Lars Myraune (Høyre), 2011-12-06:
Interpellanten tar opp et veldig viktig spørsmål, som vi nok har ansett som viktig over noe tid. Men vi synes i hvert fall nå at det er behov for at vi begynner å komme litt mer til bunns i det. Det gjelder mulighetene til å få innsyn i Stasi, hvilke metoder de brukte, hvordan de opererte i Norge, og ikke minst hvilke nordmenn som eventuelt var involvert. Vi vet selvfølgelig en god del om metodene. Vi vet at de var grundige, i samsvar med tyske tradisjoner. Vi vet at de hadde et enormt apparat til oppgaven. Vi vet også at beskrivelser i planer og referater var svært detaljerte. Vi som var i offiserskorpset på 1970- og 1980-tallet, var kjent med at vi var spesielt overvåket, og at vi var på en liste som ville blitt benyttet ved en konflikt som hadde ført til at østsiden hadde vunnet over vestsiden i Europa. Ved en senere anledning fikk jeg mulighet til å få innsikt i hva det betydde. Som lærer på Luftkrigsskolen hadde jeg med meg en gruppe kadetter over til Øst-Tyskland på midten av 1980-tallet. Den behandlingen vi fikk ved Checkpoint Charlie, var av en sånn karakter at det ikke var fritt for at enkelte følte ikke bare ubehag, men også frykt for hva vi kunne risikere. Det var ikke behagelig. På 1990-tallet tjenestegjorde jeg i Tyskland i en annen NATO-avdeling, og gjennom tyske kollegaer fikk jeg innblikk i mye av det som skjedde ved overtakelsen i DDR, etter kollapsen i 1989. Vi fikk da en bekreftelse på at den frykten som mange hadde, var reell. Et medlem av maktapparatet den gangen var for det første svært overrasket over den humane behandlingen de fikk, ikke minst den humane behandlingen som menige soldater i forsvaret hadde fått. Det var ikke vanlig i deres hverdag. Han sa – direkte: Dere skal være glad for at det var vi som tapte denne kampen, og ikke dere. Han bekreftet at samtlige fra et visst nivå i offiserskorpset i hele Europa/NATO ville blitt likvidert. Det var en helt klar grunnsetning i deres formål. Så her er det mye stoff som kan ha stor interesse for Norge som nasjon. Noen år senere fikk jeg anledning til å bli gitt en spesiell orientering ved CIA-hovedkvarteret i Washington. Jeg fikk innblikk i hvilke metoder de brukte, og hvilke arkiver de også håndterte. Det må jeg få lov å si: Det var uhyre interessant. Derfor vil jeg si at det å få innblikk i det de sitter på i dag, med deler av dette Stasi-arkivet, ville være av stor interesse. André Oktay Dahl nevnte hvilke suvenirer han har hjemme hos seg. Jeg har en hotellnøkkel fra Vilnius – der jeg var like etter Murens fall – som jeg har tatt vare på. Det var et svært hotell, og i samtlige nøkler var det en mikrofon. Den nøkkelen er hjemme hos meg i dag – så det ble ikke observert noe særlig den gangen. Men det viser at man hadde et apparat, det var nok ikke bare Stasi, men vi vet at Stasi hadde stor innflytelse også i de baltiske landene. Statsråden gir uttrykk for at dette er interessant både av historiske, av sikkerhetsmessige og også av personellmessige grunner. Jeg er enig i det. Jeg forstår statsråden slik at hun er positiv til å ta initiativ for å skaffe til veie dette materialet. Det synes jeg er veldig fint. Hun nevnte at den personellmessige biten kanskje kan være sårbar. Ja, det kan så være, men det er ikke urimelig å tro, med den høye aktiviteten som Stasi hadde også i Norge på den tiden, at det var nordmenn involvert. I alle fall for historiens del synes jeg vi fortjener å få rede på hvordan dette foregikk på den tiden. Igjen vil jeg gjenta: Jeg håper at statsråden har et åpent sinn og tar dette opp på bred basis.