Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2002-02-21:
Innføring av en lovfestet rett til nødvendig helsehjelp gitt innen en individuelt fastsatt medisinsk frist vil sikre pasienten den helsehjelp de har krav på, uten unødvendig venting. Betydningen av endringen vil bli en revolusjon innen helsevesenet med tanke på individets rett til individuelt å få behandling, og vil gi det forslitte uttrykket «pasienten i sentrum» et reelt innhold. Rett til behandling ved private institusjoner eller i utlandet på det offentliges bekostning dersom fristen ikke overholdes, vil styrke pasientenes maktstilling overfor helsevesenet og øke tryggheten for å få behandling ved sykdom. De deler av helsevesenet som ikke allerede har økt fokuseringen på pasienten og pasientbehandling, blir tvunget til det. Tiden hvor pasientene har risikert å bli betraktet som en ordrereserve som har små eller ingen mulighet til å flytte på seg, bør definitivt være over, med lovfestet rett til behandling og med reelle muligheter til å velge private og utenlandske alternativer. En raskere behandling av pasientene vil også i mange tilfeller kreve bedre og enklere behandling og redusere risikoen for at pasienter blir uføretrygdet, noe som både vil være et gode for den enkelte og besparende for samfunnet. Raskere behandling vil også være en stor gevinst for alle landets arbeidsgivere med sykmeldte arbeidstakere som står i sykehuskø. Ved behandlingen av pasientrettighetsloven i 1999 ble også et tilsvarende forslag tatt opp, men det ble nedstemt mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer. Derfor er det ekstra gledelig at det nå er flertall i denne sal for en slik endring. Ved dannelsen av samarbeidsregjeringen sist høst ble det i regjeringserklæringen, også kjent som Sem-erklæringen, klart slått fast at Regjeringen vil lovfeste pasientenes rett til behandling innen individuelle frister fastsatt på medisinsk grunnlag. Når dette Dokument nr. 8-forslaget i dag ikke får flertall, er begrunnelsen at en så betydningsfull lovendring for pasientene må fungere etter hensikten ved ikrafttredelse. Derfor er det nødvendig at endringene på forhånd er utredet skikkelig, slik at ingen – verken pasienter eller helsepersonell – er i tvil om hvordan loven skal tolkes. Pasientenes tiltro til behandlingsgarantier er i beste fall varierende, og skal folk få økt tillit til helsevesenet, økt trygghet i forhold til å få behandling når man trenger det, kan ikke en slik endring av pasientrettighetene mislykkes. Vi kan ikke vedta en lov uten reelt innhold, jf. ventelistegarantien. Denne helt nødvendige bedringen av pasientrettighetene egner seg derfor ikke til å vedtas på bakgrunn av et Dokument nr. 8-forslag, men må bli underlagt en behandling som sikrer at både forslagsstillerne og regjeringspartienes intensjoner blir oppfylt. Helseministeren har i brev til sosialkomiteen begrunnet hvilke utfordringer det er nødvendig å avklare før en slik lov iverksettes. Helseministeren nevner spesielt tre forhold: for det første at det foreliggende forslag opphever vilkårene for rett til nødvendig helsehjelp, som utgjør et sentralt element i prioriteringen av helsetjenester. Uklarhet om hvem som har rett til nødvendig helsehjelp kan skape problemer i forhold til pasientenes rettssikkerhet. For det andre påpeker helseministeren nødvendigheten av å se en rett til behandling i utlandet på visse vilkår i sammenheng med andre ordninger i utlandet, slik at man kan oppnå forenkling i lovverket og hindre utbygging av ytterligere byråkrati. Til slutt ønsker helseministeren en nærmere vurdering av hvordan loven skal utformes, særlig med tanke på hvilke hensyn som skal ligge til grunn for fastsettelse av den medisinsk begrunnede fristen. Jeg synes det er positivt at Fremskrittspartiet er utålmodig i denne saken. Det er vi alle sammen. Jeg kan imidlertid ikke forstå hvordan Fremskrittspartiet i sine merknader kan konkludere med at Regjeringen, ved helseministeren, ikke vil anbefale at pasientrettighetsloven endres, slik at pasientene får en juridisk rett til behandling. For det første uttrykker helseministeren tydelig i sitt brev til komiteen at han vil fremme de nødvendige forslag for Stortinget som vil bygge på Sem-erklæringen, hvor det helt klart slås fast at det skal innføres en lovfestet rett til behandling innen individuelle frister fastsatt på medisinsk grunnlag. Det alene burde være nok til å fjerne eventuell usikkerhet. For det andre er denne formuleringen i Sem-erklæringen en av de viktigste for Høyre. Og det ville være helt utenkelig for Høyre at denne delen av regjeringserklæringen ikke skulle bli oppfylt 100 pst., noe jeg for øvrig har full tillit til at helseministeren vil sørge for. Derfor burde Fremskrittspartiet bytte ut sin bekymring med glede over at man har en regjering som vil innføre en så omfattende og viktig pasientrettighet som Høyre og Fremskrittspartiet tidligere har forsøkt å få gjennomslag for. Men som sagt: Det er intet negativt i at Fremskrittspartiet er utålmodig i denne sak, og det burde ikke være nødvendig at forberedelsen av denne lovendringen skulle ta for lang tid. Det bør derfor være et mål at en lovendring blir iverksatt i løpet av neste år. En endring av pasientrettighetene som sikrer rett til behandling innen en medisinsk forsvarlig frist, vil sammen med den nye helsereformen kunne føre til et helsevesen som alle ønsker seg, et helsevesen som behandler hver enkelt pasient individuelt, og hvor den enkelte institusjon er avhengig av effektiv pasientbehandling av høy kvalitet.