trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Saksbehandlingen her har gått skrittvis framover. Den konseptvurderingen, er som representanten Halleraker påpeker, gjort av Veritas. Dovre-rapporten, altså KS2-rapporten, er bredere i sitt omfang. Den går også inn på en del av arbeidet og arbeidsomfanget og påpeker ting der. Jeg vil gjenta at det handler om totaliteten i den kvalitetssikringsrapporten. Dovre påpeker usikkerhet i arbeidsomfanget, de påpeker at metodeutvikling og teknisk definisjon er kommet meget kort, utfordringer og håndtering av vrak og innhold er lite bearbeidet, og omfang og løsning for tildekking og mudring er ikke avklart – viktige ting knyttet til selve operasjonen i tillegg til, som jeg sier, totaliteten. KS2-rapporten er en del av den formelle behandlingen knyttet til saker med en størrelse over 500 mill. kr, og, som jeg har gjentatt, den er klar i sin anbefaling.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Mitt ærlige og oppriktige mål er å få behandlet kvikksølvet og kvikksølvforurensningen utenfor Fedje så raskt som mulig, så sikkert og trygt som mulig. Så skal jeg komme tilbake til Stortinget så snart jeg har både tidslinje og innhold i det prosjektet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Jeg skal gjenta én gang til at regjeringens vedtak om heving står fast. Vanskeligere enn det er det ikke. Det er gjentatt av statsministeren, det er gjentatt av meg. Det er helt opplagt at regjeringen da har et mål om å gjennomføre sitt vedtak, som er heving.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Det har vært interessant å høre på denne debatten, og særdeles lærerikt for en politisk skårunge som meg. Det å greie å gjøre så mye politikk ut av så mye fag er en interessant øvelse. Det blir påstått at regjeringen skaper usikkerhet. Jeg spør: Hvem er det som skaper usikkerhet? Representanten Åmland gjør det iallfall når det framstilles som om det når som helst kan skje dramatiske ting med ubåtvraket og kvikksølvet som ligger utenfor Fedje. KS2-rapporten sier tvert imot at prosjektet ikke er i tidsnød. Her er det viktigere å ta seg tid til å gjøre de riktige tingene enn å haste videre. Så påstås det av representanten Fredriksen at det er en regjering som har «minimal kompetanse». Det kan jeg faktisk stå oppreist på – hvis det er det som blir det etterlatte inntrykk, skal jeg leve godt med det, for det regjeringen faktisk er opptatt av, er å støtte seg til de faglige vurderingene som er gjort, og ikke gjøre politikk av dette. Vi har hele tiden stått fast på at det er de faglige vurderingene som ligger til grunn. Representanten Schou stiller spørsmålet: Hva er det som er galt med Veritas-rapporten, hva er det som er galt med våre egne organer, f.eks. Kystverket? Nei, det er ingenting som er galt med det. Men det jeg har vist til hele tiden, er at helheten i prosjektet, helheten i KS2-rapporten, er det som er lagt til grunn. Derfor følger vi det rådet som ligger i KS2-rapporten. Så blir det av Halleraker gjort et nummer av «den departementsbestilte Dovre-rapporten». Ja, den er nok sannsynligvis bestilt av departementet, men som varslet, og som redegjort for, skal prosjekter over 500 mill. kr kvalitetssikres, og jeg vil bli svært overrasket hvis det er representanter i Stortinget som mener at kvalitetssikring ikke skal gjennomføres. Så var det også gjort en visitt til Lloyd's-rapporten. Jeg har fått gått gjennom den og har registrert det som er skrevet der, at det er teknisk mulig, og det er velprøvd teknologi. Ja, teknologiene hver for seg er velprøvde. Sammenstilt i dette prosjektet er det aldri gjort før – naturlig nok. Det er aldri gjennomført et sånt prosjekt noen gang på denne jordkloden. Jeg blir stadig spurt om garantier. Den garantien jeg kan gi, og det som alle skal stole på, er at jeg og regjeringen har ett mål for øye: Det er sikkerheten til dem som skal gjennomføre prosjektet, sikkerheten til befolkningen på Vestlandet og sikkerheten til miljøet på vegne av nasjonen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Jeg registrerer at statsråden er opptatt av ytterligere utredninger, og at hun er veldig opptatt av at vi må vurdere saken enda nøyere. Kritikken gjelder i stor grad de økonomiske forholdene og andre ting. Man kan faktisk begynne å lure på om det er finansminister Sigbjørn Johnsen og hans leting etter penger som er statsrådens begrunnelse for nå å utsette saken nok en gang. Utredninger har vi hatt mange av, og man har hatt klar og tydelig informasjon som viser at dette kan man fint gjennomføre. Jeg har lyst til å utfordre statsråden fordi hun ikke svarer konkret. Hun sier at nullalternativet ikke gjelder lenger. I brevet som ble sendt kl. 10.18 forrige onsdag – da satt statsråden her i denne sal – sier man at man skal vurdere alternativene: nullalternativet, tildekking, heving og et alternativ der heving og tildekking kombineres. Det ble sendt fra departementet til komiteen kl. 10.18, da statsråden satt her. Etterpå sier statsråden at hun er enig med statsministeren. Jeg lurer på hva statsråden egentlig er enig med statsministeren om.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Det har vært en interessant debatt, og jeg registrerer at representanten Anne Marit Bjørnflaten sa ganske klart og tydelig hva de mener – de som ikke er enige med regjeringen, er uansvarlige. Jeg synes det er ganske spesielt. Veritas, Lloyd's og en del andre har gått gjennom dette på en skikkelig og grundig måte og dokumentert at heving av ubåten U-864 utenfor Fedje er fullt mulig og realistisk, og at det er fornuftig å gjøre det. Men jeg registrerer at det alltid er sånn at regjeringen er den eneste som har sannheten om hvor grensen går for hvor mye penger man kan bruke, eller hva man kan gjøre eller ikke gjøre, men det er altså ikke sånn i den virkelige verden, heldigvis, og det er jeg veldig glad for. Jeg er overbevist om og forventer at ubåten kommer til å bli hevet. Når vi hører representantene fra regjeringspartiene i dag, sier alle sammen høyt og tydelig fra denne talerstol at, ja, vi skal sørge for å heve ubåten – vi må bare ha litt lengre tid, og vi må bare vurdere noen alternativ som ikke går på å heve ubåten. Da skaper man usikkerhet. Man skaper usikkerhet for dem som bor på Fedje, og man skaper usikkerhet for dem som fisker i sjøen der. Man skaper usikkerhet for alle som bor langs kysten, for dette er en tikkende bombe med gift, som i hvert fall ikke jeg ønsker at vi skal risikere at skal få lov til å komme ut langs hele kysten vår. Derfor er vi opptatt av heving av U-864. Jeg føler nok at Sigbjørn Johnsen ligger litt bak her, en finansminister som er livredd for at man skal bruke for mye penger, som ønsker å kutte i det offentlige forbruket, og som plutselig har sett en mulighet til å hente inn nye 620 mill. kr. Til Gina Knutson Barstad som snakker om «renkespill»: Dette er ikke noe renkespill. Dette handler om blodige fakta og alvor. For oss er det alvor at vi ønsker å få fjernet giften utenfor Fedje, og vi ønsker å få den opp. Det sa også representanten, men hun vil altså stemme imot det hun sier hun er for. Det er jo spesielt. Når det gjelder Senterpartiets Kjersti Toppe, vedtok altså Senterpartiet på landsmøtet sitt i 2007 at de skulle heve ubåten. Hvorfor skal man da ha nye utredninger og nye evalueringer når man faktisk har vedtatt at man skal heve ubåten? Da burde man jo stemme for opposisjonens forslag til vedtak i dag, som nettopp sørger for at landsmøtevedtaket i Senterpartiet i 2007 blir fulgt opp. Det er ikke sånn at alle forslag som kommer fra Hordaland Arbeiderparti er gode. Men når det kommer gode forslag fra politiske konkurrenter og motstandere, skal man faktisk kunne si at man er enig i dem, at man synes de er fornuftige, og at man ønsker å følge dem opp. Det er det Fremskrittspartiet gjør når det gjelder å få hevet ubåten utenfor Fedje. Susanne Bratli skrur jo saken tvers ...(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Jeg tror det må være en feil, og tror vi må ta voteringen en gang til.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Det er forunderlig å overvære debatten i dag og å oppleve at vi har en regjering som framstår helt uten substans, innhold og ansvarlighet. Det er også forunderlig å høre at opposisjonen blir beskyldt for uansvarlighet. Er det slik at Hordaland arbeiderparti har vært uansvarlig i saken? Er det slik at tidligere fiskeri- og kystminister Helga Pedersen har vært uansvarlig i saken? I så tilfelle har Arbeiderpartiet et rimelig stort problem. Både statsministerens uttalelse i saken og fiskeri- og kystministerens tilnærming til heving av U-864 eller ikke, gjør at man fremstår som lite troverdig. Man må nesten spørre om det er en Columbus-reise vi er vitne til? Columbus dro som kjent ut for å finne India. Ikke visste han hvor han skulle, ikke hvor lenge han skulle bli borte, og da han kom tilbake, så visste han heller ikke hvor han hadde vært. Det samme kan sies om regjeringens behandling: ikke visste de hva og hvor de ville. Da man tok beslutning, visste de ikke hva de hadde vedtatt, for så å endre holdning og mening opptil flere ganger, uten å vedta noe som helst. Det er jo det ministeren sier i dag: Ja, vi får heving av ubåten, men man ønsker ikke noe vedtak på det. Da bør man forstå at man skaper en rimelig stor tvil om regjeringens faktiske ståsted. La oss håpe at både Arbeiderpartiet og fiskeri- og kystministeren etter hvert blir klar over hvor de er, og hvilken sak som vi faktisk debatterer i dag. Det er uholdbart for enhver å forholde seg til en regjering som egentlig ikke har en mening om vi skal heve eller ikke en ubåt med 67 tonn kvikksølv. Dovre Group har fått i oppdrag å lage en rapport som man ønsker å forholde seg til. Samtidig er det slik at man plasserer både Mammoet Salvage, Lloyd's og Veritas i samme bås, som inkompetente til oppgaven. Det er drøyt at en regjering, som har minimal kompetanse på området og ikke vet hvor den skal gå, sår tvil om kompetansen og kunnskapen til globale aktører som faktisk besitter den kunnskapen og kompetansen som regjeringen i dette tilfellet ikke besitter og etterspør. Det er forunderlig at regjeringen i sin bestilte rapport mer eller mindre slakter Kystverket og kompetansen der, mens et globalt selskap som Mammoet Salvage uttaler at for dem har ikke Kystverket vært noe problem, men en profesjonell aktør. Dette er et narrespill.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Sett med mine øyne er dette faktisk den mest amatørmessige behandlingen jeg har opplevd i de årene jeg har vært på Stortinget. Man må faktisk spørre seg: Går det an for en regjering å være så til de grader handlingslammet? I mine øyne er dette et narrespill, for det er ikke slik at vi som det høyeste organ i Norge verken har anledning til eller skal leke med 67 tonn kvikksølv, som er en tikkende bombe. Er vi opptatt av miljøet, er vi opptatt av å ivareta vårt renommé som kyst-, oppdretts- og fiskerinasjon, må vi faktisk gjøre et vedtak for å få hevet ubåten. Det er jo her det store spørsmålet ligger. Regjeringspartiene sier at man er positiv til heving, men man ønsker ikke å gjøre et vedtak. Hva slags narrespill er dette? Vi erfarer altså gang på gang – ikke bare fra regjeringen, men også fra representanter i denne salen – at de har større kunnskap og forståelse av kompleksiteten rundt heving av ubåten U-864 enn både Lloyd's, Veritas og Mammoet Salvage til sammen. Det er rimelig tøft, og det er hardt å forstå, ikke minst på bakgrunn av at dette hus, denne regjering og Norge i mange år har hatt en gjennomført politikk som heter føre var. Her blir det på mange måter en politikk som heter etter snar, og det bryter med det som er grunnleggende i forhold til dagens politikk. Når det har så store miljøkonsekvenser og Norges renommé som fiskerinasjon står på spill, ønsker man altså ikke å forholde seg til føre var. Det er en tragedie, og det er en tragedie som ingen av oss her i dag faktisk vet konsekvensene av. For skulle det bli større lekkasjer i den utredningsperioden som gjenstår, kan konsekvensene bli formidable. Når det gjelder bruk av utredninger og å bruke tid på ting, får vi håpe at utredningen av ubåten og kvikksølvet ikke kommer i samme situasjon som Stad-tunnelen som nå går inn i sin 17. utredning. Dette er kun utsettelse av noe som skulle ha vært vedtatt.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Fremskrittspartiet har jo gjort nettopp det som statsråden sier, fra dag én, vi har faktisk forholdt oss til faglige vurderinger. Dessverre er det slik at regjeringen selv har sådd tvil om de faglige vurderingene. Nei, Freddy de Ruiter, vi er ikke enige i denne sak. Dere ønsker en utsetting med utredning, vi ønsker faktisk å heve ubåten snarest. Hvis man ikke forstår forskjellen på å være handlekraftig og løse et problem og å utsette det, har representanten de Ruiter ikke fått med seg den store forskjellen på Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-31:
Jeg forstår at det er fristende for opposisjonen å gjøre dette til en debatt om regjering og ikke regjering, siden dette er en av få saker opposisjonen har klart å samle seg om. La meg holde fast ved at dette er en debatt som handler om ubåten utenfor Fedje. Det er en altfor viktig sak til å drive politisk renkespill, eller hva jeg skal kalle det. U-864 må bli historie. 65 år etter at andre verdenskrig ble ferdig, er de fleste sårene etter den krigen leget, men i Hordaland, ved Fedje, har vi et som fortsatt blør: U-864. Ubåten er en av de største miljøtruslene ved kysten vår. Nesten 70 tonn kvikksølv ligger på havbunnen som en tikkende bombe i metalliske beholdere som nå har vart i over 65 år, i saltvann. Det finnes ingen garantier om hvor lenge de kommer til å holde. Derfor må ubåten opp. Derfor skal ubåten opp. Det er ingen som kan bo i nærheten av ubåtvraket uten å være bekymret for virkningene av det. Ubåten må opp for folket på Fedje, for fisken ved Fedje og for kystfolket i Norge for øvrig, og den må også opp for miljøet vårt. Nå er det åpenbart ingen enkel sak å heve en gammel ubåt full av kvikksølv. Derfor må prosjektet sikres miljømessig, og det må sikres kvalitetsmessig. Men la meg også oppfordre statsråden til å gi saken høyest mulig prioritet, for det er faktisk en sak som haster.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-05-31:
Hordaland er jo eit vakkert fylke, og Fedje er ein fin plass på jorda. Der ute har det vore eit imponerande engasjement for å få heva ubåten og for å få fjerna kviksølvet, som har lege som ei tikkande miljøbombe i det rike kystmiljøet. Det har òg vore ei viktig lokalpolitisk sak, og vi i Senterpartiet i Hordaland har arbeidd for at befolkninga måtte høyrast i denne saka. Det har òg regjeringa gjort, men høyrer ein på debatten i dag, kan det synast som om det er stor usemje. Men målsetjinga er vi alle einige om. Alle partia på Stortinget er einige om at kviksølvet skal opp, og at ubåten skal hevast. Statsråden har i dag vore tydeleg på at vedtaket frå 2009 skal følgjast opp. Statsråden har vore tydeleg på at tildekking er uaktuelt, men det er med i KS1 av formelle grunnar. Også dei raud-grøne på Stortinget er einige og tydelege på at målet om heving står fast. Vi er sjølvsagt utolmodige og vil at dette skal skje raskast mogleg. Det er då sjølvsagt forlokkande å stemma for opposisjonen sitt forslag, som vil kunne bety ei raskare gjennomføring. Men i denne saka er det viktigaste at ein er grundig førebudd, og at ein ikkje gamblar når det gjeld sikkerheit og miljø. Derfor synest eg faktisk det er trygt at ein tek ein ekstra runde, slik at ein er heilt sikker på når ein hevingsprosess blir sett i gang, at ein har gjort alle dei førebuingane som ein kan, for det er òg risiko med ei heving.
Ingjerd Schou (Høyre), 2010-05-31:
Regjeringen mangler ikke evne til beslutning, men mangler evne til gjennomføring og fremstår i denne saken, etter ti år, som ubesluttsom. Det er fram og tilbake, og man skalter og valter, ikke bare med befolkningen, men også med miljøet – med sjømat og fisk. Jeg etterlyser mot til beslutning. Jeg er litt overrasket etter å ha hørt på debatten i dag, over at det at vi har en ubåt liggende etter den annen verdenskrig i Fedje på Vestlandet, skulle være en sak bare for Fedje og for kysten langs Vestlandet. Dette handler om en internasjonal utfordring, og jeg er overrasket over at det ikke har vært mer fremme i debatten. Med over 67 tonn kvikksølv og faren for at dette kvikksølvet går fra å være metallisk til organisk, setter vi arvestoffet for alle mennesker som bor i disse kystområdene, i fare. Det gjelder også fisken i havet. Derfor er det svært viktig at regjeringen ikke bare evner å beslutte fram og tilbake, men også faktisk gjennomfører. Jeg har også lyst til å spørre statsråden om hva som er galt med den rapporten som Veritas faktisk fremla, og som var en gjennomgående kvalitetssikring av det som lå fore. U-864 inneholder altså 67 tonn kvikksølv, og det kan være uran. Hvis man leser boken om Hitlers testament, som beskriver denne saken fra ende til annen opp til den dagen dette ble oppdaget, gjelder det betydelige grunnstoffer, som i seg selv er en fare for miljøet, ikke bare til havs, men også til lands. Det er en tikkende miljøbombe, og regjeringen klarer altså ikke å rydde i det farvannet som er vårt eget, men har hele tiden oppmerksomheten rettet mot andre lands manglende rydding i egne områder. Det fremstår som dobbeltmoral.. Man roper høyt på andre, f.eks. når det gjelder Sellafield, Nikel og regnskogen. Jeg tror også det er viktig at statsråden fortsatt har en gjennomgang og kanskje opplyser Stortinget om hva som er galt med våre egne organer, som Kystverket, som til de grader har fått en sviende kritikk i Dovre Group-rapporten. Det er på høy tid vi klarer å få en beslutning. Slik sett må jeg si at jeg er glad for det som er innstillingen fra Høyre og samarbeidende partier i denne saken.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Jeg er politiker fordi jeg vil noe, jeg er politiker og synes det er artig å være politiker. Men det er noen ganger jeg blir forferdelig oppgitt over det politiske spillet. I min enfoldighet trodde jeg faktisk dette var en forholdsvis enkel sak da den kom til komiteen. For det finnes en KS2-rapport som er tydelig på at her er det usikkerheter. Da er det sånn i hodet mitt at det er ansvarlig å gå en runde til, selv om det finnes rapporter som sier det motsatte, og selv om det finnes selskaper som skal utføre jobben som sier det motsatte. Ser ikke opposisjonen at det er en grunn til at det er en viss usikkerhet i denne saken? Ser ikke opposisjonen at usikkerhetsmomentene er der? Det forundrer meg at opposisjonen hever seg over de faglige rådene som tross alt ligger der. Når det er sånn at Arne Sortevik som saksordfører sier at regjeringa har utsettelse som virkemiddel, så blir det helt feil. Her utsetter man fordi man trenger tid for å være sikker på at det er trygt, at det er sikkert og at det er best for miljøet det man velger, når man skal heve ubåten. Når saksordføreren, Sortevik, sier at det er fullt ut forsvarlig og fullt ut mulig å heve denne ubåten på en sikker måte, ja, så kan han sikkert mer enn jeg kan, men de faglige rådene jeg har sett – i hvert fall noen av dem – sier at det ikke er helt sikkert at det er faglig forsvarlig og fullt ut mulig. Derfor er det lurt å gå en tur til. Når Fremskrittspartiet er for ordningen med KS2-rapporter og kvalitetssikring, men imot innholdet i rapportene, ja, da begynner jeg å forundres. Og når Fremskrittspartiet sier at det er unødvendig og uforsvarlig å utsette, så stiller jeg spørsmålet: Hva er det som gjør at det er så forsvarlig det Fremskrittspartiet og opposisjonen foreslår, som handler om at nå skal vi gå på med 100 pst., og nå skal vi gjøre dette som KS2-rapporten sår i hvert fall litt tvil om er forsvarlig å gjøre? Det vi har fastslått i salen i dag, er at et samlet storting mener at ubåten skal heves, men opposisjonen bidrar til å skape usikkerhet blant befolkningen i Fedje, blant befolkningen i Hordaland og blant befolkningen i hele Norge, for den saks skyld – for jeg er enig i at dette er en nasjonal sak. Det synes jeg er et politisk spill som er uverdig, og derfor er jeg litt oppgitt i dag. Det er ikke verdig at vi bidrar til å skape denne usikkerheten når vi kan fastslå – og det vil jeg bruke de siste sekundene mine på talerstolen til å gjøre en gang til – at vi alle sammen er for at ubåten skal heves. Men noen av oss er antakelig enda mer for at man skal være sikker på at den heves på en veldig sikker måte.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Det er interessant å høre de rød-grønne partiene snakke varmt om utredning i miljøpolitikken. Hadde man snakket like varmt om det i klimapolitikken, hadde nok mange ting vært gjort annerledes. Der gjelder det å bruke mest mulig penger på kortest mulig tid og utrede minst mulig. Nå var jo miljøvernministeren nede i Indonesia og delte ut 6 mrd. kr der. Der var det ikke nødvendig med utredninger. Der var det bare å få pengene ut, og så kunne man reise hjem og si at man har vært med og bidratt til miljøet. Da blir det straks vanskeligere når man kommer på hjemmebane og skal rydde opp i sin egen hage. Det er syv år siden denne ubåten ble oppdaget. Så har man vært fram og tilbake i disse syv årene, og fremdeles er det en usikkerhet. Man sier nå at man skal heve den, men hvem har en garanti mot at det kommer et eller annet nytt moment inn på et eller annet punkt som gjør at man begynner å vurdere det helt på nytt igjen? Befolkningen der ute har nå ventet lenge nok. Usikkerheten har de levd med lenge nok. Nå er det én ting som gjenstår, og det er å få opp den ubåten som ligger der, og få satt handling bak de vedtakene som er gjort. Noen har framhevet usikkerhetsmomentet ved heving av denne båten og sagt at man derfor skal utrede. Jo, men det er en annen usikkerhet i dette også, og nå siterer jeg fra Hordaland Arbeiderpartis resolusjon, som faktisk har enkelte ting i seg som viser at det glimter til også i Arbeiderpartiet. Der står det: «Kvikksølvlekkasjen frå lasta er nå regnet til om lag 3 kilo i året. Det er i seg selv urovekkende, og ingen kan heller garantere at ikke lekkasjen raskt kan auka dramatisk.» Representanten Barstad fra SV sa også at ubåten ligger der som en «tikkende bombe». Spørsmålet mitt er da: Hvor lenge skal man utrede og utrede mens det ligger en tikkende bombe der, som kan utvikle seg til en dramatisk situasjon i løpet av den tiden man sitter og utreder? Det tror jeg nok at befolkningen på Fedje og i området rundt også setter et stort spørsmålstegn ved. Spørsmålet er om disse to tingene er veid opp mot hverandre – det å få hevet den så fort som mulig framfor det å fortsette å utrede og utrede. Dette er en regjering med store visjoner i miljøpolitikken, det er en regjering som er villig til å bruke store summer, men som har snublet i ganske mange saker. Vi er veldig mange som har ventet på å se i hvert fall noen resultater av all den retorikken. Det har man mulighet til å vise i denne saken her, men heller ikke her ser det ut til at man vil gjøre det. Vi hører statsråden si at ubåten skal heves, og så sier man at det er ingen tidsplan, det er ingen retningslinjer – alt flyter. Ingen vet når det kommer til å skje noe i denne saken. Det er ikke veldig tillitvekkende, og det er ikke veldig gode nyheter for befolkningen som fremdeles skal leve med denne usikkerheten.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-05-31:
Jeg må bare få kommentere litt av uttalelsene fra fiskeri- og kystministeren her i stad. Hun påsto at det var jeg som skapte usikkerhet i denne saken da jeg sa at dette kunne utvikle seg dramatisk på grunn av kvikksølvet som ligger der. Men det var ikke jeg som påsto det – det var ikke meg selv jeg siterte. Jeg siterte fra Hordaland Arbeiderpartis resolusjon. Jeg kan gjøre det en gang til, for det som står der er veldig godt sagt: «Kvikksølvlekkasjen frå lasta er nå regnet til om lag 3 kilo i året. Det er i seg selv urovekkende, og ingen kan heller garantere at ikke lekkasjen raskt kan auka dramatisk.» Det er Hordaland Arbeiderpartis uttalelse. Jeg synes det er godt sagt, og det er altså statsrådens eget parti som sier det. Så var det SVs Barstad, som sa at dette er en tikkende bombe. Det var også det jeg henviste til. Når det gjelder å skape usikkerhet, synes jeg faktisk at fiskeri- og kystministeren klarte det utmerket godt selv da hun sto her i replikkrunden og var veldig tydelig på at det finnes ingen tidsplan, det finnes ingen retningslinjer for hvordan dette skal gjøres. Det skal man komme tilbake til. Man kan ikke si at det blir gjort i 2011, man kan ikke si at det blir gjort i 2012 – ingen vet når dette blir gjort. Man sier at det skal gjøres, men ingen vet når det blir gjort. Den usikkerheten som finnes her, er det i tilfelle regjeringen selv som utmerket godt klarer å skape. Det trenger de ingen hjelp til fra opposisjonen. Så er det noen som slår litt frampå om dette med miljøengasjementet til Fremskrittspartiet. Ja, vi er opptatt av miljøet. Men det vi er opptatt av, er handling. Denne regjeringen har utmerket seg med veldig høytsvevende retorikk, både i valgkamp og ellers, om alt man skal gjøre. Man skal redde verden, og det er litt sånn at jo lenger vekk man kommer fra Norge, jo mer skal man gjøre – mens det som er utenfor stuedøra, klarer man ikke å gjøre noe med. Vi er opptatt av handling og handlekraft i stedet for all denne retorikken. Jeg forstår at for regjeringspartiene er det en ny måte å tenke miljø på, men det kan være fornuftig kanskje å begynne å tenke på at det man sier, skal man også faktisk forsøke å gjøre. Det skaper tillit ute i befolkningen.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Jeg er sikker på at vi egentlig er enige i denne saken. Vi ønsker å få opp giften. Vi ønsker å få til et opplegg som blir sikkert og trygt, både for befolkningen på Fedje og befolkningen langs kysten. Men det er nok på sin plass å være ydmyke med hensyn til kunnskap. Her føler jeg nok at opposisjonen svikter litt i dag. Vi er veldig ydmyke med hensyn til kunnskap. Vi påberoper oss ikke å ha monopol på den. Det bør kanskje heller ingen andre i denne salen gjøre. Så opplever jeg at særlig Fremskrittspartiet kommer med ganske kraftige angrep og det en må kalle for mistenkeliggjøring i debatten i dag – narrespill, amatørmessig, tragedie, finansministeren er inne, og at det er økonomiske motiver. Jeg synes egentlig at det taler for seg selv. Men det er trist at denne debatten ble gjort om til å mistenkeliggjøre hverandres motiver, for det fortjener virkelig ikke befolkningen på Fedje. Det fortjener virkelig ikke befolkningen langs kysten. Et spill som sprer frykt, er i hvert fall det siste vi trenger i denne debatten. «Leke med 67 tonn kvikksølv» – ja, representant Henriksen, det er akkurat det vi ikke vil. Vi vil ikke leke med 67 tonn kvikksølv. Vi vil ikke gamble. Til det som ble hevdet fra representanten Hoksrud, at en driver valgtaktikk – neppe. Det er vel ikke så veldig populært at dette tar lang tid, men noen ganger må en kanskje gjøre upopulære vedtak for å nå populære mål. Ellers vil jeg si at jeg er veldig glad for Fremskrittspartiets miljøengasjement og håper at det vedvarer i flere saker. Men vi er nok alle sammen enige om, og som jeg tror det er viktig å konkludere med, at selv om dette har vært en debatt som i stor grad har dreid seg om å mistenkeliggjøre regjeringspartienes motiver, er vi enige om at vi sammen har en jobb å gjøre for å forsikre oss om at det vi gjør, faktisk er til det beste for befolkningen, miljøet og framtiden. Det er greit å være utålmodig, men vi må forsikre oss om at det vi gjør, er sikkert.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-05-31:
Det må ha skjedd en feil under voteringen. Jeg vil be om at det blir tatt en ny votering.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
På vegne av Jon Jæger Gåsvatn, Kari Kjønaas Kjos, Harald T. Nesvik og meg selv vil jeg legge fram et forslag om omdannelse av Radiumhospitalet til et nasjonalt kompetansesenter.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
Jeg vil takke statsråden for svaret, men jeg må innrømme at jeg i grunnen leter etter hva svaret var i det innlegget jeg akkurat hørte. Det var et politisk korrekt svar, men ikke noe svar på de to utfordringene jeg hadde – så vidt jeg kan forstå. La meg begynne med det som kanskje er det mest elementære, og som høres elementært ut, men som er en svært viktig faktor som ikke kan undervurderes, nemlig merkevarenavnet Radiumhospitalet. Jeg har lyst til å utfordre ministeren på det, for det er faktisk mulig å være for utvikling og prosessendringer i helsevesenet, men samtidig være imot å endre merkevarenavnet Radiumhospitalet. Radiumhospitalet har stor anerkjennelse i det internasjonale miljøet. Den Norske Kreftforening kjennes fra Radiumhospitalets merkevarenavn i internasjonale kretser, og det er også kjent for norske innbyggere og pasienter. Jeg skal prøve å foreta en sammenlikning som jeg antar at den tidligere Bergen-politikeren og byrådslederen Anne-Grete Strøm-Erichsen har stor forståelse for. Hvis Norges Fotballforbund hadde fått det for seg å pålegge Brann å endre navn til Hordaland fotballklubb, avdeling Bergen, sektor Brann, så kan det hende at den tidligere Bergen-politikeren hadde kjempet imot og hatt reaksjoner. Jeg tror faktisk hele Bergen by hadde protestert mot dette. Merkevarenavnet Radiumhospitalet er på mange måter det samme for det internasjonale kreftmiljøet som Brann er for fotballgale bergensere. Det er en egenverdi i det å videreføre navnet. Et annet eksempel hadde vært om den nye Holmenkollbakken hadde skiftet navn til Oslo skibakke, avdeling Holmenkollen, eller om Coca-Cola hadde fått nye eiere og døpt om drikken til mineralvann med cola-smak. Man gjør ikke den type endringer med godt innarbeidede merkevarenavn. Det hadde vært helt utenkelig for eiere av den typen produkter. Iblant kan man ta ting man allerede har, for gitt. Baksiden ved å ta noe for gitt er at det lett kan mistes hvis man ikke kontinuerlig arbeider for å beholde det, noe alle som driver med merkevarebygging, vet. Slik er det også med kompetansemiljøet for kreftforskning i Norge. Vi må dyrke og legge til rette for å utvikle det unike miljøet og den unike kompetansen vi har ved Radiumhospitalet, Kreftregisteret og Oslo Cancer Cluster. Dette kan best gjøres ved å omdanne dette til et nasjonalt kompetansesenter med internasjonalt snitt. Jeg vil derfor nok en gang be statsråden forklare hvordan dette best kan la seg gjøre, og om de endringene vi er vitne til, er hensiktsmessige i denne sammenhengen. Jeg tenker da både på merkevarenavnet Radiumhospitalet, Kreftregisterets plassering, midler til stamcellesenteret og rammevilkår for Oslo Cancer Cluster.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
La meg begynne med det siste innlegget. Jeg synes det er litt leit å høre at man ikke forstår hva et internasjonalt merkevarenavn egentlig betyr. Vi kan i dag registrere at vi får telefoner fra folk som ringer til det de tror er Radiumhospitalet, får beskjed om at de har kommet til Oslo universitetssykehus og legger på, og som lurer på hvor de skal ringe. Det forteller litt om hvor viktig et navn er. Det er ikke bare en bagatell, dessverre. Når det gjelder innlegget fra representanten Helseth, som er lege, og som tidligere har jobbet på området, synes jeg det var veldig godt, og en god og nødvendig historiefortelling om hva som er skjedd på dette området så langt. Det er vel og bra. Men det jeg forsøker med denne saken, er å komme med noen utfordringer til hvordan skal vi beholde kompetansen, hvordan skal vi utvikle den, og hvordan vi skal gå videre. Det er hele tiden viktig å løfte blikket og styrke det vi har som allerede er godt. Hvis vi ikke er villige til å jobbe med og ta vare på det vi har, kommer det til å forvitre av seg selv, for verden går videre. Til statsråden har jeg lyst til å si: Hun hevdet at jeg hadde sagt at man ikke hadde satset på stamcellesentre. Det var ikke det jeg sa. Jeg sa at dette hadde vært «underprioritert», og sett f.eks. i forhold til vårt naboland Sverige er vår satsing en brøkdel av deres satsing på det samme området. At man har satset, har jeg gitt full honnør til. Men vi fra Fremskrittspartiet mener at det burde ha vært satset enda mer på dette. Derfor var ordet jeg brukte «underprioritert», ikke at man ikke hadde satset. Så skal jeg forsøke å ta svaret fra statsråden på alvor når hun viser til både min tidligere henvendelse og dette brevet. Men som det fremgår av VG i dag: Det man er redd for, er ikke svaret man får fra Oslo universitetssykehus. Man har sett hvordan dette er tenkt behandlet i praksis, nemlig at det på brevark, på vegger og på alle profiler skal stå Oslo universitetssykehus. Det skal stå at det holder til på Montebello, eller hvor det nå måtte bli. Når vi kommer ned i fjerde linje, står det i en liten parentes at det er Radiumhospitalet vi snakker om. Da forstår man ikke hva et merkevarenavn er. Det blir som om Coca-Cola hadde skiftet navn, og at det i en parentes nederst på flasken sto at det var dette som tidligere var kjent som Coca-Cola. Slik behandler man ikke internasjonalt anerkjente merkevarer. Når statsråden nå forsikrer om at det skal gå klart fram at merkevaren er Radiumhospitalet, at dette ikke bare skal fremgå, men at det faktisk skal styrkes, velger jeg å ta det på alvor. Og jeg velger å tro statsråden på at hun nå kommer til å gripe inn og sørge for at merkevarenavnet Radiumhospitalet får den plassering som det fortjener.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-02-04:
På vegne av representantene Erna Solberg, Svein Harberg, Henning Warloe og meg selv har jeg gleden av å legge fram forslag om nye læreplaner og mer fleksible opplæringsløp for yrkesfagene.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-02-04:
Kunnskapsministeren har utvilsomt helt rett i at det er mye som er bra i norsk skole, og vi må for all del ikke reparere det som fungerer. Men det som ikke fungerer, har vi etter mitt skjønn en rett og en plikt til å oppholde oss med og prøve å gjøre noe med. Jeg er også enig i den understrekningen som statsråden gjør når det gjelder læreren, og der har vi jo forskning så det holder som bekrefter og understreker at det er den aller viktigste innsatsfaktoren vi har i skolen. Men samtidig ser vi jo at tilgangen på etter- og videreutdanning og måten lærere blir fulgt opp – føler seg ivaretatt – varierer svært mye. I et slikt rekrutteringsperspektiv er det klart at vi her også har en stor utfordring knyttet til at de profesjonelle skoleeierne som tar godt vare på lærerne, alltid kommer til å få lærere, og at de mindre profesjonelle kanskje må stille bak i køen – og vi kan også få forskjeller som følge av det. Så var statsråden også inne på ledelseskjeden, for der må alle ledd fungere. Skoleeieren må lede, rektor må lede, og læreren må lede i klasserommet. Også på dette punktet må vi vel si at i hvilken grad man har tatt dette inn over seg og prioriterer det, nok også er svært varierende. Så sa også forskerne noe til oss da vi var på dette seminaret, om hva man styrte norsk skole etter. De var opptatt av at vi har mye målstyring i norsk skole, og så spør de hvor konkret det egentlig er, sammenliknet med de kommunene som nå er veldig tydelige på, nesten nede på enkeltelever, å sette mål for elevene og styre etter elevprestasjoner som man ønsker skal forbedres der de ikke er gode nok. Og så sier de at sannsynligvis kan noe av framgangen i noen av de kommunene som gjør det best, tilskrives at man er så konkret at man nå setter andre typer mål for hvordan skolen skal utvikle seg, og for hva man skal måle etter. Statsråden var også inne på at vi har hatt mange stortingsmeldinger om skolen i forrige periode. Jeg er enig i det, men vi må jo sørge for at stortingsmeldingen også omsettes i praksis. Det er den vanskelige veien fra gode formuleringer og ting vi er enige om er viktig, og over til praksisfeltet som er kanskje den aller største utfordringen. Jeg vil gjerne utfordre statsråden, når vi nå ser at kommunene har så forskjellig evne til å følge opp og til å gi råd, og til å være veiledere for det som kanskje er en av de viktigste tjenestene i samfunnet, nemlig det å drive skolen: På hvilken måte kan utdanningsdirektøren bli et enda viktigere verktøy inn mot de kommunene – kanskje de minste – som har de største utfordringene, og som heller ikke har den kompetansen om bord som man burde hatt for å kunne styre skolen godt?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-02-04:
Jeg har lyst til å takke for en reflektert debatt, selv om noen følte seg fristet til å starte debatten på utdanningslinjen i dag – for vi har vært langt inne i den debatten også. Jeg opplever at vi har hatt et bredt fokus her, men jeg har lyst til å si at jeg i dag også opplever at statsråden har beveget seg. Hun har en langt mer nyansert omtale av betydningen av nasjonale prøver, hvordan de faktisk kan spille en vesentlig og viktig rolle i forhold til å heve kvalitet og fokusere på elevprestasjoner i skolen og hva det betyr. Det var representanten Aksel Hagen som egentlig slapp katten ut av sekken i denne debatten. Han henfalt her til gammel, klassisk SV-retorikk. Det nytter altså ikke å være god på kreativitet og trivsel osv., hvis man ikke kan lese og regne og skrive – de grunnleggende ferdighetene. Jeg trodde faktisk vi var ferdige i denne salen med å ha en debatt hvor vi satte dette opp mot hverandre. Man må faktisk beherske begge deler. Da nytter det ikke å slå seg til ro med at vi gjør det kjempegodt på demokrati og trivsel og alt det der, hvis fortsatt én av fem norske elever går ut av grunnskolen og ikke kan lese og skrive skikkelig, ikke er i stand til å fullføre videregående opplæring, ikke er i stand til å komme seg inn i arbeidslivet, og ikke er i stand til å mestre voksenlivet. Det er ingen motsetning mellom det innlegget representanten Svein Harberg holdt, og mitt innlegg. Vi er begge opptatt av at vi må vite og kunne mye om skolen for å kunne hjelpe skolen videre, enten vi snakker om enkeltskoler eller vi snakker om hele kommuner som har et mer systemisk problem fordi man ikke greier å komme seg ut av den sumpen som andre kommuner med en annen type tilnærming greier. Dette stortinget har vedtatt at norske elever har rett til tilpasset opplæring. Da kan ikke vi her i salen slå oss til ro med de forskjeller som vi nå ser konturene av ute i kongeriket. De kommunene som følger opp, sikrer barn mulighet til sosial mobilitet, mens i andre kommuner er barna prisgitt foreldrenes bakgrunn og deres interesse for barnas skolegang. Da mislykkes vi med et av hovedformålene med Kunnskapsløftet, at ulike barn uansett utgangspunkt skal gis de samme mulighetene til å realisere sine evner og talenter. I tillegg til for dårlige basisferdigheter var det jo særlig her den sosialdemokratiske enhetsskolen feilet. Jeg har lyst til å avslutte med å si at om kunnskapsministerens eget parti mener alvor med sitt slagord «Ulike mennesker. Like muligheter», må statsråden ta skoleeierutfordringen på langt større alvor for å unngå at Skole-Norge skal utvikle seg til et Forskjells-Norge.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne, Øyvind Korsberg og meg selv ønsker jeg å fremme et representantforslag om innlemming av e-bøker i merverdiavgiftsfritaket som gjelder for litteratur.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-02-04:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv vil jeg overrekke et representantforslag om forsterket innsats for å løse togkrisen på Østlandet.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-02-04:
Senest i dag slår media opp at halvparten av norske skoler mangler gode rutiner for å forhindre eller forebygge mobbing. Verken lærer, skoleledelse eller skoleeier vet hva de skal gjøre, eller hvordan de skal ta tak i det. Dessverre ser man da at det i flere tilfeller ender med at ingen tar tak i det, og ingenting blir gjort. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hvordan ser hun på denne situasjonen, og hvordan ønsker hun eventuelt å sørge for at alle skoler får gode nok rutiner for å løse opp i slike problemer?
Svein Harberg (Høyre), 2010-02-04:
Det blir oppfølging på samme tema. Det er kanskje ikke unaturlig når vi har denne saken her nå og har avisoppslag i dag. Jeg vil berømme statsråden for varsling av tilsyn, og at de skal være med og hjelpe til med å gjøre situasjonen bedre. Men vi blir jo veldig betenkt når vi nå ser at det er så mange som ikke er på plass i dag. Det betyr at det er elever i skolen hver eneste dag framover som ikke får den hjelpen de skulle hatt. Har statsråden på grunnlag av de tallene som kommer fram, vurdert noen strakstiltak for hvordan vi kan få løftet dette opp på dagsordenen før tilsynene kommer?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2010-02-04:
Det har de siste åra vært stort fokus på elevresultatene i norsk skole, og det har vært en omfattende reformiver blant de mange statsråder. Jeg er glad for at vi nå har en regjering som senker skuldrene litt med hensyn til innføring av nye reformer, men som prøver å rette opp og justere det som er gjort feil tidligere. Det er viktig å fokusere på skole og kunnskap. Kunnskap er tross alt nøkkelen til høyere utdanning og muligheten for framtidig verdiskaping. Det som imidlertid har vært litt trist, er at det voldsomme fokuset på teoretisk kunnskap, bl.a. under Kunnskapsløftet, og delvis under Reform 94, har ført til at vi har støtt fra oss en del elever på veien. Reform 94 sørget for opplæringsrett til alle, men det førte også til mer teoretisering av bl.a. yrkesfagene. Det er vel og bra, men med innføringen av Kunnskapsløftet ble dette ytterligere forsterket. Det er derfor litt pussig at Høyre, som med sin kunnskapsminister dro gjennom Kunnskapsløftet, nå er bekymret for dem som faller igjennom i det skoleløpet de sjøl har tatt initiativ til, og lurer på om vi driver med god nok tilpasset opplæring. Det er ikke nasjonale prøver i seg sjøl som gjør norsk skole bedre. Det er kartleggingsprøver og enkeltresultater som gjør det mulig for den enkelte lærer å gi tilpasset opplæring for den enkelte elev. Senterpartiet er opptatt av gode teoretiske kunnskaper og støtter tidlig innsats for lesing, skriving osv., men vi er også opptatt av å ha en tilpasset opplæring for dem som er mer praktisk anlagt. Disse elevene har det ikke bare bra i grunnskolen i dag. Det handler altså ikke bare om videregående skole, som Høyre prater om, men det handler absolutt også om grunnskolen. Derfor er det viktig nå å justere kursen i tråd med de erfaringene som daglig gjøres i norske klasserom, og tette hullene i den reformen som er satt på skinnene. Det viktigste for å sikre elevers rett til tilpasset opplæring er, som interpellanten peker på, god ledelse – god ledelse både fra skoleeier, fra rektor og fra den enkelte lærer. Det er likevel i det enkelte klasserom undervisningen foregår, og jeg er derfor svært glad for at Regjeringa til høsten setter i gang med ny lærerutdanning der en i mye større grad vektlegger elevkunnskap og pedagogikk. Varierte metoder, tidlig innsats og god elevkunnskap er svært viktig for å ta tak i utfordringene for den enkelte elev tidlig. Så må det også ses på hvilke endringer vi må gjøre i læreplaner, i eksamensordninger osv., slik at vi gir elevene sjansen til å vise sine ferdigheter på en god og rettferdig måte. Jeg ser derfor fram til behandlingen av stortingsmeldingen om utdanningslinja, som antakelig vil komme tilbake til noen av de problemstillingene som interpellanten reiser her i dag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-02-04:
Bare til det siste først: Jeg vil også si at dette er særdeles viktig å få på plass, men vi må heller ikke glemme forebygging, og ikke bare se på hva vi gjør når situasjonen er oppstått. Fylkesmannen har i dag en rolle som kanskje omfatter litt av det som Kristelig Folkeparti har i sitt forslag, nemlig et mobbeombud ute i fylket. Men jeg tror kanskje ikke at det er slik at når en familie opplever mobbing, så tenker de: Aha, jeg ringer til fylkesmannen. Derfor ønsker Kristelig Folkeparti at vi klargjør den rollen som fylkesmannen har i dag, på en annen måte og kanskje bruker betegnelsen «mobbeombud» for å få dette til. For da kan man komme tidlig inn, man kan være en pådriver og bidra med kompetanse og nettopp løse enkeltsakene. Vil statsråden i den gjennomgangen hun skal ha med tanke på ombud, se om det går an å flytte det litt nærmere dem det faktisk gjelder, slik at det blir en ressurs for lærere, familie og for skolen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-04:
Jeg har en veldig kort replikk. Venstre har lagt fram to forslag her i dag. Det ene går på, som sikkert statsråden er kjent med, lærere og lærerkompetanse og klasseledelse, og det andre går på kunnskap og forskning på området. Dette var to ting som også statsråden i sitt innlegg nevnte som viktige. Jeg er åpen for å gjøre forslagene om til oversendelsesforslag hvis bare statsråden kan si at dette er kloke ting, så jeg kan være helt sikker på at hun følger dette opp videre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-04:
Da gjør jeg de to forslagene om til oversendelsesforslag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-04:
Denne kunnskapen om at det står for dårlig til når det gjelder skolens beredskap – det er vel egentlig det dette dreier seg om – i alvorlige mobbesaker, skyldes at vi har spurt om nettopp det, fordi vi skal ha tilsyn med læringsmiljøet i 2010 og 2011. Det er vårt tiltak i kampen mot mobbing som viser disse resultatene. Det er uakseptabelt, for loven som virker i dag, er slik å forstå at man skal ha skriftlig beredskap – et opplegg for en slags brannøvelse – for å ta tak i alvorlige mobbesaker. Det er det ingen tvil om. Gjennom tilsynet, avdekkingen og klargjøringen, at det er det man forventer når man leser loven, skal vi sørge for at det er høyt fokus både i 2010 og 2011 på hvordan man helt konkret skal gå fram.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-04:
Tilsyn i 2010 er et strakstiltak. Det er rett rundt hjørnet at en begynner å gjennomgå dem. Men jeg tror det kan være noen skoler som ikke er klar over hva loven betyr, og at Utdanningsdirektoratet forventer at man har en skriftlig plan på hver enkelt skole om hva man gjør hvis man kommer bort i denne typen saker. Nå er det helt tydelig for alle. Så det er bare å gå i gang. Det er ingen grunn til å sitte og vente på et tilsyn for å ta disse problemene på alvor.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-04:
Det vi først og fremst har tatt utgangspunkt i når vi diskuterer ombud, er om den svenske løsningen for en ombudsfunksjon er noe som vi også kan benytte oss av. Det er et par grunner til det. Den ene er at vi vet at det er alvorlige mobbesaker også i Norge, men det er ingen som har nådd fram i rettssystemet med denne typen saker. Jeg ønsker selvfølgelig ikke mange av denne typen saker, men det er ikke noe godt tegn at vi vet om grove overgrep hvor man ikke når fram. Det aktualiserer at vi ser på om lovverket er godt nok, men også at man får muligheten til å få hjelp et sted, også juridisk hjelp, hvis man er i en ekstremsituasjon knyttet til mobbing. Det er det som er utgangspunktet. Men så har representanten Dagrun Eriksen helt rett i at fylkesmannen har en viktig rolle her, som jeg ikke er sikker på om alle vet om. Jeg skal absolutt bidra til å skape mer oppmerksomhet rundt at det er et sted du kan forvente å få hjelp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-04:
Ja, jeg er helt enig i det som disse forslagene inneholder, og vi er i full gang med det. Jeg var i innlegget mitt særlig opptatt av det som dreier seg om at vi trenger mer kunnskap. Jeg fikk litt mindre tid til lærerne, men jeg bruker gjerne anledningen nå. Det som er en rød tråd i Trine Skei Grandes innlegg, er at vi er avhengig av at man bruker hodet og har det engasjementet som skal til for at kampen mot mobbing og for et godt læringsmiljø faktisk virker i siste ledd. Da hjelper det ikke å vedta all verdens planer eller noe som helst. Da er vi avhengig av at læreren og rektoren har kompetanse. Det er helt avgjørende for at vi skal lykkes. Jeg er veldig opptatt av at både lærerutdanningen og det vi har av etter- og videreutdanningstilbud – og det som nå tilbys på rektorskolen – nettopp inneholder hvordan vi skal jobbe med et godt læringsmiljø. Så ligger det et godt opplegg på Utdanningsdirektoratets hjemmesider om hvordan man skal jobbe med et godt læringsmiljø, så alle skoler har egentlig en mulighet til raskt å sette i gang med dette, og alle lærere kan også gå inn og se der.(Presidenten klubber.) Det er nøkkelen rett og slett. (Presidenten klubber.)