trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-10:
Til komitelederens kommentar om høring eller ikke høring, og seminar: Min forståelse når det gjelder Stortinget, er at høring er et formelt verktøy som komiteene kan bruke. Jeg registrerer på nytt at flertallet ikke vil ha det i denne saken, men heller sier at den kan hvert enkelt parti ha et seminar om. Men det har noe med status og respekten for de berørte å gjøre som jeg synes man her tar ganske lett på, og som jeg er overrasket over. Jeg skal la det ligge, siden saken er avgjort og det hevdes at det er masse positivitet rundt det. Så tar komitelederen også opp forholdet til konvensjoner. Ja, det er klinkende klart: Noen konvensjoner er viktigere for Fremskrittspartiet enn andre. Den debatten kan vi godt ta, men ikke i denne saken, der man etter mitt skjønn skal ha hovedfokus på en forelder som sitter og har et tomt barneværelse hvor vedkommende hadde forventet at en av deres skulle være. Det er det denne saken handler om, og det synes jeg vi burde hatt et større fokus på. En annen ting som jeg hadde håpet at statsråden skulle si noe om, og som jeg ikke oppfattet at han gjorde, er påstanden fra enkelte foreldre om forskjellsbehandling i Nav-systemet med tanke på hvordan vi behandler fedre og mødre i etterkant av at barnet er bortført. Jeg har sett at en av statsrådens kollegaer har svart at man har vurdert saken, men ikke funnet det hensiktsmessig å se på den. Men det burde etter mitt skjønn være i alles interesse å se om vi faktisk har offentlige systemer som forskjellsbehandler på bakgrunn av kjønn. Selv om det gjelder et fåtall saker, vil jeg tro at for en person som føler seg urettmessig behandlet, er det viktig for vedkommende å få dette avkreftet eller bekreftet. Og hvis det i så fall er slik, hva er årsaken til at vi gjør det? Jeg har en forhåpning om at hvis det er noe Stortinget skal gripe tak i, er det urettmessighet og urettferdighet overfor enkeltborgere. Selv om det gjelder et fåtall saker, bør man av respekt for de berørte faktisk evne å gjøre det. Så det siste momentet, som gjelder økonomi. Jeg tror, som flere andre har vært inne på, at økonomi er en nøkkel her. Jeg har stor respekt for det statsråden sa. Vi må sørge for å få et system som ikke rammer de barna som allerede er bortført, dobbelt opp. Men det må da, med all mulig respekt, være like ille å ha et system som sponser den kriminelle. Det skjer i enkelte tilfeller i dag, at midler går ut til den forelderen som aktivt har begått en kriminell handling her i landet. At vi skal ha et system som sponser det, stiller jeg meg undrende til, og jeg er samtidig svært kritisk til det. Jeg mener vi må prøve å finne en ordning hvor man sikkert må bruke embetsverket i mye større grad ved at de bistår lokalt, men sørger for at midlene går til barnet og direkte til barnets beste. Man må unngå at en kriminell faktisk blir sponset av den norske stat, og at en forelder som sitter igjen her med et tomt barneværelse, samtidig blir dømt og pålagt å betale til den som har frastjålet en det kjæreste en har.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-06-10:
Sakens ordfører har redegjort for saken, og fra Høyres side vil vi understreke at barnebortføringssaker er svært alvorlige. Det må oppleves både dramatisk og skremmende når barn som tilsynelatende er trygge, rykkes opp fra sine hjemlige omgivelser og i de verste tilfellene forsvinner ut av Norge til nye og fremmedartede land og kulturer. Myndighetene har iverksatt en del tiltak for å forebygge og oppklare barnebortføring. Kompetanseheving hos hjelpeapparatet og innenfor justissektoren må på plass om vi har ambisjoner om å kunne forebygge, oppklare og løse slike saker. Høyre mener også det vil være riktig å bruke ulike typer sanksjoner, slik at det får tydelige konsekvenser å bortføre barn. Vi er klar over at Justisdepartementet, sammen med Barne- og likestillingsdepartementet og Arbeids- og inkluderingsdepartementet, er i gang med et arbeid for å vurdere bl.a. stans av økonomiske ytelser og overføringer ved barnebortføring. Dette arbeidet må gis prioritet, slik at vi her i landet får mer effektive verktøy i kampen mot barnebortføring. Det kunne være interessant om statsråden her i dag kunne opplyse Stortinget om når nye regler og sanksjoner kan være på plass. Barnebortføring er samtidig et arbeidsfelt der internasjonalt politisamarbeid på alle nivåer, nordisk, europeisk og globalt, ofte vil være påkrevd for å kunne løse slike saker. Vår tilknytning til internasjonale konvensjoner forplikter. Norge må derfor gå i front for å hindre at barn blir ofre for bortføring, med de fysiske og psykiske påkjenninger dette i seg selv betyr. Ved behandlingen av ny straffelov ble strafferammen fordoblet fra tre til seks år i de aller groveste tilfellene, som der en av foreldrene tar barna med seg til utlandet. Dette er en klar markering fra samfunnets og lovgivers side om hvor alvorlig man betrakter slike saker. Det er i denne sammenheng også viktig at norske myndigheter bistår i kampen for å få barna tilbake.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-10:
En liten refleksjon: Jeg vil starte med den positive siden, og det er at dette er en type saker hvor veldig mange blir engasjert. Det har Stortinget vært før, det er Stortinget i dag, og det er med rette. Så er det den refleksjonen at i forrige storting var det den sittende justisministers plikt å være utålmodig. Det var han – med rette. I dette storting er det representanten Ellingsens plikt å være utålmodig – med rette. Og så er det slik at alle de som skal sitte og forvalte utålmodigheten, med litt ulikt navn, blir litt mer ettertenksomme enn de utålmodige, ikke fordi de ikke er utålmodige, og ikke fordi de ikke vil saken vel, men fordi man skal avveie litt kryssende hensyn. Jeg tar det bare til etterretning. Det hindrer ikke at noen stadig må være utålmodige, for det er riktig, slik som representanten Ellingsen nå sier, og som representanten Storberget i sin tid, statsråd nå, sa da, at dette er saker man må bry seg om, og ved å ha den type engasjement og trykk rundt saken gjør man det man kan for å holde sakene levende. Så er sakene kompliserte, fordi det er saker innenfor Haagkonvensjonen og utenfor Haagkonvensjonen, og vi vet at med saker innenfor Haagkonvensjonen er det til tider et svært krevende arbeid å få til resultater. Min erfaring er at den delen av norsk forvaltning som jobber med disse sakene, Justisdepartementet, er dypt engasjert i dem. De gjør veldig mye med sakene. De blir ofte trukket fram som urimelige i offentligheten, men jeg har lyst til bare å si fra denne talerstol at de bør ha anerkjennelse for at de faktisk står på, at de brenner for det. Så må ofte ansatte i offentlig forvaltning uttrykke seg litt nøkternt, selv om de brenner for en sak, når de opptrer i offentligheten. Men på vegne av disse ansatte som jeg har møtt, har jeg bare lyst til å si dette. Jeg vil også si at jeg forstår alle dem som berøres av sakene, som står på, fordi de er satt i den fortvilte situasjonen, som tidligere talere har gitt uttrykk for. Men når vi da kommer til den situasjonen, er det slik, med min erfaring i disse sakene, at jeg ut fra det, i full respekt for representanten Ellingsens utålmodighet, kommer til å stemme for flertallsinnstillingen, fordi jeg finner den slik den skal være. Jeg har ingen grunn til å betvile at departementet jobber skikkelig med dette; jeg tror de gjør det. Men det er bra at noen er utålmodige i kompliserte saker, for risikoen er ellers at på grunn av kompleksiteten, så dør sakene hen. Hardt arbeidende mennesker i det norske forvaltningssystemet fortjener noen tilrop når de står på i stillhet, og gjør sitt ytterste for å få til løsninger. Så kan det godt tenkes at vi én dag finner gjennomskjæringspunkter som er bedre enn før, og uten utålmodigheten klarer vi ikke det. Men konklusjonen er klar: Venstre stemmer med flertallet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-06-10:
Den statistikken, så vidt jeg har brakt i erfaring, går på at de meldte sakene man har, og som man jobber med, også blir registrert som løst. Med visse forbehold – jeg kan undersøke det – er jeg ganske sikker på at man da ikke tar hensyn til hva som er årsakene til at man har fått løsning i saken. Det er noen ganger også veldig vanskelig å finne ut hva som er den reelle årsaken til at man har fått en løsning i saken. I de fleste av disse sakene handler det om samspill. Palau-saken, som jeg nevnte, var av meg nærmest stemplet som håpløs da vi fikk inn den. Jeg møtte begge fedrene. Det var to fedre og én mor, i Palau. Vi hadde ikke fått noen løsning i den saken hvis vi ikke hadde hatt et aktivt diplomatisk engasjement fra Utenriksdepartementet, men vi hadde heller ikke fått noen løsning hvis vi ikke hadde hatt to aktive fedre som stilte opp til de grader overfor norske myndigheter, men som samtidig også drog, og tok sjansen. Så det var et samspill. Dette er en sak som vi absolutt oppfatter som løst, men det er ingen som alene kan få æren for det. Det var samspillet som bidrog til det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-06-10:
Jeg mener at det er en veldig aktuell problemstilling når vi møter andre nasjoner som også er tilsluttet Haagkonvensjonen. Det har jo vært tema i bilaterale møter mellom meg og andre justisministre, hvor vi har verserende saker, og hvor vi tar opp bl.a. spørsmål om saksbehandlingstiden i det landet hvor barnebortføringen har skjedd. Men det er en vel så stor forpliktelse for oss sjøl det å kunne reagere raskt. Jeg mener at apparatet nå – i hvert fall slik jeg kjenner det i Justisdepartementet – er rimelig strømlinjeformet. Disse nettsidene bidrar jo også til at man raskt får melding inn. Men den største utfordringen er kanskje når barnebortføringen er i ferd med å skje, og vi får rapporter inn til politiet – og det er en reise som er på gang. Det er vanskelig å vite om det er ferie, eller om det er forsøk på barnebortføring. Men den nasjonale gruppen som er etablert – den nasjonale aktiviteten som skal skje – er jo etablert med henblikk på at man fra politidistriktenes side raskere skal kunne gripe inn, slik at man faktisk får forebygget barnebortføring. Så det er forpliktelser i begge leire.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-06-10:
Jeg ble utfordret av representanten Hagen på slutten av hans innlegg til å komme med synspunkter på det mer prinsipielle i disse spørsmål, samtidig som foranledningen og for så vidt utfordringen i første delen av innlegget gikk veldig på den konkrete saken hvor Regjeringa, ved olje- og energiministeren, har fattet beslutning i tilknytning til spørsmålet om innsyn. La det ikke herske noen tvil om at Regjeringa står bak et slikt synspunkt. Jeg syns for så vidt representanten Djupedal, men også andre i debatten, har hatt anslag til å beskrive noen av de dilemmaene som ligger bak disse vurderingene. Det er altså mulig å være for åpenhet i forvaltningen og for så vidt også andre steder, enten det gjelder Fremskrittspartiets interne dokumenter eller for andre viktige institusjoner, at man ønsker å frambringe stor grad av åpenhet, samtidig som man slår ring rundt de unntaksbestemmelser som man faktisk har, ikke bare opp mot Sivilombudsmannen, men også generelt i samfunnet når det gjelder innsyn. Jeg er av den oppfatning at hvis vi nettopp skal kunne bidra til sterk grad av åpenhet i et samfunn, er det viktig at vi har klare, definerte regler, hvor det er behov for å ha unntaksregler for innsyn, og at de blir klart praktisert, og for så vidt også en mulighet for veldig klart å angi begrunnelse for hvorfor man ikke praktiserer åpenhet. Det prinsipielle ved denne runden er etter min mening spørsmålet om nærmest å drive saksbehandling i stortingssalen av slike spørsmål. Regjeringa har fattet sitt vedtak i den konkrete saken. Det står jeg bak. Når det gjelder spørsmålet om det generelle regelbildet, synes jeg representanten Foss gav et godt bilde av det og av prosessen. Man har hatt runder om det, og flere av oss mener at har vært riktig konkludert.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2009-06-10:
Eg vil berre seie at når representanten Øystein Djupedal går på talarstolen og seier at det var ein samrøystes komité, og at Framstegspartiet ikkje tok dissens, så synest eg nesten det også verkar litt utidig, når han så vel veit at eg sa meg villig til å ta på meg saksordførarjobben – som var naturleg – og at eg var villig til å lage eit utkast til merknader, slik at vi kunne leggje fram ei innstilling på måndag. Men det er klart at med den arbeidsforma vi har i komiteen, brukar vi ikkje å ta dissens. Det skjer veldig sjeldan. Det har skjedd eit par gonger sidan representanten Djupedal tiltredde komiteen, for ca. eit år sidan, men elles gjer vi ikkje det, for vi erkjenner at når eit fleirtal talar, talar fleirtalet. Den arbeidsforma har vi hatt i komiteen. Det synest eg representanten Djupedal burde ha merka seg.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2009-06-10:
Saksordføreren har på en god måte redegjort for en samlet komitéinnstilling. Jeg har bare et par bemerkninger i tillegg. Det ble i fjor inngitt nær 2 500 klager til Sivilombudsmannen. Dette er en økning på 14 pst. Nesten halvparten av alle klagene avvises på formelt grunnlag. Antall klager hvor ombudsmannen finner grunnlag for kritikk var 209. Det viser at bare rundt 20 pst. av klagene som behandles, ender med kritikk fra Sivilombudsmannen. Dette bildet har også vært ganske stabilt over årene. Derfor må det være riktig å trekke den konklusjonen at den offentlige forvaltningen gjennomgående holder høy kvalitet i sin saksbehandling. Det synes jeg det er god grunn til å trekke fram og glede seg over. Statistikken viser også at rundt halvparten av klagene som kommer inn til Sivilombudsmannen, åpenbart er ubegrunnede. Jeg mener det viser at folk er seg bevisst at det finnes klagemuligheter, og at Sivilombudsmannens institusjon er vel kjent blant folk. Det er også betryggende. En liten kommentar til, knyttet til komiteens merknad om Sivilombudsmannens innsynsrett: Ombudsmannen skal ikke møte sperrer i sin kontroll av forvaltningen, heller ikke når det gjelder innsyn i dokumenter som er relevante for en sak som er til behandling. Men det finnes dokumenter som f.eks. kan unntas fra offentlig innsyn – ikke ut fra sitt innhold, men ut fra sin art. Denne type dokumenter vil ikke ombudsmannen ha behov for å se for å kunne vurdere om et avslag på dokumentinnsyn er saklig begrunnet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-06-10:
Saksordføreren har gitt en relevant og dekkende presentasjon av kontrollkomiteens innstilling til Sivilombudsmannens årsmelding for 2008. Innstillingen er enstemmig, og fra Kristelig Folkepartis side slutter vi oss til saksordførerens oppsummering. Det som foranlediger at jeg tar ordet, er det forhold som også foregående taler var innom, at Sivilombudsmannen har fått avslag på en anmodning til Olje- og energidepartementet om å få utlevert et saksdokument. Dokumentet det er anmodet om innsyn i, gjelder en juridisk vurdering fra Regjeringsadvokaten, som departementet har rekvirert i forbindelse med en tilsettingssak. Sivilombudsmannen behandler en klage fra en person som er nektet innsyn i nevnte dokument. Ombudsmannen ber så om innsyn i angjeldende dokument, for deretter å kunne bedømme hvorvidt Olje- og energidepartementets avslag på dokumentinnsyn overfor klageren er korrekt lovanvendelse i forhold til offentlighetsloven og rimelig i forhold til en meroffentlighetsvurdering. Sivilombudsmannen har oversendt saken til Stortinget, og kontroll- og konstitusjonskomiteen mottok saken til behandling først i går, 9. juni. I likhet med saksordføreren vil også jeg, på vegne av Kristelig Folkeparti, sterkt understreke betydningen av at Sivilombudsmannen gis innsyn i de forhold som er relevante for at man kan utføre sitt viktige arbeid. Dette er sterkt understreket i ombudsmannsloven § 7, der det heter: «Ombudsmannen kan hos offentlige tjenestemenn og hos alle andre som virker i forvaltningens tjeneste, kreve de opplysninger han trenger for å kunne utføre sitt verv.» Det må understrekes at Sivilombudsmannen, som Stortingets tillitsmann, er en selvstendig og uavhengig instans med full taushetsplikt som skal sikre at forvaltningen ikke øver urett mot den enkelte borger. Det sier seg selv at for å utføre dette arbeidet, må man også kunne kreve rett til innsyn. Nå finnes det på en annen side, som også den forrige taleren minnet om, regler for unntak, som Olje- og energidepartementet henviser til og begrunner sitt avslag ut fra. Dersom det er slik de hevder, at det aktuelle dokument kan unntas offentlighetsbestemmelse, kan et departement nekte utlevering. Noen ganger kan det være en vanskelig avveining å avgjøre om unntaksregelen skal gjelde. Det har vi også forståelse for. Kristelig Folkeparti slutter seg derfor til at kontrollkomiteen tar denne saken opp til nærmere vurdering. Men da dette vil kreve en mer omfattende prosess enn det er mulig å få til nå i vår, innser vi at det først kan skje i begynnelsen av neste stortingssesjon. Dette var komiteens vurdering også i går, og det er i tråd med vårt syn. Om det da vil være aktuelt å ta dette opp som kontrollsak, kan derfor først avgjøres av en ny kontrollkomité i neste stortingsperiode. Det blir også i tilfelle en sak for det nye storting å vurdere om det også er nødvendig å foreta en ny gjennomtenkning av unntaksbestemmelsene i forhold til Sivilombudsmannen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-10:
Jeg har noen korte kommentarer til saken som flere talere nå har kommentert, nemlig denne særskilte meldingen fra Sivilombudsmannen som kontrollkomiteen mottok på sitt møte i går, altså bare noen få dager før stortingssesjonen er slutt. Dette er en krevende og prinsipiell sak. Denne saken skal man være varsom med å behandle i Stortinget når komiteen ikke har behandlet den. Det prinsipielle i saken har også tidligere vært til drøfting i komiteen. Da komiteen i går besluttet å utsette saken til høsten, var det av respekt for at dette er en sak som krever mer behandlingstid enn det komiteen faktisk har til rådighet. Unntaksbestemmelsen finnes der. Unntaksbestemmelsen er vel begrunnet, og det har departementet gjort rede for. Det betyr at å saksbehandle dette uten den grundigheten som vi bør ha tid til, har komiteen valgt å ikke gjøre. Det vil da være en ny kontrollkomité som vil ha anledning til å gå dypt inn i dette, hvis det viser seg nødvendig. Det er i grunnen det som er mitt poeng: Vi har ikke behandlet denne saken. At enkelte partier allerede nå kan ta stilling til det, aksepterer jeg for så vidt. Men jeg tror nok, med hensyn til de prinsipielle avgrensinger som en slik sak nødvendigvis må ha – for en regjering har bruk for å ha interne arbeidsdokumenter – at slik grensegang vil være flytende. Sivilombudsmannen har altså fått avslag fra olje- og energiministeren, og departementet, på innsyn. Det er selvfølgelig godt begrunnet ut fra den unntaksbestemmelsen som finnes i loven. Det betyr at når komiteen har tatt det standpunkt, at vi ikke har startet saksbehandling om dette, er det av respekt for at dette er en krevende og vanskelig balansegang. Det var i grunnen viktig å understreke det, for det kunne nesten virke som om – særlig på komiteens leder – man allerede hadde konkludert i denne saken. Det er godt mulig at Fremskrittspartiet har konkludert i denne saken, men det har ikke komiteen gjort. Det vil være en ny kontroll- og konstitusjonskomité som må ta endelig stilling til denne særskilte meldingen til Stortinget. La meg også si at vi ville gjerne ha saksbehandlet dette, hadde det vært tid til rådighet. Men når Sivilombudsmannen velger å sende dette til Stortinget ti dager før Stortinget går fra hverandre, tror jeg at alle forstår at av hensyn til ansvarlig, skikkelig saksbehandling, lar dette seg i praksis ikke gjøre.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-10:
Jeg har selvfølgelig ikke noe å legge til saksordførerens utmerkede gjennomgang, men på ett punkt synes jeg likevel det skal sies noen utfyllende kommentarer. Utvalget har bedt om at man skal få anledning til en slags forenklet saksbehandling, ved at man kan ha færre enn fem medlemmer når man saksbehandler. Det har komiteen enstemmig gått imot. La meg understreke begrunnelsen for å gå imot, nemlig at utvalget skal være bredt politisk sammensatt. EOS-utvalget ble født i strid, som Stortinget selvfølgelig svært godt husker. Bakgrunnen var Lund-kommisjonen og Lund-kommisjonens avdekning av ulovlig overvåking av norske statsborgere gjennom mange tiår. Den konstruksjonen som vi da fant, nemlig EOS-utvalget som kontrollerer de hemmelige tjenester, har blitt et eksempel for mange land på hvordan man kan få parlamentarisk kontroll med det som i utgangspunktet selvfølgelig skal være hemmelig og ikke offentlig, men samtidig ivareta borgernes rettssikkerhet for ikke å kunne bli overvåket ulovlig. Denne brede politiske sammensetningen av utvalget har vært viktig for legitimiteten til utvalget. Så forstår jeg godt at det i det praktiske ikke er så godt å huske det lange historiske perspektivet EOS-utvalget ble født under, og at man dermed tenkte at hvis noen er fraværende, trenger man ikke ta hensyn til det, men saksbehandler likevel. Men det er viktig å holde fast ved det komiteen har gjort, og derfor er det svært gledelig at det er en enstemmig komité som på dette punktet avviser forslaget, selv om det finnes praktiske begrunnelser fra utvalget til en forenkling – den brede politiske sammensetningen i utvalget er viktig når man skal saksbehandle denne typen saker. Derfor er jeg veldig glad for at komiteen så enstemmig og klart prinsipielt sier at det er bakgrunnen, og bakgrunnen er at dette utvalget er født i strid. Den brede politiske forankringen er viktig, og integriteten til utvalget ved den brede politiske forankringen ligger akkurat i dette, at de ulike politiske retninger er representert i utvalget. For øvrig er det veldig gledelig, hvis jeg kan tillate meg å si det helt til slutt, at komiteen nok en gang i et spørsmål om EOS-utvalget er enstemmig. Det viser at det arbeidet som foretas, er trygt parlamentarisk forankret uten politisk strid, og det er i seg selv svært gledelig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-10:
Jeg fikk ikke egentlig svar fra statsråd Storberget på hovedspørsmålet mitt. Jeg er helt enig i statsrådens beskrivelse av offentlighetsloven – at det i offentlighetsloven vil være unntak. Det er helt åpenbart. At det skal være klare, definerte unntaksregler med gode begrunnelser, er jeg helt enig i. Det er en soleklar ting. Det det dreier seg om, er når noen klager på at man har unntatt fra offentligheten noe som det etter loven ikke er adgang til å unnta fra offentligheten, at man altså ikke er innenfor disse klare, definerte unntaksreglene når det gjelder dokumenter. Og så klager man. Da dreier spørsmålet seg om den man klager til, i dette tilfellet Stortingets ombudsmann. Om Stortingets kontrollør skal få tilgang til dokumentet for å foreta sin vurdering av om det dokumentet som det er ansøkt om innsyn i, er omfattet av gjeldende unntaksbestemmelser i lovgivningen, og hvorledes ombudsmannen skal kunne foreta sin vurdering av om et dokument omfattes av de klare, definerte unntaksreglene, hvis ikke ombudsmannen selv får se dokumentet, er de prinsipielle forhold, og det fikk jeg overhodet ikke svar på fra statsråd Storberget. Spørsmålet er: Hvis det er en uenighet mellom den kontrollerte og kontrolløren, skal kontrolløren ha tilgang til de dokumenter kontrolløren selv mener man trenger for å kunne utføre sitt arbeid? Der har vi et absolutt klart svar: Det er det kontrolløren som må avgjøre. Det har ingenting med offentlighet å gjøre, det har kun med det å gjøre at kontrolløren må ha tilgang til de dokumenter vedkommende selv mener er nødvendige for å kunne utføre sine klart definerte og lovpålagte oppgaver. I dette spesielle tilfellet får altså ikke ombudsmannen utført sine lovpålagte oppgaver fordi et departement nekter å gi det grunnlagsmaterialet som er nødvendig for at ombudsmannen skal kunne utføre sine lovpålagte oppgaver. Da har ombudsmannen orientert sine overordnede, dvs. Stortinget, om at han ikke kan gjøre jobben sin fordi han her ikke får nødvendig innsyn. Jeg kan ikke skjønne at man ikke er enig i det som komiteens leder foreslo i komiteen, nemlig at han ble saksordfører, for han har ansvaret for Sivilombudsmannen. Da kunne man ha avgitt innstilling i denne saken på mandag.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2009-06-10:
Som det siste innlegget, fra representanten Hagen, godt illustrerer, dreier dette spørsmålet seg om en uenighet mellom ombudsmannen og Stortingets flertall om begrensninger i ombudsmannens rett til å få utlevert dokumenter. Det fremkom veldig tydelig i korrespondanse mellom ombudsmannen og Stortingets presidentskap i forbindelse med behandling av ombudsmannsloven, hvor uenigheten bl.a. dreide seg om § 7 annet ledd, som ombudsmannen ønsket opphevet. Det la begrensninger på hans utleveringsrett. Så man kan godt si at dette er en slags omkamp. Jeg er i og for seg åpen for å vurdere om denne konkrete saken foranlediger at man ser på begrensningene på nytt, men det er dette storting som har fastsatt, ved flertallsavgjørelse, hva begrensningene skal gå ut på. Slik sett synes jeg det er relativt utidig å be det samme storting om å forandre mening ti dager før fireårsperioden utløper. Det gir etter Høyres syn ikke anledning til en forsvarlig saksbehandling. Jeg understreker at vi skal være åpne for å revurdere unntaksbestemmelsene, etter at praksis kan dokumentere at tolkningen, f.eks. i denne konkrete saken, er for vid. Jeg har sett på denne saken, jeg har studert den, og jeg har ikke tatt noe konkret standpunkt. Men ved første blikk kan det synes som om skjønnet i departementet er noe strengt her, og at man kan ha forvekslet utlevering til ombudsmannen med generell offentliggjøring. Jeg synes at statsråden – statsråd Storberget, som her er til stede – skal overveie om det er en misforståelse som er mer utbredt enn bare i Olje- og energidepartementet, for utlevering til Riksrevisjonen og til ombudsmannen er noe annet enn en generell offentlighetsbegjæring. Så det synes jeg man skal overveie. Men jeg er absolutt enig i at det å behandle et dokument som kom til Stortinget i forgårs og til komiteen i går, i løpet av ti dager er uforsvarlig uansett. Det er klart at man kan ha et prinsipielt standpunkt – at jeg har alltid rett, som siste taler vel gav uttrykk for. Men å forlange at flertallet av den grunn i løpet at ti dager skal omprøve et vedtak fattet av dette storting, er nok i drøyeste laget. Men Dokument nr. 4:2, Særskild melding frå Sivilombodsmannen, skal få en forsvarlig behandling i det storting jeg forhåpentligvis vil være medlem av.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg ønsker å fremme et forslag på vegne av Harald T. Nesvik, Vigdis Giltun, Jan-Henrik Fredriksen, Kari Kjønaas Kjos og meg selv om etablering av hospice.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Tiltakspakken til Regjeringen er god. Mange kommuner er veldig fornøyd med tiltakspakken, men vi har hatt en del henvendelser fra kommuner, spesielt i Sogn og Fjordane. Fra Eid kommune, som er en gjennomsnittskommune i Sogn og Fjordane, har vi fått opplyst at det er svikt i skatteinntektene. De konsekvensene det har, er at tiltakspakken blir lagt på vent – man må vurdere om man kan få budsjettet i balanse. Med andre ord har ikke tiltakspakken noen virkning i Eid kommune, fordi man har en svikt i skatteinntektene. Vil statsråden jobbe for å kompensere svikten i skatteinntektene for de kommunene dette gjelder?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg ønsker først å fremme et forslag på vegne av Solveig Horne, Thore A. Nistad, Karin S. Woldseth og meg selv om endring av norske myndigheters håndtering av saker om barnebortføring. Dernest ønsker jeg å fremme et forslag på vegne av Per-Willy Amundsen og meg selv om å forby hĳab og andre religiøse eller politiske symboler som en del av politiuniformen. Samtidig ber jeg om at det siste forslaget blir behandlet etter Stortingets forretningsorden § 28 c.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Det har vært interessant å høre statsrådens argumentasjon så langt i forhold til denne problemstillingen. Mitt spørsmål vil være: Ser ikke statsråden at det vil se mystisk ut, for å bruke et sånt uttrykk, hvis man skal ha en delt utlysningstekst, med én del på tre år, for å ta vare på dagens direktør hvis vedkommende ønsker å søke igjen, og samtidig ha en åpning for at andre skal kunne søke for seks år? Etter mitt skjønn er en av hovedutfordringene at vi i en tid der norsk politi sliter, trenger stabilitet og kontinuitet, som det ble sagt her. Men denne saken kan da umulig fremme verken stabilitet eller kontinuitet, etter mitt skjønn. Det man gjør, er at man ender opp med å bidra til et ytterligere opprør blant norsk politi, for man mener at statsråd Storberget på nytt kjører et sololøp. Da blir mitt spørsmål ganske enkelt: Er statsråden enig i at denne prosessen, som jeg synes er mangelfull og dårlig, på nytt kan være med på å ramme Regjeringens omdømme, statsråd Storbergets omdømme – det er for øvrig ikke problematisk fra mitt ståsted – men aller mest politiet som institusjon?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «Aftenposten har den 4. februar 2009 en artikkel hvor Riksadvokaten er sterkt bekymret over at ikke flere forbrytelser oppklares. Selv ikke Regjeringens lave mål om å oppklare 38 pst. tror Riksadvokaten at politiet vil makte. Spesielt Oslo-politiet sliter, noe som rammer oppklaringen på landsbasis. Siden statsråden har ambisjoner på dette feltet, er han da tilfreds med utviklingen, og hvordan vil det føles dersom Regjeringen ikke makter å innfri sine egne målsettinger?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg takker statsråden for svaret. Når statsråden går gjennom og viser til satsingen fra Regjeringens side, er det etter mitt skjønn litt forunderlig at man ikke har en større ambisjon på vegne av Regjeringen enn å øke oppklaringsprosenten med 2 pst. – fra 36 pst. til 38 pst. Men det er mulig at det finnes andre grunner til at statsråden har valgt den tilnærmingen. Jeg oppfatter at Regjeringens ambisjon for inneværende år er en oppklaring på 38 pst. Hvis jeg ikke husker feil, var ambisjonen i fjor 36 pst. – det er mulig jeg husker feil, men jeg mener det lå omtrent der. Hvis det er slik at DNA-reformen er nøkkelen til dette, forutsetter jeg at vi har folk ute som kan gjøre en jobb, bl.a. når det gjelder innhenting av bevis. Det er klart at utdanning av nye folk tar tid, som statsråden selv har vært inne på. Vi har også en nedgang i antall anmeldelser, som etter mitt skjønn ikke automatisk skyldes at vi gjør et bedre politiarbeid, men jeg tror det skyldes det faktum at enkelte lar være å anmelde. 2008 var et spesielt vanskelig år. Tror statsråden også at publikums opplevelse av avstand til politiet kan bidra og være en faktor til at man har en nedgang i antall anmeldelser?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg takker på nytt for svaret. Det er prisverdig, som statsråden sier, at man har tatt tak i dette med tiltakspakken. Det som likevel med respekt å melde er litt forunderlig, er at den kom seks, sju, åtte uker etter at vi behandlet statsbudsjettet for inneværende år, hvor man ikke så dette behovet. Det er litt, igjen med respekt å melde, mystisk at det må en verdensomspennende finanskrise til før man ser behovet for satsing. Det synes jeg er paradoksalt, sett fra mitt ståsted. Hovedutfordringen for å oppnå Regjeringens ambisjon vil sannsynligvis være at Oslo-politiet må makte å gjøre en bedre jobb enn det de har gjort til i dag. Oslo har et stort volum vinningskriminalitet. De har den laveste oppklaringsprosenten der, hvis jeg ikke husker feil, og har dermed etter mitt skjønn den største utfordringen. Hva slags konkrete tiltak tenker statsråden man må gjøre for å få Oslo til å levere bedre i forhold til de utfordringene man har når det gjelder vinningskriminalitet? Er det noe vi bør gjøre organisatorisk eller på annen måte, som kan avhjelpe situasjonen, slik at borgerne i Oslo blir ivaretatt like godt som man blir i resten av landet?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
På vegner av representantane Christian Tybring-Gjedde og meg sjølv har eg gleda av å leggje fram forslag om at staten tilbyr skattelette som bidrag til eit moderat lønnsoppgjer.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren. I går kunne vi lese i flere aviser at en rekke mennesker som står i fare for å bli arbeidsløse eller permittert, blir sluset inn i sosialkøen. I Oslo er problemet størst. Der har flere fått beskjed om at det kan ta opptil to måneder å få behandlet dagpengesøknaden, og Nav har sagt at man, i stedet for å stå i den lange køen, bør oppsøke sosialkontoret, hvis man ikke har penger. Fremskrittspartiet synes dette er en totalt uverdig beskjed å få for mennesker som har det vanskelig, mennesker som har det tøft nok fra før. Så vet vi i tillegg at når det gjelder å få sosialhjelp, er denne gruppen ikke berettiget til det før man i så fall selger både hus og bil. Samtidig har denne regjeringen sagt at man skal fjerne fattigdom med et pennestrøk. Da er det ganske interessant at man legger opp til en velferdspolitikk som vil føre til at stadig flere fortvilte mennesker kan oppleve total inntektsmangel og havne i fattigdomsfellen, uten en krone i inntekt i opptil flere måneder. Fremskrittspartiet tar sterkt avstand fra en sånn politikk, og grunnen til at jeg stiller spørsmålet til kommunal- og regionalministeren, er at hun har ansvaret for den ene halvdelen av Nav, nemlig kommunaldelen – og sosialhjelpen ligger jo under kommunaldelen. Kan statsråden garantere at de som blir arbeidsløse eller permittert, ikke blir sluset over gangen og inn i sosialhjelpskøen?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-02-11:
Jeg registrerer at statsråden ikke vil komme med noen garanti for at så ikke skjer – altså at folk ikke blir overlatt til sosialkontoret. Imidlertid er jeg fullstendig klar over at det er arbeids- og inkluderingsministeren som har ansvaret for Nav, men det er nå en gang sånn at Nav-reformen er et samspill mellom kommunene og staten ved trygdeetaten og Aetat. Så er det også sånn at kommunalministeren tross alt er fagstatsråd for kommunene og for det samspillet som skal skje mellom kommunene og staten for å få til en best mulig Nav-reform for å hjelpe flest mulig mennesker – for å yte et best mulig velferdstilbud til dem som faktisk trenger det. Da er det også viktig at man får til det samspillet på en god måte, og at man får til et regelverk som lar seg håndtere på begge sider. For det er ikke sånn at det er én dør inn i dag – hvis man drar rundt og besøker Nav-kontor for Nav-kontor, møter man flere dører. Vil statsråden ta et initiativ til at man nå får flyttet også sosialhjelpen innunder den statlige ordningen – under det statlige Nav?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Representanten brukte uttrykket «uverdig beskjed». Eg må berre få understreka at eg er heilt einig i at den situasjonen som no har oppstått, er fullstendig uakseptabel. Så må eg for ordens skuld gjera merksam på at Nav-kontora høyrer inn under Arbeids- og inkluderingsdepartementet sitt arbeidsområde. Det same gjer òg sosialhjelpa: innretninga, omfanget, retningslinjene. Eg er glad for at statsråd Dag Terje Andersen har gripe tak i dette. Det er jo slik at i tiltakspakka vart det tilført nye stillingar til Nav-kontora. Det er òg slik at her vert det no jobba på spreng nettopp for å sikra at den enkelte i praksis opplever det som var meint å vera intensjonen med etableringa av Nav, nemleg å møta éi dør. Dei skal på innsida av denne døra møta folk som tek hand om deira spesielle situasjon. Dersom det hadde vore så enkelt at den enkelte arbeidsledige berre kunne kvittera ut med sosialhjelp, så hadde jo eigentleg saka for så vidt vore grei, for då kunne ein forskottert seg imellom. Men her er det, som representanten er inne på, ulike regelverk. Lat meg berre understreka: Her arbeider ein no intenst for å sikra den enkelte ei betre oppfølging enn i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Eg finn det heilt rett at det er fokus på denne saka og på denne situasjonen, ikkje minst i denne tida. Det er òg slik at det skal etablerast over 100 nye Nav-kontor i 2009. Det betyr at dette er ein etat som er under oppbygging. Så til spørsmålet om sosialhjelpa burde vera statleg. Der er det nok slik at det er ueinigheit mellom Framstegspartiet og meg. Eg trur det er bra for den enkelte at det er moglegheiter lokalt til nokre variasjonar, men innanfor klart opptrekte retningslinjer for kva sosialhjelpa skal gå til. Så eg trur det er rett å behalda ho kommunal.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Viss representanten Thomsen får spørsmål som dette, synest eg han skal seia at Regjeringa har varsla at skatteinngang som viser seg å vera mindre enn det Regjeringa la til grunn i budsjettet, skal Regjeringa kompensera. Det betyr at den tiltakspakken som no er levert, og som f.eks. betyr 4 milliardar kr til vedlikehald, bør alle kommunar gjera seg nytte av, for det er jo sagt om desse fire milliardane at viss den enkelte kommunen ikkje bruker det som er tenkt til den kommunen – altså eit visst kronebeløp pr. hovud – blir midlane trekte inn igjen. Så mi klare anbefaling er: Bruk pengane til vedlikehald!
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Det er krevjande for ein statsråd som stadig vekk har eit engasjement utover det som eigentleg er hovudoppgåva, å visa til at spørsmålet går på ein annan statsråd sitt område! Lat meg likevel seia, for det fyrste: Eg er heller ikkje oppteken av å forsvara eit system. Eg er oppteken av stadig å sikra betre tenester. Mitt engasjement er sjølvsagt fyrst og fremst retta mot å sikra kommunane dei frie inntektene som dei skal bruka på dei oppgåvene som dei har lokalt. Så synest eg Åse Gunhild Woie Duesund peikar på eit svært viktig poeng. Det er sjølvsagt viktig her å ha som eit overordna mål ei meir einskapleg teneste, eit kontinuerleg betre tilbod. Og om ein arbeidsledig får sosialhjelp eller ikkje, har faktisk med inntekter og andre høve å gjera.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Så langt som eg kjenner til, er det nokre Nav-kontor som fungerer veldig godt. Så er det nokre som heilt openbert har eit stor forbetringspotensial, og heile reforma er enno ikkje innført. Til den kommunale delen av dette: Det er klart at det her har vore spesielle utfordringar, fordi nokre er tilsette i staten og nokre er tilsette i kommunen. Eg har sjølv hatt gleda av å opna nokre Nav-kontor, og eg har møtt engasjerte tilsette, i både stat og kommune, som er opptekne av det som her skal vera ei felles oppgåve, nemleg å bidra til å løysa ein vanskeleg situasjon for enkeltklientar. Så trur eg at ein berre må innsjå at i høve til den internasjonale finanskrisa har Nav heilt spesielle utfordringar i desse dagar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Eg kan stadfesta det representanten Kongshaug her fortel om den rapporten som er bestilt frå mitt departement, som viser erfaringar frå andre land, og som viser at enten vi snakkar om Australia, Canada, Sverige eller England, har dei ein statleg lokaliseringspolitikk som fungerer. Det medfører at bedrifter i ein overgangsperiode fungerer like bra eller betre. Men så er det slik at det Senterpartiet gjekk til val på, fekk vi ikkje fullt ut gjennomslag for i Soria Moria. Så viss Kongshaug slår opp der, vil han finna, trass i eit utmerkt regjeringsgrunnlag, at på dette punktet seier Soria Moria at ny lokalisering av statlege arbeidsplassar skal skje utanfor Oslo i ei vurdering av kvart enkelt tilfelle. Det har Regjeringa følgt opp. Det er t.d. hovudkontoret til Helse Sør-Aust på Hamar eit eksempel på, det er utflyttinga av generalinspektørane for Forsvaret eit eksempel på, og det er nettopp nyetableringa av distriktssenteret eit eksempel på. Det som òg distriktssenteret viser, er at når vi etablerer ny statleg verksemd i Sogndal, i Steinkjer, på Alstadhaug, så strøymer det på med søknader med nettopp mykje kompetanse. Då ein skulle tilsetja folk, var det faktisk 242 søkjarar til 17 stillingar. Når det gjeld Senterpartiet, og når det gjeld Senterpartiets stortingsvalprogram føreslår vi – det er ikkje vedteke enno – at vi skal setje eit tak i Oslo for dei ulike verksemdene. Og så har sjølvsagt Senterpartiet no fått nye moment med denne rapporten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Denne statsråden var stortingsrepresentant i førre periode og roste dåverande regjering for det motet og det mannskapet dei hadde då dei flytta ut så mange statlege arbeidsplassar. No går det føre seg ei evaluering av den utflyttinga som skjedde. Den er det statsråd Heidi Grande Røys som har ansvaret for. Den skal liggja føre i løpet av våren. Lat meg seia at eg veit det har vore ulike verknader med tanke på dei utflyttingane som er gjorde, så det er bra at vi får ei evaluering på banen. Men eg synest den reportasjen som var i A-magasinet sist fredag, nettopp viser korleis folk med høg kompetanse kan få nye moglegheiter viss det vert lagt til rette for kompetanse/arbeidsplassar utanfor det mest sentrale austlandsområdet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Eg trur det står skrive med store bokstavar på denne statsråden – og på mange andre: Eg trivst utmerkt godt i det selskapet som eg er ein del av. Eg synest denne regjeringa har fått utført mykje òg når det gjeld distrikts- og regionalpolitikk – t.d. 30 milliardar kr meir i frie inntekter til kommunane, ei gedigen styrking av samferdselssektoren. Til og med landbrukspolitikken har fått ein ny gjev. Dessutan er den differensierte arbeidsgjevaravgifta igjen på plass. Fylkeskommunane blir mykje viktigare som regional utviklingsaktør frå 1. januar 2010. I tillegg er det ei rekkje andre tiltak som gjeld næringspolitikken. Så er det rett som representanten Sponheim seier – den sentraliseringa som no har skjedd, har skjedd i ein høgkonjunkturperiode. Ingen veit korleis det hadde vore om vi ikkje hadde sett inn tiltak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Eg må ærleg innrømma at eg ikkje les rapporten så eintydig som Bent Høie no gjer. Dette er eit svært prosjekt – det er ein hovudrapport, og det er 14 delrapportar. Eg fekk dei i hende i går. Eg har ikkje gått igjennom alle sider, men i den orienteringa som eg fekk, vert det slått heilt klart fast at sentralisering kostar. Det ville jo elles vera heilt utruleg at både Høgres byrådsleiar i Bergen og Erling Lae i Oslo stadig skulle halda på og krevja ekstra midlar, nettopp fordi sentralisering kostar, både i Bergen og i Oslo. Heldigvis er det sett inn tiltak. Så vi veit ikkje korleis sentraliseringa hadde vore viss vi ikkje hadde hatt tiltak å setja inn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-11:
Eg kan roa Tørresdal med at kvar gong det er snakk om å oppretta ei ny statleg verksemd utanfor Oslo, føregår det ei drøfting i Regjeringa, i tråd med Soria Moria-erklæringa. Det er det som gjer at det likevel er etablert nokre arbeidsplassar utanfor Oslo. Men flytting av eksisterande verksemder er det ikkje grunnlag for etter Soria Moria-erklæringa. Så til forvaltningsreforma. Eg er fyrst og fremst glad for at vi fekk flytta den lange lista med oppgåver som vi fekk, i samband med forvaltningsreforma. Vi er i rute. Vedtaka er gjorde i Stortinget. Det føregår no ei førebuing ute i fylka. Fylkeskommunane skal verta meir kraftfulle regionale utviklingsaktørar, overta 80 pst. av vegnettet og få nye oppgåver innan landbruk, kultur og miljø. Det som no er viktig, er å sørgja for iverksetjing frå 1. januar.
Martin Engeset (Høyre), 2009-02-11:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til fornyings- og administrasjonsministeren. Mennesker som kommer i den ulykkelige situasjonen å miste jobben sin, skyves nå videre over til sosialkontoret fordi man ikke greier å behandle søknader om arbeidsledighetstrygd. Statsråden er jo den statsråd som har ansvar for modernisering og fornying, har vi lest på departementets nettsider. I dette arbeidet hører vel det med overholdelse av tidsfrister innen forvaltningen med som en særdeles viktig oppgave. Nå har vi hørt at statsrådens kollega Magnhild Meltveit Kleppa har betraktet denne situasjonen som uverdig og uakseptabel, og da blir mitt spørsmål til statsråden: Hva har hun tenkt å gjøre med denne uverdige og uakseptable situasjonen – at mennesker som blir arbeidsledige, henvises til sosialkontoret fordi de venter ukevis og månedsvis på det de rettmessig har krav på?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-11:
Det viktigaste denne statsråden skal gjere, er det same som kommunal- og regionalministeren har sagt, og som statsråd Dag Terje Andersen sa i eit brev til bl.a. representanten Martin Engeset i går, nemleg at dei føringane og oppgåvene som er lagde på Nav-etaten, dei måltala som er lagde på Nav-etaten knytte til oppfølging av arbeidsledige, står ved lag. Det skreiv han i eit brev til Stortinget i går. Så skal vi i samband med revidert nasjonalbudsjett gå igjennom budsjettsituasjonen for å sjå om det må gjerast noko med den situasjonen som har oppstått. Vi skal vere klar over at dette er veldig krevjande for Nav. I ei tid med ei stor omstilling, den største i offentleg sektor nokosinne, har vi altså no ei stigande arbeidsløyse på grunn av ei internasjonal finanskrise. Nav treng oppbakking frå alle oss som er politikarar, og dei treng sjølvsagt budsjett for å vareta oppgåvene sine. Det varsla statsråd Dag Terje Andersen Stortinget i går om at dei sjølvsagt skal ha.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-11:
Det som representanten Aspaker ikkje nemner som ligg i lovforslaget frå Regjeringa, og som er til behandling i Stortinget no, er at dette er ei tilpassing av det åremålsinstituttet som vi har for dei aller fleste åremålsstillingar, nemleg seks år i utgangspunktet, og så med ei eventuell ny vurdering i forhold til nye seks år, altså etter utlysing og vurdering. Politidirektørstillinga har til no vore eit unntak frå det, fordi ein har hatt seks pluss tre, så justisministeren sitt forslag går jo no på å tilpasse også politidirektørstillinga til å likne meir på alle andre åremålsstillingar, nemleg seks pluss seks – då med eit unntak frå ombodsstillingane, som Stortinget har bestemt skal vere seks år utan høve til forlenging. Det er ein annan debatt. Men det betyr at vi med dette no får ei lik forankring i forhold til tenestemannslova med tanke på åremålsstillingane i staten på seks pluss seks år. Så har vi ulike roller i Regjeringa. Mitt ansvar er det overordna regelverket, og når vi har høyring, er det mitt ansvar å vise konsekvensane i høve til den sida av saka. Så, når Regjeringa behandlar ei sak, er det sånn at når to syn står mot einannan, må vi lande på det eine – elles vert det jo ein stillingskrig, og ein får ikkje gjort noko som helst. Og då står Regjeringa samla bak at i denne saka er vurderinga å sikre kontinuitet i leiinga i Politidirektoratet. Det omstillings- og utviklingsarbeidet som no er i ein driftsfase, er veldig krevjande. Ein kan jo berre lese avisene for å skjøne at den dagsaktuelle situasjonen i Politidirektoratet er veldig krevjande. Så etter ei samla vurdering, både av dei omsyna som eg bringa til torgs, og dei som justisministeren bringa til torgs, har Regjeringa kome til at omsynet til kontinuitet i leiinga var det viktigaste, og det står eg bak.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-11:
Her var det mykje forskjellig, og eg støttar på ingen måte dei utsegnene som representanten Aspaker kjem med. Tvert imot er jo begge lovforslaga, både ei anledning til seks pluss seks for politidirektøren og det å redusere frå fire pluss fire til no éin seksårsperiode for omboda, ei tilpassing – ein får altså ein heilskap i forskrifta til tenestemannslova. Det betyr at alle åremål i staten heretter vil vere på seks år. Så er det når det gjeld alle stillingar, unnateke ombodsstillingane, anledning til å søkje – og verte vurdert på lik linje med eventuelt nye søkjarar – om ein ny seksårsperiode. Vi får altså ei lik behandling av alle åremålsstillingar. Akkurat i denne situasjonen har Regjeringa – som eg sa – hatt ulike syn på om noverande innehavar av åremålet kan søkje om ein ny treårsperiode, men vi har valt å leggje til grunn den heilt spesielle situasjonen som er i politiet, og vektlagt kontinuitet. Og det står eg bak, som justisministeren står bak det.