Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-15:
Det trengs et langt sterkere fokus på nordområdene. Det norske havområdet er på størrelse med Middelhavet og er et av verdens mest produktive. Det rommer betydelige energiressurser og vil bli en stadig viktigere transportåre. Inntektene fra havområdene er en bunnplanke i norsk økonomi. Framtida vår avhenger av i hvor stor grad vi fortsatt kan forvalte disse enorme verdiene, hvordan de utnyttes, og av internasjonale forhold. Norge trenger derfor en langsiktig strategi for nordområdene som på kort og lang sikt skal sikre de rettigheter og forvalte det ansvar som er knyttet til havområdet. Det militære trusselbildet i nord har endret seg. Norge har likevel et betydelig ansvar for å sørge for stabilitet og sikkerhet i egen region. Befesting og videreføring av de folkerettslige traktater og effektiv ressursforvaltning er viktige oppgaver med store økonomiske og utenrikspolitiske virkninger. Verdiene i havområdene gjør at vi ikke kan se bort fra at vi kan bli utsatt for politisk press. En ressurskonflikt kan lett få politiske undertoner og øke presset mot våre rettigheter. Vi må derfor opprettholde et troverdig forsvar som et signal til omverdenen om hvor vår interesse og prioritering ligger, og som garanti for at vi tar våre forpliktelser på alvor. Det er fortsatt en viktig oppgave å drive ressurskontroll i havområdene i nord. At flere stater er uenig i vårt syn på deling av havområdene, gjør oppgaven mer krevende. Grunnlaget for norsk jurisdiksjon i Svalbards økonomiske sone er omstridt. Russland har utfordret Norges jurisdiksjon ved å sende et marinefartøy inn i vernesonen. Island har truet med å bringe spørsmålet om Norges rettigheter i Svalbardsonen inn for domstolen i Haag. I tillegg kommer uavklarte spørsmål knyttet til delelinjen med Russland. Senterpartiet mener at den eneste måten vi kan videreføre dagens regime på, er at vi forvalter områdene på en måte som gjør at fiskeristormaktene og USA ser sine interesser best tjent med at det er Norge og ikke andre som forestår forvaltningen. Kystvaktsjef Geir Osen sa det slik: «I tillegg er Norge en av Europas rikeste nasjoner, og vi skal ikke forvente all verdens sympati for våre krav om rettigheter. Vårt viktigste kort er imidlertid en skikkelig ivaretakelse av våre folkerettslige forpliktelser, og det krever en rikelig tilstedeværelse med rikelig kompetanse og materiell fra forsvarets side.» Senterpartiet deler den vurderingen. Det er i stormaktenes interesse at utviklingen skjer på en måte som reduserer konfliktrisikoen. Gjennom klart å formulere norske interesser og ved å vise gjennom handling at vi vil ivareta disse, vil vi bidra til å forebygge at det som Johan Jørgen Holst kalte «spenningsskapende uklarheter», kan eskalere. Vårt diplomati må ha som mål at vi reduserer muligheten for rivalisering og økonomisk konkurranse, slik at dette ikke skal slå uheldig ut for vårt område. Vi må søke å unngå bindinger overfor en av omgivelsens stormakter som fører til uakseptabel eksponering for andre- og tredjeparters reaksjoner. Vi trenger en forsvars- og sikkerhetspolitikk der tilstedeværelse i nordområdene prioriteres høyere enn i dag, både når det gjelder land-, luft- og sjømilitær tilstedeværelse. Dette må kombineres med konsekvent håndheving av norsk jurisdiksjon basert på likebehandling. Senterpartiet mener derfor at bevilgningene til Kystvakta må økes for å få til en økning av havgående fartøyers patruljedøgn. Vi vil videreføre HAUK-klasse MTB-er, slik at disse kan benyttes ut den tekniske levetiden de har. Sjøforsvaret må få tilstrekkelige bevilgninger, slik at det ikke blir aktuelt å legge fartøyer til kai, og øvingsaktiviteten i Nord-Norge må økes. Den land- og luftmilitære forsvarsaktiviteten i Nord-Norge må allment opprettholdes. Utvinning av de rike naturressursene i de sårbare nordområdene og økt eksport av olje langs norskekysten skaper behov for økt miljøovervåking og ressurskontroll. Seilingsleden for oljetransporten bør legges lenger ut fra kysten – miljøorganisasjonene har pekt på at den bør ut til 30 nautiske mil. En annen utfordring er det årlige tjuvfisket av torsk til en verdi av 1 milliard kr. Det er tjuveri og miljøkriminalitet som undergraver en bærekraftig forvaltning av fiskeriressursene. Samtidig med at dette foregår, ligger altså Kystvakta ved kai i for stor grad. Dette er sløsing med ressurser. Nordområdeutvalget understreker at vi har store felles interesser med Russland i Barentshavet. Russland og Norge er de to største petroleumseksportørene utenfor OPEC, og vi står begge utenfor EU. Norge er i tillegg en stor fiskeeksportør. Fra russisk side er det uttrykt ønske om tettere samarbeid bl.a. på grunn av Norges tilknytning til europeiske og amerikanske markeder. Et tettere samarbeid med Russland i nord åpner definitivt for interessante muligheter. Nordområdeutvalget anbefaler å utvikle en forpliktende bilateral og helhetlig avtale for all virksomhet i barentshavområdet for å sikre miljø og næringsutvikling. En slik avtale bør inkludere felles kvalitetsmål og minimumsstandarder for all virksomhet i området og felles indikatorer for miljøstatus. Ved å legge tunge ressurser inn i avtalen vil landene i fellesskap kunne ta tak i de store utfordringene knyttet til Barentshavet. Samarbeidet må bygge på det eksisterende bilaterale samarbeidet innenfor fiskeriforvaltning, sjøsikkerhet og miljø. Vi har en god modell for samarbeid nettopp i det norsk-russiske fiskerisamarbeidet og gjennom fiskeriforhandlingene. Et mulig perspektiv på sikt vil være å vurdere om en slik avtale kunne utvides til å bli en internasjonal avtale for hele Polhavet, med bl.a. de arktiske landene som aktører. Norge bør ta initiativ overfor Russland for å få utviklet en slik avtale. Det bør også vurderes om atomsikkerhetsarbeidet bør inngå i dette avtaleverket. Gjennom Barentssekretariatet har Norge fått en bred og folkelig kontaktflate med Russland. Folk til folk-samarbeidet har vært svært viktig for å bygge tillit mellom landene. Det er sørgelig at bevilgningene til dette arbeidet stadig reduseres, og det vil sjølsagt få konsekvenser. Barentssamarbeidet bør snarere styrkes enn reduseres, innsatsen i Arktisk Råd det samme. En av forutsetningene for et fungerende samarbeid mellom Norge og Russland er også at det fins vital næringsvirksomhet og infrastruktur på norsk side av grensa. Utenriksministeren har uttalt at vi subsidierer Nord-Norge med 16 milliarder kr årlig. Ærlig talt! Nord-Norge er ikke en fattig utpost som skal opprettholdes gjennom ad hoc-pregede krisetiltak. Nord-Norge må videreutvikles på grunnlag av kompetansen i landsdelen og på grunnlag av de rike naturressursene. En offensiv distriktspolitikk i nord basert på Nord-Norges egne ressurser er viktig i en langsiktig strategi for å sikre våre interesser. Det er nettopp med dette utgangspunktet at ikke minst den fiskeripolitikken som nå føres, er helt ødeleggende. Her bidrar man til at småsamfunn tappes for arbeidsplasser, og vi mister den koblingen vi skal ha mellom en klok forvaltning av fiskeriressursene og bosetting. – Tida går fort her, så jeg får ta en kjappere en enn jeg hadde tenkt! Utfordringen er at fiskeripolitikken står i en særstilling for å sikre næringsutvikling i Nord-Norge. Det er nødvendig med en helt annen tilnærming til fiskeripolitikken for at vi skal kunne sikre bosettinga. Næringsutvikling i landsdelen handler sjølsagt også om langt mer enn det. Jeg bare nevner ett stikkord, nemlig turisme, som burde ha et formidabelt potensial hvis vi hadde vært villige til å legge til rette for det. Poenget mitt er at en aktiv og robust distriktspolitikk med en aktiv næringspolitikk i bunnen er avgjørende i en langsiktig strategi for å sikre våre interesser i nordområdene. Nordområdene er for viktige til å gå for lut og kaldt vann. Det trengs en helhetlig strategi. Det haster! La meg bare helt til slutt antyde hva som bør være hovedelementene, sett fra Senterpartiets ståsted, i en norsk nordområdepolitikk: militær tilstedeværelse som en troverdig markering av norsk suverenitet og understreking av at Norge er innstilt på å forsvare de rettigheter og vitale interesser vi har i nordområdenekonsekvent og fast håndhevelse av både nasjonale bestemmelser og internasjonalt regelverkansvarlig og bærekraftig forvaltningsstrategi som viser at Norge er en verdig forvalter av de ressurser som det internasjonale samfunnet har gitt oss råderett overen robust nærings- og distriktspolitikk for å skape næringsvirksomhet og trygge bosetting, bl.a. som ledd i en langsiktig suverenitetsmarkeringen målrettet alliansebygging både når det gjelder bærekraftig forvaltning av fiskeriressursene og en energiutvinning som tar hensyn til havmiljøets sårbarhetetablering av overvåking, beredskap og seilingsleder, som er tilpasset den økte oljeaktivitet og oljetransport langs norskekysten Dette vil i sum kunne danne utgangspunkt for en klok og langsiktig strategi i forhold til nordområdene.