trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Dagens debatt er en reprise på alle de debattene vi har hatt om forskning i denne stortingsperioden. Representanten Eriksen Søreide brukte hele sitt innlegg til å hamre videre på prosentmålet og kom med beskyldninger om manglende ambisjoner på forskningsområdet hos det rød-grønne flertallet. I løpet av et timinutters langt innlegg viste hun én gang til at det faktisk foregår fremragende forskning i Norge. Det er oppsiktsvekkende at Høyre overhodet ikke trekker fram at Norge har et godt utbygd forskningssystem, og at norsk forskning er i framgang både i omfang og kvalitet. Høyre viet heller ikke de nye og utvidede forskningsmålene som denne meldingen fremmer, så mye som ett eneste ord. Det er ikke til å forstå fra et parti som sier at de er opptatt av forskning, og ønsker å fremme denne. Meldingen er klar og tydelig på at forskning skal prioriteres i kommende budsjetter. Budsjettene skal innrettes slik at de bygger opp under de ni forskningspolitiske målene og skal gi sammenheng mellom mål, varslede tiltak og faktisk fordeling av ressurser i de årlige budsjettene. Når en hører på Høyre, og for så vidt også Venstre, i dagens debatt, kan en jo få en oppfatning av at hele forskningssatsingen på 22,8 milliarder kr i 2009 er avlyst. Det er skuffende, og det er ikke med på å løfte norsk forskning opp og fram. Det kan høres ut på opposisjonen i dag som om vi har omfavnet 1 pst.-målet når det ser ut som vi faktisk når det i 2010. Det stemmer ikke. I Dagbladet i dag gjør forskningsministeren rede for sitt syn: «Jeg har hele tiden hevdet at den sterke oppmerksomheten på prosentmålet skaper et urealistisk bilde av den faktiske forskningsinnsatsen.» Jeg støtter helt og fullt statsrådens syn. Men det er vel for mye å vente at diskusjonen skal komme ut av dette fastlåste prosentsporet i denne siste debatten om forskning i denne stortingsperioden. Vi skal fortsette med å ha ambisjoner på forskningens vegne. Vi skal løfte fram alle de fremragende forskningsmiljøene vi har, og fortsette vår satsing innenfor de viktige målsettingene som er satt opp i denne meldingen, og som er trukket fram av de rød-grønne representantene under debatten i dag. Opposisjonen mangler totalt evne til å diskutere forskningens innhold. Men vi skal leve med det, og vi merker oss med interesse at av de 43 forslagene som fremmes av opposisjonene i dag, handler nesten alle om penger. Slik har det vært i hele perioden. Innhold og resultater har overhodet ikke vært av interesse å diskutere. Forstå det den som kan!
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Kommunene står nærmest våre innbyggere. Derfor er også nivået på kommunale tjenester noe som opptar folk både i bygd og by. De som ivrer aller mest for kommunesammenslåing ved tvang, må ikke glemme at nærheten til beslutningene betyr mye for folk. Vi må derfor lytte til innbyggerne selv i slike viktige saker. Det er også viktig at det kommunale tjenestetilbudet er like godt utbygd uansett hvor i landet vi bor, om vi bor i distriktene eller i byene. Norge er helt avhengig av at hele landet er i bruk, at det er verdiskaping og bosetting over hele landet. Derfor er det så avgjørende viktig at vi også har gode kommunale tjenester og gode samferdselstilbud over hele landet. I denne stortingsperioden har det skjedd mye positivt på begge disse områdene. Jeg føler meg ganske sikker på at dette vil gi positive utslag når det gjelder å sikre bosetting og aktivitet over hele landet. Debatten om større likebehandling mellom kommunene i tiltakssonen for Nord-Troms og Finnmark pågår fortsatt uten å ha funnet sin løsning. Jeg skulle gjerne ha sett at denne saken hadde vært løst, og jeg vil fortsatt jobbe for dette framover. Når regjeringspartiene tar dette opp i en egen merknad, forteller det meg at dette er noe som alle ønsker å få en løsning på, og da på en slik måte at det blir en varig og forutsigbar ordning. Når opposisjonspartiene i sterke ordelag kritiserer Regjeringen og stortingsflertallet for at dette ikke er blitt løst, kommer den kritikken i et merkelig lys. For det første har disse partiene som regjeringspartier eller som støttepartier for en regjering hatt mange muligheter til å kunne ha løst denne saken for mange år siden. For det andre har Fremskrittspartiet gang på gang foreslått hele Nord-Norge-tilskuddet fjernet. Etter det jeg kan se, vil Fremskrittspartiets modell for finansiering av kommunene i framtiden ikke gi rom for slike ordninger i det hele tatt. I denne perioden har vi fått på plass et småkommunetilskudd, som betyr mye for en bedre fordeling mellom kommunene. Med bakgrunn i de signalene som ligger i merknaden fra regjeringspartiene, skal vi, i samarbeid med de berørte kommunene, arbeide konstruktivt for å finne varige og gode løsninger for Nord-Troms i denne saken.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-17:
Fredag legg Regjeringa fram samhandlingsreforma. Venstre er positiv til intensjonane i reforma, men ho ser ut til å mangle viktige strukturelle grep, og det blir innført ytterlegare eit byråkrati, gjennom eit slags fjerde forvaltningsnivå. Det blir nemnt samkommunar og forpliktande interkommunalt samarbeid. Vi vil få mykje meir byråkrati og fleire avgjerder utanfor direkte folkevald kontroll. Vi har allereie eit stort skjemavelde innanfor velferd og helse, eit skjemavelde som er ekstremt tidkrevjande. Vi fryktar at dette vil bli endå verre, og at endå meir byråkrati vil ramme pasientane. Venstre er einig i at ei justering av sjukehusreforma frå 2001 er heilt nødvendig, både i form av lovendringar og i form av finansiering. Dette kan skape ei betre samhandling mellom primærhelsetenesta og spesialisthelsetenesta. Men vi er skeptiske til ein finansieringsmodell som utelukkande er basert på medfinansiering, ved at ein flyttar 20 pst. av dei økonomiske midlane frå spesialisthelsetenesta og til eit konglomerat av interkommunale samarbeid i mange versjonar, og gir dei påbod om å ha forpliktande avtalar med helseføretaka. Dei færraste vil ha noko alternativ til det å kjøpe tenestene frå sjukehusa. Ergo blir det praktiske finansieringsansvaret berre flytta frå staten og til eit slags fjerde forvaltningsnivå, gjennom pliktige samkommunar eller andre former for interkommunale organ. Eg trur vi må finne fram til incentiv som gjer at kommunane får sjå gevinsten. Kommunane må få kortsiktige gevinstar, ikkje berre sjå gevinstane langt fram i tid, for då trur vi det vil vere for lite interesse for at dette skal lykkast. Det har vore ein dramatisk auke når det gjeld omfanget av interkommunale samarbeid. I 2004 hadde vi – så vidt eg forstår – 1 768 interkommunale føretak. Danmark hadde på same tid berre 200. Og vi har ikkje berre interkommunale føretak, vi har mange andre samarbeidsorgan, og det er ingen, korkje KS, departementet eller Statistisk sentralbyrå, som veit kor mange samarbeidstiltak som finst mellom kommunane. Eg høyrde om ein prognose om at det skulle vere 14 interkommunale føretak eller samarbeidstiltak pr. kommune. Etter enkel rekning betyr det over 6 000 interkommunale samarbeidsføretak summa summarum. Det er ein myriade av samarbeidstiltak som går ut over demokratiet. Utan at vi får større og sterkare kommunar, altså utan at denne premissen er på plass, trur eg at samhandlingsreforma får minst den same lagnaden som den skandaleomsuste Nav-reforma.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-06-17:
Jeg må få lov til å si at jeg er imponert over den gløden som blir lagt for dagen fra representanter for regjeringspartiene, når de ivrer etter å fortelle hvor mye penger som brukes i den kommunale sektor for tiden. Samtidig lar jeg meg også imponere over hvor hendig de unngår en annen problematikk, nemlig kostnadsøkningene i kommunene. For ordførere og kommunestyrerepresentanter som sitter rundt om i norske kommuner, er det ikke antall millioner som blir overført, som har betydning, men hvordan de skal få budsjettene til å gå i hop. Nå er det på tide at vi også begynner å fokusere på kostnadene. Kostnadene under denne regjeringen har gått betydelig opp. Når finanskrisen er over og hverdagen kommer, er jeg redd for at det vil vise seg at vi i løpet av disse fire årene har fått en betydelig svekket konkurranseevne i forhold til andre land. Det er den store utfordringen vi har, og som vi også må fokusere på. Derfor er det viktig at vi evner å se på hvorledes vi kan gjøre ting enklere, og hvordan vi kan gjøre ting smartere. En må fokusere på det også i offentlig sektor. Da er det viktig at en ser på det regionale leddet, der vi har både fylkesmannsembete og det folkevalgte nivået, altså fylkeskommunen. Da den reformen ble innført – det var vel i 1976 – var forutsetningen for at vi skulle ha en fylkeskommune, at fylkesmannsembetet skulle bygges gradvis ned. Det har ikke skjedd. Begge har svulmet opp, og folk forstår ikke hvordan oppgavene er fordelt. Vi må ha en forenkling på det regionale nivået. Derfor er det veldig bra at Møre og Romsdal fylkesting sannsynligvis akkurat i denne stund behandler en søknad om fortsettelse av enhetsfylkeforsøket i Møre og Romsdal. Det er et viktig forsøk, som det er viktig å føre videre. Jeg håper det kan bli et eksempel til etterfølgelse også for andre fylker, for det er ikke tvil om at når det får virket en tid, vil det føre til en forenkling, og en vil få redusert byråkratiet, slik at en kan sette inn ressursene mer målrettet. Så til slutt: Jeg registrerer at fylkene får tildelt «øvrige riksveger», som det heter. Det vi ikke må glemme i denne forbindelse, er at det er mange kystfylker som har mye ferjetransport. Det er behov for en fornyelse av ferjekaier. Når vi går inn i en ny tid med gassferjer og en ny ferjeflåte, må vi sørge for at ferjekaiene og ferjeflåten blir oppdatert.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Jeg har hørt statsråder tale «bob-bob» i dannede parlamentariske former, og jeg har hørt statsråder tale som statsråden gjør i dag. Etter den talen vil jeg be om at mitt forslag, nr. 16, blir gjort om til et oversendelsesforslag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Først et litt åndelig bakteppe. Jeg tror det er i Aftenposten i dag at direktør Hallén i Forskningsrådet ber Jens om å bli litt mer Obama – oversatt til folkelig norsk, vise «passion», engasjere seg. Så mitt spørsmål til representanten Kristoffersen blir følgende: Hva er det som gjør, når Arbeiderpartiet går fram, at det er høyverdig å ha et prosentmål for kulturinnsats, høyverdig å ha et prosentmål for bistandspolitikk, høyverdig å ha presise tall i Nasjonal transportplan, mens når vi nærmer oss forskningen, har man ikke samme iver? Da har vi aktivitet for nærmest å si at det ikke er så viktig, vi må tenke på noe annet. Er forskningspolitikken mindre høyverdig å rangere i forhold til politisk ambisjon enn Nasjonal transportplan, kulturpolitikk og bistandspolitikk?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Jeg tror ikke forskningsdebatten er tjent med at SV høres ut på en slik måte at den russiske ubåtkapteinen til Harald Heide-Steen jr. høres klar ut, med hensyn til hva SV mener om forskningspolitikken. Jeg skal være overtydelig. Vi hadde en forskningsmelding i 2005, som representanten Reikvam på vegne av SV jobbet med med stor intensitet, stor ambisjon og stort trykk, og representanten Ine Marie Eriksen Søreide har nettopp sitert representanten Lena Jensen fra debatten om den planen. Jeg har en helt annen teori, nemlig at dette mente faktisk SV da man møtte opp på Soria Moria. Men så, i kampen i Regjeringen, i kampen om hverdagspolitikken, taper SV alle prioriteringene i absolutt alle runder helt fram til denne dag. Det som da blir resultatet, er at det man framstiller som høyverdig i 2005, og det som var utfordringen til statsråd Clemet, ikke teller på det nåværende tidspunkt. Ser ikke representanten Lena Jensen at det er en mer nærliggende forklaring enn å prøve å bortforklare at man pr. i år har forlatt de fleste forpliktelsene som man tidligere stod for?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Jeg har ikke akkurat det sitatet her, men jeg kan stå inne for sitatet fra Venstre og fra resten av opposisjonen. Det inntrykket jeg hadde da vi var hos OECD, var at det var generelt viktig å ha langsiktighet i forskningen. Det har ikke Norge. Vi kan bare gå til vårt naboland Sverige, som har langtidsproposisjon når det gjelder forskning, noe som skaper forutsigbarhet over en fireårsperiode. I forslaget som er framlagt fra mindretallet, ber vi om en slik langsiktig budsjettering. Det har vi ikke. Regjeringen kunne selv gjort det ved å styrke alt det den sier om «sentre for fremragende forskning», «sentre for forskningsdrevet innovasjon» osv. Det er jo selve kampen om langsiktighet som er kjernen i det dokumentet vi har framlagt, nemlig forpliktelsen, og der opposisjonen foreslår en forpliktelse: Venstre 3 pst. i 2013, og noen andre partier i 2015. Regjeringen har sagt at denne forpliktelsen er et mål på sikt, så det er dette som skaper forutsigbarhet. Og til slutt: Uten en forutsigbarhet når det gjelder basisfinansiering på universiteter, blir det et kappløp om hva man skal kutte først – forskningen eller kvaliteten på undervisningen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Når det gjelder forskningspolitikken og Fremskrittspartiet som i dag, er jeg faktisk enig. Når det gjelder regjering, vet jo representanten at det er uaktuelt – at vi står sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti er vel kjent. Både i Bondevik I- og Bondevik II-regjeringen – med statsrådene Lilletun og Clemet – la vi fram forskningsmeldinger som ble kjempepositivt mottatt i hele landet, også med begeistring i Stortinget. Det skapte en forventning om at det skulle være et trykk, og jeg skal forklare forskjellen. Hvis jeg nå er meget nøktern og meget forsiktig når jeg ser på de pengene som er til rådighet, hadde regjeringen Bondevik II ca. 100 milliarder kr mindre netto å rutte med enn den sittende regjering har. Med den pengemengden man har å rutte med, klarer altså ikke SV å få forskningen opp på et nivå som ligger i nærheten av Lena Jensens og Rolf Reikvams engasjement fra 2005. Men det viktigste for Venstre er: Forskningen er helt avgjørende for å bygge sivilisasjon, og den er helt avgjørende for å bygge det ufødte næringsliv. Vi har sagt i vårt stortingsprogram at vi prioriterer det først av absolutt alt det vi gjør. Vi har i tidligere debatter forklart at dette gjør at vi har noen pinefulle kutt – men vi prioriterer forskning først, og det gjør ikke SV.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Et gammelt ord sier at det er bedre med én fugl i hånden enn ti på taket: Det er jo denne glideflukten, disse 3 prosentene som først skulle være nådd i 2010, og som plutselig er blitt på lang sikt. Vanligvis når jeg møter SV-politikere som slåss for et bistandsmål, er det ikke på lang sikt. Når jeg hører statsråd Solheim snakke om Kyoto-mål, er det ikke på lang sikt. Når jeg hører Regjeringen legge fram dokumenter om Nasjonal transportplan, er det helt konkrete tall. Hva er det som gjør at det blir så vanskelig å forplikte seg? Jeg skal gå tilbake til spørsmålet fra Ine Marie Eriksen Søreide, fordi «å legge til grunn» er den formuleringen man får i en regjeringskonferanse når man ikke får forpliktelsen. Men det er helt riktig – vi kan teste statsrådens svar her i Stortinget. Kan statsråden nå si at vi har det som et forpliktende mål fra den rød-grønne regjeringen at vi minst skal få 5 pst. realvekst i forskningen de kommende årene – kan vi få høre det fra statsrådens munn?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
Det har vært en merkverdig argumentasjon fra regjeringspartiene. Det sies om Venstre og andre partier at vi ikke er opptatt av innhold. Innholdet utføres av forskerne. Innholdet skjer i forskningsinstitusjonene. Innholdet er beskrevet i stortingsmeldingen fra 2005. Innholdet er bekreftet i dag. Hvorfor slåss vi om penger? Omtrent hver eneste gruppering som vi har hatt på høring gjennom fire år, sier at de har alt innholdet. De har alle målene, men de mangler å fylle opp virkemidlene med de pengene som trengs, enten det er brukerstyrte innovasjonsarenaer, FoU-kontrakter, SkatteFUNN, forpliktende basisfinansiering til universiteter, forpliktende instituttfinansiering, langsiktig finansiering for å sikre stipendiater, langsiktig finansiering for å sikre utstyr eller forpliktende målsettinger både på næringsnivå og i offentlig sektor. Derfor er det kamp om penger. Alle som driver politikk, vet jo at politikkens vesen ikke bare handler om innhold, men at man også må slåss for hvordan ressursene prioriteres. Det som er det sentrale i denne debatten, er at regjeringspartiene, med statsråden i spissen, har en massiv røykleggingsmanøver for å slippe å si at dette er et felt som man egentlig ikke forplikter seg på. Det får jeg på vegne av Venstre bare konstatere. Det er slik. Selv tror jeg det er slik av to grunner: Statsråden har ikke ryggdekning i Regjeringen. Det har Regjeringen ansvaret for. Statsråden har ikke ryggdekning fordi hennes eget parti har så mange prioriteringer at forskningen ikke kommer på toppen av den listen. Da må man ikke angripe oss andre fordi vi har ambisjoner på vegne av noe. Venstre for sin del har hatt de ambisjonene ganske lenge, både før en tidligere regjering, i en tidligere regjering og etterpå. Vi holder fast på det. Skillelinjene er reelle. Det er klart at når Regjeringen gjør det økonomiske målet til et slags bevegelig mål, som vi ikke engang kan komme i øyekontakt med, er det ikke så rart at vi får et trykk rundt akkurat dette. Det er ikke slik at Venstre og andre opposisjonspartier er alene om å mene dette. Omtrent samtlige som vi hadde på høring, studentorganisasjoner og fagfolk i sektoren, uttrykte akkurat det samme, at dette er en stortingsmelding som mangler forpliktelser. Vi taler på vegne av en bred offentlighet, og det er vår jobb å gjøre det. Så har jeg en undring, som jeg hadde i komiteen. Jeg vil gjerne gjenta den også i plenum. Venstre har fremmet et forslag om å tenke nytt omkring aksjelovgivningen, forslag nr. 25. Jeg vil gjerne uteske statsrådens synspunkt på akkurat det forslaget, og høre om den sympatien som jeg annammet kanskje var hos regjeringspartiene i komiteen, også kan være til stede i salen i dag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-17:
La det være strid hvor det skal være strid, og la det være fred hvor det kan være fred. Etter statsrådens uttalelser nå vil jeg gjøre om forslag nr. 25 til et oversendelsesforslag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Antallet asylsøkere til Norge har økt betydelig de siste årene. I år har økningen vært særlig stor fra land som Afghanistan, Eritrea og Somalia. Sammen med statsløse utgjør søkere fra disse landene om lag halvparten av alle asylsøkere så langt i år. Den siste tiden har det dessuten vært en kraftig økning i antall asylsøkere som oppgir å være enslige mindreårige asylsøkere. Samtidig har det vært en klar nedgang i antallet asylsøkere fra land som Irak og Russland. For å møte de utfordringene vi nå står overfor, har Regjeringen satt i verk flere tiltak. De første ble lansert i mai og september i fjor. Noen tiltak ble iverksatt i fjor høst, mens de siste er iverksatt i vår og så sent som denne uken. Stortinget er orientert om status på 13 av tiltakene gjennom revidert nasjonalbudsjett. Tiltakene har hatt effekt, men det er ikke mulig å måle effekten i et bestemt antall personer. Vi så at trenden til økning måned for måned i perioden mai til august i fjor ble brutt i september. Hadde tiltakene ikke blitt lansert, er jeg redd månedstallene hadde fortsatt å øke, og det ville ha kommet enda flere asylsøkere. For enkelte grupper har antallet gått betydelig ned, særlig gjelder det for asylsøkere uten beskyttelsesbehov. Jeg vil spesielt trekke fram det såkalte Torshovprosjektet, som antas å ha bidratt til en vesentlig reduksjon i antallet irakiske asylsøkere til Norge. For tiltakene som er iverksatt relativt nylig, vil vi først se effekt i tiden framover. Når det gjelder enslige mindreårige asylsøkere, har Regjeringen nylig vedtatt en rekke nye tiltak for å redusere antallet søkere uten beskyttelsesbehov. Enslige mindreårige asylsøkere i alderen 16–18 år uten forsvarlig omsorg i hjemlandet kan etter en individuell vurdering gis midlertidig og begrenset tillatelse hvis de ikke fyller vilkårene for beskyttelse eller opphold på humanitært grunnlag. Departementet vil instruere UDI om i hver enkelt sak å vurdere hvorvidt den samlede omsorgssituasjonen for barn i hjemlandet er forsvarlig, herunder hos foreldre, i familien for øvrig eller i annet egnet omsorgstilbud. Regjeringen vil også gå i dialog med myndighetene i de viktigste opprinnelseslandene med sikte på å bidra til tilfredsstillende omsorgstilbud i asylsøkernes hjemland. Fordi ankomstmønsteret endrer seg over tid, er det hele tiden behov for å vurdere tiltak i forhold til den faktiske utviklingen. I den sammenheng er det også naturlig å vurdere ytterligere tiltak for å effektivisere retur av dem som har fått avslag på søknad om opphold. Jeg er glad for at også opposisjonspartiene vil være med på å diskutere slike løsninger, og jeg er innstilt på å legge til rette for at også Stortinget kan få diskutere slike tiltak.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Jeg har lagt merke til at det som sies i innstillingen om bistand, ikke er knyttet til kutt i bistandsbudsjettet, men bistand i forbindelse med retur. Allerede i dag har vi det. Vi har f.eks. hvis en returnerer til Afghanistan, en direkte støtte på 10 000 kr. Man kan få hjelp med 25 000 kr for å komme i gang med skolering eller opprette næringsvirksomhet i hjemlandet – den typen bistand har vi. Veldig mange land som vi har god kontakt med, f.eks. Afghanistan – jeg hadde møte med statssekretær Assimi der i fjor høst – er opptatt av om Norge kunne bidra til å legge til rette for en tilbakekomst av afghanere som de ser for seg ikke kommer bare fra Norge, men fra mange land etter hvert. Det å koble den type bilaterale avtaler opp mot mulighetene til å returnere dem som bør returneres, er ikke noe nytt. Jeg oppfatter at det er det regjeringspartiene, i hvert fall to av dem,(presidenten klubber) har sagt ja til i innstillingen, i tråd med brevet(presidenten klubber) som jeg sendte til Stortinget. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Til det siste spørsmålet kan jeg ikke si noe absolutt. Det jeg sa i mitt innlegg, og det mener jeg faktisk, var at vi har behov for å følge utviklingen på asylområdet fortløpende. Som representanten er kjent med, forandrer det seg fra år til år, fra måned til måned, fra hvilke land vi får en økning, fra hvilke land vi får en reduksjon osv. Jeg forbeholder meg retten til å tilpasse virkemidlene til den faktiske utvikling. UNE er jo opprettet for å være et rettslignende organ. Hvis vi eventuelt skal gjøre endringer i UNE, skal det være etter en grundig vurdering, slik at man også ivaretar de rettsmessige og de personvernmessige sidene av den saken og selvfølgelig også internasjonale avtaler. Derfor går vi grundig inn i den jobben. Jeg er opptatt av at UNEs selvstendighet er en viktig rettssikkerhetsfaktor, og slik vi kjenner rettssystemene i Norge, ønsker vi heller ikke at det her skal utvikles ny politikk. Jeg deler representantens bekymring her, og vi bør i hvert fall da gå grundig inn i dette og se på det skjæringspunktet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Jeg deler innstillingens syn, som gir uttrykk for det eksemplet jeg nevnte i stad, at afghanske myndigheter gjerne ser at vi bidrar til å bygge opp deres infrastruktur i forbindelse med at folk skal komme tilbake fra andre land, ikke bare fra Norge. Da er det naturlig for oss å si at vi kanskje kan bidra med det. Vi bidrar med mye i Afghanistan. Da synes jeg det er naturlig å se på om det kan ses i sammenheng med at vi har en situasjon der enslige mindreårige fra Afghanistan blir sendt til Norge i et dramatisk økende antall av menneskesmuglere. Da holder det ikke bare å si stakkars barn. Vi må faktisk si at vi ikke kan la flyktninginstituttet bli misbrukt på den måten. Vi er nødt til å prøve å finne forsvarlige ordninger for en omsorgsfull retur, slik at vi får stoppet trafikken med barn som blir sendt til Norge uten beskyttelse. Det må noen ta ansvar for. Da kan vi se det i sammenheng med samarbeidsavtalen mellom afghanske myndigheter, UNHCR og norske myndigheter.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
La meg ta tak i det siste først. Jeg oppfatter ikke at flertallet truer med å kutte bistand – sådan sier ikke skriften, og jeg forholder meg til skriften. Men det er snakk om at det går an å utvikle samarbeid med land på flere områder, bl.a. for også å kunne returnere enslige mindreårige på en anstendig måte. Det synes jeg ikke er opprørende i det hele tatt. Det er åpenbart et ønske om å misforstå og trekke innstillingen lenger enn det er grunnlag for i forhold til de kommentarer som de som er for innstillingen, faktisk legger til grunn. Så må jeg si at jeg har stor forståelse for forslaget fra Venstre, presisert og forklart av representanten Dørum, i forhold til identitets- og dokumentasjonssenter. Det er et forslag som Regjeringen har mottatt, og som vi nå utreder muligheten for å realisere. Jeg kan ikke nå forskuttere konklusjonen på det, men det er så mye fornuftig i et slikt forslag at jeg synes det ville være synd hvis det skulle bli nedstemt i Stortinget før Regjeringen får anledning til å trekke en konklusjon på i hvert fall det faktum at vi trenger klarere, tydeligere og raskere identifikasjon som en vesentlig del av framtidens asyl- og innvandringspolitikk. Så vil jeg bare kort si til MUF-saken at det er altså 316 mennesker i Norge, ikke alle, men noen av MUF-erne, som har kommet i en situasjon der staten på et tidspunkt har gitt grunnlag for å tro at de kunne komme til å få opphold. Det er i den sammenheng vi sier at nåde skal gå for rett, forutsatt at du ikke har begått kriminelle handlinger med en viss straffelengde, og at identifikasjon er avklart. Jeg er helt sikker på at det ikke kommer til å friste flere til å komme til Norge. Så til verdens flyktninger, den uka vi er inne i, og de som flykter fra kuler og krutt: Ja, det er nettopp mitt utgangspunkt for å ha ansvaret for denne sektoren. Jeg mener vi skal ha en innvandringspolitikk som er streng, men rettferdig. Vi skal ha en integreringspolitikk som er raus, men som stiller krav, og bakgrunnen for det er nettopp å ivareta Genèvekonvensjonen. Det er nettopp derfor vi er nødt til å sette inn tiltak, for at ikke for mange søker asyl uten at de har grunnlag for asyl eller beskyttelse på humanitært grunnlag. Det er hele utgangspunktet også for de tilstrammingene som vi vedtok i fjor, og som blir gjennomført nå, nettopp å ta vare på dem som representanten Tørresdal pekte på, de som flykter fra kuler, de som flykter fra terror. Skal vi klare å ta vare på dem på en skikkelig måte, er vi nødt til å sørge for at ikke det samme instituttet blir brukt av folk som har andre behov enn beskyttelse.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Det er interessant å registrere prosentmålets bølgende popularitet alt ettersom Regjeringa føler at det er innen rekkevidde eller ikke. Etter å ha nektet å diskutere prosentmål både i meldinga og i ettertid av meldinga, er det jo interessant å registrere hva som skjer fra talerstolen nå, for prosentmålet for forskningsinnsats blir jo i realiteten avskaffet i meldinga. Det som skulle være en måloppnåelse innen 2010, blir i stedet en måloppnåelse på veldig lang sikt. Jeg har forsøkt å spørre forskjellige representanter fra regjeringspartiene hva som menes med «på sikt», og ingen har kunnet gi noe svar, helt inntil statsråden i et svarbrev til meg i Aftenposten 19. mai skriver: «Er det «pinlig» at den rødgrønne regjeringen lover å føre videre veksten i forskningsbevilgningene, og dermed nå målet om en prosent av bruttonasjonalproduktet for statlige forskningsbevilgninger i 2013?» Mitt spørsmål er: Hvorfor kan ikke det målet tallfestes i meldinga, og hvorfor stemmer regjeringspartiene nå imot et forslag fra opposisjonen om å tallfeste 1 pst.-målet i 2013?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Vi er jo snart ved et valg. Det betyr at Høyre er ganske nær regjeringskontorene, og ambisjonene har alltid vært høye – både i og utenfor regjering. Sammen med Stortinget la vi en plan for og en forpliktelse til opptrapping av norsk forskningsinnsats. Den planen overholdt vi. Vi bevilget mye penger til forskning da vi satt i regjering, og vi etterlot oss et budsjett som fulgte opp den forskningsmeldinga som nettopp var vedtatt. Det utrolige er at representanten de Ruiter snakker om satsing på forskning. Han er representant for en regjering som fant ut at det smarteste man kunne gjøre da man overtok et veldig godt forskningsbudsjett, var å kutte 25 milliarder kr av den planlagte opptrappinga til Forskningsfondet. Det syns jeg er en spesiell måte å snakke om satsing på forskning på. Dersom den opptrappinga hadde vært beholdt, hadde forskninga i 2007 hatt 800–900 mill. kr mer til fordeling. Det kunne blitt massevis av rekrutteringsstillinger. Det kunne blitt mange nye SFF-er. Det kunne blitt stor satsing på framtidig rekruttering, nye områder og nye leveveier. I stedet valgte Regjeringa altså å senke ambisjonsnivået så fort de fikk muligheten. Og nå, i meldinga, velger de å senke ambisjonsnivået ytterligere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Vi i Høyre gikk – i likhet med Fremskrittspartiet – mot opprettelsen av regionale forskningsfond. Det hadde to veldig klare begrunnelser, noe man også kan lese seg til i innstillinga. For det første mener vi at regionale forskningsfond kan bidra til en fragmentering av forskningspolitikken. Vi er et lite land, med relativt begrensede forskningsressurser – både menneskelig og økonomisk – sammenlignet med mange andre land. Vi trenger en nasjonal forskningspolitikk der en tar de overordnede grepene og den overordnede styringa. For det andre mener vi det er et poeng at vi allerede i dag i mange sammenhenger opplever habilitetsspørsmål knyttet til tildeling av forskningsmidler. Forskningsmiljøene er små. Det betyr at det ofte er de samme menneskene som – nær sagt – sitter på alle sider av bordet, og som skal både tildele og motta penger. Disse miljøene kjenner hverandre svært godt. Det kan noen ganger være en fordel, men det kan også være en ulempe. Derfor ønsket vi å bruke disse 6 milliarder kr på det ordinære forskningsfondet, som kunne bruke dem til ulike tiltak, noe som også ville komme regionene til gode.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Representanten de Ruiter bør vite forskjellen på å redusere noe betraktelig og å ikke justere noe opp. Den forrige regjeringa hadde én veldig klar prioritering: å fullfinansiere Kvalitetsreformen. Det var helt avgjørende for å få Kvalitetsreformen på beina, få den til å fungere i institusjonene og – ikke minst – sikre studentene bedre studiekvalitet. Det gjorde vi. Det er også noe man gjennom denne regjeringas store hvileskjær og kutt i basisbevilgningene til universiteter og høyskoler har brutt. Det er ikke lenger slik at Kvalitetsreformen er fullfinansiert. Jeg ber representanten de Ruiter merke seg spesielt at det er ett felles krav fra studentorganisasjonene, universitetene og høyskolene til budsjettet for 2010, og det er å øke basisbevilgningene. Det er historisk, det er oppsiktsvekkende, at studentorganisasjonene i Norge forlanger mer penger til universiteter og høyskoler framfor mer penger til studiestøtte. Utover det mener jeg selvfølgelig at studentaktiv forskning er viktig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Det skulle bare mangle at det ikke ble brukt noe mer penger på forskning i 2009 enn i 2005, når Regjeringa har 185 milliarder kr mer til fordeling. SV skrev følgende om opptrappingsplaner i innstillinga til den forrige forskningsmeldinga: «I tillegg til at en opptrappingsplan vil virke som et press inn mot den årlige budsjettbehandlingen, vil en plan også kunne gi de tunge forskningsmiljøene bedre planleggingsmuligheter.» I en replikk til statsråd Clemet sa representanten Jensen i 2005: «Jeg regner med at statsråden nå alt er i gang med budsjettprosessen i forbindelse med budsjettet for 2006. Stortinget sier nå at vi ønsker at statsråden skal komme med en plan for opptrappingen, og jeg vil da utfordre statsråden til å si noe om når denne planen kan komme.» Planen kom som kjent, men de rød-grønne kuttet jo i den. I meldinga vi i dag behandler, er det ingen opptrappingsplaner, ingen forpliktelser, bortsett fra forslag fra opposisjonen om opptrappingsplaner og forpliktelser, som regjeringspartiene kommer til å stemme imot. Kan representanten Jensen forklare meg hvorfor SV mener at opptrappingsplaner nå er en dårlig idé?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Jo mindre «substansiell politikk», jo hardere ordbruk fra opposisjonen, sa statsråden i sitt innlegg. Da kan man jo lure på hvor substansen i innlegget i dagens Dagbladet som statsråden har signert, er. Statsråden skriver: «Jeg har ikke registrert noen forslag av betydning fra opposisjonen.» Jeg minner om at det er 43 konkrete forslag. Opposisjonen sammen lager jo den forskningsmeldingen Regjeringa ikke har laget. Vi lager jo den opptrappingen og den forpliktelsen som Regjeringen ikke har laget. I meldingen skriver departementet at vi legger til grunn videreføring av 5 pst. årlig realvekst i neste periode. Siden Regjeringa ikke har vært villig til å forplikte seg verken gjennom meldingen eller det som er sagt så langt, spør jeg igjen: Kan statsråden fra Stortingets talerstol garantere at det blir 5 pst. årlig realvekst i åra framover?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-17:
Det var en voldsom salve fra saksordfører Gerd Janne Kristoffersen helt mot slutten av debatten. Hun beskylder Høyre og andre opposisjonspartier for totalt å mangle evnen til å diskutere innhold i forskninga. Da er det ganske pussig at regjeringspartiene ikke har vært villig til å være med verken Høyre eller de andre opposisjonspartiene på diskutere stipendiater, på å diskutere post.doc, på å diskutere utstyr, på å diskutere opptrapping, forskningsetikk, Forskningsfondet eller til og med kunstnerisk utvikling. Ingen av de punktene er Regjeringa interessert i å gå inn i. Samtlige opposisjonspartier syns det er veldig merkelig at det ikke har vært mulig å få Regjeringa med på å forplikte seg selv det minste i forhold til det som lå i meldinga. Den 6. mai mottok komiteen et brev fra landets sju universitetsrektorer. Det gjorde et visst inntrykk. De skriver: «Stortingsmelding nr. 30, Klima for forskning, slik den nå foreligger, utgjør imidlertid intet skritt fremover for norsk forskning. Fraværet av forpliktende opptrappingsplaner for finansiering av forskning vekker stor bekymring og uttrykker en mangel på ambisjoner og gjennomføringsvilje hos norske myndigheter som er illevarslende for forskningen.» Stort sterkere er det vel antakeligvis ikke mulig å si det. Mens vi er inne på diskusjonen om penger og målsettinger: Det er veldig interessant hvordan regjeringspartiene har begynt å omfavne dette 1 pst.-målet, nå som det begynner å rykke nærmere. Men realiteten er jo at måten de nå regner på, inkluderer 1,1 milliarder kr i provenytap fra SkatteFUNN. Med forbehold om at jeg kan huske bitte lite grann feil på tallet, mener jeg at vi i den forrige regjeringsperioden hadde et provenytap fra SkatteFUNN på ca. 1,6 milliarder kr. Det regnet vi aldri inn i prosentmålet. Det ønsker Regjeringa nå å regne inn i prosentmålet. Det er nettopp et av de kritiske punktene opposisjonspartiene har fremmet mot Regjeringa, at de nå skal begynne å regne og telle på andre måter for å pynte på resultatet og få det til å se bedre ut. Men det blir ikke mer penger til forskning av det. Det er bare en annen måte å telle på. Jeg syns det er ganske bemerkelsesverdig at det regjeringspartiene nå sier at de når målet med, nemlig 1 milliard mer, er sammenfallende med å inkludere provenytapet i SkatteFUNN. Så lenge det er tilfellet, er det i grunnen bare litt juks med tall, for det er ikke mer penger til forskning, det er bare en annen måte å regne på. Det er mange ting som har vært nevnt her, bl.a. langsiktigheten i forskning og forskningsbevilgninger. For å si det sånn: Langsiktigheten i Forskningsfondet var sikret helt inntil den rød-grønne regjeringa begynte å rote med hvordan man bruker fondsavkastninga. I dag er avkastninga av Forskningsfondet for alle praktiske formål, nesten et rent driftsfond, som brukes til å betale kontingenten i EUs 7. rammeprogram, til å betale stipendiater, Det internasjonale polaråret – ting som det aldri var ment å brukes til. Det bidrar selvfølgelig til å svekke langsiktigheten, svekke forutsigbarheten og svekke framtidas finansiering av forskning.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-17:
Det er jo litt bemerkelsesverdig at denne regjeringen er opptatt av å snakke seg bort fra målene, samtidig som man blir veldig opptatt av at målene kan nås når man har mulighet til å nå dem. Jeg har merket meg at representanten ikke snakket noen ting om det som var det andre prosentmålet, og det gjelder næringslivsforskningen. Der ligger man veldig langt fra målet, og den regjeringen vi nå sitter med, har ikke gjort annet enn å kutte ned på de virkemidler som er rettet mot næringslivets forskningsandel. SkatteFUNN, BIA og alle de ordningene er strammet inn. Samtidig skriver man i meldingen at forskning er samfunnsøkonomisk mye mer lønnsomt enn bedriftsøkonomisk. Hva kommer det av at man fjerner seg fra målene med en gang man ser at man ikke kan nå dem, samtidig som man er veldig opptatt av å påpeke at man kan nå målene der man har mulighet for det?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-17:
Saksordføreren sa innledningsvis at forskningen er svært internasjonal i sin karakter. Det er jo ikke overraskende at Senterpartiets representant bruker mye tid på den regionale delen av forskningen. Men det er ganske viktig å plassere den inn i et internasjonalt perspektiv. 99 pst. av forskningen skjer utenfor landets grenser, og mye av den forskningen som vi nyter godt av, skjer der. I innstillingen er det en ganske kraftig tilslutning til norsk forsknings tilknytning til Europa, deriblant også at vi må sørge for at vi får innpass i bl.a. ERA, som er det åpne, indre marked for forskning. Slutter også Senterpartiets representant seg til den merknaden?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-17:
Dette er regjeringen som går over i historien for å ville resultatorientere grunnforskningen, glemme næringslivsforskningen og svekke kravene til seg selv. Vi behandler en stortingsmelding der kravene til forskeren øker, mens Regjeringen selv gjør hva den kan for å løpe bort fra målene. Det er bedre å slippe å strekke seg, for å bruke en annen statsråds ord. Det er utrolig at statsråden i sitt innlegg ikke nevner næringsrettet forskning, men er opptatt av 1 pst.-målet som er omdefinert og som inneholder 1,1 milliarder kr i provenytap når det gjelder SkatteFUNN. Det er en helt ny måte å regne på. Det aller meste av forskningen må rettferdiggjøre seg selv med resultater som betyr noe for framtidig vekst og velferd. Skal vi lykkes, må betydningen av samspill mellom ulike miljøer, hvilken risiko man tar, og hvilke krav til kunnskap og kompetanse som kreves for å lykkes, forstås. Mye tyder på at Regjeringen er langt fra å knekke koden. Den samfunnsøkonomiske lønnsomheten av forskning er høyere enn den bedriftsøkonomiske, men det diskuteres ikke, eller Regjeringen tar det ikke inn over seg. Det det betyr, er at uten statlig stimulans vil Bedrifts-Norge forske mindre enn det norske samfunn er tjent med. Og det er nettopp der vi er! I meldingen omtales Global Maritime Knowledge Hub, men det kommer ikke ett initiativ til å stimulere slike samspill. Derfor: Bli med på opposisjonens forslag når det gjelder skatt, gaveforsterkning og annet på dette området! Regjeringen har dessverre en lang veg å gå. Det er bemerkelsesverdig i lys av signalene i meldingen om en nasjonal strategi for kommersialisering av forskningsresultater, at man ikke har gått lenger inn i disse utfordringene. FORNY-programmet og TTO-aktiviteten er viktige satsinger. Vi må lykkes med å løfte forskningsresultater fram og ut i et marked. Der har vi utfordringer. NIFU STEP viser at systemet famler etter å finne sin form. Det er fragmentert, uten spesialisering og det har gitt beskjedne resultater så langt. Vekstkraftige bedrifter er få, og langt færre enn i de fleste andre land som har tilsvarende satsinger. Og det er her det er ganske kritisk at Regjeringen ikke ser kapital som noe annet enn det som skaper «rikinger». Der risikoen er stor og utviklingstiden er lang, er egenkapital, og da spesielt kompetent kapital, en helt sentral innsatsfaktor. Ingen vet i dag hva som lykkes i morgen, utvelgelsen er vanskelig, og ingen er gitt å plukke bare vinnere. Her trengs mangfold, og her trengs samspill mellom kapitalmiljøer og gründermiljøer og akademiske miljøer. Dette er utfordringer der staten ikke kan erstatte mangfoldet. Denne regjeringen har holdt seg flytende på den forrige regjering og Clemets ambisjoner. Nå har de dessverre gjort «ka gjerast kunne» for å svekke dem. Det er spesielt tydelig på næringslivsforskningen, og det blir spennende å følge hvordan utviklingen blir framover.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-17:
Det som har vært viktigst for oss, er at når først så store bidrag kommer fra Norge og inn til EUs rammeprogram, er det viktig at vi ser at det som kommer tilbake til landet i form av forskningsmidler og prosjekter, er tilpasset de norske målene for forskning. Nå er det slik at Norge står utenfor EU, og det å påvirke prosessen og hvilke program som blir prioritert med forskningsmidler, har ikke vært lett. Det har også vært uttalt av statsministeren selv at dette er et av de områdene han i mye større grad vil ha fokus på, for nettopp å kunne styre midlene tilbake til Norge.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-17:
Det som er viktigst for oss, er å se framover – og å se hvilke utfordringer vi selvfølgelig har. Vi har lagt av penger til Forskningsfondet, nettopp til forskning på alternative løsninger innenfor energi. Vi fortsetter med å gi vår tilslutning til at det blir gitt ytterligere forskningsmidler på dette området. Nå hører jeg at representanten refererer til noe som skjedde i 2003. Det er jo snart syv år siden, og det er vanskelig å si hvilke vurderinger og forhandlinger som lå til grunn – om noe ble plusset på eller trukket fra – så det er det umulig for meg å kunne svare på. Jeg vet bare at dette er et område som Fremskrittspartiet – og de andre opposisjonspartiene – er opptatt av.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-17:
Nå er det veldig viktig å se på hva som står i innstillingen – det står minst 1 pst. innen 2013 og 3 pst. innen 2015. Fremskrittspartiet vil i tillegg ha en offentlig forskningsandel på 1,4 pst., som vi også får støtte av fra veldig mange av forskningsmiljøene. Det er vår målsetting. Om en da kunne nå 1 pst. innen 2010, er det kjempeflott, men det ville vært mye mer gledelig hvis en kunne ha klart å komme opp på en offentlig forskningsandel på 1,4 pst. av BNP innen 2015.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Det er godt at ikke alt er mørkt for Fremskrittspartiet. Prosentmålet ligger i meldingen, og jeg registrerer at det når ser ut til at vi kan nå målet allerede i 2010, men at Fremskrittspartiet – i likhet med resten av opposisjonen – har 2013 som et mål. Men det var ikke spørsmålet mitt. Gjennom EUs rammeprogram for forskning foregår det mye bra, som også er bra for Norge. Norske forskningsmiljøer fikk god uttelling i det 6. rammeprogrammet, og alt tyder på at vi gjør det bra også i forhold til det 7. rammeprogrammet, som er gjeldende nå. Men så blir jeg litt usikker på hva Fremskrittspartiet egentlig mener om deltakelse i EU-forskning. På den ene side er man med på positive komitémerknader om forskning i EU-regi. På den annen side – senere i innstillingen – er man mer kritisk og sår mer usikkerhet rundt forskning i EU-regi. Hva mener egentlig Fremskrittspartiet om dette?
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2009-06-17:
Representanten Eriksen var inne på rekruttering til forskning. Det er viktig. Stipendiater og doktorander er viktige, og tiltakene fungerer. Denne regjeringen har bevilget midler til ca. 1 000 stipendiater og nærings-ph.d.-er. Til sammenlikning kom det 658 stipendiater i forrige periode. Mål har blitt diskutert mye, og det var et mål i forrige stortingsmelding å uteksaminere 1 100 doktorander i 2010. I 2008 ble det uteksaminert over 1 200 stipendiater. Kristelig Folkeparti kritiserer Regjeringen for manglende rekruttering og viser bl.a. til NIFU STEP-tall på 520 stipendiater. Men Kristelig Folkeparti selv foreslår ingen ting i forhold til et mål om å øke antall stipendiater. Derfor tenkte jeg å spørre representanten Eriksen: Hva mener representanten Eriksen ville vært et tilstrekkelig antall stipendiater?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-17:
I forrige periode brukte Fremskrittspartiet sin makt til å kutte i forskningen på klima og miljø. I budsjettavtalen mellom de daværende regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, statsbudsjettet for 2003, ble det gjort kutt på miljø- og energiforskning på 60 mill. kr. Jeg understreker at dette kuttet ikke lå inne i Bondevik-regjeringens opprinnelige budsjett, men forslaget kom som en direkte konsekvens av avtalen med Fremskrittspartiet. Det er et paradoks at Fremskrittspartiet i den politiske debatten framhever usikkerheten rundt menneskeskapte klimaendringer samtidig som de kutter ned på forskningen, som faktisk kan gi bedre innsikt. Hvordan kan vi få bedre forståelse for usikkerheten rundt framtidens klima hvis forskningen på klima og miljø kuttes?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-17:
SV er en spydspiss når det gjelder å satse på forskning og utvikling. Det legger denne stortingsmeldingen til grunn, og viser det. Regjeringen legger til grunn andre mål også, ikke bare prosentmål. Når vi sier at vi vil nå det målet om 1 pst. som Stortinget har satt – muligens innen 2010 – viser det for det første at det å ha en ensidig prosentmålsats, ikke fungerer. Det er ikke ambisiøst nok i forhold til det denne regjeringen har gjort. Jeg er veldig stolt over at denne regjeringen har satset på forskning. Går man inn og ser på tallenes tale, viser de veldig tydelig at denne regjeringen har brukt mye mer penger på forskning enn det tidligere regjeringer brukte. Vi har ikke finansiert forskning med kutt i studieplasser, som den tidligere regjeringen gjorde. De kuttet over 4 000 studieplasser. Bare i dette års revidert budsjett har vi plusset på over 4 000 studieplasser.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-17:
Langsiktighet og forutsigbarhet i forskningen er viktig. Det er fordi forskning i sin natur er langsiktig. Derfor er SV veldig glad for at den stortingsmeldingen som nå ligger til grunn, så tydelig signaliserer en videre opptrapping når det gjelder forskning. Det med langsiktig finansiering er utrolig viktig, og det er noe som SV verken vil nedprioritere eller satse mindre på. SV vil i neste stortingsperiode fortsette å øke bevilgningene til kunnskap, som skal sikre velferdsstaten, skape arbeidsplasser og løse klimakrisen. Jeg er redd for at dersom opposisjonen kommer til makten igjen, så vil det samme skje som skjedde i forrige periode, at det vil gå ut over klimaforskningen. Jeg kan forsikre representanten Eriksen Søreide om at SV fortsatt vil jobbe for en stor opptrapping av forskningen, slik vi har gjort i inneværende periode, og slik denne stortingsmeldingen og denne innstillingen signaliserer.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-17:
Jeg kan forsikre representanten Dørum om at SVs trykk og intensitet når det gjelder å satse på og styrke forskningen for framtiden, vil vedvare. Vårt engasjement for dette er sterkt. Tallenes tale er klar. Dørum er representant for et av opposisjonspartiene som i innstillingen sier at vi skal nå 1 pst.-målet av BNP innen 2013. Dette målet vil Regjeringen høyst sannsynlig nå innen 2010. Det Regjeringen legger opp til, og det også SV legger opp til, er at det å forholde seg ensidig til prosentmålene ikke vil gi en styrking av forskningen. Det som SV vil jobbe videre med, og som vi vil satse på – og som Dørum kan være sikker på at SV vil bruke tid og energi på – er å få en ytterligere styrking av forskningen i årene framover. Det signaliserer også meldingen.