Olemic Thommessen (Høyre), 2012-06-12:
Jeg slutter meg til saksordførerens betraktninger om dette, og jeg synes det er fabelaktig morsomt at vi har en hel generasjon med unge musikere i dette landet som gjør seg så flott gjeldende i en større sammenheng. Det er ikke mer enn et par uker siden Eivind Ringstad på bratsj scoret på topp i den europeiske konkurransen. Vi har også tidligere hatt strykere som har gjort seg gjeldende i slike sammenhenger. Felles for dem som vi kjenner – Hemsing-søstrene er f.eks. godt kjent – er stort sett at de har gått på Barrat Due musikkinstitutt alle sammen. Så kan man spørre: Hvorfor er Barrat Due en slik stjernefabrikk? Det er de selvfølgelig fordi de er svært flinke. Men de er det også fordi de er de eneste her i landet som gir tilgang til internasjonale lærere. De er de eneste som inviterer topp lærere fra internasjonale læresteder for musikere til å komme til Oslo og spille med elevene deres og gi dem mesterklasser for å gjøre elevene kjent med de mulighetene som finnes der ute. Norges musikkhøgskole har også et talentutviklingsprogram, men ikke et internasjonalisert sådant. Både Norges musikkhøgskole og Barrat Due har egne programmer ved siden av den vanlige skolevirksomheten sin som er rettet inn mot særlige talenter. Der vil man finne folk som reiser til Oslo – jeg kjenner f.eks. til noen som hver fjortende dag flyr fra Alta til Oslo for å få timer, og som er så små at de har følge med mor eller far. Det er klart at det koster ganske mange penger, hvis man skal følge opp et slikt løp. Der hvor idretten har et apparat rundt stjernene sine i form av idrettslag og godt organisert virksomhet med masse frivillighet, blir ofte musikertalentene stående litt alene. Det er ikke den typen organisering av musikklivet, og det er heller ikke tradisjoner for å komme disse til unnsetning. Skal man kaste seg inn på en løpebane, kanskje med en solistjobb som fremtid, og skal man inn på de kursene det er snakk om – det er ofte sommerkurs, der man også møter internasjonale lærere – Stavanger kammermusikkurs og Valdres Sommersymfoni, som også Barrat Due står bak, er eksempler – må man ha råd til å reise dit, man må ha råd til å bo der, kanskje også med følge av foreldre. Når det gjelder kunstfagene, er vi ikke så godt skodd i forhold til å ta tak i disse. Innenfor danseområdet, f.eks., finnes det ikke noe tilbud. Høyre har foreslått at man skulle få i gang en ordning for dette i forbindelse med statsbudsjettet. Når det gjelder de andre kunstartene, innenfor billedkunstområdet, kjenner jeg ikke til noe eksempel på at man kan få gode lærerkrefter, annet enn eventuelt å måtte henvende seg direkte til dem. Jeg kjenner ikke til noe organisert opplegg for det. Det kan jo selvfølgelig tenkes at det finnes, selv om jeg ikke vet om det, men jeg har i alle fall ikke hørt mye om det. Kort og godt: Vi har ikke noen ordning i Norge som tar vare på de veldig få vi nå snakker om, og som gir dem møtepunkter med den kunnskapen som er nødvendig. Kulturskolene har påpekt dette flere ganger. Norsk kulturskoleråd er opptatt av denne problemstillingen og leter etter muligheter og ressurser. Det nærmeste de kommer, er det vi har på musikk, fortrinnsvis på det klassiske området, eller kanskje også innenfor jazz – det som Norges musikkhøgskole og Barratt Due gir tilbud om. Høyre mener det er nødvendig at vi får et helhetlig grep om dette. Det bør være en oppgave for Kulturdepartementet å se hvordan man lager en strategi, et helhetlig løp med en vekslende meny med muligheter som man kan benytte seg av. De mulighetene vi har i dag, er relatert til Kunnskapsdepartementets systemer. Det retter seg først og fremst mot studenter, og det er ikke tilstrekkelig i denne sammenhengen. Dette er et løp som begynner i mye yngre alder. Derfor har vi jobbet for en slik ordning.