Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-04:
Debatten om klima tar veldig lett svært politisk-tekniske vendinger, forkortelser som CDM og CCS og IPCC er påkrevde ord i en klimapolitikers vokabular, og jeg mistenker at få av oss egentlig knytter noe konkret til det vi ofte omtaler som 2-gradersmålet. Hva betyr egentlig to graders oppvarming? Vel, det er nok til å gjøre den europeiske gjennomsnittssommeren like varm som hetebølgen i 2003 permanent. Det kan være nok til å smelte hele grønlandsisen. Det er også nok til å smelte isbreene i Andesfjellene og snøen i Sierra Nevada – med andre ord forårsake alvorlige problemer med vanntilførselen til millioner av mennesker. To graders oppvarming er altså ikke noe å kimse av. Det byr på store samfunnsmessige utfordringer, men det er overkommelig. Skal vi nå dette målet og ha noen som helst sjanse til det, har vi om lag ti år på å komme i rute. Noen ganger høres det ut som om vi har all verdens tid på oss. De virkelig ambisiøse målsettingene knyttes jo til år 2050, og det høres veldig lenge ut til. For våre CO2-utslipp er jo ikke et nullsumspill årlig – det er utslipp som oppakkumulerer seg i mengde. Derfor er forskjellen på å starte omleggingene nå og det å vente i 20–30 år, helt avgjørende. Den mengden utslipp kan være det som utgjør hele forskjellen mellom to og fire graders oppvarming, f.eks. Og dette er ikke abstrakte størrelser: Forskjellen mellom to og fire graders oppvarming er forskjellen mellom relativt levelige klimaendringer på den ene siden og på den andre siden ørkenspredning i Sør-Europa, massesult for millioner av mennesker, store ubeboelige områder på kloden, ekstremvær og sterk stigning i havnivået. Når representanten fra Fremskrittspartiet velger å bruke de første minuttene av sitt innlegg i denne debatten på å forsøke å overbevise resten av Stortinget om at man faktisk tror på klimaendringene, da ser vi at Fremskrittspartiet fortsatt sliter i dette spørsmålet. Argumentasjonen er gjennomgående vikarierende. Vi ønsker en internasjonal klimaavtale, sier representanten Solvik-Olsen. Dét er hans jobb å si, mens populistene i eget parti fortsetter å kjøre på med uansvarligheter og håp om fiasko i København. Vi ønsker en internasjonal klimaavtale, understreker Solvik-Olsen, og jeg vil tro at han baserer det håpet på klimapanelets rapporter. Det hindrer likevel ikke representanten i å bruke e-postlekkasjer for å så tvil om arbeidet til tusenvis av forskere. Dette er ikke det Fremskrittspartiet kaller harselas. Det er et krav om at Fremskrittspartiet skal delta i den samme debatten som sin egen klimapolitiske talsmann. I Aftenposten i dag uttaler Ketil Solvik-Olsen at hvis Erik Solheim av i dag hadde møtt Erik Solheim i valgkampen, så hadde Erik Solheim av i dag blitt harselert med av valgkampens Erik Solheim. Vel, hvis Ketil Solvik-Olsen av i dag møter sin egen stortingsgruppe av i dag, så vil det ikke bare bli harselas – de befinner seg faktisk på ulike planeter, og det byr på så store problemer for Fremskrittspartiet at Fremskrittspartiet er nødt til å komme med trosbekjennelsen hver gang de er på talerstolen i Stortinget, og si det vi andre tar som en selvfølgelighet: Vi tror på de tusenvis av forskerne som slår fast at vi ligger dårlig an i forhold til klimaendringer. Regjeringens mål om at hvert menneske på jorden skal tildeles samme rett og de samme begrensninger i adgangen til å slippe ut klimagasser, er ikke en idealistisk ambisjon – det er en tvingende nødvendighet, og det er den eneste måten vi kan skape et bærekraftig samfunn på, som både løser våre umiddelbare klimautfordringer, og som sikrer at menneskeheten ikke havner i samme krise igjen. For på denne måten blir også klimapolitikk omfordelingspolitikk, her settes tilhengerne av ubegrenset frihandel og de rike vestlige landene, som vårt eget, på den avgjørende prøven: Er vi villige til å ta den moralske konsekvensen av klimakrisen, er vi villige til å ta de prinsipielle konsekvensene av klimakrisen, og er vi villige til å ta de praktiske konsekvensene ved klimakrisen? Jeg er stolt av og glad for at svaret for Norges del er ja, takket være en liten, men svært viktig setning i Soria Moria II, og takket være en klimainnsats i årets statsbudsjett, som aldri har vært større. Dette kombinert med Norges forpliktende mål for utslippskutt – som er 40 pst., om vi får på plass en god nok avtale, og ikke 30 – gjør at vi er godt rustet til å være med og legge den grunnsteinen for framtidens internasjonale klimaarkitektur som skal sikre vår felles framtid. Det er et veldig viktig arbeid som skal gjøres de neste ukene, og jeg er veldig glad for at nesten alle på Stortinget helhjertet slutter opp om det.