John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Jeg vil innledningsvis få lov til å takke komiteens medlemmer for en ryddig budsjettbehandling, selv om sikkert flere av komiteens medlemmer heller ikke denne gangen fant budsjettbehandlingen særlig inspirerende. Slik budsjettbehandlingen nå foregår i Stortinget, er fagkomiteene totalt spilt utover sidelinjen når det gjelder påvirkning og prioritering. Sosialkomiteen har et budsjettansvar som stort sett omfatter hele den norske befolkning på ulike områder. Komiteens medlemmer besitter betydelig faglig kunnskap og innsikt både når det gjelder helse, sosiale spørsmål, omsorg og pensjonsproblematikk, uten at denne kunnskapen kan nyttiggjøres, slik reglene nå er fastsatt for budsjettbehandlingen i komiteene. Den foreliggende budsjettinnstilling når det gjelder rammene 15 og 16, utgjør til sammen ca. 180 milliarder kr. Etter komiteens tre ukers intense arbeid med budsjettet foreligger det nå en endring i forhold til utgangspunktet på 24 mill. kr, eller 0,13 promille av de totale budsjettrammene. Dette nøler jeg ikke med å karakterisere som en parodi på en forsvarlig komitebehandling av et fagbudsjett. Den såkalt hellige budsjettbalansen kommer også i et merkelig lys når en i fjorårets salderingsproposisjon, St.prp. nr. 30, registrerer at det opprinnelig vedtatte statsbudsjett for 1999, vedtatt høsten 1998, viser en overskridelse på hele 12,5 milliarder kr, som igjen gir en svekkelse av oljefondet på 11,2 milliarder kr. Høsten 1998 ble det framstilt som en nasjonal katastrofe om en eksempelvis brukte noe mer av oljepengene til helse og omsorg. Fremskrittspartiet har denne gangen valgt ikke å legge frem noe tallbudsjett innenfor de vedtatte rammer, idet vi finner at rammene ikke gir mulighet for en forsvarlig og nødvendig helse- og sosialpolitikk i 2000. Skal en fortsette med denne formen for behandling av statsbudsjettet, bør det etter min mening vurderes om ikke rammene 15 og 16 kan ses under ett. Det ville gi komiteen større mulighet til å prioritere på en langt bedre og mer treffsikker måte enn det som nå er situasjonen. Jeg registrerer med bekymring at den foreliggende budsjettinnstilling overhodet ikke – i form av økt ressurstilgang – vil løse den helsekrise en ikke bare står overfor i 2000, men som en allerede er midt inne i. Jeg viser til de offentlige sykehus" forventede budsjettunderskudd for 1999, som vil beløpe seg til i underkant av 1 milliard kr. Det er ikke bare Regjeringen som har ansvar for denne situasjonen, men i høyeste grad også stortingsflertallet, som i svært mange år under ulike regjeringer ikke har tilført sykehusene nok ressurser. Til syvende og sist er de lange helsekøene stortingsflertallets ansvar. Regjeringen har bebudet en melding om verdigrunnlaget for vår helse- og omsorgspolitikk. Det er vel og bra hvis det blir mer enn floskler – som eksempelvis pasienten først. Den barmhjertige samaritan sørget ikke bare for at den skamslåtte fikk behandling, men betalte også selve behandlingen. Det er noe til etterfølgelse. Jeg skal i fortsettelsen i liten grad kommentere den foreliggende budsjettinnstilling, men bare vise til Fremskrittspartiets prinsipale budsjettforslag på rammene 15 og 16 som er inntatt i innstillingen. Noen saker i den foreliggende budsjettinnstilling vil jeg imidlertid kommentere. I Fremskrittspartiets merknad i innstillingen vedrørende Nytt Rikshospital, er begrepet «skandaleprosjekt» benyttet. Noen synes vel i utgangspunktet at dette er vel harde ord, men Riksrevisjonens Dokument nr. 3:7 for 1999-2000 bekrefter stort sett alle de anførsler som er gjort fra Fremskrittspartiets fraksjon i innstillingen. Jeg viser også til hva lederen av kontrollkomiteen uttalte til Dagens Næringsliv torsdag 9. desember: «Jeg synes det er ganske beinhard kritikk av Statsbygg, men også av Sosial- og helsedepartementet og Arbeids- og administrasjonsdepartementet» Jeg vil uttrykke min tilfredshet med at det nå legges opp til en høring i kontrollkomiteen, og jeg vil vente med ytterligere kommentarer til denne høringen er gjennomført og se hvilke konsekvenser en da må trekke også rent politisk. På vegne av Fremskrittspartiet har jeg i foreliggende innstilling tatt opp noen forhold som jeg gjerne vil få en politisk drøfting av, og som jeg her kort skal kommentere i det følgende: Jeg vil først si meg glad for at en enstemmig komite i forslags form ber Regjeringen drøfte med det regionale helse- og sosialutvalg, Region Nord, hvordan driften av Kompetansesenteret for spiseforstyrrelser ved Regionsykehuset i Tromsø kan opprettholdes. Dette kompetansesenteret i Tromsø, det eneste i landet for spiseforstyrrelser, stod nå i ferd med å bli nedlagt om man ikke fikk til en finansieringsordning slik at man kan føre driften videre. Et medisinsk fagområde som jeg har tatt opp i den foreliggende innstillingen, er bl.a. den mikrobiologiske disiplinen generelt, som må styrkes, særlig sett på bakgrunn av at vi allerede nå i flere år har hatt økende problemer med både «gamle» og «nye» infeksjonssykdommer som dukker opp, og som viser seg å være resistente mot vanlig antibiotika. Jeg vil si meg glad for at komiteen i store trekk også har funnet det riktig å peke på denne problematikken. Videre har jeg i innstillingen tatt til orde for å få en formalisert godkjennelse av et influensasenter ved Haukeland sykehus i Bergen, noe som også en samlet komite i en merknad har omtalt positivt. Jeg har også tatt opp problematikken rundt replantasjonskirurgien som i dag er knyttet til Rikshospitalet som en landsdekkende funksjon, men som departementet nå har bestemt skal deles mellom Ullevål sykehus og Rikshospitalet under én ledelse. Replantasjonssenteret ved Rikshospitalet er den eneste landsdekkende funksjon for påsying av avkappede legemsdeler. Det har en høy faglig standard og resultater som ligger på et høyt internasjonalt nivå. Fagekspertisen ved Rikshospitalet er svært lite fornøyd med den administrative endring som er gjort av departementet. Jeg vil gjerne i denne sammenheng påpeke at det ikke kan være helt korrekt at denne delingen av replantasjonskirurgien mellom Ullevål sykehus og Rikshospitalet er gjort i forståelse med fagekspertisen. Det er også et viktig poeng i denne sammenheng å vise til at Statens helsetilsyn så sent som 11. februar 1999 konkluderte med at landsfunksjonen for komplisert replantasjonskirurgi ved det nåværende Rikshospitalet skulle opprettholdes ved innflytting i det nye Rikshospitalet. Dessverre var det ikke mulig å oppnå flertall i komiteen for å opprettholde avdelingen ubeskåret på Rikshospitalet, idet bare Høyre og Sosialistisk Venstreparti sluttet seg til Fremskrittspartiets merknad. De siste ukers sterke fokusering på at landet er på vei inn i en alvorlig helsekrise grunnet store underskudd ved sykehusene i 1999 og betydelig mindre forventede inntekter fra ISF-ordningen i år 2000, har faktisk rystet det politiske miljøet også her i Stortinget. Slik Fremskrittspartiet ser det, er hovedgrunnen til sykehusenes alvorlige økonomiske krise i 1999 at sykehusene i henhold til Stortingets intensjoner med den innsatsbaserte finansieringen, nemlig 50 pst. dekning for utført behandling, ikke har vært fulgt opp fra departementets side på en tilfredsstillende måte når det gjelder betaling til fylkeskommunene. I St.prp. nr. 1 er det fra departementets side gjort ytterligere endringer i regelverket for den innsatsbaserte finansieringen for 2000 ved at man har hevet krypgrensen fra 1 pst. til 2 pst., men samtidig har redusert enhetsprisene med 3,1 pst. og nedjustert kostnadsvektene med 3 pst. Ytterligere er det lagt inn et effektiviseringskrav på hele 180 mill. kr. Endringer i regelverket skal i henhold til budsjettproposisjonen gi budsjettnøytralitet. Sagt på en folkelig måte mener jeg at endringen i regelverket faktisk betyr at man har satt tak på ISF-inntektene, noe jeg betegner som snikinnføring av rammer. Stortingets intensjon med ordningen var økt produksjon og et enkelt og forutsigbart regelverk. Den innsatsbaserte finansieringen har vært effektiv og gitt betydelige produksjonsgevinster, men dette har naturlig nok gitt større uttellinger for staten. At det koster mer å behandle flere pasienter, er det bare departementet som ikke synes å ville forstå. Jeg vil for øvrig komme nærmere tilbake til den innsatsbaserte finansieringsordningen i forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 13 senere i dag. Slik Fremskrittspartiet ser det, vil det måtte skje store strukturelle og organisasjonsmessige endringer i vårt offentlige sykehusvesen de nærmeste år. Det er fra departementets side allerede bebudet en melding om fristilling og tilknytningsform for offentlige sykehus basert på Sørensen-utredningen. Stortinget forventer også å få til behandling akuttmeldingen, hvor en skal ta standpunkt til lokalsykehusenes fremtid og funksjon. I forbindelse med fristilling av offentlige sykehus og tilknytning i form av kommunale foretak, AS eller stiftelser, mener Fremskrittspartiet at en også må skille bestillerrollen fra produsentrollen og innføre anbudsordninger på sykehustjenester. Det er grunn til å anta at utviklingen innen gen- og bioteknologien den nærmeste tid vil føre til store endringer både når det gjelder forebygging og kurativ medisin fra fosterstadiet og frem til voksen alder. Når det gjelder den videre utvikling av gen- og bioteknologien, vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet gi helseministeren det råd å se noe mer positivt på hva gen- og bioteknologien kan gi oss av positive muligheter, både når det gjelder forebygging og behandling av ulike sykdommer, også av arvelig karakter, helt fra fosterstadiet. Det er særdeles viktig, slik Fremskrittspartiet ser det, at norske leger og norske medisinske forskningsmiljøer får de samme forskningsmuligheter som leger og forskere utenfor landets grenser, slik at også norske fagmiljøer til enhver tid er internasjonalt oppdatert. Jeg har ikke sans for den type moral som aksepterer at vi i Norge skal bruke utenlandske forskningsresultater i vår pasientbehandling – resultater som vi selv ikke finner det etisk akseptabelt å fremskaffe. Norge må ikke nasjonalt gå inn for en så restriktiv lovgivning på dette området at det hindrer at norske borgere kan få del i den raske utvikling som skjer innen denne teknologien. Jeg vil sluttelig gi honnør til denne regjeringen, og spesielt til helseministeren, for det initiativ og den oppfølging som er gjort når det gjelder smertebehandling, spesialomsorg og livshjelp til mennesker med alvorlige, dødelige lidelser, og jeg stiller meg bak de anbefalinger som er gitt i denne sammenheng fra det livshjelpsutvalget som Regjeringen fikk nedsatt, og som har avgitt sin innstilling, som nå prisverdig følges opp av Regjeringen. Til slutt vil jeg ta opp de forslag som Fremskrittspartiet sammen med andre partier, har fremmet i innstillingen, samt Fremskrittspartiets egne forslag. Jeg ber også om å få gjort om følgende forslag til oversendelsesforslag: nr. 23, 24, 25, 35 og 36.