Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Det er mange ting som er viktig i et samfunn, men vi kommer ikke unna at helse- og sosialsektoren på en måte står i en slags særstilling. Det blir et litt stusslig samfunn om vi har en veldig god infrastruktur, om vi har strålende finanser og et høyt vitenskapelig nivå, men det er slik at folk ikke får ivaretatt sin helse og sine sosiale behov på en tilfredsstillende måte. Vi har hatt mange debatter om helse- og sosialpolitikken, ikke minst om hvordan man på en hensiktsmessig måte skal kunne drive våre sykehus, eldreomsorgen, hvordan trygdesystemene skal fungere, osv., og akkurat nå er vi inne i en betydelig reform av helsevesenet. Mange ting skal skje, og store byggeprosjekter er på gang. Og det er et betydelig løft vi står overfor. Det er en ny organisering som med all sannsynlighet vil gi oss en bedre helsetjeneste. Statsrådene har i dag etter tur snakket om en helhetlig og overordnet tilnærming til dette, og det må være svært riktig. I denne sammenheng vil jeg likevel minne helsestatsråden om den utredningen som er gjort, og de søknader som nå foreligger på statsrådens bord når det gjelder nytt sykehus i Follo. Alle forhold tatt i betraktning er dette et veldig godt prosjekt, som i en ny og helhetlig struktur vil dekke de aktuelle områdene også i Østfold. Når det nye Rikshospitalet endelig fikk sin plassering avgjort, var det et enstemmig storting som uttalte at det etter denne plasseringen var en forutsetning at det ble bygd nytt sykehus i Follo. Dette er en liten bit i det store planarbeidet som nå er i gang, men det er en viktig bit. Og det vil være svært uheldig om dette prosjektet skulle bli lagt til side nå når de nye strukturene legges på plass. Jeg antar derfor at helseministeren tar dette med i sine helhetlige planer for regionene når de faller på plass. Et annet forhold innen helse- og sosialsektoren som vi kanskje ikke diskuterer like mye som sykehusene, er de ulike brukerorganisasjonene og deres roller. Jeg hørte Høyres Bent Høie i et innlegg tidligere i dag peke på viktigheten av disse organisasjonenes arbeid, og han sa bl.a. at de stod for en betydelig del av informasjonen og orienteringen til myndigheter og faglige miljøer som disse ellers ikke ville hatt tilgang til. Og jeg er svært enig i Høies vurderinger av dette. Det fins mange slike organisasjoner, og det er kanskje ikke helt rimelig å nevne noen av dem spesielt, men jeg skal likevel gjøre det for å illustrere situasjonen. Rygglidelser er en av de virkelig store folkesykdommene i vårt samfunn. De representerer store personlige lidelser, naturligvis, og de representerer enorme kostnader for samfunnet. Hele 30 pst. av økningen i sykefraværet skyldes rygglidelser. Og utbetalinger over trygdebudsjettet og til behandling beløper seg til nærmere 15 milliarder kr i året. Likevel er forskningen og spesialiseringen innen dette området relativt beskjeden i forhold til andre områder innen helsevesenet. Dette er forhold som vi bør ha tid og råd og mulighet til å se litt nærmere på. Det er naturligvis etablert en forening for mennesker med rygglidelser. Og man kan regne med at en slik forening vil kunne bidra i dette arbeidet. Men de sliter nå med å kunne opprettholde sin virksomhet fordi de ikke får penger til å klare det. Beløpene er naturligvis beskjedne. Jeg ser i innstillingen at Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil gi denne foreningen 700 000 kr, men at de to partiene står alene om dette. Og det forbauser meg at Høyre og Kristelig Folkeparti, med sine holdninger til denne typen arbeid, ikke fant mulighet til å være med på en slik bevilgning. Jeg håper at man finner mulighet til å se på dette en gang til. Det er ikke heldig at denne typen foreninger og organisasjoner skal måtte redusere eller legge ned sitt arbeid når det dreier seg om så beskjedne beløp som vi ser i denne sammenheng. Å finne praktiske og hensiktsmessige måter å gjøre brukerorganisasjonene i stand til å fortsette sitt arbeid på, vil både faglig og økonomisk være en meget hensiktsmessig og forsvarlig bruk av midler.