John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-06-16:
La meg i likhet med representanten Skogholt få si meg godt tilfreds med den pressemeldingen som foreligger, om at man har betalt ut betydelige pengesummer til 12 ulike kommuner når det gjelder lavterskel helsetilbud for rusmiddelmisbrukere. Jeg vil også innledningsvis faktisk få lov å takke sosialministeren for den vilje hun har vist ved å være åpen for nye tanker når det gjelder rusomsorgen generelt og bruk av medikamentell behandling spesielt. Jeg viser da til revidert nasjonalbudsjett hvor det er lagt inn midler i så måte. Når sosialkomiteen valgte å oversende forslagene, oppfatter jeg det som en rent teknisk løsning på en noe uvant saksbehandling, idet komiteen hadde til behandling 13 enkeltforslag direkte oversendt fra Stortinget til komiteen. Dette var i seg selv en noe uvant saksbehandling i sosialkomiteen. De enkelte partier har i foreliggende innstilling i store trekk anført i sine merknader det samme som partiene fremhevet i interpellasjonsdebatten den 16. februar 1999. Jeg vil derfor henstille til Regjeringen, og spesielt til sosialministeren, å se på denne spesielle oversendelsessaken, som omhandler et særlig problematisk saksområde, nemlig forebygging, behandling og oppfølging av narkotikamisbrukere. Jeg tør også anmode om at innstillingen tillegges større betydning og vekt i departementet enn det som er vanlig ved oversendelsesforslag. De ulike flertallsmerknader bør prege departementets dokument som senere skal forelegges Stortinget. Jeg tenker da spesielt i denne sammenheng på den bebudede stortingsmelding om kvaliteten i våre omsorgstjenester, som departementet har bebudet vil komme høsten 1999, om ikke før. Under interpellasjonsdebatten den 16. februar opplyste sosialministeren at det var nedsatt en arbeidsgruppe som bl.a. skulle se på de samlede døgnbehandlingstilbudene i landet, og at dette arbeidsutvalget skulle avgi sin innstilling og avslutte sitt arbeid før sommeren. I brev til sosialkomiteen av 25. mars 1999 anfører sosialministeren følgende: «Gruppen skal avslutte sitt arbeid innen 15. juni 1999. Den første av i alt tre delrapporter ble levert 9. mars d.å. Jeg vil vurdere hvordan jeg best kan følge opp disse rapportene. I dette vil jeg ta med meg innspill fra alle de sentrale aktører på områder, selvsagt også Fagrådet innen Rusvernet i Norge.» Jeg har imidlertid fått i hende en høringsuttalelse datert 7. juni fra Fagrådet innen Rusvernet i Norge, hvor kritikken av arbeidet som er fremlagt, er meget sterk. Jeg tillater meg å sitere følgende fra Fagrådets uttalelse: «Fagrådet beklager sterkt den knappe tidsrammen som har vært gitt for arbeidsgruppens betydningsfulle arbeid, gruppens mangelfulle sammensetning i forhold til å representere de viktigste fagmiljøene innen dagens rusfelt samt de avgrensninger i mandatet som gjennomgående foretas i rapporten.» Og videre: «Fagrådet beklager sterkt at rapporten kun bygger på gruppemedlemmene sine egne vurderinger og erfaringer fra rusfeltet. Det er videre bekymringsfullt at mye av datagrunnlaget består av mangelfulle og tildels feilaktige opplysinger, hovedsaklig innhentet via telefon fra fylkeskommunenes saksbehandlere innen rusfeltet.» Og endelig anføres fra Fagrådet: «Arbeidsgruppen har også hatt begrenset medisinsk kompetanse. Eksempelvis har den eneste legen som var tilknyttet gruppen trukket seg fra arbeidet uten at han er erstattet med tilsvarende kompetanse.» Et annet viktig ankepunkt fra Fagrådet innen Rusvernet er at helsetilbudet er blitt behandlet utenfor mandatet og uten informasjon fra helsevesenet, dvs. ikke er knyttet til døgnbehandling, og at de vurderinger som gjøres, igjen er uten noe adekvat datagrunnlag. Det foreligger heller ingen dokumentasjon på at gruppen under vurderingen av helsetilbudet har innhentet informasjon fra helsevesenet. For Fagrådet blir det et viktig anliggende at helsetilbudet må stå sterkt sentralt og få høy prioritet i rusmiddelomsorgen. En gjennomgående generell kritikk i høringsuttalelsen fra Fagrådet innen Rusvernet gjelder mangel på data og dokumentasjon for de vurderinger og forslag som utvalget antyder. Sluttelig anfører Fagrådet følgende: «Fagrådet vil understreke at helsetilbudet til rusmiddelmisbrukere bør bli gjenstand for større satsing. Tallene på overdosedødsfall, alkoholrelaterte skader/sykdomstilstander/dødsfall samt sykehusenes antatte store bruk av akuttsenger til rusmiddelmisbrukere burde sterkt understreke dette. Fokusering på overdoseproblematikk er viktig og må taes på alvor. Samtidig må dette ikke føre til at sentrale og lokale myndigheter fjerner fokus på alle de andre helsemessige skadene som følge av rusmisbruk.» Dette er sterke uttalelser fra det høyeste faglige organ vi har innen vårt praktiske rusvern, som jeg går ut fra sosialministeren vil se på og ta til etterretning når hun skal evaluere det arbeidet som er fremlagt. Til slutt viser jeg til forslaget som er omdelt på representantenes plasser, om å godkjenne preparatet buprenorfin for behandling av tunge heroinmisbrukere. Forslaget er fremmet med henvisning til Fremskrittspartiets merknad på side 4 spalte 2 i innstillingen, hvor det uttales at en ikke kan vente på utprøving av dette medikamentet ved metadonsenteret i Oslo, da det vil ta år før et evalueringsresultat foreligger. Så lenge mener Fremskrittspartiet at pasientene ikke kan vente på livreddende behandling. Vi vil derfor ha dette preparatet godkjent til forskrivning av psykiatere, indremedisinere og spesialister i allmennmedisin. Jeg registrerer med stor forbauselse at Arbeiderpartiet tenker å stemme mot dette forslaget. Det er så forbausende at det nesten er vanskelig for meg å tro det. Man stemmer altså mot noe man er for i denne spesielle situasjonen. Begrunnelsen fra Arbeiderpartiet for å stemme mot forslaget, som ble gitt av representanten Einar Olav Skogholt, er med respekt å melde lite troverdig. Jeg vil gjerne få lov til å sitere fra innstillingen, hvor Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet på side 7 spalte 1 har følgende fellesmerknad, satt i penn nettopp av Arbeiderpartiet: «Komiteens flertall, medlemmer fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, mener at buprenorfin bør kunne nyttes av interesserte allmennleger under veiledning av spesialister innen rusfeltet. Flertallet forutsetter at legemiddelet nyttes som del av en behandling, og med nødvendig oppfølging.» Til tross for denne sterke merknaden vil nå Arbeiderpartiet stemme ned forslaget, som rett nok i denne sammenheng er fremsatt av Fremskrittspartiet. Konsekvensen vil da være at Arbeiderpartiet for det første går tilbake på det de selv har skrevet i innstillingen, og for det andre at de svikter de tunge rusmiddelmisbrukerne som går og venter på behandling. I ytterste konsekvens kan dette føre til en økning av overdosedødsfallene. Og dette ønsker Arbeiderpartiet å ta ansvaret for? Det ønsker ikke Fremskrittspartiet, og derfor vil forslaget, som jeg nå tar opp, bli fremsatt for reell votering i denne salen.