Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-10-06:
I trontalen slås det fast: Å bekjempe fattigdom er en viktig oppgave for Regjeringen. Kampen mot fattigdom må kjempes hver dag. Det handler om å angripe fattigdommens årsaker. Det handler om å avbøte konsekvenser av fattigdom. Det handler om tilgangen til det mest basale: arbeid, bolig, muligheter til deltakelse. Det handler om å motvirke at barn arver foreldres fattigdom. Det handler om å se sammenhengen i virkemidler på flere departementers ansvarsområder. Hele den politikken Regjeringen gjennomfører, bidrar til å minske forskjeller både på kort og på lang sikt: barnehageplass til alle, utvikling av heldagsskole, lav ledighet, human kriminalomsorg, bedre rusomsorg og helsetjeneste samt et rekordstort trygdeoppgjør med sterk såkalt lavlønnsprofil. Opposisjonen har sagt mye her i dag om at Regjeringen har hatt en økonomisk medvind i ryggen. Ja, og den har Regjeringen brukt. I oppgangstider er det viktig å benytte sjansen til å hjelpe dem som har det vanskeligst. Derfor er volumet på arbeidsmarkedstiltak opprettholdt, i motsetning til tidligere tiders praksis, der det har vært kuttet i tiltakene når ledigheten synker. Høyre foreslo f.eks. slike kutt i budsjettet for i år. I kjølvannet av den økonomiske kollapsen i USA kan det bli en større utfordring å opprettholde de gode resultatene. Til nå har etterspørselen etter arbeidskraft vært høy i alle fylker. Arbeid er, som vi vet, den beste veien ut av fattigdom. 200 000 flere har kommet i jobb hittil i denne regjeringsperioden. Ved utgangen av september var det registrert 42 000 helt arbeidsledige hos NAV, en nedgang på 3 pst. sammenliknet med september i fjor, tilsvarende 1,7 pst. av arbeidsstyrken. Nivået på ordinære arbeidsmarkedstiltak er 18 pst. høyere enn på samme tid i fjor. Vi forenkler og forbedrer nå arbeidsmarkedstiltakene. Endringene vi foreslår, vil gi den enkelte bruker et mer skreddersydd tilbud. Vi forsterker særlig tilbudet til dem som har vært lenge ute av arbeidslivet. Det er også grunn til å minne om at det kan være noen interessemotsetninger mellom offentlige mål og enkeltbedrifter når det gjelder arbeidslinjen. Noe handler om diskriminerende holdninger, f.eks. til personer med nedsatt funksjonsevne. Noe handler om personer med behov for en fleksibilitet i hverdagen, utover det en kan forvente at den enkelte arbeidsgiver kan legge til rette for på egen hånd. En arbeidsgiver vil alltid etterspørre effektivitet. Samfunnsinteresser og den enkeltes glede av å være til nytte i et godt arbeidsmiljø blir ikke bokført i bedriftsregnskapet. For samfunnet er det imidlertid store fordeler ved at alle får brukt sin arbeidsevne så godt de kan. Da blir samfunnskaken større. Vi sparer sosiale utgifter og får høyere skatteinntekter, selv om sykefraværet på den annen side kan stige noe. Med lønnstilskuddsordning og bedre muligheter til å kombinere arbeid og trygd har vi prøvd å motivere arbeidsgivere til å tilsette arbeidstakere i ytterkanten av arbeidslivet. Dette burde være en vinn-vinn-situasjon for begge parter, men responsen har hittil vært for liten, dessverre. Unge funksjonshemmede er glad for den nye diskriminerings- og tilgjengelighetsloven, men opplyser at de ikke når opp i søkerbunkene. Loven åpner derfor for positiv særbehandling for å fremme likestilling for personer med nedsatt funksjonsevne. Hvis prosjektmidler og lønnssubsidiering ikke hjelper, må vi vurdere flere virkemidler. Dette gjelder altså ikke bare privat sektor. Tiltaksplanen for å rekruttere minst 5 pst. med nedsatt funksjonsevne til staten er ikke nådd. Ved utløpet av 2007 hadde bare 325 fått jobb. Rekruttering til trainee-programmet i staten lover godt, men også der har hittil altfor få ledere og andre ansatte fått den positive erfaring det er å ha en kollega med nedsatt funksjonsevne. Erfaringene herfra bør derfor gi oss innspill til nye tiltak for å nå målene våre. Og da kommer jeg til kvalifiseringsprogrammet, som virker. Det er allerede bevilget midler til 5 400 deltakere. Hittil er 1 841 deltakere registrert. Gode tilbud og bedre økonomi gir god motivasjon til å ta tak i egne utfordringer. Høyres og Fremskrittspartiets forslag til bruk av tvang vil virke motsatt. Forløperen til kvalifiseringsprogrammet, TIO, er evaluert av Rambøll Management. Rapporten deres viser nettopp at suksessoppskriften er tett individuell oppfølging av langtidsmottakere av sosialhjelp. Over halvparten av dem som deltar på slike premisser - motivasjon, og ikke tvang - får jobb eller starter utdanning. Så helt til slutt: Aftenposten meldte 2. oktober i år at flere sosialhjelpsmottakere i Oslo hoppet av sosialhjelpsprogrammet fordi de fikk så tett oppfølging at det ikke gikk an å jobbe svart ved siden av. La ikke det bli hovedsaken, men se at også kampen mot svart arbeid og sosial dumping på denne måten blir et ledd i en helhetlig politikk for å bekjempe fattigdom. Alle vet at de som jobber svart, ikke får pensjonsopptjening, de har bare sosialhjelp hvis sykdom og ledighet rammer.