Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
La meg få lov til å starte med å sitere innledningen i trontalen, der det står: «Regjeringens mål er å gi mennesker i Norge frihet og trygghet, frihet til å leve meningsfulle liv og trygghet for jobb(…) (…) Det står også at Norge har lav ledighet. Med respekt å melde tror jeg ikke det er alle som kjenner seg igjen i den beskrivelsen. Ser vi på hvordan situasjonen er for funksjonshemmede i arbeidslivet, har vi de to siste årene fått 37 000 færre funksjonshemmede i arbeidslivet. Nedgangen i sysselsettingen er størst for funksjonshemmede kvinner over 40 år. Der har nedgangen vært på 7 pst. Regjeringen har laget en såkalt jobbstrategi der man skulle ha et økt fokus på å få flere funksjonshemmede inn i arbeid, men siden den handlingsplanen ble lagt på bordet og frem til i dag, har det blitt 16 000 færre funksjonshemmede i arbeidslivet. Man kan da stille spørsmål ved om tiltakene har vært riktige. Jeg vil imidlertid rose regjeringen på ett område, nemlig at man nå vil innføre et nytt tilskudd for å få funksjonshemmede inn i arbeidslivet. Fremskrittspartiet foreslo allerede i fjor et fleksibelt lønnstilskudd. At regjeringen nå i år ser at vår politikk er den riktige veien for å få flere funksjonshemmede inn i arbeidslivet, synes jeg er positivt, og vi vil gjerne samarbeide med regjeringen om det. Men jeg vil også komme med flere tiltak til regjeringen, som kan gjennomføres, og der man kan vise handlekraft, for Fremskrittspartiet er opptatt av at man også viser handlekraft for å få flere inn i arbeidslivet. Da må man spille mer på lag med attføringsbedriftene. Da går det ikke an å bygge ned antall plasser, man må bygge dem opp så man får kvalifisert enda flere inn i arbeidslivet. Da må man kanskje også legge fram en ny stortingsmelding som viser hvordan vi skal bruke attføring på en moderne, fremtidsrettet og god måte. Dette er ting regjeringen kunne ha startet med istedenfor å skyve problemene foran seg. Et annet sentralt moment i denne jobbstrategien var å få flere unge inn i arbeidslivet fremfor at de skulle på uføretrygd. Jeg registrerer at de siste tallene viser at for dem under 30 år har det det siste året blitt en økning i antall uføretrygdede på 10,7 pst. For dem mellom 30 og 40 år har økningen vært på 12,2 pst. Aldri før har økningen vært større. For Fremskrittspartiet handler det også her om å ta disse ungdommene på alvor. Det handler om å realisere ungdommenes ønske og en drøm om et liv fylt av arbeidsglede, og ikke stemple dem varig ut av arbeidslivet. Når vi vet at 62 pst. av disse ungdommene vi snakker om, har psykiske lidelser, og da lettere psykiske lidelser, bør man også møte dem med et styrket og bedre tilbud innen psykisk helse. Jeg var for kort tid tilbake i Nordland, i Salten, og besøkte RIBO, som er de eneste i landet som driver den type arbeid, med stor suksess. Videre har jeg besøkt Rosenborg Ballklub i Trondheim og prosjektet RBK – ung i jobb. Også der bruker man nye metoder for å realisere ungdommenes drømmer om et liv fylt av arbeidsglede fremfor å sende dem på uføretrygd. Fremskrittspartiet har også foreslått tiltak som Inn på tunet. Dette er enkle og klare tiltak som jeg håper regjeringen kan følge opp, for på den måten gir man norsk ungdom og funksjonshemmede frihet og trygghet til å leve et meningsfylt liv og trygghet for jobb. Til slutt registrerer jeg at regjeringen ikke sier noe om den fattigdommen vi har i Norge, men snakker kun om at «Norge står i fremste rekke i kampen mot global fattigdom», som det står i trontalen. Hva med fattigdommen i vårt eget land? Hva med de 6 000 flere barna som lever i fattigdom? Hvorfor satser man ikke i større grad på frivilligheten i kampen mot fattigdom, som bl.a. et større samarbeid med Maritastiftelsen, med Kirkens Bymisjon og Røde Kors? Nei, i stedet øker man prisen på matvarer, som gjør det dyrere for de fattige. Jeg bare registrerer til slutt, og konstaterer det jeg sa for noen år tilbake: Matvarekjeden Kiwi har gjort mer for fattigdommen i dette landet enn det regjeringen har gjort.