Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Etter den rød-grønne valgseieren for fire år siden var det knyttet stor spenning til Soria Moria-erklæringen da den ble presentert. På det tidspunktet hadde jeg et annet utkikkssted enn det jeg har i dag: Jeg var fylkesordfører i Finnmark. Og jeg husker at jeg den gangen var strålende fornøyd med de visjonene og målene som ble trukket opp for nordområdepolitikken i regjeringserklæringen. Jeg var glad for alle de tiltakene som konkret ble nevnt i Soria Moria, men jeg var også tilfreds med at de initiativene og ideene som var sådd i nord, var fanget opp av de nye regjeringspartiene. Så kunne man også registrere at det fantes skeptikere som spurte: Vil man lykkes? Når jeg i dag holder mitt første innlegg som stortingsrepresentant, kan vi konstatere at det nordlige Norge er i et helt annet modus enn for noen få år siden. Vi kan se med våre egne øyne at ting skjer, og at landsdelen forandrer seg. Olje og gass-alderen er kommet til Finnmark, mer av forskningen om nord skjer i nord, og mange etterlengtede samferdselsprosjekter settes i gang. Men det aller viktigste er at landsdelen har fått selvtilliten tilbake. Før reiste nordnorske politikere sørover for å fortelle om problemene. Nå er det rikspolitikerne og bedriftene som drar nordover for å diskutere hvordan man kan få til ting sammen. Alle problemer er ikke løst, men retningen og mentaliteten er forandret. Når jeg i dag starter med nordområdepolitikken, er det fordi politikkens hverdag i stor grad handler om enkeltsaker, enkeltvedtak og hvor mye penger man vil bruke til et gitt formål. Det er en viktig del av det politiske håndverket og det politiske arbeidet. Men først og fremst handler politikk om visjoner og retningsvalg. Pengebruk uten visjoner og mål gir ikke varige resultater. Men visjoner som er ledsaget av konkret handling, kan endre samfunnet for generasjoner. Derfor var Soria Moria-erklæringen så viktig ikke bare for den landsdelen jeg kommer fra, men for hele landet. Sånn er det også med den nye politiske plattformen for den rød-grønne regjeringen. Den peker ut en langsiktig kurs for Norge. Vi ønsker et samfunn der alle skal med, og der alle mennesker skal ha like muligheter til å virkeliggjøre sine drømmer for livet. De store pengene skal gå til de største oppgavene. Velferd og fellesskap går foran skatteletter og privatisering. Den aller viktigste prioriteringen for Arbeiderpartiet er arbeid til alle. Det å ha en jobb å gå til er den viktigste resepten for å bli inkludert i fellesskapet og for å forebygge sosiale forskjeller og skape et samfunn uten fattigdom. Når vi i dag har Europas laveste ledighet her i Norge, henger det sammen med politiske visjoner og prioriteringer. For Arbeiderpartiet er arbeid til alle jobb nr. 1. Vi skal ikke ta pauser eller forminske innsatsen selv om vår ledighet er lav sammenlignet med våre naboer i Norden og Europa. Vi vil gjøre enda mer. Jeg vil understreke at finanskrisen ikke er over. Det er bare å spørre eksportindustrien, ikke minst på Vestlandet. Uten de mange tiltakene som Regjeringen har lagt fram, ville situasjonen for mange ha vært helsvart. Situasjonen er fortsatt krevende for mange. Derfor er det for tidlig å avlyse finanskrisen. Uten en aktiv politikk for å sikre folk arbeid risikerer vi at enkeltmennesker og lokalsamfunn føres inn i permanent utenforskap. Kampen mot ledighet er kampen for et fellesskap som inkluderer alle. De 70 000 menneskene i Norge som går uten arbeid, trenger et sterkt fellesskap som inkluderer alle. Og det norske fellesskapet trenger alle ledige hender for å løse morgendagens utfordringer: det å skape verdier og nye arbeidsplasser, det å fornye, forbedre og forsterke det norske velferdssamfunnet og det å møte klimaproblemet. For fire år siden var mange småbarnsforeldre spente på om vi ville klare å nå målsettingen om full barnehagedekning. Det klarte vi. Hverdagen for tusenvis av småbarnsforeldre er blitt lettere. Det er en visjon som er blitt virkelighet. Nå har vi satt oss som mål å sikre full sykehjemsdekning. Det betyr 12 000 nye sykehjemsplasser innen utgangen av 2015. Dette er en konkret målsetting som vil kreve bevilgninger over de årlige budsjettene. Det er en målsetting som skal bidra til å virkeliggjøre vår visjon om at alle i Norge skal kunne møte alderdommen med trygghet. Det er det aller viktigste – at du skal få den hjelpen du trenger, når den trengs. Dette er en visjon vi deler med mange. Og når vi får mange til samtidig å ville det sammen, kan dette landet oppnå store resultater. Sånn har vi bygd det norske velferdssamfunnet, og sånn skal vi bygge det videre – også i tider som kan føre med seg større økonomisk usikkerhet enn det vi har vært vant til. Jeg startet med å snakke om nordområdene, og jeg vil også avslutte der fordi folk og naturområder i nord vil rammes hardt av klimaendringene – enten vi snakker om levekårene for isbjørnen, framtiden til fangstsamfunnene på Grønland, eller lofotfisket. Klimapolitikken vil trolig være det politikkområdet som er aller viktigst for å sikre velferd og utvikling i nord, på samme måte som det vil være det for mange andre av verdens land og folk. Løsningen ligger også her i sterke fellesskap og i at mange jobber mot det samme målet om å forhindre at temperaturen på kloden stiger med mer enn to grader. Derfor må vi jobbe for å få på plass en ny internasjonal klimaavtale. Det skal Norge være en pådriver for, og i en slik ramme skal vi også sette inn vår nasjonale politikk. De utfordringene vi står overfor både nasjonalt og internasjonalt, krever det beste av oss alle. Arbeiderpartiet ønsker å ha et konstruktivt forhold til opposisjonen. Vi har respekt for deres rolle, og vi er forberedt på at opposisjonspartiene vil angripe oss på de områdene der vi er uenige. Det er en styrke for demokratiet at de politiske forskjellene kommer fram på en tydelig måte. Men politikk handler ikke bare om uenighet. Det handler også om å samles når det er grunnlag for det. Derfor vil vi også i denne stortingsperioden være åpne for innspill fra opposisjonspartiene.