Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-02-07:
NAV-reformen er en ønsket og etterlengtet reform. Det har vært tverrpolitisk enighet om at det systemet vi har hatt, med en så oppsplittet velferdsforvaltning, ikke kunne fortsette. Det har også vært bred enighet om at det har vært og er en stor utfordring at så mange mennesker i landet vårt står utenfor arbeidslivet og i stedet går passivt på stønad. Derfor har det også vært stor oppslutning om å reformere velferdsforvaltningen, men vi må erkjenne at det ikke er enkelt. Det er ikke uten grunn at det har tatt flere år å forberede reformen og å få satt den ut i livet. Det har krevd omfattende lovendringer, og det har stilt store krav til omstilling, ikke minst lokalt, både når det gjelder fysiske forhold, og når det gjeld arbeidsformer. Det er en reform som koster mye penger, men den er nødvendig. Når vi nå er i gang med å gjennomføre den, får vi tilbakemeldinger om at det er krevende både for de ansatte og for dem som skal benytte seg av de tjenestene som forvaltningen skal levere. Det er å forvente at en så omfattende reform vil skape en del utfordringer. Det er ingen reformer som er smertefrie å innføre, for de røsker opp i det bestående, de omfatter som regel mange mennesker, og de krever at man tenker annerledes enn det man gjorde før. NAV-reformen er ikke noe unntak, og det vet vi. Det er krevende med omstilling for dem som jobber der, det er krevende å bygge broer mellom kulturer, og det er krevende å få på plass alle de praktiske og tekniske løsningene som er nødvendige. Men NAV-reformen er også mer enn en organisatorisk reform. Den skal fylles med innhold, slik Stortinget skisserte i behandlingen av St.meld. nr. 9 for 2006-2007 i fjor. For eksempel skal det være et atskillig større individfokus, og vi skal løse opp i et system hvor ytelsene har vært avgjørende for hva slags oppfølging man får. De nye grepene som presenteres, skaper også utfordringer, for det stiller krav til forvaltningen og de ansatte at det innføres nye verktøy som skal tas i bruk, slik som kvalifiseringsprogrammet og etter hvert arbeidsavklaringspengene, samtidig som man fortsatt får på plass mye av det organisatoriske i reformen. Men da må vi huske på: Grunnen til at reformen gjennomføres, og at det innføres nye verktøy, nettopp er at vi ønsker å bedre forvaltningen og tilbudet til brukerne. Vi kunne ikke lenger sitte stille og se på at folk gikk runde etter runde i system og regelverk. Når det er sagt, vil jeg si at vi må ta de problemene som blir avdekket under gjennomføringen, på alvor. Interpellanten har tatt for seg en rekke eksempler fra Hordaland. Til det har jeg lyst til å si: Det kan ikke være sånn at folk ikke får tak i saksbehandleren sin eller ikke får svar på telefon. Det kan ikke være sånn at saksbehandlingstiden øker, eller at dokumenter forsvinner. Hvis det skjer, må det tas tak i øyeblikkelig. Jeg har vært rundt på mange NAV-kontor og møtt både ansatte og brukere. Jeg har møtt brukere som er bekymret for at de skal forsvinne i all omorganiseringen, og som er redd for at tjenestene skal bli dårligere. Og mange av de ansatte forteller at de synes det er vanskelig å gjøre jobben sin så godt som de ønsker, når de står midt oppi gjennomføringen av reformen, fordi det tar så mye tid og krever mye. Jeg forstår at det er krevende, men vi må ha rutiner som sikrer at ikke brukerne får svi selv om kontor slås sammen, selv om det foregår kulturbygging, og det skoleres i bruk av nye verktøy. Brukeren skal alltid stå i sentrum. Jeg er glad for og mener det er viktig at det som ikke fungerer, kommer fram, for da kan vi forbedre og rette opp feil i rutiner og regelverk fortløpende. Statsråden sa i sitt innlegg at Arbeids- og velferdsdirektoratet er godt kjent med problemene og arbeider for å gjøre noe med dem. Det er bra, og det er viktig, for det er avgjørende at vi lykkes i gjennomføringen av en av vår tids viktigste reformer. Det forventer folk, men det forventer også Stortinget.