal være én felles etat, eller innebærer det tre selvstendige etater med mulighet for en felles skranke? Jeg vil be om at statsråden avklarer det, slik at vi i hvert fall kan få se om hun mener at det skal være én felles etat, slik som Stortinget har bedt om. Det andre spørsmålet mitt gjelder Osmundnes’ innlegg. Han snakker om at det tidligst kan komme en reform i 2005. Innebærer det riktighet? Er det det tidsperspektivet som også statsråden ser for seg i denne saken? Føler man at man allerede har gjort et visst arbeid når det gjelder én felles etat, eller har man det ikke?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-13:
I mitt hovedinnlegg viste jeg til tall fra Statistisk sentralbyrå som, slik jeg leser tallene i alle fall, viser en klar sammenheng mellom økende forskjeller og økende fattigdom. Jeg har derfor følgende spørsmål til sosialministeren: Er det en målsetting for Regjeringa å stanse opp og eventuelt snu den utviklinga vi fortsatt ser, der noen stadig blir rikere, mens stadig flere havner i fattigdom? Eller ser ikke sosialministeren noen sammenheng mellom store forskjeller og økende fattigdom, og derfor ikke noe behov for økonomisk og sosial utjamning?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-13:
Jeg skal være ganske kort, og vil i første omgang bare vise til det som saksordføreren nå nettopp sa i sitt innlegg. Som medforslagsstiller har jeg sluttet meg til det en samlet komite her tilrår. Det er bra at Regjeringa arbeider med dette spørsmålet og nå har et forslag ute på høring som er i tråd med de intensjoner som ligger i forslaget vi i SV har fremmet. Derfor er det også at en enstemmig komite tilrår det den gjør. Jeg vil bare håpe at når dette forslaget fra Regjeringa kommer til Stortinget, blir enigheten like stor om å rette opp den åpenbare urimeligheten det er at fosterforeldre ikke skal ha samme rettigheter til omsorgspenger når barn er syke, som foreldre og adoptivforeldre har. I slike tilfeller har både barna og foreldrene det samme behovet, og derfor håper jeg at dette blir rettet opp når Regjeringa kommer tilbake til Stortinget med saken.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2003-05-13:
Sosialistisk Venstreparti, med representanten Karin Andersen, likte ikke at jeg snakket om nord-sør-problematikken i dag. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi ser vår fattigdom i et større perspektiv. Det er her vi må ha den store omfordelingen, og det er dette som er den store urettferdigheten. Jeg trodde SV var enig med oss i dette. Angående boligpolitikk vil jeg si til representantene Meltveit Kleppa og Olsen at det kommer en egen boligmelding. Derfor venter vi med å konkludere i dag. Jeg tror vi kommer til å være enig i flere forslag, men vi vil se det hele i en større sammenheng. Jeg savner at opposisjonen sier noe om det viktigste som vi har oppnådd i Samarbeidsregjeringen, nemlig 2 pst. i rentenedsettelse. Det betyr mye for folk flest, men ikke minst for kommuneøkonomien. Nesten 1,5 milliarder kr tjener kommunene på dette, det er et stort beløp. Kristelig Folkeparti er opptatt av at kommunene skal bli satt i stand til å utføre de oppgavene som de skal utføre. Og aller mest betyr denne rentenedsettelsen for de familiene som i dag kommer inn under fattigdomsbegrepet.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2003-05-13:
Dokument nr. 8-forslaget som fire stortingsrepresentanter fra Sosialistisk Venstreparti har fremmet, handler om omsorgspenger. Arbeidsgiver betaler inntil ti dager med omsorgspenger til arbeidstaker som har omsorg for barn, og som må være borte fra arbeidet på grunn av tilsyn med sykt barn. Retten gjelder til og med det året barnet fyller ti år. Forslagsstillerne peker på at hensikten med omsorgspenger først og fremst er å imøtekomme yrkesaktive foreldres behov for kortvarig fravær fra arbeidet. Det pekes også på at en kan få omsorgspenger dersom barnepasser er syk. Retten til omsorgspenger gjelder for foreldre og adoptivforeldre som har den daglige omsorgen for barnet. Det må være et varig forhold. Etter dagens omsorgsbegrep vil ikke fosterforeldre ha rett til slik ytelse. Arbeidsmiljøloven § 33A gir fosterforeldrene rett til permisjon dersom fosterbarnet blir sykt, men denne permisjonen gir ingen ytelser fra folketrygden. Forslagsstillerne synes dette er urettferdig og fremmer forslag om å likestille fosterforeldre og andre foreldre når det gjelder rett til omsorgspenger ved barns eller barnepassers sykdom etter folketrygdloven § 9-5. Komiteen viser til at flere enn fosterforeldre faller utenfor ordningen. Det samme vil være tilfellet med ny partner eller samboer til foreldre som er alene med foreldreansvaret. Sosialministeren har alt tatt fatt i denne problematikken. Sosialdepartementet har den 7. mars i år sendt ut på høring et forslag som åpner for at både fosterforeldre og steforeldre som har den daglige omsorgen for barnet, kan få rett til omsorgspenger ved barns sykdom. Dette forslaget bringer loven mer i samsvar med det som er omsorgssituasjonen i mange familier. Loven vil ikke bare gjelde for dem som biologisk eller juridisk har foreldreansvaret, slik som i dag. Forslaget åpner også for at foreldre som er alene om foreldreansvaret og har dobbel kvote omsorgspenger, kan få overføre deler av rettighetene til ny ektefelle eller samboer. En ønsker å gi selvstendig rett til omsorgspenger for samværsberettiget arbeidstaker. Forslaget innebærer en styrking av samværsberettigedes rettigheter etter samlivsbrudd, fordi Regjeringen ønsker å gi selvstendig rett til omsorgspenger til begge foreldrene. På denne bakgrunn foreslår en enstemmig komite at Dokument nr. 8:77 legges ved protokollen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-05-13:
Først en kommentar til sosialministerens budskap om fornyelse og målretting gjennom skreddersøm. Jeg tror at skreddersømmen kan være det motsatte av fornying og modernisering, at det er en hårfin balansegang mellom fornying her og en gammeldags veldedighetspolitikk. Men så til dette som sosialministeren er opptatt av, det langsiktige og systematiske arbeidet, og at en skal skaffe seg kunnskap om og innsikt i hva fattigdom er, og hvordan den utvikler seg. I replikkordskiftet sier sosialministeren at det er viktig å finne ut hva som virker, og hva som ikke virker. Dette høres riktig, viktig og effektivt ut, men det kan også bli noen talemåter, når Regjeringen sier at de vil målrette og måle tiltakene og se hva som er mest virkningsfullt. Hvorfor kan man ikke støtte forslaget om at Stortinget skal få seg forelagt en årlig rapport når det gjelder forskjellsutviklingen i Norge, og hvordan de ulike tiltakene for utjamning og mot økt fattigdom virker?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-05-13:
Det har blitt sagt så vidt før i dag at de eldre er viet veldig liten plass i tiltaksplanen mot fattigdom. Det er jeg enig i. Det var representanten Nesvik fra Fremskrittspartiet som nevnte dette. Det som da er litt forunderlig, er at det er veldig lite å finne også i innstillingen om eldrepolitikk, ikke minst fra Fremskrittspartiet. Vi har prøvd å tilnærme oss dette problemet noe, bl.a. ved å påpeke at en god kommuneøkonomi er noe av det viktigste som er for at vi skal ha en ordentlig utjamning, og for at vi skal ha et nettverk som kan ta vare på dem som har problemer. Innenfor gruppen eldre er det alle kategorier mennesker. Men det er enkelte i denne store gruppen som har store problemer på grunn av lav betalingsevne, bl.a. innenfor kategorien minstepensjonister. Jeg synes det er merkverdig at Fremskrittspartiet, som sier seg å være bl.a. eldrepolitikkens store beskytter, ikke da har gått mer inn og sett på hva f. eks. kommuneøkonomien betyr. God kommuneøkonomi kan senke nivået på avgifter og egenandeler for kommunens innvånere. Hvis man har en god kommuneøkonomi, kan nivå og kvalitet på eldreomsorgen bli bedre, og vi kan da ha en trygghet og en kvalitet på både hjemmebasert og institusjonsbasert pleie og omsorg som vi kan være bekjent av. Når det gjelder fattigdom, er den både av materiell art – altså mangel på penger, bolig og mat – og av sosial, følelsesmessig art, ved følelsen av at man er utstøtt, at man har en tilværelse som er preget av tomhet og ensomhet. I den sammenheng har vi påpekt at de frivillighetssentralene som vi har utover i Kommune-Norge, er av veldig stor betydning. Her kan man få et møtested, ikke minst mellom ung og gammel, mellom innvandrere og norsk befolkning og mellom dem som kan gi støtte og hjelp og som har et overskudd til dette, og dem som trenger denne støtten og hjelpen gratis. Jeg er veldig skuffet over at ikke flere er villige til å prioritere frivillighetssentralarbeidet mye mer i forhold til utjamning, sosial kontakt og forebyggende arbeid. Jeg håper at når vi nå kommer til revidert nasjonalbudsjett, og ikke minst til høstens budsjett, er det en helt annen vilje til å følge opp her, slik at man kan ha en møteplass i nærmiljøet til mange av de vanskeligstilte, og kan drive noe av den beste forebygging som er når det gjelder dette med utstøting og ensomhet. Til slutt bare en liten, kort kommentar til den ideologiske debatten. Når Bent Høie sier at vi som har vært for private sykehus før, da de var for de rike, ikke er det lenger nå, når de skal være for menigmann, vil jeg si at det er forskjell på de sterkt markedsorienterte sykehusene som banker på nå, og det vi har hatt før, som Røde Kors og Sanitetsforeningens klinikker og sykehus.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-05-13:
Ja, det er en merknad i forhold til hva Fremskrittspartiet sa om sin eldrepolitikk. Fremskrittspartiet ville komme tilbake til forslagene og se helheten, sa representanten Nesvik. Men helheten når det gjelder kampen mot fattigdom, skulle liksom behandles og debatteres nå, i forbindelse med denne tiltaksplanen. Så kan vi gjerne si at tiltaksplanen på ingen måte er fullstendig utfyllende og helhetlig. Men da får hver enkelt aktør i denne salen prøve å bidra til at den blir det. Og hva er fattigdom? Det er mangel på noe som vi ser på som dekning av basale behov, om det er av materiell karakter eller av mer sosial og følelsesmessig art. Bl.a. nevnte jeg følelsen av utstøting og ensomhet, noe som rammer veldig mange eldre i dagens samfunn. Dette er fraværende i Fremskrittspartiets politikk, etter min mening, ikke minst i behandlingen av denne tiltaksplanen. Representanten Nesvik nevnte ordningen med egenandelstak 2, og at en skulle ha en utvidelse av den ordningen. Ja, det er det ganske bred politisk enighet om. Men hvorfor kunne ikke Fremskrittspartiet da gå sammen med Senterpartiet og si at egenandelstaket ikke skal settes til 4 500 kr, men til 3 000 kr fordi dagens ordning er så ufullstendig?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-05-13:
Saksordfører Britt Hildeng har gitt en bred orientering og begrunnelse for flertallets syn i forbindelse med tilbakesendelse av denne saken og St.meld. nr. 14. Et samlet storting bad høsten 2001 om at Regjeringen skulle utrede spørsmålet om en felles etat for sosial-, arbeidsmarkeds- og trygdeetaten, og legge saken fram for Stortinget på egnet måte i løpet av 2002. Da vi gav dette mandatet, var det forventet fra de partier som nå sier nei til å gå videre og vedta det som er Regjeringens oppskrift, at man skulle gå dypere inn i det og få en mer helhetlig utredning enn det som har kommet. Representanten Heieren Hundhammer la opp til et voldsomt løp, synes jeg, i forhold til de partier som nå sender saken tilbake. Jeg må si at også representanten fra Kristelig Folkeparti hadde en argumentasjon, og noen konklusjoner på flertallets holdning, som blir noe à la Erasmus Montanus. Jeg synes også at Heieren Hundhammer retter baker for smed når hun beskylder flertallet i Stortinget i dag for at det er de som vil medvirke til at det ikke blir noen ordning for brukerne av disse etatene. Det er faktisk Regjeringen som må ta skylden selv, for de har gjort et for dårlig arbeid og heller ikke levert den varen som man bad om. Det er slik at når det gjelder å fremme forslag i tråd med det som man bad om, er ikke dette utredet godt nok. Prosessen har også vært for dårlig, og gjennomtenkningen av utredningen er for tynn i forhold til hva man kan vente av iverksettelse og gjennomføring når det gjelder denne reformen. Reformen er stor og tung og vanskelig – det skal innrømmes – men det må jo være slik at man får en utredning og et beslutningsgrunnlag som står i stil til denne store reformens betydning. Det er veldig mange arbeidstakere, det er et stort apparat, og det er store teknologiske investeringer som skal til, og da burde man i hvert fall forvente at representanter for de ansatte og de ansattes etater var trukket inn i tilstrekkelig grad i utarbeidelsen av stortingsmeldingen. Det har ikke skjedd, og heller ikke har brukerorganisasjonene følt at de har blitt hørt på en behørig måte i den utredningsprosessen som Regjeringen har hatt. Det er noen av de store manglene. Og så skal jeg innrømme, i stor ydmykhet, at det er vanskelig å si hva slags modell man kan gå for i dag. Flertallet her sier jo også at de ikke har tatt standpunkt til hvorvidt en felles etat bør være statlig eller kommunal, og at de vil ha en utredning av begge deler. Videre legger vi opp til at det skal være god deltakelse fra de berørte etater når det gjelder denne utredningen, for at dette arbeidet kan settes i gang på en best mulig måte og – det er det kanskje også grunn til å si – en rimeligst mulig måte, slik at man ikke spiller ressurser på igangsettelsen i forhold til at man får en god ordning for brukerne, for her dreier det seg om store endringer og store ressurser. Det er det ingen tvil om.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-05-13:
Målet med denne utredningen var jo å få vekk kasteballsituasjonen for brukerne, få bedre samhandling og samordning av tiltak og ordninger. Den organiseringen som nå er foreslått av Regjeringen, er ikke god nok. Det er fasiten og flertallets konklusjon her. Jeg vil i dag ikke forskuttere hvilken organisering, samarbeids- og ansvarsordning som skal være den endelige modellen. Det vet jo heller ikke Regjeringen. Jeg synes at det for så vidt var klar tale fra statsråden angående det nå, når hun sa at hun ønsket en gjennomgang av velferdsordningene som en fase II i dette arbeidet. Da vil jeg minne om at det er ingen god modell å dele opp et slikt stort reformarbeid, jf. saken om Rusreform I og Rusreform II. Statsråden sa at det viktigste for Regjeringen var å ivareta brukerperspektivet. Da har jeg følgende spørsmål: Vil brukerne og også de ansatte som skal hjelpe brukerne, deres organisasjoner, bli trukket mer inn i denne runden enn de var i den forrige, for nettopp å ivareta brukerperspektivet?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2003-05-13:
Statsråden har uttalt til media at en tilbakesendelse av denne saken vil gå ut over velferdsstatens klienter. Nå er det tydeligvis ulike syn på følgene av det forslaget som ligger her. Flertallet mener at forslaget som her ligger, ikke vil løse den problematikken som Stortinget er opptatt av. Jeg tar statsrådens bekymring på alvor og vil derfor be om at statsråden bekrefter at departementet vil legge til rette for at den forsøksvirksomheten som er under utvikling og som har gitt gode resultater, vil fortsette med forsterket styrke også under og parallelt med det utredningsarbeidet som nå skal gjøres.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Takk for et enkelt, men også meget vanskelig spørsmål. Som jeg understreket i min innledning, er Regjeringen opptatt av at de tiltakene i handlingsplanen som Regjeringen har fremmet for 2002 og 2003, skal være gjenstand for vurdering, nettopp for å se hva som virker, og hva som ikke virker, samtidig som vi involverer både Statistisk sentralbyrå, forskningsmiljøer og ikke minst de frivillige organisasjonene, som også har kanaler som mange av oss andre ikke har. Regjeringen vil følge opp planen på en forpliktende måte. Vi skal forbedre den, og vi skal også evaluere tiltakene. Vi skal utvikle nye tiltak på bakgrunn av hva som virker og hva som ikke virker, og vi skal følge opp i budsjettene. Vi skal også fortsette den dialogen vi allerede har etablert, med årlige møter med det frivillige Norge. Det er ikke lenger enn to uker siden jeg var på en stor høring med de frivillige organisasjonene. For en rekke har det allerede virket. Når det gjelder rusmiddelmisbrukere, er det ett av områdene – der ser vi at overdosedødsfallene faktisk går ned. Men det er for tidlig å si om dette er en varig endring.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Jo, selvfølgelig, det er viktig med utjamning. Men det er også et langvarig prosjekt, og det er lite målrettet. Fattigdomsmeldingen er målrettet, og vi ser allerede resultater. Hele etterkrigstida har vist at gjennomgang og opprettelse av de brede og gode velferdsordningene både har forebygd og hindret mennesker i å leve i fattigdom. Men samtidig ser vi at det ikke har gitt det resultat at vi i dag kan si at vi ikke har fattigdom. Jeg vet at også SV har hatt en strategi som har gått på at man skal ta fra de rike, fremfor virkelig å sette inn målene for tiltak for å hjelpe dem som er fattige. Dette er en politikk som også har vist seg ikke å fungere, og sånn sett heller ikke har løst problemet. Jeg tror det er viktig at vi nå ikke gjør mer av det vi vet ikke virker, men vi trenger en ny politikk og nye virkemidler som er målrettet, hvor vi klarer å gjøre begge deler – utjevning, men også målretting.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Dette er en del av en fireårig plan. Den startet med tiltak allerede i 2002. Budsjettet 2003 behandler handlingsplanen i dag, og Regjeringen kommer til å følge den opp i budsjettene som nå kommer, og vil se på hele fireårsperioden. Vi kommer også til å følge opp planen på en forpliktende måte, hvor vi bl.a. også skal fortsette den dialogen vi har med de frivillige, men vi skal også se på hva som virker og ikke virker. Sånn sett vil det bli grunnlag for debatt i behandlingen av de budsjettene som legges frem i de kommende år.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Jeg oppfatter at dette handler om kommuneøkonomi og kommunenes evne til å løse problemer. Dette vil Regjeringen komme tilbake til, bl.a. i revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen innførte nylig en tak 2-ordning. Ordningen ble innført fordi mange – særlig kronikere – har svært høye utgifter til medisiner, og mange utgifter blir heller ikke fanget opp i den eksisterende ordningen. Den vil bli vurdert etter nå å ha virket en stund, med tanke på mulige justeringer og eventuelt korrigeringer av ordningen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Ja, oppfatning har jeg. Jeg tror jeg bare skal minne om at vi vet noe, men vi vet ikke nok – derfor denne sosiale rapporteringen. Det viktigste for å hjelpe folk ut av fattigdom er å hjelpe folk inn i arbeid, og vi ser at tiltaksplassene og tiltakene faktisk virker. Samtidig vet vi ikke nok om hva som er fattigdom, og den ydmykheten har jeg lyst til å dele med Stortinget. I møte med de frivillige organisasjonene, som er de som har levd mye tettere innpå dem som er fattige, gjennom mange år, er de de første til å si at vi faktisk ikke vet nok. Vi vet heller ikke nok om de tiltakene som virkelig vil monne. De understreker også at når det særlig gjelder barn som lever i fattigdom, er barn eksperter på å skjule foreldrenes fattigdom og den nøden de faktisk opplever, at vi har altfor dårlig kunnskap om dette, og at det er kunnskap som heller ikke nødvendigvis gir seg utslag i en statistikk. Det jeg også vet virker, er tiltakene i forhold til rusmiddelmisbrukere. Så noe vet vi, noe virker, og fortsatt er vi underveis.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-05-13:
Det er flere spørsmål som jeg har lyst til å kommentere. Hvem er de fattigste? Det er sagt at de eldre ikke er særlig mye omtalt i meldingen. Jeg har bare lyst til å minne om at man i henhold til definisjon og breddeforståelse av dette finner fattige i alle grupper, men de aller fattigste er altså barnefamilier, herunder enslige forsørgere, da de som er under 45 år. Til representanten Gunn Olsen, som bare kjenner den dyre skreddersømmen: Jeg vil tro at de aller fleste her i salen har vokst opp med skreddersøm som er tilpasset den enkelte, men da på den hjemmelagde måten. Individet og den individuelle tilpasningen er det som er ment å skulle forstås med skreddersøm, og ikke det som representanten Olsen tydeligvis er opptatt av, den dyre skreddersømmen. Representanten Bjarne Håkon Hanssen har tidligere sagt at han hører dårlig når jeg snakker. Det er mulig han også har gjort det nå. Ja, jeg har en oppfatning, men jeg sa også hvilke tiltak som hadde virket, og det er flere av dem. Jeg skal veldig kort gjennomgå noe av det. Det er slik at barn i fattige familier har fått mer i barnetillegg. Vi har bedret forholdene for disse, også når det gjelder barnesatsene i det som går på de veiledende retningslinjene for økonomisk sosialhjelp. Dette var bl.a. tiltak i 2002. Vi har også bedret tilbudet til rusmiddelmisbrukere. Vi ser at overdosedødsfallene går ned. Det er for tidlig å si om dette er varig, men så langt, både i fjor og i år, som følge av de tiltakene som ligger under handlingsplanen, har dette gitt effekt. Det har også andre tiltak. Jeg viste i mitt hovedinnlegg – det er mulig representanten ikke hørte det – både til Kristiansund og til Oslo, hvor vi ser en reduksjon i bruken av hospits og også i sosialutgiftsbetalinger – ikke fordi disse utgiftsreduksjonene er det viktigste, men fordi sosialhjelpsmottakere faktisk kommer i arbeid. Og de målrettede tiltakene, som øremerkede arbeidsmarkedstiltak for langtids sosialhjelpsmottakere, virker. Det gjelder særlig kvalifisering av innvandrere. Til representanten Holmås, som var opptatt av i det hele tatt å snakke med dem som er arbeidsløse, også innvandrere, må jeg bare kvittere med å si: Selvfølgelig, og jeg kjenner dem også. Representanten Gløtvold var, synes jeg, inne på noe viktig som jeg har lyst til å ta opp. Det handler om ydmykhet. For fattigdom omfatter ikke bare det materielle. Det handler også om den sosiale utstøtingen. Her ser vi også at det å hindre frafall fra den videregående skole faktisk virker, og at storbytiltak for ungdom, hjelp til lekselesing – noe så enkelt, men noe så vanskelig – faktisk virker. Så er jeg ydmyk nok til å si: Ja, vi vet noe som virker, og mye virker, men vi vet altså ikke nok ut fra den statistikken og rapporteringen som vi så langt har. Og det har vi tenkt å forbedre.