Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-05-10:
Dette har ikke vært en enkel sak. Det er komplisert juss, og Prop. 55 L er ikke det letteste jeg har lest i min tid her på Stortinget. Mange med meg mente at mye var uklart, og viktige aktører som skal forholde seg til loven, mente mye burde presiseres – at viktige elementer var uklare. Det var også uenighet om noen lovparagrafer. Arbeiderpartiet har hatt mange spørsmål og innspill, og jeg vil spesielt takke saksordføreren, men også komiteen, for konstruktiv og lydhør tilnærming i saken. Innstillingen og forslagene som nå legges fram for Stortinget, vil gi dem som skal forholde seg til loven, et godt grunnlag for lovforståelsen når loven trer i kraft. En enstemmig komité foreslår å utsette spørsmålet om låneadgang og finansiering til statsbudsjettet for 2017. Dette er en sak mange er spent på. Arbeiderpartiet er opptatt av at Kirken skal ha gode, forutsigbare økonomiske rammevilkår. For oss er det viktig at Kirken fortsatt skal kunne utøve sine daglige gjøremål på en god måte, at alle ansatte har gode arbeidsvilkår, at man oppfyller loven ved å ha prestetjenester over hele landet, og at Kirken kan utføre og videreutvikle sitt samfunnsoppdrag. Et framtidig rammetilskudd må også ta høyde for generell lønns- og prisvekst. På slutten av 1100-tallet var Kirken fast etablert i landet. I 1537 fastsatte kongen av Danmark–Norge den evangelisk-lutherske tro som offisiell religion, og vi fikk vår første kirkelov. Middelalderens kirkelige rettssystem ble da erstattet av nye bestemmelser om stillinger og handlinger i Kirken, og kong Christian III la grunnlaget for vårt statskirkesystem. Kirkens posisjon ble stadfestet i Grunnloven av 1814, ble viktig for utviklingen av demokratiske idealer, og det ble satt i gang en kirkelig reformprosess. I 1873 ble det innført en viss grad av selvstyre for sognene, og det igjen satte i gang en bevegelse for økt medbestemmelse innen de formelle strukturer i Kirken. Uoffisielle landsmøter ble avholdt annethvert år helt fram til 1982. I 1984 ble Kirkemøtet med sine 116 representanter vedtatt ved lov. Dette viser en langvarig og strevsom prosess for å oppnå den åpenhet og demokrati som Kirken har i dag. Kirkevalget i 2015 var en milepæl i demokratiutviklingen. Nå er det viktig at demokratiet styrkes og videreutvikles. I så måte synes jeg det er synd at forslaget som vi sammen med Senterpartiet fremmer til § 23 i dag, sannsynligvis ikke får flertall. Etter kirkeforliket i 2008 er det gjennomført en rekke reformer, og relasjonen mellom staten og Kirken har blitt en grunnleggende annen. For Arbeiderpartiet var og er det viktig at den videre utviklingen av kirkeordningene og styrkingen av Kirkens selvstendighet skjer skrittvis og med en bred kirkelig og politisk tilknytning, slik vi gjør i dag. Vi finner det noe merkelig at regjeringen og flertallet i komiteen er så utålmodige etter å komme i gang med en ny reformfase. En kan få inntrykk av at det vi nå vedtar, kun er av midlertidig karakter. Det er en stor og omfattende virksomhetsoverdragelse for ca. 1 600 ansatte som nå skal settes i gang, og det er viktig at Kirken får tid nok til en god omstilling. Hva som kommer i neste omgang – om det f.eks. skal være en kort eller lang rammelov som skal erstatte det vi i dag vedtar – får vi komme tilbake igjen til. Jeg har merket meg at ikke alle politikere er glad for Kirkens samfunnsengasjement. Rett før jul var statsråd Listhaug ute i media og mente at Kirken ikke skulle blande seg inn i politiske spørsmål. Arbeiderpartiet er uenig med statsråden. Vi setter pris på at Kirken sier fra når det er saker på den politiske dagsordenen som de mener griper inn i det kristne budskapet, selv om vi ikke alltid er enig med dem. De bør ikke tie i forsamlingen, for å si det på den måten. Kirken er en del av vårt demokrati og har et samfunnsoppdrag, og det kan bli større. Kirken kan f.eks. være en viktig bidragsyter i arbeidet med å skape religionsdialog og møteplasser for økt kunnskap mellom religioner og livssyn, noe som vil være viktig i arbeidet mot radikalisering. Dette er en viktig dag i norsk historie, en viktig dag for alle som er opptatt av Kirken, men den er også – jeg understreker også – viktig for at Kirken ikke skal skilles fra folket, men fra staten. Mitt ønske er at hele Kirken kommer enda nærmere hele folket. Jeg tar med dette opp de forslag Arbeiderpartiet er med på i innstillingen, og presiserer at vi sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet vil stemme imot § 23 fjerde ledd.