Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2014-12-16:
Denne saken har blitt en underlig sak når man leser innstillingen fra komiteen. Det er grunn til å stille spørsmål om man prøver å lage denne saken til noe annet enn den faktisk er. Hva er den store forskjellen mellom det som regjeringspartiene – og som Venstre også varslet å gi sin tilslutning til – og bl.a. det som Arbeiderpartiet hevdet? Arbeiderpartiet, som for øvrig stilte seg i førersetet i EU-kampen i 1994, mente at Norge skulle melde seg inn i EU. Da ville vi faktisk kommet i den situasjonen at dette ikke hadde vært en problemstilling, da måtte vi ha tatt alt som lå i direktivet, uten å kunne velge. Men det denne saken dreier seg om, er nettopp, som statsråd Høie gang på gang har påpekt, at det er pasientenes helsevesen. Dersom man glemmer eller ikke har søkt om denne forhåndsgodkjenningen som Arbeiderpartiet ønsker må være på plass, så mener regjeringspartiene at man likevel – dersom man har rett til behandling, det er de pasientene som allerede har fått retten til behandling, dette gjelder – skal kunne få lov til å søke om å få refundert utgiftene sine. Mens med det forslaget som Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti står for her i dag, skal man ikke ha den muligheten. Man skal ikke ha mulighet til å kunne søke om å få refundert disse utgiftene, for man vil da automatisk få avslag. Det er det som er tilfellet, slik dette ligger. Forskjellen er egentlig at hvis man har glemt å søke, eller ikke har søkt, og reiser ut og får en behandling som faktisk kan gjøre en frisk, og man allerede har fått retten til behandling, og så kommer hjem og søker refusjon, så vil man altså med Kristelig Folkepartis og Arbeiderpartiets forslag automatisk miste retten til å kunne søke, fordi dagens regelverk sier at i den situasjonen skal du få et automatisk avslag – mens regjeringspartiene sier, jo, vi skal likevel vurdere søknaden din fordi du har fått rett til behandling. Jeg må også bare få lov å si, etter å ha hørt representanten Grungs innlegg – det er ikke bare det at regjeringen konsulterer Stortinget i denne saken. Det er ikke slik at man omgår vedtaket. Man kommer jo til Stortinget med saken. Det er Stortinget som nå vedtar den, og det er jo den måten man skal gjøre det på før direktivet implementeres. For dette er et direktiv – dette er ikke en lovsak. Dette er et direktiv som Stortinget skal ta stilling til før man går til endelig implementering. Så det er helt korrekt håndtert, akkurat som man skal gjøre når det gjelder EU-direktiver. Man bruker dette med resistente bakterier – ja, det er noe vi skal være oppmerksomme på. Og det skal vi være oppmerksomme på hele tiden. Men det norske folk, og andre – vi beveger oss i andre land veldig ofte. Vi drar på ferie, vi drar på reise, vi drar på turer, vi drar på jobbreise. Vi er altså også i disse andre landene. Og det bor – og de har faktisk overlevd også – 500 millioner mennesker innenfor EU-systemet. Og de lever ennå. Det er ikke slik at helsevesenet innenfor EU-systemet er så forferdelig mye dårligere enn det norske. Jeg tror faktisk at mange steder har vi også mye å lære av hvordan andre land gjør det. Men jeg skal ikke dra opp noen EU-debatt, det skal jeg ikke. Jeg har mitt veldig klare syn akkurat på det feltet, og det vil nok kunne gjøre at voteringen kommer veldig sent i gang her på huset, hvis vi skal dra den i gang. Men debatten vi altså diskuterer er: Skal en pasient, som har fått rett til behandling i det norske helsevesenet, få lov til å få vurdert sin søknad når han kommer tilbake til Norge, eller skal han ikke? Det er det som er forskjellen. Så har SV og Senterpartiet en annen tilnærming – det respekterer jeg fullt ut. De har sagt at de er imot, jeg holdt på å si, også EØS – i hvert fall enkelte. Det aksepterer jeg, så den diskusjonen går jeg ikke inn i. Men når det gjelder Arbeiderpartiets og Kristelig Folkepartis standpunkt i denne saken, så vil de altså at pasienten ikke skal få lov til å søke, mens vi faktisk mener at vi ikke automatisk skal frata pasienten rett til å søke om refusjon av utgiftene, så lenge man allerede har fått innvilget rett til behandling. Det er å sette pasienten i fokus.