trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Som medforslagsstiller til dokumentet som ligger til grunn for Innst. S. nr. 128, er jeg glad for at flertallet på mange måter har gått inn på hovedpremissene og også, så vidt jeg kan se både mellom linjene og på linjene, erklært seg enig i behovet for at dette bringes i orden. Fra Fremskrittspartiets side har vi ikke gjort annet enn å ta opp det som næringslivet i Bergen har bedt om i årevis, nemlig å sørge for at det som lå til grunn den gangen man fikk Askøybrua, at man skulle få alternativ seilingslei, kom på plass. På bakgrunn av det som har skjedd, kan man jo spørre seg om påtrykket fra Stortinget har vært for dårlig, i og med at man viser til brev av 31. april 1994, slik flertallet gjør. Vi har fra Fremskrittspartiets side vist til brev datert 15. desember 1999, der man fra departementets side anser saken om den alternative seilingsleden i Bergen som avsluttet. Slik jeg leser innstillingen, er det rimelig klart at Stortinget nå tar et fornyet initiativ gjennom å be om å få kostnadsoverslag og konsekvenser av slike tiltak. Og det er på høy tid. Det burde egentlig vært gjort for lang tid siden. Men det har åpenbart vært en noe vanskelig prosess å starte opp igjen det som miljømessig ble møtt med motstand, men som for næringslivet i Bergen, for cruisehavnen Bergen, er absolutt nødvendig i og med at fartøyene blir så store at de er nødt til å finne andre anløpssteder hvis ikke Bergen havn blir tilgjengelig. Og det er en usedvanlig dårlig løsning for det bergenske næringsliv. Ved å unngå å gå inn i Herdlaflak-mudringen sparte staten ca. 100 mill. kr, noe som også fremgår av innstillingen. I utgangspunktet ligger det da 100 mill. kr klar som må kunne brukes når man nå går videre med saken. Og jeg håper at også flertallet innser at det er nødvendig med tiltak, og at dette ikke ender opp som skuebrød. Men jeg skulle gjerne sett en klarere presisering av tidsperspektivet i dette, nemlig behovet for framdrift. Ut fra det klare pålegget som flertallet gir her, vil jeg gjerne få lov til å spørre statsråden: Hvor lang tid mener statsråden at denne nye gjennomgangen med alternative havnemuligheter og konsekvensutredninger vil ta? Og på hvilken måte mener departementet at man vil komme tilbake til Stortinget? Er det i form av en proposisjon eller en melding, eller har man ingen horisont på dette i det hele tatt?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
President! Jeg ber om ordet!
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Jeg stilte et spørsmål til statsråden, og jeg hadde håpet at statsråden hadde ønsket å svare. Det er jo flere statsråder som kanskje kunne ha svart, men det er en statsråd som står ansvarlig i forhold til dette dokumentet. Da vil jeg svært gjerne vite hva som er statsrådens tanker om framdriften av dette, fordi dette haster for Bergen. Det haster for å kunne drive videre som cruisehavn, og vi vet at det for en rekke fartøyer som nå er under bygging, blir umulig å anløpe Bergen. Da synes det som om det er en løsning når det gjelder svaret. Hva innholdet er, antar jeg at vi får høre.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Når det gjelder forslag nr. 1, har vi samme innstilling som sentrumspartiene. Statsråden signaliserte at det jobbes med saken, og at undersøkelser pågår. Vi vil derfor ikke stemme for forslaget. Når det gjelder forslag nr. 2, har jeg fått opplyst at UNEP nå forsøker å komme inn i Irak, men har foreløpig fått avslag. FN holder altså på også med denne saken. Jeg anbefaler derfor Arbeiderpartiets medlemmer å stemme imot.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2001-02-27:
Idet de 10 minuttene jeg hadde til hovedinnlegg, var oppbrukt, var jeg i ferd med å oppsummere en del punkter, men kom ikke helt i mål, så jeg hadde et par punkter igjen. Jeg vil nå innledningsvis ta med disse konklusjonspunktene. Og da er det neste, utover dem jeg hadde med i hovedinnlegget, at det må arbeides videre for å avdekke mulig sammenheng mellom andre helseskadelige stoffer enn utarmet uran i panserbrytende ammunisjon, eventuelt miljøskadelige stoffer i de aktuelle områdene og oppståtte helseplager de planlagte helseundersøkelsene må gjennomføres, og resultatene bør offentliggjøres så snart de foreligger, det gjelder altså de norske helseundersøkelsene alt personell som kan komme til å oppholde seg i de aktuelle områdene hvor panserbrytende ammunisjon inneholdende utarmet uran er brukt, må på forhånd få den sist oppdaterte informasjon om mulige helsefarer og anbefalte forholdsregler. Så benytter jeg anledningen til kort å kommentere SVs to forslag. Forslag nr. 1 går ut på å kunne forby ammunisjon med utarmet uran. Jeg mener for min del at dette kan være noe drastisk på bakgrunn av en mistanke om mulige helseskader, men foreløpig uten noen sannsynliggjøring av en slik årsakssammenheng. Jeg føler at den holdningen som forsvarsministeren har gitt uttrykk for, og som vil være Norges offisielle holdning, nemlig å avstå fra bruk av slik ammunisjon inntil man med sikkerhet kan avkrefte at det vil ha helseskadelige effekter å bruke den, er den riktige. Blir det påvist at det kan være en helseskadelig effekt ved bruk av slik ammunisjon, er det naturlige selvfølgelig å gå inn for forbud i neste omgang. Men inntil det eventuelt kan påvises, synes jeg at den offisielle holdningen som forsvarsministeren har gitt uttrykk for, er den riktige. Forslag nr. 2 går ut på iverksette et forskningsprogram i regi av FN for å klarlegge mulig overhyppighet av kreft og andre helsekader i befolkningen i Sør-Irak etter 1991. Og jeg antar, selv om det ikke står tydelig i forslaget, at man også skal avdekke mulige årsaker til en slik overhyppighet. I dette ligger vel også andre mulige årsaker til helseskader enn bare utarmet uran. Det vil i så fall være i tråd med mitt eget syn, som var et av de oppsummeringspunkter som jeg innledet dette innlegget med, nemlig å få en bredt anlagt undersøkelse for å kunne avdekke mulige årsaker til helseskader på personer som har oppholdt seg i de aktuelle områdene, men som kanskje følger av andre stoffer enn bare utarmet uran. Derfor er dette i tråd med det som jeg føler vil være en riktig holdning. Nå synes det dessverre å være slik, ut fra de signaler vi har fått i debatten, at hvis disse forslagene kommer opp til votering, vil de bli nedstemt. Det er gitt klar beskjed om det både fra Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, og jeg tolket også Høyre slik at de vil stemme imot forslagene. Jeg vil derfor anmode SV om å gjøre om de to forslagene til oversendelsesforslag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-27:
Det kom vel ikke som noen sjokkerende nyhet at representant nr. 1, hr. Halvorsen fra Arbeiderpartiet, tok bølgen for sin statsråd, så da får representant nr. 95, fru Halvorsen, helle litt malurt i begeret. Jeg har tre helt konkrete spørsmål til forsvarsministeren. Spørsmål 1: Hvor lang tid mener Godal undersøkelser av virkningen av utarmet uran må vare før han føler seg så sikker på at det ikke er noen sammenheng mellom bruk av utarmet uran og helseskader, at han vil si: Nå vet vi nok, nå er dette forsvarlige våpen som vi kan stå inne for brukes? Spørsmål 2: Er det ikke ekstremt, utrolig pinlig at man har tatt sine forholdsregler i forbindelse med bruk av utarmet uran i USA og hatt det til debatt siden 1991, mens man i Norge ikke har visst noen ting? Dette er altså vår fremste allierte. Det er bare sånn at man burde rødme fra tærne og opp over å være så dårlig informert. Spørsmål 3: Er det ikke behov for en helt annen diskusjon om hva slags standarder en allianse og deres fremste alliansepartnere, nemlig USA og Storbritannia, skal legge for sin bruk av våpen, ikke bare i forbindelse med bruk av utarmet uran og med de helsefarene som kan kobles til det, men når man også ser at man nå tar i bruk klasebomber i forbindelse med den siste bombingen som USA og Storbritannia gjennomførte i Irak nærmere Bagdad enn noensinne, uten at det stilles noen spørsmål ved dette? Dette er altså en allianse og en stormakt som påberoper seg å slåss for humanitære forhold, menneskerettigheter osv,. og så sprer man våpen som en vet først og fremst rammer sivilbefolkningen. Er ikke dette en type våpenbruk og holdning til sivilbefolkningen som forsvarsministeren gjerne vil få sjansen til å ta kraftig avstand fra?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-27:
Jeg kan ikke dy meg, for jeg syns jo det er fornøyelig at forsvarsministeren bekrefter at han i hvert fall har rødmet fra tærne og opp til snippen når det gjelder spørsmålet om informasjon mellom USA og Norge i denne saken. Jeg er også glad for at forsvarsministeren faktisk sier at han stiller seg spørrende til bruk av klasebomber i Irak, og at dette er en sak som må håndteres videre fra Utenriksdepartementet. Er det da sånn at vi kan forvente at Norge protesterer mot den slags bruk av våpen og den slags aksjoner fra USAs og Storbritannias side?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-27:
Bare en kort kommentar både til Arbeiderpartiets taler og Senterpartiets taler som har oppfordret SV til å gjøre disse forslagene om til oversendelsesforslag. Vi synes det tilslører noe av det som er den politiske konflikten i disse sakene. Vårt poeng når det gjelder forslag nr. 1, er at man ikke på 10–20 års sikt kan komme i den situasjon at man kan utelukke at det er en helsefare knyttet til bruk av utarmet uran, og at det derfor ikke i overskuelig framtid kan oppstå en situasjon der man kan si: Yes, dette er sunt som gulrøtter, derfor lar vi det passere, og Godal går ut og slåss internasjonalt for at disse våpnene skal tas i bruk igjen. Og når det gjelder forslag nr. 2, er det som Gudmund Restad tar opp i den forbindelse, riktig, for vi vet jo at det kan være mange typer forurensninger i Sør-Irak som kan ha vært medvirkende, kanskje kombinasjoner kan være ekstra farlige osv. Men uansett vil det være av stor betydning å få kartlagt det. Derfor ønsker vi at Regjeringen skal stå på internasjonalt for å få til den type undersøkelser. Da blir det jo disse representanters problem hvis de ønsker å stemme imot!
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-27:
Jeg vil gi en stemmeforklaring på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Når det gjelder forslag nr. 1, vil vi ikke stemme for det nå. Vi vil avvente det arbeid som statsråden har igangsatt for å utvirke at slik ammunisjon nå ikke brukes, og vi vil avvente innstillingen fra WHO, men vi forbeholder oss retten til når som helst å komme tilbake til realiteten i forslag nr. 1. Når det gjelder forslag nr. 2, vil vi stemme for det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-02-27:
Vi står overfor en omfattende omlegging av petroleumspolitikken. Regjeringen har foreslått delprivatisering av Statoil og å restrukturere SDØE, inklusive salg av utvalgte eierandeler, en ny forvaltningsmodell for SDØE og et nytt transportselskap for gass. Formålet med denne omleggingen er å styrke norsk sokkels konkurransekraft, øke verdiskapningen på norsk sokkel til glede for det norske samfunn og å gi Statoil rammebetingelser mer på linje med sine konkurrenter. Disse forslagene er nå til behandling i Stortinget. I St.prp. nr. 40 ber Regjeringen om bevilgning på 135 mill. kr for å dekke utgifter knyttet til forberedelser av de forslag som ligger i St.prp. nr. 36 om delprivatisering av Statoil. Utgiftene inkluderer departementets egne utgifter knyttet til salg av SDØE-andeler. Utgifter knyttet til opprettelse og drift av det nye SDØE-selskapet og gasstransportselskapet er ikke inkludert. Det foreslås ingen inndekning av den foreslåtte bevilgning, men det er ingen tvil om at vi her snakker om en utgift til inntekts ervervelse. Det er et bredt flertall som i dag gir departementet klarsignal til å gå videre med forberedelsene av den prosess som er satt i gang. Jeg anbefaler komiteens innstilling.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-27:
Dette er en sak og et forslag som hadde fortjent å få Stortingets støtte i dag. La meg bare si at den foreliggende lakseavtalen som Norge har med EU, på mange måter binder oss på hender og føtter. Vi har lagt oss på en konsesjonspolitikk som gjør at vi har klare begrensninger på utviklingen på det området. Vi har sluttet oss til prinsippet om minstepriser. Vi har også et fôrkvotesystem som regulerer og bestemmer tempoet på utviklingen. Jeg synes at saksordfører på mange måter argumenterer godt for det som ligger i forslaget om behovet for en utvidelse av volum innenfor eksisterende konsesjonsområde. Da er det litt mer uforståelig at den samme saksordføreren får flertallet med seg på å stemme mot dette forslaget i påvente av hva som eventuelt måtte komme av endring av politikken på dette området i fremtiden. La meg bare få lov til å minne om at denne saken ikke handler om at små konsesjonærer, som i dag besitter én eller to konsesjoner, skal prioriteres i neste runde. Dette handler mer om en praktisk forordning som skal motivere til bedre miljø innenfor merdene, bedre muligheter, forbedre rammevilkårene som skal forhindre sykdomsutvikling og som skal skape bedre økonomiske vilkår for dem som driver, og på andre områder skape en større fleksibilitet hva angår å kunne utnytte volum på en optimal og mest mulig fornuftig måte. Høyre ønsker primært å kunne ha et volum opp mot 18 000 kubikkmeter, men vi støtter selvfølgelig dette forslaget, og er forslagsstiller sammen med Fremskrittspartiet i denne saken. Dette handler om å gi bedre miljøbetingelser. Det handler om å gi bedre økonomiske rammebetingelser for denne næringen. Til slutt vil jeg bare få slå fast at når saksordføreren og flertallet egentlig argumenterer på den måten at de støtter intensjonen i forslaget, går jeg ut fra at departementet tar dette på alvor, og sørger for at vi får rammevilkår og volumsatser for fremtiden som gjør at miljøfaktoren kan nå de mål som også flertallspartiene har satt seg i denne saken.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Eg synest det vil vera dramatisk å gå herifrå i dag når det er grunnlag for den openberre misforståinga at kvalen står øvst i næringskjeda. Eg vil på det sterkaste hevda, sjølv om representanten Nesvik gav uttrykk for ein del tvil, at eg framleis har full tillit til at det er mennesket som står øvst i næringskjeda.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Eg har nokre få merknader sjølv om det i og for seg ikkje skulle vere naudsynt ut frå at det er ein samrøystes komite, men eg har nokre prinsipielle vurderingar som eg synest det er grunn til å kome med på vegner av Kristeleg Folkeparti. For det fyrste gjev vi tilslutning til dei skritta Regjeringa har teke i forhold til eksport av vågekval. Så kan ein spørje: Var det då naudsynt å behandle dette forslaget så omfattande i salen? Grunnen til at eg synest det, er at det er viktig at vi viser verdssamfunnet at det er eit samla storting som står bak Regjeringa i den avgjerda som dei har teke. Historisk er det klart at vi har ting på samvitet i forhold til forvalting av kval. Her er det gjort eit oppryddingsarbeid. Vi er i dag på vitskapleg trygg grunn, og vi handlar ansvarleg ut frå eit totalsyn på den økologiske balansen i havet. Kvotane som vert sette, er kanskje i minste laget ut frå kva som burde beskattast når ein tenkjer på fisken. Samstundes har eg forståing for den vurderinga som fiskeriministeren og Regjeringa har gjort, at ein her skal følgje det systemet for kvotetildeling som internasjonale organ har trekt opp. Difor er det òg grunn til å gje tilslutning til det. Eg vil anbefale Regjeringa òg i åra framover å arbeide for å få ei internasjonal forståing for at alle ressursar er viktige å forvalte ansvarleg og viktige å foredle til gode produkt, og likeins for at ein kan gå inn i verdshandelen med desse produkta. Det er grunn til å gle seg over, slik representanten Rita Tveiten gjorde, at det er eit samstemmig storting som tek desse avgjerdene. Eg synest det var nødvendig å ta ordet på vegner av Kristeleg Folkeparti for å understreke det, sjølv om det er ein samstemmig komite.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Eg skal ikkje forlengje debatten mykje, men det er eit par av tolkingane av saksordførarens innlegg som eg hadde eit visst behov for å kommentere. For det første er det vanlegvis ikkje så heilt dumt at ein faktisk ser fleire ting i samanheng. Og det ein seier her, er at dette kan vere ein aktuell måte å gjere det på, men ein vil sjå det i høve til fleire andre måtar å gjere det på. Og at konklusjonen då skulle vere, når Framstegspartiet og Høgre har eit framlegg som tek ein liten bit av det, at ein også skal stemme for det fordi ein synest at det kan vere interessant, det er etter mitt syn ein heilt ulogisk konklusjon. Det logiske er faktisk at ein er villig til å sjå det i ein heilskap når det vert lagt fram for Stortinget. Og då kan dette vere det som vi stemmer for, men det kan også vere noko anna. Når eg høyrer representanten Ivar Kristiansen og representanten Nesvik snakke om norsk laksenæring og norsk oppdrettsnæring som ei sørgjeleg sak, som om dei berre har problem, må eg seie at det er ikkje noka næring som har hatt så stor suksess i dei seinare åra – trass i den forferdelege styringa som her vert skildra. Eg må seie at av og til lurer eg på kva det er som ligg til grunn for det ein held fram med å seie, men eg skal ikkje dra ut det forsøket på analyse noko lenger.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Jeg har ikke tenkt å holde noe langt innlegg i denne saken. Vi får anledning til å komme tilbake til den i en større og bredere sammenheng i forbindelse med det svaret vi har fått fra fiskerministeren. Dette er et problem, som næringen selv har påpekt, innenfor det gjeldende systemet og det gjeldende regelverket. Primært ønsker ikke Fremskrittspartiet å ha noen fôrkvoter i det hele tatt, fordi vi ønsker å fjerne slike begrensninger – kvoter, løyveordninger og annet regelverk – for næringsdrivende rent generelt. Vi ønsker heller ikke de reguleringene vi har på volumsbegrensninger som hindrer utøvelse av næringsvirksomhet og det å være mest mulig konkurransedyktig. Men som sagt, innenfor det nåværende systemet har vi valgt å lytte til næringens synspunkter. Den har helt klart gitt uttrykk for at dagens system er konkurransevridende mellom små og store selskaper, fordi det er problematisk å få benyttet hele fôrkvoten uten å komme i strid med tetthetsbestemmelsene. Dette synes vi det er viktig å ta opp i Stortinget og sette fingeren på, slik at man i en bredere sammenheng kan ta dette med i betraktningen og finne gode, konstruktive løsninger for en vekstnæring i Norge. Til slutt vil jeg ta opp forslaget som er referert i innstillingen, på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-02-27:
Beskatning av sjøpattedyr, det være seg hval eller sel, må være en del av en helhetlig bærekraftig forvaltning av havets ressurser. De sentral- og nordatlantiske vågehvalbestandene som Norge beskatter, er ikke utrydningstruet. Det fastslår også vitenskapelige undersøkelser og bestandsvurderinger. Utnyttelse av fornybare naturressurser innenfor sikre biologiske rammer er et viktig prinsipp, som også må legges til grunn når det gjelder hvalfangst. Det er viktig at ikke følelser og irrasjonelle argumenter blir avgjørende i forvaltningen av våre ressurser. Det gjelder i høyeste grad også de marine ressursene. Det er bred enighet i Stortinget om å åpne for tillatelse til eksport av norske hvalprodukter. Vågehvalprodukter kan være et viktig element, en faktor, i verdiskapingen langs kysten. Historien viser at dette har vært en viktig næring som også i framtiden kan gi et viktig bidrag til verdiskapingen. Her som på andre områder er det viktig med videreforedling og produktutvikling. Det gjelder hval, men det gjelder også i høyeste grad sel. Sel har vært et tema ved ulike anledninger her i salen, og jeg vil oppfordre fiskeriministeren til å være aktiv med hensyn til tilrettelegging både med tanke på en bærekraftig beskatning, produktutvikling og bruk av midler, gjerne gjennom SND-systemet, til å få et løft når det gjelder videreforedling og produktutvikling av de ressursene som vi her snakker om. Det som er viktig når en diskuterer slike prinsipper som i dag, er å finne balansen i forhold til det som er et riktig uttak når det gjelder ressurser, og ulike aksjonsgrupper som vil ha medinnflytelse – finne en balanse som gjør at vi både har det som en næring og samtidig ikke skader andre næringer der vi er avhengig av å eksportere. I denne saken synes jeg at den linjen vi nå legger oss på – den måten dette har vært taklet på – er god, og jeg vil ut fra det også gi ros til Regjeringen, som har snudd i denne saken.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Som kjent ble det kunngjort den 16. januar i år at Regjeringen er innstilt på å kunne gi eksportlisens for norske vågehvalprodukter. Den viktigste grunnen til å åpne for eksport er betydningen for norsk ressursforvaltning av å stå fast på prinsippet om bærekraftig forvaltning basert på vitenskapelige kriterier. Dette prinsipp må også gjelde hval, fordi det ellers kan sette hele grunnlaget for høstingen av de levende marine ressurser i fare. Tillatelse til å eksportere produkter av vågehval vil bli gitt på nærmere bestemte vilkår og i form av eksportlisens. Tillatelsen vil være betinget av at det samtidig utstedes en CITES-tillatelse fra Direktoratet for naturforvaltning. Fiskeridepartementet arbeider nå med å utforme en konkret ordning for utstedelse av eksportlisens. Departementet vil om kort tid sende ut på høring et utkast til endring av eksportlisensforskriften, med tanke på å gjøre eksporten operasjonell. Slik tillatelse vil imidlertid ikke kunne utstedes før et DNA-register for norskfanget vågehval er ferdigstilt og operativt. Systemet er nå gjenstand for testing og kvalitetssikring, slik at det skal bli så godt som mulig. Det er av avgjørende betydning at dette registeret holder en kvalitet som ikke kan trekkes i tvil. Derfor kan jeg pr. i dag ikke gi en konkret dato for når dette vil bli ferdigstilt, men det er ikke snakk om veldig lang tid før vi har dette på plass. DNA-registeret vil bli brukt til å overvåke handel med norske produkter og skille slik handel fra mulig handel med hvalprodukter fra andre kilder. Eksport av vågehvalprodukter fra Norge kan, på grunn av at denne arten omfattes av CITES-liste I, bare skje til de land som på tilsvarende vis som Norge har reservert seg mot listingen i CITES. Dette betyr at vi kan eksportere til Japan, Island og Peru. Andre land som er medlemmer av CITES, kan ikke tillate innførsel av vågehval til kommersielle formål. Den norske fangsten er nå etablert som et faktum, og den vies mindre og mindre oppmerksomhet fra så vel andre lands regjeringer som miljøorganisasjoner. Det var antatt at åpning for eksport av hvalprodukter ville kunne skape protester som i stor grad ville være irrasjonelle. Disse ville ventelig primært komme fra verneorganisasjoner, men også fra myndigheter i land der slike organisasjoner står sterkt. Så langt har reaksjonene vært relativt begrensede. Det er registrert offisielle reaksjoner fra bl.a. USA og Storbritannia. For øvrig er det i liten grad registrert reaksjoner. Saken har vært omtalt i utenlandske medier, men i beskjeden grad. Jeg er ikke kjent med at det er meldt om reaksjoner blant publikum mot norske produkter som følge av beslutningen om å åpne for eksport. Det er iverksatt en egen informasjons- og kommunikasjonsstrategi i et samarbeid mellom Utenriksdepartementet og Fiskeridepartementet for å ha beredskap ved eventuelle reaksjoner mot beslutningen om å åpne for eksport av vågehvalprodukter.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Det var egentlig spørsmålet til dette DNA-registeret som gjorde at jeg bad om ordet en gang til. Norsk hvalfangstpolitikk har vært basert på at vi har hatt en ansvarlig politikk. Vi har vært i stand til å begrunne vitenskapelig de kvotefastsettelsene vi har gjort. Det har vært basert på internasjonale prinsipp. Den samme tilnærming må vi ha når det gjelder å få dette DNA-registeret på plass. Vi skal gjøre det så fort som det er forsvarlig, men det vil ikke gagne vår sak om vi ikke er sikker på at dette registeret har den kvalitet som er nødvendig, når det iverksettes. Det er ikke når det gjelder høringen av den nye forskriften, snakk om en lang høringstid, men det er snakk om at forskriften skal utarbeides, utkastet skal på normal høring, og så skal forskriften iverksettes så fort som råd. Jeg ser ikke for meg at utarbeidelsen av denne forskriften og vedtakelsen av den i det hele tatt kommer til å forsinke den prosessen som skjer i Norge og i andre land.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg har merket meg at flertallet i næringskomiteen mener at forslaget om utvidelse av konsesjonsvolumet kan vurderes som ett av flere alternativ ved innføring av et nytt system for produksjons- og tetthetsregulering. I årene som kommer, forventes veksten i produksjonen av laks og ørret å fortsette. En del av denne veksten vil bli tatt ut gjennom å tildele nye konsesjoner for produksjon av laks og ørret, og en del vil bli tatt ut gjennom en økning av produksjonskapasiteten i de eksisterende konsesjonene. Jeg har tidligere gjort rede for – og er fortsatt av den oppfatning – at en utvidelse av konsesjonsvolumet fra 12 000 til 15 000 kubikkmeter ikke er et fullgodt alternativ til å avhjelpe de problemene og utfordringene som små og store oppdrettsselskaper, eller for den delen havbruksnæringen som sådan, står overfor på noe lengre sikt. Dersom veksten fortsetter, og det gjør den, vil man på nytt komme i konflikt med tetthets- og volumkrav. Jeg mener derfor at det er mer hensiktsmessig å innføre et annet system for produksjonsregulering, som gir oppdretterne en bedre anledning til å ta hensyn til fiskens miljø og til fiskens trivsel og til sykdomssituasjonen. Vi er i en situasjon hvor disse kubikkmeterne ikke lenger regulerer produksjonen i næringen. Dette reguleres i dag av fôrkvoter, som er et system som fungerer godt. Jeg føler også behov for å si et par ord om dette forholdet til lakseavtalen, som man føler man er presset inn i. Det kan jeg for så vidt være enig i. Men lakseavtalen har bidratt til at næringen har gått rimelig godt i noen år. Jeg tror det er riktig å minne hverandre om hva som var alternativet til den lakseavtalen som ble inngått. Alternativet til det vi fikk til, var en betydelig straffetoll mot norsk laks. Jeg tror at hadde vi fått det, hadde verden for norsk laksenæring sett vesentlig annerledes ut enn slik situasjonen er akkurat i øyeblikket. Jeg mener at et system for produksjonsregulering må ses i et bredt perspektiv, hvor hensynet til fiskens livsmiljø ikke kommer i strid med hensynet til rasjonell og lønnsom drift. Vi arbeider med å komme fram til konkret innhold i et nytt system for overvåking av produksjonen ved anleggene, hvor vi ikke overskrider produksjonskapasiteten til den enkelte konsesjon. Dette er også viktig ut fra et annet perspektiv, nemlig at arealet for kystsonen som er egnet til lakseoppdrett, er begrenset. Derfor blir det spesielt viktig at de lokalitetene som tåler en større produksjon, kan utnyttes til dette, og at man bruker det areal innenfor en lokalitet som er nødvendig for å sikre fiskehelse og -trivsel. Jeg tror altså at et annet system basert på bærekraft til den enkelte lokalitet er et bedre svar på denne utfordringen.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Som det allerede er gjort rede for tidligere under behandlingen av denne saken, er det flere etater som er i gang med å utrede en alternativ innseiling til Bergen gjennom Skjellangersundet. Hvor raskt disse etatene er i stand til å arbeide, er det ikke mulig for meg å svare på på stående fot, men jeg forutsetter at dette skjer så raskt som mulig, og at man kommer tilbake til Stortinget med det på egnet måte. Om det vil være i forbindelse med budsjettet eller som egen sak, får vi se på alt etter hvor lang tid dette tar og omfanget av de tiltak som dette må omfatte. Men intensjonen er helt klar: Dette skal skje så raskt de nødvendige opplysningene er på bordet.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-02-27:
Vi behandler i dag et interessant forslag om utvidelse av oppdrettsvolumet. Det startet jo med 8 000 kubikkmeter, så ble det utvidet til 12 000 kubikkmeter, og nå ligger det forslag om 15 000 kubikkmeter. Stortinget skal vel ikke bli et organ som behandler detaljer i reguleringen av fiskeri- eller oppdrettsnæringen, det blir vel å tøye strikken litt for langt. Men jeg har sans for at det er behov for å utvide konsesjonsvolumet for den enkelte, og jeg har også sans for at det i stor grad er behov for reguleringer også i denne næringen. Skal det bli slik som Fremskrittspartiet ønsker, ser jeg bort fra at vi får beholde den distriktsbaserte næringen med spredt bosetting og aktivitet som vi har i dag. Det er et lite poeng som jeg synes jeg vil peke på når det gjelder forskriftene, og det er hvordan man måler volumet i en oppdrettskonsesjon. Hvordan måler man volumet i en merd? Måleregler sier at man måler ned til fem meter, men hva med de 25 meterne som er under de fem meterne – eller de 40 meterne under de fem meterne? Begrensningen ligger jo i målesystemet. De som har dybde nok i fjorden, har nøter så dypt i forhold til den dybden de kan ha, at i dag er det vel i realiteten ingen begrensning i volum hvis man bare har dybde nok i sjøen. Jeg synes det kunne være interessant å ta med seg. Jeg er klar over at komiteen vet om det, men det er vel ingen som vil snakke om det. Det som er mest effektivt, og som har vist seg å være det som gjør den beste jobben, er fôrkvotene. Fôrkvotene har stabilisert prisene, fôrkvotene har stabilisert produksjonen, og kombinert med de minsteprisene som vi har inngått avtale med EU om, har vel norsk oppdrettsnæring aldri hatt sånt oppsving og sånn fortjeneste som de har nå, nettopp med bakgrunn i reguleringer som har fungert, og som oppdretterne er fornøyd med. Jeg tror ikke det akkurat er volumet på den enkelte konsesjon som er det store problemet. Det som er faren med både reguleringene med fôrkvoter og minstepriser, er at det kan bli en sovepute for å utvikle næringen. For nå går liksom alt på skinner, det er heller kun et spørsmål om å få fôrfaktoren ned.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Fremskrittspartiet fremmet i Dokument nr. 8:79 i sesjonen 1999-2000 dette forslaget om å oppheve det selvpålagte eksportforbudet av vågehvalprodukt. Og jeg må si at jeg er veldig glad for at fiskeriministeren og Regjeringen den 16. januar i år tok til fornuften – holdt jeg på å si – eller at man i hvert fall valgte å ta det initiativet som Regjeringen har gjort, om å oppheve dette selvpålagte eksportforbudet av vågehvalprodukt. Det er viktig at vi ser helheten når det gjelder høsting av marine ressurser. Representanten Kongshaug var også inne på det som hadde med sel å gjøre. Det er viktig at vi nå legger en skikkelig strategi for å få ned selbestanden ved å åpne for muligheten for å utvikle produkt som kan eksporteres og selges, slik at vi også på det feltet kan få en bærekraftig utvikling. Det var vel representanten Tveiten som viste til at hvalen var øverst i næringskjeden. Det er nok riktig når det gjelder havet, men personlig mener jeg at det er mennesket som må stå øverst i næringskjeden. Jeg ser meg faktisk – selv om man kan lure når man følger med i media i disse dager – som over hvalen! Jeg håper at flest mulig vil få muligheten til å eksportere disse produktene av vågehval, som det ligger an til. Men jeg ble litt skeptisk når fiskeriministeren i sitt innlegg viste til at forskriftene skulle ut på høring. Det ville ta sin tid. Registeret skal på plass før man kan gjøre det, men det ville ikke ta så lang tid. Jeg må bare si at enkelte ganger når jeg har fått tilbakemeldinger også fra denne regjeringen om at ting skal gå raskt, viser det seg at ting som skal gå raskt, tar forferdelig lang tid. Og jeg håper at fiskeriministeren kan gi noen tilbakemeldinger til denne sal om når man kan forvente at disse tingene skal være på plass. Hvis dette kan dreie seg om et halvt år eller et år, går man fortsatt og venter, og lurer på hva som skjer med de produktene som allerede i dag ligger på fryselager. Hva skjer med det hvalspekket som i dag ligger på fryselager og blir utsatt for uttørking, og dermed får lavere kvalitet og videre lavere pris? Jeg håper at vi nå kan få dette til på en rask og lite byråkratisk måte, slik at vi får satt i gang eksporten raskest mulig. Og jeg håper også at man når det gjelder det innspillet som går på sel, nå ser det som har med høsting av marine ressurser å gjøre, i en sammenheng. La oss prøve å skape marked i utlandet for dette, slik at den norske kystbefolkning får utbytte av det raskt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Etter å ha hørt innlegget til saksordfører er jeg litt overrasket over at konklusjonen blir at man stemmer mot dette forslaget. Man snakker varmt om det som er innholdet, men man vil ikke ta noen stilling til det, og ser frem til at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget, for da er man visst bedre i stand til å ta stilling til spørsmålet. Vi trenger nok et nytt system for produksjons- og tetthetsregulering innenfor oppdrettsnæringen, og jeg håper det er et arbeid som kan skje raskt, slik at man får avklaringer på en del av de problemstillingene som man sliter med i dag. Det er nemlig viktig at man utnytter de mulighetene som ligger i allerede eksisterende anlegg og i veldig mange små anlegg langs kysten som har et potensial til å kunne utvide selve konsesjonsvolumet, og dermed også bedrer fiskehelsen og ikke minst forholdene for dem som driver denne næringen. Jeg ser frem til at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med konkrete saker når det gjelder forholdene i oppdrettsnæringen. Foreløpig er vel snart det eneste forslaget innenfor det som har med oppdrett å gjøre, det om at Statkorn Holding skulle få kapitalutvidelse, slik at de kunne kjøpe seg inn i en av de desidert største virksomhetene på oppdrettssiden i Chile, slik at de igjen kunne konkurrere med de norske oppdretterne og gjøre forholdene vanskeligere for dem. Jeg må bare si at jeg håper ikke det er det som favoriseres når de nye reguleringsforskriftene kommer, at enkelte statsselskap skal etableres i utlandet og dermed konkurrere mot norske bedrifter. Jeg hadde ønsket at fiskeriministeren kunne si litt mer konkret om når Stortinget vil kunne få seg forelagt en sak som går på det som har med produksjons- og tetthetsreguleringer for næringen å gjøre, slik at man har noe å forholde seg til, og slik at denne næringen kan se frem til at det systemet som er i dag, kan evalueres. Så vil jeg også be om at fiskeriministeren kanskje begynner å vurdere om det f.eks. kan gis laksekonsesjoner overfor land som ikke omfattes av lakseavtalen med EU, f.eks. overfor Japan, øvrige land i Asia, Amerika og en del andre steder. Jeg tror også at det snart er på tide at vi begynner å se på om det kan være hensiktsmessig å skille mellom lakse- og ørretkonsesjoner. Ørret er jo et lite solgt produkt i EU, men det er et stort produkt når det gjelder salg og eksport til Japan. Jeg tror vi må begynne å tenke også i disse banene, vurdere dette, slik at vi kan få avsatt den fisken som vi har mulighet for å produsere i Norge, og jeg håper Regjeringen kommer tilbake med en sak som ser på akkurat disse problemstillingene i forbindelse med konsesjonslovgivningen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Jeg vil ikke stille de samme kritiske spørsmålene overfor Regjeringen som representanten Nybakk gjorde fra denne talerstolen, når det gjelder Regjeringens håndtering av denne saken. Jeg vil tvert imot gi Regjeringen honnør for det arbeidet som er gjort. Gjennom en del presseoppslag har også representanten Ola Røtvei gitt uttrykk for en del av Regjeringens synspunkter, som jeg deler fullt ut. Jeg synes Arbeiderpartiet har gjort en god jobb i denne saken. Når det gjelder representanten Bastesens utsagn om at Ålesund kanskje ikke er den rette plassen å flytte Kystdirektoratet til, må jeg nok si at jeg ikke deler det synspunktet fullt ut – og det overrasker vel ingen. Det som gjøres her, er veldig viktig for dette direktoratets del når det gjelder den virksomheten det skal holde på med. Man flytter nå et direktorat ut i det området der det har sin kjernevirksomhet. Man har store muligheter til å kunne effektivisere driften på en slik måte at man kan organisere virksomheten langs kysten slik det er behov for. Samlingen av rederifunksjonen rundt Kystverket i Ålesund er også en veldig viktig sak. Man kan faktisk hente ut gevinst rimelig raskt med en slik organisering som der foretas. Det er veldig viktig at man kommer nærmere det markedet eller det området man skal organisere, og ikke nødvendigvis har alt her i Oslo. Dette landet har tross alt en veldig lang kyststripe, som er litt lengre enn selve Oslofjorden. Ved å flytte direktoratet til Ålesund og omorganisere Kystverket er det iallfall en ting som er sikkert: Med det miljøet der oppe er det store muligheter for god rekruttering, der er høy kompetanse innenfor fagfelt som man har behov for i fremtiden, og en har også et miljø som en kan spille på og samarbeide med, slik at dette arbeidet blir så effektivt som mulig. Jeg er helt overbevist om at når denne utflyttingen skjer, og den bør skje ganske raskt, vil den resultere i at vi får enda mer ut av de pengene som brukes innenfor dette fagfeltet. Det eneste i denne saken som overrasker meg når jeg leser innstillingen, er Høyres behov for ytterligere utredninger i denne saken. Det må jeg bare si overrasker meg. Heldigvis er det et flertall i komiteen som ikke støtter forslaget fra Høyre, slik at flyttingen kan skje rimelig raskt. Jeg håper at dette skjer virkelig raskt, slik at organisasjonen blir ivaretatt på en best mulig måte.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Forslaget som er lagt fram for Stortinget i dag, gjelder muligheten til å få benyttet hele fôrkvoten uten å komme i strid med bestemmelsen om tetthet. Det er det som er bakgrunnen for forslaget. Det er foreslått å øke oppdrettsvolumet fra 12 000 til 15 000 kubikkmeter. Det er et reelt problem som er lagt fram. Det tror jeg komiteen kan stille seg bak. Det er også viktig å få en god arealutnytting i fiskeoppdrettet. Det har vi også diskutert, sist da den havbrukspolitiske redegjørelsen ble diskutert. Det er også viktig å få til miljøvennlige, gode løsninger. Det er også etter hvert økende interesse for dyrevern innen oppdrett. I den havbrukspolitiske redegjørelsen den 23. januar varslet fiskeriministeren at det tas sikte på å innføre et nytt system for produksjons- og tetthetsregulering. Der ble det nevnt kriterier som god arealutnyttelse, miljøhensyn og å kunne utnytte fôrkvoter bedre, og også at det skulle tas hensyn til de enkelte lokaliteters kapasitet på produksjon og til miljøkapasitet. Det er også sikkert at på dette området trenger vi mer kunnskap. Komiteen har ikke sagt at forslaget ikke er en del av løsningen, men vi ønsker å avvente det systemet som ministeren har varslet. Derfor blir saken vedlagt protokollen, og vi avventer det forslaget som kommer fra Regjeringa. Fordi dette er et problem som oppstår spesielt på små driftsenheter med en, to eller tre konsesjoner, har vi også presisert det som komiteen ble enig om, at ved tildeling av nye konsesjoner skal de driftsenheter der dette er det største problemet, bli tatt spesielt hensyn til når nye konsesjoner skal tildeles.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2001-02-27:
Eg vil knyte nokre korte kommentarar til Dokument nr. 8:20 om forslag om å få til ei ordning med å slette gjeld for offentlege samferdselsprosjekt som tek betaling frå dei reisande, og som slit med stor gjeld. Eg har forståing for tanken bak eit slikt forslag. Eg nemnde òg i debatten om sletting av gjeld for Gardermobanen at eg forstår at det kan bli reaksjonar ute i landet når vi for eitt konkret prosjekt kan slette gjeld i milliardklassa, medan det for bompengeprosjekt er trafikantane som må ta kostnaden med auka bompengesatsar når den økonomiske situasjonen i prosjekta blir vanskeleg. Samtidig ser eg klart skilnaden mellom prosjektet Gardermobanen og bompengeprosjekta, m.a. er bompengeprosjekta baserte på lokalt initiativ. I tillegg er bompengeprosjekta svært ulike og har ulik gjeldsbyrde. I bompengeprosjekt er det trafikantane som tek store delar av vegutbygginga. Til tider kan dette bli store utgifter for fastbuande og ikkje minst for næringslivet. Bompengeprosjekta har gitt raskare betring av kommunikasjonane i ein region enn om ein skulle vente på statlege investeringar. Men på grunn av høge bompengekostnader kan dette òg bli ei hindring for utviklinga i den same regionen. Sjølv om eg, som eg alt har sagt, forstår bakgrunnen for forslaget i Dokument nr.8:20, finn eg det vanskeleg å støtte ei generell ordning med gjeldssletting. Også forslaget om i etterkant å setje eit øvre tak på bompengesatsane vil vere problematisk. Ei generell ordning med gjeldssletting vil òg kunne få konsekvensar for framtidige investeringsprosjekt. Men når vi veit at det finst enkelte bompengeprosjekt som har ei svært stor gjeldsbyrde i høve til inntektsgrunnlaget, er det viktig at departementet følgjer nøye med i utviklinga av gjeldssituasjonen i desse selskapa, slik fleirtalet i komiteen har bedt om. Min konklusjon er difor – og fleirtalet gir uttrykk for det same – at forslaget om generelle ordningar for gjeldssletting blir avvist, men at bompengeprosjekt med svært høg gjeldsbyrde må følgjast nøye og vurderast spesielt.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
I motsetning til forrige taler, som deltok på samme demonstrasjon som jeg, har jeg en oppfatning av denne saken som ikke er i samsvar med flertallet i samferdselskomiteen. La meg først få understreke at jeg støtter de organisatoriske endringer som foreslås, og ønsket om å gjøre Kystverket bedre for å ivareta sikkerheten langs kysten og også det leddet i en modernisering av offentlig sektor som ligger i den organisasjonsprosessen. Som oslorepresentant ønsker jeg imidlertid å markere at vi fra Oslos side har reagert på den måten som Stortinget nå behandler Kystdirektoratet på, ikke minst deres ansatte. Med dagens behandling får jo departementet klarsignal til å flytte Kystdirektoratet til Ålesund, altså ut av Oslo, etter en veldig kort saksbehandling, og det kan diskuteres hvordan saken er utredet. Jeg har også lyst til å legge til at ved de forrige rundene som vi har hatt politisk, der mulig utflytting av statsinstitusjoner har vært drøftet, har både regjering og storting konkludert med at flytting av arbeidsplasser fra ett sted til et annet sjelden – i hvert fall i liten grad – løser sysselsettingsproblemer eller for den saks skyld noen som helst slags problemer. Det er jo slik at dagens moderne arbeidstakere som må flytte, gjerne også har ektefeller og samboere som trenger jobb. Derfor blir dette mye mer komplekst enn det å flytte noen arbeidsplasser. I forhold til pressområder dreier vel dette seg også om å flytte en institusjon fra én by til en annen. Og tatt i betraktning at dette er en sak som dukker opp uten at man har hatt de prinsipielle drøftingene om utflytting av arbeidsplasser, er det relativt oppsiktsvekkende. Kystdirektoratet representerer en maritim kompetanse, som også er en del av det maritime miljøet og det industrielle miljøet i Oslo. At det nå ligger an til, etter en svært kort saksbehandling, å rive denne institusjonen opp fra Oslo og plante den i en annen kystby, beklager selvfølgelig det politiske miljøet i Oslo. Vi bør også kanskje av og til tenke på at arbeidstakere er mennesker som vi må behandle på en skikkelig måte. I dette tilfellet føler de ansatte veldig sterkt at de står på sidelinjen og ser på at dette huset vedtar at arbeidsplassene deres skal flyttes. Jeg vil derfor be om så sterkt jeg kan, at den videre prosessen skjer i nært samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner.
Petter Løvik (Høyre), 2001-02-27:
Det meste er sagt i denne saka, og eg trur det er ei sak som får ei svært lukkeleg løysing. Det som likevel fekk meg til å be om ordet, var ein kommentar frå representanten Nesvik, som hadde problem med å forstå Høgres haldning. Lat det vere sagt: Når det gjeld lokaliseringa og tempoet i dette, er vi ikkje ueinige. Ålesund og Kabelvåg er gode lokaliseringar, som eg ikkje skal gå meir inn på her. Høgres motførestellingar har gått på dei andre delane av det arbeidet som Regjeringa har gjort, m.a. det som det har vore vist til tidlegare i dag, at vi har sju departement som har med kystforvaltinga å gjere, og at det er umogleg å få ei effektiv forvalting ut av dette. I tillegg er det eit klart behov for betre organisering og økonomistyring, og å få kontroll med den auken i gebyr som vi har sett dei siste åra. Det er klart at dette kan takast i ettertid, og dette er ting som også fiskeriministeren var inne på at han ville sjå på. Det som Høgres kritikk og vårt forslag om å få meir utgreiing går på, er akkurat desse poenga og desse momenta. Her føler vi at Regjeringa ikkje har gjort godt nok arbeid. Men vi har tiltru til at når vi startar med ei flytting, så får vi ta dei andre sidene etterpå. Og som sagt, flyttinga til Ålesund og Kabelvåg har vår fulle støtte. Det som nå skjer, er ei sterk verdsetting av det sterke maritime miljøet og dei lange tradisjonane vi har i Ålesund-distriktet for å drive med slik verksemd. Vi skal glede oss over dette.
Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Bare noen korte merknader til Dokument nr. 8:20-forslaget om gjeldssletting i samferdselsprosjekter. Pr. 1. januar 1999 hadde bompengeselskapene i Norge en samlet gjeld i underkant av 9 milliarder kr. Bompengeperioden for prosjektene skal maksimalt være 15 år, med mulighet for å forlenge perioden med fem år dersom det er nødvendig, og takstene kan økes med inntil 20 pst. utover prisstigningen. Jeg har lyst til å understreke at alle bompengeprosjekter baserer seg på lokale initiativ og lokale vedtak. Vi har tre modeller for bompengeinnkreving: Vi har forhåndsinnkreving, som brukes i mange sammenhenger i forbindelse med ferjeavløsningsprosjekt, vi har parallellinnkreving, altså innkreving av bompenger samtidig som en bygger ut vegen, og vi har etterskuddsinnkreving. Dette fører til at situasjonen vil være forskjellig for de ulike bompengeselskapene når det gjelder gjeldsbyrde. Når det gjelder riksvegferjene, er de årlige kostnadene knyttet til selve driften ca. 1,9 milliarder kr. De årlige kapitalkostnadene utgjør ca. 25 pst. av de totale kostnadene. Samlet gjeld i ferjedriften er ca. 2,2 milliarder kr. Billettinntektene i ferjedriften utgjør ca. to tredjedeler av inntektene i ferjeselskapene. Disse inntektene har gått ned de siste årene. Det skyldes bl.a. nedlegging av trafikktunge samband. Jeg vil understreke at i årene framover vil nok billettinntektene også gå ned samtidig som behovet for å fornye ferjeflåten øker, og i sum vil dette bety at statens tilskuddsandel til ferjedriften vil øke. Ved en sletting av all gjeld i ferjedriften – dersom en opprettholder statens tilskuddsandel som den er i dag – vil det generelle takstnivået kunne reduseres med 20–25 pst. i forhold til dagens nivå. Dersom en skulle velge en modell der en slapp å betale ferjebillett, ville det være nødvendig å øke tilskuddsandelen fra staten med 400–500 mill. kr i året. Derfor er flertallets konklusjon, alle med unntak av Fremskrittspartiet, at det etter en samlet vurdering vil være vanskelig å gjennomføre en gjeldssanering for den tilskuddsberettigede riksvegdriften og de eksisterende bompengeprosjektene uten at dette vil få store konsekvenser for framtidige investeringsprosjekter. Flertallet viser videre i innstillingen bl.a. til at det fins bompengeselskap som har opparbeidet en forholdsvis høg gjeldsbyrde i forhold til inntektsgrunnlaget, og ber i den sammenheng departementet følge utviklingen i disse selskapene når det gjelder gjeldssituasjonen, og komme tilbake til Stortinget med tiltak hvis det er nødvendig. Med disse ordene vil jeg anbefale innstillingens forslag til vedtak om at Dokument nr. 8-forslaget ikke bifalles.