trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Statsministeren spurte nå nettopp om hva det var som gjorde at Hill-Marta Solberg kalte hans svarreplikk til meg for arrogant. Jo, jeg stilte statsministeren et konkret spørsmål, som ennå ikke er blitt besvart, heller ikke i det siste innlegget. Jeg spurte: Bekymrer det statsministeren at skolefritidsordningen er blitt vesentlig dyrere i løpet av året, noe som fører til at barn av foreldre med lav inntekt først tas ut av denne ordningen? Bekymrer det ham at barnehager også blir vesentlig dyrere? Når det gjelder de private skolene, henviser statsministeren til at det er et flertall i Stortinget som vil gi støtte til slike skoler, og at det bare er 1,5 pst. av elevene som går der. Det er ikke det debatten går på nå i og for seg. Statsministeren må forholde seg til at det er en ny tendens på dette området. Det er at det er langt flere slike private skoler som er blitt godkjent, og én offentlig skole er allerede blitt nedlagt på grunn av det. Og i dag i Vårt Land står det at det er fare for at nok en offentlig skole kan bli nedlagt. En annen ting er at det er mange søknader som ligger i departementet, langt flere enn før. Hva vil Regjeringen gjøre med disse søknadene? Skal man bare fortsette å godkjenne, slik at de automatisk kan få offentlig støtte? Det er også noe nytt at en godkjenner skoler som man ikke kan si driver sin virksomhet i samsvar med læreplanen som er vedtatt her i Stortinget. Debatten har ikke gitt noe svar på hvorfor Regjeringen kan godta den glideflukten vi ser i finanspolitikken. Man mente under framleggelsen av statsbudsjettet i fjor at 9 milliarder kr i innstramming var helt nødvendig. Nå er den innstrammingen mer enn halvert, utgiftsveksten fordobles og bruken av oljepenger fordobles. Regjeringen viser til markedets reaksjoner. Dette er også noe nytt, at man bruker markedets kortsiktige vurderinger som grunnlag for finanspolitikken. Hvor kortsiktig dette er, har vi fått se denne uken: Fram til onsdag tror jeg ikke markedet var klar over hva som var i ferd med å skje med finanspolitikken, men i går og i dag, fordi Dagens Næringsliv begynte å skrive om det, har markedets reaksjoner begynt å bli annerledes. Og når finansministeren også svinger fra det ene til det andre når det gjelder synet på rentene, kan man bli bekymret over hva slags vurderinger man legger til grunn. Vi må kunne kreve at Regjeringen har selvstendige vurderinger når det gjelder hva slags finanspolitikk som skal føres her i landet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Statsministeren sa nå at betalingen i skolefritidsordningen varierer fra kommune til kommune. Det er riktig, men det som ikke kan betviles, er at prisene har økt betydelig på grunn av nedskjæringen i bevilgningene fra staten til skolefritidsordningen på 130 mill. kr, og det er det som gjør at vi nå får disse store takstøkningene i en lang rekke kommuner. Arbeiderpartiet har ikke bedt Regjeringen sende noe direktiv til kommunene om at man ikke skal fortsette å øke takstene. Det vi har sagt, er: Kan Regjeringen si til kommunene at man ikke behøver å legge inn økt foreldrebetaling for neste år, fordi Regjeringen kommer til å rette opp det som har skjedd når det f.eks. gjelder skolefritidsordningen, i budsjettet for år 2000? Vi har nå flere kommuner som planlegger takstøkninger endog før budsjettene skal behandles til høsten. Og vi har klare signaler om at svært mange kommuner kommer til å legge inn takstøkninger i budsjettet for år 2000 både for skolefritidsordningen og for barnehagene, og at det også blir nedskjæringer i bevilgningen til den offentlige skolen. Så her trengs det et kraftig signal i den perioden som vi er i nå, når kommunene forbereder budsjettet for år 2000. Når det gjelder de private skolene, refererte statsministeren til tall fra 1991 og fram til nå. Men poenget er at det er nå vi har en sterk økning i antall søknader, og at det er en ny tendens, og det er den Regjeringen må ha en holdning til. Ellers har jeg lyst til å si: Markedet – hva er det? Jo, det er personer som reagerer. Og det som vi har lagt merke til, er at etter at det har framkommet – heldigvis at iallfall én avis har begynt å skrive om hvordan glideflukten i finanspolitikken er – har det blitt en del andre toner hos personer som har meninger om dette, og som påvirker. Og det man kan være redd for, er at hvis finanspolitikken utsettes for den type reaksjoner hele tiden, og hvis Regjeringen faktisk bygger sine analyser på slike kortsiktige vurderinger som gjøres, vel, så får vi en utvikling som svinger voldsomt. Jeg må si at jeg lurer på hvor Djupedal er når han kan si at han håper på at oljeprisene vil holde seg høye. Det er tydeligvis det som er politikken for tiden. Det er det som var politikken i 1998 da man håpet på at oljeprisene ville være høye, så falt de, og så fikk vi denne voldsomme renteøkningen. Og så fortsetter man å håpe på at oljeprisen som igjen steg, skal forbli høy. Det kan ikke være noe godt styringsverktøy.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Representanten Hill-Marta Solberg påstår at innstramningen i budsjettet som synes å bli vedtatt i dag, er mer enn en halvering i forhold til det budsjettet som ble vedtatt i fjor høst. Det er ikke riktig. Det budsjettet som ble vedtatt i fjor høst, hadde en innstramning på ¾ pst. av BNP. Det budsjettet som vil bli vedtatt i dag, har en innstramning på ½ pst. Dermed er altså påstanden fra Hill-Marta Solberg feil. Jeg har også hørt tidligere i dag at man driver med talleksersis. Man tar utgangspunkt i 9 milliarder kr, som er noe høyere enn det Regjeringen foreslo, og ender med et tall på under 4 milliarder kr. I det siste tallet – altså under 4 milliarder kr – ligger det bl.a. 1 milliard kr som rett og slett skyldes en annen måte å beregne innstramningsfaktoren på. Og det gjør ikke at man bruker mer penger eller at budsjettet blir mindre stramt i realiteten. Og så syns jeg nok at det er litt påfallende at ikke bare Arbeiderpartiet, men også Høyre kritiserer Regjeringen for at vi har lagt opp til et for lite stramt budsjett. Hver for seg har de to riktignok et noe strammere opplegg – på en litt finurlig måte, vil jeg nok hevde. Det spiller imidlertid ingen rolle hva de i teorien gjør, men hva de i praksis gjør her i salen. For her i salen bidrar jo vitterlig de partiene til at budsjettet svekkes med ytterligere 450 mill. kr. Hvis Regjeringens opplegg var for lite stramt, så burde det ikke være nødvendig å svekke det ytterligere med 450 mill. kr, slik opposisjonen nå gjør.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Jeg fulgte godt med i Siv Jensens innlegg tidligere i dag, og når jeg i mitt hovedinnlegg ikke svarte på den oppfordringen hun gav da, var det rett og slett av tidsnød – 5 minutter er 5 minutter. Uansett om spørsmålet ville komme, var jeg forberedt på å svare i replikkrunden. Spørsmålet fra Siv Jensen var om de 20 mill. kr som nå blir bevilget ekstra til Politiet, vil bli brukt til politiarbeid og ikke til administrative oppgaver eller andre ikke-politirelaterte formål. Jeg går jo uten videre ut fra at enhver statsråd som får økte bevilgninger på budsjettet sitt, vil sørge for å benytte de pengene på den måten Stortinget har forutsatt. For sikkerhets skyld har jeg likevel sørget for en kontakt med Justisdepartementet etter Siv Jensens innlegg i dag, for å være 100 pst. sikker på at det vil skje også denne gangen. Der har vi da fått opplyst at de 20 mill. kr – hver eneste krone – vil bli fordelt til politidistriktene. Så blir det opp til den enkelte politimester å anvende midlene der de trengs best, og da er jeg nokså sikker på at de vil gå nettopp til politiarbeid. Så var det et par andre temaer – først renten. Jeg vil benytte anledningen her og nå til igjen å avvise at det er lovt noe som helst i forhold til renteutviklingen. Men jeg har hatt en del synspunkter på hva jeg tror vil være en sannsynlig renteutvikling. Og når jeg har sagt at norsk rente vil gå ned mot – jeg har ikke sagt ned til, men ned mot – et europeisk nivå, har jeg alltid presisert at det skjer ikke i år, men i løpet av neste år. Det siste temaet jeg skal komme inn på i løpet av det siste halvminuttet, er Folketrygdfondets muligheter til å investere i utlandet. Jeg syns at en hensiktsmessig arbeidsfordeling mellom Folketrygdfondet og oljefondet er at Folketrygdfondet holder seg i Norge og har sin kompetanse her, mens oljefondet/petroleumsfondet holder seg i utlandet, hvor de har sin kompetanse. Det er unødvendig å bygge opp kryssende kompetanse. Så hvis det er et poeng å investere mer i utlandet, kan man heller endre reglene for hvor mye petroleumsfondet skal investere der.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
For å ta det siste først vil jeg gjerne at Per-Kristian Foss dokumenterer at jeg i fjor høst sa at vi skulle ned mot et europeisk rentenivå i løpet av neste år. Det har jeg aldri sagt. Men jeg har sagt det i år. Jeg har bl.a. overfor TV 2 sagt at jeg fortsatt har den tro at norsk rente vil kunne komme ned mot europeisk nivå i løpet av neste år, og det er år 2000 – så vi ikke skal være i tvil, neste år er det år 2000. Jeg har for øvrig ikke definert hvor nær ned mot europeisk rentenivå man vil kunne komme. Så finner Per-Kristian Foss det utrolig at de som faktisk bidrar til å øke utgiftene, også burde ha ansvar for å anvise en tilsvarende inndekning. Det har da ikke vært noe urimelig krav tidligere her i Stortinget at de som bidrar til utgiftsøkninger, også må forsøke å bidra til inndekningen. Hvis det er noen nye spilleregler her, må det være noen som har oppstått nå i år. Per-Kristian Foss peker på noen fond som angivelig er tømt. Det er riktig at noe inntekter kommer fra et fond. Og så sier Per-Kristian Foss: Det er nytt, det hadde man ikke med tidligere finansministere. Jeg husker tilbake til f.eks. høsten 1996, da Arbeiderpartiets finansminister den gangen bidra til å tømme tre fond, altså tre ganger så mange fond som det vi nå berører. Så det er heldigvis ikke noe nytt det heller. Når det gjelder nødvendig innstramming: Jeg vil vel si det slik at hva som er nødvendig innstramming, er det markedet som bedømmer best – jeg tror faktisk bedre enn Per-Kristian Foss. Hva har så markedet ment om den innstrammingen vi nå har fått etter at Regjeringen la fram sitt reviderte budsjett, og etter at innstillingen fra finanskomiteen forelå? Det har tydeligvis ikke mistet tilliten. Kronen har styrket seg, og renten har gått ned.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Representanten Djupedal peker på oljeprisens betydning for tilliten til norsk økonomi. Jeg vil faktisk gi ham rett. Jeg prøvde i all beskjedenhet i fjor, da presset mot kronen ble enormt sterkt og det ble nødvendig med runde etter runde med renteøkninger, å si at alt dette kan i hvert fall Regjeringen ikke ta ansvar for, for vi har ikke herredømme over oljeprisen. Den gangen ble dettte blankt avvist av opposisjonen. Det ble kalt for ansvarsfraskrivelse og unnskyldning. Derfor er det hyggelig å høre at oljeprisen nå helt klart er en forklaringsfaktor for at det går bedre, at kronen styrker seg, og at renten kan gå ned, så nå er det i hvert fall vilje til å se at oljeprisene betyr mye. Men jeg vil ikke gå hen, som Djupedal gjorde, og bagatellisere det vi gjør innenlands. Det er ingen tvil om at den finanspolitikken som føres, og de lønnsoppgjørene man får, har stor betydning for markedenes vurdering av norsk økonomi, og dermed for spørsmålet om hvilken styrke kronen skal ha og hvilket rentenivå vi får. Hvis Djupedal mener det, er uten betydning hva vi gjør innenlands, og det tror jeg vel egentlig ikke at han innerst inne gjør, vil i hvert fall jeg erklære meg dypt uenig med ham i det. Derfor må vi fortsatt håpe på, og jeg har god tro på at det vil skje, at man får moderate lønnsoppgjør neste og senere år, i tråd med Arntsen-utvalgets anbefalinger. Og Regjeringen, med bistand fra Stortinget, må sørge for at vi fører en tilstrekkelig stram finanspolitikk, slik at vi opprettholder tilliten. Jeg er ikke blind for at det er behov for en del økte bevilgninger over offentlige budsjetter. Hvor store de kan bli, skal vi vurdere når vi skal legge fram budsjettet for neste år.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Jeg tror jeg får begynne bakfra i temaene. Jeg vil først avvise Jens Stoltenbergs påstand om at opposisjonen tidligere ikke hadde tilsvarende stramhet i budsjettoppleggene som regjeringen hadde. Jeg har ikke studert alle de andres, men i Senterpartiets opplegg, som jeg selv hadde et betydelig ansvar for, sørget vi alltid for å ha samme stramhet eller samme budsjettbalanse som regjeringen. Hva som så skjedde her i Stortinget, er en annen sak. Jeg har registrert at Arbeiderpartiet mener at man burde stramme inn mer, og det gjør de teoretisk med ca. 600 mill. kr, men dette – og mer enn det – skyldes at man foreslår å fjerne kontantstøtten. Det gir en liten milliard bare det. Også Høyre har kritisert oss sterkt. De har for sin egen del et strammere budsjettopplegg på ca. 1,7-1,8 milliarder kr. Men hva hjelper det så lenge de to partiene går sammen om å øke utgiftene med 450 mill. kr og ikke finner hverandre i inndekning? Det er jo det vedtatte budsjett som teller, og ikke de teoretiske budsjettene som hvert enkelt parti opererer med. Så er spørsmålet hvor raskt man kan komme på et rentenivå ned mot europeisk nivå. Det har jeg sagt tidligere at jeg for min del tror vil kunne skje i løpet av neste år, hvis det ikke oppstår uforutsette ting. Renteutviklingen så langt har vært helt i tråd med det Regjeringen beskrev i nasjonalbudsjettet i fjor høst. Hvis det fortsetter, vil man altså kunne komme ned mot europeisk rentenivå i løpet av år 2000 – hvis det fortsatt skulle være noen tvil om hva «neste år» er. Så vil jeg vel tro at Jens Stoltenberg ikke er særlig stolt over det rentenivået vi fikk i hans tid som finansminister. I 1997 fikk man riktignok en meget lav rente, men med det presset man allerede da hadde i økonomien, bidrog rentereduksjonen den gangen til å forsterke presset. Den rentereduksjonen kunne man nok kanskje like godt ha unnvært.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Når jeg ber om ordet, er det fordi jeg fikk en invitt fra Per-Kristian Foss i hans siste innlegg. Han ønsket igjen å komme tilbake til rentespørsmålet, sa han. Og rentespørsmålet har Per-Kristian Foss vært opptatt av i lengre tid, bl.a. i spontanspørretimer. Og også her i dag har Per-Kristian Foss vært opptatt av rentespørsmålet. Per-Kristian Foss sa at alle erkjenner at ingen kan love noe om renteutviklingen, men det har faktisk Per-Kristian Foss tillagt meg ved flere anledninger. Tidligere år og to ganger i sitt innlegg i dag hevder han at finansministeren har lovet et eller annet bestemt rentenivå. Det kan jeg ikke erkjenne at jeg har gjort, og jeg mente at Per-Kristian Foss fikk dokumentere det, hvis jeg skal ha lovt noe. Men jeg har hatt mine synspunkter på renteutviklingen, og det er dokumentert bl.a. i det som Jan Petersen siterte, og som også Per-Kristian Foss viste til. Dette kan man selvfølgelig diskutere, for dette er også et spørsmål om når man regner med at de norske rentene kan komme ned mot europeisk nivå – i 1999 eller senere. Ned mot europeisk nivå, på vei ned mot europeisk nivå, må en jo nødvendigvis komme i år, for det er sagt at det skal bli en gradvis rentereduksjon. Men jeg har ved flere anledninger offentlig – og helt sikkert også her i salen – sagt at jeg venter ytterligere rentenedgang neste år. Så hvis noen har oppfattet meg slik at man skal nå målet allerede i inneværende år, og så ha ytterligere nedgang neste år, må det bety at vi skal passere og komme under europeisk rentenivå. Det mener jeg er verken mulig eller ønskelig. Så har jeg forstått at det er mange som har mistolket hva vi har forsøkt å meddele når det gjelder renteutviklingen. For eksempel ble det veldig stor misforståelse i forbindelse med en plansje som jeg viste under en pressekonferanse den 10. mai, da revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram. Blant andre Dagens Næringsliv klarte å tolke den tekniske framstillingen som ble vist der, som om vi skulle få et rentenivå i Norge på 3,75 pst. allerede ved utgangen av inneværende år. Det var rett og slett en misforståelse som vi sørget for at Dagens Næringsliv ble gjort oppmerksom på, men avisen fortsatte dessverre etterpå å kjøre samme plata. Jeg har altså ikke sagt, og slett ikke lovet, hvor langt ned mot europeisk nivå vi skal komme. Men den renteutviklingen vi har hatt til nå, med 2 prosentpoeng reduksjon hittil i år, i fire runder, er godt i tråd med de forutsetninger som var lagt til grunn da nasjonalbudsjettet ble lagt fram i fjor høst.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-06-18:
Beklager, hr. president hvis jeg ikke hadde gitt tydelig nok tegn, men jeg mente i alle fall å be om ordet. Jeg er imidlertid sterkt i tvil om det har noen hensikt å fortsette debatten om renter med Per-Kristian Foss, for Per-Kristian Foss er vant til å få siste ordet. Jeg må også kunne si meg langt på vei enig med Djupedal i at dette er politikk på sitt verste, og jeg tror vi skal være glade for at det ikke er et større publikum under slike debatter. La meg bare for ordens skyld, selv om det burde være en selvfølge, sitere en setning fra nasjonalbudsjettet 1999. På side 95, høyre spalte, står det: «Når den norske kronen skal holdes stabil mot europeiske valutaer, vil det europeiske rentenivået være retningsgivende for rentenivået i Norge». Det burde være en selvfølge, og vi har en pengepolitikk som gjør at europeiske renter vil være retningsgivende for vårt rentenivå. Så er det riktig som påpekt av Jan Petersen, at Regjeringa gav klart uttrykk for at det viktigste med budsjettet som vi la fram i fjor høst, var å få ned renten. Renten var på et helt uakseptabelt høyt nivå og det viktigste med budsjettet var, som sagt, å få renten nedover. Og renten har gått nedover – som en følge delvis av budsjettet, men jeg er enig i at det også er en følge av andre faktorer. Ikke minst har oljeprisen hatt betydning for at vi har fått renten nedover – på samme måte som en sterk reduksjon i oljeprisen i fjor var en viktig forklaring på at rentene dessverre gikk feil vei. Så er det ikke slik som det er blitt insinuert, ja, ikke bare insinuert, men faktisk også hevdet med styrke, at Regjeringen har omdefinert sitt mål når det gjelder hva budsjettet skal føre til, altså en redusert rente. Vi har ikke omdefinert noe mål. Det er fortsatt viktig at rentene går ned. Jeg synes at vi i fellesskap burde kunne være glade for at vi hittil i år har hatt fire rentereduksjoner på et halvt prosentpoeng, og foreløpig har hatt en rentereduksjon på 2 prosentpoeng i 1999. Jeg mener at forholdene burde ligge til rette for at vi får en ytterligere rentenedgang, både gjennom resten av 1999 og videre inn i år 2000.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg vil gjerne gå over til litt mer overordnede ting som gjelder hvor Arbeiderpartiet nå egentlig står, og følge opp en meget interessant debatt som var mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet for noen dager siden. Det dreier seg om den tredje vei, som er et uttrykk som er benyttet særlig av Tony Blair i England. Både Jagland og Stoltenberg misforstod og trodde jeg henviste til Giddens’ bok, og det var jo feil. Jeg henviste til en felles erklæring fra Tony Blair og Gerhard Schröder som ble lagt fram for en fjorten dagers tid siden, som heter «The Third Way/Die Neue Mitte». Det er et åtte-siders dokument med mye politisk ideologi og praktiske problemstillinger. Mitt spørsmål til Thorbjørn Jagland er: Hvor står Det norske Arbeiderparti og han i forhold til denne erklæringen, som snakker om den moderne sosialdemokrat, og som er et oppgjør med tidligere dogmatisk sosialdemokratisk tenkning, og hvis politiske innhold er slik at i hvert fall jeg kan slutte meg til det alt vesentligste. Utfordringen er å finne ut hvor Arbeiderpartiet og Thorbjørn Jagland står. Blant annet sies det: «We want a society which celebrates successful entrepreneurs just as it does artists and footballers – and which values creativity in all spheres of life.» Man ønsker altså et samfunn som har det samme positive syn på dem som skaper bedrifter, som har suksess i næringslivet og som derved også greier seg veldig bra, som man har på fotballstjerner og idrettsstjerner som vår egen Bjørn Dæhlie og andre. Er Thorbjørn Jagland enig med meg og Tony Blair og Gerhard Schröder i at det vil være fornuftig med en endring i det norske samfunn, slik at vi også gjorde det populært og fortjenstfullt å skape arbeidsplasser selv om man også blir rik?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg er glad for at Jens Stoltenberg bruker mye tid på vårt partiprogram – jeg er helt overbevist om at han vil få mange gode ideer og fornuftige tanker ut av det, hvis han leser det på en positiv måte istedenfor å lese det som en viss person leser Bibelen. Jeg sa ingenting om «juridisk bindende», jeg sa at vi ønsket noe mer juridisk klarhet, noe mer i den retningen. Det er noe helt annet enn juridisk bindende. Grunnen til at jeg sa det er at vi ikke senere skal få store diskusjoner om hva som egentlig er ment, krangel om oppfølging og slikt, pluss at vi har ganske god erfaring når det gjelder kontantstøtteavtalen, i hvert fall når det gjelder et par formuleringer som jeg var delaktig i å utforme, og som har låst situasjonen for hele fireårsperioden. Så litt mer av den type ting tror jeg vi vil være på jakt etter. Når det så gjelder dette budsjettet som Jens Stoltenberg refererer til, var det altså regjeringspartienes endrede budsjett, som vi gav subsidiær tilslutning til. Det var ikke slik at vi gikk jublende inn i det. Som Jens Stoltenberg utmerket godt vet, hadde vi betydelig skatte- og avgiftslettelser i vårt eget primære budsjett, og det er det man i tilfelle får måle oss på. Så kan man spørre hvilken budsjettpolitikk Fremskrittspartiet har stått på: Det er vårt primære budsjett som gjelder, og der hadde vi betydelige reduksjoner både i skatter og avgifter. Men som hr. Stoltenberg også vet, for jeg har fortalt ham det i mange debatter etter hvert, har vårt partiprogram aldri vært ment å skulle gjennomføres på fire år – «mest mulig», står det i forordet, men det er også et langsiktig program. Jeg har ikke noe håp om at ikke Stoltenberg på nytt kommer til å snakket om dette på utallige møter til høsten, men slik er det altså. Når det gjelder barnehagestøtten, det statlige driftstilskuddet, har vi sagt at vi ønsker det avviklet og erstattet med kontantstøtte. Og det er i realiteten gjort for de aller minste barna, fordi statstilskuddet og kontantstøtten er det samme beløpet. Vi ønsket en modell hvor alle fikk det utbetalt, og de som hadde barnehageplass, betalte det så videre til barnehagene. Der har vi meget godt fulgt opp det som står i partiprogrammet. Og vi gjør så godt vi kan, etter beste evne, også på de andre områdene i partiprogrammet, som er gjeldende for vår politikk.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Når det gjelder hovedspørsmålet til Per-Kristian Foss, gav Siv Jensen et meget godt og grundig svar på det både i sitt hovedinnlegg og i replikkrunden, og jeg ser ingen grunn til å prøve en gang til, for hr. Foss kommer ikke til å oppfatte dette likevel.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Kristin Halvorsen sier at det var et litt surmulende innlegg. Jeg prøvde å være litt rolig for en gangs skyld jeg, og ikke hisse meg opp til de store høyder. Det har jeg tenkt å gjøre litt senere i aften, når vi skal ta et oppgjør med Stein Ørnhøis fanklubb i denne salen!(Munterhet i salen) Men ferie skal jeg med glede innrømme at jeg gleder meg til, og jeg er helt overbevist om at det norske folk gleder seg til at både Kristin Halvorsen og jeg og Jagland og en del andre skal ha ferie, slik at de også får ferie fra oss!(Munterhet i salen) Så til at det var et defensivt innlegg. For øyeblikket må jeg innrømme at jeg ikke føler at det er jeg som har det store behovet for å være så veldig offensiv. Når hun snakker om de mange velgere, har de faktisk skjønt, tror jeg, hva vi har gjort, og resultatene er faktisk for oss tilfredsstillende når det gjelder meningsmålinger og oppslutning. Så at det skulle være vi som har det store behovet for å være så voldsomt offensive, kan jeg faktisk ikke se at det er noe særlig grunnlag for. (Munterhet i salen) (Munterhet i salen) Det er vel heller andre som eventuelt blir preget av litt nervøsitet når det gjelder en del velgere. Og at vi har ansvaret for så mye – ja, jeg tar det fortsatt som en kompliment at vi har innflytelse. Og vi skal med glede bruke Kristin Halvorsen som sannhetsvitne: Ja, hvis man stemmer Fremskrittspartiet, får man også innflytelse.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg vil gjerne etterkomme statsministerens ønske om å snakke litt om det som går bra. Og det er noe som går bra: Innsatsbasert finansiering i sykehusene går bra, med økt aktivitet på sykehusene som følge av at de får betalt for det de gjør. Dess flere de opererer og behandler, dess mer penger får de, dvs. de skal i hvert fall ha det, hvis ikke da fylkeskommunen rapper pengene i og med at flertallet her sender dem via fylkeskommunen. Men det går bra! Det har vært en økt aktivitet og et vellykket system. Fremskrittspartiet mener at når vi har funnet på noe som går bra, måtte vi jo kunne bruke det kanskje på andre områder. I innstillingen har vi lansert ideen om å få et slikt system utprøvd og iverksatt også for eldreomsorgen, og det er jo langt enklere. Innsatsbasert finansiering i sykehusene etter DRG-metoden: Det er hundrevis av forskjellige takster, for det er massevis av forskjellige ting som gjøres på et sykehus – det er meget komplisert, men på langt nær så komplisert som det er i det vanlige næringsliv, det er derfor det offentlige har hatt litt problemer med det, for de er ikke vant til denne måten å gjøre det på, men de begynner å få det til. Men innen eldreomsorgen er det mye lettere å måle antall timer for en hjemmehjelp, en hjemmesykepleier. Det er mye lettere å finne frem til en standardsats, varierende litt over landet, for hva en sykehjemsplass av god kvalitet etter autoriserte krav dekker. En regelstyrt ordning også for eldreomsorgen, som gjelder sykehjem, omsorgsboliger, hjemmesykepleie, hjemmehjelp og andre tjenester, er selvsagt basert på at det er det offentlige som skal godkjenne om dette skal innvilges. Dette må det offentlige selvsagt kontrollere og godkjenne, akkurat som en lege må godkjenne at en pasient trenger en hofteoperasjon. Så mitt spørsmål til statsministeren er: Kan han fortelle noe om hva som eventuelt er grunnen til at Regjeringen ikke bør støtte innsatsbasert finansiering i eldreomsorgen?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg har ikke noe problem med å slutte meg til hovedtanken i presidentens forslag, men jeg tror det vil være formålstjenlig at stortingspresidenten først fikk anledning til å fremme flertallsforslaget fra Stortingets presidentskap i egenskap av stortingspresident, at deretter Stortingets visepresident Hans J. Røsjorde fikk fremlegge forslaget fra mindretallet i Presidentskapet, og at man deretter tillot ett innlegg fra hver partigruppe. For det er litt forskjell mellom et partiinnlegg og et innlegg fra et medlem i Presidentskapet i den siste egenskap.
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
To ting: Først til den ideologiske debatten om den tredje vei som nå utvikler seg. Den er nok av de mer uklare. Hvis man ser hva både Schröder og Blair gjør, er det primært å ta et oppgjør med hvordan sosialdemokrater har tenkt før. Det viktigste er at man ikke lenger er «old labour», men innrømmer at sosialdemokratene på viktige punkter tok feil. Så spørsmålet om hva de har puttet inn isteden. Det er jo ting som høyresiden har snakket om i all tid. Den tredje vei er på mange måter et slags skalkeskjul for etter hvert å innrømme at jammen har høyresiden hatt rett. Så sier Jagland at det som skiller den tredje vei fra høyresidens løsninger, er vel rettferdigheten, og så gikk han opp og snakket om arbeid og utdannelse. Men der er han midt inne i kjernen av det vi har snakket om i tiår etter tiår etter tiår. Hele vårt næringslivsengasjement er nettopp et spørsmål om å skape arbeidsplasser. Og når det gjelder utdannelse, er det ikke tvil om at det er sentralt i vårt budskap. Men la meg så teste hva Jagland snakker om. Han snakket mye om utdannelse, og han skal ha ære for det. Men hva er det han egentlig har å tilby? Ja, det han har å tilby, er kampen mot privatskolene. Denne bitte lille delen av norsk skolevesen har hisset Jagland opp. Men hva mer har han? Hvorfor snakker han ikke om det aller viktigste, nemlig lærerressursen? Hvorfor sier han i dette reviderte nasjonalbudsjettet nei til Høyres forslag om å bruke mer penger på etterutdanningen. Det er jo det sentrale. Og hvordan kan han greie å snakke om billigere lærebøker når han samtidig, så vidt jeg skjønner, er en begeistret tilhenger av avtaleverket som gjør at bøkene blir dyrere enn det de ellers burde være. Nei, han har nok funnet en bitte liten flik, og jeg tror at han er langt fra å ta det helt sentrale i hva Utdannelses-Norge krever.
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Jeg er selvfølgelig uten videre enig i at det vi stemmer for, det skal vi også ta ansvar for. På kort sikt er det svært mye som går bedre i norsk økonomi, og det tror jeg ikke minst det budsjettvedtaket vi fikk i høst, har vært medvirkende til. En ting er at vi beholdt om lag den stramheten som var – det var ikke store forskjellene – og hvis jeg ikke tar veldig mye feil, har vel Arbeiderpartiet også ved det de nå har lagt frem, akseptert at dette nivået ikke var så galt når alt kommer til alt. Men jeg vil også legge vekt på at vi fikk skatteprofilen vår igjennom. Det tror jeg faktisk har vært svært viktig for at det lønnsoppgjøret vi nå fikk, ble så gunstig som det ble, fordi de prisimpulsene som Regjeringen hadde bakt inn i budsjettet, jo ikke lå der. Vi syns derfor at vi har all grunn til å ta en del av æren for at tingene går i riktig retning. Men jeg deler den bekymringen som dreier seg om fremtiden, som også Thorbjørn Jagland gav uttrykk for. Derfor er det nødvendig å sørge for å holde fast ved det vi oppnådde i høst. En av grunnene til at vi har foretatt så store forandringer, var jo nettopp behovet for å beholde den stramheten som budsjettet har. Det var derfor vi ønsket å komme i forhandlingsposisjon med regjeringspartiene – som de altså ikke ønsket å gå inn i. Nettopp av hensyn til grensehandelen, som Tom Thoresen snakket om, har vi nå konkrete forslag på det punktet, og vi mener f.eks., i motsetning til Fremskrittspartiet, at dette er en så pass akutt utfordring at vi bør gjøre noe nå, og ikke skjerme oss bak rent formelle regler om hva man egentlig bør gjøre ved en budsjettrevisjon. Så vi mener at den måten vi nå håndterer revisjonen på, ivaretar det verdifulle og det gode i det vi oppnådde i høst. Og så må vi altså evne å se utover dagen, for nettopp å fortsette på rett kurs.
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Jeg vil tippe at jeg nå kommer til å høres forferdelig arrogant, men jeg må ærlig innrømme at akkurat disse utredningsforslagene til Fremskrittspartiet ikke er det som har ligget aller øverst i min bunke når vi har behandlet spørsmål i revidert nasjonalbudsjett. Det er en ganske forunderlig forskjell i tilnærmingsmåte mellom Fremskrittspartiet og Høyre når det gjelder dette budsjettet. Høyre legger på bordet en rekke forslag om handling nå, vi vil gjøre konkrete ting – f.eks. når det gjelder grensehandelen, hvor vi går løs på alkoholavgiftene. Og hva er det Fremskrittspartiet – det partiet som en gang var til for å bekjempe statlig byråkrati – kommer med? Jo, de spør oss hvorfor vi ikke kan være med på utredninger! De høres omtrent som regjeringen Bondevik, som møter alle utfordringer med utredninger istedenfor handlinger. Jeg skal nå kikke litt på disse forslagene, men du store all verden, dette er jo langt fra hva som nå burde gjøres. Det er nemlig helt konkrete forslag om å møte utfordringene som burde vedtas i dag. Fremskrittspartiet viker altså unna, og så later de som om utredning er handling. Du store all verden, i det partiet har det foregått en underlig utvikling!
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Jeg syntes det var hyggelig det representanten Jakobsen sa om medansvar. Og det er riktig, vi inngikk i budsjettforhandlingene i fjor nettopp for å bidra til det felles beste. Og så må vi altså registrere at da budsjettet i år skulle revideres, kom vi ikke i posisjon til å forhandle. Det eneste vi kom i posisjon til, var å slå i bordet og si at nå må dere i hvert fall nullstille budsjettet til det vi ble enige om i fjor. Men lenger kom vi altså ikke. Vi hadde ønsket å gå inn i og snakke om flere ting som burde gjøres, fordi det er en del ting som kommer til å glippe ut mellom fingrene på oss hvis vi ikke nå adresserer dette. Og da vil jeg gjenta den advarselen Thorbjørn Jagland gav, nemlig at nå må vi passe på at vi ikke blir så begeistret over at en del ting går i riktig retning, at vi lar kortsiktigheten sitte i førersetet. Jeg er dessverre redd for at det hefter med Regjeringens forslag. Når det så gjelder de forslag som nå Jakobsen var dypt uenig i, må jeg si at jeg synes han beskriver på en aldeles forbilledlig klar måte, men en trist måte, hvorfor det er så vanskelig å foreta nødvendige omprioriteringer i forhold til det som er hovedoppgaver i det norske samfunn. Ja, det er nettopp denne manglende vilje til å flytte seg som gjør at vi har mangler i skolevesenet, mangler når det gjelder veibygging, mangler i politiet, mangler i Forsvaret, kort sagt på det som er våre kjerneområder. Det er så vanskelig å foreta omprioriteringene fordi de ikke er såkalt realistiske, fordi bl.a. Senterpartiet har så lite mot til å gjøre noe annet enn det de gjorde i fjor. Det er derfor vår oppgave med å forsøke å brøyte ny vei på disse områdene er så viktig, det er nettopp for å få oss ut av vanetenkningen og endelig forsøke å få prioritert de offentlige midlene til de oppgavene som er de aller viktigste.
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Finansministeren har i dag hårdnakket fastholdt at han aldri har forespeilet at renten skal ned mot europeisk nivå i løpet av 1999. Han har gjort det klart at målet er år 2000. Men i Stortingets spontanspørretime den 17. februar i år sa han: «Så mitt svar er fortsatt det samme: Det viktigste med budsjettet var å legge til rette for en reduksjon av rentene ned mot europeisk nivå i løpet av 1999, og det har vi fortsatt forhåpninger om skal skje.» Det er jo noe helt annet enn det finansministeren hårdnakket benektet tidligere i dag, og jeg skal ikke oppholde meg ved det formelle alvoret i det. Men det er jo virkelig et alvor når finansministeren ikke husker hva som er det viktigste målet med budsjettet for 1999. Mitt spørsmål til statsministeren er da: Hvorfor har man nå endret denne målsettingen, skutt ut oppfyllelsen av den til år 2000? Skyldes det at man enten ikke har greid, villet eller hatt ryggrad til å holde den innstramningen som Regjeringen selv sa var et overordnet mål for budsjettet for 1999? Er han klar over hva dette koster for familiene som skal betale en høyere rente gjennom lengre tid, for bedriftene som skal skape arbeidsplasser, og for kommunene som skal tilrettelegge for eldre og skole?
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Når vi nå hører finansministeren, må jeg si at det er jammen mye rart Stortinget er nødt til å bruke tid på. Jeg må få lov til å minne om hva han sa i spørretimen 17. februar i år, nemlig: «Så mitt svar er fortsatt det samme: Det viktigste med budsjettet var å legge til rette for en reduksjon av rentene ned mot europeisk nivå i løpet av 1999, og det har vi fortsatt forhåpninger om skal skje.» Dette er altså det viktigste med budsjettet. Og jeg kan ikke oppfatte dette som annet enn en politisk målsetting, som finansministeren attpåtil bekrefter at han har tro på at han skal nå. La oss så se på hva han sa i formiddag – det var altså ikke noen tvil om at dette var en målsetting. Det eneste han da var opptatt av, var tidspunktet for når den målsettingen skulle oppnås, for han sa: «Jeg har bl.a. overfor TV 2 sagt at jeg fortsatt har den tro at norsk rente vil kunne komme ned mot europeisk nivå i løpet av neste år, og det er år 2000 – så vi ikke er i tvil om det, at neste år er år 2000.» Hvis finansministeren nå skal forsøke å komme seg unna det at han her har endret sin målsetting for det viktigste i budsjettet, at han nå sier noe helt annet om tidspunktet enn han har gjort før, må han gjerne prøve det, men jeg er ikke sikker på om han bør plage Stortinget – og oppta taletid – med nettopp den øvelsen. Nå syns jeg at både statsministeren og finansministeren like godt skal heve hendene i været med en gang og si: «Sorry», vi har omdefinert våre mål, vi har ikke hatt ryggrad til å holde igjen utgiftene på budsjettet, og derfor kommer dette til å koste norske rentebetalere atskillig mer penger i tiden som kommer. Og de rentebetalerne er enkeltmennesket og familien, det er bedriften som skaper arbeidsplasser, og det er kommunen som skal sørge for omsorg. Det er realiteten.
Jan Petersen (Høyre), 1999-06-18:
Jeg beklager å legge beslag på mer tid, men etter å ha hørt på finansministeren må jeg si at jeg synes det blir mer og mer avslørende hvor utrolig ustø han er i det vi diskuterer. Nå greide han altså å holde et helt innlegg som om denne debatten gjaldt hvorvidt renten i 1999 skulle gå ned eller ikke. Det er jo ikke det diskusjonen dreier seg om. Den dreier seg meget presist om følgende politiske målsetting – som finansministeren for øvrig i et tidligere innlegg døpte om til å ha «synspunkter» på rentepolitikken: at man skal legge til rette for en reduksjon av rentene, og så kommer det han glemte i farten: ned mot europeisk nivå i løpet av 1999. Her er det altså to ting som finansministeren av en eller annen selsom årsak glemte, både hvilket nivå renten skulle ned mot, og det tidspunktet som han prosederte imot tidligere i dag. Jeg må si at jeg synes dette blir verre og verre! Jeg har ikke omtalt statsministerens innlegg, for han ble sannsynligvis forledet av finansministeren til å bli en smule mer offensiv enn det han hadde kort til å være, så jeg skal være vennlig nok til å se bort fra statsministerens innlegg. Men jeg må si at nå må finansministeren rett og slett skjerpe seg!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Arbeiderpartiet og SV er helt enige når det gjelder synet på kontantstøtten, og jeg tror at det ved neste stortingsvalg meget mulig kan bli flertall for de partiene som er imot kontantstøtte. Jeg tror ikke at skattebetalere flest finner seg i over lang tid at de skal være med på å finansiere et system som er slik at alle som ikke velger barnehageplass til sine barn, uansett hva de velger som alternativ, skal belønnes. Men så er spørsmålet: Skal vi la det være den saken som forhindrer at Arbeiderpartiet, SV og sentrumspartiene kan drive fornuftig politikk på andre områder i løpet av denne stortingsperioden? Det kommer aldri til å være slik at SV legger fram et forslag til budsjett der vi støtter kontantstøtten. Men spørsmålet er om vi kan klare å bli enige med sentrumspartiene om et forslag til en omfordeling fra de rike i Norge og til dem som sliter mest, f.eks. få til et skikkelig løft når det gjelder boligpolitikk. Og hvis vi kan klare å få til en politisk enighet om en ungdomsskolereform, skal vi da si nei takk på grunn av kontantstøtten? Da blir det enda verre for dem som er avhengig av en mer solidarisk fordelingspolitikk. Jeg syns at Arbeiderpartiet i altfor stor grad har blitt sittende med svarteper når det gjelder kontantstøtten. Det er urettferdig, syns jeg. Sentrumspartiene har selv valgt å sette den foran alt annet. Men jeg tror at SV og Arbeiderpartiet kunne utfordret sentrumsregjeringen mye mer offensivt ved å stille noen helt klare politiske krav om noe som kunne måles om 20 år – mindre forskjeller, bedre miljø, skikkelig skolepolitikk. For da ble det jo klart for alle og enhver også hvor dyr denne kontantstøtten egentlig er, hvor mye lenger vi ville ha kunnet komme hvis man kunne tatt hele eller deler av denne kontantstøtten. Da tror jeg rett og slett at man, både SV og Arbeiderpartiet, hadde kommet mye mer offensivt ut i å utfordre det Regjeringen plages mest med, nemlig at den må føre høyrepolitikk på nesten alle områder.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Først til noe av begrunnelsen for kontantstøtten. Ja, jeg tror at mange ikke forstod før den var innført, hva kontantstøtten egentlig var. Jeg tror at mange trodde at det skulle være for at foreldre og barn skulle bruke mer tid sammen, ikke at man skulle belønne alle som ikke valgte barnehageplass. Man kan jo jobbe 100 pst. og mer enn det og få kontantstøtte, bare man ikke har barnet sitt i en barnehage. Men det som jo er baksiden for veldig mange, slik kommuneøkonomien ser ut nå, er at barnehageplassene blir så dyre. Når vi ser hva kommunene rapporterer inn, er det at barnehagene blir kjempedyre. 3 800 kr var prisen for en barnehageplass, fortalte en ung mor jeg traff for ikke så lenge siden. Og hva betydde det? Jo, det betydde at foreldrene måtte jobbe mer for å klare de utgiftene de hadde. Så der legger man jo inn en utgiftsøkning direkte til barnefamiliene som gjør at de må henge mer i stroppen enn det de ellers ønsket. Vi trenger rimeligere og mer fleksible barnehager for å imøtekomme det forholdet som representanten Karlstrøm var inne på. Så til de litt mer langsiktige spørsmålene i energipolitikken. SV har jo tort å legge inn en økning når det gjelder elavgiften. Prisen er i snitt 6 prosent rimeligere i år enn i fjor. Og det vi ser, er jo at det som øker mest, er de private husholdningenes strømforbruk. Jeg tror at nordmenn hadde hatt mye å lære bare av dansker, som slår av lyset når de forlater et rom, og som blir helt sjokkert over oss fordi lyset flommer overalt hele tiden. Men da kan man både bruke pris, og man kan gjøre slik SV har foreslått, få et lån gjennom energiselskapet som man kan betale ned på strømregningen, og på den måten legge om energiforbruket i huset. Dermed kommer man ut med et langsiktig lavere energiforbruk uten at det i første runde koster en mer i investeringer. Godt forslag!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Det viktigste SV gjør i sine alternative statsbudsjett, er å bremse den voldsomme økningen i det private forbruket og sørge for at de offentlige tjenestene, som skole, helse, barnehager osv., er med i veksten. Vi driver omfordelingspolitikk. Det er det vesentligste kjennetegnet ved SVs politikk. I revidert nasjonalbudsjett er SVs forslag i sum 1 milliard kr i forbedring av balansen i forhold til det som stortingsflertallet til syvende og sist her i kveld vedtar. Så det er omfordeling og ikke utdeling som er det vesentligste ved SVs forslag. Og det tror vi faktisk er veldig viktig, for hvis vi tar 1990-tallet over ett, kan man se at økningen i det offentlige forbruket har vært mye lavere enn økningen i det private forbruket. Det er det skolebarn f.eks. møter hver eneste dag, når man ser hvor mye dårligere standard det er ved veldig mange barns hverdag på skolen, i forhold til det de er vant til hjemme. Jeg tror at hvis vi ikke klarer å få omfordelt på det, kommer mange til å ønske å legge noen egne kroner ekstra til og kjøpe seg inn i en privat skole. Jeg tror faktisk ikke at folk flest vil finne seg i at det er en så stor standardforskjell. Det er det absolutt vesentligste. Derfor vil SVs forslag når det gjelder rentenivå, ikke variere stort fra verken Høyre eller stortingsflertallet her. Dessuten tror vi at man kunne være mer offensiv i forhold til å få satt ned renta. Så når det gjelder kontantstøtten: Det er klart det ville betydd problemer for folk hvis man overraskende her i kveld skulle få flertall for å fjerne kontantstøtten fra 1. august. Men vi syns at det er en vesentlig sak å vise hvordan de kronene ellers kunne vært brukt til ting som barnefamiliene er opptatt av. Det er det vesentlige ved SVs forslag. Man har faktisk valg mellom andre måter å gjøre det på, som ville skapt mer fleksibilitet i barnefamilienes økonomi.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Nå tror jeg kanskje Carl I. Hagen trenger en aldri så liten ferie snart! Jeg synes egentlig at det innlegget han holdt her nå, var et ganske sutrete og defensivt innlegg. Og det lurer jeg på om er fordi at det begynner å gå opp for Carl I. Hagen at det går opp for ganske mange velgere også etter hvert at Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet faktisk har stemt for mer enn det de fleste partier har stemt for på dette Stortinget, og at veldig mye av den politikken som faktisk er gjennomført, er gjennomført med – og ikke mot, som de trodde – Fremskrittspartiets stemmer. Da er det interessant å spørre seg: Hva er det Fremskrittspartiet bruker sin makt til når de har så stor innflytelse som de faktisk har i dette Stortinget? Jo, det er veldig mange av dem som ble rammet av endringen i sykelønnsbesemmelsene som tror at Carl I. Hagen har stått på deres side og slåss mot. Så sier jeg: Nei sorry, det var med Carl I. Hagens stemmer. Ha, ha – det lurer de nå på. Så sier jeg: Vær så god, se her! Så er det fryktelig mange eldre mennesker som lurer på hvordan de i all verden skal klare disse økningene i egenandelene på medisiner, og tror at Carl I. Hagen er deres mann. Så sier jeg: Han har stemt for, sier jeg. Det er han, i forhandlinger med regjeringspartiene, som har sørget for dette. Og så er det en del velgere som kommer og sier: Hvordan i all verden kan det ha seg at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet driver og kryper for Fred. Olsen? Hvordan kan det ha seg at de er i ferd med ikke å kreve markedspris for en tomt og selge billig til en reder? Hvordan kan dette ha seg? Dette er Fremskrittspartiets politikk, det, sier jeg. Det er bare sånn at når de store karene kommer, hører de godt, men kommer det småfolk som tror at Fremskrittspartiet er de som slåss for deres sak, får de ingen ting. Sannheten er at Fremskrittspartiet er det partiet på dette Stortinget som har ansvaret for mest! Kan vi …
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Jeg leste et intervju med statsministeren i Dagsavisen her om dagen, en strålende fornøyd statsminister som gjerne ville sitte i seks år til. Det var for så vidt en selvskrytende statsminister, og det en vet kommer fra hjertet, skal man jo lytte til. Jeg skjønner også Regjeringens behov for å skryte av det de oppnår, for det er det ikke så mange andre som gjør, og da må en gjøre det selv! Men jeg lurer på om han innerst inne er godt fornøyd. Nå har jeg brukt litt tid på å gå gjennom Voksenåserklæringen. Det er egentlig oppsiktsvekkende hvor høyt ambisjonsnivå Regjeringen hadde når det gjaldt skole- og utdanningspolitikk og andre områder som er viktige for barn og unge, og hvor lite av dette som er gjennomført. Det er faktisk bare én ting som er gjennomført, og det er kontantstøtten, mens det andre er forsømt. Hvis vi tar for oss det som dreier seg om barn og unge, så skulle man ha barnehageplass til alle innen år 2000, egenbetalingen skulle ned, ikke opp, som er virkeligheten rundt omkring, og det skulle være mer rettferdighet når det gjelder permisjonsordninger for fedre. Alle de tre punktene stod før punkt fire, som var kontantstøtten. Når det gjelder skolepolitikk, skal man redusere antall elever i klassene, man skal satse på IT, og man skal sikre alle grendeskoler. Det er ingenting å si på ambisjonsnivået. Jeg tror at den viktigste grunnen til at et økt antall elever går på private skoler, er at det er for dårlig standard i den offentlige skolen. Det kommer ikke til å være slik i tiden framover at folk finner seg i at standarden er så dårlig som den er mange steder. Og da lurer jeg på: Hvem skal Regjeringen alliere seg med for å få hevet standarden i skolen og på andre fellesarenaer for barn og unge? Har statsministeren noensinne hørt at Fremskrittspartiet har tatt til orde for en slik standardheving?