Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-05-09:
Uansett hva representantene Høglund eller Eriksen Søreide sier, står regjeringen samlet, og regjeringspartiene her i Stortinget står samlet. Det har de to innleggene fra regjeringspartiene vist, og mitt innlegg vil også bekrefte det synet. Beslutninger om bruk av militær makt er de mest alvorlige beslutninger en regjering kan ta, og de er i sin natur tunge å ta. Beslutningen om å gå inn i Libya, sammen med den internasjonale koalisjonen, var ikke noe unntak i så måte, men den var etter vår mening rett. Det avgjørende for vår støtte til bruk av våre fly i Libya var vedtaket i FNs sikkerhetsråd, som ga et utvetydig mandat til å bruke et bredt spekter av virkemidler for å beskytte sivile, og den brede oppslutningen vedtaket hadde, ikke minst fra arabiske land, om at en intervensjon var nødvendig. En sterk oppslutning om FN er en bærebjelke i norsk utenrikspolitikk. Det er i Norges og verdens interesse at FN framstår som sterkest mulig og mest mulig handlekraftig. FN-mandatet som ble gitt i forbindelse med krisen i Libya, var et vannskille i FNs historie når det kommer til å gjøre bruk av ansvar-for-å-beskytte-doktrinen. FN-mandatet ble gitt med ti stemmer for, og fem avstående stemmer. Ingen land la ned veto, og ingen stemte imot. Ser man på Sikkerhetsrådets historiske holdning til intervensjon eller innblanding i indre anliggender, er dette et historisk vedtak. FN viste politisk handlekraft i en svært krevende situasjon. Men ettersom FN ikke har egne militære styrker, er evnen til å sette Sikkerhetsrådets vedtak ut i livet avhengig av at medlemslandene selv stiller opp med militær kapasitet. Ved å stille våre styrker til rådighet for operasjonen har vi bidratt til å styrke FN. Vårt mål har hele tiden vært at de militære aksjonene varer i så kort tid som mulig, og at man finner en politisk løsning på krisen. På det tidspunktet da vi gikk inn i Libya, var dette det landet – blant de arabiske regimene som til da var blitt utfordret av sine egne folk gjennom denne dramatiske vinteren – der myndighetene hadde reagert mest voldelig og opptrådt mest truende. Oberst al-Gaddafi signaliserte tydelig både med ord og handlinger at han hadde til hensikt å begå overgrep mot og drepe sin egen befolkning. Sitatene fra Gaddafi før den internasjonale operasjonen vitnet om at han var villig til å gå svært langt for å beholde makten. Nå er vi inne i en annen fase av opprøret, der Gaddafis regime på grunn av de internasjonale aksjonene har fått svekket sin militære slagkraft, og dermed sin evne til å bruke militære virkemidler mot sin egen befolkning. Det er utelukkende positivt. Norge har gjennom det norske luftforsvarets innsats gjort en stor jobb for å bidra til å svekke Gaddafis militære slagkraft. Vi har fått tildelt mange og tunge oppdrag fordi vi har et godt luftforsvar, gode fly med dyktige piloter som kan jobben sin. Det at vi i en innledende fase har tatt et ansvar i den internasjonale operasjonen som langt overgår vår relative størrelse når det gjelder militær slagkraft, mener vi legger grunnlaget for en mer tilbaketrukket militær rolle videre. Mest sannsynlig vil det også være andre behov i den fasen vi nå snart er på vei inn i. Samtidig som vårt militære bidrag har vært stort, har vi trappet opp den humanitære innsatsen for å sørge for at befolkningen i Libya får mat, medisiner og vann. En tung humanitær innsats er avgjørende for å nå målet om å hjelpe sivile. I begynnelsen av april bevilget Norge ytterligere 30 mill. kr i tillegg til de 50 mill. kr som vi allerede hadde bevilget. Det humanitære behovet er udiskutabelt, og innsatsen må vare lenge etter at blitslampene er slukket og de militære operasjonene tilbakelagt. Vi som storting har stått sammen om det militære. Det er viktig at vi også i årene som kommer, står sammen om en kraftfull humanitær innsats i de områdene som nå blir berørt av den katastrofen som vi er vitne til, og at vi med ulike virkemidler også tar ansvar for den flyktningsituasjonen som har oppstått. Gaddafi har gjennom sine trusler og overgrep mot befolkningen i Libya mistet sin legitimitet som leder, og bør gå av. Men det FN-mandatet som operasjonen bygger på, har sitt fundament i beskyttelse av sivile, ikke i å avsette Gaddafis regime. Det er mitt håp at Gaddafi så raskt som mulig innser det som verden lenge har sett, at han ikke lenger bestyrer Libya. Men dette kan kun være resultat av en politisk prosess, ikke en militær aksjon. Til slutt: Sivile rammes av krigshandlinger og våpenbruk. La oss håpe at man snarest kommer fram til en våpenhvile og en politisk løsning.