Emilie Mehl (Senterpartiet), 2021-05-04:
Regjeringen, med Høyre og Fremskrittspartiet, innførte med støtte fra Arbeiderpartiet den såkalte nærpolitireformen i 2016. På regjeringen.no kan vi lese at «Målet med nærpolitireformen er å sikre tilstedeværelse av et kompetent og effektivt lokalt nærpoliti, der befolkningen bor». Etter fem år er dette målet ikke nådd. I stedet peker forskning, statistikk og undersøkelser fra politiansatte selv mot at politiet har blitt fjernere fra folk og mindre til stede. Det som skulle bli en nærpolitireform, har i stedet blitt en fjernpolitireform. Senterpartiet mener det er på tide at Høyre-regjeringen tar de negative konsekvensene av denne sentraliseringen på alvor. Hvis regjeringen skal klare å løse de utfordringene man har skapt for det lokale politiet, må det begynne med en erkjennelse av problemet. Jeg er derfor interessert i å høre hvilke negative konsekvenser regjeringen ser at reformen har ført med seg. Forskning fra bl.a. Politihøgskolen viser at politiet har blitt betydelig sentralisert, noe også en rekke aktører knyttet til politiet bekrefter. Forskere fra Arbeidsforskningsinstituttet ved OsloMet skrev i fjor sommer: «Vi lurer på hvordan politiet kan sentraliseres og spesialiseres og samtidig være i tråd med de ti grunnprinsippene og et lokalt forankret politi?» Sentraliseringen er gjennomgripende i distrikt og bydeler der folk bor. Den følger flere spor. Det er sentralisering av folk, av makt og av midler. Det har ført til svekket beredskap, mindre kapasitet for politiet til å jobbe forebyggende, og etterforskningsmiljøer som er ødelagt. Lokale politifolk er flyttet vekk fra lokalsamfunnet og inn i sentrale funksjoner og store systemer. Over 120 lensmannskontor er lagt ned. Rundt 1 800 politiansatte er fjernet fra ca. 230 politistasjoner. Flere lensmannskontor skal dele på knappe ressurser over store vaktområder. Store geografiske områder står i realiteten uten politivakt store deler av uken. Lokale politistasjoner som før var selvstendige og kunne bestemme over egne politiressurser og gjøre nødvendige lokale prioriteringer, er nå underlagt en rekke mellomledere og har havnet nederst på rangstigen i en toppstyrt organisasjon. Viktige beslutninger om lokale forhold tas ikke lenger av en lokal lensmann som kjenner sitt lokalsamfunn, men sentralstyres av noen som er lenger unna hverdagen til folk. Det er sentralisering av makt, og det fører til sentralisering av økonomiske ressurser. Danmark og Sverige har også forsøkt samme metoder som regjeringen, og har gjort mye for å sentralisere politiet tidligere. Etter folketingsvalget i 2019 kom det til en ny regjering som har et uttalt ønske om et politi nær folk i hele landet. Nå skal danskene bygge 20 nye politistasjoner og ansette hundrevis av politifolk i lokalsamfunn over hele landet. Sentralt politibyråkrati skal slankes kraftig. På NRK.no 22. april 2021 stod det: «Flere lensmenn mener polititjenesten har blitt dårligere i sitt område etter nærpolitireformen. De mener innbyggerne i distriktene blir nedprioritert.» Og videre: «Lensmennene ønsker imidlertid ikke å stå frem og si det, siden de da vil føle seg illojale, og frykter det kan føre til reaksjoner høyere opp i systemet.» Her må NRK bruke anonyme kilder for å få fram bekymringer fra politifolkene som sitter tettest på hverdagen til folk, og som ser at sentraliseringen går utover polititjenesten lokalt. Til og med kommunikasjonen om hvordan politiet fungerer lokalt, skal sentralstyres av PR-folk i en sentral funksjon som ikke kjenner til hvordan hverdagen er. I samme NRK-sak sier lederen i Politiets Fellesforbund at tilbakemeldingene fra disse lensmennene er langt fra unike. Han sier: «Den klare tilbakemeldingen fra samtlige 12 lokallagsledere er at politiet ikke har kommet tettere på befolkningen i det distriktet de er i. Og det må tas på alvor.» Senterpartiet er ikke alene i vår kritikk av utviklingen. I påsken sluttet mangeårig regionlensmann Andreas Nilsen som leder i Midt-Troms lensmannsdistrikt. I Folkebladet kunne vi lese: «Det hadde han neppe gjort om det ikke var for sentraliseringspresset og ei politiutvikling han slett ikke er enig i.» Tidligere politibetjent i Porsgrunn, Andreas Cleve, skrev i gårsdagens utgave av Telemarksavisa: «Utkantkommuner og grisgrendte strøk er helt ribbet for alt som heter lensmannskontor og polititjenestemenn med lokalkunnskap som ingen andre har!» Politioverbetjent Eirik Djupnes ved Finnsnes lensmannsdistrikt i Troms skrev i Nye Troms i januar: «Litt etter litt flyttes makt og ressurser mot sentrale strøk. Igjen sitter befolkningen i distriktene med et dårligere tilbud. Ledere med beslutningsmyndighet og fagmiljøer vil bli fjernere fra befolkningen. Nærheten til publikum blir mindre.» De som taper på denne sentraliseringen, er innbyggerne i lokalsamfunn over hele Norge, som får en dårligere polititjeneste, hvor det forebyggende arbeidet ikke kan prioriteres, hvor etterforskningen er svekket, og hvor politiet er lenger unna når det skjer noe. Det er innbyggere i lokalsamfunn som i Gudbrandsdalen, der mange frykter for beredskapen og det forebyggende arbeidet. Der ser man at brannvesenet i f.eks. Skjåk og Lom blir stilt overfor et stadig større ansvar når politiet ikke dukker opp. Tidligere Gudbrandsdal politidistrikt har færre ansatte i april 2020 sammenlignet med 2015, med en total nedgang på omtrent 30 ansatte. Gudbrandsdalstinget, som består av folkevalgte representanter fra 13 kommuner i Gudbrandsdalen og Innlandet fylkeskommune, er svært bekymret for politiberedskapen. I en uttalelse fra april 2021 sier de at de «støtter endringene med å lage større fagmiljøer på enkelte område. Men vi kan ikke akseptere en sentralisering av politiets ressurser som går på bekostning av beredskapen i distriktene.» Og videre: «Gudbrandsdalstinget er svært bekymra over situasjonen(…) Det er spesielt bekymringsfullt å høre at ansatte i politiet mener de har mista verdifull tid til å drive forebyggende arbeid.» (…) De som taper, bor også i lokalsamfunn i de største byene våre, som Oslo, Bergen og Trondheim. Politistasjonssjef og GDE-leder i Bergen, Morten Ørn, sa til NRK i august at «Nærpolitireforma fører til mindre kontakt med ungdomar». I Bergen har Åsane, Fana og Fyllingsdalen mistet 33 ansatte siden 2015. I Oslo politidistrikt har Majorstua og Bærum mistet 177 ansatte. Rundt Stavanger har Sola, Randaberg og Rennesøy mistet 23 ansatte. Rundt Trondheim har Klæbu, Malvik og Melhus mista 39. I mange gamle politidistrikt er det nå færre ansatte i politiet enn før reformen. I den såkalte nærpolitireformen står det også at man skulle få bedre kapasitet til å etterforske kriminelle handlinger, men i Riksadvokatens merknader til straffesaksbehandling i politiet for 2020 pekes det på bekymring fordi oppklaringsprosenten går ned. Fra 2016 til 2020 gikk den ned fra 53 til 49 pst., noe Riksadvokaten vurderer som ikke akseptabelt. 5. april 2018 vedtok Stortinget følgende: «Stortinget ber regjeringen sørge for en reell styrking av de lensmannskontorene som står igjen etter gjennomføringen av politireformen.» Likevel har regjeringen systematisk tappet gjenværende lensmannskontor for folk, ressurser og myndighet. Det er ikke mulig å se at den praksisen er i tråd med Stortingets vedtak fra 2018. Dette tok jeg også opp i 2020 med justisministeren i en annen interpellasjon. Lier ble da brukt som eksempel, en sentral kommune på Østlandet med 25 000 innbyggere der lensmannskontoret er bygget ned. Det var redusert fra 24 stillinger på fulltid til to stillinger med åpningstid to dager i uken fra kl. 9–14. Nå, litt over et år senere, har åpningstiden blitt redusert fra to dager til én dag i uken fra kl. 9–14. I juni 2009 hadde VG en artikkel om at Nord-Odal lensmannskontor bare hadde åpent åtte timer i løpet av en uke. Det var tre timer mer enn det nå er i Lier. Partilederen i Høyre, Erna Solberg, kommenterte saken slik: «Noe av den grunnleggende servicen fra politiet forsvinner. Dette er tragikomisk». Noen år senere har altså Høyre endret mening om hva som er tragikomisk. Lensmannskontoret i Nord-Odal – og for så vidt Sør-Odal, i nærheten – er nå lagt ned, og fem timers åpningstid i Lier er helt greit. Det er ikke en reell styrking av f.eks. lensmannskontoret i Stange når kontoret nå har gått fra 15 ansatte til én ansatt og er flyttet fra fullt mannskap i eget bygg til én politiperson som skal sitte på kontor i rådhuset. Det er heller ikke en reell styrking når politiet på Koppang har blitt halvert fra seks til tre politifolk, eller det på Rena er redusert fra seks til to politifolk. Dessverre har sentraliseringen også ført til få patruljer på vakt over store regioner, og at responstiden har gått opp. Ni av tolv politidistrikt når nå ikke egne responstidskrav i en eller flere kategorier, altså per 2020. Jeg vil avslutte der jeg begynte: Målet med den såkalte nærpolitireformen var tilstedeværelse av et kompetent og effektivt lokalt nærpoliti der befolkningen bor. Hvilke negative konsekvenser ser regjeringen av at politiet i stedet har blitt mer sentralisert?