Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Aller først vil jeg benytte anledninga til å gratulere statsråden med ny portefølje – i hvert fall delvis. Statsråden får anmode statsministeren om å utvide navnet på statsrådstillinga og ta med «Norden» også, siden det utgjør en viktig del av dette. Men jeg ser jo kompleksiteten ved å få så lang tittel. Det nordiske samarbeidet har gjennom mange år vært preget av et tett og tillitsfullt samarbeid. Norden har i mange år arbeidet for størst mulig grad av rettslikhet. Sentrale lovverk i sivilrettslovgivninga f.eks. er basert på felles nordiske standarder. Dette har bidratt til vekst, trygghet og velferd i Norden. Nordisk råd og Nordisk ministerråd har spilt en sentral rolle i dette arbeidet i mange år, og Norden har på mange måter gått foran i global sammenheng og vist potensialet som ligger i tettere internasjonalt samarbeid og nedbygging av grensehindre. Sånn sett kan statsråden dra nytte av nordisk erfaring når hun også skal jobbe overfor EØS og EU. Skal Norden fortsette å være i forkant i det å skape forpliktende samarbeid mellom stater og nedbygging av hindre for økt handel og samhandling, må en intenst fortsette å bygge ned grensehindre. Nedbygging av grensehindre i Norden har også bidratt til å skape forståelse for mer samarbeid i Norden på samfunnsområder som ikke relaterer seg til grensehindre spesifikt. Vi står sterkere i Norden når vi sammen f.eks. kan utvikle både politikk, strategier og tiltak mot internasjonale utfordringer relatert til f.eks. kriminalitetsbekjempelse, klimapolitikk og forbrukerrelaterte utfordringer, for å nevne noe. I det nordiske samarbeidet er det et kontinuerlig fokus på å bekjempe grensehindre. Lykkes vi i dette arbeidet, kan det være et av mange bidrag til å skape arbeidsplasser og vekst. Det er etter min oppfatning av de viktigste oppgaver for Nordisk råd og Nordisk ministerråd å fortsette med trykk på dette arbeidet. Her ser vi virkelig resultater. I Nordisk råd er det derfor etablert en grensehindergruppe som følger opp arbeidet til Grensehinderrådet. Det er god dialog, oppfatter jeg, og godt samarbeid i dette arbeidet, både mellom Nordisk råd og Ministerrådet og overfor den norske samarbeidsministeren. I tillegg har den norske representanten i Grensehinderrådet, Svein Ludvigsen, to ganger vært i den norske delegasjonen til Nordisk råd og orientert om arbeidet i Grensehinderrådet, og spesielt om saker der Norge er involvert. På generelt grunnlag kan jeg si meg enig i at man konsentrerer arbeidet med å løse grensehindre på områder som arbeidsmarkedsområdet, helse- og sosialområdet og utdanningsområdet, og setter inn innsatsen på problemer der det er utsikt til å få en løsning – en pragmatisk måte å jobbe på. Vi trenger å løfte denne satsinga også politisk og at Stortinget, fagkomiteene og regjeringa kontinuerlig sørger for at de mål som settes i dette arbeidet, faktisk nås. Det er også noe av bakgrunnen for denne interpellasjonen. Det har gjennom år blitt arbeidet seriøst og målrettet i departement og underliggende etater for å finne løsninger for å avvikle grensehindre. Arbeidet er blitt tatt alvorlig, og det er positivt. Men det er også grunn til å understreke at det tar tid, og noen hindre har vi bokstavelig talt også møtt som vi har hatt problemer med å kunne gjøre noe med, sjøl om det politiske ønsket om å gjøre noe, absolutt skulle tyde på at flere grensehindre står for fall. I arbeidet med å redusere antallet grensehindre er jeg overbevist om at den strategien man har valgt med å identifisere et fåtall realistisk fjernbare hindre, er riktig. Å sette seg klare målbare mål fordrer at regjeringa følger opp de grensehindre som blir identifisert. Arbeidet med å bekjempe grensehindre er et kontinuerlig arbeid, og dette poenget ble godt illustrert etter en konferanse det danske formannskapet i Ministerrådet holdt den 30. april i fjor. Etter konferansen sendte arbeidsmarkedets parter et brev med 15 identifiserte grensehindre til den danske statsministeren. Arbeidet går framover, men det er også nok å ta tak i for å skape et mer grenseløst Norden. Paradokset i disse dager er at vi ser at grensene og grensekontrollen bygges opp. Vi får håpe det blir veldig midlertidig. Det er også erkjent på det høyeste politiske nivå – av de nordiske statsministre da de møttes i Reykjavik sist høst – at dette arbeidet må vektlegges. Statsråden har nok av saker å arbeide med. Jeg har lyst til å peke på noen av disse sakene. Det var vel lederen for kultur- og utdanningskomiteen i Nordisk råd, Jorodd Asphjell, som i debatten på sesjonen i Reykjavik sist høst påpekte at man på den komiteens saksområde har fått kjennskap til grensehinderspørsmål som virker veldig urimelige, som bl.a. opphavsrettigheter i forbindelse med distribusjon av kultur, ett område hvor man fint kan gå inn og se på om man har muligheter for å bidra til at denne type aktivitet – og det skulle vi ønske oss alle sammen, kulturell aktivitet – ikke støter på grensehindre når kulturen skal flyte på en god måte over hele Norden. Vi har også sett – og det er også en utfordring for oss i Norge – at funksjonshemmedes rett til å utdanne seg og arbeide i nordiske land har vært problematisert. Der er det er behov for å gå inn. Og ikke minst har vi sett utfordringer knyttet til godkjenning av yrkesutdannelser, som er helt avgjørende hvis vi skal kunne klare å skape et godt og velfungerende felles nordisk arbeidsmarked. Vi ser utfordringer også innenfor helse- og trygdeområdet som det er grunn til å ha oppmerksomhet på framover i det arbeidet som skal gjøres. Jeg vil til slutt også peke på den saken som vel har opptatt den norske delegasjonen i veldig stor grad i løpet av de siste årene, hvor en gruppe pensjonister, norske pensjonister, virkelig har møtt sitt livs grensehinder. Det gjelder pensjonister som har flyttet til Sverige, og som, uten at jeg skal gå i dybden av den saken, virkelig har opplevd ved praktiseringa av skatteavtalene mellom landene å ha falt mellom nærmest alle mulige stoler. Det har vært oppfordret veldig sterkt om, særlig overfor den svenske regjering, å rydde opp i dette. For det er et stort krav for mange mennesker som man blir møtt med fra svenske myndigheter, men som jo har i hvert fall sitt grunnlag i at praktiseringa av et felles nordisk regelverk er blitt slik at man kommer svært uheldig ut skattemessig, ut fra hva man faktisk er opplyst. Så jeg vil også bruke denne anledninga – jeg har vel nærmest brukt hver eneste anledning, i hvert fall i Nordisk råd – til å snakke om dette. Én ting er at man kan gå inn og se på regelendringer for å bygge ned grensehindre, men i noen tilfeller er vi også avhengig av å se på hvordan disse reglene faktisk praktiseres, og om de blir praktisert på en slik måte at folk ikke urimelig blir rammet av f.eks. å flytte fra Norge til Sverige. Jeg har ment hele tida at her burde både norske og svenske myndigheter i større grad ha satt seg ned – og det gjelder uavhengig av hvilken regjeringsfarge vi har hatt, for dette har gått over flere år – for å finne en lempelig løsning for disse pensjonistene. Jeg tillater meg derfor å avslutte denne innledninga med å oppfordre statsråden så sterkt jeg bare kan, om å se om det nå er mulig å finne en løsning på denne saken. Det ville være en flott fjær i hatten å få hvis hun klarte det i sitt viktige arbeid for å skape mer samhandling, ikke bare i EØS og EU, men i høyeste grad i Norden.