Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-03-25:
Stortinget behandler nå et forslag som mange langs kysten har fattet stor interesse for, og som har utløst en stor debatt. Jeg har lyst å si at jeg synes saksordføreren har jobbet godt med denne saken og skaffet mye god informasjon. Svært mange i næringen har hilst forslaget velkommen som en redning, mens noen få aktører har vært mer kritiske til forslaget. Arbeiderpartiet har med dette forslaget tatt signalene fra våre kystsamfunn på alvor. Vi er opptatt av å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og av at hele landet skal være i bruk. Det er det som ligger i bunnen. Spredt bosetting, livskraftige bygder og kystsamfunn og stor verdiskaping har alltid vært Norges kjennetegn. Dette mangfoldet har satt oss på kartet som en spennende handelspartner og som et spennende reisemål. Det er påfallende at vi er kommet dit at kystområder og distrikter som har et rikt matfat og store naturressurser rett utenfor kjøkkenvinduet, skal være de som har det aller vanskeligst i dagens situasjon. Hva er det som gjør at vi er kommet dit? Er det slik at vi som politikere har gitt fra oss alle muligheter til å påvirke denne utviklingen i mer positiv retning? Fra hele landet kommer det meldinger om at fiskeindustrien sliter, og det blir fra mange hold hevdet at næringen er inne i den dypeste krisen på svært mange år. Ja, noen mener på over 30 år. I en slik situasjon forventer våre innbyggere og velgere handling fra oss som politikere. Når vi fra Arbeiderpartiet fremmet dette forslaget, hadde vi forventet støtte fra et stort flertall i denne sal, men det vil etter alt å dømme ikke skje. Størst er nok overraskelsen over at Kristelig Folkeparti med sin uttalte holdning i slike spørsmål ikke vil støtte forslaget. Som saksordfører viste til, har man altså i Troms fylkesting nylig vedtatt en uttalelse som var fremmet av flere partier, deriblant Kristelig Folkeparti, og som nettopp etterspør den ordningen som ligger i forslaget. Jeg tror ikke noen mener at alt bestandig skal være slik det alltid har vært, men vi kan ikke bruke en vanskelig økonomisk situasjon og konkurser som virkemiddel for å strukturere en så viktig næring. Markedet spør mer og mer etter ferske produkter fra fiskeindustrien. Dette innebærer at industrien må være til stede langs hele kysten og ha lettest mulig atkomst til markedet. Forslaget tar ikke sikte på å holde liv i bedrifter som åpenbart ikke har noen utsikter til å tjene penger. Målet er å hindre at mangel på driftskreditt skal føre til stopp og store begrensninger i fiskekjøpet, og hindre at bedriftene på grunn av likviditetspress skal tvinges til å selge produktene på et ugunstig tidspunkt. Får vi den foreslåtte ordningen på plass, betyr dette i praksis at vi styrker de bedriftene som ennå har en mulighet til å overleve. I motsatt fall vil disse bedriftene på grunn av denne vanskelige situasjonen bli svekket og dermed stå i fare for å tape ytterligere. Etter mitt syn vil da bare de største bedriftene overleve, mens de mindre bedriftene må gi tapt. Et det dette vi egentlig vil? Dette dreier seg ikke om noen subsidiering, slik noen har hevdet, men om et håndslag til en kriserammet industri. Dette er tiltak som kanskje ikke vil koste noe som helst for staten, men som vil hjelpe noen bedrifter og lokalsamfunn som sliter, men som har en stor mulighet til å komme ovenpå igjen. Etter mitt syn burde det være i alles interesse å bidra til det.