Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Den rød-grønne regjeringen legger nå fram sitt åttende kulturbudsjett på rad med historisk økning i budsjettet. Den eventyrlige veksten har løftet kulturen inn i politikkens elitedivisjon og gitt den økt status og anerkjennelse. De rød-grønnes kulturløft er en ambisjon om at Norge skal bli en ledende kulturnasjon. Vi har mange europeiske nasjoner å strekke oss etter, men den store inspirasjonskilden har vært Frankrike som under den sosialistiske kulturministeren Jack Lang på 1980-tallet revitaliserte fransk kulturpolitikk. Dette skjedde gjennom en betraktelig økning av midlene til kunstnernes og kulturinstitusjonenes produksjon og distribusjon, bygging av nye kulturbygg og gjennom å støtte deler av kulturbransjen som staten tidligere ikke hadde villet beskjeftige seg med; film, plateproduksjon og forlag. I løpet av få år doblet de satsingen i kulturbudsjettet. Vårt løft har klare paralleller til det franske løftet på 1980-tallet. Vi har i likhet med dem hatt en kraftig økning i bevilgningene. I løpet av åtte år har også vi doblet vårt kulturbudsjett. Vi har bygd store kulturinstitusjoner i Stavanger, Kristiansand, Namsos og nå på Notodden. Om noen år vil hovedstaden få enda en flott og moderne kulturinstitusjon med det nye nasjonalmuseet. Norsk film har fått kraftige påplussinger. Aldri før har det blitt lansert flere norske filmer enn i de siste årene, og aldri har det norske filmpublikummet sett mer norsk film enn nå. Likeverd mellom musikksjangre har vært et viktig mål for den rød-grønne kulturpolitikken. Jazz, rock og folkemusikk har aldri opplevd en tilsvarende satsing før. Dette er et økonomisk løft, men aller mest er det et statusløft – et signal om at ingen skal stå med lua i hånden. Det samme kan sies om dansekunsten, som endelig har fått den oppmerksomheten den fortjener. En egen scene for dans er realisert, og en egen tilskuddsordning for frie dansegrupper er på plass. Det siste har vi valgt å øke ytterligere i budsjettet for 2013. Vi har nå også fått på plass Skuespiller- og danseralliansen, som er et prøveprosjekt som vil bidra til å bedre levekårene for disse kunstnerne. I likhet med Jack Lang og de franske sosialistene som var opptatt av kulturelt mangfold og demokratisering av kulturen, ønsker også vi å sikre det. Derfor tok tidligere kulturminister Trond Giske initiativ til et kulturelt mangfoldsår, og derfor la tidligere kulturminister Anniken Huitfeldt fram stortingsmeldingen Kultur, inkludering og deltaking – i begge tilfeller til stor motstand fra opposisjonen, som åpenbart mener at politikere ikke skal ha synspunkter på hvordan kulturen distribueres til det norske folk, og som dekker seg bak et prinsipp om armlengdes avstand. Faktum er at den skapende kunsten aldri har hatt friere og bedre vilkår enn under den rød-grønne regjeringen. Samtidig som at det produseres flere teaterstykker, mer film og musikk enn noen gang, må vi kunne stille krav om at dette når ut til flere mennesker og ulike sosiale lag enn tidligere. Framover vil det bli enda viktigere med geografisk spredning av kulturkronene. Vi har nå gode og profesjonelle nasjonale kulturinstitusjoner på de fleste områder. Det gir oss muligheter og handlingsrom til å vri satsingen ut i landet, til små institusjoner og frie grupper. Det gjelder både for film, opera, teater og musikk. Vi mener at når staten bruker så mye penger på kultur, er det viktig at en så stor del av befolkningen som mulig skal ha mulighet til å oppleve kunst og kultur. Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag viser at nærhet til kulturinstitusjoner er avgjørende for bruken av dem. Storkonsumentene av kultur bor i de små og store byene. Vi mener faktisk at kultur ikke skal være forbeholdt rike mennesker med riktig postadresse. Tidligere har intellektuelle kulturforskere og nå også – i løpet av de siste dagene – en høyreliberalistisk tenketank kritisert den rød-grønne regjeringen for å være en pengemaskin blottet for ideologisk vilje. Er det å være blottet for ideologisk vilje når regjeringen sikrer bredden og mangfoldet i litteraturpolitikken og ikke vil la markedskreftene styre utgivelsen av bøker, slik bl.a. Fremskrittspartiet vil? Er det å være blottet for ideologisk vilje når vi foretar en massiv satsing på kultur for å gi folk flere og bedre kulturopplevelser som en motvekt til alle de materielle verdiene de eksponeres for? Er det å være blottet for ideologisk vilje når vi oppmuntrer en liten samisk bygd til å utvikle festivalen sin gjennom å gi den knutepunktstatus? Svaret på disse spørsmålene er åpenbart nei. Det kunne vært interessant å få vite om det er ideologisk feil å gi rock og den rytmiske musikken økt status, at flere dansekunstnere nå kan leve av kunsten sin eller at Nord-Norge har fått sitt eget symfoniorkester. Kulturpolitikken er åpenbart et av de områdene det kan bli størst endring på om vi får en mørkeblå regjering. En ting er at Fremskrittspartiet ønsker milliardkutt i bevilgningene, men vel så alvorlig er at de ønsker å fjerne de statlige reguleringene som sikrer bl.a. norsk språk og litteratur og ikke minst de skapende kunstneres stipender. Hvordan kan Høyre i det hele tatt tenke tanken på å samarbeide med et parti som vil ramme Kultur-Norge på en så dramatisk måte som Fremskrittspartiets kulturpolitikk gjør? Hvordan kan Høyre samarbeide med et parti som vil avvikle og privatisere den kanskje aller viktigste kulturinstitusjonen i Norge, nemlig NRK? Eller er det kanskje slik at Høyre sjøl ønsker en sakte død for NRK, siden de ikke vil si noe om lisensfinansieringen av NRK. Høyre har den siste uka i denne salen nesten til krampa har tatt dem, ønsket å framstå som det store idrettspartiet, og ære være dem for det. Men hvordan kan Høyre samarbeide med et parti som vil svekke den viktigste inntektskilden til norsk idrett, nemlig spillmonopolet til Norsk Tipping? Arbeiderpartiet er veldig glad for at vi har fått så bred støtte for vårt landsmøtevedtak om å endre tippenøkkelen og sikre at idretten får en stabil og forutsigbar finansiering framover. At Høyre i sitt budsjettforslag er enda mer ivrig enn regjeringen med å realisere endringen, synes vi faktisk er ganske flott. Men bak hviler mørke skyer så lenge vi ikke får avklart framtida for Norsk Tipping og hva som er en Høyre/Fremskrittsparti-regjerings politikk på dette området – og ikke minst i kulturpolitikken generelt. For kulturlivet og for kulturpolitikken framover er det viktig at vi i den siste budsjettdebatten i denne stortingsperioden faktisk får en avklaring på hva som vil bli en borgerlig regjerings kulturpolitikk, for det svever helt i det blå. Vi vet ikke om vi vil få et fortsatt kulturløft. Vi vet ikke hva som blir framtida til NRK. Vi vet ikke hva som blir framtida til Norsk Tipping, som er den viktigste finansieringskilden til norsk idrett, for der spriker de i alle retninger. Og på noen områder må vi jo faktisk tro at Fremskrittspartiet, hvis de skal være en viktig samarbeidspartner for de andre, må få gjennomslag. Derfor hadde det vært veldig interessant både for oss som sitter her, og ikke minst for norsk kulturliv, at vi nå får avklart hva som er borgerlig kulturpolitikk. Det jeg kan forsikre dem som sitter her i salen – og også norsk kulturliv – om, er at hvis vi får en fortsatt rød-grønn regjering, vil vi fortsette Kulturløftet og fortsette å løfte norsk kulturliv.