Bent Høie (Høyre), 2002-12-11:
Vi har nå snart lagt bak oss det første året med statlig ansvar for spesialisthelsetjenesten. Det er utrolig hvor mye som har skjedd på dette året, og hvor raskt helseforetakene har tatt i bruk de nye styringsredskapene de har fått. Byggeplaner gjennomgås på ny, helsetilbudet i regionene ses i sammenheng, det ryddes i ventelistene, og det blir mer konkurranse om pasientene. Resultatet er reduserte ventelister og ventetider og mer bruk av det frie sykehusvalget. Foretakene fortjener ros for dette arbeidet. Det er ingen som påstår at å styre denne sektoren i det nye systemet ikke er tøft, men jeg mener at med de redskapene vi nå har fått gjennom reformen, er det, i motsetning til tidligere, mulig. Men reformen er ikke ferdig. Regjeringen arbeider nå med tre saker som etter min oppfatning vil ha stor betydning for pasientenes situasjon og innholdet i sykehusreformen. De tre sakene er et nytt finansieringssystem, endringer av pasientrettighetsloven og nasjonale ventelister. Dette vil forhåpentligvis fungere fra 2004, og da vil vi oppleve at pasientene i enda sterkere grad får valgmuligheter, og at sykehusene fokuserer på å utnytte sin kapasitet. De private helseaktørene har fått en helt ny posisjon. Diskusjonen vi hadde for noen år siden om et todelt helsevesen der noen hadde råd til å kjøpe seg ut av helsekøen, er blitt – heldigvis – til en diskusjon om hvordan de private aktørene kan bli en integrert del av det offentlige tilbudet, til beste for alle pasienter uavhengig av økonomisk situasjon. Vi ser at noen regionale helseforetak er flinkere enn andre til å inngå avtaler med private sykehus og private avtalespesialister. Helse Nord er eksempelvis mer tilbakeholdne med å inngå slike avtaler enn Helse Vest. Dette blir et dilemma hvis pasientene i en region fritt kan velge private avtalespesialister eller private sykehus i hele landet, mens pasienter i andre regioner ikke har den samme valgfriheten. Det er ikke riktig at pasientens valgfrihet skal begrenses av at de regionale helseforetakene har ulik praksis i forhold til å inngå avtaler med private helseleverandører. Det er derfor viktig at regjeringspartiene sammen med Fremskrittspartiet er blitt enige om at de regionale helseforetakene må inngå felles avtaler med private sykehus. Jeg vil også berømme statsråden for den måten han har tatt ansvaret på for å iverksette en av de største reformene i offentlig sektor. I forbindelse med budsjettet er det også foreslått endringer for å redusere veksten i utgiftene til medisiner. Fremover vil flere av livsstilsmedisinene, som tar betydelig deler av refusjonsandelen på blåreseptordningen, miste sin patent. Vi kan ikke i en situasjon der det hele tiden kommer nye, dyre innovative medisiner som kan hjelpe pasientene på en bedre måte, akseptere at vi har et system som fortsatt i altfor liten grad gir originalpreparatene konkurranse. Jeg er stolt over at Regjeringen er villig til å ta i bruk sterke virkemidler for å nå dette målet, og jeg er glad for at SV – ikke overraskende – også støtter denne politikken. Mer overraskende er det at Arbeiderpartiet ikke gjør det, men det får vi komme tilbake til i senere debatter. Jeg vil videre understreke at regjeringspartiene støtter de omtalte endringene i blåreseptordningen, og viser også til den kommende behandlingen av og debatten omkring Ot.prp. nr. 16. Det er svært gledelig at denne regjeringen har evnen til det ingen har klart før, å innføre en tak 2-ordning for bedre å skjerme de kronisk syke. Det har vært en kampsak for regjeringspartiene lenge, og nå blir det virkelighet. Sammen med brukerorganisasjonene har en laget et system som vil ha stor betydning for alle dem som har store utgifter på grunn av helsen sin, spesielt knyttet til å ha en bedre fungerende hverdag. Hvis en i velferdspolitikken velger å ha som målsetting at staten skal være alt for alle, vil vi ende opp med en velferdsordning som ikke er noe for noen. Det er ikke lenge siden kampen mot fattigdom var kampen for å få Arbeiderpartiet til å erkjenne at det fantes fattigdom i Norge, i et av verdens rikeste land. Så ble kampen mot fattigdommen en diskusjon om utjevning og likhet, der løsningen var å gjøre noe med de såkalt rike i samfunnet, men der en ikke fokuserte fullt så mye på de fattige. Nå har Regjeringen lagt fram en fattigdomsmelding, som sammen med budsjettet inneholder konkrete, målrettede tiltak for å nå dem som faller gjennom i dagens velferdssystem. Men gjennomgangen av fattigdommen i Norge viser at det aller viktigste fortsatt vil være å satse på at flest mulig får anledning til å arbeide, fortsatt styrking av behandlingstilbudet til de psykisk syke og ikke minst gi rusmiddelmisbrukerne de samme rettighetene som andre pasienter og et godt behandlingstilbud. Dette er en spissing av og en prioritering i velferdspolitikken som på kort sikt vil bli møtt med mye kritikk, men som jeg er overbevist om over tid vil komme til å vise seg å være den riktige veien. Jeg vil berømme sosialministeren for at hun har startet dette arbeidet offensivt, og nå har kommet godt i gang med gjennomføringen.