Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-04-09:
Presidenten har på en høytidelig måte startet dagen med å fortelle oss at det er en spesiell dag i dag – 9. april. Kanskje er det derfor også greit å si at 9. april 2015 er en gledelig dag, en gledelig dag for oss politikere i denne salen som får være med og gjøre en forskjell, men aller mest for dem som i årene framover skal få oppleve meningsfulle og verdifulle friminutt i en ellers krevende hverdag med mye utrygghet, savn og sykdom. Dagaktivitetstilbud for personer med demens er nemlig små og viktige friminutt. Vi vet at antallet personer med en eller annen form for demenssykdom kommer til å øke framover, og at det også er flere yngre under 65 år som rammes av denne sykdommen mens de fremdeles er fysisk sterke. Å bli rammet av en demenssykdom er en skjebne for det enkelte mennesket, men det påvirker også i veldig stor grad livet og hverdagene til familien og de pårørende. Det er 75 000 mennesker i Norge som er rammet av demens, og den 12. januar møtte jeg en av dem – en mann som tilsynelatende var i sin beste alder, han hadde garantert ikke fylt 60 år. For meg ble det et utrolig sterkt møte. Vi møttes på et dagaktivitetssenter for yngre demenspasienter. Han tok seg god tid, fortalte om hvordan sykdommen hadde sneket seg på, hvordan han en dag forsto at han ikke lenger kunne jobbe. Han fortalte hvordan hele familien plutselig ble rammet. Kona ble sykmeldt, og tilværelsen ble rett og slett snudd på hodet. Så kom tilbudet om å tilbringe dagene på aktivitetssenteret. Der møtte han likemenn, de som var i samme situasjon. Selv om sykdommen gjorde sitt til at dagene var krevende, opplevde han at ting hang mer sammen. Han forsto litt mer og aksepterte litt mer. Familien kunne gå tilbake til en tilnærmet mer normal situasjon når han hadde dagene fylt på senteret. Kona var på vei tilbake i jobb, og livet var litt lettere for en periode. Det er slike møter som gjør at jeg i dag vet at vi er med på å skape forskjell med det vedtaket vi fatter. Vi har for lenge ventet på at kommunene skal etablere slike tilbud. Vi vet at dette er et av de viktige bidragene for å styrke demensomsorgen. Demensplan 2015 hadde mye godt i seg, og mye er gjort bra i mange kommuner. Nå har regjeringen startet arbeidet med Demensplan 2020 for å videreføre det gode arbeidet. Denne gang er også pasientene selv, de med demenssykdommen som en del av livet, blitt involvert tettere i arbeidet med planen. Det er riktig og viktig, for denne pasientgruppen fortjener vår fulle oppmerksomhet i årene framover. Vi vet at aktivitet kan bidra til å forsinke utvikling av sykdommen. Derfor er forslaget om å lovfeste dagaktivitetstilbud fra 2020 en overkommelig frist for kommunene og en helt rimelig frist. Regjeringspartiene er glad for at vi – sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti – tar dette viktige steget, og samtidig er jeg glad for at det til slutt er en enstemmig komité som kommer til å stille seg bak dette. Det styrker saken. Det er ofte lite formålstjenlig å kritisere sine politiske kollegaer på den rød-grønne siden, når vi tross alt fremmer et enstemmig forslag til slutt. Men det er likevel vanskelig ikke å kommentere at de rød-grønne partiene i merknader forsøker å fremstille vårt forslag om lovfesting fra 2020 som en slags femårig pause i utbyggingen. Jeg tror det er viktig å minne om at vår regjering etter regjeringsskiftet har gjort ordningen mer fleksibel og økt tilskuddet til dagaktivitetstilbud, noe som har lagt til rette for 1 070 nye plasser i 2015. Men i tillegg er vi altså ikke fornøyd med det og krever nå lovfesting, nettopp fordi erfaringene har vært at kommunene i for liten grad har benyttet seg av tilskuddsordningen, og fordi historien om mannen jeg traff i januar, ikke er unik. Disse menneskene finnes i alle kommuner og fortjener å bli møtt med samme respekt og med samme gode faglige tilbud.