trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-06-08:
Jeg blir noe provosert når jeg hører representanter stille spørsmål omkring Stortingets moralske holdning og moralske prinsipper i denne saken. Jeg mener stortingsflertallet faktisk tar et klart ansvar. Vi hørte statsråden si at det er pasienter som har fått erstatning. Ca. 30 pasienter har fått erstatning gjennom Norsk Pasientskadeerstatning, én person har fått erstatning gjennom legemiddelordningen, og over 100 personer har fått erstatning gjennom billighetserstatningsordningen. Så sier flertallet veldig klart og tydelig: «Flertallet mener videre at dette også vil sikre at pasienters krav om erstatning vil få individuell behandling» – noe forslagsstillerne nettopp etterspør – «og at en samordnet erstatningsordning ikke i tilstrekkelig grad kan hensynta de ulike livssituasjonene som pasientene som ble smittet av hepatitt C, befinner seg i.» Så når Stortinget i dag går til vedtak i denne saken, mener jeg faktisk at Stortinget virkelig har tatt det moralske ansvaret og erkjenner erstatningsansvar ved at en kan søke på individuell basis gjennom billighetserstatningsordningen. Det at vi ikke tar det moralske ansvaret – det å bli mistrodd – synes jeg faktisk er svært provoserende å høre fra representantene fra Fremskrittspartiet.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2006-06-08:
Jeg skal holde meg til saken. Når det gjelder billighetserstatningsordningen, er det utbetalt individuell erstatning til 107 pasienter. Alle pasienter som har framsatt krav om billighetserstatning etter hepatitt C, er tilkjent erstatning.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-08:
Det var Fremskrittspartiets representanter som gjorde at jeg følte behov for å ta ordet, for når Fremskrittspartiet tillater seg å spørre hva slags samfunn en ønsker seg, er det absolutt behov for å fortelle noen sannheter om Fremskrittspartiet. Jeg vil starte med å si at ingen ting er perfekt. Intet samfunn i verden kan sies å være perfekt. De enkelte tragediene – og utfordringene – må vi ta alvorlig. Fremskrittspartiet er et liberalistisk parti. Det ønsker at Norge skal bli en stor butikk der vi skal springe rundt med sjekkene våre og handle ut fra de behov vi har. Til og med representanter fra Fremskrittspartiet i finanskomiteen har stått på denne talerstolen og sagt at de ser på seg selv som selgere – som selgere! Behandlingen av denne saken viser at det er akkurat det de gjør. Hva er det de selger? Jo, de selger seg selv for å få flere stemmer. Jeg vil påstå at Fremskrittspartiet faktisk er stiftet for å bygge ned det samfunnet som FN sier er verdens beste. Det er det én grunn til, nemlig at vi har hatt solidaritet og nestekjærlighet. Vi har sagt at vi må ha et fellesskap for å løse sakene sammen. Fremskrittspartiet er stiftet for å gjøre det motsatte. En skal være forsiktig med å karakterisere noen fra talerstolen, president …
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-08:
... men at dette ligner på politisk prostitusjon, må det overhodet ikke være tvil om. Jeg etterlyser ærligheten fra Fremskrittspartiet, der de sier hva deres politikk ville ført til av rettigheter for den enkelte. Sjekker og advokathonorarer, som det store flertall i Norge faktisk aldri ville greid å betale, det er fremskrittspartisamfunnet. De ser til Amerika som det gode samfunn. Det gjør ikke vi i Arbeiderpartiet, og det er jeg veldig glad for.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2006-06-08:
Etter å ha sittet og hørt Arbeiderpartiets representant gjennomføre et helt innlegg uten å berøre saken, må jeg si at jeg er mildest talt overrasket over at det tillates. Vi behandler en alvorlig sak om pasienter som har krav på erstatning, og så bruker Arbeiderpartiets representant et helt innlegg på å si sin mening om Fremskrittspartiets politikk som overhodet ikke stemmer med virkeligheten. Dette går ikke an! Slik kan ikke Stortingets talerstol benyttes. All den løgn og skittkasting som ble nevnt herfra, har ikke noe i denne saken å gjøre. Denne saken er en alvorlig sak, hvor vi har forskjellige meninger om hvordan disse menneskene skal få rettet opp en feil – i hvert fall få en økonomisk oppreisning. Der står Fremskrittspartiet for det syn at disse skal ha utvidede rettigheter – i motsetning til det flertallet mener. Man bør ikke sette spørsmålstegn ved om det er ærlig ment. Fremskrittspartiet har en helsepolitikk med stor troverdighet, som mange partier kanskje misunner oss ved mange anledninger. Det skal Fremskrittspartiet fortsette å ha. Man må ikke benytte anledningen til å mistenkeliggjøre vår troverdighet når det gjelder helse og omsorg og pasientenes rettigheter.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2006-06-08:
President! Jeg stemte feil.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-06-08:
Jeg stemte feil.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-12-04:
Først vil jeg gi honnør til saksordføreren for en grundig og god gjennomgang av saken. Det er gledelig at et forslag som jeg selv var med på å ta initiativ til allerede i 1999, nå endelig blir iverksatt. Bakgrunnen for at flere av Høyres representanter fremmet forslag om en politiattest for helsepersonell allerede for syv år siden, var en konkret henvendelse fra en mor. Hun fortalte hvordan en mann som flere ganger var dømt for seksuelle overgrep, senere utdannet seg til lege og dermed kom i kontakt med barn gjennom sin yrkesutøvelse. Dette innebar etter Høyres vurdering at barn kunne bli utsatt for en uakseptabel risiko i møte med en ansatt i helsetjenesten, som man i utgangspunktet er avhengig av å ha tillit til. Ansatte i helse- og sosialtjenesten møter mennesker tett på, ofte i sårbare faser av livet. Barn og mennesker med utviklingshemning er særlig sårbare i denne relasjonen til offentlige myndighetspersoner. Forslaget om politiattest for ansatte i helse- og omsorgstjenesten mener vi vil bidra til å forebygge overgrep overfor disse menneskene. Samtidig er det viktig å se hen til at krav om framleggelse av politiattest innebærer et redusert personvern for dem som søker arbeid. Det er derfor viktig å begrense kravet om politiattest til situasjoner der hensynet til å beskytte andre er særlig viktig. Høyre støtter derfor i denne omgang forslaget om en politiattest for ansatte i helse- og sosialtjenesten som arbeider med barn og utviklingshemmede. Men vi vil, i likhet med flertallet, vurdere om kravet om politiattest også bør gjelde andre yrkesgrupper som arbeider med sårbare brukergrupper, i sammenheng med behandlingen av St.meld. nr. 25 for 2005-2006. Vi mener at et slikt lovendringsforslag faktisk krever litt mer utredning enn at det bare blir fremmet sånn over bordet.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2006-12-04:
Forslaget om lovendringer i pasientrettighetsloven og biobankloven handler om helsehjelp og forskning i forhold til personer uten samtykkekompetanse, altså personer som ikke selv har muligheten til å samtykke. Lovforslaget vil medføre bedret mulighet til å kunne gi helsetjenester til disse pasientgruppene. Vedtakene vi gjør i dag, vil f.eks. kunne få betydning for pasienter som er demente, psykisk utviklingshemmede eller har en alvorlig psykisk lidelse. En samlet komite støtter Regjeringens forslag om endringer i pasientrettighetsloven, og jeg synes saksordføreren la det fram på en god måte på vegne av komiteen. Forslaget innebærer en presisering av at det er helsepersonell som skal ta avgjørelser om helsehjelp som innebærer et alvorlig inngrep, når pasienten er myndig, mangler samtykkekompetanse og ikke motsetter seg tiltaket. Dersom pasienten ikke ønsker å motta nødvendig helsehjelp, skal det likevel kunne gis dersom tillitskapende tiltak først er prøvd, og dersom alternativet kan medføre en betydelig helseskade. Når det gjelder drøftinger med pårørende, har regjeringspartiene og opposisjonspartiene hver sin merknad som ligner vesentlig på hverandre. Jeg tror ikke den reelle uenigheten her er særlig stor, men Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har valgt en formulering som påpeker at spørsmålet skal drøftes med pårørende «der det er mulig», og at deres synspunkt skal tas hensyn til i vurderingen. Det er dermed en enstemmig komite som slutter seg til at spørsmålet skal drøftes med pårørende, men når vi sier at det skal drøftes «der det er mulig», er det fordi det kan tenkes tilfeller der det kan være spesielt krevende å få tak i de pårørende, eller fordi det kan være tvil om hvem som i det hele tatt kan regnes som pårørende i det gitte tilfellet. Vi skal også vedta endringer i biobankloven. Dersom pasienter motsetter seg innsamling av biologisk materiale for forskning, skal dette ikke finne sted. Men bakgrunnen for at vi nå vedtar lovendringer, er at det i dag heller ikke kan innhentes biologisk materiale fra grupper som ikke kan samtykke selv, selv ikke i kliniske nødssituasjoner. Konsekvensen av det kan være mindre kunnskap om og dermed dårligere behandling av disse pasientene enn andre. Dette handler derfor om muligheter til bedret kunnskap og forskning, som igjen vil kunne bedre pasientbehandlingen for flere grupper, som f.eks. demente og mennesker i kliniske nødssituasjoner. Når det gjelder forslaget fra Kristelig Folkeparti som er levert inn i dag, er det noe med at eidsvollsmennene, som vi kan se på det flotte maleriet bak meg, bestemte at Stortinget skulle deles inn i to avdelinger ved behandling av lovsaker, og jeg antar at de gjorde det for å signalisere at lovendringer er noe av det viktigste vi gjør. Derfor er det vanskelig for oss å gå inn på et forslag som vi ikke har fått behandlet i komiteen, og som vi ikke var forberedt på, og derfor ser vi i regjeringspartiene oss nødt til å stemme imot dette forslaget, uten at det betyr at vi signaliserer motvilje mot innholdet.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-04:
Som det er sagt tidligere, omhandler begge disse lovforslagene «personar utan samtykkekompetanse» som «openbert ikkje er i stand til å forstå kva samtykket inneber». Heldigvis har det vært stor grad av enighet i komiteen under behandlingen av saken. Det forslaget som er fremmet av flertallet i komiteen – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – dreier seg ikke om lovteksten eller innholdet i loven som sådan, men om selve finansieringen av Helsetilsynet som tilsynsmyndighet. Flertallet i komiteen mener at Helsetilsynets ressursbehov her er helt åpenbart. På denne bakgrunn er følgende forslag fremmet: «Stortinget ber Regjeringen fremlegge forslag om økte bevilgninger til Helsetilsynets arbeid med nytt kap. 4 A i lov om pasientrettigheter i forbindelse med Revidert nasjonalbudsjett for 2007.» De uenighetene som har vært i denne saken, dreier seg om ikke helt uvesentlig ordbruk. Der regjeringspartiene bruker ordlyden at «spørsmålet skal drøftes med pårørende der det er mulig», bruker flertallet – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – formuleringen at «spørsmålet skal drøftes med pårørende, og at deres synspunkt skal tas hensyn til i vurderingen». Det er en liten nyanse, men den er faktisk viktig. Med andre ord: For flertallet – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – er det ikke nok at helsepersonell tar en telefon til pårørende «der det er mulig». Hva nå om det er opptatt? Hva nå om vedkommende man skulle ha tak i, var ute? Da har i prinsippet helsearbeideren oppfylt kriteriene som regjeringspartiene legger til grunn. Dette er etter vårt syn ikke en god nok løsning. Nettopp derfor ønsker vi en sterkere binding, og at «spørsmålet skal drøftes med pårørende, og at deres synspunkt skal tas hensyn til». Det må også nevnes at flere høringsinstanser, som Fremskrittspartiet slutter seg til, påpeker at det er uheldig at regler for tvangsbruk hjemles i lov om pasientrettigheter. Fremskrittspartiet er ikke enig i at bruk av tvang anses for å være en rettighet. Det er tvert imot en metode som skal bli brukt i samråd med pasientens pårørende som en siste utvei. Skal pasienten stå i fokus, tror jeg det er svært viktig at man tar inn over seg at dette må bli oppfylt. Så til forslaget fra Kristelig Folkeparti. Som forrige taler også sa: Når man får et slikt forslag på bordet den dagen man skal votere, istedenfor å få det til behandling i komiteen, velger vi å la være å støtte forslaget.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-12-04:
Denne saka handlar om dei aller svakaste i samfunnet vårt, nemleg personar utan samtykkekompetanse, dvs. personar som openbert ikkje er i stand til å forstå kva samtykke inneber. Då er det viktig å ha enkeltmennesket sin integritet og si rettssikkerheit i fokus. Denne saka omhandlar også dei pårørande si rolle, og ikkje minst dei vanskelege avvegingane som helsepersonell blir stilte overfor. Eg synest at drøftingane i komiteen har vore både gode og skikkelege, og vi har sett at høyringsprosessen har vore grundig. Eg vil gi uttrykk for glede over at slike ømfintlege problemstillingar har såpass brei forankring både tverrfagleg og tverrpolitisk. Til slutt vil eg berre melde at Venstre vil støtte forslaget som representanten Dåvøy har sett fram.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-12-04:
Barn og personar med utviklingshemming som mottek hjelp frå helse- og sosialtenesta, er spesielt sårbare. Derfor er det veldig viktig at vi vernar desse gruppene ekstra mot overgrep. Føremålet med å innføre obligatorisk politiattest for helsepersonell som jobbar med barn og personar med utviklingshemming, er nettopp å førebyggje risiko for seksuelle overgrep. Vi må vere målretta med omsyn til aktuelle personellgrupper vi ønskjer å treffe med denne politiattestordninga. Det er derfor viktig å presisere, slik det også blir gjort i proposisjonen, at ordninga ikkje skal gjelde personell som berre sporadisk er i kontakt med barn. Men barn er ekstra sårbare, og det same gjeld personar med utviklingshemming. Dei har behov for særskilt vern. Etter Venstre si meining vil det da ikkje vere tilstrekkeleg, som også andre har sagt, berre med politiattest. Også andre typar interne kontrollar og rutinar som følgjer opp desse gruppene sitt behov for vern, er naturlegvis nødvendig. Når det gjeld spørsmålet om også andre straffbare forhold enn seksualbrotsverk skal gå fram av politiattesten, ønskjer Venstre heilt klart å avvente kva den arbeidsgruppa som er sett ned av Barne- og likestillingsdepartementet, kjem fram til når det gjeld politiattest for personar som utfører oppgåver overfor barn og unge. Venstre vil gjerne understreke at kravet om politiattest berre skal gjelde for personell som jobbar med grupper med særskilt behov for beskyttelse. For Venstre er det elles eit svært viktig prinsipp at så lenge ein har gjort opp for seg ved å sone straff, skal ein få ein ny sjanse til å delta på lik linje med andre i samfunnet. For Venstre er det viktig å peike på at det ikkje er mogleg eller ønskeleg å utrydde all risiko i eit samfunn.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-04:
Barn og utviklingshemmede som mottar helse- og sosialtjenester, er, som alle talerne har vært inne på, særlig avhengige av personellet som yter dem tjenestene. Det er derfor avgjørende viktig at de det gjelder, og deres pårørende, har tillit til og kan stole på personell de mottar helse- og/eller sosialtjenester fra. Dette innebærer bl.a. at de bør være trygge på at barna eller de utviklingshemmede ikke møter helse- eller sosialpersonell som er tidligere straffet, eller som er siktet eller tiltalt for seksualforbrytelser. Jeg vil likevel understreke at framleggelse av politiattest ikke vil være nok til å hindre misbruk av barn og utviklingshemmede. Framleggelse av en politiattest kan vise seg å gi en falsk trygghet. Derfor er det viktig hele tida også å iverksette andre forebyggende tiltak. Det er å ha gode ansettelsesrutiner, det er å ha godt organiserte arbeidsmiljøer, det er å følge opp medarbeidere, osv. Sammen med kravet om politiattest vil det kunne bidra til å skape økt trygghet for barn og utviklingshemmede. Det kan reises spørsmål om hvilke straffebud som bør inngå i en politiattest, og hvilke persongrupper som bør beskyttes. Jeg har merket meg at komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet mener at opplysninger i politiattesten også bør omfatte eventuell volds- og narkotikakriminalitet. Regjeringa mener det er viktig med en helhetlig gjennomgang av hvilke forhold som bør inngå i politiattesten. Det er derfor, som flere har vist til, nedsatt en tverrdepartemental arbeidsgruppe som skal se nærmere på hvilke straffebud som bør framgå av en politiattest for personell som skal arbeide med barn. For Regjeringas vedkommende mener jeg det er riktig å avvente det denne arbeidsgruppa kommer fram til, før det konkluderes på dette punktet. Jeg kan si meg enig med komiteens flertall der de påpeker at generelt sett vil alle mottakere av helse- og omsorgstjenester, utover barn og utviklingshemmede, selvfølgelig være tjent med tiltak som forebygger overgrep av ulike typer. Jeg har merket meg at komiteens flertall ønsker å vurdere en utvidelse av bruk av politiattest for yrkesgrupper som utfører tjenester overfor andre sårbare brukergrupper enn barn og unge, i sammenheng med bl.a. behandlinga av omsorgsmeldinga. Jeg vil derfor avvente denne behandlinga. Når det gjelder mer overordnede spørsmål vedrørende politiattester, slik som adgang til å kreve fornyet politiattest, og om hvorvidt kravet skal omfatte personell som allerede er ansatt i stilling, vil dette bli nærmere vurdert av Justisdepartementet i arbeidet med en ny politiregisterlov. Så vil jeg til slutt uttrykke min tilfredshet med at det er bred oppslutning om forslaget.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-04:
Det er en enstemmig komite som støtter Regjeringens framlegg til lovtekst på de områder dette gjelder. Imidlertid har Fremskrittspartiet funnet grunn til å fremme forslag om at også personer som yter hjemmebaserte tjenester, skal kunne avkreves politiattest. Videre har Fremskrittspartiet funnet grunnlag for å foreslå å utvide innholdet i politiattesten. Det vil si at Fremskrittspartiet ønsker å utvide politiattesten til også å gjelde volds- og narkotikaforbrytelser. Vi har i den senere tid sett en rekke eksempler på at det innenfor hjemmebasert omsorg har blitt stilt spørsmål ved nettopp det som har med vandelen til enkelte personer å gjøre. Vi ser at det er en rekke forskjellige vikarer som brukes i den forbindelse, og vi vet at den gruppen som er der hjemme, og som mottar hjemmesykepleie og annet, er en sårbar gruppe. Vi vet også videre at hos en rekke eldre personer er det betydelige mengder medisiner, og relativt kraftige medikamenter, som brukes. Derfor finner Fremskrittspartiet i denne saken grunn til å legge fram forslag som er i tråd med at man ønsker å ivareta interessene til disse personene. Dersom Fremskrittspartiets forslag skulle falle, ønsker vi å tilkjennegi at også vi støtter den innstillingen som foreligger, slik at det blir hensyntatt i voteringen. Jeg tror ikke det er så stor uenighet her. Men Fremskrittspartiet foregriper som vanlig, for ikke å miste tid, denne saken lite grann av hensyn til alle de pasientene og personene som kan bli utsatt for overgrep. For at de ikke skal bli det, ønsker vi allerede nå å fremme dette lovforslaget. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget fra Fremskrittspartiet som saksordføreren har referert til.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-12-04:
Bakgrunnen for at jeg tar ordet, er representanten Sjølis innlegg. Hun henviser til at Fremskrittspartiets forslag er et forslag som bare er levert over bordet. Dette er et forslag som har vært gjennomgått i komiteen. Det har blitt lagt ved komiteinnstillingen og vært behandlet således. Av hensyn til referatet vil jeg påpeke at dette ikke er et forslag som er fremmet her uten behandling. Det har ligget ved komiteinnstillingen hele tiden og er faktisk utarbeidet i samråd med og med bistand fra departementet.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-12-05:
Seksuelle overgrep råkar både jenter og gutar. Senterpartiet meiner at interpellanten tek opp ei viktig problemstilling, nemleg at det støtteapparatet vi har, i stor grad kan synast å vere tilpassa kvinner som har vore utsette for seksuelle overgrep som born. Menn som har vore utsette for tilsvarande overgrep, har ikkje det same tilbodet, ifølgje interpellanten. Eg har òg lyst til å seie at innlegget til representanten Skei Grande utfordrar oss, fordi ho snakka om kvinna som overgripar både når det gjeld seksuelle overgrep og når det gjeld vald. Det er klart at det er ikkje vanleg kost i samfunnsdebatten. Dersom den beskrivinga av behandlingssituasjonen som representanten Skei Grande gjev, stemmer, er det grunn til å stille følgjande spørsmål: Er det slik at lovverket eller retningslinjene forskjellsbehandlar menn og kvinner? Eg kjenner ikkje til noka slik forskjellsbehandling, derfor er det naturleg å gripe fatt i det som også interpellanten brukar mest tid på, nemleg det som gjeld behandlingstilbodet. Det er grunn til å sjå på om det er tilstrekkeleg med kompetanse i hjelpeapparatet på det som gjeld menn og overgrep, og om det kan vere noko av grunnen til at færre menn oppsøkjer hjelpeapparatet. Truleg peikar både interpellanten og statsråden på den viktigaste grunnen til at ikkje fleire menn søkjer hjelp, nemleg at det ikkje samsvarar med den rådande oppfatninga av mannsrolla. Vi står altså overfor eit todelt problem, både at behandlingstilbodet for menn som er utsette for overgrep, ikkje er godt nok, og at truleg for få menn oppsøkjer hjelpeapparatet. Frå Senterpartiets side er vi opptekne av å sikre alle som søkjer til hjelpeapparatet kortare eller lengre tid etter eit seksuelt overgrep, den hjelpa dei treng, uansett om offeret er kvinne eller mann, og uansett kor i landet ein bur. Dersom det er slik at menn som er utsette for overgrep, ikkje oppsøkjer hjelpeapparatet for naudsynt hjelp, må det vere viktig å styrkje informasjonsarbeidet. Det er viktig at informasjonsarbeidet for ungdom i skule, på fritidsklubbar, i idretten og på andre arenaer der ungdom møtest, er synleg. Vi er i alle fall frå Senterpartiets side opptekne av og fornøgde med at statsråden grip fatt i desse viktige problemstillingane.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-12-05:
Jeg vil først takke for en god debatt, der alle partiene har deltatt. Jeg må bare si at hvis noen oppfattet meg slik i starten at jeg kritiserte SV, var ikke det tanken, men jeg var veldig tankefull etter den debatten om hvorfor man ble så sint som man ble, for det var tydelig en følelse som oppstod. Jeg føler at de aller, aller fleste her i debatten har hatt en litt tankefull, tilbakelent rolle, og det syns jeg har vært bra. Jeg må også si at jeg syns det har vært veldig bra at vi har hatt en debatt om seksuelle overgrep med et flertall menn som deltakere. Da har vi også kommet et stykke på vei. Det som jeg også syns har vært fint, er at vi har kunnet bruke Stortingets talerstol til å drepe noen tabuer. Dette er jo et tema der det ikke bare er politiske grep som trengs, men også en offentlig debatt. Jeg syns at Olemic Thommesens bilde av brorskap og søsterskap viser hvor vanskelig dette er, for alle ser for seg at det er litt lettere å fortelle hvis det er to venninner som sitter i sofaen med et rødvinsglass, eller to kompiser som sitter i sofaen med ei ølflaske. Vi ser for oss at bildet av situasjonen der det er lett å fortelle noen noe, er forskjellig i den sammenhengen. Jeg for min del skrev særoppgave i tredje gym om Tora-trilogien. Jeg, som hadde hatt en beskyttet oppvekst og nesten ikke forsto hva det var snakk om engang, oppdaget virkelig at en forfatter kunne åpne en verden som gjorde at jeg fikk forståelse for noe, fikk et politisk engasjement for noe, og at jeg faktisk også følte et ansvar for å gjøre noe. Jeg syns at vi bør bruke den muligheten vi nå har, til både, som Inga Marte Thorkildsen gjorde, å hedre pionerene på området som har jobbet for det, og å åpne en debatt som kanskje kan få andre på banen, både for å få gjort noe politisk, få gjort noe faglig og også å få gjort noe i en samfunnsdebatt der dette ikke må ses på som tabu lenger. Da trenger vi kanskje også en forfatter som er villig til å skrive trilogien om Tore.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Jeg har lyst til å si veldig kort avslutningsvis at hvert av de innleggene som er blitt holdt her i salen i denne interpellasjonsdebatten, har vært særdeles gode og har gitt veldig viktige innspill i et tema som er tabubelagt. Jeg skal ikke gå inn på hvert innlegg som er blitt holdt, men jeg har lyst til å si at representanten Dørum holdt en veldig verdig og godt poengtert oppsummering av det jeg følte mange gav uttrykk for. Så jeg synes at hans ord kan bli stående som en veldig god slutt på denne debatten. Jeg kan bare love at vi kommer til å følge opp de konkrete innspillene som har kommet i debatten, både når det gjelder kunnskap, kompetanse, hvordan hjelpeapparatet vårt kan fokusere, og det å tørre å begynne å stille spørsmål om seksuelle overgrep på en helt annen måte enn det som er gjort. Det er også en viktig kjønnsdimensjon i det som interpellanten har trukket opp i dag, nemlig at vi er nødt til også å ha fokus på menn i forhold til disse spørsmålene på en helt annen måte enn vi har klart hittil. Så har jeg også lyst til på tampen å forsvare SV litt. Jeg kan forsikre opposisjonen om at SVs engasjement i mange av disse spørsmålene er helt genuint, og det er også vektlagt i de veivalgene vårt departement og også Justisdepartementet gjør i disse spørsmålene. Jeg hadde bare lyst til å si det, for det er nettopp samspillet mellom partiene som gjør at vi kommer ut på den måten. I så måte skal vi også ta med Venstres bidrag i dette temaet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-12-05:
I behandlingen av denne saken har det vært stor grad av enighet i komiteen. Likevel finner jeg det riktig å knytte noen kommentarer til noen av punktene, bl.a. til dette med overfiske. Overfiske er vel et av de største problemene norsk fiskerinæring står overfor, et problem som har vart i mange år, og som sannsynligvis dessverre kommer til å vare videre. Som det framgår av innstillingen, er overfisket på norsk-arktisk torsk i Barentshavet på anslagsvis 100 000–120 000 tonn årlig. Det er 20 pst. av totalkvoten for torsk, og det har en førstehåndsverdi på ca. 1,5 milliard kr. Det er betydelig. Da synes jeg det er riktig at man fokuserer på det fra komiteens side, som vi også har skrevet i innstillingen. Vi er også klar over at det medfører reduserte kvoter. Det rammer fiskeflåten, og det rammer også de fiskemottakene som er avhengige av råstoffet. Mange tiltak har vært prøvd gjennom årene, men overfisket har dessverre ikke avtatt. Så det er en stor utfordring man står overfor her. Så skal jeg bare knytte noen korte kommentarer til et punkt hvor komiteen har litt delt syn. Det gjelder kvoteforhandlingene mellom Norge og Russland når det gjelder forvaltning av kongekrabben. Vi registrerer at for 2006 har man en avtale om at Russland skal få fange 3 millioner individer. Kvoten for Norge er på 300 000. Mindretallet – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – registrerer at Norges andel er noe lavere enn det som det burde ha vært grunnlag for. Det antar jeg at fiskeriministeren kommer nærmere inn på i sitt innlegg. Så er det viktig også å få med at kongekrabben er en introdusert art. Da bør man spesielt fokusere på forvaltningen av den. Etter det vi har registrert, er det mulig at det kommer en sak til Stortinget om forvaltningen av kongekrabben, og jeg tror det er på høy tid at man får en langsiktig strategi i så måte. Avslutningsvis: Jeg tror det viktigste man kan gjøre videre framover for å forvalte fiskeressursene både i Barentshavet og i Nordsjøen, er å styrke dialogen med de land vi samarbeider med, ikke minst med Russland i nordområdene, rett og slett for å få en bedre forvaltning og en sterkere kontroll av de felles havområdene.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
Jeg tillater meg å peke på at Norge gjennom Den nordatlantiske fiskerikommisjonen har vunnet fram med kravet om en forsterket havnestatskontroll i kampen mot ulovlig, urapportert og uregistrert fiske. EU-landene og Russland, ikke minst, har sluttet seg til dette, som etter min oppfatning er et gjennombrudd for det internasjonale arbeidet som Regjeringen og fiskeriminister Helga Pedersen har nedlagt på dette området. Jeg viser dessuten til at Odelstinget senere i kveld skal behandle endringer i fiskeriforbudsloven og saltvannsfiskeloven i samme ærend. I en tid der enkelte tar til orde for en mer aggressiv holdning til kontrollen med fiske i nordområdene, kan det være grunn til å minne om at norske tiltak alltid må være innenfor rammen av folkeretten og de fiskeriavtalene som Norge har med andre land. Det finnes ikke noe alternativ til disse avtalene. Alternativet er i så fall at vi fisker havet tomt. Derfor er våre fiskeriavtaler selve fundamentet i vårt fiskerisamarbeid med andre land. Det er viktig at avtaleregimet opprettholdes og videreutvikles i åra som kommer. Og det viser seg at det nytter. Skritt for skritt vil vi på dette viset nærme oss en bærekraftig internasjonal ressursforvaltning.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-05:
På vegne av næringskomiteen legger jeg fram Innst. S. nr. 60 for 2006-2007 om samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning nr. 68/2006 av 2. juni 2006 om innlemmelse i EØS-avtalen av EU-rettsakter om offentlige anskaffelser mv., basert på St.prp. nr. 2 for 2006-2007 med samme navn. Som saksordfører har det ikke vært mulig å avsløre noen form for uenighet i komiteen om denne saken. Det betyr at hele komiteen står samlet og anbefaler Stortinget å gjøre vedtak om å samtykke i godkjenning av EØS-komiteens beslutning som nevnt over. De to nye rådsdirektivene utgjør sammen det viktigste regelverket for regulering av offentlige innkjøp i EU, og gjennomføringen av direktivene med rettsaktene vil bidra til en fornying av anskaffelsesregelverket. Prosedyrene som foreslås innlemmet i norsk lov og forskrift, dreier seg om økt fleksibilitet og flere kvalitetskrav vedrørende de offentlige innkjøpsordningene. Det dreier seg om helelektronisk innkjøpsform, hvor leverandører kan melde seg inn i et elektronisk system og levere tilbud til den offentlige innkjøper. Det dreier seg om utvidet mulighet for dialog ved inngåelse av store, komplekse prosjekter, og det dreier seg om skjerpet krav til vekting av tildelingskriterier. Endringene medfører også at gjeldende domstolspraksis om miljøhensyn og sosiale hensyn blir direktivfestet. Videre inneholder direktivet regler som ivaretar hensynet til universell utforming av alle produkter, tjenester, bygninger og omgivelser, slik at så mange som mulig skal kunne benytte disse på like vilkår. Endringene som komiteen anbefaler vedtatt, krever endringer i lov og forskrift om offentlige anskaffelser. Endringen av framgangsmåtene ved tildeling av kontrakter innenfor vann- og energiforsyning, transport og posttjenester nødvendiggjør både lovendring og en rekke endringer i forsyningsforskriften. Nye prosedyreregler for offentlige anskaffelser av varer, tjenester og bygg- og anleggsarbeider innebærer en videreutvikling av tre eksisterende direktiver. Disse krever ikke lovendringer, men en rekke endringer i forskrift om offentlige anskaffelser. Direktivet legger til rette for at hele anskaffelsesprosedyren fra kunngjøring, utsendelse av konkurransegrunnlag, spørsmål, tilbudsinnlevering og evaluering kan gjennomføres elektronisk. Videre åpnes det for såkalt dynamiske innkjøpsordninger og elektroniske auksjoner. La meg presisere at komiteen er av den oppfatning at endring i prosedyrene i seg selv ikke fremmer økt konkurranseutsetting av varer og tjenester. Prosedyrene anbefales utelukkende for å håndtere offentlige anskaffelser på områder som allerede er vedtatt konkurranseutsatt nasjonalt. Jeg viser til innstillingen, hvor altså en samlet komite slutter seg til den framlagte proposisjonen fra Regjeringen. Proposisjonen har også vært innom utenrikskomiteen, uten at denne hadde ytterligere kommentarer eller merknader til innstillingen. På denne bakgrunn anbefaler komiteen Stortinget å samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning om å innlemme disse EU-rettsaktene om offentlige anskaffelser i norsk lov og forskrift.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Det er sjølvsagt ikkje slik at Regjeringa har fremma forslag som bryt med den erklæringa ho styrer på grunnlag av. Det som er hovudlinja i Regjeringa sin politikk på dette området, er at eigendelane generelt skal haldast lågast mogleg, og at ein ikkje skal ha meir vekst i dei enn det som er pris- og kostnadsutviklinga generelt i samfunnet. Det er Regjeringa sitt generelle syn, og det er òg lagt til grunn som ei norm for det arbeidet som er gjort i samband med statsbudsjettet for 2007. Eg er derfor ikkje einig i den utsegna som representanten Tybring-Gjedde viste til.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Regjeringa fremma eit budsjettforslag som først og fremst tek sikte på å finne balansepunktet mellom ei offensiv satsing for å ta vare på dei arbeidsplassar ein har, og å leggje grunnlag for at nye blir skapte. Det er òg ein berebjelke i Regjeringa sin økonomiske politikk at han skal vere ansvarleg og ikkje setje utviklinga i samfunnet vårt over styr, slik at vi rammar dei arbeidsplassane som finst. Dette er hovudsvaret på den problemstillinga som representanten Flåtten tek opp. Vi fører ein ansvarleg økonomisk politikk, vi inspirerer til investering i privat sektor, og vi legg til rette for ei offensiv satsing i velferdspolitikken i ulike delar av landet. Samla sett er det med på å gi fart i samfunnsutviklinga, og derfor er dette òg viktig for at det går så godt i landet vårt som det gjer no.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Det vi skal lese ut av dette, er først og fremst at Regjeringa leverer det ho har lovt. I regjeringserklæringa seier vi at fagforeiningskontingenten skal doblast i løpet av perioden. Vi har levert to bidrag i den retninga, og er på god veg. Det gleder meg å konstatere at Kristeleg Folkeparti òg er med på den vegen. Kristeleg Folkeparti foreslår i sitt alternative budsjettforslag at fagforeiningsfrådraget skal aukast med 100 kr. Når det gjeld dei frivillige organisasjonane, er det rett at det ikkje er foreslått noka endring i forhold til situasjonen for 2006. Det har vi heller ikkje lovt. Så det er ikkje noko løftebrot frå vår side, slik det kanskje kan bli gitt inntrykk av. Men vi er opptekne av at dei frivillige organisasjonane skal ha gode arbeidsvilkår, og det observerer vi i det pågåande arbeidet.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Framstegspartiet er i alle fall standhaftig på eitt område. Partiet slår om seg med skattelette til alle inntektsgrupper, men fordelinga er svært skeiv. Det viser den innstillinga som vi no debatterer, og det såg vi òg under finansdebatten den 28. november. Dei som tener aller minst, får lite skattelette – ca. 1 800 kr. Dei store fiskane, dei som tener over 1 mill. kr, blir dei store vinnarane i Framstegspartiet sitt opplegg, og eg viser i den samanhengen til det materialet vi har fått, og dei berekningane som er gjorde etter at Framstegspartiet la fram sitt alternative budsjett. Den sosiale profilen er svært skeiv – mest lettar blir det gitt til dei i samfunnet som har best råd. Framstegspartiet ropar høgt om at dei er på parti med folk flest – i skattepolitikken er dei dei rikaste sin beste venn. Eg spør derfor representanten Tybring-Gjedde: Korleis kan han forsvare ein slik usosial politikk?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Representanten Sanner tek opp problemstillinga rundt det som er omtalt i innstillinga når det gjeld individuell pensjonssparing og livrente. Eg synest nok at representanten Sanner kjem i skade for både å overdimensjonere og å gi ei framstilling av realitetane rundt denne saka som eg ikkje kjenner meg igjen i. Intensjonen med den merknaden som fleirtalet i komiteen, dvs. representantane for regjeringspartia, har lagt inn, er nettopp å gi eit signal om korleis ein tenkjer seg saka handtert, under føresetnad av at ein får til semje og eit breitt pensjonsforlik i Stortinget. Det arbeider vi aktivt med. På det grunnlaget har vi uttalt det vi har gjort. Det er ikkje for å skape usikkerheit, men det er for å bidra til det motsette, slik at posisjonane skal vere klare. Eg har òg lyst til å seie at vi har hatt dialog og samtale med representantar for finansnæringa og tunge aktørar på næringslivssida, og dei samtalane synest eg har vore konstruktive. Eg viser til det som regjeringspartia har sagt, og foreslått, i den innstillinga vi no debatterer. Vi slår fast at dersom det blir eit heilskapleg pensjonsforlik, forpliktar vi oss til å etablere privat individuell pensjonssparing med skattemessig frådrag. Omfanget på og tidspunktet for iverksetjing av ei ny ordning er faktisk ein del av pensjonsforhandlingane. Regjeringa vil eventuelt leggje fram forslag til slik spareordning i revidert nasjonalbudsjett for 2007. Retten til å spare i IPA-polisar og individuell og kollektiv livrente blir vidareført utan skattefordelar i 2007, slik det går fram av innstillinga. Så vil eg presisere at arbeidsgivar kan fortsetje med oppsparing i eksisterande livrenteavtale også i 2007. Dette vil likevel vere ei lite gunstig ordning for arbeidstakaren. Han blir nemleg skattlagd for innskott på innbetalingstidspunktet, samtidig som alle seinare utbetalingar i ordninga blir skattlagde som pensjonsinntekt. Og heilt til slutt: Arbeidsgivarar som ønskjer å fortsetje med kollektiv livrenteavtale etter årsskiftet, kan opprette ei ny livrenteavtale. På den måten blir berre avkastninga skattepliktig på utbetalingstidspunktet. Alternativt kan ein vente med nye innskott på eksisterande livrenteavtale til forhandlingane om pensjonsreforma er avslutta.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Spørsmålet om individuell pensjonssparing og livrente er eit heitt politisk tema i debatten. Det er òg grundig omtalt i den innstillinga som vi no debatterer. Derfor brukte eg ein god del av innlegget mitt i dag både til å kommentere konkrete spørsmål og til å gi prinsipielle betraktningar rundt denne saka. Eg har lyst til å understreke, sidan representanten Sanner tidlegare i debatten – og representantane Syversen og Sponheim no seinare – tok det opp, at frå regjeringspartia si side er det eit viktig utgangspunkt at det kan skapast eit heilskapleg pensjonsforlik i Stortinget. Vi legg til rette for det. Og når vi har kommentert dette i innstillinga, er det nettopp for både å vise ei romslegheit i forhold til moglege forhandlingspartar i framtida som vi eventuelt skal inngå forlik med, og òg å gi signal om korleis vi tenkjer i dette arbeidet. Men vi har ikkje tenkt å gå inn i eksakte forhandlingar frå Stortingets talarstol. Det trur eg alle må rekne med blir linja framover. Med omsyn til dei konkrete spørsmåla som representanten Syversen og for så vidt òg representanten Sponheim tok opp, vil eg vise til dei betraktningane eg har gitt både i hovudinnlegget mitt og i det førre innlegget mitt. Vår ståstad er innstillinga til komiteen, med den modifikasjonen i forhold til Regjeringa sitt opplegg som ligg i at vi legg opp til å endre på to av overgangsreglane. Det er teke inn i innstillinga, det materialet ligg der. Vi legg altså opp til at dersom det blir eit heilskapleg forlik, forpliktar vi oss til å etablere privat individuell pensjonssparing med skattemessig frådrag. Vi rapporterer tilbake om dette i samband med behandlinga av revidert nasjonalbudsjett for 2007 – dersom det blir eit forlik. Retten til å spare i IPA-polisar og individuelle og kollektive livrenter blir vidareført i 2007, utan skattefordelar. Det har vore vårt signal, og ytterlegare signal utover dei som eg har gitt i innlegga mine, vil vi ikkje gi i denne saka i dag.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Eg skal ikkje medverke til å forlengje debatten, men eg har behov for å presisere følgjande: Vi diskuterer no ei viktig sak. Det er vi som representerer regjeringspartia, einige om, og det er òg dei tidlegare regjeringspartia innforstått med. Eg oppfattar det òg slik, som det har vore sagt av fleire av oss, at det i utgangspunktet er ein god vilje til å prøve å finne eit breitt forlik. Eg er oppteken av at grunntonen i alt som har vore sagt frå regjeringspartia i denne saka i dag, er at vi skal medverke til at det kan vere eit godt forhandlingsklima i tida framover. Så har eg lyst til å presisere at eg står inne for det eg har sagt. Eg står ikkje inne for andre sine tolkingar av det vi har skrive, og det som har vore sagt i debatten. Eg står inne for det vi har skrive, og det vi har sagt. Der går grensa. Med omsyn til overgangsreglar, som har vore eit tema i dag, har vi gått inn og gjort to endringar i forhold til Regjeringa sitt forslag – nettopp som ein konsekvens av den merknaden som er teken inn om moglegheitene for eit breitt og heilskapleg pensjonsforlik ein gong etter nyttår, der vi seier at vi forpliktar oss til å etablere privat individuell pensjonssparing med skattefrådrag, om det blir eit slikt forlik. Men vi har ikkje forplikta oss til, eller hatt ønske om, å gå inn i ei detaljert beskriving utover dette. Det ber eg om respekt for. Eg trur det vil tene saka lite om vi for open mikrofon skal begynne å gå meir detaljert til verks. Eg føler meg veldig trygg på at finansministaren har merka seg dette, og at vi kommuniserer godt om korleis regjeringspartia og Regjeringa arbeider i lag i denne saka som i andre saker. Når det har blitt mykje debatt om dette i dag, er det fordi dette har implikasjonar som har med skatt å gjere. Eg skjønar det, men vi må òg hugse på at saka har andre dimensjonar, som ikkje skal løysast i ein skattedebatt i Odelstinget.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
I Soria Moria-erklæringen sa Regjeringen at egenandelene i helsevesenet ikke skulle økes, men holdes på et lavt nivå. I det rød-grønne budsjettet for 2007 øker de midlene til egenandelene med 160 mill. kr. Dette er skatt, skatt på sykdom, og vel egnet som tema i dagens debatt. Forbundslederen i Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke, Svein Erik Myrseth, påpeker at de økte egenandelene først og fremst rammer kronikerne. Han sier videre at økningen er et regelrett brudd på Soria Moria-erklæringen. Er representanten Sandal enig med lederen i LHL i at Regjeringen har brutt Soria Moria-erklæringen, når egenandelene øker, eller er økte egenandeler i helsevesenet Regjeringens politikk?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
Jeg registrerer at representanten Sandal forholder seg til gammeldags retorikk mot Fremskrittspartiet, og ingenting er lenger fra sannheten. Som jeg sa i mitt innlegg: En person som tjener 1 mill. kr, betaler allerede i dag 0,5 mill. kr til Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, slik at de kan disponere dette videre. Denne personen vil da få en skattelette på 7 000 kr. En person som tjener 200 000 kr, vil få 4 000 kr i skattelette. Det er relativt sett langt høyere enn det den personen som tjener 1 mill. kr, får. Det burde representanten Sandal også forstå. I tillegg til skattelette på lønnsinntekt, gir vi også en rekke avgiftslettelser. De vil spesielt gå til dem som har minst fra før, for avgiftene rammer utrettferdig, og de rammer alle. Det er klart at når vi gir lettelser i avgiftene på bil, på bensin, på alkohol og på momsen på matvarer – som vi ikke ønsker å øke, men som Arbeiderpartiet ønsker å øke – vil selvfølgelig vår skatte- og avgiftspolitikk medføre at det blir spesielt mye til folk flest og til dem som har minst fra før.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
Hvis det er noe parti i dette storting som har gått imot skatt på sykdom, eller økte egenandeler, så er det Fremskrittspartiet. Det er i hvert fall det som er arven etter John I. Alvheim, og det burde representanten Holmås vite til tross for at han er ung. John I. Alvheim kjempet mot økte egenandeler. Han kjempet for å redusere dem. Det var en av hans hjertesaker, og det er også Fremskrittspartiets politikk. Jeg kan ikke gå inn i en hypotetisk debatt om budsjettet for 2008. Det håper jeg representanten Holmås forstår. Hvis vi skal begynne med det, kan vi få en interessant debatt. Men jeg kan på generelt grunnlag si at Fremskrittspartiet vil støtte alle reduserte egenandeler på sykdom, som gjerne defineres som «skatt på sykdom» – hvis SV er interessert i det begrepet, kan jeg godt henge meg på det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
For Fremskrittspartiet er skattelettelser ikke en utgift. Det er der vi er fundamentalt uenige. Det er der Lundteigens og andres retorikk slår feil. For Fremskrittspartiet er skattelette noe som bidrar til økt velferd. Så paradoksalt det enn høres ut, er det slik at hvis vi senker skattene, så vil folk bidra med mer arbeidskraft, og hvis vi senker skattene i næringslivet, vil også aktiviteten i næringslivet øke. Flere vil sette i gang virksomheter, flere vil arbeide og skape økte inntekter til staten. Den type prioriteringer er gammeldags, og Lundteigen går rett i den fellen som jeg advarte mot, nemlig den gammeldagse retorikken. Vi lever i 2006, og jeg må si at vi har en dynamisk, global verdensøkonomi hvor skattelettelser bidrar, og vi konkurrerer over hele verden. Hvis vi øker skatten med 1 kr, har vi ikke 1 kr mer å disponere på velferd. Det er ikke slik det fungerer. Ved å redusere skatten kan vi få økte skatteinntekter og inntekter til staten. Det er ganske vanskelig å forstå, men det er slik det henger sammen i en global verdensøkonomi.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
Først en kommentar til Lundteigen om at Fremskrittspartiet går imot skattelette for gårdbrukere: Ja, vi synes faktisk ikke det er riktig at man får skattelette oppå subsidier. Når man først lever på statens bekostning, skal man ikke i tillegg få en skattelette. Det mener vi blir galt. Representanten Lundteigen har ved en rekke anledninger fra denne talerstolen og også i mediene fremført en politikk som er stikk i strid med Senterpartiets politikk og stikk i strid med Regjeringens politikk. Det tror jeg alle her i denne sal er enige om. Slik jeg har forstått representanten Lundteigen, er det spesielt eierstrukturen i norsk næringsliv og bosettingen i distriktene han er opptatt av. Derfor vil jeg gjerne utfordre Lundteigen: Dersom han fikk anledning til å legge premissene først for Senterpartiets økonomiske politikk og dernest for Regjeringens økonomiske politikk – hvilke politiske grep ville han ha tatt?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
Jeg slutter aldri å forbause meg over hvordan en finansminister kan gå opp på talerstolen og skryte av skatteøkninger. I valget i 2009 må vel slagordet være: «Stem på meg, så skal jeg ta lønnsinntekten din og gi den til andre som fortjener den bedre.» Men jeg skal la det ligge. Statsråden har tidligere varslet gjennomgang av statens avgifter og gebyrer. Jeg vil gjerne vite når den vil foreligge, og om statsråden kan forsikre om at samtlige gebyrer i fremtiden vil tilsvare de reelle utgiftene staten har i forbindelse med de tjenestene som ytes. Videre: Vil statsråden rydde opp i forvirringen som råder med hensyn til hvorvidt noe er skatt eller avgift? Ett eksempel er arveavgift, som åpenbart er en skatt. Vil Regjeringen forholde seg til den definisjonen en da kommer frem til?