trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Abid Raja (Venstre), 2014-05-13:
Jeg har et annet ærend også. Nå ser jeg at noen fra Fremskrittspartiet er i salen. Tidligere var det bare de fra kontrollkomiteen – og så vidt det. Nå ser jeg at representanten Ulf Leirstein er blant oss. Han er en av de fire jeg har forsøkt å påkalle tidligere, få opp fra kontoret for å ta ordet i salen og forsøke å forklare for meg, for jeg skjønner ikke dette. Representanten Leirstein er en av de fire jeg nevnte, i tillegg til Per Sandberg, Jan Arild Ellingsen og Åse Michaelsen, som har vært de sterkeste talerne i Stortinget for at man skal ha sterkest mulig lovgivning mot dem som begår seksuelle overgrep. De har påtatt seg å være lov-og-orden-parti. Nå ligger det en bestemmelse som vi kan stemme inn i Grunnloven, som sier noe om at staten skal iverksette tiltak som sikrer barn mot nettopp seksuelle overgrep. Da får jeg ikke dette til å stemme. Hvorfor skal Fremskrittspartiet stemme imot dette – hvorfor skal man stemme imot dette? Jeg trenger en forklaring. Det har jeg ikke fått. Jeg mener at når man skal ha en så viktig bestemmelse og man ikke vil stemme for det, bør man iallfall kunne gi en god forklaring på det. Det andre, som jeg heller ikke har fått svar på, er at da justisministeren ikke var justisminister, men var representant her i Stortinget, var han med på å fremme forslag om at ytringsfrihetsbestemmelsen eksplisitt også skulle nevne religion. Nå har Fremskrittspartiets gruppe sagt at de kommer til å stemme imot det deres egen justisminister var med på å fremme som stortingsrepresentant. Med hvilken begrunnelse? Det har vi heller ikke fått. Det bør jo være mulig å gi en begrunnelse. Det kan jo hende at jeg ikke kommer opp igjen, men det kan tenkes at jeg returnerer. Men hvis jeg ikke returnerer, har jeg iallfall lyst til å si at …
Abid Raja (Venstre), 2014-05-13:
Ja. Vi får ofte det inntrykket at alle følger med på det som skjer her inne i salen, men jeg har mer og mer begynt å få inntrykk av at det ikke er sånn virkeligheten er.(Munterhet i salen) Men det kan hende at enkelte følger med, og det kan hende de sitter igjen med et inntrykk av at vi vedtar ingenting, og at vi lot dette øyeblikket gå fra oss. Debatten kan bære litt preg av det. (Munterhet i salen) Så må vi huske at vi også gjør noe utrolig fantastisk i dag. Selv om vi gjerne skulle gått de ekstra meterne, både vi i Venstre og de andre partiene, som er for enkelte flere bestemmelser, er det mye fantastisk som kommer til å bli vedtatt – det være seg retten til liv eller mange av de sivile og politiske rettighetene. Bare det at Norge vedtar og vil være den nasjonen som vil være blant de få som har grunnlovfestet barns rettigheter på den måten vi gjør, hvor barnets beste kommer til uttrykk, er noe vi virkelig kan være stolte av, både som storting og som nasjon. Det må vi ha med oss, så det ikke blir sittende det inntrykket at vi lot momentet glippe.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Man kan jo angripe en lovtekst ut fra mangler. Det er fullt mulig for en lovtekst både at den har mangler, at den ikke betyr noe, og at den i andre bestemmelser betyr noe som er direkte uheldig. Vi har fremført den kritikken på de punktene hvor vi har ment at den har vært skadelig, og vi har også påpekt at den har vært uvirksom – at den inneholder en del tomme bestemmelser som er uvirksomme. Da går jeg tilbake til mitt første innlegg, hvis representanten lyttet til det, hvor jeg nettopp la vekt på hva som er god lovteknikk. Og det er dårlig lovteknikk å blande inn i samme lov, til og med i samme paragrafserie, rettighetsbestemmelser hvor noen må leses som gode ønsker, mens andre faktisk gir grunnlag for å gå til søksmål mot staten. Og vi skal jo ikke ha en grunnlov som er slik at man må leie inn en jurist for å fortelle hvilke rettigheter som er reelle, og hvilke som ikke er det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg er fristet til å spørre hva som egentlig var spørsmålet, men hvis man tolker det i beste mening, skal jeg forklare hvorfor vi på to områder har gått inn på de økonomiske, sosiale og kulturelle rettighetene. Det gjelder barns rettigheter, og det gjelder rett til utdanning. Det har noe å gjøre med at det er tidlig i livet. Staten må ha en aktivitets- og oppfølgingsplikt for å se til at alle, uansett bakgrunn, kommer godt i gang med livet ut fra en sjanselikhet. Jeg vet at Arbeiderpartiet er mer opptatt av resultatlikhet, men vi er opptatt av sjanselikhet. Og dette er en av de økonomiske rettighetene som begynner å nærme seg de tradisjonelle frihetsrettighetene. Jeg kan ellers si at noe av det som er vår innvending mot grunnlovfesting av en del henvisninger til kulturlivet, nettopp er at det er legaldefinisjoner som er helt uten verdi å arbeide med.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Det er jo utmerket at representanten Lundteigen minner om at Høyre er opptatt av helsepolitikk. Det er utmerket at han også minner om at vi heller ikke står tilbake for å bruke lovverket for å fremme sosialpolitiske fremskritt. Men vi bruker da ordinær lovgivning i forbindelse med at det også må følge ressurser med over statsbudsjettet, og det er opp til Stortingets løpende politiske diskusjon å avveie konkurransen om ressursene mellom mange gode formål. Det vi ble invitert til fra de rød-grønne når det gjelder grunnlovsteknikken her, er å løfte en del av disse ressursbestemmelsene inn i Grunnloven, og dermed løfte dem ut av politikken. Det er her vi har større tiltro til Stortinget, slik det er sammensatt i dag, og slik det vil bli sammensatt i årene som kommer ved senere valg, fremfor at det er høyesterettsdommere som skal fylle disse meget skjønnsmessige målbestemmelsene med innhold.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg prøver å følge representantens tankesprang, men det jeg kan si, er at vi vedstår oss at vi mener at det er en vesensforskjell mellom statens avholdelsesplikter – altså det å respektere folks frihet, det er det som ligger i sivile og politiske rettigheter – og statens oppfyllelsesplikter. Det er jo hele vår grunnlovs fundament at de sivile og politiske rettighetene stort sett handler om den friheten man gir borgerne – trygghet mot statsinngrep og unfair behandling, for å si det sånn. Så er det opp til politikken hvordan vi omfordeler de ressursene som skapes. Det er heldigvis også noen av oss som er så interessert i økonomisk politikk og fri markedsøkonomi at det blir et overskudd å skape. Denne vesensforskjelligheten vedkjenner vi oss. Den er jo også selv forutsatt i FN, som selv har to forskjellige chartre – det ene om sivile og politiske rettigheter, det andre om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Representanten Tybring-Gjedde har helt rett. Det var vel kanskje den første signalparagrafen vi fikk, i 1954, hvor det i innstillingen fra den gangen – jeg har gått igjennom den nå – er gjort klart for Stortinget, som vedtok den da, at den ikke skulle utløse personlige eller individuelle rettigheter. Det er altså en politisk markering, og ut fra mitt skjema skulle det ikke høre hjemme her. Når den først er her – og jeg har ikke notert noe to tredjedels flertall for å fjerne den – kunne det faktisk være en påminnelse om at statens tilretteleggingsplikt også kan oppfylles på annen måte enn bare gjennom lønnsarbeid, f.eks. i staten, men også legge til rette for fri næring og det private næringsliv. Så en uvirksom bestemmelse er fortsatt uvirksom, men den er i hvert fall blitt bredere og bedre som politisk markering.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Ja, nå forutsetter jo den internasjonale traktatretten slett ikke det. Det er enkelttraktater for hvert av disse områdene. Så skal man selvfølgelig være selektiv med hensyn til hvilke rettigheter man grunnlovfester. Da må det være lov å ha en annen oppfatning av hva som er de sentrale menneskerettighetene, enn det eventuelt Sosialistisk Venstreparti måtte mene om den saken. Jeg tror undertonen fra Sosialistisk Venstreparti er vel verdt å merke seg, for det er jo litt av den samme diskusjonen vi hadde i 1960-årene, der man ikke hadde noen særlige prinsipielle innvendinger mot land som på papiret produserte rettigheter til sin befolkning, men som ikke hadde elementært demokrati. Da fikk vi høre at det var fredelig sameksistens og to systemer i ett Europa. Nå ligger jo disse regimene på historiens skraphaug, men det er litt av undertonen jeg merker fortsatt i representantens innlegg.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg tror premisset til representanten må klargjøres litt, for rettsliggjøring er jeg ikke bekymret for når det gjelder statens avholdenhetsplikter – respekten for det enkelte individ. Når det gjelder statens oppfyllelsesplikter, som egentlig er gjenstand for politikk hver eneste dag i dette huset, og som vi bruker hele høsten på gjennom statsbudsjettbehandlingen, er det snakk om å rettsliggjøre det som er vanlig politisk interessekonkurranse om ressurser. Nettopp ved å skille de to løpene kan man få en grunnlov som er lettere forståelig for dem som har forventninger om hva en grunnlov skal inneholde. Et annet bidrag er nettopp at Grunnloven ikke har tomme paragrafer, som politikerne ikke har tenkt å fylle innhold i.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg synes ikke det ligger særlig veiledning i SVs tillegg. Jeg synes heller ikke de argumenterer overbevisende for sitt alternativ i sine særmerknader. De viser til at religion er en «maktfaktor i familier, i lokalsamfunnet og helt opp til å være en statsbærende struktur med kulturelt og politisk hegemoni». Det er ikke det norske samfunnet vi da diskuterer. Dette er snakk om grunnlovsbestemmelser som gjelder det norske samfunnet, innenfor det territorium hvor norske myndigheter har jurisdiksjon. Da vil ikke bare grunnlovsbestemmelsene, men alle de andre bestemmelsene som sikrer folks integritet, bevegelsesfrihet og frie valg, slå inn med full tyngde. Jeg kan fortsatt ikke se at SVs bidrag – selv om det er velment – styrker rettighetsvernet i Grunnloven.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg tror vi må ta utgangspunkt i at Grunnloven er laget for norske forhold. At den har overføringsverdi til resten av verden, vil jeg jo håpe. Inntil nylig var den en av de mest hevdvunne og eldste grunnlovene. Vi skal gjennom god lovpleie sørge for at loven fortsatt kan være et forbilde for utlandet, nemlig ved ikke å lesse inn politiske programerklæringer, men la paragrafene være forbeholdt reelle rettigheter. Det er en diskusjon vi har hatt før i dag. Jeg tror representanten Karin Andersen og jeg er enige om at full ytringsfrihet skal råde. Noen av oss mener når vi presiserer at det gjelder hele feltet – alle samfunnsfenomener – at det vil være dårlig lovteknikk og veldig kunstig å løfte frem noe til spesiell utdypning når det gjelder dette.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg var inne på det i mitt første innlegg, at grunnen til at det står statsstyringen, er nettopp fordi loven da også setter rammeverket for demokratiet. Det er veldig viktig å understreke at staten, som organiserer maktmonopolet i samfunnet, også må tåle at det blir rettet kritiske ytringer, og det er særlig viktig å skrive inn i Grunnloven at det faktisk også gjelder dem som sitter på både den militære og den politimessige makt. I tillegg til det er det velkomment å ha ytringsfrihet om enhver annen gjenstand. Mer omfattende kan man jo ikke betegne ytringsfriheten i dette samfunnet enn «enhver annen gjenstand», så vi ser ikke noe behov for det tillegget. Men jeg registrerer at Arbeiderpartiet, som under karikaturstriden hadde en utenriksminister som påla oss betydelig grad av selvsensur, nå hever den prinsipielle fanen når det gjelder religion. Jeg håper at det er et ledd i en ny orientering vekk fra selvsensurens klamme lenker.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Hvis formålet er å gå løs på en religion, kan man allerede gjøre det med den utformingen Grunnloven har. Grunnen til at vi har denne tradisjonelle todelingen, hvor ytringer må tåles både om statsstyrelsen og enhver annen gjenstand, går jo på det sivile samfunn og bedrifter og enkeltpersoner som må tåle at det rettes ytringer, som en gjenytelse for at vi andre har ytringsfrihet. Det er viktig at man også skriver inn i Grunnloven at de som besitter maktmonopolet i samfunnet, også må tåle det. Det er grunnen til todelingen i loven, og da vil jo faktisk universet være heldekket med de to presiseringene vi har. Det er altså ikke – slik vi har forstått det – slik at noen har tatt til orde for at det skal gjelde andre grenser for religiøse mennesker når de får ytringer rettet mot seg som er ubehagelige, enn det var tidligere, og dermed inneholder ikke loven noe nytt.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Nå er vi i den lykkelige situasjon når det gjelder den nåværende § 100, at den er relativt ny, og at vi hadde en kommisjon som het Ytringsfrihetskommisjonen, som kom med en rapport i 1999 under tittelen «Ytringsfrihed bør finde Sted», som nettopp går inn på og understreker at det er fritt frem for å kritisere religionen. Det ligger altså da i lovmotivene, og det er ikke alle grunnlovsbestemmelser som har så rike lovmotiver. Ved å opprettholde formuleringen vil vi fortsatt ha en udiskutabel rett til å ytre oss mot religion i alle dens former, men selvfølgelig innenfor de vanlige strafferettslige begrensninger som gjelder enkeltmenneskers integritet. Det er ingen som har argumentert med at de grensene skal flyttes, og dermed vil det være – med presidentens tillatelse – anstaltmakeri å føre et nytt ord inn med de mulighetene for at man senere vil melde på flere ord og uttrykk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2014-05-13:
Jeg vil bare bemerke til foregående taler at vi bruker 100 mrd. kr for å drive våre helseforetak. Det som fikk meg til å ta ordet, var følgende uavklarte innspill, bl.a. fra representanten Grøvan: Det er ikke riktig at familieomtale i seg selv er vanskelig å tenke seg i Grunnloven. Det som er problemet, er at den familieomtalen som står der nå, er svakere enn den som står i EMK, og at den heller ikke har rettsvirkninger. Dermed sidestiller man det å bli omtalt med at man har gjort et slag for familien. Et annet problem er at man heller ikke er i stand til å definere noe nærmere, i hvert fall til juridisk bruk, hva man mener med «familie». Det var også min innvending mot forslaget. Ellers tror jeg vi i mangt og mye deler synet på at familien er den grunnleggende enheten i samfunnet. Så til Kolberg. Det skal ikke så svært mye til for å fremkalle mollstemning hos representanten Kolberg, men jeg kan jo si at selvfølgelig tar vi ansvar for de forslag vi har, og for de stemmene vi legger bak de forskjellige forslagene. Det regner jeg med at alle partiene gjør. Men det som har vært litt slitsomt i denne debatten, er at enkelte, kanskje særlig representert ved representanten Kolberg, har påtatt seg en slags moralsk refselsesrett. Da synes jeg heller man kunne brukt tiden til å gå inn på de utfordringene hvor man kanskje kunne fått litt ut av en dialog, for det er jo veldig mye spennende i det vi ikke er enige om, nemlig rettspolitikken i Norge. Jeg ser faktisk frem til at den debatten vi har hatt i dag, som egentlig er en veldig spennende rettspolitisk debatt, også kan føres videre, slik at vi kan bli mer klare og bevisste på lovkvalitet i vårt ordinære arbeid. Ellers vil jeg si at dagens beholdning også må være at representanten Jette Christensen ikke lenger sier at meningsmotstandere går på Stortinget hver eneste dag for å legge skumle planer for fremtiden, men at vi faktisk tiltros gode intensjoner på vegne av det folket vi tjener, på hver vår måte. Hvis debatten kan klinge ut på den måten, er det ikke meg imot. For øvrig vil representanten Kolberg så langt ligge utenfor pedagogisk rekkevidde.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Jeg har fulgt Høyres argumentasjon i komiteen, og jeg hørte veldig tydelig etter når Tetzschner nå snakket, og det er helt åpenbart for meg at det er store huller i denne argumentasjonen fordi Høyre ikke konsekvent følger opp det prinsippet for rettsforståelse som Tetzschner her presenterte i sitt innlegg. For når de på den ene siden sier at dette er politiske besvergelser eller politiske programformuleringer som ikke har noe i Grunnloven å gjøre, ja nærmest svekker den, og samtidig er med på å ta inn den type bestemmelser, viser det klart en helt inkonsekvent holdning. Så det vi får demonstrert her, er at Høyres argumentasjon rett og slett ikke henger sammen, for å bruke et folkelig uttrykk. Og jeg hører hvilke rettsargumenter, for å bruke et sånt uttrykk, eller juridiske argumenter som representanten Tetzschner her forsøker å bruke for å dekke over dette faktum, men ikke desto mindre er det et faktum.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Jeg ba om replikk fordi jeg vil gi uttrykk for – ettersom det er en del av dette replikkordskiftet – at Arbeiderpartiet ikke har deltatt i noen hestehandel. Det som har skjedd – og det er faktisk en viktig ting i forbindelse med behandlingen av grunnlovssakene i dag – er at det så bredt har blitt etablert en forståelse av hva som er innholdet i begrepet «familie». At Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti står sammen om en merknad som gir den definisjonen som framkommer av merknaden – og jeg viser til den – er en god ting for Norge. Det er et framskritt hvor Arbeiderpartiet har bidratt med sitt, og hvor Kristelig Folkeparti har bidratt med sitt. Jeg har hørt på hva Grøvan sier, og jeg tror han kan bekrefte denne forståelsen, slik jeg framstiller den. Det er ikke et resultat av en hestehandel. Det er et resultat av en fornuftig prosess i komiteen, som har omhandlet noe så viktig som familien selvfølgelig er i det norske samfunnet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Denne saken handler først og fremst om troverdighet og ærlighet. Det har vært redegjort veldig grundig for hva som er skjedd i denne saken. Jeg viser til det som er sagt i tidligere replikker. Jeg avviser igjen representanten Rajas påstander om at dette er uttrykk for en hestehandel. Denne saken som er til behandling nå, handler helt konkret om menneskets rett til liv. Det er selvfølgelig helt nødvendig at vi har en slik bestemmelse. Det er gjort markeringer mot to andre alternativer: iboende rett til liv, og det som er foreslått fra Kristelig Folkeparti, rett til liv fra unnfangelse til naturlig død. Det som jeg vil spørre saksordføreren for denne saken om, er om vi er enige om at den formuleringen som får flertall i Stortinget i dag, ikke på noe vis er til hinder for den norske abortlovgivningen – slik Arbeiderpartiet mener. Jeg vil bare ha bekreftelse fra saksordfører på at det er en riktig forståelse.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Det er riktig, som det blir sagt, at nå handler det om historieskrivning. Jeg vil si at for det første foreligger det ikke noen skriftlig avtale. Det har vært en forståelse, slik som representanten Grøvan helt riktig har sagt. Det understreker jeg, og jeg stiller meg bak den tolkningen. Men så vil jeg si angående historieskrivningen at det får være visse grenser for forsøk på omskrivning, slik som det representanten Raja nå sier. Han var konsekvent imot alle endringer i språket, sto for det, sloss for det, og skapte utfordringer i komiteen. Så sier han: Vi stemte for forandringer. Ja, det gjorde de i absolutt ellevte time, etter at de var truet til det, slik at Raja personlig og Venstre ikke skulle bli stående i skammekroken. Det var det som i realiteten skjedde. Det bør representanten Raja ta innover seg, og ikke stå her og snakke nedsettende om andres måter å arbeide i komiteen på. Det tar jeg direkte avstand fra, også som komiteens leder.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Ja, jeg vet ikke hvor lenge vi kan drive med dette i Stortinget, men jeg vil bare oppriktig vise til det som er sagt før om ærligheten og oppriktigheten i denne avtalen. Jeg mener at vi la dette dødt i forrige replikkordskifte, da vi ga sterke karakteristikker av hvorfor vi hadde blitt enige om denne måten å tenke familie på – slik som det framkommer nå. Det er det som er saken. Jeg vil bare si – uten at jeg skal gå for langt, for jeg synes faktisk ikke det er helt verdig – at representanten Raja er ikke den som ikke forsøker å få til løsninger eller kombinere forskjellige løsninger. Når han angriper oss så sterkt, skal jeg ikke identifisere det nærmere, men hvis det blir behov for det, skal jeg faktisk klare å gjøre det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Representanten Skei Grande holdt etter min mening et veldig tenksomt innlegg her for en stund siden. Hun tok opp et prinsipp som er veldig vesentlig i forbindelse med grunnlovsbehandlingen her i dag, og som også jeg vil rette oppmerksomheten mot, og det er det som knytter seg til minoritetenes rettigheter. Dessverre er det slik – og det er kommet veldig tydelig fram i debatten – at høyrepartiene hindrer en helhetlig og god løsning her i dag. Men jeg vil nesten si det slik – for å få det veldig tydelig fram: Alt i alt er det verste det at de ikke støtter en ny paragraf som håndterer samenes situasjon. Det synes jeg er det verste. Vi burde faktisk i forbindelse med 200-årsjubileet nå fullverdig ha sørget for at samene fikk denne rettigheten og den plassen i Grunnloven som de virkelig fortjener. Jeg hører representanten Michael Tetzschners juridiske betraktninger rundt dette, og jeg sier at kanskje – bare kanskje – er det slik at jeg ikke kan måle meg med Michael Tetzschner når det gjelder juridiske tolkninger og forståelser, men når det gjelder politikk, er jeg ikke så verst. Og dette handler om politikk, dette handler om at det ligger et forslag på bordet som har vært utarbeidet, og som har vært forberedt i årevis, for at samene skulle få den paragrafen som knytter seg til enten urfolk eller det samiske folk. Men også det blir blokkert av høyrepartiene. Det er sterkt beklagelig, for er det noe som Michael Tetzschner overhodet ikke har maktet å forklare, er at det skulle være i strid med Grunnlovens juridiske forståelse om at man ikke tar vare på minoriteter. Det har han i alle fall ikke klart å forklare med sine juridiske formuleringer. Politikken i dette er helt åpenbar: De vil det ikke av forskjellige andre politiske grunner. Det er for så vidt nytt, og det er helt i strid med hva Høyre har ment tidligere. Det er beklagelig, men jeg holder dette innlegget slik som jeg nå gjør det. Det siste som tida tillater – i den grad jeg klarer å få sagt det så fort – knytter seg selvfølgelig til dette som har med den øvrige lovforståelsen til representanten Tetzschner å gjøre. Jeg bare sier – for tida tillater ikke mer: I alle høringer, i alle de forståelser som vi har møtt fra det juridiske miljøet, er Michael Tetzschner og Høyres stortingsgruppe alene om den forståelsen. Det er ingen andre i våre høringer som har sagt at det å legge inn økonomiske og sosiale rettigheter er en forringelse av Grunnloven. Det er tvert imot sagt at det er en styrkelse av Grunnloven, og at det ikke forstyrrer Grunnlovens juridiske autoritet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-05-13:
Det er en setning eller to jeg vil si før min taletid er over. Det var representanten Tetzschner – igjen – som i sitt forrige innlegg sa at det var Arbeiderpartiet som på mange måter hadde forlatt Lønning-utvalgets formuleringer og intensjoner. Det protesterer jeg intenst på. Lønning-utvalgets intensjon var å lage en helhetlig pakke mellom de sivile og økonomiske menneskerettighetene. Det er det som blir brutt, og det er det Høyre som står for. Det er det som er det triste når vi nå skal gå til votering: Vi får ikke en hel løsning, vi får en halv løsning, og jeg gjentar det jeg sa i stad, nemlig at dette må Høyre og Fremskrittspartiet ta ansvaret for også i det historiske perspektiv.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
Det gjelder forslag til ny § 111 i Grunnloven om levestandard og helsehjelp – det er jo flertallet, en slik paragraf som Senterpartiet står bak, ved at den skal gi positive friheter til den enkelte, som skapes gjennom fellesskapet. Representanten Tetzschner argumenterer for at det er feil å ta dette inn i Grunnloven, fordi det kan gi argumentasjon for rettighetsfesting av konkrete helsetilbud gjennom Grunnloven. Det er for så vidt en grei argumentasjon, men da blir det ganske spesielt at partiet Høyre, når en kommer til de konkrete lover, er av de fremste til å rettighetsfeste dette tilbudet gjennom annet lovverk. Hva er representanten Tetzschners vurdering av det?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
Representanten Raja er saksordfører for ny § 93, retten til liv og tilrår at man skal slutte opp om alternativ 1 B, at ethvert menneske har rett til liv. Senterpartiet slutter opp om de vurderingene som saksordføreren her har lagt fram, inklusiv det som representanten sa om dødsstraff internasjonalt. Siden det imidlertid er denne anledningen som gir muligheten til å komme med en replikk til representanten Raja, vil jeg stille et spørsmål som gjelder familien. Familien er en grunnleggende enhet i samfunnet. Dette er altså ifølge § 103, som Venstre ikke subsidiært vil tilrå – på tross av at det er klare merknader der alle partier definerer innholdet i familien på en måte som jeg ikke kan se er en motsetning til det Venstre står for. Hva er da problemet for partiet Venstre, når vi her har en definisjon som er et forsøk på å bilegge en strid og få familien grunnlovfestet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
§ 103 lyder: «Familien er en grunnleggende enhet i samfunnet.» Den er altså ikke «den» grunnleggende enhet i samfunnet, men én grunnleggende enhet. I komiteens merknader er det presisert hva som her er innholdet i det. Det er så langt jeg ser ut fra komiteens innstilling også en komitémerknad Venstre er med på. Så sier Arbeiderpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne at de subsidiært vil støtte forslag nr. 34, mens Venstre, av alle, som et tidligere sentrumsparti, som har sett på familien som en helt opplagt grunnleggende enhet i samfunnet, kan komme i en situasjon at de vil stemme mot den grunnlovsendringa. Det er meget overaskende og uklart.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
Legalitetsprinsippet er foreslått forankret i ny § 113: «Myndighetenes inngrep overfor den enkelte må ha grunnlag i lov.» Begrepet «den enkelte» kan oppfattes som uheldig, for kravet om hjemmel i lov som gjelder i dag, omfatter ikke bare inngrep overfor den enkelte, men også overfor juridiske personer. Ved komiteens behandling er det ikke kommet fram forhold som tilsier at det er meningen at rettstilstanden skal endres. Derfor vil jeg understreke at myndighetenes inngrep overfor den enkelte etter Senterpartiets syn skal forstås slik at begrepet i ny § 113 også omfatter juridiske personer, slik det forstås i dag. Senterpartiet er sterkt tilhenger av dagens § 110, om retten til arbeid. Senterpartiet støtter også ny § 111, om levestandard og helse. Etter å ha hørt debatten i dag ser jeg ikke at det ligger an til noen endringer i partienes stemmegiving angående ny § 111. Derved vil ikke denne paragrafen få det nødvendige to tredjedels flertall. Formuleringa i § 111 alternativ 1 B første ledd er: «Statens myndigheter skal respektere og sikre retten til en tilfredsstillende levestandard.» Denne formuleringa blir altså ikke vedtatt. Sett på denne bakgrunn vil jeg herved si at Senterpartiet i Innst. 187 S subsidiært vil støtte forslag nr. 7 til § 110 første ledd alternativ 1 B, der siste setning er: «Den som ikke selv kan sørge for sitt livsopphold, har rett til støtte fra det offentlige.» Derved vil Senterpartiet medvirke til en nødvendig grunnlovsendring på dette området, sjøl om § 111 ikke blir vedtatt. Så til § 108, om samisk språk og kultur, som også representanten Kolberg var inne på. Jeg vil også understreke at det samiske folk, med sitt språk og sin kultur, nå må få den plass de fortjener. Jeg refererte der til at Norge som nasjonalstat ble etablert på territoriet til to folk – det norske folk og det samiske folk. Betegnelsen «folk» er både i nasjonal og i internasjonal lovgiving mye klarere og sterkere enn begrepet «urfolk». Betegnelsen «folk» har derfor en mye sterkere stilling enn «urfolk». Vi har støtte blant våre mest anerkjente samepolitiske kjennere, bl.a. Ole Henrik Magga, som også har vært med og utvikle den forståelsen og den grunnleggende erkjennelsen Senterpartiet har på dette viktige temaet. Til representanten Tetzschner vil jeg si: Representanten Tetzschner ønsket å beholde begrepet «samiske folkegrupper», med referanse til Samerettsutvalgets innstilling. Jeg vil bare poengtere at i Samerettsutvalgets første delinnstilling fra 1984 om samenes rettsstilling ble det konkludert med at samene i alle henseender er å anse som et folk. Derfor burde alt ligge til rette for at Høyre stemmer subsidiært for samene som folk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-13:
Representanten Tone Wilhelmsen Trøen fra Høyre hadde et frimodig, varmt forsvar for Høyres praksis i helsesaker med å gi noen grupper av folk stadig flere rettigheter gjennom lovverket. Samtidig er Høyre med på en merknad på side 13 i innstillingen, hvor det heter: «Innen sektoren er det reist tvil om dette egentlig gir tilfredsstillende resultater i form av flere og bedre tjenester.» Representanten Wilhelmsen Trøen forsøkte så å forklare hvorfor Høyre er imot § 111 i Grunnloven: «Likeledes skal statens myndigheter fremme befolkningens helse og sikre retten til nødvendig helsehjelp.» Det er etter min vurdering en meget spesiell argumentasjon når dette ses i sammenheng. Den eneste rasjonelle, logiske forklaringen er at Høyre stemmer imot § 111 på grunn av formuleringa «fremme befolkningens helse». Dette lover ikke bra for fellesskapets forebyggende folkehelsearbeid framover. På annen måte kan jeg ikke se saken.
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-05-13:
Jeg har lyst til å spørre om det går an å få representanten til å heve seg opp fra det lovtekniske og kanskje opp på det ideologiske. Eleanor Roosevelt gjorde en fantastisk jobb med å gi oss de menneskerettighetene vi har. En av hennes viktigste beskjeder var at de er udelelige – som representanten sa. Det er ikke sånn at man kan si at du får bare sulte, så lenge du har ytringsfrihet. Det er heller ikke sånn som f.eks. Kina sier, at vi har fått til økonomisk vekst, så da får folk bare holde kjeft. Det har tradisjonelt vært sånn at ytterpunktene har vektlagt ulike deler. Vi har hatt SV-representanter i denne sal som har nominert Castro til fredsprisen, fordi folk ikke sulter. Ytterpunktene på høyresida har tatt bort ØSK-rettighetene. Det samme gjør Høyre i dag. Betyr det at Høyre nå ikke lenger er et liberalt, konservativt parti, men et gammeldags, tradisjonelt, konservativt parti?
Trine Skei Grande (Venstre), 2014-05-13:
Jeg er den siste inntegnede, så de som sitter på kontoret, kan begynne å gå, for jeg har ikke tenkt å legge opp til og provosere noen til en ny debatt. Jeg har tenkt å ha en refleksjon som jeg håper kontrollkomiteen kan ta med seg i den videre jobbinga. Jeg satt i kontrollkomiteen i forrige periode og var med og fremmet en rekke av disse forslagene. Litt av poenget med å fremme forslag i én stortingsperiode og vedta dem i en annen, er at folket ved valg skal vite hvilke representanter de skal stemme på for å få inn ulike saker. Hvis jeg hadde vært en oppvakt borger som fulgte debatten i forrige periode, ville jeg ha tenkt at hvis jeg skulle ha ØSK inn i Grunnloven, ville jeg ikke stemt Arbeiderpartiet, men jeg ville ha stemt Høyre. Ut fra debattene som var i Stortinget i forrige periode, er det en klar konklusjon å trekke – ut fra Per-Kristian Foss’ rolle og Martin Kolbergs rolle. Nå viser det seg at de rollene er skiftet. Nå er Arbeiderpartiet den fremste, varme, og jeg syns det er fantastisk mange innlegg de har holdt om ØSKs viktige del av menneskerettighetene – mens Høyre har snudd. Da spør jeg: Er poenget vårt med å ha et valg mellom fremming og stemming egentlig riktig da, når folk kunne ha valgt ut fra hvilken sak man har gått til valg på, og hvilken posisjon man hadde da sakene ble fremmet i Stortinget – når det ikke gjenspeiler seg og vi får et totalt skifte? Det ønsker jeg at kontrollkomiteen skal ta med seg i det videre arbeid, også knyttet til fremminga i neste periode. I hvert fall når det gjelder de store, viktige og avgjørende sakene, må folk, hvis poenget skal være en periode mellom fremming og stemming, også kunne ha muligheten til å vite hva partiene mener over tid, for å kunne vite hva de skal stemme på ved valg for å få det resultatet de ønsker.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Representanten Tetzschner var opptatt av man ikke skulle vedta gode ønsker. I Grunnloven § 110, forslag nr. 7 står det: «Statens myndigheter skal legge forholdene til rette for at ethvert arbeidsdyktig menneske kan tjene til livets opphold ved arbeid eller næring.» Det jeg ønsker at Tetzschner utdyper, er hvordan staten er forpliktet til å gjøre dette i fremtiden. Det står jo også videre her at man skal sørge for livsopphold for dem som ikke får dette ved arbeid eller næring. Så hvordan skiller dette seg fra andre rettigheter?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Jeg ønsker også å si noe om disse sosiale og kulturelle rettighetene som noen ønsker å få inn i Grunnloven. I likhet med representanten Tetzschner mener jeg at dette er ønsketenkning. Grunnlovens rettigheter skal være universelle, og Grunnloven er, i motsetning til det representanten Tajik står for, faktisk noe annet enn det regulære lovverket. Grunnlovens rettigheter er rettigheter man har i kraft av å være menneske, som det også har vært sagt fra denne talerstolen. La oss gå tilbake i tid. Det ville vært utenkelig å få sosiale og kulturelle rettigheter vedtatt i Grunnloven for 50 år siden – for 20 og 30 år siden også, for den saks skyld, ikke fordi det ikke var vilje til det, men fordi kassa var tom. Det var ikke penger i kassa til å betale for det. Staten er ikke noe annet enn deg og meg, staten er det kollektive vi har sammen, som skal betale for de godene og de rettighetene vi vedtar her. Man flytter altså politikk fra stortingssalen til rettssalen. Man gjør det med vitende og vilje. Man kan altså ikke gå til valg på andre prioriteringer. Har man vedtatt rett til utdanning – ja vel, så har man vedtatt rett til utdanning. Da kan man ikke gå til valg på å privatisere skolen. Nå er det ingen som ønsker å privatisere skolen, men det kunne jo være tenkelig at noen i fremtiden ville gå til valg på å privatisere skolen, og at ikke det offentlige betalte skolen, men at hver enkelt skulle betale. Får man dette inn i Grunnloven, kan man ikke gå til valg på det. Da vil det avgjøres i rettssalen, og det er avgjort allerede i Grunnloven. Men hvorfor stoppe der? Kan vi ikke gå litt lenger? Hvorfor ikke vedta 1 mill. kr i trygd? Hvorfor ikke vedta 14 ukers ferie? Hvorfor ikke vedta fire timers arbeidsdag? Det hadde vært utmerket. Det kan vi også putte inn i Grunnloven, og da hadde vi sikret alle disse fantastiske rettighetene. Men det er faktisk politiske prioriteringer – vi må ikke grunnlovfeste disse tingene. For det politikk rett og slett dreier seg om, er politiske prioriteringer. Til representanten Kolberg, som sier at han har greie på politikk, og det er jeg ikke i tvil om: Han sier at dette er politikk. Nei, det er ikke politikk. Grunnlovens rettigheter er ikke politikk, det er langt viktigere enn politikk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Menneskerettighetene er universelle og udelelige, sa representanten Tetzschner, for så raskt å begynne å rangere dem i et A- og B-lag – litt uvisst av hvilken grunn, men det viser en gjennomgående selektiv holdning fra Høyre til menneskerettighetene. Menneskerettighetene er altså ikke en buffé man kan velge fritt fra, men er en helhet for å realisere også de politiske og sivile. Det har Høyre tydeligvis ikke helt fått med seg, men de går med på å grunnlovfeste rett til skolegang og utdanning, fordi da er barna små. Man kan faktisk også bli syk tidlig i livet. Man kan bli syk sent i livet og trenge helsehjelp, slik at det er nødvendig for å kunne realisere de politiske og sivile rettighetene. Hva er grunnen til at Høyre ikke ser disse sammenhengene og anerkjenner den internasjonale fortolkningen – at disse rettighetene henger sammen som en enhet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Retten til å søke asyl handler om det helt basale: retten til liv, til ikke å bli forfulgt politisk, torturert og kanskje drept. Derfor er den så grunnleggende i menneskerettighetene, og derfor er det kanskje ikke oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet ikke vil grunnlovfeste den, men veldig oppsiktsvekkende at Høyre ikke vil gjøre det. Nettopp fordi denne retten er under press og er truet i dag, har det vært nødvendig å gi den et dobbelt vern – ikke nye rettigheter, men en dobbelt beskyttelse. Grunnlovfesting krever jo at man har et stortingsvalg imellom; man må fremme forslaget i ett storting og vedta det i neste storting. Vi vet at Fremskrittspartiets representanter ved flere anledninger nettopp har tatt til orde for at vi skal si opp konvensjonen om beskyttelse av flyktninger, og ønsker den fjernet. Det er derfor det er så kritisk viktig å vite om Fremskrittspartiet nå vil forfølge det, eller om de har forandret politikk og vil forsvare denne konvensjonsbindingen Norge har.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Man skal ikke lete lenge i Stortingets innstillinger fra tidligere tider før man ser det stå svart på hvitt at Fremskrittspartiet skal si opp Norges tilslutning til Flyktningkonvensjonen fordi Fremskrittspartiet er et parti som ikke ønsker at vi skal ta det ansvaret det er å ta vare på folk som har behov for beskyttelse under flukt, ut fra egne nasjonale interesser. Poenget her er at de paragrafene som representanten nå viser til, er generelle, brede paragrafer som ikke eksplisitt nevner dette. Men hvis det blir stående eksplisitt i Grunnloven, må det til et stortingsvalg imellom for å forandre det. Er representanten enig i at et slikt dobbelt vern gjør at det vil ta lengre tid eventuelt å forandre Norges tilslutning til eller fravikelse fra denne typen konvensjoner?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
I likhet med Kristelig Folkeparti mener SV at det er viktig å få inn punkter i Grunnloven nettopp om disse spørsmålene. Men det har vært en diskusjon om denne ene setningen som uttrykker at familien er én grunnleggende enhet i samfunnet. Det er skrevet litt utfyllende merknader til fortolkningen av denne ordlyden. De merknadene er ikke SV med på, men vi støtter innholdet i dem. Vi har sagt at vi subsidiært kan gå for denne ordlyden hvis fortolkningen er i tråd med det som står i innstillingen, nemlig at «familie» ikke nødvendigvis bare er den tradisjonelle kjernefamilien, men at det er det utvidede familiebegrepet som vi nå opererer med, og at dét skal danne grunnlaget for politikken generelt også ellers i familiepolitikken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Det som SV primært ønsker å få vedtatt, er en ordlyd som er nøyaktig lik, bortsett fra denne ene setningen. Det er fordi vi oppfatter at de andre punktene, nemlig retten til fritt å kunne gifte seg, skille seg og velge ektefelle, er de viktige, og de er under stort press. Det har vel heller ikke vært sånn at Kristelig Folkeparti har vært noen frontfigur i kampen for å modernisere familiebegrepet og for å godkjenne alles kjærlighet som likeverdig, og som like berettiget til samfunnets godkjennelse. Derfor er det viktig å få slått fast nå at når vi i dag eventuelt gir vår subsidiære støtte til dette forslaget, er ikke det en støtte til en omkamp om disse sakene, men det er en støtte til at Kristelig Folkeparti heretter vil stå på de rettighetene vi har gitt til også f.eks. homofile, lesbiske og andre typer samliv som ikke er tradisjonelle.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Grunnen til at vi ønsker at religion skal bli nevnt spesifikt, er ikke fordi noen skal tåle mer, men fordi det er behov for å bryte noen tabuer, som det spesifikt bør sies noe om. Det er fordi religion har særlig makt over enkeltmenneskets sinn, og fordi religion har en helt annen innvirkning enn ulike andre faktorer. Hvis man leser merknadene som SV har skrevet – og som Venstre har sluttet seg til – ser man at vi viser til at retten til fri religionsutøvelse har et konvensjonsrettslig vern. Dette vernet kommer av og til i konflikt med noen av de andre menneskerettighetene, f.eks. på likestillingsområdet. Det er ikke ukjent, verken i Norge eller i resten av verden. Ser ikke representanten Tetzschner at de som ønsker å ivareta disse menneskerettighetene, trenger å få vite eksplisitt at det er lov å ytre seg kritisk mot den religionen som undertrykker dem?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Det er i hvert fall to grunnleggende, store mangler i Tetzschners resonnement nå. Det ene er at Norge har blitt et flerreligiøst samfunn. Det er andre tradisjonelle religioner enn den vi er kjent med – og som vi, etter kritikk, har fått beveget i menneskerettslig retning – som gjør seg gjeldende. Så en kan faktisk trenge dette i Norge. Det andre er at den norske grunnloven også har en virkning internasjonalt, ut fra hvordan vi mener andre stater skal styre. Så vidt jeg vet, er Høyre mot at man skal ha religiøse stater, eller at religion skal kunne binde folk i andre land. Dette er en internasjonal konvensjon, som vi har sluttet oss til. Vår fortolkning vil bety noe internasjonalt. Det er krefter som er på sterk frammarsj i deler av verden, og som i hvert fall SV er sterkt bekymret over har den styrken de har i dag. Ser ikke Høyre og Tetzschner disse utviklingstrekkene og den viktige rollen vår fortolkning kan spille internasjonalt?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Først til representanten fra Kristelig Folkeparti: Det blir nå vedtatt at vi verner retten til liv, men det blir altså ikke Kristelig Folkepartis versjon, som ville åpnet igjen en abortdebatt som flertallet åpenbart ikke vil ha, og som bør avvises. Så jeg ber om at det ikke blir framstilt som om retten til liv ikke blir vernet av flertallet, for det blir den. Så til de økonomiske og sosiale rettighetene, som ikke er, slik som representanten Tetzschner sier, i periferien av menneskerettighetene. I notatet fra Advokatforeningen til behandlingen i komiteen står det: «Internasjonalt er det i dag en selvfølge at menneskerettigheter omfatter også de økonomiske, sosiale og kulturelle rettighetene.» Helsingforskomiteen sier at dette har vært en enhet helt fra starten av, at det er de samme rettighetene, at de styrker og balanserer hverandre, at menneskerettighetene etter dette synet står over ideologiske prioriteringer av rettigheter, at de ulike rettighetene er del av et samlet vern om menneskets grunnleggende verdighet, og at rettighetene i Verdenserklæringen og senere dokumenter ikke er et buffetbord man kan velge og vrake fra – slik som Høyre gjør i dag. Til slutt har man valgt selektivt å ta ut sitater fra landets tidligere høyesterettsjustitiarius Carsten Smith, som også jeg har sitert fra. Jeg vil fullføre det Carsten Smith sier, og som Tetzschner velger ikke å si, nemlig: «For det andre peker jeg på at denne konvensjonen var en av de to hovedkonvensjoner som FN utarbeidet for å gjennomføre Verdenserklæringen. Jeg mener da at nettopp Norge – av alle stater – bør kunne gi noen av velferdsstatens rettigheter den høyeste rang gjennom Grunnloven.» Og: «En degradering av disse», altså de sosiale og økonomiske rettighetene, «til et B-lag ville være et brudd med visjonen om rettighetenes sammenheng og universalitet.» Når det gjelder domstolenes makt, er det slik at vi faktisk vedtar disse lovene som domstolene skal bruke, og det er slik at det er en motmakt, slik som Carsten Smith sier, dvs. motmakt mot de statsorganer som vil treffe menneskerettsstridige vedtak. Menneskerettighetene skal gi vern mot handlinger og unnlatelser først og fremst fra offentlige myndigheter og først og fremst for minoriteter og dem som ikke kan forsvare disse rettighetene sjøl. Så kjernen i å ha menneskerettigheter er nettopp at vi er villig til å rettsliggjøre dem, og at vi er villig til at de skal styre de politiske prioriteringene vi foretar – også økonomisk og sosialt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-13:
Folkestyre gir gjennomslag for flertallets vilje, og menneskerettighetene setter grenser, gjerder eller murer for et flertall på gale veier. Det må altså være et valg imellom at man kan rokke ved noen av menneskerettighetene. Derfor er det er særlig vern når de settes inn i vår grunnlov. Det er hele poenget. Det samfunnet oppnår ved å betale denne prisen, altså at vi sikrer dette ved lov, er en utvikling med større trygghet og vern for individ og minoritet, og det må være viktig. Og fordi begrensninger på statens myndighet er selve meningen med menneskerettighetene – kjernen er jo å binde politikken så langt disse rettighetene rekker – kan man ikke si at man både er for menneskerettigheter og imot rettsliggjøring av de samme emner. Ønsker man menneskerettighetene, følger det rettsliggjøring, politisk binding og forpliktelse med.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2014-05-13:
Diskusjonen om forholdet mellom fleksibilitet og fasthet i Grunnloven er ikke noe som er unikt for Norge. Det er noe som alle konstitusjonelle demokratier debatterer. Representanten Tetzschner framholder jo at å grunnlovfeste de mest sentrale menneskerettighetene som Menneskerettighetsutvlaget har gått igjennom og nøye valgt ut, vil bidra til en rettsliggjøring av samfunnet – dette til tross for at få av høringsinstansene har vært bekymret for en slik rettsliggjøring. Jeg vil mene at Grunnloven vel både er et juridisk verktøy og et nasjonssamlende og for oss statsdannende lovverk – en gjenspeiling av våre viktigste prinsipper og verdier. Den skal være folkets lov. Så jeg har et spørsmål til representanten Tetzschner om hva hans anbefaling er for å unngå at vår grunnlov blir fremmed for folket ved at vi ikke tar inn de verdiene som er viktigst for oss, ved at folk kjenner de sosiale og økonomiske menneskerettighetene bedre enn nettopp innholdet i sin egen lov, ved at vi altså også sånn gjør Grunnloven mer til et symbol på det vi var før?
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Ja, jeg vil avslutte med å ta opp forslaget fra Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Senterpartiet.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
I likhet med svært mange andre paragrafer vi har til behandling i dag, er det slik at selv om de hadde kommet inn, ville ikke det endret rettstilstanden. Men vi er litt prinsipielle. På områder hvor man skal grunnlovfeste noe som man likevel er nødt til å forklare ytterligere, synes vi det er uheldig å grunnlovfeste det. Per i dag er dette området veldig godt grunnlovfestet allerede, både i § 2 i Grunnloven og i en ny § 92, som jeg regner med blir vedtatt i dag. Der viser vi også til de traktater vårt land er bundet av. Dermed mener vi at denne retten er veldig godt forankret i Grunnloven per i dag.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Nå gjaldt dette den saken som angår rett til asyl. Jeg tror jeg vil komme tilbake til dette spørsmålet i mitt hovedinnlegg. Jeg vil berøre dette der hvor jeg tar opp både de menneskerettighetene vi ønsker å grunnlovfeste, og også ØSK-rettighetene. Det spørsmålet vil jeg berøre ganske godt i mitt hovedinnlegg.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Som jeg sa i stad: Vi har virkelig festet dette i Grunnloven allerede. Jeg vil sitere § 2, hvor det står: «Verdigrunnlaget forblir vår kristne og humanistiske arv. Denne grunnlov skal sikre demokratiet, rettsstaten og menneskerettighetene.» Videre, i den paragrafen som kommer til i dag – og jeg regner med det blir flertall for den – heter det: «Statens myndigheter skal respektere og sikre menneskerettighetene slik de er nedfelt i denne grunnlov og i for Norge bindende traktater om menneskerettigheter.» Som jeg sa, dette forventer jeg at blir vedtatt. Dermed er alle disse menneskerettighetene, inklusive retten til å søke asyl, godt grunnlovfestet per i dag.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-05-13:
Jeg er enig med Karin Andersen: Dette er et viktig område å grunnlovfeste, og derfor har vi gjort det. Som jeg sa i stad, mener jeg at iallfall i to viktige paragrafer – den ene kommer til i dag, riktignok – er dette godt grunnlovfestet per i dag. Til det spørsmålet Andersen tok opp: Jeg kjenner ikke til at det er noe på gang for å endre de konvensjonene vi har per i dag. Jeg viser også til Menneskerettighetsutvalgets glimrende omtale av asylretten i det punktet som vedrører dette, og vi slutter oss til konklusjonene fra Menneskerettighetsutvalget på dette punktet.