Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Det går en film på kino som har vakt oppmerksomhet, kanskje i større grad utenfor Norges grenser enn i Norge. Trolljegeren, heter den, og der jaktes det på troll. Et av filmens morsomme øyeblikk er når trolljegeren må fylle ut skjema for nedleggelse av troll hver gang han har tatt et troll. Mange politimenn, sykepleiere, bedriftseiere – og lærere – vil forhåpentligvis le godt av den scenen, for de vil kjenne seg igjen. Stortingsmeldingen om tidsbruk er viktigere enn noen kanskje tror. Skolens viktigste ressurs og det vi bruker mest penger på, er jo lærerne, slik også saksordføreren har uttrykt tydelig. Hvordan lærerne bruker tiden sin sammen med elevene og i forberedelser og etterarbeid, avgjør hva slags skole barn og ungdom går på. Det er lærerens rammebetingelser og innsats i klasserommet hver eneste dag som er utslagsgivende for hvordan norsk skole er, og vil være, i årene som kommer. Nettopp derfor er Tidsbrukutvalgets innstilling og oppfølging av den svært viktig for skolen. Som saksordføreren har gitt uttrykk for, er det stor grad av enighet mellom partiene. God ledelse er et av de viktigste elementene for å få til god tidsbruk. Det er tatt en rekke grep for å styrke ledelsesfunksjonen både på skolenivå og på skoleeiernivå. Opprettelse av veilederkorps, krav om kvalitetsrapport fra skoleeier, program for lederskolering, rektorskole og tiltak for å fremme klasselederkompetanse hos lærerne er viktige eksempler. Den betydningen rektor har som pedagogisk og administrativ leder på den enkelte skole, bør styrkes. Det bør være et mål at alle rektorer skal ha formalkompetanse i skoleledelse, men da må kommunene sørge for at det settes av nok tid, slik at rektoren får mulighet til å være rektor og bruke tid på pedagogiske oppgaver. I dag forteller mange rektorer at altfor mye av tiden forsvinner til administrativt arbeid, vaktmestertjenester og ting som rett og slett må fikses der og da. Det bekymrer meg at rektorene selv opplever at hovedvekten av deres arbeidstid knyttes til slike oppgaver og ikke til pedagogisk ledelse. Vi trenger et visst byråkrati i skolen, f.eks. kontorpersonell og andre medarbeidere som kan løse administrative dag-til-dag-oppgaver og ha andre praktiske gjøremål. Denne dimensjonen bør alle som kritiserer byråkratiet for å være den store, stygge ulven, ha in mente. Et godt byråkrati som avlaster de gode rektorene og de gode lærerne, er bra, det gjør skolen bedre. Det er hvis byråkratiet vokser seg for stort, det blir et problem. Dessuten må skoleeier ha tilstrekkelig kapasitet til å gi skolene faglig veiledning og følge den samlede kvalitetsutviklingen i skolene. Det bekymrer meg derfor at vi ser en utvikling der stadig flere kommuner bygger ned den skolefaglige kompetansen. Arbeiderpartiet har tidligere tatt til orde for å «gjenopplive» skolesjefene. Det viktigste er at alle må ha et robust miljø innen skolefaglig kompetanse. Hvis ikke bør kommunene samarbeide for å få det – eller slå seg sammen for å oppnå det. Kunnskapsløftet medførte mye lokalt arbeid. Det er derfor bra at det er satt i verk tiltak for å støtte lokalt læreplanarbeid. Jeg oppfordrer kommunene til å bruke dette veiledermateriellet. En enstemmig komité mener det er på høy tid at man trekker inn andre yrkesgrupper i skolen. Tidsbrukutvalget er også tydelig på at andre yrkesgrupper enn lærerne kan ivareta mange av de oppgavene som i dag eksisterer i skolen, og som lærerne opplever som tilleggsoppgaver som de er blitt pålagt å utføre, eksempelvis praktiske oppgaver, følging til skoleskyss, matservering, administrative oppgaver og medisinering. Ikke minst styrking av helsesøstertjenesten og det spesialpedagogiske støtteapparatet samt rådgivningstjenesten er noe vi må ha økt fokusering på framover for å gjøre skolen bedre – samt avlaste lærerne. Mange vil mye med skolen og særlig i Norge. Ifølge en OECD-oversikt er Norge et av de landene hvor lærerne opplever ønske om styring fra tre hold – fra den enkelte skole, fra den enkelte kommune og fra staten. I de fleste land styres skolen gjerne av én av disse aktørene, ikke av alle tre på én gang. Så det er opplagt at vi har et styringsproblem i Norge. Jeg tror dette handler om at mange aktører har ambisjoner – oftest med gode intensjoner – om å gjøre skolen bedre. Derfor er kanskje noe av det viktigste med denne meldingen at den får såpass mye oppmerksomhet og får den seriøse behandlingen som den fortjener. Så jeg vil rose regjeringen for at den ved å adressere utfordringene, sette ned Tidsbrukutvalget og presentere en egen stortingsmelding om temaet har løftet lærernes tidsbruk opp på den politiske dagsordenen. Et svært viktig og helt konkret tiltak er dessuten at nasjonale myndigheter fra nå av skal tidsteste alle nye tiltak i skolen. Vi må i større grad være oss bevisst hvordan vi bruker ressursene – dvs. i høyeste grad også lærerne. Tidstesting er kanskje det viktigste virkemiddelet staten har. Men vi skal være ærlige på at dette lett kommer i konflikt med andre politiske mål og gode hensikter vi har for skolen. Innføring av mobbeombud og en eventuell lovmessig endring med tanke på konsekvenser av langvarig mobbing – som vi diskuterer mye i media og utenfor denne sal for tiden – vil medføre økt press og krav om dokumentasjon. Ifølge Budstikka, som er lokalavisen for Asker og Bærum, var det en sak ved Høvik skole i Bærum hvor fylkesmannen nylig kritiserte skolen for mangelfull oppfølging av en elev som var blitt mobbet i lengre tid. I sitt svar sier skolen at de heretter skal bli bedre på dokumentasjon. Bedre rettssikkerhet medfører ofte mer byråkrati. Slik er det på alle områder i samfunnet, men det er nødvendig for å sikre at eventuelle regel- og lovbrudd blir dokumentert. Mitt poeng i denne sammenheng er at også nye tiltak i kampen mot mobbing som vi kan være tverrpolitisk enige om er nødvendige og absolutt på sin plass, må tidstestes i likhet med alt annet, som et eksempel. Debatten om tidsbruk i skolen bør ikke være gjenstand for symbolpolitikk eller forsøk på lettvinte løsninger. Det påligger alle, både nasjonale myndigheter, skoleeierne, partene og organisasjonene, et ansvar å legge til rette for å bidra til at tidsbruken i skolen er som den skal være.