Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-06-07:
Senterpartiet har ingen representant i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men jeg har lyst til å knytte en del merknader til disse to sakene i forbindelse med det arbeidet som nå er gjort i komiteen, og det som Riksrevisjonen har lagt fram. Det er riktig at det er flertallsvedtak bak det som har vært grunnlaget for bygging og utvidelse av Rikshospitalet. Men det er grunn til å minne om at enkelte av oss – og Senterpartiet i særdeleshet – har advart mot en del av det som har skjedd her. Riksrevisjonen gjør et ganske sterkt poeng av at Rikshospitalets utvidelse skulle ses i sammenheng med kapasitetsutvidelsen og bruken av den kapasitet som var i daværende helseregion 2, fordi sengetallet ved Rikshospitalet egentlig gikk ned ved bygging av nytt rikshospital , jf. det første utbyggingsprogrammet. Det er et viktig punkt i denne undersøkelsen som ikke er fulgt opp etter Riksrevisjonens mening, og som også komiteen har noen merknader til. Jeg synes det er en viss unnfallenhet fra departementets side når man sier at man ikke hadde lover og regler som gikk på at staten skulle gå inn og kontrollere det som skjedde i helseregionene på den tiden. Det er nok riktig at et slikt regelverk kom i løpet av utbyggingsperioden, i forbindelse med helseplanen og i forbindelse med spesialisthelsetjenesteloven, men da ser man bort fra at Rikshospitalet var regionsykehus for helseregion 2, og at Rikshospitalets eier og driftsansvarlige er staten ved Sosial- og helsedepartementet. Dermed burde det departementet som eier og driver ha hatt et vesentlig ansvar og en stor interesse av å se hvordan samspill og utvikling var i helseregion 2. Så er det også grunn til å bemerke i dag at Senterpartiet sa at Rikshospitalet ikke burde bli for stort. Man burde også se på at det lå i helseplanene for Kongeriket at det skulle være en viss spisskompetanseutbygging ved samtlige regionsykehus og universitetssykehus her i landet, slik at en fikk en fordeling og en desentralisering av det. Vi fra Senterpartiet syntes på det tidspunkt dette ble anført i komiteen, at det ble for sterk sentralisering ved utbyggingen av Rikshospitalet. Vi mente at dette kunne gå ut over de øvrige regionsykehus, og også at Rikshospitalet kunne få en for stor ramme i forhold til det mandat det skulle ha, spesielt sett i forhold til den fysiske rammen som utbyggingen hadde i første omgang. Det viste seg jo å slå til. Det er utvidet mange ganger med mange tusen kvadratmeter, og vi hadde rett. Et annet argument som Senterpartiet framholdt i utbyggingen av Rikshospitalet og starten på denne prosessen, var at det burde ha vært et nærmere samarbeid mellom Rikshospitalet og Ullevål om spisskompetansesamling på det nivået i denne regionen. Vi mente at utnyttelsen av ressursene da ville ha vært bedre, bl.a. med legevaktsamarbeid. Vi påpekte også at det burde ha vært slik på grunn av den diskusjonen som vi hadde, og har hatt, om barnesykehusfunksjoner på dette nivå. Vi mener også at brukermedvirkningen gjennom prosessen har vært for dårlig, og viser spesielt til gruppen med revmatiske lidelser, som syns de har hatt dårlig innflytelse på den utviklingen som har vært innenfor det fagfeltet. Jeg er spent på hvordan det løses når det nye rikshospitalet nå trer i funksjon. Det er gjort et vesentlig poeng av at Stortinget ikke hadde gode nok informasjoner, og det er vi enig i. Jeg syns det er litt søkt når representanten Gunnar Skaug fra Arbeiderpartiet sammenligner Stoltenberg og Restad i denne prosessen når det gjelder ansvarlighet. Det som er en kjensgjerning, er at den siste store utvidelsen kom i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet høsten 1996 og ble anbefalt og godtatt av et flertall på Stortinget mot Senterpartiets stemmer. Vi mente på det tidspunkt at Rikshospitalet var stort nok, slik det da var vedtatt, med bl.a. sykehotell og med nye tilbygg. Blant annet lå det da diverse utvidelser inne på til sammen over 15 000 m2 i forhold til opprinnelig prosjekt. Det gikk på intervensjonssenter med økt behandlingskapasitet, det gikk på kontorer, det gikk på utvidelse av universitetsområdet og diverse andre utvidelser. Vi sa da at Rikshospitalet var stort nok, og at det var ca. 125 m2 til rådighet for hver sykehusseng, og det var langt mer enn noe annet sykehus i dette land hadde. Derfor sa vi at vi ikke gikk med på denne utvidelsen som da var foreslått på drøyt 11 000 m2. Det som også viste seg, var at det ikke var gode nok kostnadsberegninger. Det er påpekt fra Riksrevisjonen, og det slutter også en samlet komite seg til. Den som satt med noe av hovedansvaret for det som kom av tall våren 1997, var daværende finansminister Stoltenberg. Jeg kan sitere hva Gudmund Hernes sa i høringen den 3. april i år, om det som lå til grunn for tallet: «Kalkylen ble ikke gjennomført endelig våren 1997. Det som skjedde i stedet, var at man i diskusjoner med Finansdepartementet forsøkte å lage en realistisk kostnadsramme.» Det er det som ligger til grunn her, og da må Finansdepartementet ved finansministeren ta på seg et vesentlig ansvar for den kostnadsramme og det tall som framkom da Stortinget bevilget det reelle beløpet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett våren 1997. Det er også grunn til å peke på at departementet og de som har hatt utførelsesansvaret, ikke har fulgt pålegg og råd fra Stortinget, bl.a. da flertallet i sosialkomiteen påpekte at det burde settes ned et overordnet utbyggingsstyre for byggeprosjektet som skulle følge dette, og som kanskje hadde ført til at det hadde vært en viss annen kvalitetssikring og overvåking av gjennomføringsprosessen enn vi nå ser at det har vært. Så sies det fra komiteen, og jeg har lyst til å kommentere det litt på tampen: «Komiteen mener at dersom Stortinget ikke hadde vedtatt endringer og utvidelser underveis i byggeprosjektet ville det ferdige hospitalet vært lite funksjonelt før det ble åpnet.» Ja vel. I ydmykhet innrømmer jeg at det skjer veldig mye i den medisinske verden og innenfor medisinsk teknologi og utvikling nå, slik at vi må endre en del. Men samtidig må jeg si at det som en samlet komite egentlig sier her, er at det var for dårlig prosjektering i starten. For det kom jo en del utvidelser, som tross alt gav rom for ny teknologi og erkjennelse av at et rikshospital skulle inneholde funksjoner som det var nødvendig å ta med under marsjen. Men hvis det er riktig det som står her, at det ferdige hospitalet ville vært «lite funksjonelt» før det åpnet – til de grader som det er nedfelt her fra en samlet komite – må jeg si at da var også prosjektering og bearbeiding av startprosjektet for dårlig. Det må vi også ta med i denne saken. Jeg syns ikke det er noen grunn til å hovere over denne saken, men det er grunn til å minne om at det var de som advarte under prosessen og sakens gang, fra de første vedtak og til vi så elendigheten ved at det plutselig åpenbarte seg at det ikke var kontroll selv høsten 1998, da Rikshospitalet skulle åpnes bare noen måneder etterpå. Det vi i hvert fall må ta lærdom av, er at vi må ha en skikkelig kvalitetssikring forut for stortingsbehandling, og at det kanskje er ekstern ekspertise inne underveis, slik at vi har et bedre prosjekt ved starten og ikke får alle de innspill som vi har hatt her. Vi må ta innover oss at en del ting må henge bedre i hop enn det har gjort her. Blant annet skulle Rikshospitalet være en samarbeidspartner overfor helseregion 2 og overfor hele Helse-Norge når det gjelder driftsfunksjoner, og ikke minst kanskje i forhold til Ullevål, som er et annet regionsykehus innenfor samme by og kommune. Rikshospitalet har fått utvikle seg ved manglende styring og kanskje også ved manglende planlegging på en måte som er uheldigfor offentlig omdømme, og også i forhold til utviklingen innenfor Helse-Norge, fordi det har tatt enormt mye ressurser som vi ikke burde ha sløst bort.