Abid Raja (Venstre), 2010-10-29:
Først vil jeg takke representanten Bakke-Jensen for å ta opp kysttorskens situasjon, et viktig spørsmål både for miljøet, distriktene og for næringslivet. Kysttorsken, eller Gadus morhua som arten egentlig heter, finnes i flere bestander langs kysten fra Stad til russergrensen. Bestanden av norsk kysttorsk avtok kontinuerlig fra 1994 til 2003, og har siden vært på samme lave nivå. Gytebestanden i 2009 var en av de laveste, og på grunn av høy fiskedødelighet kommer den sannsynligvis ikke til å øke de nærmeste årene. Det internasjonale råd for havforskning, ICES, klassifiserer bestanden til å ha redusert reproduksjonsevne, og sier at den ikke blir høstet bærekraftig. Det er ikke etablert referansepunkter for kysttorsk fordi fangststatistikken er beheftet med usikkerhet. Historiske data for total fangst er vanskelig å beregne, og det er usikkert hvor mye uregistrert fangst fritids- og turistfiskere har hatt. Bestandsberegningene, og dermed forholdet mellom gytebestand og rekruttering, blir følgelig også uriktige. ICES mener likevel at beregnet bestand gjenspeiler den reelle utviklingen. På grunn av dårlig rekruttering er det forventet ytterligere nedgang i bestanden de nærmeste årene. Siden 2004 har ICES anbefalt at det ikke blir fanget kysttorsk, og den anbefalingen gjelder også for 2010. Kysttorsken er på rødlisten i henhold til Den internasjonale naturvernorganisasjons kriterier, som benyttes av Artsdatabanken i klassifiseringen av truethet innen norsk fauna og flora. Dersom man har som mål å bygge gytebestanden opp til 70–80 pst. av hva den var midt på 1990-tallet, må bestanden økes med minst 50 pst. i forhold til dagens nivå bare for å komme ut av rødlisten. Vi kan derfor ikke slå oss til ro og være fornøyd med dagens bestandssituasjon. Ambisjonene bør være større enn å komme ut av rødlisten. Et problem er at norsk kysttorsk og nordøstarktisk torsk fanges i blanding i de samme fiskerier, og i reguleringene blir kvotene for de to bestandene slått sammen. Det betyr at den fastsatte kvoten for kysttorsk i liten grad er styrende for mengden kysttorsk som fanges. For å begrense fisket av kysttorsk ble det innført nye reguleringer i 2005, som er videreført fram til i dag. Det er imidlertid lite trolig at disse reguleringene er tilstrekkelige til å stoppe nedgangen i kysttorskbestanden. Venstre vil også peke på viktigheten av fortsatt gode reguleringer i Borgundfjorden og i omkringliggende områder. En betydelig del av fangsten av kysttorsk nord for Stad i gytetiden blir tatt i området Helgeland–Møre. Innenfor en linje mellom Slinningsodden og Langevåg, inkludert Bygrunnen/Aspevågen, mener f.eks. Havforskningsinstituttet at det bare bør tillates fiske med håndsnøre i månedene mars–april de neste fem årene. Det bør samtidig gjennomføres jevnlig biologisk prøvetaking. For å sikre at gytefisken kommer inn i sine gyteområder, bør det også legges større restriksjoner på området like utenfor, dvs. Hessafjorden. Seismikkskyting utenfor Lofoten og Vesterålen viser at det er regionale/lokale forskjeller når det gjelder når kysttorsken er ferdig med å gyte. Dette har også vært påvist i andre undersøkelser og støttes av observasjoner fra fiskere. Prøvetaking i dette området viste at det fremdeles pågikk gyting etter 15. mai – ca. 5 pst. av torsken drev fortsatt og gytte. Venstre vil i denne sammenheng påpeke at vi er imot seismikkskyting i dette området. Venstre mener Henningsværboksen bør opprettholdes med grenser slik det har vært og har fungert de seneste årene. Vern av et så viktig gytefelt for kysttorsk vil resultere i bedre rekruttering, og man kan ikke utelukke at denne reguleringen har bidratt til en utflating og en viss bedring av registrerte forekomster av 2–4-åringer fra Vestfjorden og nordover. Venstre vil avslutningsvis vise til nødvendigheten av riktig oppgitt fangstposisjon. Dette er helt nødvendig for at ICES skal kunne få et riktig bilde av forholdet mellom kysttorsk og nordøstarktisk torsk, og for at bestandsberegningene skal stemme med virkeligheten. Venstre vil støtte nye tiltak som regjeringen eventuelt vil foreslå for å sørge for at bestandene av kysttorsk kan bygges opp igjen. Hovedutfordringen er fortsatt å få til en regulering som reduserer uttaket av kysttorsk samtidig som det er mulig å opprettholde et tradisjonelt fiske og næringsaktivitet langs kysten. Jeg vil til slutt utfordre ministeren på to konkrete saker: Venstre mener det bør utarbeides en plan for nasjonale torskefjorder, på linje med nasjonale laksefjorder. Er ministeren enig i dette? Og: Vil regjeringen følge opp Sukkertareprosjektets anbefalinger for å se på hvilken sammenheng det er mellom kystfisk og sukkertare?