trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-20:
Jeg kan følge opp bare bitte lite grann her, for jeg har møtt dem som synes det har vært helt fantastisk med medleverturnus, men jeg har de siste årene også møtt noen som jobber i barnevernet som sier at etter tre døgn er man helt utslitt og har ikke mer å gi, og at man ikke ser fram til å skulle jobbe slik særlig lenge. Det betyr at det blir en høy «turnover», og at man samler lite erfaring. Så jeg tror at hvis man ser på dette, må man gjøre det grundig. Så er jeg glad når representanten Harberg sier at pengene skal gå til det de er satt av til – og det er jo nettopp det SV diskuterer. Jeg ramset i stad opp en hel rekke av disse internasjonale selskapene – det er sikkert flere enn meg som blir nesten både svimmel og forvirret av denne oppramsingen – og det er nesten umulig å finne ut av hvem som er eier, og hvor pengestrømmene går. Jeg synes det er bra hvis vi nå kan få undersøkt disse pengestrømmene, men jeg lurer jo på hva regjeringen har tenkt å bruke den undersøkelsen til, hvis det ikke er for å begrense at penger tappes ut av dette systemet, penger som vi har bevilget til barnevern, og som fyker ut av barnevernet igjen – og til og med ut av landet og inn i selskaper som har plassert seg i skatteparadis. Jeg skjønner ikke hva regjeringen har tenkt å bruke en slik pengestrømsanalyse til, hvis det ikke er for å begrense dette. Det andre er: Nå var det en barnevernsreform som ble lagt fram her, og statsråden gjentar at nå skal kommunene gjøre mer av dette. Et av problemene med anbud er jo at det er svært komplisert. Jeg ser at statsråden rister på hodet, men da kan hun forklare det, for hun sto her nettopp nå og sa at poenget var at da skulle kommunene også inngå slike kontrakter. Og det er veldig vanskelig å inngå disse kontraktene, det vet statsråden, for hun vet også at det store statlige systemet har blitt lurt av noen som utgir seg for å være ideell, og som ikke er det. Det er svært mange måter å gjemme penger på i disse selskapene som ikke handler om å ta ut aksjeutbytte, men som handler om å organisere seg smart, med ulike typer selskaper, og tappe ut penger på ulike områder. Og jeg er bekymret hvis det virkelig er slik at statsråden mener at kommunene nå skal drive med mer av dette, for det er det svært mange kommuner som ikke har kompetanse til. Da må vi i hvert fall slutte å høre at det er for mange byråkrater i offentlig sektor. For hvis vi skal ha slike systemer der man skal handle med private på denne måten, må man ha nok byråkrater som er kompetente til å håndtere det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Jeg er glad for at flertallet har samlet seg om et felles forslag som kan legge et godt grunnlag for effektiv bruk av våre felles ressurser. Det er det dette spørsmålet handler om. Det handler om hvordan vi som politikere bruker fellesskapets ressurser, og jeg er glad for at samarbeidspartiene har samlet seg om et forslag som kan legge til rette for mer effektiv bruk av midlene. Det vil kunne frigjøre midler som kan brukes på viktige velferdssatsinger, fremfor å bruke monopolmakten til mindre effektiv bruk av de offentlige ressursene. Jeg er også glad for at vi nå har fått på plass verktøy som gjør at vi i større grad kan bruke den offentlige innkjøpsmakten til å fremme innovasjon i privat sektor, ved at vi nå har fått på plass både innovative innkjøp og innovasjonspartnerskap. Staten gjør innkjøp for flere hundre milliarder hvert år. Det er viktig at vi også bruker disse midlene til i større grad å fremme innovasjon i privat sektor. For å ta et ganske enkelt eksempel: Når staten skal kjøpe lys, trenger man ikke å kjøpe lyspærer og lysstoffrør når man kan bestille lys, og da fremmer man innovasjon i privat sektor. Vi har også fått på plass nøytral moms, som gjør at man har fjernet en av barrierene for en effektiv konkurranse, og vi legger til rette for mer åpne datakilder, som også åpner for viderebruk, innovasjon og arbeidsplasser i privat sektor. Jeg registrerer at noen forsøker å gjøre dette til en ideologisk kamp. Det samarbeidspartiene her gjør, er å legge til rette for lik konkurranse. Det er å ha en pragmatisk tilnærming hvor man fjerner hindre for konkurranse og legger til rette for at private og det offentlige kan konkurrere på like vilkår, mens venstresiden holder dogmatisk på at mest mulig skal gjøres innenfor offentlig sektor.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Jeg kan ikke se at det er noen motsetning eller uenighet på dette punkt. Vi har en god balanse mellom offentlig og privat sektor. Det denne debatten handler om, og det forslaget vi diskuterer i dag, er om man skal fremme offentlig monopolmakt, eller om man skal legge til rette for konkurranse i velfungerende kommersielle markeder. Det vil fremme innovasjon, det vil bidra til flere lønnsomme private arbeidsplasser – det er bra for Stavanger, det er bra for Rogaland, det er bra for Vestlandet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Vi har et godt pensjonssystem i Norge, og regjeringen bygger videre på pensjonsreformen og den brede enigheten som har vært, og som er, mellom partiene på Stortinget. Når det gjelder videre oppfølging av pensjonssystemet, er det et ansvar som ligger under arbeids- og sosialministeren.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Når det gjelder informasjonssikkerhet og personvern, mener jeg at der finnes det ingen kompromissmuligheter. Der skal vi være kompromissløse, vi skal ivareta informasjonssikkerhet, vi skal ivareta personvern. Så vet vi at det er blitt begått feil, det må rettes opp. Der mener jeg det er viktig at vi er veldig tydelige. Men ellers er IKT-området et område som ligger godt til rette for samarbeid med privat sektor, hvor vi må sørge for at staten bruker privat sektor der det ikke er spesielle grunner til at det offentlige skal gjøre det selv. Jeg vil nevne et eksempel på det: Når det gjelder ny plattform for digital byggesøknad, har man prekvalifisert flere private firmaer som er med på konkurransen om dette. Det mener jeg er en riktig vei å gå. Istedenfor at det offentlige skal utvikle alle tjenestene selv, må vi bruke markedet der markedet fungerer godt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Fornorskningspolitikken var brutal og er et mørkt kapittel i vår historie. Det er mange enkeltmennesker som lever med konsekvensene, og det gjør vi også som samfunn. Jeg er enig i at vi trenger mer kunnskap og åpenhet om fornorskningspolitikken som ble ført overfor samer og kvener, og om konsekvensene av politikken. Vi har ved flere anledninger hatt en konstruktiv dialog med Sametinget om disse spørsmålene. Vi har likevel reist spørsmål om en kommisjon er den beste løsningen. I mitt brev til Stortinget har jeg trukket frem at forskningsprogrammer kan være et mer egnet virkemiddel for kunnskapsinnhenting. Jeg tar selvsagt flertallets vedtak til etterretning og slutter meg til representanten Skutles ønske om en god dialog om den videre innretningen på kommisjonens arbeid. Det er også viktig at opprettelsen av en kommisjon ikke fører til at vi går inn i en vente-og- se-holdning eller vente-og-se-fase mens arbeidet pågår. Jeg mener det er viktig at vi samtidig må sørge for politisk oppfølging av Samerettsutvalget II og Hjertespråket, noe regjeringen er godt i gang med. Det er også viktig at kommisjonens mandat og arbeidsoppgaver er gjennomførbare. Et mulig tema for kommisjonen kan være hva som skjedde på internatskolene. Kommisjonens mandat, navn og sammensetning må også utformes i konsultasjon og god dialog med Sametinget og kvenske/norsk-finske organisasjoner. Det er gjennomført mange tiltak for å styrke samisk kultur, språk og samfunnsliv. Samerettsutvalgets utredninger førte etter hvert til opprettelsen av Sametinget, sameloven og egen grunnlovsbestemmelse. Opprettelsen av Samefolkets fond i 2000 var ment som en kollektiv erstatning for de skadene og den uretten fornorskningspolitikken har påført det samiske folket. Vi har også fått finnmarksloven og egne prosedyrer for konsultasjoner mellom Sametinget og statlige myndigheter, og vi har tiltak som skal bidra til å revitalisere samisk språk og kultur. Når det gjelder kvenene og norsk-finnene som nasjonal minoritet, har vi fått økonomiske støtteordninger for deres organisasjoner og støtte for tiltak for å revitalisere språk og kultur. Det er viktig at dette arbeidet fortsetter og forsterkes. Et av formålene med politikken har vært og er å rette opp noen av de negative virkningene fornorskningspolitikken har hatt. Gjennom det arbeidet som Stortinget i dag samler seg om, kan vi få mer kunnskap og større åpenhet om det mørke kapitlet i norsk historie.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Jeg redegjorde i mitt innlegg for at det er behov for mer kunnskap. Det er behov for mer åpenhet. Jeg pekte konkret på situasjonen ved internatskolene som ett område som kunne være egnet til å se på for en slik kommisjon. Det kunne også vært egnet for et forskningsprosjekt. Det har vært viktig for regjeringen å ta tak i de konkrete utfordringene på det samepolitiske området. Derfor tok vi rapporten fra Samerettsutvalget II opp igjen fra skuffen og har kommet langt i konsultasjonen med Sametinget om hvordan vi kan gjennomføre viktige tiltak, som konsultasjon også på lokalt og regionalt nivå, Sametingets ønske om å få samlet overføringene til Sametinget under én post og, ikke minst, det viktige arbeidet med Hjertespråket for å styrke samiske språk. Et viktig poeng for meg er at vi nå ikke går inn i en vente-og-se-fase fordi man skal ha et stort kommisjonsarbeid, men at vi parallelt med kunnskapsinnhentingen og kommisjonens arbeid kan fortsette det viktige arbeidet på det samepolitiske området.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Representanten vet utmerket godt at ingen statsråd i noen regjering kommenterer interne notater. Jeg synes vi i dag heller skal konsentrere oss om det vi er enige om, nemlig viktigheten av mer kunnskap og større åpenhet og at det gjennomføres tiltak i tråd med dem jeg har skissert i mine innlegg.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
På dette punktet er åpenbart representanten og jeg enige. Jeg understreket i mitt innlegg viktigheten av at det gjennomføres konsultasjoner og god dialog, både med Sametinget og med de kvenske organisasjonene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Vi har forhåpentligvis satt et punktum for fornorskningspolitikken. Det er iverksatt mange tiltak for å legge til rette for samisk kultur, samisk språk og samisk samfunnsliv. Regjeringen har også i samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti iverksatt og forsterket nye tiltak. Så registrerer jeg også at det er ulike syn, åpenbart, blant flertallet om hva kommisjonen skal hete, men jeg legger til grunn at det nye presidentskapet vil finne en god form på dette, og ha en god dialog både med partigruppene her på Stortinget og med de samiske og kvenske miljøene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2017-06-20:
Jeg understreket i mitt innlegg at mange enkeltmennesker, og også vi som samfunn, lever med konsekvensene av fornorskningspolitikken. Det er det ingen tvil om, og det er også bakgrunnen for mange av de tiltakene som det har vært bred politisk tilslutning til, og som vi har forsterket i løpet av denne fireårsperioden. Det gjelder Hjertespråket, som er viktig for å styrke samiske språk, og det er også oppfølgingen av innstillingene fra Samerettsutvalget II, som har ligget i skuffen altfor lenge. Det er viktig at vi får til konsultasjonsordninger også for det kommunale og regionale nivået. Så er jeg i tillegg enig i at det er behov for mer forskning på dette området, og nå må vi i årene som kommer, finne en god balanse mellom det arbeidet som Stortinget tar initiativ til, og det arbeidet det er naturlig at regjeringen forsterker i årene som kommer.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-06-20:
Takk til forslagsstillerne, som med rette viser til at en viktig årsak til veksten i offentlig sektor er at staten tiltar seg oppgaver hvor det allerede eksisterer gode løsninger og et velfungerende marked. Ved å konkurrere mot privat næringsliv med skattebetalerfinansierte løsninger står staten i fare for å kvele innovasjon og svekke norsk konkurranseevne. Ikke bare kanaliseres ressurser og penger vekk fra det offentliges kjerneoppgaver, hvilket kan bidra til å svekke disse, men budsjettene eser også ut i takt med flere prosjekter og flere oppgaver. Dette er en av mange grunner til at jeg er for skattelette, fordi det kan bidra til bedre prioriteringer og fokus på statens hovedoppgaver. Når staten går i direkte konkurranse med private, svekkes konkurransen i markedet, samtidig som vi går glipp av arbeidsplasser som bidrar til statsbudsjettet. Når offentlig virksomhet med skattebetalernes penger utvikler tjenester som allerede er eller kunne blitt løst av private, fortrenges mulighetene for ideell og kommersiell tjenesteutvikling. Dette gjelder alt fra pappaperm-apper til offentlige sykehus som leverer bedriftshelsetjenester med skattebetalernes penger. Private aktører kan aldri konkurrere med skattebetalerfinansierte budsjetter. Velferdsprofitører må jo være de offentlige virksomhetene som kan underby private aktører på pris, fordi skattebetalerne betaler for husleie og administrative kostnader. Gründere og entreprenører er avhengige av å få folk til frivillig å bruke produktene og tjenestene sine. Det gjør også at de har mye fokus på brukerorienteringene i løsningene. I tillegg betales gjerne produkter og tjenester i privat sektor av flere kunder, noe som fører til lavere driftskostnader per kunde fordi flere deler på regningen. Samtidig gir flere inntekter for samme produkt mer mulighet for innovasjon og videreutvikling, som kommer både nye og gamle kunder til gode. I offentlig sektor har all utvikling en utgift, en utgift som ikke begrenses av brukernes betalingsvilje, da skattebetalerne ikke har noe valg. Derfor er jeg veldig glad for at regjeringen har satt ned et utvalg som skal se på dette og utarbeide retningslinjer for offentlige virksomheter. Jeg begynte med å si at forslagsstillerne har helt rett i at en årsak til veksten i offentlig sektor er at staten tiltar seg oppgaver hvor det allerede eksisterer gode løsninger. Men jeg har litt lyst til å minne dem om at en annen viktig og underkommunisert årsak til veksten er manglende omstilling og organisering. Så neste gang det foreslås å redusere 288 kommunale skattekontorer til de 27 regionskontorene skatteetaten mener kan gjøre samme jobben, regner jeg med full støtte. Sammen kan vi gjøre Norge til et land der konkurransedyktig privat sektor finansierer en effektiv og organisert offentlig sektor gjennom moderate skatter og avgifter.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-06-20:
Jeg har lyst til å gi SV litt rett i at det er forskjell på konkurranseutsetting av tjenester som det offentlige har hele ansvaret for, og det at det offentlige faktisk tar til seg oppgaver. Jeg synes forslagsstillerne har flere eksempler på det siste i det Dokument 8-forslaget som vi diskuterer nå. Representanten Knutsen viser til nordisk forskning som viser at kvaliteten går ned, og en konferanse i 2012. Jeg sitter selv i Nordisk råd, og jeg mener det har kommet nyere forskning siden det, som bl.a. tar for seg forskjellen mellom ideell sektor og privat sektor, og som nok en gang viser, noe vi også får bekreftet fra undersøkelser i Norge, at det ikke er store forskjeller i kvaliteten på tjenestene fra det offentlige, de private og de ideelle. Tvert imot bidrar de ofte til å løfte hverandre opp. Ofte kommer velferdsinnovatørene inn og overtar det som har vært offentlig tjenesteyting, og organiserer den på en annen måte, slik at det offentlige kommer etter, og man lærer av hverandre. Begge blir bedre. Der de private kan ta ut profitt, er når de har organisert virksomheten litt annerledes. Det mange av dem forteller oss, er at det bl.a. er på lavere sykefravær enn i offentlig sektor de tar den store inntjeningen. Lavt sykefravær er for meg et tegn på at de ansatte trives, ikke at de mistrives og blir drevet rovdrift på. Men så er spørsmålet om SV mener at offentlig sektor skal bruke skattebetalernes penger til å konkurrere ut private tjenester, slik som sykehuset i Østfold gjorde da de kunne underby private legekontorer i å tilby bedriftshelsetjenester. Det mener jeg de ikke bør. Når det nevnes kompetanse på å kjøpe IKT-tjenester, er det helt riktig: Man må ha kompetanse på å kjøpe IKT-tjenester, ikke nødvendigvis på å utvikle tjenesten selv. Her tror jeg det hadde vært nyttig å skille litt i de ulike debattene, da hadde vi alle kommet bedre ut. Men tilbake til det jeg sa tidligere: Neste gang vi skal ha en stor debatt om hvordan staten vokser, foreslår jeg at vi tar den store debatten om organisering av det offentlige på en mer framtidsrettet og smartere måte.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Det er litt underlig å høre på representanter fra Senterpartiet og SV, som har et helt utdatert syn på private aktører. For hvis vi ser på realiteten, spesielt i de kommunene der man har brukt konkurranseutsetting, og der det er rom for private aktører, er resultatene veldig klare. Oslo kommune har landets beste kollektivløsninger, man har klart å møte mesteparten av befolkningsveksten med kollektivløsninger. Og hvordan har man klart det? Jo, det er gjennom å profesjonalisere og konkurranseutsette. Konkurranseutsetting av busser alene gir en besparelse på mellom 80 og 100 mill. kr hvert eneste år, som går tilbake til bedre kollektivtjenester for innbyggerne. Ruter anslår at en konkurranseutsetting av T-banedriften ville gitt besparelser opp mot en halv milliard kroner årlig. Hva skjer når det røde byrådet tar over og ønsker å reversere og ta fra private muligheten til å drive sykehjem som er veldrevet? Kostnadene går opp med 50–60 mill. kr. Og det verste er ikke at det blir dyrere for skattebetalerne å drive disse tjenestene. Det verste er at de tjenestene som legges ned, er nøyaktig de tjenestene som har de mest fornøyde brukerne. Det er et aspekt som aldri er en del av debatten når man debatterer med folk på venstresiden. Skattebetalerne og brukerne og hvordan de oppfatter tilbudet, bør jo være det viktigste. Gjennom aktiv bruk av konkurranseutsetting får man ikke bare billigere tjenester, man får også riktige tjenester, og man har mulighet til å endre og fase ut leverandører som ikke leverer i henhold til det som er bestilt. Man kan ikke argumentere som om de erfaringene ikke eksisterer. Man kan ikke se bort fra at de mest populære barnehagene, de som brukerne er mest fornøyd med, faktisk er drevet av private aktører, og det koster ikke skattebetalerne noe mer. Det sier alt om offentlig drift av tjenester når private er i stand til å levere bedre tjenester til langt rimeligere pris, og på toppen av det hele tar ut utbytte. Det sier noe om hvor effektivt de er i stand til å levere løsninger. Derfor bør vi legge til rette for at flere private kan komme inn på markedet og levere tjenester som innbyggerne har krav på og behov for, til en rimeligere penge, samtidig som de skaper verdier i det norske samfunnet.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Det er en interessant seanse å være vitne til at en representant fra SV snakker om mytetilnærmede holdninger i politikken, for er det noen som har spredd myter og forsøkt å skremme befolkningen og ikke helt har skjønt hva konkurranseutsetting er, så er det jo SV. De startet med å si at konkurranseutsettingen bidrar til at det er de med tykkest lommebok som får de beste tjenestene, noe som beviselig er feil. Tjenestene skal leveres til borgerne gjennom skattefinansiering. Det er bare et spørsmål om hvordan man organiserer det, ansvaret er fortsatt hos politikerne. Sykehjem som drives av private og ideelle, og barnehager som drives av private og ideelle, koster ikke brukerne noe mer. Når det gjelder kunnskap om at alle fylker gjør det, har jeg ikke sagt at det er unikt for Oslo. Jeg viste til et konkret eksempel på hvor mange titalls millioner kroner man sparer på det, kroner som går tilbake igjen til tjenesten. Når det gjelder dette med undersøkelser, la meg få lov til å lese opp fra den siste: «Utdanningsdirektoratet har spurt foreldre i hele landet om hvor fornøyde de er med sine barnehager, og 86.000 har svart på undersøkelsen. Resultatene viser at foreldre i private barnehager er noe mer fornøyd enn foreldre i kommunale barnehager.» Og så står representanten Andersen og sier at jeg viser til brukerundersøkelser og andre ting som er mytebasert! Vi har tilsvarende undersøkelser også for sykehjem, og bildet er det samme der. Private sykehjem er noe mer innovative. Ansatte er fornøyd, sykefraværet er lavere, og de som benytter seg av tjenesten, er mer fornøyd – dette helt uten at det koster brukerne noe som helst mer. Og de som leverer disse tjenestene, gjør det rimeligere for samfunnet, de gjør det bedre for brukerne, og på toppen av det hele kan de ta ut et overskudd som går tilbake til annen verdiskaping. Derfor er det sunt og nødvendig med konkurranseutsetting, først og fremst av hensyn til brukerne, skattebetalerne og også verdiskapingen i samfunnet.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Det er opp til UDI å veie hensynet til et kostnadseffektivt mottakssystem opp mot hensynet til å kunne tilby asylsøkere lovpålagt innkvartering. UDI har anledning til å skjerme dyre mottak som de anser som viktige å beholde, og legge ned mottak med dårlig kvalitet selv om de er billige. Dermed er ikke resonnementet til representanten fra Senterpartiet riktig, at det kun er pris som avgjør hvilken type mottak man går for. Stortinget har anmodet regjeringen om å redusere kostnadene til mottaksplasser i vedtak 434:7, jf. Dokument 8:37 S for 2015–2016. Dette vedtaket harmonerer dårlig med konklusjonene i dette representantforslaget. Samtidig har komiteen i Innst. 399 S for 2015–2016 uttalt et ønske om at «mottakene i større grad involverer frivillige aktører», og ikke at det var et mål å øke antall mottak i regi av ideelle aktører og kommuner. Regjeringen er nå i ferd med å øke antallet ideelle og kommunale aktører i tråd med Stortingets ønske. Andelen asylsøkere som bor i mottak driftet av ideelle aktører, har økt fra utløpet av 2015 og fram til april 2017. Dersom en ser på utviklingen fra utløpet av juli 2016 og fram til utløpet av april 2017, har andelen beboere ved mottak driftet av ideelle organisasjoner økt fra 13 pst. til 15 pst., og andelen ved kommunale mottak økte fra 13 pst. til 22 pst. Tilsvarende er andelen asylsøkere i mottak driftet av private aktører blitt redusert i samme tidsperiode. Regjeringen har med andre ord fulgt opp Stortingets vedtak i denne saken på en god og tilfredsstillende måte.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg vet ikke om vi snakker forbi hverandre, eller om det er misforståelser. For en rekke av de punktene som representanten Andersen tar opp, og som statsråden viser til, er det ikke noen uenighet om den grunnleggende tanken bak. Det er altså ikke bare pris ene og alene som skal avgjøre om man legger ned mottak eller ikke, det er også kvaliteten ved det enkelte mottaket. Det er vi helt enige om. Og der må vi også se på hva som er realiteten, og hva som er utviklingen. Dersom en ser på utviklingen fra utløpet av juli 2016 fram til utløpet av april 2017, har andel beboere ved mottak driftet av ideelle organisasjoner økt fra 13 til 15 pst. og andelen ved kommunale mottak økt fra 13 til 22 pst. Tilsvarende har andelen asylsøkere i mottak driftet av private aktører blitt redusert i samme periode. Det er ikke noe som tyder på at den utviklingen representanten Andersen tar til orde for, ikke går i den retningen. Når det gjelder integrering så tidlig som mulig, er vi også helt enig i det. Derfor fikk Fremskrittspartiet allerede i samarbeidsavtalen med Venstre og Kristelig Folkeparti inn dette med integreringsmottak, der mennesker som har størst sannsynlighet for å få opphold i Norge, skulle bli inkludert og integrert fra dag én, der man i større grad kunne bruke muligheten til å ta inn ideelle organisasjoner og aktører i samfunnet, enten det er kor, korps, fotballag, Røde Kors eller andre ideelle og innenfor frivilligheten, for å hjelpe de menneskene som skal være her og bli en del av det norske samfunnet. Så den grunnleggende tanken har vi faktisk gjort noe med ved å ta til orde for integreringsmottak. Og når det gjelder at kriteriet ikke bare skal være pris, så la meg være helt klar på det. Noen av de betraktningene representanten Andersen har, mener vi er helt riktige, men vi kan ikke se at det er nødvendig å endre på kriteriene når det allerede er slik i dag. Når andelen beboere i ideelle mottak går opp, og når andelen i kommunale mottak går opp, viser det at det ikke bare er pris som avgjør, og det skal det heller ikke være. Derfor er vi i Fremskrittspartiet glad for at statsråden var så klar og tydelig i sine svar og i sitt siste innlegg også på at det er en rekke kriterier som avgjør hvilke mottak vi beholder, og hvilke mottak som ikke driftes lenger.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Asylsøkere under 18 år uten kjent omsorgsperson i hjemlandet må etter dagens regelverk ha et beskyttelsesbehov for å få permanent opphold. At personer uten behov for beskyttelse bare får midlertidig opphold til de er myndige, er nødvendig for å unngå at kyniske familier sender små barn ut som ankerbarn og utsetter disse for unødvendig fare på veien. Det mest humane er å sørge for at barn som har det trygt i sitt hjemland, ikke sendes ut på en livsfarlig reise bare fordi foreldrene ønsker en bedre økonomisk situasjon. Samtidig er det viktig at asylsøkere under 18 år som vil få permanent opphold, og som skal integreres, bosettes så raskt som mulig. Barneombudet har vært klar på dette. Derfor har regjeringen besluttet å iverksette en pakke med syv nye, kortsiktige tiltak for å bedre situasjonen for enslige mindreårige asylsøkere i mottak og omsorgssentre. Hensikten med tiltakspakken er å løse de mer kortsiktige utfordringene, da behovene ventelig vil avta på lengre sikt som følge av lavere ankomsttall, kortere saksbehandlingstid og at enslige mindreårige med begrenset oppholdstillatelse i påvente av dokumentert identitet nå kan bosettes etter førstegangs vedtak. Vi skal ha kontroll på innvandringen. Vi må unngå å sende signaler om liberaliseringer og at det kan være en automatikk i å få opphold bare fordi man er under 18 år. Noe annet vil være en oppfordring til en inhuman og kynisk bruk av ankerbarn, som verken barna er tjent med eller samfunnet som sådant. Samtidig er jeg fornøyd med at fungerende innvandrings- og integreringsminister, Per Sandberg, har tatt bekymringen på alvor, og at regjeringen nå setter i gang med umiddelbar bosetting av enslige mindreårige med begrenset tillatelse i påvente av dokumentert identitet etter førstegangs vedtak. Nå vil disse menneskene, som etter all sannsynlighet vil få permanent opphold, kunne starte integreringen i en kommune så raskt som mulig.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Dette er en debatt som vi av og til tar, men altfor sjelden. Nei, Arbeiderpartiet har ikke noen tvangsideologi på dette. Det synes jeg regjeringa har, for i regjeringserklæringen mener man at det ikke er forskjell på å produsere sårbare velferdstjenester og å produsere sko. Etter min mening er det veldig stor forskjell på det. Jeg har lyst til å gå til den sektoren der vi har de mest sårbare brukerne og pasientene – innenfor eldreomsorg. Hva vet vi der? Vi har internasjonal forskning på det. Når jeg sier internasjonal, mener jeg også nordisk. Der ser man følgende: Der store kommersielle konsern overtar eldreomsorgen – og det er som regel det som skjer – går kvaliteten ned over tid. Og det blir ikke billigere. Man har målt helt ned på antall liggesår, helt inn til beinet på «basic»-en for kvalitet. Store undersøkelser – vi hadde en stor konferanse i Oslo i 2012 – viser nettopp dette. Så er spørsmålet: Hvordan er det med pasientene – er de mest fornøyd med de kommersielle eller de private? Det er veldig mange mennesker som jobber i private sykehjem, f.eks., som gjør en storartet jobb, og det er for mange pasienter all grunn til å være fornøyd med det. Men de brukerundersøkelsene man f.eks. har gjort i Oslo – og også i Sverige – har en svarprosent på 12–13–14 pst., 12 pst! Dette er veldig sårbare brukere, som det er vanskelig å få i tale i disse brukerundersøkelsene. Men der de har brukerundersøkelser, der man måler veldig mange ting – pårørende, de som mottar tjenestene – ligger ideelle, offentlige og private tidvis omtrent likt, tidvis med litt forskjell. Men brukerundersøkelser der man spør de aller mest sårbare, er vanskelig, for svarprosenten er så lav. Dette kan også forskerne fortelle oss. Derfor tenker jeg at man må gå inn og spørre: Har de mest sårbare tjenestene markedets kjennetegn? I eldreomsorgen er det 80–85 pst. som går til lønn og pensjon, og vi vet at lønn og pensjon kommer til å bli avgjørende i framtida, for vi kommer til å få knapphet på folk. Jeg har lyst til å se de helsefagarbeiderne som synes det er veldig stas å miste flere hundre tusen i pensjon fordi virksomheten deres blir privatisert. Dette er lavtlønte kvinner, og jeg synes at vi må tenke lite grann på bærekraften i eldreomsorgen framover. Gjør vi det, må vi tenke på anstendige lønns- og pensjonsforhold, slik at vi får unge til å gå inn i disse yrkene.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Det var godt å høre representanten Skjelstad nå. Jeg oppfattet heller ikke at dette forslaget primært handlet om de sårbare velferdsområdene, men det var representanten Keshvari som fikk meg til å ta ordet, og som begynte å snakke om dette, og fordi regjeringa har dette i sin regjeringsplattform, syntes jeg det var betimelig å ta ordet. Jeg er helt enig med representanten Skjelstad i at dette på veldig mange områder er en svært interessant debatt, som vi absolutt må ta, og der han har mange viktige poeng. Men jeg har også lyst å gi ham et lite svar på det med kompetanse. Det som skjedde under den rød-grønne regjeringa, var at vi fikk over 22 000 flere årsverk i pleie- og omsorgssektoren i kommunene, hvorav over 80 pst. hadde relevant utdanning. Det står fast, og det er viktig. Ifølge departementet og SSB-tall er den årlige årsverksveksten i pleie og omsorg halvert under denne regjeringa. Det er departementet sjøl som kommer med de tallene. Til representanten Skjelstad vil jeg si: Arbeiderpartiet er ikke imot at kommuner slår seg sammen – på ingen måte! Min lille kommune, på yttersida av Senja, som har 900 innbyggere, bestemte seg for ikke å slå seg sammen. Jeg ga dem råd om å slå seg sammen med de andre kommunene. Jeg mente det var riktig. Men jeg vil også si at det å få nok kompetanse på yttersida av Senja også vil være en utfordring når de nå slår seg sammen med Lenvik. Det er ingen tvil om det. Det vil det være i de små distriktskommunene som nå blir en del av en større kommune. Så vi må ikke gå rundt og tro at bare man slår sammen kommuner, vil det med én gang ordne seg med alt. Men jeg er faktisk veldig enig i at det er mange små kommuner som kommer til å tjene på å slå seg sammen. Det mener også Arbeiderpartiet, og jeg har gitt det rådet til de minste kommunene når jeg har reist rundt i mitt fylke. Utfordringen med å ha tilstrekkelig med folk i velferdsyrkene vil være der uansett. Jeg skjønner på representanten Skjelstad at det ikke var hovedtemaet her, men jeg var nødt til å ta ordet, i og med at representanten Keshvari var så påståelig og kom med så mange rare påstander.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Siste taler viser hvor galt det kan være. Problemet er jo at man ikke analyserer hva som passer for markedsutsetting – hva som passer for markedet. Det er veldig mange felt hvor markedet passer, men det er forskjell på snøbrøyting og eldreomsorg. Det er til og med forskjell på kneoperasjoner og eldreomsorg. Det ene har et sterkt rasjonaliseringspotensial, hvis man blir flink og har god teknikk i å operere kne, mens eldreomsorgen er så mye mer komplisert. Og, ikke minst, man bruker 80–85 pst. på lønn, pensjon og bemanning, som er definisjonen på kvalitet. Skal man ta ut utbytte, må man presse der, for de andre 15 pst. er faste utgifter. Det er så logisk at det nesten ikke er til å holde ut, mens brøytebiler, og til og med kneoperasjoner, handler om noe helt annet. Det er dette høyresiden ikke gjør: Man analyserer ikke hvor markedet er suverent og flott, og hvor det ikke er det.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2017-06-20:
Man kan av enkelte innlegg få mistanke om at man i Høyre og i andre borgerlige partier ikke vet forskjellen på asfaltlegging, innkjøp av IKT-tjenester og barnehagedrift. Selvfølgelig er det forskjell på disse tingene, også grunnleggende sett. Det som forundrer meg når det gjelder den mer prinsipielle tilnærmingen fra deler av venstresiden, er påstanden om at enhver privat aktør som leverer velferdstjenester som innbyggerne nyter godt av, og som også tar ut overskudd, på en måte har tappet offentlig sektor for muligheten til å yte flere velferdstjenester. Den logikken må jo kunne overføres til andre områder enn de rent velferdsmessige tjenestene. Det må jo være sånn at hvis man mener at det at en privat barnehageaktør leverer en tjeneste det offentlige har bedt om og tar ut overskudd, gir færre barnehagetjenester, må man jo mene det samme om f.eks. private kollektivselskaper som leverer tjenester til det offentlige og tar ut overskudd. Da må logikken være at man mener at konsekvensen av at de private leverandørene innen kollektivtrafikken tar ut overskudd, er at det offentlige får mindre kollektivtransport for pengene, og at det hadde vært bedre at staten eller kommunen overtok alt sammen. Eller det er private fastleger og legesentre som også tar ut overskudd – logikken må da være at siden de tar ut overskudd, får man færre helsetjenester enn man ville fått om alle var ansatt i kommunen. Selvfølgelig er det ikke sånn. Eller snøbrøyting, for den del – det er mange private bedrifter som leverer snøbrøyting på oppdrag fra det offentlige, og som går med overskudd. Hvis man følger logikken som framføres fra denne talerstolen, skulle man mene at om bare staten eller kommunen hadde overtatt all snøbrøyting, hadde man fått mer snøbrøyting for pengene, fordi ingen ville ha tatt ut overskudd. Det er jo ingen som argumenterer sånn, det er selvfølgelig ingen som vil legge en sånn argumentasjon til grunn – men det er jo det man må. Det må jo være konsekvensen, i hvert fall hvis man forventer å ha en viss konsistens i argumentasjonen – men det kravet stiller man åpenbart ikke alltid til seg selv. Det viser seg at dette nok er mest retorikk, og det viser også at retorikken blir gal når man velger ikke å være konsekvent om hva man faktisk mener, og hvordan man argumenterer.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2017-06-20:
Det gjelder sak nr. 4 på dagsordenen om et program for teknologiutvikling i vannbransjen. Der er det i innstillingens I et forslag fra et flertall i komiteen. Etter å ha lyttet grundig til debatten vil jeg på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet varsle at både Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å stemme for I i innstillingen. Formodentlig kan det da kanskje bli et enstemmig vedtak. Siden det har vært så mange andre her som har sendt hilsninger i forbindelse med sitt siste innlegg, vil jeg også gjøre det, og jeg gjør det gjennom en stemmeforklaring.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Høsten 2015 ble mottaksapparatet satt under et veldig stort press. Det ble gjort en formidabel innsats ute i felt av veldig mange – av berørte kommuner og ikke minst av de ansatte i veldig mange mottak over hele landet. Etter 2015 har man en rekke forbedrings- og læringspunkter for dem som er ansvarlig for å håndtere den type situasjoner. Det handler bl.a. om dialogen mellom stat og kommune, som vi så mange steder var mangelfull. Vi så også eksempler i media på at det ble etablert midlertidige mottak til veldig høy pris og – dessverre – med dårlig kvalitet. Nå er det lave ankomster. Da sier det seg selv at mottak må legges ned, og at antall plasser skal reduseres. Det er det ingen uenighet om. Det er heller ingen uenighet om at pris og kostnadseffektivitet skal vektlegges. Men i en situasjon der man nå har god oversikt, og der man har tid på seg, er det nødvendig å legge føringer for hvordan denne nedbyggingen skal skje, og hva slags mottak man skal ha med seg videre. Da er det noe som vi i Arbeiderpartiet mener er viktig å legge vekt på. Det ene er at man også når man legger ned mottak, skal ha en god dialog med de berørte kommunene. For det andre er det viktig at vi nå sikrer oss at vi har de beste mottakene med oss videre – de som er gode på integrering, de som jobber godt med returarbeid, og de som samarbeider godt med verden utenfor. For det tredje er det viktig at vi har en god geografisk spredning og tar hensyn til framtidig beredskap. Ikke minst er det viktig ved de store grenseovergangene. Jeg må si at jeg er bekymret over at man går så hardt til verks i nord. Vestleiren vurderes nå solgt, og i Finnmark skal det om kort tid ikke være et eneste asylmottak igjen. Hadde man vært i den situasjonen høsten 2015, hadde nok håndteringen vært enda dårligere og enda mer på etterskudd enn det regjeringen den gangen presterte. Det er til syvende og sist et politisk ansvar å legge føringene. UDI skal gjennomføre, men de politiske føringene er det politikerne som må legge. Det at vi har denne saken til behandling i dag, er et resultat av at regjeringen ikke har gjort den jobben.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Det er interessant at statsråden sier at det er dårlig kvalitet som gjør at mottakene nå legges ned. I f.eks. Grong og Vadsø har det jo i media vært fokusert på pris og ikke på kvalitet, som disse mottakene har fått ros av regjeringen og andre for. Regjeringen var for dårlig forberedt i 2015. Spørsmålet er: Hva har man lært? Hva slags beredskap har man nå? Det er spesielt viktig ved grensepasseringspunktene. Da det kom mange asylsøkere over Storskog, var det Sør-Varanger kommune som holdt det gående til regjeringen fikk stokket beina og fikk etablert et mottak på Vestleiren. Mottaket i Vadsø var et av de mottakene som stilte opp. Nå vurderes Vestleiren solgt, og i Finnmark vil det ikke være noen asylmottak igjen etter denne nedbyggingen. Hva slags politiske vurderinger har regjeringen gjort når det gjelder beredskap og mottaksstrukturen i Øst-Finnmark?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Jeg tar ordet rett og slett fordi statsråden ikke svarte på spørsmålet mitt. Ingen er uenig i at mottak som driver med høy pris og dårlig kvalitet, skal ut, men det vi nå har sett mange eksempler på, er at mottak med veldig lang fartstid, som har fått offentlig anerkjennelse av regjeringen for den høye kvaliteten på arbeidet de gjør, nå mister anbudene nettopp på grunn av pris. Det Stortinget kommer til å vedta i dag, er ikke en uoverkommelig kravliste, det er noen helt overordnede prinsipper som skal ligge til grunn ved både opprettelse og nedleggelse av asylmottak. Og vi er helt enige med bl.a. SV i at det må være de samme prinsipper når man oppretter mottak, som når man legger dem ned. Men tilbake til mitt spørsmål til statsråden, som ikke ble besvart: Hva slags politiske vurderinger har regjeringen gjort i forbindelse med beredskap og mottaksstruktur i Øst-Finnmark, i lys av de erfaringene man gjorde seg høsten 2015?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2017-06-20:
I denne saka ber forslagsstillarane om at det blir utarbeidt nye anbodskriterium for oppretting, vidareføring og nedlegging av asylmottak, som sikrar kvalitet i tilbodet, og som stimulerer til at talet på dei kommunale og ideelle driftsoperatørane blir styrkt. I tillegg skal regjeringa sørgje for at kriteria ved utveljinga for nedlegging av asylmottak tilfredsstiller kriteria for opprettinga av asylmottak, og setje i verk tiltak for å styrkje dei ideelle og kommunale driftsoperatørane sin del av asylmottaksmarknaden. I dag er det slik at 70 pst. av mottaka blir drivne av kommersielle aktørar, 8 pst. blir drivne av ideelle, og 22 pst. blir drivne av kommunale. Delen av asylsøkjarar som bur i mottak drifta av ideelle aktørar, har auka frå utgangen av 2015 og fram til april 2017. Etablering og drift av mottak er konkurranseutsett. Konkurranseutsetjiinga betyr at både ideelle, kommersielle og kommunale aktørar kan melde si interesse for anbod. Dette bidreg til kostnadseffektivitet og nødvendig fleksibilitet i eit system der kapasitetsbehovet kan svinge mykje på kort tid, og mottakskapasiteten skal tilpassast behovet fortløpande. I andre halvår 2015, då det kom svært mange asylsøkjarar, blei mottakssystemet sett under betydeleg press. Trass i dette blei det oppretta tilstrekkeleg med mottaksplassar, slik at alle asylsøkjarane fekk tilbod om innkvartering. Det er opp til UDI å vege omsynet til eit kostnadseffektivt mottakssystem opp mot omsynet til å kunne tilby asylsøkjarar lovpålagd innkvartering, og UDI har anledning til å skjerme dyre mottak som dei meiner er viktige å halde på, og å kunne leggje ned mottak med dårleg kvalitet sjølv om dei er billige. I dag eksisterer det allereie retningslinjer for kommunikasjon med kommunane om oppretting og nedlegging av asylmottak, og oppgåva med oppretting, drift og nedlegging av asylmottak er gjeve til UDI av Justis- og beredskapsdepartementet. I dette ligg eit ansvar for å tilpasse mottakskapasiteten til det behovet som til kvar tid eksisterer. Vi bør difor vere tilbakehaldne med å styrkje enkelte typar driftsoperatørar si stilling i asylmottaksmarknaden som går ut over andre, sidan det ikkje kan dokumenterast at ei slik styrt differensiering vil styrkje kvaliteten i mottakstilbodet. Det er heller ingen dokumentasjon for at det finst ein eintydig samanheng mellom pris og kvalitet. Det kan vere godt drivne mottak med god kvalitet og låg pris, og det kan finnast mottak med høg pris og låg kvalitet. Den detaljstyringa som forslaget legg opp til, vil redusere handlingsrommet og fleksibiliteten til UDI og vil truleg også gje staten auka utgifter til drift av statlege mottak. Eit mindre fleksibelt mottakssystem betyr også risiko for at handteringa av raske behov for opp- og nedskalering av mottakskapasiteten vil bli vanskelegare.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2017-06-20:
Forslagsstillarane ber om at regjeringa legg fram eit forslag om ein norsk modell for eit program for teknologiutvikling i vassbransjen som eit spleiselag mellom staten, kommunane og leverandørindustrien. Dei peikar på at vassbransjen står framfor store utfordringar i arbeidet med å levere tilfredsstillande vass- og avløpstenester framover. Ifølgje rapporten Investeringsbehov i vann- og avløpssektoren, gjeven ut av Norsk Vann i 2013, er det estimert eit investeringsbehov fram til 2030 på 490 mrd. kr, og forslagsstillarane viser til at utviklinga i innovative og kostnadseffektive løysingar kan gje store innsparingar ved både investeringar og drift, og dermed lågare gebyr på sikt for innbyggjarane. Forslagsstillarane meiner òg at staten må ta ei meir aktiv rolle på dette viktige samfunnsområdet og bidra med etablering av forskings- og teknologiutviklingsprogram innanfor vatn og avløp. Kommunane finansierer hovudsakleg nødvendige investeringar på vass- og avløpsområdet gjennom gebyr frå abonnentane og belastar ikkje statsbudsjettet. Dei store investeringane vil føre til dyrare vass- og avløpstenester framover for innbyggjarar og næringsliv, og ein samla komité meiner det bør satsast på å utvikle meir kostnadseffektive og berekraftige teknologiske løysingar på vass- og avløpsområdet for å få best mogleg og billigast mogleg tenester framover. Ein samla komité viser òg til omtale i kommuneproposisjonen for 2018, der regjeringa omtalar ei ny drikkevatnforskrift med krav om å ta omsyn til drikkevatnet i kommunale planar, og viser til at det er fastsett ny drikkevatnforskrift, som blei sett i kraft 1. januar 2017. I den blir det stilt eksplisitte krav til kommunane om å ta omsyn til drikkevatn når dei utarbeider arealdelen av kommuneplanen og reguleringsplanar, og når dei gjev løyve etter relevant regelverk. Komiteen viser òg til at kommunane om nødvendig skal ta initiativ til interkommunalt samarbeid for å vareta omsynet til drikkevatn der vassforsyningssystemet ligg i fleire kommunar. Kommunane skal også samarbeide med vassverkeigarar og vurdere om det er behov for restriksjonar for å beskytte råvasskjelder og vasstilsigsområde. Fylkeskommunen skal på ein tilsvarande måte ta omsyn til drikkevatn når dei utarbeider regionale planar. I samsvar med vass- og avløpsanleggslova er det kommunane som i hovudsak eig vass- og avløpsanlegga i Noreg. Ansvaret for rehabilitering og eit eventuelt program for teknologiutvikling for å få gjort dette ligg difor på kommunane. Det er kommunane, som eigarar av vass- og avløpsanlegga, som organiserer og eventuelt inngår samarbeid for å få til naudsynt teknologiutvikling. Difor støttar vi heller ikkje dette forslaget.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Alle som søker beskyttelse i Norge, har etter utlendingsloven krav på et tilbud om innkvartering mens asylsøknaden er til behandling. Ansvaret for opprettelse, drift og nedleggelse av asylmottak er og har vært – som flere har pekt på – delegert fra Justis- og beredskapsdepartementet til Utlendingsdirektoratet. Departementet har i instruks til Utlendingsdirektoratet om innkvartering av asylsøkere 5. mai 2017 fastsatt ulike hensyn som UDI skal ivareta. Det er til enhver tid stor usikkerhet knyttet til forvaltning av asylmottak, og behovene kan endre seg raskt. Usikkerheten er både knyttet til dimensjonering av mottakskapasiteten og til behovene blant mottaksbefolkningen. UDI fastsetter kriterier som skal vektlegges ved opprettelse og nedleggelse av mottak, i egne rundskriv og i internmeldinger. Den stadig skiftende situasjonen på mottaksfeltet gjør at det er viktig at utlendingsforvaltningen kan tilpasse vektlegging av de ulike hensynene etter situasjonen på feltet. La meg nevne tre eksempler som er illustrerende, og som flere har vært inne på. I løpet av høsten 2015 kom det svært mange asylsøkere på svært kort tid. Da var det aller viktigste å skaffe innkvartering fortest mulig til alle som søkte om asyl. Dette klarte regjeringen. Det medførte imidlertid at det både var nødvendig å anskaffe en del mottaksplasser som var dyrere enn normalt, og at enkelte plasser holdt lavere kvalitet enn det som forventes i en vanlig situasjon. I 2016 kom det derimot langt færre asylsøkere enn det prognosene tilsa ved starten av året. Det førte til at vi fikk en betydelig overkapasitet av mottaksplasser. Da var hovedhensynet å bygge ned de mest kostbare mottaksplassene, samt de mottaksplassene som holdt lavest kvalitet. Det ble også utført. Jeg tror faktisk at de forslagene som nå ligger på bordet, og som det er flertall bak her nå, er godt ivaretatt med tanke på de justeringene som er gjort, og de læringspunktene man har oppfanget gjennom den situasjonen man hadde i 2015 og 2016.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg vil først få lov til å sitere meg selv, slik at representanten Pedersen faktisk hører på hva jeg sier. Jeg sa: «I 2016 kom det derimot langt færre asylsøkere enn det prognosene tilsa ved starten av året. Det førte til at vi fikk en betydelig overkapasitet av mottaksplasser. Da var hovedhensynet å bygge ned de mest kostbare mottaksplassene, samt de mottaksplassene som holdt lavest kvalitet.» Det trodde jeg faktisk var intensjonene bak noen av de forslagene som ligger på bordet her, at det handler om pris, men også at de med lavest kvalitet skal kvitteres ut. Hvis Arbeiderpartiet og Helga Pedersen mener at det er feil, må det framstilles på en helt annen måte. Så er det slik at beredskapen er i fokus nå. Det er viktig at når man bygger ned nå, må man ikke gjøre det på en slik måte at man ikke har beredskap i tilfelle det skulle komme en ny migrasjonsbølge. Derfor er fokuset på beredskap veldig viktig nå.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg har en følelse av at man i denne debatten legger til grunn at man fortsatt skal ha store ankomsttall til Norge. Nå er situasjonen den at vi har de laveste ankomsttallene siden tidlig på 1990-tallet. Da må man også ta inn over seg at mottakskapasiteten bygges ned. Så ser jeg at flere peker på at man skal ha flere kriterier. Geografisk spredning skal man ha. Man skal ha operatørvalg, altså mellom ideelle, kommunale og private. Det skal være anbud – konkurranse. Det skal være kriterier som går på pris og kvalitet, og at det skal være mottak ved de store grenseovergangene, har jeg nå skjønt er et kriterium. Da er det litt vanskelig å konkludere med alle disse kriteriene når antall mottak blir så redusert i forhold til de lave ankomsttallene. Å oppfylle alle disse kriteriene, med dette mangfoldet, blir en utfordring når antall mottak går ned.