Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-12-12:
Først om skolen: Den helt grunnleggende forskjellen mellom de rød-grønne partiene og Venstre er hva vi prioriterer i skolen, hva vi setter først. Venstre har i alle år i denne salen sagt at vi setter først det å ha nok lærere og lærere med stor kompetanse. Derfor har vi fremmet krav om kompetanse til å undervise. Derfor har vi fremmet forslag om reform i lærerutdanning. Derfor har vi også omprioritert penger for å styrke den videreutdanningen Regjeringen har begynt på, for for oss er ikke det en videreutdanning for noen lærere i noen fag. For oss er det en videreutdanning for alle lærere i alle fag, med jevne, regelmessige mellomrom. Så vi har en helt annen ambisjon. For dem som lurer på hvor vi kan se resultater av ambisjonen, kan man f.eks. se på skolesystemet i denne byen, hvor både Venstre og Høyre har hatt byråd de siste åtte årene. Vi ser at i et skolesystem med 37 pst. språklige minoriteter og mange, mange forskjellige elever løftes elevene fordi man har læringstrykk – satser på god ledelse, satser på gode lærere og på å bygge lærerne. Denne fellesskolen er Venstres ideal, men for å få den til må vi prioritere. Og på samme måte: Når det gjelder universiteter og høyskoler, får vi rett og slett ikke til – heller ikke i en krisetid – å sikre god undervisning og grunnleggende, god forskning ved å underfinansiere disse institusjonene. Jeg er enig med statsråd Aasland i at vi skal beholde en nettobudsjettering, men i en nettobudsjettering må det være slik at man kan forholde seg til det på en rimelig måte. Når det inntreffer stormkast rundt en, f.eks. når staten blir skikkelig raus i et lønnsoppgjør, er det ikke så lett å fange opp dette innenfor rammen av en nettobudsjettering, og når en plutselig får noen hopp og rykk når det gjelder pensjonsbeløp, er det heller ikke lett å gjøre det. Når man ser dette i sammenheng med hva som har skjedd før – for det første hvileskjæret, med de skader det påførte sektoren når man måtte omprioritere, deretter massevis av øremerkinger og en sviktende basisbevilgning – får vi et press mot disse institusjonene ved at fleksibiliteten er borte. Derfor valgte jeg med vilje å si at det mangler penger for å sikre at folk ikke blir oppsagt, at ledige stillinger faktisk blir fylt opp, at det blir satset på forskning, og at studietilbudet ikke blir forringet. Det er dette som er den politiske utfordringen. Vi er politikere, og vi skal ikke i denne salen snakke som om vi lager et rundskriv til Finansdepartementet – uansett hvilket parti vi tilhører. Dette er realsituasjonen. Dette er situasjonen ute i verden – som vi har fått melding om senest i går, gjennom Universitets- og høgskolerådet, ledet av veldig nøkterne folk, som har som jobb å fortelle oss hvordan situasjonen er. Det er dette Venstre nå forventer at regjeringspartiene rydder opp i i løpet av den tiden vi har på nyåret – snarest mulig og senest i revidert – når vi vet at vi får forskjellige budsjettrunder i 2009. Vi forventer rett og slett at universiteter og høyskoler i praksis ikke får et nytt hvileskjær – selv om det ikke kalles det. Vi forventer at det å ofre statsråd Djupedal faktisk var et så stort blot for regjeringspartiene at man får gode resultater for universiteter og høyskoler. Venstre forventer det, og vi kommer til å agitere for det.