Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-12-17:
LOs leder Yngve Hågensen har tatt til orde for en fullstendig gjennomgang av det lovverket som berører arbeidslivet i Norge. Han ser at dagens lovverk og de utfordringer vi står overfor i fremtiden, ikke er forenlige med hverandre. Jeg ønsker og håper imidlertid inderlig, at dette lovverket blir til og blir formet på arbeidstakerens premisser, gjennom et kraftfullt arbeid i arbeiderbevegelsen som kan legge til rette for en politisk behandling i ettertid. Jeg tror når jeg hører debatten her, at det er den eneste måten vi kan ha sjansen til å få til en moderne lovgivning på vedrørende arbeidslivet i Norge, og som tar hensyn til arbeidsfolk. Jeg blir til dels skremt av det jeg hører fra Fremskrittspartiet og Høyre, hvilke ambisjoner, hvilke målsettinger de har om å bruke arbeidstakerne som en ressurs til berikelse for arbeidsgiveren, og ikke omvendt. Det er arbeidstakerne i Norge som innehar de store ressursene som trengs for at vi skal være i stand til å videreutvikle næringslivet på en slik måte at vi kan opprettholde et konkurransedyktig næringsliv. Uten innflytelse fra arbeidstakerne og arbeidstakernes organisasjoner vil vi kunne bli et underutviklet land som ikke vil være i stand til å konkurrere på det internasjonale markedet. Derfor er det skuffende å høre at man ønsker å legge så liten vekt på den innflytelsen som organisasjonene har gjennom sitt tillitsmannsapparat, og den rett de har til å være med og treffe beslutninger om arbeidstakerens innflytelse på arbeidsplassen. På den annen side er det også svært skuffende å høre representanten Karin Andersen når hun sier at det dreier seg om å vise muskler. Det høres ut som man har glemt å telle. Man kan bare telle antall representanter som sitter her i huset, og se hvordan de er fordelt på de ulike partier, så ser man hva resultatet blir. Skulle Arbeiderpartiet ha fulgt SVs strategi, hadde det vært Fremskrittspartiet og Høyre, med deres ideologi, som hadde hatt innflytelse på hva som skal bli morgendagens lovgivning for arbeidstakerne. Det er en utvikling som jeg vil advare sterkt mot. For hva er det som tjener Arbeiderpartiet og arbeiderbevegelsens interesser? Jo, det er først og fremst de samme mål som tjener arbeidstakerens interesser. Det er så absolutt i arbeidstakerens interesser at vi har gått inn og søkt å fremforhandle et resultat som var bedre enn det opplegget som Regjeringen la fram. Ved forhandlinger med Fremskrittspartiet og Høyre ville resultatet ha blitt enda verre enn det som Regjeringen la fram. Så er spørsmålet: Hvorfor er arbeids- og administrasjonsministeren så bekymret for det å gjøre arbeidsmarkedsetaten i stand til å virke fullt ut med sin kompetanse på dette markedet? Den sterkeste garanti for at utleie og innleie av arbeidskraft og bruk av vikarhjelp fikk en profesjonalitet og en styrke over seg som virkelig tjente både arbeidsgiverne og arbeidstakerne i dette landet, ville etter min mening være at vi hadde en offentlig etat som var markedsledende og satte standarder for hvordan dette arbeidet skulle være. Jeg kan ikke se noen annen måte å løse dette på. Da tror jeg at hensynet til konkurransevridning, til kryss-subsidiering osv., er underordnet. Dette går det an å finne løsninger på. Det overordnede målet er å få en arbeidsmarkedsetat som på alle områder kan gå tungt inn i formidlingen av arbeidskraft for å sette standarder for hvordan dette skal gjøres, slik at det private markedet får noen skikkelige standarder å forholde seg til. Det tror jeg både arbeidsgiverne og arbeidstakerne i Norge i fremtiden vil være tjent med. Avslutningsvis vil jeg si at vi selvsagt skulle ønske at forhandlingsresultatet var blitt bedre. Det ble så godt som vi greide å få det, og det må vi leve med. Jeg forstår ikke at Sosialistisk Venstreparti – som egentlig burde være de som hadde størst interesse av å sørge for at vi fikk en trøkk i denne saken, for å bearbeide arbeidsmarkedsetaten og arbeidslivet for øvrig i retning av å sette gode standarder for denne type virksomhet i fremtiden – gir Arbeiderpartiet skylden for et forslag som en borgerlig regjering har lagt fram. Det er helt uhørt, og jeg synes ikke det går an å møte de fremtidige store utfordringene med en slik tilnærming.