Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2009-02-12:
Utenriksministeren innledet med å nevne krisene og de uløste problemene vi står overfor. Det kan gjøre noen hver pessimistisk. Men samtidig vektla han også fornyet tro på politisk vilje i internasjonalt samarbeid og internasjonal samhandel. Jeg deler den oppfatningen. Finanskrisen har rammet alle, både nasjoner, næringsliv og borgere. Myndighetene i alle verdensdeler gjennomfører nå tiltak som er mer koordinert og samordnet enn før. Det er en erkjennelse av det frie markedets begrensning når det gjelder å styre seg selv, og finansmarkedenes kollaps. Politikken må inn igjen. Jeg kan rapportere fra en arena jeg deltar i, Europarådets parlamentarikerforsamling. For ca. 14 dager siden utformet man der en uttalelse for å møte finanskrisen. Her ble det lagt vekt på en reform av det globale finanssystemet, internasjonalt samarbeid om effektiv regulering og styring av finansmarkedet og sterkere demokratisk kontroll fra regjeringer og parlamenter. Finansinstitusjonene må underlegges sterkere krav til åpenhet og kontroll, tiltak ble vektlagt for å stimulere sysselsetting ved offentlig finansiering, og særlig ble det fokusert på å sikre enkeltmenneskets sosiale og økonomiske rettigheter, arbeidstakerrettigheter og det sosiale sikkerhetsnett. Skatteparadiser må underlegges kontroll. Man ville forby incentiver i finansmarkedet som premierte høy risiko og kortsiktig profitt. Det var en samstemmighet fra høyre til venstre i parlamentarikerforsamlingen, som representerer 47 land. Det er et gledelig politisk sceneskifte. Det var ingen referanse til privatisering, konkurranse og liberalisering. Jeg tillater meg å bruke eksempelet finanskrisen som uttrykk for en tro på fornyet politisk demokratisk kontroll og styring. Men det er ingen lettvint, kort vei ut av krisen. Her bør Norge og Norden kunne komme med nyttige bidrag i den internasjonale debatten. Den nordiske modellen har god klangbunn. Det er forståelig at utenriksministeren ikke brukte mye tid på EU- og EØS-saker i og med at det kommer i en senere redegjørelse. Men før neste EU- og EØS-redegjørelse vil sannsynligvis også forhandlingene om EØS-finansieringsordningen være ferdig. Jeg vil derfor benytte anledningen her også til å gi ros til utenriksministeren for at Norge har foreslått å opprette et eget fond for å fremme et anstendig arbeidsliv og trepartssamarbeid, noe som utenrikskomiteen har vært opptatt av ved gjentatte anledninger, og som arbeidslivets parter i Norge har gitt innspill om. Norsk og nordisk arbeidsmarkedsmodell er en god eksportvare som kan redusere økonomiske og sosiale forskjeller i Europa. Mens jeg er inne på EØS, vil jeg også gi uttrykk for samhold og solidaritet med vårt broderfolk på Island, som har fått redusert sin økonomi dramatisk på grunn av finanskrisen. Det er nesten uvirkelig med gatedemonstrasjonene på Island som har resultert i en regjerings avgang. Dette må islendingene selv løse, men Norge må sammen med andre stille opp for Island i en krisetid og bidra til at landet og borgerne kan komme seg ut av de økonomiske vanskelighetene. Det har også bidratt til en EU-debatt på Island med eventuell tilknytning til eurosamarbeidet. Jeg ønsker islendingene lykke til med den debatten, og så får konklusjonen vise i hvor stor grad vi skal gå inn og vurdere konsekvensene for Norge. Situasjonen i Midtøsten er tragisk, med ufattelige menneskelige lidelser. I en kommentar i Dagsavisen i dag til valget i Israel, heter det: «Håpet om fred og stabilitet tapte». Jeg vil si at mulighetene kan være svekket, men håpet må vi alltid ha med oss. Vi skal se framover, men vi kan ikke la krigshandlinger passere ukommentert. Selvfølgelig fordømmer vi Hamas' rakettangrep mot sivile mål i Israel, og forstår Israels rett til å forsvare sine borgere, men jeg verken forstår eller aksepterer den omfattende og totalt uproporsjonale bruk av makt og våpen mot Gazas befolkning. Overgrepene mot sivilbefolkningen krenker folkeretten. Å hindre presse og humanitære hjelpeorganisasjoner adgang er fullstendig uakseptabelt. Jeg krever mer av land som sier at de bekjenner seg til demokratiske og humanitære prinsipper. Krigen er et tilbakeslag for muligheten for fred og frihet – dårlig nytt både for palestinere og israelere. Det har ikke gjort Israel tryggere eller Hamas svakere. Det viktigste nå er humanitær hjelp til sivilbefolkningen. Samtidig må man prøve å få den politiske prosessen og forhandlingene i gang igjen. Forhandlingene må omfatte aller parter, også Hamas. USA og øvrige arabiske land i regionen ønskes velkommen. Det vektlegges nå at man må få en samling på palestinsk side som må få internasjonal støtte uten krav til meninger på forhånd, men hvor forhandlinger og praksis er avgjørende. Det må gis innrømmelser av begge parter, men jeg vil understreke den grunnleggende årsaken: Israels okkupasjon av palestinske områder. En reell tostatsløsning er den eneste muligheten for fred og stabilitet i Midtøsten.