trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
Jeg takker på nytt for en positiv vinkling på problemstillingen og vil avslutte med å stille enda et spørsmål til statsråden: Er det i dag mange firmaer som produserer voldsalarmer som har den kvaliteten man etterspør, eller er det fare for at vi havner i en situasjon hvor vi får et monopolsystem?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg har et spørsmål: «I budsjettet for 2001 ble det bevilget penger til bygging av 1 000 studentboliger. Likevel ble det bare gitt tilsagn til bygging av 911,5 hybelenheter. Oslo og Akershus-høgskolenes studentsamskipnad fikk ikke tilsagn til bygging av noen til tross for at prosjektene ville stå klare til innflytting høsten 2002. Med dette vil dekningsgraden for akershushøyskolestudentene bli på 0 pst. Hva vil statsråden gjøre for å skaffe studentene ved Oslo og Akershus-høgskolene et skikkelig boligtilbud?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. Det var egentlig et all right svar. Men jeg har likevel et oppfølgingsspørsmål – det skulle bare mangle. Et av problemene for studentsamskipnadene de siste årene har vært at når man har søkt, har det tatt lang, lang tid før søknaden har blitt behandlet. I år f.eks. ble ikke bevilgningsvedtaket fattet før i august–september. Det er jo trøblete, for hvis man har lyst til å planlegge for fremtiden, er du nødt til å komme i gang med en del av de prosjektene. Du kan ikke bare la dem ligge brakk. OAS har jo på en måte gamblet litt med å gå foran, for de regnet med at de kom inn under alle disse kriteriene som du snakket om, altså press på boligmarkedet, lav dekningsgrad fra før. Spørsmålet mitt er: Ser du at de faller spesielt inn under en del av de kriteriene du stiller? Og vil dere ha et tidlig tildelingstidspunkt for bevilgningene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. Selvfølgelig er jeg glad for de 26 mill. kr ekstra. Problemet er bare at de er tatt direkte fra bygging av ungdomsboliger, der det ble kuttet 34 mill. kr. Så det er ikke noe å rope høyt hurra for, bortsett fra for studentene, og det er jeg selvfølgelig glad for. Statsråden er sikkert også glad for å få mer penger på sitt budsjett, selv om det blir mindre på noen andres. Det er flere ting som interesserer meg og opptar meg, men den viktigste er: Studentsamskipnadene har et problem i forhold til dette med langsiktigheten når det gjelder disse bevilgningene. Jeg skjønner at man ikke kan forskuttere bevilgninger mange, mange år inn i fremtiden, men likevel måtte det være greit for studentsamskipnadene å kunne forholde seg til at Regjeringen har noen ambisjoner med hensyn til hvor mange studentboliger som skal bygges, og at man kan se dette i lys av bl.a. demografisk utvikling. Så spørsmålet mitt er: Vil statsråden ta initiativ til å få laget en slags form for langsiktig plan, der behovet blir analysert og der ambisjoner også blir slått fast?
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
I forslaget til statsbudsjett for 2002 ønsker Regjeringen å bevilge i alt 218 mill. kr til bygging av studentboliger. Dette er 26 mill. kr mer enn forslaget fra den forrige regjeringen. Studentsamskipnadene ble i begynnelsen av november, med forbehold om Stortingets endelige budsjettvedtak, invitert til å søke om tilsagn om statstilskudd i 2002. Søknadsfristen er satt til 1. januar 2002. Departementet vil deretter foreta en grundig vurdering av søknadene som er kommet inn. Oslo og Akershus-høgskolenes studentsamskipnad er invitert til å søke om statsstøtte til bygging av studentboliger på lik linje med andre studentsamskipnader, og samskipnadens søknad vil bli behandlet etter de kriterier som er gitt for forvaltning av tilskuddet. I behandlingen av søknadene legges det vekt på eksisterende dekningsgrad av studentboliger på søkerstedene, antall utenlandsstudenter, tilflyttede studenter og utviklingen i studentmassen. Det kan tas hensyn til særskilte lokale faktorer, og situasjonen på det private boligmarkedet er også viktig. Vektlegging av disse momentene har gjort at de store byene og særlig Oslo-regionen har blitt prioritert ved fordelingene av tilsagn de senere år. Det vil antakelig være nødvendig å fortsette denne linjen i noe tid fremover.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Jeg er ikke kjent med at selve den lange behandlingstiden har vært et stort problem, men det jeg kan si, er at hele systemet er ganske komplekst. Man kan si at resultatet av studentboligbevilgningen avhenger av mange forhold. Det avhenger av selve bevilgningen og av den samlede tilsagnsrammen som har opparbeidet seg over år, og av det faktiske tilskuddet pr. bolig. Og dette gir et ganske komplekst system som det kanskje kan være grunn til å se nærmere på. Når alt kommer til alt, så er dette et budsjettspørsmål. Jeg håper at representanten Holmås synes det er positivt at vi i vårt budsjettforslag for neste år har lagt inn 26 mill. kr ekstra. Når det gjelder fremtidige tilsagn, er det jo samskipnadene vi gir tilsagn til, så man kan si at resultatet vil avhenge av både hvem som får tilsagn fra departementet, og hvorledes samskipnadene selv prioriterer.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Som jeg refererte til, er systemet ganske komplisert, og derfor har jeg fått opplyst at man de senere år har søkt å forenkle systemet ved ikke å regulere tilsagnsfullmakten, slik at antall tilsagn kun påvirkes av faktisk bevilgning – for til sjuende og sist kommer dette an på bevilgningene. Det er et budsjettspørsmål. Jeg synes det er grunn til å legge vekt på den manglende forutsigbarhet som representanten Holmås tar opp. Jeg ser ikke noen grunn til å gjøre dette mest mulig komplekst, det bør være mest mulig forutsigbart, og så får jeg heller i de årlige budsjettdebattene komme tilbake til hva det faktisk blir av bevilgninger, om det kan være tilfredsstillende for representanten Holmås. Det vil det nok sikkert ikke alltid være, men vi har i hvert fall nå et budsjettforslag som innebærer at det kan bygges noen flere studentboliger enn det man kunne gjort med den forrige regjeringens budsjettforslag. Jeg tar med meg de rådene jeg har fått, og jeg skal se på dette systemet for å gjøre det enklest mulig og mest mulig forutsigbart, dog uten å ta stilling til de årlige budsjettforslag.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Lov av 17. juli 1998 om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa stiller krav om politiattest ved ansettelser i grunnskolen. Politiattesten skal vise om vedkommende er siktet, tiltalt eller dømt for seksuelle overgrep mot barn. Loven sier også at personer som er dømt for slike overgrep, ikke kan tilsettes i grunnskolen. Et slikt yrkesforbud er helt spesielt i Norge. Det griper sterkt inn i tanken om at straffedømte skal få en sjanse til å komme tilbake til samfunnet. Men en slik regel ble altså ansett for å være nødvendig for å hindre seksuelle overgrep mot barn i skolen og, som vi vet, også i barnehagen, hvor det gjelder en tilsvarende bestemmelse. Yrkesforbudet i opplæringsloven rammer bare seksuelle overgrep mot barn, ikke overgrep generelt. Slik jeg oppfatter representantens spørsmål, spørres det etter et yrkesforbud for voldsdømte generelt, og ikke vold mot barn spesielt. Det bør etter min mening sterke grunner til for å nekte noen å utøve et yrke, og så lenge det ikke er noen fare for elevenes helse og sikkerhet, synes jeg vi skal være varsomme med å gi slike forbud. Dersom vi skulle gi yrkesforbud og kreve politiattest for lovbrudd som kan gjøre en lærer til et dårlig forbilde, kan det bli vanskelig å vite hvor mye vi bør ta med. Det kan selvfølgelig tenkes straffbare handlinger som bør diskvalifisere fra arbeid i skolen. Her gir imidlertid straffeloven § 29 domstolene muligheten til å fradømme en person retten til å inneha stilling «som den skyldige ved den straffbare handling har vist seg uskikket til eller må fryktes å ville misbruke eller som i særlig grad krever almen tillit». Domstolene vil da kunne vurdere dette konkret fra tilfelle til tilfelle, og dette er etter mitt syn bedre enn å ha et generelt yrkesforbud i skolen for de og de lovbruddene. Så lenge vi har denne sikkerhetsventilen, finner jeg det unødvendig å endre dagens regler. Jeg forsikrer imidlertid at jeg vil følge nøye med i tiden fremover, og eventuelt vurdere tiltak om dette hvis det likevel skulle vise seg nødvendig.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Jeg synes representanten Kvakkestad tar opp et veldig viktig problem, som det ikke er lett å se enkle løsninger på. Det vi snakker om her mer generelt, er læringsmiljøet vi har i skolen: om barn, og i og for seg de som arbeider i skolen, kan føle trygghet og befinne seg i et godt og trygt miljø på skolen, noe som også er en forutsetning for at man skal kunne lære bort, og for at man skal kunne lære. Jeg ser med bekymring på utviklingen i skolen, hvor vi ser vold, mobbing, rasisme og diskriminering. Man kan si at den alminnelige mobbingen kanskje ikke har økt i omfang, men at den alvorlige mobbingen har det. Dette må vi gjøre noe med. Når det så gjelder spørsmål om yrkesforbud, er voldsbegrepet litt vanskeligere enn dette med seksuelle overgrep. Straffeloven skjelner ikke mellom vold mot barn og vold mot voksne, og det vil nok også kunne finnes formildende omstendigheter i voldssituasjoner som ikke vil kunne fremkomme på politiattesten. Derfor er jeg også i utgangspunktet skeptisk til å følge representanten Kvakkestads andre forslag, men jeg skal i hvert fall ta med meg hans synspunkter til vurdering, fordi jeg har sagt at jeg vil følge situasjonen nøye.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Jeg vil i hvert fall ikke love noe nå. Jeg mener at dette kan være vanskelig, fordi det kan være formildende omstendigheter knyttet til voldsepisoder, som ikke fremkommer av politiattesten. Dessuten mener jeg at det kan reise en ny debatt. Hva er da det neste? Hvis formålet er å ha gode rollemodeller og forbilder i skolen, kan man tenke seg en lang rekke kriminelle forhold – som man i og for seg har gjort opp for og man skal få en ny sjanse – som kunne være relevante i en slik kontekst. Men jeg tar med meg synspunktene, og vil selvfølgelig følge situasjonen nøye. Jeg er helt ut enig med representanten Kvakkestad i at han her berører et meget alvorlig problem. Det kan det ikke være noen tvil om.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Elever og studenter er i en del tilfeller beskyttet av arbeidsmiljøloven. Blant annet gjelder deler av loven for elever og studenter som deltar i praktisk opplæring der liv eller helse kan være i fare. Dette gjør at Arbeidstilsynet kan gripe inn i kjemiundervisningen etter arbeidsmiljøloven § 11, som omhandler helsefarlige stoffer. Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har dessuten i den senere tid tatt initiativ til å styrke helse-, miljø- og sikkerhetsarbeidet ved universitetene og høgskolene. Det har bl.a. vært avholdt en større konferanse om dette i sektoren. Ved tildeling av budsjettmidler har departementet de siste årene pålagt institusjonene å etablere velfungerende systemer for helse-, miljø- og sikkerhetsarbeid. Institusjonene skal bl.a. ha internkontrollsystemer som sikrer at virksomhetens aktiviteter planlegges, organiseres, utføres og vedlikeholdes i samsvar med helse-, miljø- og sikkerhetslovgivningen. Ved etatsstyringsmøter er institusjonene bedt om å rapportere om status i arbeidet, og vi har fått bekreftet at det er etablert gode ordninger ute ved institusjonene. Jeg er derfor overrasket over den tilstanden ved universiteter og høgskoler som Konglevoll refererer til, og som skal fremgå av Arbeidstilsynets rapport. Jeg har derfor bedt om at Arbeidstilsynets rapport kommer til departementet, slik at vi kan få satt oss grundig inn i den. Når det gjelder de videregående skolene, er det fylkeskommunen som er arbeidsgiver og skoleeier. Det er derfor fylkeskommunen som må sørge for at elvene ved slike skoler gis den beskyttelse de skal ha etter arbeidsmiljøloven. Jeg vil likevel ta med meg innspillet fra representanten Konglevoll i departementets arbeid med nye lovregler om elevenes arbeidsmiljø i opplæringsloven.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Når jeg har bedt om å få rapporten fra Arbeidstilsynet, er det nettopp fordi jeg vil sette meg grundigere inn i den. Sammenhengen er, som jeg sa, at jeg er litt overrasket over de tallene som er fremkommet, på bakgrunn av de lovbestemmelsene vi har, og på bakgrunn av det arbeidet departementet har gjort, som ikke skulle tyde på at omfanget av problemet kunne være så stort. Jeg må avvente rapporten for endelig å kunne si hva vi eventuelt gjør med dette. Jeg er nødt til å sette meg inn i den før jeg kan svare på det.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Jeg stiller meg naturligvis til disposisjon for Stortinget dersom Stortinget ønsker det.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Svaret er nei. Jeg vil legge stor vekt på at de private skolene som godkjennes, har høy kvalitet. Jeg vil også oppfylle lovens krav om høring av kommunen, fylkeskommunen og Statens utdanningskontor. Høring og kontroll av læreplaner kan skje parallelt. Godkjenning av lærere og lokaler blir gitt av Statens utdanningskontor etter at positivt vedtak er gått ut fra departementet, men før tilskudd utbetales. På denne bakgrunn mener jeg at en ambisjon om en behandlingstid på tre–fire måneder er forsvarlig for svært mange av de søknader departementet mottar. Jeg tar i denne sammenheng forbehold om at alle nødvendige opplysninger er på plass fra søkerens side, og at saken ikke er spesielt vanskelig å vurdere.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Så vidt jeg husker, er det Dagsavisen som skriver dette, og slik jeg erindrer min statssekretærs uttalelse, sier han til Dagsavisen at Dagsavisen må stille spørsmål om trenering til den forhenværende statsråd, nemlig statsråd Giske. Jeg har ikke noe grunnlag for å påstå at søknader har vært trenert. Det jeg derimot vet, er at det kan ha tatt betydelig lengre tid å avgjøre søknader enn tre–fire måneder. I noen tilfeller har det vært helt velbegrunnet fordi alle opplysninger ikke har foreligget. I andre tilfeller kan det være kurante saker hvor alle opplysninger foreligger, og hvor behandlingen kan foregå etter den prosedyren jeg nevnte i mitt første svar, og da er min ambisjon at da skal vi også gjøre det så raskt som mulig.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Slik systemet er i dag, og som jeg ikke har noen umiddelbare planer om å endre, kan altså høring og kontroll av læreplaner skje parallelt. Godkjenning av lærere og lokaler skjer ved Statens utdanningskontor, og det skjer etter at positivt vedtak har gått ut, men før tilskuddet er utbetalt. Deretter føres det tilsyn med disse skolene, slik det føres med alle skoler, og i noen tilfeller har det også vært ført særskilt tilsyn med noen skoler etter tidligere statsråd Giskes initiativ. Det er en selvfølge at skoler skal følge norsk lov, det gjelder både offentlige og private skoler. Det er en betingelse for å kunne drive skole i Norge, og hvis man avdekker at norsk lov ikke følges når man driver tilsyn av skoler, er det selvfølgelig ikke noe grunnlag for å få lov til å drive skole. Når det gjelder fremtidens system for kontroll og tilsyn, hvis vi skal endre privatskoleloven, må jeg få lov til å komme tilbake til det når vi eventuelt fremmer forslag om det.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Det ligger inne et lite kutt i forhold til Stoltenberg-regjeringens forslag, det er riktig. Men det betyr ikke at det ikke er en økning i forhold til i fjor. Jeg vil si at det var et tidsskille, det var ikke bare meldingen som het Forskning ved et tidsskille, men det var et tidsskille for mye av forskningen i forbindelse med behandlingen av forskningsmeldingen. Hvis man ser på det som har skjedd i 2000 og 2001, og hva som vil skje i 2002 når det gjelder marin forskning, er det ingen tvil om at området er prioritert. Og hvis man ser på fordelingen av avkastningen fra forskningsfondet – det er litt vanskelig å tolke tallene – er det antakelig den sektoren, det tematiske området, som har hatt den sterkeste veksten. Jeg synes ikke det er urimelig, for det er her et veldig stort verdiskapingspotensial og dermed et veldig stort velferdspotensial, og det er ganske viktig for bosettingen i Norge. Så dette er et felt som må prioriteres. Men det er nok også riktig som representanten er inne på, at privat sektor må gi et betydelig bedret bidrag hvis vi skal nå OECD-målet. Derfor er vilkår for privat forskning, hvor vi har minst to incentiver innenfor dette området, veldig viktig. Men jeg legger også vekt på det koordinerende ansvaret jeg har i kommende statsbudsjetter.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-21:
Jeg er i hvert fall glad for at representanten Reikvam er så opptatt av dette, for det er jeg også. Da må jeg bare understreke at det ikke er noe kutt i forhold til inneværende år, men det er altså et mindre kutt med hensyn til de omprioriteringer vi har gjort på statsbudsjettet i forhold til Stoltenberg-regjeringens forslag. Men jeg er enig i at vi må gjøre ganske mye for å få privat sektor til å forske mer. Dette er jo en sektor som ikke bare kommer til å nyte godt av skatteincentivene, som blir mer omfattende enn det Stoltenberg-regjeringen legger frem, det er en sektor der man også har valgt et system med avgifter, som jo er et særsyn. Det har sammenheng med at det er veldig mange små bedrifter innenfor denne sektoren, hvilket er tilfellet for Norge generelt også, og det har bidratt til at det er bygd opp ganske betydelige midler akkurat på denne sektoren som det kan forskes for. Og, som sagt, siden meldingen ble fremlagt og behandlet i februar 2000 har det vært en meget sterk satsing på dette feltet, og det kommer vi til å fortsette.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
«I Verdens Gang 4. november 2001 ble det vist til en dom der bl.a. to miljøarbeidere ved en barneskole ble dømt for særlig brutal vold. Dette er personer som i sitt arbeid skal være forbilder for barn og rollemodeller ved konflikthåndtering. Vil statsråden fremme nødvendige tiltak eller forslag om lovendringer, slik at personer dømt for grov vold ikke får arbeide i skolen?»
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
Jeg takker statsråden for svaret og er enig i at et yrkesforbud er et alvorlig skritt å ta. Samtidig ser man at vold er et tiltagende problem i samfunnet, og ikke minst i skolen. Når man er i en situasjon hvor selv domstolene påpeker at volden er av svært grov karakter og også i en dom uttrykker nesten sjokk over måten ting er blitt gjort på, blir spørsmålet om dette er gode rollemodeller. Hvis statsråden ikke ønsker å lage et yrkesforbud, kunne statsråden tenke seg muligheten av å ta dette med i hva som skal være med i en politiattest, slik at en arbeidsgiver kan ta det med i betraktning?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
I denne saken var det miljøarbeidere det gjaldt, altså de man ansetter nettopp for å få et godt miljø og gjerne også tar med seg i konflikthåndtering. Da blir det kanskje spesielt påfallende når disse personene dømmes for det man anser for å være særlig brutal vold. Dersom man får en politiattest hvor det står at man har blitt dømt for en voldelig handling, ville det jo være muligheter for arbeidsgiver til å ta dette opp med vedkommende. Eller anser statsråden det for å være en for stor belastning for en arbeidssøker?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
«En undersøkelse som Arbeidstilsynet har gjort ved 227 videregående skoler, høgskoler og universiteter, viser at elever ved de fleste norske undervisningssteder utsettes for farlige kjemikalier uten å bli opplyst om farene. Hva vil Regjeringen gjøre for å rydde opp i denne uholdbare situasjonen?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det er positivt at statsråden vil sette seg inn i saken. Dette er en svært alvorlig situasjon, og da er det også viktig, dersom det viser seg at rapporten medfører riktighet, at statsråden går aktivt inn i saken og sørger for at det blir ryddet opp så raskt som mulig, slik at håndtering av kjemikalier skjer i overensstemmelse med arbeidsmiljøloven. Statsråden var inne på at arbeidsmiljøloven gjelder på dette området allerede i dag innenfor undervisningssektoren. Mitt spørsmål er: Vil statsråden også gå aktivt inn i saken og følge den opp dersom det viser seg at dette er tilfellet?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg regner med at vi får mulighet til å komme tilbake til dette senere i Stortinget. Jeg håper at statsråden vil sørge for at Stortinget blir informert på en passende og egnet måte om hvordan situasjonen er rundt på skolene og i de høyere utdanningsinstitusjonene. Dette er som sagt en meget alvorlig sak, dersom dette viser seg å stemme, som er nødt til å følges opp også av den politiske ledelsen i Utdanningsdepartementet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utdanningsministeren: «Privatskoleloven krever at private skoler med tilskudd skal være av minst like god kvalitet som den offentlige skolen. Erfaringsmessig kan det ta tid å forsikre seg om at kvaliteten på blant annet læreplaner, lærekrefter og lokaler er god nok. I tillegg skal lokalsamfunnet uttale seg, blant annet fordi nyetableringer kan ramme grendeskoler. Nå varsler departementet at behandlingen skal ta tre–fire måneder. Vil statsråden med dette svekke lovens krav om kvalitet eller lokalsamfunnets rett til medbestemmelse?»
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. I Dagsavisen 12. november fremmes det påstand om at regjeringen Stoltenberg skal ha trenert 40 privatskolesøknader, de skal visstnok ha blitt liggende i en skuff. Statsråd Lilletun i den foregående regjeringen sa i Stortinget at de i gjennomsnitt brukte ett år på privatskolesøknader. Under regjeringen Stoltenberg ble privatskolesøknadene i gjennomsnitt behandlet en god del raskere. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan får hun en raskere saksbehandlingstid til å rime med en trenering av privatskolesøknader, og har hun noen dokumentasjon på disse påstandene som statssekretæren kommer med, om at politisk ledelse skal ha trenert privatskolesøknader i Utdanningsdepartementet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg er glad for svaret og presiseringen fra statsråden. Jeg tror praksisen og behandlingen, slik statsråden har redegjort for, vil ligge an til å bli ganske lik den forrige regjeringens. Men det gjenstår et spørsmål, og det er problemstillingen: Skal skolene ha kvalitetskontrollen før man får det nye statstilskuddet, eller skal man gi statstilskudd ut fra en rekke forutsetninger om kvaliteten og så få en kontroll i ettertid? En ettertidskontroll kan være like byråkratisk og like tidkrevende og like kostnadskrevende som en kvalitetskontroll på forhånd, og kan i tillegg, hvis man ikke har hatt en god nok kontroll fra begynnelsen av, utsette elever for skoler med dårlig kvalitet. Mitt spørsmål er: Vil statsråden i forbindelse med nye skoler forsikre seg på forhånd om at f.eks. likestillingsloven er opprettholdt, og at kvaliteten på undervisningsmateriell og læreplaner er tilsvarende som i den offentlige skolen, eller vil hun overlate det til forutsetninger og deretter kontroll i ettertid?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg skal stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «I forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 39 for 1998-1999 Forskning ved et tidsskille vedtok Stortinget at marin sektor skulle være et av hovedsatsingsområdene innen forskning. På hvilken måte ønsker statsråden å følge dette opp?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. Dette var jo en kjapp gjennomgang av det foreliggende statsbudsjettet, og det var jo greit nok. Men når vi ser på den marine forskningen, er det jo i statsbudsjettet, bl.a. et kutt innenfor Fiskeridepartementets budsjett til næringsrettet forskning på 20 mill. kr. Jeg registrerer at statsråden antar at den private sektor vil bidra med ganske mye innenfor dette området. Men uansett hvor mye vi klarer å få ut av den private sektor, tror jeg det er veldig viktig at den offentlige sektor viser at dette skal være et hovedsatsingsområde, slik som det er nedfelt i stortingsmeldingen og innstillingen fra komiteen. Derfor blir dette et galt signal, slik som det er lagt opp til, ved at en har kuttet på den næringsrettede forskningen fra Fiskeridepartementet. Mitt tilleggsspørsmål til statsråden blir da: Er ikke statsråden bekymret for det signalet som hun sender ut ved at man har kuttet i den næringsrettede forskningen innenfor Fiskeridepartementets budsjett, og føler ikke statsråden behov for å ta fatt i det på en litt annen måte enn det som er gjort så langt?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-21:
Jeg takker for tilleggssvaret også. Men jeg vil følge opp litt rundt dette med den private forskningen, den private andelen. Ut fra tidligere erfaring – nå snakker jeg generelt, og ikke bare innenfor marin forskning og marin sektor – er det jo grunn til å være litt bekymret for at vi ikke har greid å få fram de forskningsmidlene som vi har vært på jakt etter ved de ulike incentiv som vi har tatt i bruk. Her legger statsråden veldig stor vekt på den private forskningen, at det på mange måter skal bli svaret når det gjelder fremtidens forskningsinnsats. Jeg håper for så vidt at statsråden har rett, at vi vil greie å løse ut forskningsmidler innenfor privat sektor. Men jeg tror likevel det vil være et veldig viktig signal hvis det offentlige kan si at de også kan øke andelen, selv om det har vært en økning. Derfor blir det et litt galt signal når vi får et kutt her på 20 mill. kr i forhold til det som lå i Stoltenberg-regjeringens budsjett. Og det signalet tror jeg lett kan bli oppfattet slik at vi ikke greier å løse ut de midlene som vi egentlig ønsker innenfor privat sektor.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-21:
Leveringsplikt knyttet til torsketrålkonsesjoner er ett av flere distriktspolitiske virkemidler. Oppbyggingen av ferskfisktrålerflåten skjedde i det vesentlige som en konsekvens av etableringen av frossenfiskindustrien på 1960-tallet. Industrien var avhengig av jevn og sikker råstofftilførsel, et forhold som kystflåten på det tidspunktet ikke kunne tilfredsstille. Konsesjon for ferskfisktrålere ble derfor tildelt rederier som hadde tilknytning til filetanlegg. Denne tilknytningen var tilstrekkelig for at formålet med konsesjonen skulle oppnås, nemlig leveranse til industrien. Senere ble tilknytningen mellom rederi og filetindustri svekket, og myndighetene påla i stedet trålerne leveringsplikt til bestemte steder og bestemte bedrifter. Opprinnelig gjaldt leveringsplikten bare ferskfisktrålere. Senere har også rundfrysetrålere og enkelte småtrålere hvor filetindustrien har hatt eierinteresser, blitt pålagt leveringsvilkår. Jeg uttalte til NRK Finnmark at Fiskeridepartementet vil foreta en gjennomgang av leveringsvilkårene knyttet til torsketrålere. Jeg finner det imidlertid ikke formålstjenlig å se på leveringsplikten isolert. Jeg ønsker å vurdere dette virkemiddelet, som er et distriktspolitisk virkemiddel, sammen med andre distrikts-, nærings- og regionalpolitiske virkemidler. I den forbindelse kan jeg opplyse at også fylkesbindingene knyttet til deltakeradgangen i fisket etter torsk, sei og hyse med konvensjonelle redskap, de geografiske begrensninger enhetskvoteordningen setter og andre regionale/geografiske virkemidler, vil bli gjennomgått. Jeg vil komme tilbake til konkrete tiltak når jeg har foretatt denne gjennomgangen. Det er viktig at man gjør tingene i riktig rekkefølge. Når det gjelder leveringsvilkår, vil også det såkalte Eierskapsutvalget, som bl.a. skal vurdere forhold knyttet til eierskap til fiskefartøy og deltakerloven, se nærmere på disse forholdene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-21:
Jeg vil understreke at i den gjennomgangen som jeg har funnet det nødvendig å foreta, og som det er betimelig å foreta, ligger det ikke noe varsel om at man skal lempe på betingelsene. Jeg har understreket – jeg gjorde det også i mitt svar – at leveringsforpliktelsen og leveringsvilkårene er knyttet til andre distriktspolitiske virkemidler, og det ligger det ikke noe varsel om at man skal avvikle. Men det er altså et faktum at skiftende regjeringer, også regjeringer hvor spørreren har vært med, på 1990-tallet har praktisert leveringsvilkårene i større og mindre grad på en lempelig måte. Det har hatt mange årsaker: Eierstrukturen i flåte og industri er endret, filetindustriens vilkår er for tiden vanskelige, russertorsken har gjort at det ikke har vært det samme behovet for å holde hardt på dette. Jeg ønsker å ta en gjennomgang, slik at man har juridiske og praktiske ordninger som virker i forhold til hensikten, og at man har sanksjoner. Et av problemene i dag er jo at sanksjonsmulighetene ikke er så helt enkle å håndheve. Fra min side understreker jeg altså at dette er et distriktspolitisk virkemiddel, det skal være et distriktspolitisk virkemiddel, men det må ikke forhindre at vi ser på enhver ordning med den nye tids øyne.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-11-21:
Jeg reserverer meg mot den oppfatning som spørreren har om at jeg har endret standpunkt. Dette standpunktet og denne argumentasjonen har jeg hatt hele tiden. At spørreren vil tillegge meg andre motiver, kan ikke jeg svare for. Men jeg understreker at denne gjennomgangen er nødvendig, og at det er betimelig å gjøre dette. Deretter skal vi trekke konklusjonene om hvordan dette skal praktiseres i tiden fremover.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
«Flere oljeselskaper, blant annet BP, setter nå som krav til nyansatte offshorearbeidere at de må bo i Stavanger-området. Dette bryter med flere prinsipper i forhold til arbeidsgivers mulighet til regulering av fritiden til de ansatte. Samtidig vil dette føre til at kjærkomne skatteinntekter forsvinner fra Distrikts-Norge. Hva vil statsråden foreta seg i forhold til en utvikling der arbeidsgiver legger føringer for fritiden til de ansatte, som f.eks. hvor de skal bo?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Regjeringen er i utgangspunktet imot lovregulering hvis det ikke er nødvendig for å ivareta helse og miljø. Det overrasker meg derfor at statsråden med sitt svar faktisk vil provosere fram en form for lovregulering i forhold til dette spørsmålet. Det må ikke være tvil om at en arbeidsgiver i utgangspunktet har rett til å kreve at arbeidstakeren skal stille seg til hans disposisjon i arbeidstiden. Noe helt annet blir det når en arbeidsgiver i utgangspunktet nekter folk å arbeide for seg dersom de ikke flytter til et bestemt sted. Dersom en drar dette lenger, kan konsekvensene av statsrådens holdning bli at f.eks. de som arbeider for en bilforhandler, få inn i arbeidskontrakten at de er nødt til å kjøre bestemte biler, eller at andre får påbud om konkret bosted, noe som vil føre til en sentralisering i Norge.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Det har vært en allmenn oppfatning at jobber i offshoresektoren skal være tilgjengelig for alle i Norge uansett bostedsadresse. Det er fordi olje- og gassressursene er en felles ressurs. For kommuner i Distrikts-Norge betyr skatteinntektene fra disse arbeidstakerne mye. Mener statsråden at distriktshensyn skal vektlegges når det gjelder denne industrien? Og vil en slik eventuell behandling av ansettelser kunne få konsekvenser for konsesjonsbehandlingen når det gjelder tildeling av nye felt? Hva vil statsråden eventuelt foreta seg for å få slutt på en slik uverdig behandling av ansatte i offshoresektoren?
Victor Norman (Høyre), 2001-11-21:
Jeg er kjent med at bl.a. BP krever at nytilsatte skal ha et ansettelsesforhold til selskapet, og ikke f.eks. til en enkelt innretning på norsk sokkel. Dette har bl.a. sammenheng med et ønske fra selskapets side om å ha fleksibilitet i ansettelsesforholdene og å legge til rette for rotasjon av personell som arbeider i landorganisasjonene og på innretningene på sokkelen. Når det gjelder kravet om bostedsadresse, kjenner jeg ikke selskapets beveggrunner for dette. I utgangspunktet står imidlertid arbeidsgiver fritt til å ansette hvem han vil, og på de vilkår han selv fastsetter, jf. dog de begrensningene som ligger i lov om likestilling mellom kjønnene og arbeidsmiljøloven § 55 A om forbud mot diskriminering. Problemstillingen vedrørende adgangen til å stille bostedsadresse som vilkår i en ansettelsesavtale er således av privatrettslig karakter. Det betyr at arbeidsmiljø- og sikkerhetsmyndigheten ikke har anledning til å ta stilling til lovligheten. Rimeligheten av vilkåret om fast bosted i en arbeidskontrakt må eventuelt prøves for domstolene.
Victor Norman (Høyre), 2001-11-21:
Jeg har stor sympati for tankegangen bak representantens spørsmål. Men la meg presisere igjen: Vi har avtalefrihet i Norge, og jeg ønsker ikke å legge begrensninger på den avtalefriheten. I denne avtalefriheten ligger bl.a. også at arbeidstakere kan ta opp med sine organisasjoner spørsmålet om ansettelsesvilkår. Hvis vi her skulle gripe inn i avtalefriheten utover det som jeg allerede har referert til, ville vi også på grunnleggende måte begynne å angripe avtalefriheten mellom partene i arbeidslivet.
Victor Norman (Høyre), 2001-11-21:
Jeg vil minne om at veldig mange i offshorenæringen faktisk bor andre steder enn i Stavanger eller Bergen eller andre basebyer. Jeg synes det er veldig gledelig at forholdene i næringen er sånn at det har vært mulig. Og jeg synes det er gledelig i den grad denne næringen som andre næringer har en karakter og et forhold mellom arbeidsgiver og arbeidstaker som gjør en spredning av bosettingsmulighetene faktisk mulig. Men vi må ikke gå derfra til å legge begrensninger på forholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker og mellom arbeidsgiverorganisasjoner og arbeidstakerorganisasjoner. Det vil ha langt mer negative virkninger på avtalefriheten i det norske samfunnet enn jeg tror vi kan overskue, hvis vi gir oss inn i regulering av dette nå. Så svaret på spørsmålet er: Nei, jeg akter ikke å ta initiativ til å gripe inn i friheten til avtaler mellom arbeidsgiver og arbeidstaker.
Victor Norman (Høyre), 2001-11-21:
Ja, men vi har også en aktiv holdning som går på at prosessene må være ryddige. Vi ser på utflytting av statlige oppgaver som en del av den samlede moderniseringsinnsatsen i staten. Og jeg må ærlig talt si at ser vi historisk på det, virker det ikke som de fremgangsmåtene som har vært brukt tradisjonelt, har bidratt til utflytting av statsinstitusjoner i stor skala. Jeg er opptatt av at vi skal ha en ryddig prosess hvor utgangspunktet er å finne gode hjem for statsoppgaver, og at prosessene frem til dette skal være prosesser som både gjør at de berørte etater føler at de er med på prosessen, og ikke minst at de ansatte i virksomheten føler at de har eierskap til prosessen. Og jeg trodde jo ærlig talt at representanten Solberg var enig i de synspunktene.
Victor Norman (Høyre), 2001-11-21:
Dette er et av mange eksempler som vil bli fulgt opp i det løpende moderniseringsarbeidet. La meg understreke at i forbindelse med moderniseringen er mulighetene for flytting veldig mye større enn de har vært i tradisjonelle organisasjonsformer. Men nettopp derfor, hvis vi skal få utnyttet disse mulighetene, og hvis distriktene skal ha følelsen av at de får institusjoner fordi institusjonene passer der, er det veldig viktig at prosessene frem til utflytting er korrekte. Det er klart det skal være et politisk engasjement, vi skal ha sterke politiske føringer på at det som kan flyttes ut, skal flyttes ut, men vi skal ikke begynne med fasiten, vi skal begynne med spørsmålet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Stoltenberg-regjeringen arbeidet aktivt med desentralisering og utflytting av statlige arbeidsoppgaver fra hovedstadsområdet. Som et ledd i dette arbeidet ble det nedsatt en arbeidsgruppe for å vurdere Statskjøps framtidige rolle, organisering og lokalisering. Arbeidsgruppen skulle ta utgangspunkt i at Statskjøps virksomhet skal flyttes til Narvik. Vil statsråden videreføre prosessen med utflytting av Statskjøps virksomhet?»
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerer med bekymring det som er konklusjonen i statsrådens svar. Hvis ikke de politiske myndigheter har en aktiv holdning til spørsmålet om utflytting og lokalisering utenfor hovedstadsområdet, tror jeg svært få virksomheter vil komme til statsråden og si: Hør her, vi vil svært gjerne bli flyttet på, vi vil være lykkelige for det. Jeg håper statsråden ikke sitter og venter på slike henvendelser. De vil han få svært få av. Her må det en aktiv holdning til fra Regjeringens side. Det fins en rekke positive eksempler på utflyttingsbeslutninger som er tatt politisk. Jeg nevner f.eks. Brønnøysundregistrene, jeg nevner utflytting av avdelingen til Nasjonalbiblioteket til Mo i Rana, som er meget vellykket. Og jeg synes det er viktig å få høre statsrådens presisering, at ikke dette bare skal skje når det er bekvemt å flytte ut. Har Regjeringen en aktiv holdning til disse spørsmålene?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg er selvfølgelig enig i at man skal ha de ansatte med på laget, ellers blir ikke en slik prosess vellykket overhodet. Men mitt anliggende er også: Hvor skal dette initiativet komme fra? Det initiativet må, slik jeg ser det, også være et politisk initiativ. Regjeringen Stoltenberg tok mange slike politiske initiativ og var bl.a. i gang med en vurdering av utflytting av deler av statens lønns- og personalforvaltning. En rekke private virksomheter har lagt sine lønns- og personalforvaltningsavdelinger ut fra de sentrale deler av landet og har lyktes meget godt med det. Er dette et eksempel som også vil bli fulgt opp av den nye regjeringen?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
«Den avtalefestede pensjonsordningen(AFP) gir mulighet til å gå av med pensjon fra 62 år. Mange ønsker å utføre mindre arbeidsoppdrag, men får redusert pensjon dersom inntekten overstiger 4 000 kroner per år. (AFP) Vil statsråden medvirke til at AFP-pensjon ikke skal avkortes for inntekter opptil folketrygdens grunnbeløp?»
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg takker for svaret. Det var jo omfattende, og jeg skjønner at dette er en komplisert sak. Man kan velge hvilket ben man vil stå på og finne forskjellige vinkler. Men mitt utgangspunkt er et rettferdighetssyn. Alderspensjonister kan altså fra 1. januar 2002 ta ut to ganger grunnbeløpet i folketrygden, og uføre kan ta ut én gang grunnbeløpet i folketrygden. De som f.eks. har vært i Politiet og i Forsvaret, og politikere kan ta ut full lønn i tillegg til pensjonen hvis man driver i privat sektor, og så skal mange som da kanskje er gått trøtte etter mange år i arbeidslivet, som statsråden var inne på, bli avspist med å kunne tjene 4 000 kr. Det oppfattes som urettferdig. Jeg vil da spørre statsråden: Mener statsråden virkelig at det er rettferdig at folk skal bli trukket hvis man f.eks. gjør et samfunnsmessig arbeid i kommunestyret eller er med i domstolene og lignende?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-11-21:
Jeg er enig i at det er partene i arbeidslivet som har forhandlet fram denne ordningen. Men det er jo en tredje part i dette systemet, og det er staten. Så vidt jeg vet, ble ordningen altså gjort gjeldende fra august 2000 ved et politisk vedtak, og Arbeiderpartiet og SV stemte faktisk imot at grensen ble satt ned til 4 000 kr. Før var det 1G. Derfor må det være en politisk sak som vi i Stortinget kan gripe fatt i. Sett fra en arbeidsgivers synspunkt er det veldig vanskelig hvis en trenger litt hjelp øyeblikkelig. Man har kanskje en som har gått av for et år siden, som kjenner jobben svært godt. Hvis man får sykdom i bedriften, og ringer til den som er AFP-pensjonert, får man til svar at han dessverre ikke kan, fordi han da vil tjene 4 000 kr, og hele AFP-ordningen vil ryke. Det kan ikke være samfunnsøkonomisk fornuftig heller. Samfunnet vil jo tjene penger på å få disse 62-åringene inn i arbeidslivet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-21:
Nå er det det å si at denne ordningen først og fremst er en avtale mellom partene i arbeidslivet, NHO og LO. Når det er sagt, er det vel også grunnlag for å si at utgangspunktet må være at det er arbeidslinjen som er tellende, og at man ikke må komme i en situasjon hvor det lønner seg å ta ut avtalefestet pensjon når man er 62 år, ved at man da kan ha en inntekt som overstiger den man faktisk ville hatt om man hadde stått i arbeid frem til 67 år. Når det gjelder særaldersgrenser, så er jo en tidligpensjonering med AFP noe en arbeidstaker skal kunne velge fritt, og særaldersgrenser i tjenestepensjonssystemet innebærer ikke bare en rett, men også en plikt til å slutte i stilling ved oppnådd aldersgrense. På den andre siden er det også et klart behov for en gjennomgang av særaldersgrensene i det offentlige, som kan være i gunstigste laget. Men jeg understreker at dette er et forhold som bl.a. tilligger partene i arbeidslivet, og det er også et forhold som pensjonskommisjonen bl.a. vil vurdere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-21:
Det er om lag 60 pst. arbeidstakere i Norge som er omfattet av AFP-ordningen, ikke 100 pst., men 60. Det er klart at denne ordningen gir en mulig pensjonering for 62-åringer, men utgangspunktet var at denne ordningen skulle være for de slitne arbeidstakerne. Det er også noe ulik AFP-ordning for offentlig og privat sektor – bare for å ha understreket det. AFP-ordningen i staten finansieres over statsbudsjettet. I kommunesektoren er det arbeidsgiverne som finansierer det, altså både kommuner og fylkeskommuner. Men i privat sektor dekker arbeidsgiverne det meste av pensjonsutgiftene, mens staten dekker 40 pst. av løpende pensjonsutgifter for 64-, 65- og 66-åringene. Det vil si at staten dekker også om lag 25 pst. av de samlede utgiftene i privat sektor. Beløpet på 4 000 kr er ikke en endring av et beløp som var der i forhold til 1G tidligere. Det kom som en følge av at man endret retningslinjene.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-21:
Brukere av offentlige tjenester, og særlig barn, skal ha trygghet for at man ikke blir utsatt for overgrep av personer som er gitt tillit. For å skjerme barn fra kontakt med personer som har begått overgrep, kan det i dag kreves vandelsattest for ulike grupper personell, som bl.a. ansatte i barnehager, i grunnskolen og i barnevernet. Det er i dag ikke lovhjemmel for å kreve fremlagt politiattest og vandelsattest ved ansettelser i helse- og sosialsektoren. I strafferegistreringsforskriftens § 12 omtales en rekke grupper som det kan kreves vandelsattest for ved ansettelse, deriblant enkelte grupper innen helse- og sosialsektoren, men personlige assistenter hører ikke blant dem. Når det gjelder helse- og sosialsektoren, har Stortinget tidligere behandlet spørsmålet om politiattest og vandelsattest og i vedtak nr. 406 14. juni 2000 bedt om at «1. Regjeringen legger fram en vurdering og lovforslag til hvordan vandelsattest for helsepersonell kan sikre at barn som søker til helsevesenet, ikke møter helsepersonell som har begått seksuelle overgrep mot barn eller umyndige.2. Regjeringen i egnet form legger fram en bred vurdering av hvordan barn og andre spesielt utsatte grupper i møte med offentlig og/eller privat sektor, utover helse- og oppvekstsektor, skal sikres mot overgrep og garanteres rettssikkerhet og trygghet.» Det er nødvendig å ta disse spørsmålene opp på bred basis. Det er satt ned et offentlig utvalg som skal gjennomgå strafferegistreringsloven og utarbeide forslag til ny lov om politiregistre – det såkalte Strafferegistreringsutvalget. Regjeringen vil komme tilbake til spørsmålet om krav til politiattest og vandelsattest mv. i helse- og sosialsektoren når innstillingen fra dette utvalget foreligger. Utvalgets innstilling er ventet 1. mars neste år. Utvalgets mandat innebærer bl.a. at utvalget skal «gjennomgå eksisterende regler for bruk av politiattest og straffeopplysninger i forbindelse med vandelskontroll og akkreditering/autorisasjon av personell». Dette vil gi det nødvendige grunnlaget for en bred gjennomgang av den brede vurderingen når det gjelder vern av barn og andre utsatte grupper som Stortinget har bedt om. Brukere av ordningen med personlige assistenter for funksjonshemmede vil ofte være barn, og enkelte vil kunne være umyndiggjort. Dette er utsatte grupper som har behov for et vern, og jeg er opptatt av å gi disse trygghet og sikkerhet mot overgrep. Jeg vil derfor raskt komme tilbake til dette spørsmålet når Strafferegistreringsutvalgets innstilling foreligger.
Ingjerd Schou (Høyre), 2001-11-21:
Det jeg mener, er at disse utsatte gruppene, som skal ha den samme tryggheten som alle andre, skal være sikret at de personene – og de tjenestene – som de har daglig omgang med, skal være skikket. Slik sett kommer jeg, som sagt, raskt til å følge dette opp når Strafferegistreringsutvalgets innstilling foreligger, fordi jeg har den samme intensjon som representanten Alvheim, at man skal sikre trygghet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
Mitt spørsmål går til den ærede sosialminister. «Kan en bruker av personlig assistentordning, og som selv har arbeidsgiveransvar, kreve å få fremlagt vandelsattest fra den personlige assistenten før kontraktsinngåelse?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-11-21:
Jeg takker statsråden for svaret og registrerer at norsk lov ikke tillater fremleggelse av vandelsattest overfor voksne hjelpetrengende. Det har dessverre vist seg at både støttekontakter for barn og voksne og personlige assistenter i enkelte tilfeller på mange ulike områder har begått grove misligheter i forhold til brukeren av tjenestene. Jeg synes personlig at det er en svekkelse av systemet når man ikke kan garantere at hjelpeløse mennesker får hjelp som man kan stole på fra det offentlige, og jeg stiller meg enda mer uforstående til at en bruker av personlige assistenter som selv tar arbeidsgiveransvaret, ikke skal kunne forespørre om vandelsattest, slik at man kan være trygg på den tjenesten man får, trygg på at ikke det blir begått overgrep. Jeg oppfatter det slik at sosialministeren vil komme tilbake til dette når utvalget har fremlagt sitt arbeid, men kunne tenke meg et oppfølgingsspørsmål: Hva mener statsråden man bør gjøre med dette?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-11-21:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til næringsministeren: «Kværnerkonsernet, med sine 35 000 tilsette, har unik kompetanse og dermed avgjerande betydning for olje- og gassindustrien. Ringverknadene er store, til dømes for leverandørindustrien og for ulike regionar og lokalsamfunn. Rogaland er eit døme på det siste, 2 300 personar er tilsette i Kværner Rosenberg og Kværner Egersund. Det ligg føre eit framlegg til ei langsiktig finansiell løysing for Kværner. Vil statsråden føreta seg noko for å sikra ei slik løysing og dermed også sikra arbeidsplassar og kompetanse i Norge?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-11-21:
Det er eit skjær av uverkelegheit over dagens situasjon. Stortinget og Regjeringa er på ulikt vis opptatt av å stimulera til ny næringsverksemd. Dei same aktørane har i dette tilfellet eit lite synleg engasjement for å sikra 5 000 arbeidsplassar, med det kunnskapsmiljøet dei representerer, og dei ringverknadene dette får. Det fortel sitt om behovet for ein strategi, for ein nasjonal kapitalbase som kan sikra strategiske bedrifter på norske hender – det siste vil Senterpartiet koma tilbake til ved eit anna høve. Men no ligg det føre ei framforhandla langsiktig løysing for Kværner. Styret, bankane, eit fleirtal av aksjonærane og dei tilsette står bak. Løysinga er ikkje ideell, men det er den som no er anbefalt. Det er full oppslutning om at denne løysinga kan sikra arbeidsplassane og kompetansen i Noreg. Det er viktig. Kva har næringsministeren å seia til dette, og kva kan han gjera i ein slik samanheng? Vil han føreta seg noko for å sikra full oppslutning?