trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-24:
Ambisjonene er faktisk ikke større enn det, president! La meg først få gi uttrykk for at det er helt nødvendig å skille mellom de kortsiktige problemer og de langsiktige spørsmål. Det var vel av de mellomlange og mer langsiktige spørsmål Per-Kristian Foss reiste, knyttet til det forhold at vi etter hvert over mange år har utviklet et næringsliv i Norge som er veldig råvarebasert. Skulle vi i dag hatt et næringsliv som var helt annerledes, måtte det arbeidet vært tatt tak i på en helt annen måte tidlig på 1990-tallet, under andre regjeringer enn den som sitter nå. Så er det også rett det som representanten her gir uttrykk for, at vi står overfor en del kortsiktige problemer. Nå har det riktignok ikke slått ut på arbeidsledighetsstatistikken slik bl.a. representanten Ausdal Starrfelt sterkt hevdet overfor meg i en spontanspørretime i desember måned. Men mye tyder på at det kommer. Tredje kvartal synes å kunne bli en kritisk periode. Regjeringen vil komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett, hvor alle disse spørsmålene vil bli drøftet, og vi vil fremme de forslag som vi mener er nødvendige, og som kan balanseres mot et fortsatt stramt budsjett for å bidra til en lavere rente, som er viktig for bedriftene. Regjeringen er også vel kjent med de forslag som verserer fra næringen, som også Arbeiderpartiet nylig har fremmet på en pressekonferanse.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-24:
Stortingsflertallet vedtok den 25. februar at Regjeringen snarest og før 1. juni 1999 utpeker hvilket selskap som skal få i oppdrag å utvikle og gjennomføre planene om et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Dette er en svært kort tidsfrist med hensyn til de prosesser som det er nødvendig å gjennomføre før valg av selskap kan finne sted. Jeg legger til grunn for oppfølgingen av vedtaket at det skal være rom for en mest mulig åpen og rettferdig konkurranse mellom ulike interessenter. Før fristen 1. juni må Regjeringen også ha noe tid til å vurdere de ulike planer som forventes lagt fram. Interessentene har derfor fått frist fram til 18. mai for å komme med sine opplegg for Fornebu. For at konkurransen skal være reell, må det være helt klart hvilke krav myndighetene stiller til de planer som interessentene inviteres til å legge fram. Nærings- og handelsdepartementet er i ferd med å utarbeide slike kravspesifikasjoner innenfor rammen av Stortingets vedtak av 25. februar i år. For å sikre at disse spesifikasjonene er faglig solide, både når det gjelder utdanningsvirksomhet, nyskaping og øvrig næringsvirksomhet, ble det kort tid etter Stortingets vedtak – nærmere bestemt den 5. mars – oppnevnt et utvalg som skal komme med forslag til slike spesifikasjoner. Utvalget er pålagt å legge fram sin innstilling senest 27. mars, altså førstkommende lørdag. Dette er nødvendig for at Regjeringens kravspesifikasjoner skal kunne offentliggjøres den 7. april. Dette gir da aktuelle interessenter tiden fra 7. april til 18. mai for å ferdigstille sine planer, altså bare seks uker. Utvalget består av sju framstående medlemmer med erfaring fra universiteter, forskning og næringsliv. Det hadde i utgangspunktet vært ønskelig med flere kvinnelige medlemmer, men med den tid som er stilt til rådighet for denne prosessen, ble det ikke tid til de vanlige sonderinger som erfaringsmessig er nødvendig for å få til den kjønnsbalanse som slike utvalg normalt bør ha. Tidsfristene Regjeringen har blitt pålagt i denne saken, stilte oss overfor et dilemma. Ideelt sett burde man brukt noen dager ekstra på å finne fram til dyktige kvinner som kunne sitte i utvalget. Dette ville imidlertid ytterligere kortet ned på den fra før av meget knappe tiden interessenter får til rådighet for å legge fram sine planer for IT- og kunnskapssenteret. I denne konkrete avveiingen valgte jeg å prioritere hensynet til raskest mulig framdrift. Representanten Knutsen spør hva jeg vil gjøre for å rette på dette. Jeg vil først understreke at jeg normalt legger stor vekt på å ha en god kjønnsbalanse i de utvalg som oppnevnes. I og med at dette utvalget straks er ferdig med sitt arbeid, er det etter min mening ikke noe som kan gjøres i dette konkrete tilfellet.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-24:
Kritikken er berettiget, men jeg må si at den svekkes noe når den fremsettes av representanten Grete Knudsen, som har vært så aktiv nettopp i forhold til å gi en så umulig tidsfrist for dette arbeidet – noe som gjør at det arbeides på spreng. Derfor ble det nødvendig å gå til en del av de sentrale ledere i de aktuelle institusjoner og universiteter osv. for å nedsette dette utvalget, som altså arbeider under helt ekstreme betingelser – på svært kort tid – og som var i stand til å frigjøre tid på så kort varsel. Derfor ble resultatet slik. Hadde Stortingets flertall – som representanten Knudsen var en del av, og som regjeringspartiene ikke var en del av – gitt rom for det som er normal prosess i slike tilfeller, ville selvsagt ikke denne situasjonen ha oppstått. Vi får være enige om at gamle menns holdninger – jeg vet ikke hva aldersgrensen måtte være – bør vi bekjempe, og så får vi håpe at de som da blir investorer på Fornebu, ikke bare forvalter de gamle menns holdninger, til både dette spørsmålet og andre.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-24:
Nærings- og handelsdepartementet er opptatt av å legge forholdene til rette for at Pivco kan bli en internasjonal suksess. Jeg ønsker likevel å presisere at de tiltak Regjeringen legger opp til for å fremme bruken av elbiler, gjelder elbiler generelt. For å fremme bruken av elbiler er det av avgjørende betydning å være tidlig ute og skape et testmarked i Norge i en overgangsperiode. Norge kan bli et foregangsland når det gjelder bruk av elektriske biler, med utgangspunkt i at vår elektrisitet er basert på vannkraft. Det er iverksatt en rekke avgiftspolitiske tiltak som begunstiger elbilbruk i Norge: fritak av bompenger, gratis offentlig parkering og fritak for engangs- og årsavgift. Nærings- og handelsdepartementet har tatt initiativ til en uformell interdepartemental arbeidsgruppe som vurderer videre tilrettelegging for elbiler i Norge. Kritiske faktorer er infrastruktur, holdningsendringer og insentiver. Sammen med representanter fra norsk bildelindustri var jeg på besøk hos Ford i Tyskland i slutten av februar. Dette signaliserer at norsk industri er en seriøs og troverdig partner som er interessert i å øke samarbeidet med Ford. Besøket fokuserte også på mulighetene for økt eksport for norsk bildelindustri til tysk bilindustri. Fords oppkjøp av Pivco gjør at selskapet nå får tilgang til det norske virkemiddelapparatet. Dette kan være en viktig faktor for å sikre at framtidig produksjon og utvikling av Think vil foregå i Norge. Norges forskningsråd skal arrangere en idédugnad om hvorledes forholdene kan legges til rette for utbredelse av elbiler i Norge, den 30. april i år.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-24:
Som jeg sa i mitt første svar, er Regjeringen nå opptatt av nettopp å etablere det vi kaller et testmarked, eller etablere gode hjemmeforhold for produksjon av elbil, særlig fordi vi da vil produsere elbil i Norge. Det er ikke tvil om at elbilen først og fremst blir en bybil. Det gjelder å tenke billøsninger i by på en helt annen måte, det er det interessante ved utviklingen av dette. Og kan vi gjøre Norge til et utstillingsvindu på en del områder, f.eks. for hvordan man kan finne nye, spennende måter å bruke elbil på, vil det åpenbart være til stor støtte for den bilproduksjonen som nå vil starte opp i Norge, og en sikkerhet for at denne produksjonen og utviklingen av dette bilkonseptet kan få bli i Norge. Mange tror jo at elbilen ikke blir bare en tradisjonell privateid bil, men at den også kan være en bil som går på leieløsninger, som på ulike måter vil inngå i den løpende kollektivtransport – annerledes enn det vi tradisjonelt kjenner til i dag med tanke på bilbruk. Man kan bruke bankkortet sitt, ta en bil på jernbanestasjonen og sette den fra seg på et sted som er egnet for det, og på det viset bruke elbilen i bybildet, noe som vil skape et bedre miljø.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Eg vil gjerne gå tilbake til statsminister Sponheim, for når han svarar her, snakkar han veldig fort, og det høyrest ut som at det er stor aktivitet og stort trykk. I Arbeidarpartiet er det vår klare oppfatning at det er ganske passivt frå næringsministeren si side. Det eine er dette perspektivet som Per-Kristian Foss tok opp. Me har òg ein situasjon i Noreg no der det vert sendt ut varsel om permitteringar og oppseiingar. Eg var m.a. i Haugesund førre fredag, og der vart det gjeve beskjed om at 130 – stort sett ingeniørar – vert oppsagde no, og fleire vert det seinare i vår av både ingeniørar og andre. Så sit næringsministeren og ser på og ventar. Er det stille før stormen? Kan me verkeleg venta oss ein offensiv frå Regjeringa, med næringsministeren i spissen, for å motverka arbeidsløyse i landet?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Eg tillèt meg å stilla eit spørsmål til den nye samferdselsministeren: «Ferja som vert nytta i Skudenes-sambandet, som er eit riksvegsamband, har ved fleire høve den siste tida vorte teken ut og erstatta med dårlegare utstyr, sjeldnare avgangar og/eller hurtigbåt som alternativ. Dette har store konsekvensar for passasjerar og næringsliv. Ser statsråden dette som foreinleg med vedtak og retningsliner, og kva initiativ vil han eventuelt ta for å retta opp dette?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Eg vil takka statsråden for svaret, som var mykje fakta om korleis det har vore. Det var lite vurdering, og det var ingen lovnad om noko initiativ. Slik sett tykkjer eg ikkje statsråden har svara på spørsmålet mitt. Meiner han at dette er i samsvar med vedtaka og dei retningslinene som gjeld? Kva for initiativ vil han ta? Eg vil gje han ein sjanse til. Fyrst vil eg påstå at det har vore meir enn eitt unntak. Det har vore ganske mange gonger denne ferja har vore ute av drift. Dels møter ein bare eit skilt om at ho er stengd, dels viser ein til ein hurtigbåt. Ein kan jo spørja seg kvifor Skudenes-sambandet vart salderingsposten, om det er slik statsråden seier, at fylkeskommunen legg stor vekt på vidareføring. Vegdirektoratet kan omdisponera ferjer på tvers av fylkesgrensene. Har statsråden vurdert det? Kva vil han møta karmøybuarane med, som no ganske hyppig har møtt ein fjord utan ferje, med ei anvising om å køyra ni mil ekstra?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-24:
Jeg har da følgende spørsmål til utenriksministeren: «Både Berg-utvalgets innstilling og rapporten fra kultursosiolog Per Mangset inneholdt kritikk av organiseringa av formidling av norsk kunst og kultur i utlandet. Flere kulturaktører har pekt på det uholdbare i at formidling av norsk kunst blir underlagt utenrikspolitiske strategier. Våre naboland satser mye mer på kulturutveksling med utlandet enn det Norge gjør. Vil statsråden ta initiativet til en ny vurdering av organisering og omfang av presentasjon av norsk kultur i utlandet?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Jeg skjønte det slik på svaret at Regjeringa bare tar sikte på noen justeringer. Svaret var for så vidt greit nok, men det viser også at Utenriksdepartementet tenker veldig instrumentelt når det gjelder satsing på kunst og kultur, nemlig at målet for formidlinga ligger utenfor kunsten og kulturen sjøl, og ikke blir satt inn i en kulturpolitisk sammenheng, noe som jeg oppfattet at Stortinget sa noe om den gangen kulturmeldinga ble presentert. Det er store frustrasjoner i kunst- og kulturlivet over hvordan dette fungerer, nettopp på grunn av at dette skjer ut fra en instrumentell tankegang. Konsentrasjonen om enkelte land er også stor, og det er slett ikke sikkert at de spennende tingene som kan få norske kunstnere og kulturarbeidere til å blomstre, skjer i akkurat disse landene. Det er viktig å understreke(presidenten klubber) at norske kunstnere og kulturarbeidere må få anledning til å blomstre i møte med utlandet. Ser ikke utenriksministeren dette poenget, og vurderer …(Presidenten klubber.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber.)
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-24:
Jeg har følgende spørsmål til utenriksministeren: «Utenriksministeren er opptatt av at kurderleder Öcalan får en rettferdig behandling i forbindelse med rettssaken. Opplysninger gitt i samtaler med Öcalans advokater gir grunnlag for å tro at rettssaken blir en farse. Det er viktig for rettssikkerheten til de involverte at det er et kontinuerlig press utenfra, og at folk fra andre land får være tilstede under rettssaken. Vil utenriksministeren ta initiativ for å sikre at det blir anledning for observatører fra Norge til å være til stede før og under rettssaken?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Jeg oppfatter det som at utenriksministeren virkelig er opptatt av at her skal det gå rett for seg, og at det er viktig at det er internasjonale observatører til stede. Men det som også er viktig, er at det ved siden av parlamentarikere er advokater, som kan være til stede og vurdere rettssaken, og som også kan se på hva som kan gjøres på forhånd. Utenriksministeren er kjent med at jeg sammen med to advokater hadde en ganske lang samtale med Öcalans advokat Ahmet Zeki Okcuoglu. Og det kom fram rystende detaljer i denne samtalen, som gjør at bildet av Tyrkia som en rettsstat faller ganske mye sammen. Det er derfor gode grunner til å tro at denne rettssaken vil bli en farse. Utenriksministeren kjenner helt sikkert til disse rystende detaljene fra den samtalen vi hadde. Jeg forstår det slik at utenriksministeren og Regjeringa har sin strategi med å la det gå gjennom Europarådet. Det kan være greit nok, men hvis Europarådet sender sine representanter og andre land sender sine representanter, kan det være et signal til Tyrkia om at denne rettssaken virkelig blir tatt på alvor. Kan det i lys av det være riktig å sende også norske observatører, ved siden av delegasjonen fra Europarådet?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil få lov å stille barne- og familieministeren følgende spørsmål: «Det synes som om foreldrebetaling i barnehagene har økt langt over prisstigningen. I budsjettbehandlingen ble det understreket at foreldrebetalingen ikke skulle overskride prisstigningen. Hva har statsråden tenkt å gjøre for at foreldrebetalingen i barnehagene ikke skal øke ytterligere?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som viser at vi deler denne bekymringen for barnehagene og for foreldrebetalingen. Statistisk sentralbyrå viser at barnehagesatsene faktisk steg med 4,4 pst. fra høsten 1998 til januar 1999, og i de private barnehagene steg den med 7 pst. Det er klart at dette er et alvorlig problem for foreldrene, som skal betale hver eneste måned. Jeg har et spørsmål til statsråden i forbindelse med det svaret jeg fikk: Hvilke virkemidler tenker staten seg å bruke her? Vi savner alle barnehagemeldingen, for hvis barnehagemeldingen hadde kommet nå, hadde det betydd at det rett og slett kunne fått konsekvenser for budsjettet for 1999. Dessuten ville det betydd mye for de foreldrene som faktisk hver eneste måned er nødt til å betale et foreldrebidrag til barnehagene som har økt mer enn den prisutviklingen vi har.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Regjeringens avtale om kontantstøtten omfatter alle delene av familiepolitikken. Under Private Barnehagers Landsforbunds landsmøte opplyste en av Regjeringens avtalepartnere at det ikke er snakk om mer penger til barnehagene, men en omfordeling av de 240 mill. kroner som brukes til barnehager hvert år. Er dette et signal om at man ikke lenger skal sikre både private og offentlige barnehager økonomisk, og at en videre utbygging er lagt på is?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Ja, det er vel slik at man ikke hefter for alt en avtalepartner gjør. Men når man har inngått en skriftlig avtale med f.eks. Fremskrittspartiet om at de kommunale og de private barnehagene skal dele midlene, og denne avtalepartneren på det nåværende tidspunkt i et offentlig møte sier at det ikke blir en krone mer til barnehagene, og at de 240 mill. kronene skal deles mellom offentlige og private, da vil vi se et bilde av at de offentlige barnehagene, som har fått støtte til nå, vil få mindre. Dermed vil foreldrebetalingen i disse barnehagene øke. Jeg vet at dette er et problem som ministeren strir med. Synes hun ikke det er vanskelig, når en av avtalepartnerne er så negativ til barnehager som Fremskrittspartiet her er, ved å si at de ikke har en krone mer til barnehager? Er det da lettere å få mer kroner til kontantstøtte?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Eg delar representanten Fossum si bekymring for auken i foreldrebetalinga i barnehagane. Barnehagane skal vera eit reelt alternativ for alle foreldre. Satsane for foreldrebetalinga skal difor ikkje ekskludera nokon frå barnehagane. Det må aldri vera slik at berre dei med høge inntekter er i stand til å bruka barnehagane. Regjeringa er opptatt av at foreldrebetalinga både i dei offentlege og dei private barnehagane skal vera på eit akseptabelt nivå for alle foreldre. Regjeringa sitt ynske om at betalingssatsane ikkje skulle auka meir enn den generelle prisauken, er eit uttrykk for dette. Samstundes vil eg understreka at det er kommunane og dei private barnehageeigarane som fastset foreldrebetalinga. Dei siste tala frå Statistisk sentralbyrå tyder på at auken det siste halvåret har vore høgare enn auken i konsumprisindeksen. Dette heng m.a. saman med lønnsoppgjeret sist vår. Auka kostnader i barnehagane etter lønnsoppgjeret har mange stader blitt kompensert ved at ein tar høgare foreldrebetaling. Eg har også merka meg at foreldrebetalinga har auka mest i dei private barnehagane utan kommunal støtte. Kommunane sin medverknad er ein viktig føresetnad for å halda lik foreldrebetaling i private og offentlege barnehagar. Utviklinga den siste tida har ikkje vore i tråd med Regjeringas ynske og målsetting. For å sikra akseptable prisar i barnehagane må vi difor vurdera dei verkemiddel staten har. Og for å seia det slik: I dette budsjettåret har vi auka frådraget for dokumenterte utgifter til pass og stell av born, som også har noko å seia for barnehagekostnadene i det heile. Kan hende er tida inne for å regulera nivået eller ordningane for foreldrebetalinga. Det er fleire måtar å gjera dette på. Desse vil bli drøfta i den kommande stortingsmeldinga om barnehagar. Eg vil difor ikkje konkludera no, men gjennom barnehagemeldinga invitera Stortinget til ein diskusjon om eventuelle tiltak for å sikra eit akseptabelt nivå på foreldrebetalinga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Det eg reknar med at SSB ikkje har tatt med i si berekning, er – som eg nemnde i svaret mitt – dei auka frådraga for dokumenterte utgifter til pass og stell av born, som gjer biletet litt lysare. Men som eg også svarte, kjem vi til å fylgja dette nøye. Når det gjeld dei verkemidla vi kan tenkja oss å ta i bruk, sa eg jo også i svaret mitt at eg ikkje kan konkludera i dag, for dei kjem vi tilbake til i barnehagemeldinga. Når det gjeld barnehagemeldinga og påverknaden av budsjettet for år 2000, har kollegaen til representanten Fossum – Karita Bekkemellem Orheim – i ein debatt med meg her i Stortinget sagt at meldinga ville i alle fall ikkje ha blitt handsama før over jul neste år, slik at eg trur at om meldinga kjem no i juni, eller om ho kjem til hausten, vil ikkje dette ha så mykje å seia for akkurat budsjettet for år 2000. Men det som er klart, og som vi må ta opp i stortingsmeldinga, er at vi må sjå på korleis ein på lengre sikt kan klara å styrka rettane for foreldra i forhold til dei totale utgiftene dei har til bruk av barnehage.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Representanten Fossum spør på vegner av representanten Bekkemellem Orheim om Regjeringa har gitt signal om at private og offentlege barnehagar ikkje lenger skal sikrast økonomisk, og om den vidare utbygginga er lagd på is. Det er ca. fire veker sidan eg svarte på ein interpellasjon frå Karita Bekkemellem Orheim, kor eg gjorde greie for dei utfordringane vi har i barnehagesektoren. Eg kan ikkje sjå at det ligg føre nye opplysningar som endrar dei vurderingane som eg gav i den debatten, og vil ikkje ta opp igjen alle argumenta som eg brukte då. Eg slo den gongen fast at utbygginga ikkje har stoppa opp, og at Regjeringa vil arbeida for å sikra både private og offentlege barnehagar økonomisk. Behov for nye plassar vil føra til auka kostnader for stat og kommune. Det vil kosta å nå målet om barnehageplass til alle som ynskjer det. Desse spørsmåla arbeider Regjeringa med og vil fylgja opp i stortingsmeldinga og i dei årlege budsjetta. Min konklusjon er difor den same i dag som den var for ein månad sidan: Den vidare utbygginga er ikkje lagd på is, og private og offentlege barnehagar skal framleis sikrast økonomisk. No er det ikkje representanten Fossum som har stilt spørsmålet, men Karita Bekkemellem Orheim, men eg må få lov å legga til at eg undrast litt over spørsmålsstillinga, der ein viser til ein av Regjeringas avtalepartnarar. Det er blitt meg opplyst at den avtalepartnaren som Bekkemellem Orheim tenkte på, i sitt innlegg viste til Framstegspartiet sitt framlegg til omfordeling av 240 mill. kr på barnehagesektoren i deira alternative budsjett. Mens vi sat i opposisjon, gjekk Kristeleg Folkeparti fleire gonger i budsjettsamarbeid med Arbeidarpartiet, utan at eg følte at Arbeidarpartiet måtte hefta for heile vårt alternative budsjett. Eg vonar det ikkje er slik det skal vera i framtida, og vi veit at Framstegspartiet hadde eit anna forslag enn Regjeringa hadde, og eg ynskjer å understreka at Regjeringa ikkje heftar for det totale budsjettframlegget som Framstegspartiet hadde i høve til vårt budsjett for året 1999.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
No må eg seia at representanten Fossum refererte avtalen vi har med Høgre og Framstegspartiet, på ein litt nonchalant måte. Det står ikkje noko i den avtalen om at kommunane skal fordela midlane likt ut frå den potten som er i dag. Representanten Fossum kan gjerne få avtalen, slik at ho kan få sjå kva som står der. Det som er tilfellet, er at avtalen seier noko om at dei private og offentlege barnehagane må få ei meir lik handsaming når det er like krav til dei. Pliktene og den økonomiske handsaminga skal vera meir like enn dei er i dag. Dette vil vi koma attende til Stortinget med forslag om. Når det gjeld Framstegspartiet sine forslag i høve til budsjettet, var jo deira utgangspunkt m.a. at vi skulle ha 25 milliardar kr i skattelette. Det var altså ganske store gap mellom det som dei la fram som sitt budsjett, og det som vart det endelege budsjettet. Dei gjekk likevel i dialog med oss, og vi fekk vedtatt eit budsjett. Det er eg glad for. Men eg vil ta avstand frå at Regjeringa skal hefta for heile det alternative budsjettet som Framstegspartiet la fram i haust.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Det statlege tilskotet til drift av barnehagar vert i dag gitt som øyremerkte tilskot. Det er ulike satsar for tilskotet, avhengig av alderen til borna og avtalt opphaldstid i barnehagen. Heilt sidan det nye inntektssystemet for kommunane vart innført i 1986, har det vore ei målsetting at barnehagetilskotet på sikt burde innlemmast i inntektssystemet. Men både denne og tidlegare regjeringar har meint at eit øyremerkt tilskot er mest tenleg så lenge barnehagesektoren er i ein utbyggingsfase, og så lenge tilbodet er lågare enn det som kan reknast som full behovsdekking. Det er òg eit moment at nivået på utbygginga i dei enkelte kommunane lenge har vore veldig ulik. Dermed vil ei ordning med tilskot tildelt etter objektive faktorar kunna slå uheldig ut og i liten grad falla saman med nivået på kommunane sine faktiske utgifter til barnehageføremål. Vidare har barnehagesektoren som kjent eit stort innslag av private verksemder. Dette har òg vore eit argument for å halda oppe ordninga med øyremerkte tilskot. Spørsmålet om rammeoverføringar i høve til dei private barnehagene går på om ein er villig til å overlata ansvaret for å sikra den private delen av marknaden til kommunen. Det er fullt mogleg å finna løysingar for privatdrivne barnehagar innanfor ei ordning der tilskotet vert gitt gjennom inntektssystemet til kommunane. Private barnehagar sin rett til tilskot kan t.d. regulerast gjennom ulike former for samarbeidsavtalar, slik at kommunane etter gitte vilkår vert forplikta til òg å støtta private barnehagar. Barne- og familiedepartementet arbeider som kjent med ei stortingsmelding om barnehagar. Utgangspunktet for meldinga er at barnehagesektoren er ved eit vegskilje. Tidspunktet for full behovsdekking nærmar seg, og dermed vil utbyggingsfasen vera over. Eit sentralt tema i meldinga vil difor vera ein diskusjon om utforminga av dei framtidige rammevilkåra for sektoren. Meldinga vil drøfta dei framtidige økonomiske og juridiske rammevilkåra og spørsmålet om tidspunktet er inne for å innlemma barnehagetilskotet i inntektssystemet til kommunane. Eg ber om forståing for at eg når det gjeld enkelte sider og vurderingar i denne diskusjonen, viser til barnehagemeldinga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Eg er einig med representanten Konglevoll i at å legga tilskotet inn i ramma i dag, ikkje er rett veg å gå, fordi vi ikkje har nådd full behovsdekning enno. Men å trekka den konklusjonen at vi ikkje skal gjera det i framtida heller, det reknar eg med at iallfall ikkje Arbeidarpartiet har gjort, om representanten Konglevoll har gjort det. Men eg forstod representanten slik at ho tenkte på dagens situasjon. Når det blir hevda frå Arbeidarpartiet si side, ikkje berre i dag, men ganske ofte, at utviklinga går tilbake og vi får færre barnehageplassar, må eg seia at det er berre framtida som kan fortelja oss om Arbeidarpartiet har rett i det. Førebels har det ikkje skjedd. Eg er fullt klar over at i ein del kommunar der dei har bortimot full dekning no, har dei ikkje behov for så mange plassar når ein får kontantstøtte. Det er ei utvikling som vi rekna med. I dei aller fleste kommunane er det framleis bruk for fleire barnehageplassar, og dermed vil eg tru at når vi reknar opp dei nye plassane i 1999, får vi ikkje ein tilbakegang, men ein framgang på fleire plassar. Men den kunnskapen sit faktisk korkje eg, representanten Konglevoll eller Arbeidarpartiet med i dag.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Er det aktuelt for Regjeringen å overføre de øremerka tilskuddene til barnehagene til de generelle rammeoverføringene til kommunene?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Barne- og familieministeren viste til at dette skal drøftes i barnehagemeldinga. Det er skuffende at den ikke kommer i vår. Men det er et annet interessant moment i det barne- og familieministeren svarer, og det er at barnehagesektoren er ved et veiskille. Det er riktig. Det er tall som tyder på at for første gang på veldig mange år går antallet barnehageplasser tilbake. Rundt omkring i landet går utviklingen i kommunene faktisk motsatt vei i forhold til det som har vært planene fra Stortinget. Spesielt kontantstøtten gjør situasjonen utsatt i kommuner med få innbyggere. Så min oppfordring er at barne- og familieministeren bruker den ekstra tiden som Regjeringen har bevilget seg til å arbeide med barnehagemeldinga, til å vurdere om man kan snu denne negative utviklingen. Og i den vurderingen tror ikke jeg at å legge tilskuddet inn i rammen er riktig vei å gå.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «5. mars 1999 oppnevnte Nærings- og handelsdepartementet et utvalg som skal foreslå kravspesifikasjoner for et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Hvorfor fant statsråden bare plass til en kvinne i et utvalg på sju, og hva vil han gjøre for å rette på dette?»
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
De samme holdningene fra de gamle menn går igjen. Man har ikke tid, og det er for korte frister til å finne dyktige kvinner. Nå ser jeg ned her på likestillingsministeren, som tydeligvis ikke har hørt svaret til Sponheim, der det fremgår at han faktisk ikke nå ser noen grunn til å finne dyktige kvinner. Han hadde for kort tid, så det var ikke mulig å finne dyktige kvinner til å gå inn i et slikt utvalg – som ikke minst likestillingsministeren skulle være koordinator for i Regjeringen. Men jeg bare gjentar: De gamle holdningene gjentar seg: korte frister, det er så viktige utvalg at man faktisk ikke kunne finne nok kvinner. Jeg har ikke noe tilleggsspørsmål.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Etter at Ford MC har kjøpt 51 pst. i holdingselskapet Pivco Industries AS, ser det ut til at produksjon av elbilen Think kan komme i gang for fullt innen utgangen av året. Hvordan vil statsråden legge forholdene til rette slik at den norske produksjonen av elbiler også kan fremmes ved et stort hjemmemarked?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er positivt at det allerede er iverksatt en rekke tiltak som fremmer elbilbruk. Men tiltak for elbilen har vært drøftet i sju-åtte år nå, og arbeidet har gått nokså sent. Med tanke på de miljømessige gevinster som er åpenbare, særlig ved en omfattende bruk av elbilen i de store byene, kan statsråden forsikre at arbeidet med å fremme bruk av elbil vil forseres? Og vil statsråden vurdere ytterligere tiltak, som å få definert bilen som driftsmiddel – varebil – og ikke som nå, som personbil? Vi vet at i Sverige har staten bevilget 120 mill. kr til å fremme bruken av elbil, og pengene benyttes til å bygge infrastruktur – ladestasjoner, osv. Kan statsråden tenke seg statlige bevilgninger? I Sverige har også det offentlige gått foran med et godt eksempel og kjøpt inn elbiler. Kan statsråden tenke seg at stat og kommune i Norge også går foran med et godt eksempel og satser på elbiler der dette er tjenlig?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg vil gjerne få stille utenriksministeren følgende spørsmål: «Etter at statsministerene i Pakistan og India nylig møttes har befolkningen i Kashmir fått nytt håp når det gjelder løsning av den femti år gamle konflikten. Hva vil Norge bidra med for å skape fred og forsoning i Kashmir?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Jeg tror en utstrakt hånd fra norsk side vil bli vel mottatt fra begge parter, ut fra den rolle Norge har spilt i andre konflikter, f.eks. i Midtøsten. Menneskerettssituasjonen i Kashmir er meget bekymringsfull. Etter at opposisjonsgrupper i løpet av de siste år har intensivert sin kamp, har krenkelse av menneskerettigheter tiltatt. Det er svært alvorlig at 20 000 mennesker er drept i trefninger, men siden 1990 har, ifølge Amnesty International, mellom 700 og 800 mennesker forsvunnet etter å ha blitt arrestert av politiet eller militære styrker. Samtidig vet vi at i den indiskkontrollerte delen av Kashmir stenges organisasjoner som Røde Kors og Amnesty International ute. Sivile rettigheter, som rett til politisk organisering, er også krenket. Hva kan Norge gjøre for å øve press, slik at humanitære organisasjoner og menneskerettsorganisasjoner sikres adgang til hele Kashmir, og at sivile rettigheter respekteres? Og vil Norge ta et initiativ overfor partene og tilby å assistere i en meglerrolle?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Bilmekanikerlinjen ved Lade videregående skole har ikke råd til å motta en ny bil i gave fra Nardo Bil AS i Trondheim, fordi gaven utløser engangsavgift på over 100 000 kroner. Mener statsråden at det gavner læremulighetene ved skolen at undervisningsmateriell avgiftsbelastes på denne måten, og vil statsråden ta initiativ til å gi en bestemmelse som fritar undervisningsmateriell for bilavgift?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Det ser dessverre ut som det kan ta litt tid før en slik ordning blir gjennomført, ut fra det finansministeren sa. Den teknologiske utviklingen når det gjelder motorteknologi, innføring av databaserte løsninger innen oppbygging av moderne biler, er rivende. For å møte denne utviklingen er det helt nødvendig at undervisningen ved bilmekanikerlinjen i Trondheim og også i resten av landet er realistisk, og at elevene dermed har anledning til å praktisere sin lærdom på moderne biler. Som ministeren sa, er det under utarbeidelse en omlegging av avgiften. Men dette vil antakelig ta tid, og vi vil da måtte komme tilbake til saken snarest, i et Dokument nr. 8-forslag.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Stortinget har nylig vedtatt en hovedregel om forbud mot offentliggjøring av navn på mistenkte og siktede. Økokrim anbefaler nå at Skattedirektoratet anmelder såkalte samfunnstopper som ikke overholder selvangivelsesfristen, slik at denne brøde blir kjent i mediene. Hvordan stiller statsråden seg til Økokrims anbefaling?»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Spørsmålet var egentlig stilt ut fra den forutsetning at man her skulle sikte seg inn på spesielle grupper – jeg oppfattet at nestlederen i Økokrim hadde det i tankene, nettopp til skrekk og advarsel for enkelte. Jeg synes det er betryggende når statsråden nå sier at det er viktig å sørge for likhet for loven, slik at ikke enkelte grupper blir uthengt i forhold til andre. Dessuten er det vel slik at man har måter å håndtere den type kriminalitet på. Man blir rutinemessig skjønnslignet, og man kan også få straffeskatt hvis man ikke sørger for å ha sine saker i orden. Jeg vet at enkelte ligningskontor rutinemessig anmelder alle. Det er etter min oppfatning i hvert fall ryddigere enn å «ta» folk ut fra deres sosiale status. Likevel må jeg si at uansett må dette være en gal bruk av politiets ressurser, når man har andre måter å håndtere det på.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Ifølge lokalpressen har Justisdepartementet pålagt Sandefjord politidistrikt å utføre passkontroll ved Sandefjord Lufthavn, Torp. Dette vil legge beslag på et antall stillinger ved politidistriktet. Vil statsråden tilføre politidistriktet de nødvendige ressurser for å utføre denne tjenesten, slik at ikke andre viktige politioppgaver må nedprioriteres?»
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Sandefjord Lufthavn Torp har i løpet av de siste par årene utviklet seg til å bli en internasjonal lufthavn. 28. mars åpner en ny rute Torp-Amsterdam, og innen den tid bør ressursspørsmålet være avklart. Det som videre vil skje, er at fra og med oktober år 2000 må alle utenlandsreisende fra Torp kontrolleres, ifølge Schengen-avtalen, og dette vil kreve ytterligere ressurser. Mangelen på viktige ressurser vil nødvendigvis gå ut over den ordinære polititjenesten, ordenstjenesten og beredskapstjenesten for øvrig. Mitt poeng er at det må være urimelig at Sandefjord politidistrikt ut fra sine ressurser skal dekke dette, fordi lufthavnen dekker behovet til en hel region – Grenland, Vestfold og deler av Buskerud. Jeg håper departementet kommer fram til en ordning hvor Sandefjord politidistrikt får tilført de ressurser som skal til for å utføre denne viktige tjenesten.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-24:
«Tollvesenet i Kristiansand har fra nyttår begynt å ta betaling for vanlige kontroller av blant annet skip og fly i Farsund kommune. Det resulterer i at næringslivet i Vest-Agder utenom Kristiansand får en ekstrakostnad som oppfattes som svært urimelig. Er en slik forskjellsbehandling i tråd med denne Regjerings politikk, eller vil statsråden ta et initiativ for å få endret denne distriktsfiendtlige praksis?»
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-24:
Det finansministeren nå opplyste om, er jeg aldeles klar over. Det var for så vidt ikke det jeg spurte om. Jeg spurte om en slik forskjellsbehandling er i tråd med Regjeringens politikk, eller om statsråden vil ta et initiativ for å få endret denne distriktsfiendtlige praksis. Jeg snakker ikke om overtid, jeg snakker om at det er blitt slik i Vest-Agder at når man i ordinær arbeidstid skal tollklarere et skip i Flekkefjord, Farsund eller Mandal, så må det betales for det. Det behøver man ikke hvis et tilsvarende skip skal klareres på dagtid i Kristiansand, og det betyr at det nå er et incitament til at man sentraliserer tollklareringen til de store havner, med de konsekvenser det har for næringslivet rundt om i de andre bykommunene i Vest-Agder. Det har også den konsekvens at det vil kunne bli mer trafikk på veiene, ved at man nå tar skip inn i Kristiansand for å slippe en kostnad som blir regnet opp mot transportkostnader fra Kristiansand til en av de nevnte byene. Etter mitt skjønn er det en praksis som jeg ikke på noen måte kan skjønne er forenlig med denne regjeringens politikk, og spørsmålet mitt er om statsråden vil se på denne, som jeg definitivt vil kalle det, distriktsfiendtlige praksis.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Ved lov av 13. juni 1975 nr. 46 om regulering av ervervsmessig husdyrhold bestemte Stortinget at ingen uten tillatelse fra departementet kan etablere eller drive anlegg for ervervsmessig svine- og fjørfehold med større besetning enn det som i forskrift er fastsatt som grense for konsesjonsfri drift, jf. loven § 2. I forskrift om regulering av ervervsmessig husdyrhold er det fastsatt grenser for hvilke anlegg med svine- og fjørfeproduksjon som kan drives uten departementets tillatelse. Grensen for anlegg med slaktekyllingproduksjon som kan drives uten departementets tillatelse, er anlegg med maksimal plass til 13 000 slaktekyllinger, begrenset til en besetning på inntil 80 000 innsatte slaktekyllinger pr. år. Størrelsen på anlegg som kan etableres uten tillatelse, er i utgangspunktet regulert ved normtall fastsatt ut fra dyrevernhensyn. For slaktekylling er dette kravet maksimum 23 innsatte kyllinger pr. m2 . Da et konsesjonsfritt anlegg maksimalt kan ha plass til en besetning på 13 000 slaktekyllinger, er den konsesjonsfrie anleggskapasitet 565 m2. Det er ingenting i veien for å ha færre dyr pr. m2. Ønsker man å ha en besetning på inntil 80 000 innsatte slaktekyllinger pr. år, samtidig som man ønsker å ha færre dyr pr. m2, kan man søke om konsesjon for utvidelse av anlegget utover den konsesjonsfrie grensen på 565   m2. Ved avgjørelsen av slike søknader kan det vektlegges om utvidelsen fører til en bedring av dyremiljøet. Dette viser at departementet også i konsesjonssammenheng legger vekt på dyrevernhensyn. Den tolkning som representanten Sandberg gir uttrykk for, er riktig i den grad at bestemmelsene setter maksimalgrenser for antall slaktekyllinger pr. m2 og produksjon pr. år. Det er imidlertid ikke riktig å tolke dette som minimumsbestemmelser.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
For å gjøre det klart: Statsråden har ikke gått inn på om det her foregår forskjellsbehandling, for det har statsråden ikke noen grunn til å påstå eller ta stilling til. Når det gjelder hvor store markedsandelene måtte være i forskjellige deler av landet, vil de naturligvis måtte variere. Men det er jo fri etablering opp til en bestemt grense. Det er når man passerer grensen, at man må forholde seg til det regelverket som er fastsatt. Noen kan naturligvis hevde at dette er ineffektivt, at man må holde seg innenfor disse grensene, men dette er en del av den samlede landbrukspolitikken, der man skal ha en spredning av produksjonen for å kunne være med på å styrke og opprettholde bosettingen. Her er vi igjen tilbake til den gamle argumentasjonen, som er like aktuell i dag, at landbrukspolitikken i Norge skal ivareta flere hensyn: produksjon og effektivitet, men samtidig være koblet opp mot det som har med bosetting i distriktene å gjøre.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Det er individuelle forskjeller i alle konsesjonssaker, også der det dreier seg om selskapers erverv av landbrukseiendommer. Alle saker må avgjøres konkret. Jeg vil derfor nødig uttrykke meg kategorisk. Isolert sett har jeg selvfølgelig ingen problemer med å forstå at AS-formen kan oppleves som en hensiktsmessig eierform i forbindelse med næringsutvikling knyttet til landbruket. Det økonomiske ansvar vil ved AS-formen kunne begrenses, og videre kan det oppnås skattemessige fordeler. Når jeg likevel mener at AS-formen er en uheldig eierform i landbruket, er dette fordi eierformen på sikt kan innebære at landbrukseiendommen gjennom selskapet blir eid av noen som ikke har tilknytning til landbruket. Selskapsformen medfører her at ingen eier vil ha plikt til å bosette seg på eiendommen. Jeg kan vanskelig se at landbruksnæringen er tjent med at landbrukseiendommer blir rene kapitalgjenstander hvor eieren ikke er bosatt, og brukeren er uten eiertilknytning. Det har så langt vært bred politisk enighet om at vi skal ha en langsiktig, forsvarlig ressursutnyttelse av landbruksarealene i Norge. Videre har det vært bred enighet om viktigheten av å opprettholde bosettingen i distriktene. Selskapsformen vil ikke ivareta disse målene når resultatet kan bli at eieren f.eks. er bosatt på en annen kant av landet, og at brukeren bare er ansatt av selskapet. Dette er et brudd på det en kanskje noe gammelmodig uttrykker som ønsket om at vi i Norge skal ha en selveiende bondestand. Jeg mener vi har erfaringsgrunnlag for å si at slektsbasert eierform gir bedre sikkerhet for en langsiktig ressursutnyttelse. Jeg er ellers uenig med representanten Nakkim i at den aktuelle konsesjonsmeddelelsen ivaretar intensjonene i odelsloven og konsesjonsloven.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Aller først: I svarbrevet til nevnte sak er det pekt på at man kjenner til at det kan komme et ønske om en tidsbegrenset konsesjon. Det vil vi naturligvis forholde oss til, og vi vil vurdere en slik søknad hvis den kommer, uten at jeg kan gi noe svar på det nå. Så vises det fra representanten til at dette praktiseres i andre land, bl.a. i de nordiske land. Danmark er et eksempel. Jeg kan opplyse at Danmark nå går gjennom sin lovgivning for å se på om det er nødvendig å endre på noe med hensyn til AS-formen i det regelverket som er knyttet opp til selve AS-formen i Danmark. I Norge har vi ikke noe regelverk som er knyttet opp til lovgivningen på samme måte som i Danmark, og derfor er den enda vanskeligere å praktisere. For øvrig vil jeg vise til at ingen av de nevnte landene har noen odelslov å forholde seg til.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Norge har et forbud mot import, bearbeiding og frambud av kjøtt fra produksjonsdyr som er gitt hormoner som vekstfremmere. EU og Norge har med andre ord sammenfallende interesser i denne saken. I panelsaken mellom USA og EU konkluderte WTOs tvisteløsningspanel med at EUs regelverk ikke var basert på en tilfredsstillende risikovurdering. Kjennelsen slo fast at dersom EU skal opprettholde forbudet, må en tilfredsstillende risikovurdering gjennomføres for å belegge faren for skade på menneskers liv og helse. EU har iverksatt en rekke analyser og har frist på seg fram til 13. mai 1999 til å legge fram dokumentasjon på dette. Hva som vil skje dersom WTO finner at EUs dokumentasjon ikke er tilfredsstillende, er det for tidlig å si noe om. Partene drøfter ulike løsninger. Hvilke tiltak som eventuelt skal settes i verk når kjennelsen foreligger, vil være avhengig av kjennelsens konkrete innhold. Regjeringen vil vurdere hele sakskomplekset når tvisten mellom EU og USA er avklart. Ved fastsettelse av eventuelle tiltak i Norge vil hensynet til forbrukeren bli vektlagt. Uavhengig av denne saken arbeides det med et felles EØS-regelverk om obligatorisk opprinnelsesmerking av storfekjøtt, som planlegges gjort obligatorisk med virkning fra 1. januar 2000. Denne merkingen vil gjøre forbrukeren i stand til å identifisere hvor kjøttet stammer fra.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
I denne saken finner jeg ingen grunn til å ha kritiske merknader til EU og EUs standpunkt. Det er sammenfallende med den norske holdningen til den type matprodukter som vi snakker om i dag. Det er ikke reist sak mot Norge, det er reist sak mot EU. Norge har i dag et forbud, og det praktiserer vi naturligvis inntil det kommer en avgjørelse fra WTO i denne sammenheng, ikke EU, som Norge vil måtte forholde seg til på det tidspunktet premissene for avslutningen av denne saken foreligger. Så jeg synes ikke det i denne saken på noen som helst måte er grunn til å kritisere Regjeringens holdning eller handling i denne sammenheng, men det er gjort på en korrekt måte.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-03-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Fylkeslandbruksstyret i Østfold ga 15. desember 1998 Nærum AS konsesjon til eiendommen Nærum. Vilkårene i vedtaket og aksjonæravtalen ivaretar intensjonen i odels- og konsesjonsloven. Likevel omgjorde Landbruksdepartementet vedtaket. Selskapsformen ble valgt fordi den fremmer et tidlig generasjonsskifte og gjør det enklere å kombinere landbruk med annen næringsvirksomhet. Mener statsråden en kategorisk motstand mot AS-formen er et godt bidrag til næringsutvikling knyttet til landbruket?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må si at når man leser avslaget i forbindelse med denne saken om Nærum AS, er det ikke først og fremst brudd på konsesjonsloven eller odelsloven som er hovedbegrunnelsen. Begrunnelsen er at det kan komme andre eiere inn som da tilsier at man ikke har plikt til å bosette seg på eiendommen. Men det er vitterlig slik at myndighetene, gjennom konsesjonsvilkårene, kan sette betingelser, og det kan man bl.a. gjøre ved at ethvert aksjesalg skal utløse en konsesjonsplikt. Gjennom de forutsetningene som Fylkeslandbruksstyret i Østfold la til grunn, mener man at man har oppfylt både odelsloven og konsesjonsplikten. Men det som er det viktige i denne saken, er at man her kan bidra til en tidligere overdragelse. Og jeg må spørre statsråden om han ikke er villig til å se på dette og om vi kan få en ny ordning hvor man kanskje kan gi en tidsbegrenset konsesjon over en periode, slik at man får prøvd det ut. Det er vitterlig slik at man både i Sverige, Finland(presidenten klubber) og Danmark har denne ordningen som ivaretar de(presidenten klubber) intensjonene vi her har lagt til grunn. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Opptil flere ganger i året har Forsvaret såkalte auksjoner hvor de blant annet selger mange motoriserte kjøretøy. Nå viser det seg at Forsvaret ønsker å benytte seg mer av partisalg. Dette er brudd på gjeldende praksis, og hva vil statsråden gjøre for at flest mulig skal få mulighet til å kjøpe seg et militært kjøretøy fremfor at de kan bli solgt til utlandet som et parti?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Fremskrittspartiet ser det som meget viktig at tidligere militære kjøretøyer i størst mulig utstrekning blir i landet, da de representerer en stor verdi for totalforsvaret ved at de i praksis ender opp i distriktene og står til disposisjon for Forsvaret – enten direkte gjennom HV-mannskaper som eiere, eller indirekte som aktuelle vogner til rekvirering i en mobiliseringssituasjon. Jeg setter også spørsmålstegn ved om det er riktig, slik statsråden sier, at det vil innbringe mer penger å selge dem som et parti i stedet for enkeltvis. Selv har jeg vært på noen auksjoner, og jeg har sett den store interessen det er for å kjøpe militære kjøretøyer. Prisene har ofte vært forholdsvis høye. Ser heller ikke statsråden faren for at andre land i en gitt situasjon kan bruke kjøretøyene/utstyret i en situasjon som Norge ikke er tjent med? Og ser ikke statsråden den interesse det er blant befolkningen, lag og foreninger for dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Lov av 10. juni 1977 nr. 82, lov om motorferdsel i utmark og vassdrag, bestemmer at kommuner ikke kan gi generell tillatelse til bruk av båtmotorer på sjøer som er mindre enn to kvadratkilometer. Alle typer båtmotorer, også støysvake og minimalt forurensende elektriske motorer, blir behandlet likt. Synes statsråden dette er riktig sett i forhold til bruk av elektriske båtmotorer?»