Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Jeg vil også takke interpellanten for en debatt om helsetjenester, likeverd og rettferdighet. Mange andre debatter i denne sal dreier seg om praktisk løsning på hverdagens utfordringer – viktig nok, men jeg møter veldig mange velgere som vil at vi skal tegne en horisont og så vise at vi trekker denne horisonten mot oss. Gode visjoner kan skape gode liv når vi har kraft og strekker oss. Gode mål har rot i sterke, bærende ideer, og vår suksess er avhengig av at vi kan nå alle mål som hører sammen. Politisk debatt om likeverd og rettferdighet i helse er mye en debatt om å nå flere mål samtidig, til forskjell fra å nå bare ett godt mål og samtidig volde skade på et annet. Arbeiderpartiet har tydelige visjoner for helsetjenesten. De bærende ideer er høy kvalitet og likeverd for alle. Vi er ikke ved enden av den horisonten i dag, men vi er trygge på retningen, og vi vet det går fremover. Hvordan får vi det til? Svaret er først å tenke prinsipielt og så være praktisk i gjennomføringen. Derfor er vi ikke dogmatiske i synet på offentlige og private helsetjenester, men vi legger til grunn at fellesskapet må styre. Det er bare fellesskapet som kan styre helhet i et demokrati, men i gjennomføringen vil vi ha de beste praktiske løsninger med det krav at løsningene hver for seg ikke øver vold mot tilhørende bærende ideer. Høyresidens ønskedebatt er Arbeiderpartiet og allergi mot private løsninger. Den debatten møtes av fakta. Fastlegetjenesten er for praktiske formål privatisert, avtalespesialister står for en stor del av poliklinikktjenestene, billeddiagnostikken leveres for en stor del av private. Private ideelle sykehus har store oppgaver som del av en organisert spesialisthelsetjeneste. Vi bruker, som det er sagt tidligere, 11 mrd. kr her. Dette er ikke et mål i seg selv, like lite som det er et mål i seg selv å la være. Jeg mener Fremskrittspartiet over tid har hatt helt stabile synspunkter på verdivalg og organisering av helsetjenesten som jeg er klart uenig i. I mange valgkamper har tidligere partiformann, Carl I. Hagen, formulert at helsetjenester skal være som service på bilen, hvor du velger verksted, samtidig som regningen skal sendes til staten. Det er mulig Høyre lenge har vært enig i dette, i så fall uten å gjennomføre i den tid Bondevik var statsminister, og budsjett kunne forlikes med Fremskrittspartiet. Men mer sannsynlig har Høyre inntatt dette ståstedet nå. Politikken kan velge å avgi sin styring. Et frislipp av private helsetjenester, brått eller gradvis, flytter makt fra Stortinget og over til økonomiske krefter, som innebærer sentralisering, mindre forebygging, mer spesialisert reparering, mer byråkrati og mer marked. Det følges ikke av bedre kvalitet. Interpellanten trekker fram at det er ledig kapasitet i det private helsemarkedet. Her er svaret både ja og nei. Ja, lokaler kan brukes en større del av døgnet, ja, det kan bygges nye lokaler, og ja, det finnes sikkert mye privat kapital som vil satse dersom politikken avgir sin styring. I Sverige betrakter investorer helse og omsorg som et område med usedvanlig god fortjenestemargin. Men svaret er entydig nei når vi kommer til den viktigste innsatsfaktoren, utdannet og kompetent helsepersonell. Det blir ikke mer helsepersonell av å privatisere, men sannsynligvis vil flere flytte fra Distrikts-Norge og til klinikker i byene. Det blir mindre prioritering av å privatisere, fordi profitt er raskere ved operasjon av moderate åreknuter enn ved å hjelpe pasienter som trenger krevende rehabilitering. Avslutningsvis: Interpellanten sa i sitt innlegg at Arbeiderpartiet rasjonerer på helsetjenester. Rasjonering er for mange et negativt ladet uttrykk. Jeg mener i denne sammenheng at mye dekkes av ordet prioritering, og jeg tror interpellantens partikollega Inge Lønning er glad for at han ledet prioriteringsutvalgene og ikke rasjoneringsutvalgene.