Else Marie Rødby (Senterpartiet), 2022-05-03:
Jeg vil først takke komiteen for arbeidet med representantforslaget om endringer i straffeloven slik at terrordømte mister sin stemmerett. Det er et bredt flertall i komiteen for ikke å vedta forslaget. Det er videre en bred enighet i komiteen, som det også er brukt tid på fra de fleste partiene i innstillingen, om behovet for å hegne om enkeltmenneskers rettssikkerhet, enkeltmenneskets grunnleggende demokratiske rettigheter og rettsstaten. Det er viktig å understreke at disse prinsippene må stå seg både på gode dager og på vanskelige dager, og at det må være en svært høy terskel for å frata norske statsborgere retten til å delta i demokratiet vårt gjennom valg. Når det er sagt: Terrorhandlinger er svært alvorlige lovbrudd og skal straffes strengt. Som følge av nettopp alvorlighetsgraden i denne type kriminalitet, både for samfunnet og for enkeltmennesket, er straffenivået for terrorhandlinger svært høyt. For grove terrorhandlinger er strafferammen fengsel i inntil 30 år. FN har definert stemmerett som en menneskerettighet, og det er derfor gode prinsipielle grunner til at det å frata noen denne retten ikke er en utbredt straff i Norge. Det er mange og sammensatte årsaker til at terrorhandlinger begås. Debatten om hva vi kan gjøre som samfunn for å forhindre radikalisering, ekstremisme og terrorhandlinger, er i den sammenheng kanskje vel så viktig som spørsmålet om stemmerett. Vi vet litt om dem som radikaleres, og om dem som står i faresonen for å bli radikalisert. Fellestrekk som lav utdanning, arbeidsledighet, rusproblematikk og psykisk helse gir oss en viktig pekepinn på hva som er nødvendig å ta tak i når det gjelder disse problemstillingene. Unge mennesker som er sårbare, som føler på utenforskap, og som søker tilhørighet et sted, er i faresonen. At økt polarisering, hatretorikk og et tøffere debattklima i det offentlige rom også bidrar i denne sammenheng, er et tankekors alle kan ta med seg, og hvor hver enkelt av oss kanskje kan bidra. Forslagsstillerne ønsker en hjemmel for midlertidig fradømmelse av stemmerett for den som dømmes for overtredelse av straffeloven kapittel 18, som omhandler terrorhandlinger og terrorrelaterte handlinger. Fram til 1954 var det den opphevede bestemmelsen i Grunnloven § 52 som hjemlet midlertidig tap av stemmeretten, mens § 53 hjemlet tap av stemmeretten for alltid. Det følger imidlertid av endringer i straffelovgivningen og forståelsen av Grunnloven at § 53 i dag også hjemler midlertidig fradømmelse av stemmeretten. Straffeloven inneholder i dag ingen egne bestemmelser om tap av stemmerett. Da straffelovbestemmelsen om tap av stemmerett ble opphevet, var begrunnelsen i hovedsak at det sjelden vil være behov for en slik reaksjon som ledd i en straffesak. En enstemmig justiskomité stilte seg bak denne begrunnelsen så sent som i 2005. Stortinget mente da at det fantes bedre måter å bekjempe slik kriminalitet på enn å hjemle tap av stemmerett for slike lovbrudd. 17 år er i et strafferettsperspektiv relativt kort tid, og den godt begrunnede vurderingen står seg i all hovedsak også i dag. Lovendringer på strafferettens område har tradisjonelt vært gjenstand for grundig utredning, drøftelse og debatt før vedtakelse. Forslaget vi har til behandling i dag, føyer seg inn i rekken av enkeltforslag om ulike endringer i straffeloven og straffeprosessloven som er fremmet den siste tiden. Grundige forarbeider er en viktig rettskilde i norsk rett, og utdypende informasjon om hva som er formålet med loven eller hvordan lovbestemmelsen skal anvendes, skaper forutsigbarhet i lovanvendelsen og er viktig for rettssikkerheten. Det skal selvfølgelig være fritt for Stortinget å vedta endringer i lover på bakgrunn av slike forslag, men det kan likevel være gode grunner til å utvise noe forsiktighet med å vedta slike forslag på strafferettens område uten grundige forarbeider, slik dette forslaget legger opp til.