Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Det at vi skal bygge på Vestbanen, diskuteres jo ikke i dag, og om det er behov for et nytt bygg på Vestbanen, diskuteres heller ikke. Det er størrelsen og behovet for bygget vi diskuterer, og hva vi skal gjøre med Nasjonalgalleriets lokaler. Vi som er Nasjonalgalleriets voktere, knytter vårt siste håp til behandlingen i dag. Da er tiden inne for justeringer, som jeg nettopp var inne på. Det kan skje så enkelt som at kulturministeren kan si at maleriene i gullrammer f.eks. skal forbli i Nasjonalgalleriets lokaler. Det er ikke mer enn 40 000 til 50 000 mennesker som oppsøker samtidskunsten i Norge i dag. Det er langt færre enn i andre land. Men det er ikke samtidskunstens behov for nybygg som bestrides. Vi synes det er riktig at man bygger på Vestbanen, men hvor stort og hvor flott det skal være, og hva det skal inneholde, mener jeg vi bør diskutere. Nasjonalgalleriet er populært. Det er landets eldste og landets mest besøkte museum. Nasjonalgalleriet er jo også en suksess uten at det samlokaliseres med andre museer. Det har flere besøkende, i faktiske tall, enn tilsvarende museer både i København og i Stockholm. Det er ikke så mange som oppsøker samtidskunsten, og årsaken er nok i stor grad at Munch også henger på Nasjonalgalleriet. Så den grunnleggende tanken er at de som drar og ser Munch, også skal få se samtidskunst. Det bør man kunne diskutere og stille et åpent spørsmål ved. Jeg viser til det store utland. De andre nordiske hovedsteder, Finland, Sverige, England, Tyskland har nylig restaurert sine gamle museer for den eldre nasjonale kunsten, og de viser nye samlinger i nyoppussede bygg. Mona Lisa i Louvre – det gamle er også siste skrik, forstår jeg på kunstmuseumseksperter. Ingen skjemmes over at Oslo mangler store praktbygg, men mange bekymrer seg over den historiske linjen som ble borte, altså kulturarven, og over et land som er skjødesløst vilkårlig i forvaltningen av egen historie. Jeg tror at bruk av Tullinløkka til noe annet enn en parkeringsplass og en grå asfaltpark ville gjort Nasjonalgalleriet til noe mer enn det det er i dag. Ikke minst ville det bestått som museum. Hvilke formelle vedtak er det som er tatt i denne saken om å flytte Nasjonalgalleriet? Et byråkratisk vedtak? Vi har i hvert fall ikke hatt de store diskusjoner her i Stortinget. Er det et demokratisk fattet vedtak noe sted om tømming av Nasjonalgalleriet? Det er godt å vite at politiske vedtak lar seg reversere, særlig etter at byrådet bekjentgjorde hva Oslo ønsker å bruke sine tomme kulturbygninger til. Der ble det nevnt lesesal på Kulturhistorisk museum, man ønsker en videregående skole, man ønsker flere barnehageplasser. Hva vil regjeringen fylle de gamle lokalene til Nasjonalgalleriet med? Det må vi få et svar på i dag. Mens regjeringen opplever situasjonen som en kabal – de kaller det en «museumskabal» – ser andre at hovedstadens identitet står på spill. Å flytte kulturinstitusjoner til nybygg ved sjøkanten er neppe i samsvar med at Karl Johans gate er byens ryggrad. Oslo blir en fattigere kulturby dersom Nasjonalgalleriet og Kunstindustrimuseet flytter inn i et fellesbygg på Vestbanen. Etter en mannsalder og to–tre arkitektkonkurranser er kortene kastet, og kabalen er lagt, men langt fra løst, slik jeg ser det. Tilbake ligger Tullinløkka – som jeg sa innledningsvis – dumpet, brakk og grå. En ullen sky svever over Tullinløkka og Nasjonalgalleriet, som snart skal tømmes for innhold. Framtiden er usikker. Med store ord og tilsynelatende enighet om de store flytteplanene, etter mange år rett rundt hjørnet – nå skal det gjøres noe med Tullinløkka, den grå plassen som jeg var inne på. Tullinløkka kan gjøres om til en frodig, grønn lunge, gjerne med en liten skulpturpark. Og hva er galt med Nasjonalgalleriet? Hovedargumentet for å flytte Nasjonalgalleriet er at det er så dårlig inneklima der. Da vil jeg minne presidenten om at det har vært museum der i 100 år, og det har inneholdt de samme bildene. Jeg ønsker å fremme Fremskrittspartiets forslag.