trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
For det første er det feil å si at BLD angriper Frelsesarmeen eller andre frivillige organisasjoner. Det er laget et regelverk som har fått bred tilslutning også fra mange kristne organisasjoner, der det står at man ikke kan diskriminere noen på grunn av seksuell legning, kjønn, religiøs bakgrunn og etnisk tilhørighet. Så er det da en vurdering av hvorvidt det at Frelsesarmeen ikke likebehandler homofile med andre, er en form for brudd på denne bestemmelsen det har vært bred enighet om. Det er en forvaltningssak. Den kan jeg ikke gå inn i, for jeg må være ryddig i forhold til forvaltningsloven, men det kommer her en beslutning i løpet av få dager der man foretar denne avveiningen. Men det er ikke noe angrep fra BLD. Det er et fordelingsutvalg som praktiserer et regelverk det har vært bred enighet om. Når det gjelder frivilligheten generelt, har denne regjeringen økt betydelig bevilgningene til frivillige organisasjoner. Vi sørget for at tippenøkkelen ble endret. Det betyr betydelig økte tilskudd til idretten og frivillige organisasjoner. Vi har også varslet at vi er beredt til å øke støtten, opp mot 1 milliard kr, som er det beløpet frivillige organisasjoner selv har regnet ut at de belastes i moms. Så vi er villig til å gå betydelig inn og øke støtten til frivillige organisasjoner, også for å kompensere for det som er deres utgifter til moms.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Som jeg har understreket flere ganger, er denne regjeringen veldig opptatt av å øke støtten til frivillige organisasjoner. Derfor er også støtten betydelig økt, ikke minst ved at vi sørget for å få flertall for at det ble endring i tippenøkkelen. Da vi var i opposisjon, fikk vi flertall for det og fikk gjennomført det nå. Det andre er at vi har varslet at vi er villig til å øke støtten med 1 milliard kr, som er det som er anslått kan være momsutgiftene for disse organisasjonene. Det betyr at vi styrker støtten vesentlig til frivillige organisasjoner sammenlignet med hva den tidligere regjeringen gjorde. Jeg synes det er litt underlig hele tiden å høre det veldige engasjementet man har i forhold til at vi ikke har rettet opp alle de mangler vi arvet fra den forrige regjeringen, i løpet av denne tiden vi har sittet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Vi er alle enige om at den jobben som gjøres av de frivillige organisasjonene, er en veldig viktig jobb, at de trenger økt støtte, og at de skal ha frihet, selvsagt, til å gjøre mange ting, mene ting og organisere ting på måter som ikke er i tråd med det Regjeringen mener er det beste. Det er derfor vi har frivillighet, for å skape mangfold. Mangfold er nødvendigvis forskjellighet. Men det at det skal være regler for tildeling av statsstøtte til frivillige organisasjoner og frivillige ungdomsorganisasjoner, er ikke noe denne regjeringen fant på. Det var altså Bondevik II-regjeringen som nedsatte et utvalg for å lage disse reglene. Det ble laget slike regler. Der satt ungdomsorganisasjoner, de anbefalte dem, og vi laget dem i nær dialog med organisasjonene. Det var ingen som protesterte – i alle fall ingen omfattende protester – mot at man sa at man skal gi støtte til de organisasjonene som ikke diskriminerer på grunnlag av kjønn, etnisk bakgrunn og seksuell orientering. Så får man en sak på bordet, og man ser at her har man et dilemma. Vel, da ser vi på dette dilemmaet. Så kommer det en ankebehandling. Og å snu i denne saken er ikke mulig, for vi har ikke behandlet saken før. Vi får en beslutning om få dager, og det kommer til å være en god beslutning. Jeg tror jeg da kan komme tilbake til Stortinget – og alle vil være i godt humør – etter den beslutningen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Jeg mener representanten Sponheim tar opp et veldig viktig spørsmål. Det vi ser, er at selv om det satses betydelig på utdanning, og selv om flere får mer utdanning i Norge enn noen gang før, og også at vi kommer ganske godt ut internasjonalt i forhold til hvor mange som får utdanning, så er det store, systematiske sosiale forskjeller. Utdanningssystemet reproduserer ulikhet. Har foreldrene dine høy inntekt, høy utdanning, er sjansen for at du selv får høy utdanning, vesentlig høyere enn hvis de ikke har det. Den sosiale forskjellen har blitt noe mindre fordi så mange flere får utdanning, men de som ikke får utdanning, er fortsatt overrepresentert blant dem som kommer fra hjem med liten utdanning. Nå er det ikke i seg selv et mål at alle har høy utdanning. Men det er, som Sponheim var inne på, viktig at det ikke er systematiske forskjeller som gjør at vi bevarer og befester ulikhet i samfunnet vårt. Og jeg tror dessverre at dette starter tidlig. Jeg tror det starter allerede i barnehage/barneskole. Derfor er dette med at vi må ha tidlig innsats i forhold til dem som sliter i skolen, et viktig bidrag. At vi må bidra med norskopplæring bl.a. til barn med innvandrerbakgrunn, er et viktig bidrag. Så ser vi at det også skjer noe dramatisk i den videregående skolen, hvor mange unge faller ut, de gjennomfører ikke videregående utdanning, og det bidrar også til sosial ulikhet. Hvis det var slik at vi bare kunne bevilget penger, hadde det på en måte vært enkelt. Problemet vårt er at vi har bevilget mye penger til utdanning, og likevel løser vi ikke den sosiale ulikheten. Så her er det noen innebygde systemer, innebygde kulturer, som er veldig gjenstridige, og som det tar tid å bekjempe, men som vi likevel må gjøre alt vi kan for å bekjempe, gjennom bedre utdanning, mer målrettet utdanning og gjennom tiltak overfor de gruppene som faller fra.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Ja, det er jeg – fordi det er helt åpenbart at det viktigste vi kan gjøre for å styrke innholdet og kvaliteten i skolen, er å styrke lærerens rolle. Det handler om bedre og mer lærerutdanning, men det handler også om flere timer, mer tilstedeværelse, og vi er opptatt av å gjøre noe med begge deler. Det er så veldig lett i all politikk å være mest opptatt av det som kan måles – antall timer, antall årsverk. Det er viktig, men det er også viktig med kvalitet og innehold i de timene og de årsverkene vi har. Det er åpenbart at der sliter vi litt, og har gjort det over mange år. For vi ser at også i skoler hvor det er stor ressursinnsats, får vi ikke alltid de resultatene vi selv ønsker. Derfor er jeg veldig glad for at det nå er en veldig oppegående og aktiv debatt om hvordan vi skal styrke kvalitet og innhold i skolen, og dermed også redusere de sosiale forskjellene, som handler om mer enn bare ressurser, selv om ressurser også er viktig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Regjeringen la for få dager siden fram en egen stortingsmelding om lærerrollen og lærerutdanning, og den skal nå behandles i Stortinget. Jeg kjenner ikke akkurat igjen de tallene representanten Dørum nevner. Men hovedhensikten med den meldingen er dels å styrke lærerutdanningen, dels å styrke lærerrekrutteringen. Vi legger også fram og har lagt fram tiltak for å styrke etter- og videreutdanning av lærere og har også avsatt permanente bevilgninger til det så etter- og videreutdanning av lærere, pluss bedre rekruttering av lærere, bl.a. gjennom GNIST-programmet, er tiltak vi er opptatt av og gjennomfører, og vi har gjerne en diskusjon i Stortinget om hvordan vi kan gjøre det enda bedre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Jeg mener at det som alle partier bør ta inn over seg, er at Norge er et land der vi bruker betydelige ressurser på utdanning. Vi får også veldig mye god utdanning på veldig mange områder, og mange lærere gjør en formidabel innsats hver eneste dag i norsk skole. Vi utdanner flere, og vi har faktisk også mindre sosial ulikhet i den norske skolen enn i veldig mange andre land. Men på tross av at vi har mindre sosial ulikhet, og på tross av at vi har mange gode resultater, ser jeg jo at skolen sliter med noen veldig alvorlige problemer, bl.a. at den sosiale ulikheten fortsatt er der, og at for mange lærer for lite. Derfor har denne regjeringen vært opptatt av kvalitet og innhold i skolen fra første dag – utvidet antallet timer, styrket etter- og videreutdanning av lærere og ikke minst satset mye på tidlig innsats. For det vi ser når vi f.eks. sammenligner med Finland, er at mens man i Norge ofte venter til ganske sent i skoleløpet med å sette inn ekstra innsats når noen barn sliter, gjør man det tidlig i Finland. Vi tror at tidlig innsats og ekstra midler til lesing og skriving er viktig. Derfor kommer også det fra og med 2009. Dermed er ikke alle problemer løst, men det gjøres en betydelig innsats for å ta fatt i dem.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
For det første: Denne regjeringen har satset betydelig nettopp på å styrke innhold og kvalitet i skolen – med flere timer, med ekstra innsats i regning og skriving tidlig i utdanningsløpet, med betydelig styrking av lærerutdanningen og mer til etter- og videreutdanning av lærere. Det betyr selvsagt ikke at alt er løst – det er fortsatt mange uløste problemer – men det betyr at vi fra dag én tok fatt i de alvorlige problemene vi har når det gjelder kvalitet og innhold i skolen. Når det gjelder lærere, er det slik at elevtallet går ned, og innsatsen av lærerressurser i forhold til antall elever går dermed opp. Gruppestørrelsen går rette veien under denne regjeringen. Det er ikke dramatiske endringer, men det er faktisk mer innsats av lærere i forhold til antall elever nå enn under den forrige regjeringen. Jeg tror at vi skal være litt mindre opptatt av å slå hverandre i hodet med denne type tall, og litt mer opptatt av å diskutere det som er de – hva skal jeg si – grunnleggende systemproblemene vi har i norsk skole, der vi ser at der vi altså setter inn betydelige ressurser, får vi ikke alltid så gode resultater som vi ønsker.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Jeg er veldig enig i at det at for mange unge slutter i den videregående skolen før de har noen godkjent utdanning, er veldig alvorlig. Jeg så også det oppslaget i VG i går – det gjør inntrykk. Igjen er det slik at det gjøres en betydelig innsats, men det må gjøres enda mer. Vi er opptatt av den praktiske opplæringen. Vi har nå økt lærlingtilskuddet, men vi har også innført – utvidet fra et par forsøksfylker til nå hele landet – en ordning med at man kan ta en form for blanding av en fullverdig fagutdanning og mer praktisk opplæring i bedrift. Det å få godkjent i hvert fall noe av det, slik at man får noe kvalifisering, selv om man ikke tar full videregående utdanning, er et forsøk på å hindre at så mange faller ut av den videregående skolen. Men også her er det dels et spørsmål om å gjøre mer av noe vi allerede gjør, og dels å ha en åpen diskusjon om hva det er ved det norske samfunnet som gjør at mange ikke fullfører videregående skole, selv om de har et tilbud om det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Det er nesten alltid slik at når vi ser på store offentlige etater og velferdsorganisasjoner, er det et spørsmål om både mer penger og mer ressurser og om hvordan vi organiserer og bruker pengene. Så vi trenger normalt både mer penger og bedre penger. Det gjelder i skolen, og det gjelder også Nav. Jeg er helt sikker på at de utfordringene Nav står overfor nå, ikke lar seg løse uten at vi går inn med økte ressurser. Derfor gikk vi inn med ekstra penger på fredag. Men jeg er også helt sikker på at vi løser ikke utfordringene bare med mer penger. Vi trenger også bedre penger. Det ser vi bl.a. i Bergen, der man tok fatt i problemene, både ved å tilføre mer ressurser og ved å organisere det på en enda bedre måte. Det er riktig at Nav har fått betydelig økte bevilgninger. Det har de fått fordi de har stått midt oppe i en stor reform. Alle reformer har en tendens til å kreve økte ressurser i en gjennomføringsfase. Nav har vært oppe i gjennomføring av en stor omlegging. Arbeidskontorer og trygdekontorer slås sammen. Og de står midt oppe i pensjonsreformen. I tillegg til det er vi også i ferd med å endre viktige ytelser som attføring og rehabiliteringspenger, som endres til én felles ytelse. Så her er det store reformer som har krevd store, ekstra ressurser. Vi trenger altså fokus både på organisasjon og på ressurser. Nav gjør en formidabel innsats. Det er utrolig mange mennesker der som gjør en fantastisk jobb hver eneste dag. Men det har vært noen uakseptable eksempler på at folk ikke får de ytelsene de skal ha. Derfor gjennomførte vi tiltak i fjor, vi kom med nye tiltak nå på fredag, og vi har varslet en egen sak til Stortinget i løpet av få uker. La meg bare for ordens skyld si at jeg tror at jeg svarte representanten Sandberg, eller en annen fra Fremskrittspartiet, litt upresist i stad. Det er riktig at det er mange år siden det ble tillatt med hĳab i Forsvaret, men det er ikke så mange år siden det ble tillatt i Tollvesenet. Jeg vil bare ha sagt det for ordens skyld, slik at det ikke skal være noen misforståelse om det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Vi skal ikke hvile. Vi skal ikke vente med tiltak så lenge det er mennesker som har krav på stønad, trygd eller andre ytelser, og som ikke får dem til rett tid. Derfor iverksatte vi betydelige tiltak i fjor høst. Vi viderefører dem i 2009. Derfor vedtok Stortinget på fredag – altså for få dager siden – 320 ekstra stillinger, slik at vi skal kunne behandle flere søknader og gi et bedre tilbud. Så setter vi inn ressurser før vi ansetter de nye menneskene, der vi ser vi har problemer. Når det f.eks. gjelder arbeidsløshetstrygd, er det problemer i to fylker, Hordaland og Oslo. I Hordaland er de nå så godt som løst – i hvert fall ser vi veldig gode resultater der – mens i Oslo settes det nå inn ekstra ressurser. Vi venter ikke. Vi iverksetter tiltak. Noen tiltak kan vi iverksette med en gang. Hastetiltak og akuttiltak iverksettes nå. Andre tiltak vil f.eks. kreve endringer av regelverk og noe nærmere vurdering. Vi vil vurdere det i den saken vi fremmer for Stortinget om kort tid.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Vi skal iverksette strakstiltak og akuttiltak. Vi har altså eksempler på at det hjelper – type Hordaland, hvor det er iverksatt strakstiltak som har gitt betydelige og gode resultater. Det fins ingen måte å unnskylde det på at mennesker som har krav på arbeidsløshetstrygd eller andre stønader, ikke får dem i tide. Det må handles hele tiden, uten opphold, for å løse problemene. Det gjøres en formidabel innsats i Nav, nettopp for å løse problemene. Men det på en måte nå å åpne opp for en helt ny debatt, nemlig at ikke bare arbeids- og trygdekontorer skal slås sammen, men arbeids-, trygde- og sosialkontorer, tror jeg lett vil gjøre det bare enda vanskeligere, for det har ingenting med noen av de problemene Nav nå sliter med, at et samlet storting – og det mener jeg er riktig – har vedtatt å gjennomføre en veldig stor reform, som omfatter tusenvis av mennesker, nemlig å legge om hele Arbeids- og velferdsetaten ved slå det sammen til ett system. Det er krevende, det har bydd på noen ekstra utfordringer, men det er altså ikke noen unnskyldning overfor de menneskene som ikke får den trygden de skal ha. Derfor iverksettes strakstiltak, og vi kommer ikke til å hvile før alle får den stønaden de har krav på, til rett tid.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
For det første: Denne regjeringen tar ansvar. Vi tar ansvar for det som går bra, men vi tar også ansvar for det som vi ser ikke går bra. For eksempel tar vi ansvaret for at Nav ikke greier jobben sin på alle områder, og setter inn ekstra ressurser der vi ser at man nå har problemer, f.eks. i utbetaling av ledighetstrygd i Oslo. Vi gjorde det i Hordaland og fikk gode resultater. Nå gjør vi det samme i Oslo. Men jeg mener at Høyre og Fremskrittspartiet i opposisjon likevel må tåle at de sammenlignes med Regjeringen, og da må det være riktig å minne om at Høyre i sitt budsjett for 2009 foreslo å kutte i dagpengene, at alle arbeidsløse skulle få et par tusen kroner mindre, i hvert fall to karensdager – mindre penger, uansett. Og det må være lov å vise til at Fremskrittspartiet i sine budsjetter hvert eneste år har foreslått flere hundre millioner kroner i kutt til Nav, som hadde gjort at det hadde blitt enda vanskeligere og enda færre stillinger der. Sammenligning av ulike partiers politikk er en del av den politiske debatten, og det må opposisjonen tåle. Så er vi villige til å bruke attføringsbedrifter. Vi er villige til å tenke nytt og vil komme med ulike forslag. Vi skal drøfte dem. Vi iverksetter strakstiltak, men mens vi gjør det, drøfter vi også andre tiltak og fremmer de tiltakene for Stortinget om få uker.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg registrerer at selv om Regjeringen er på frontalkollisjon med Stortinget, kan det virke som om Regjeringen faktisk er tilhenger av hĳab i politiet. Nå er tydeligvis neste mål domstolene, dersom vi skal tro på det vi leser i pressen i dag. Nå begynner det å bli svært mange saker hvor det rettes særkrav fra en del innvandrergrupper. Nå er det hĳab, vi har hatt krav om halalmat i fengsel. Vi har fått delt svømmeundervisning, og vi har til og med fått krav om alkoholfrie dager ved restauranter i Norge for å tilpasse oss muslimer. Mitt spørsmål til statsministeren og Regjeringen er: Er det sånn at denne regjeringen mener at det er samfunnets oppgave å tilpasse seg innvandrerne, eller er det fremdeles sånn, som Fremskrittspartiet mener at det skal være, at det er innvandrerne som frivillig må tilpasse seg det samfunnet de har valgt å bosette seg i?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-02-18:
Det kan ikke være tvil – justisministeren er på vikende front. Vi har sett det i blasfemisaken. Vi har sett det i hĳabsaken, og vi har til fulle fått det demonstrert ved manglende håndtering av politikrisen. Det største problemet er imidlertid at landet har både en justisminister og en statsminister som i Stortinget både før og etter jul har hevdet at kriminalitetsutviklingen går i rett retning. Tall fra politidistriktene viser jo nå det motsatte: Kriminalitetsutviklingen går i gal retning, og særlig alarmerende er utviklingen i antall narkotikasaker. Det siste er til fulle dokumentert av Aftenposten de siste dagene. Nedgangen i antall narkotikasaker er den beste illustrasjonen på at Regjeringen ikke har fulgt opp politiet med nødvendige ressurser, og at justisministeren enten ikke har hatt oversikt eller ikke gjort jobben sin som øverste politisk ansvarlige for politiet. Så spørsmålet mitt til statsministeren er: Ser han at hans svar til Stortinget før jul, da han avfeide opposisjonens påpekning av at kriminalitetsutviklingen går i gal retning, var feil?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
En av statsministerens forgjengere, Per Borten, var kjent for å tenke seg vel om før han kom til en konklusjon. Han karakteriserte det å lede den daværende koalisjonen som å bære på sprikende staur. Når det gjelder hĳabdebatten og uniform i politiet, har jeg registrert at statsministeren vil bruke tid. Vi ser også at det er ulike meninger internt i Regjeringen, og det kan det jo være grunner for. Men debatten ser jo ut til å gå litt ut av sporet når en av statsministerens tidligere statsråder og nåværende stortingsrepresentant argumenterer slik at bruk av hĳab i politiet kan sammenlignes med omskjæring, noe som faktisk er straffbart i vårt land. Så mitt spørsmål er: Av hensyn til debatten, og for å få integreringsdebatten inn på et riktigere spor, ville det ikke være en fordel nå for Regjeringen og statsministeren å skjære igjennom og få avklart Regjeringens syn på denne saken?
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-18:
Jeg er enig med statsministeren i at i et demokrati er debatt og sågar tvil viktig, og jeg tror også det går an å anlegge det perspektivet at selv om man har tatt et standpunkt og argumenterer for det standpunktet, kan kraften og styrken i motargumentene være så sterke at det er rett å snu. Jeg synes også det er en side ved demokratiet som er viktig. Men når vi har sett i disse siste ukene at standpunkter har gått fra skråsikkerhet til tvil, til kanskje å snu, er det jo lett å huske statsministerens meget sterke postulat ved inngangen til hans flertallsregjeringsperiode, nemlig: Nå skal det handles og ikke forhandles. Det er usedvanlig mye forhandlinger å se. Angrer statsministeren, er han villig til å snu på det standpunktet han tok den gangen? Må han kanskje nå innrømme at det forhandles like mye som det handles, og at det kanskje er like bra for demokratiet?
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-18:
Vi har en eksplosiv utvikling i arbeidsledigheten og dermed en eksplosiv utvikling i antall søknader om å få arbeidsledighetstrygd eller dagpenger. Det er selvsagt en krevende situasjon uansett. Det viktige å ha oppmerksomheten rettet mot i en slik situasjon, er etter Venstres syn de arbeidsledige som plutselig står på gaten, og som mangler daglig inntekt til livsopphold. Det er selvsagt uverdig å måtte sendes til sosialkontoret. Det er vi sikkert enige om. Jeg vil gjerne få lansere et forslag for statsministeren som bør vurderes, nemlig å gi rett til utbetaling av dagpenger, f.eks. etter to til tre uker, uavhengig av om søknaden er blitt behandlet. Så kan dette avregnes senere når søknaden er behandlet, og man kan i verste fall ha en ordning for tilbakebetaling hvis det er gjort noe feil. Det ville være noe som tar vare på den enkelte på en god måte, og samtidig gjør det mulig å håndtere en slik eksplosiv utvikling i dagpenger. Vil statsministeren vurdere et slikt forslag?
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-18:
Jeg vil gjerne snakke om fordelingspolitikk med statsministeren. Det er jo slik at vi ofte diskuterer fordelingsspørsmål og fordelingspolitikk, om hva som gjør forskjeller f.eks. knyttet til skattepolitikk, hvor noen graders innslagspunkt på toppskatten gjør den store forskjellen, eller hvem som eier aksjer osv. Men denne uken kom det en lekkasje fra en forskningsrapport fra Fafo som ennå ikke er offentliggjort, som etter mitt skjønn kanskje reiser mye dypere og mye viktigere spørsmål ved uakseptable forskjeller, nemlig den farlige forskjellen i et samfunn, en systematisk forskjell når det gjelder hvem som tar utdanning, det som fagfolk kaller for reproduksjon av ulikhet i utdanning. Det er en type forskjell i Forskjells-Norge som griper inn i mange forhold. Det handler om folks helse, det handler om folks levealder, og det handler om sosiale problemer, som i sum handler om helt grunnleggende livsverdier som vi systematisk gjør forskjell på ved at det er så systematisk forskjell på hvem som tar høyere utdanning. Denne forskningsrapporten, som ennå ikke er offentlig, viser ganske tydelig at denne utviklingen er uheldig og ikke går rett vei, for å si det sånn. Det er vel ikke noen spesiell slagside til dagens regjering, for det er en utvikling som har gått over lang tid, men den har heller ikke forbedret seg under dagens regjering, som alltid må ta et spesielt ansvar for en utvikling som ikke går i rett retning. Og jeg vil gjerne bidra til å utfordre statsministeren på hvordan vi i fellesskap kan ta tak i denne utfordringen. For dette er en type fordelingspolitikk som tradisjonelt ikke kan herjes med på den tradisjonelle høyre- og venstreaksen, men jeg tror det er bred enighet om dette. Er statsministeren enig i at her har vi en felles utfordring som det er nødvendig å løfte, for å få en helt annen fordeling av hvem som tar utdanning? Det er ikke noen akademisk arroganse fra min side, for vi trenger ikke-akademikere, men de bør fordeles på befolkningsgrupper akkurat som utdanning bør.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-18:
Jeg tror det er viktig at vi tør å ta også disse debattene om forskjeller og bekjemping av forskjeller framover, og Venstre vil gjerne bidra til det. Det er jo slik at det er ingen som velger sin barndom, og det er også slik at det er heller ingen som velger sine foreldre. Det er også klare grenser for – og det tror jeg vi er enige om – i hvilken grad samfunnet skal gripe inn i det som skjer rundt middagsbord, og hvilke stimulanser som gis i det enkelte hjem. Derfor blir skolen så viktig. Skolen blir på en måte fellesskapets og samfunnets store virkemiddel for å kompensere og for å gi de rette stimulanser. Også i denne sammenhengen i dag, og for alle dager framover, kommer Venstre til å snakke om betydningen av nettopp læreren, voksenpersonen, det kloke mennesket. Det burde jo vært slik at de absolutt beste blant oss, de klokeste, bør være lærere, for det ville løse så mange utfordringer i samfunnet, ikke bare i kunnskap og verdiskaping og alt dette statsministeren og jeg har snakket mye om, men også i disse åpenbare, sosiale og andre forskjeller som vi må bekjempe. Derfor vil Venstres svar være læreren. Er statsministeren enig i det?
Erna Solberg (Høyre), 2009-02-18:
Det er riktig som statsministeren sa, det er en tid for handling. En av de tingene denne fireårsperioden skulle gitt oss, var et velferdssystem med mye bedre oppfølging til alle de som hadde vanskeligheter, som var svake, som trengte å få hjelpen skreddersydd rundt seg, fremfor å oppleve at de måtte organisere det offentlige for seg. Jeg snakker om det som er hovedintensjonen i Nav-reformen, hovedintensjonen i en reform som tidligere sosialminister Ingjerd Schou sa var en reform for «skreddersøm». Det er en reform for at de svakeste skal få det bedre, og for at man ikke skal ha en oppdelt og stykkevis behandling av de mennesker som kanskje er de svakeste i vårt samfunn. Nå ser vi en situasjon i Nav som er helt motsatt. I dag i Bergens Tidende sier Gunhild Hofstad, som etter tre uker har betalt årskvoten på egenandeler, og som nå av egen lomme må betale fullt ut for medisiner til tross for at hun er kroniker, at det er «paradoksalt at hjelpeapparatet skal gjøre deg sykere enn du er». Dette er noe man før kunne ordne på dagen på Nav-kontorene. Man kunne få frikort bare man møtte opp. Nå er det altså flere ukers ventetid. Dagsavisen viser til det samme. Det er flere ukers ventetid på nesten alle – 13 av 17 – områder hvor man utbetaler penger – det svikter i utbetalingen. Det betyr at det ikke er skreddersøm, det er rett og slett sprekk i alle sømmene. Det er den dårligste konfeksjonssømmen du kan finne, som man for øyeblikket har innenfor Nav. Mitt spørsmål til statsministeren er da: Hvorfor har ikke Regjeringen sett dette før? Hvorfor har ikke Regjeringen satt inn tiltak? Denne situasjonen har nå vokst, særlig i løpet av det siste året, til en situasjon med ventelisteøkninger for ting som kunne gjøres på dagen tidligere. Er det slik at dette er for mye for én mann, at hele det store, samlede arbeidet innenfor Arbeids- og inkluderingsdepartementet krever mer enn én person? Klarer ikke statsråd Andersen jobben?
Erna Solberg (Høyre), 2009-02-18:
Hele Stortinget er enig i intensjonen bak Nav-reformen. Problemet er at denne regjeringen ikke klarer å gjennomføre den til det bedre for innbyggerne og brukerne. For øyeblikket er det verre enn det noen gang har vært på Nav-kontorene. Det er verre for uføretrygdede, det er verre for dem som trenger hjelp. Bare det å få et frikort tar lengre tid, og det tar lengre tid å få anerkjent uføretrygden sin. Arbeidsmarkedsbedriftene, attføringsbedriftene, som står klare med opplegg for å hjelpe dem som har det vanskeligst i arbeidsmarkedet, tilbake gjennom omskolering og oppdatering, melder at de får færre tilmeldt fra Nav-kontorene på grunn av det kaoset som er der. Mitt spørsmål til statsministeren er: Når oppdaget man kaoset, og hvilke tiltak har man i så fall satt i verk? Dette er ikke nytt. En del av disse tallene har dryppet ut. Det er ikke bare et spørsmål om dagpenger. Det er spørsmål om 13 av 17 områder hvor fristene brytes, og dette gjelder de menneskene som har dårligst råd, som har det vanskeligst. Det vil lede til flere uføretrygdede hvis ikke saken ryddes opp i nå.
Martin Engeset (Høyre), 2009-02-18:
Som Erna Solberg ganske grundig har dokumentert gjennom sitt spørsmål, vokser problemene i Nav for hver eneste dag. Her er det viktig å understreke at det ikke er de ansatte i Nav som er problemet, men at det er Regjeringens gjennomføring det skorter på. Problemene i Nav har vokst gjennom meget lang tid. Gang på gang har vi fra Stortingets side konfrontert Regjeringen med de store problemene, og gang på gang har Regjeringen lovet bot og bedring. Så har vi sett at problemene har gått fra vondt til verre. Som stortingsrepresentanter får vi nesten daglig henvendelser, både fra brukere som er fortvilet, og også fra ansatte i Nav-systemet som er fortvilet over at problemene tårner seg opp. Jeg får si som Einar Førde så godt sa det en gang: Folk et ikkje på sikt, dei et kvar dag! Noe av problemet nå er at Nav-problemene rammer velferdssamfunnet i grunnvollene. Hva vil statsministeren gjøre? Er denne jobben faktisk blitt noen nummer for stor for hans ansvarlige statsråd?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Statsministeren faller nå i den vanlige grøften, nemlig å begynne å snakke om andre partiers politikk istedenfor å ta ansvar. Hvis velferd er viktigst, statsminister, må det ikke herske tvil om at det er én viktig jobb Regjeringen nå har, og det er å sørge for at den Nav-reformen som hele Stortinget støttet – som hele Stortinget ønsker skal lykkes – faktisk lykkes. Derfor er jeg litt forbauset over at statsministeren nå hakker på gammel historie istedenfor å fortelle Stortinget hva han har tenkt å gjøre for at mennesker som har rettskrav på ytelser, får ytelsene sine i rett tid. Han har erklært her fra Stortingets talerstol på fredag at det er uakseptabelt at så ikke skjer, men vi vet ikke hva Regjeringen har gjort og gjør for å sørge for at dette straks blir rettet opp. Det er ikke tilstrekkelig å få en sak til Stortinget i slutten av mars, når folk har ventet i ukevis på å få helt åpenbare og enkle ytelser som dagpenger. Her er det en systemsvikt, sier LO-leder i staten, Turid Lilleheie. Det er ikke bare et spørsmål om penger og stillinger. Det er også spørsmål om å ta organisatoriske grep, og det er kanskje et spørsmål om å si til Nav at disse pengene skal utbetales straks og med det samme. Når vil statsministeren sørge for at dette er på plass?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Det er ganske nøyaktig to måneder siden statsministeren stod her i den muntlige spørretimen sist og sa veldig kloke ting om respekten for meninger man ikke deler. Han siterte filosofen Voltaire, og han sa: «Vi må være veldig varsomme i dette landet med å innrette oss slik at vi straffer organisasjoner som har standpunkter eller meninger vi ikke liker». Den gangen handlet det om Frelsesarmeen, som hadde blitt fratatt sin statsstøtte til barne- og ungdomsarbeidet. Det er grunn til å reise saken igjen i dag, for det som har skjedd i løpet av de to månedene som har gått siden statsministeren sa sine kloke ting her i salen, er det stikk motsatte av det vi hadde grunn til å forvente. Frelsesarmeens anke er opprettholdt av Fordelingsutvalget, og 13 nye barne- og ungdomsorganisasjoner har fått brev fra den samme instans med trusler om å miste statsstøtten. I dagens Vårt Land kan vi lese hva slags spørsmål organisasjonene nå blir stilt, som er helt på siden av det som har med statsstøtte å gjøre, og som minner om at vi nå nærmest har et meningspoliti i Barne- og likestillingsdepartementet som jakter på organisasjonenes standpunkter og holdninger i ulike type saker for å finne grunnlag for å avslå statsstøtte. Dette bekymrer store deler av det frivillige Organisasjons-Norge. De opplever at Norge blir trangere under denne regjeringen. De opplever at deres frihet og deres identitet trues. Frelsesarmeen har jo disse retningslinjene for livsstil over hele verden. Det er ikke bare i Norge. Men forskjellen er at i Norge har vi et byråkrati som sitter og «fingår» deres retningslinjer på denne måten. Opprettholder statsministeren sitt prinsipielle standpunkt fra 17. desember i fjor om at vi i Norge ikke kan ha en situasjon hvor organisasjonene opplever at det er en meningsjakt og en straff for meninger som Regjeringen ikke liker?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Jeg er glad for at statsministeren i alle fall fastholder det prinsipielle, at det ikke er akseptabelt at vi i et samfunn som vårt straffer økonomisk organisasjoner som mener noe annet enn det som oppfattes som politisk korrekt i øyeblikket av den til enhver tid sittende regjering. Jeg går ut fra at det betyr at han vil se nærmere på hvordan disse retningslinjene faktisk slår ut, når de har denne typen utslag. Jeg vil også anbefale at han leser dagens Vårt Land og ser hva slags spørsmål, nesten i trakasserende form, som hans embetsverk stiller Frelsesarmeens ledelse. Så vil jeg også anbefale at statsministeren tar en prat med finansministeren, som nå er i gang med å lage unntaksregler for organisasjoner som ikke skal få skattefrie gaver. Det skjer også på grunnlag av meninger som Regjeringen ikke liker. Det handler om organisasjoner som støtter Israel. Både statsministeren og jeg kan ha andre oppfatninger enn disse organisasjonene og Frelsesarmeen og hva vet jeg, men det er ikke det det gjelder. Spørsmålet er om vi i et liberalt, åpent, raust og romslig samfunn skal ha rom for organisasjoner som ikke helt står på geledd for det rød-grønne regimet.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Vi politikarar har meiningar om det meste. Men det betyr ikkje at vi skal styre andre sine meiningar. Vi hadde ein stor debatt om ekteskapslova for ei tid tilbake. Der var det ulike standpunkt. Men det heile Stortinget var einig om, var at vi som politikarar ikkje skulle styre kyrkja sitt indre liv. Det var kyrkja sjølv som skulle avgjere om dei ville vie homofile eller ikkje. Vi sa at dette er kyrkja si eiga sak. Men det som vi opplever no frå byråkratiet i Barne- og likestillingsdepartementet, er at ein spør organisasjonane om den nye ekteskapslova har endra synet deira. Ein går inn med ei rekkje spørsmål som eigentleg ikkje har noko med sjølve saka å gjere, som kan opplevast som ein sensur og eit ønske om å styre meiningane. Ingen ønskjer å diskriminere homofile. Alle ønskjer at born og unge skal vere inkluderte i det arbeidet som går føre seg land og strand rundt. Men det som er oppsiktsvekkjande, er at ein kan føle at organisasjonar må endre standpunkt dersom desse avvik frå standpunkta til Regjeringa. Sjølv om statsministeren seier at han ikkje vil det, må han likevel love at han vil endre forskriftene, slik at ein får vekk den uklårleiken som faktisk er der.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Fremskrittspartiet deler de syn som Kristelig Folkeparti tar til orde for, som gjelder organisasjoner som nå angripes av BLD når det gjelder skattefritaksordning, og når det gjelder deres overføringer. Dersom dette er så åpenbart som statsministeren faktisk sier at det skal være, at de skal få statsstøtte og ikke diskrimineres, burde kanskje statsministeren ta en liten prat med byråkratene og med statsråden i det angjeldende departement. Men dette er bare en liten del av det som påvirker frivillig sektor i Norge. Langt viktigere er det at regjeringen Stoltenberg ikke har innfridd kravet om å få bort momsen for frivillig sektor. Frivillig virksomhet betaler nå en ekstrakostnad på 25 pst. når man kjøper varer og tjenester. Det kalles moms, men det er altså en skatt på dugnad og frivillig arbeid på 1 milliard kr. Dette har statsministeren lovet – i tre og et halvt år – at skal bort. Nå vil vi ha et klart svar: Når blir den fjernet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-02-18:
Statsministeren peker på det sentrale spørsmål som handler om i hvilken grad statsmakten skal tre meninger og holdninger nedover ørene på frivillig sektor. Det kan fremstå i et diskrimineringsperspektiv, slik utgangspunktet er i dette spørsmålet, men det er også en problemstilling som med fordel kan bringes videre. Det er klart at når dette jevnlig bringes opp, er det fordi statsministeren har et troverdighetsspørsmål knyttet til nettopp dette – forholdet til hvilke meninger man vil dytte nedover frivillig sektor, og å bruke frivillig sektor til å fremme egne politiske standpunkter. I Regjeringens frivillighetsmelding ble det i kapittel etter kapittel tatt opp problemstillinger i forhold til integrering, i forhold til internasjonalt samarbeid – en rekke politisk riktige ting. Ville det ikke være en del av bildet her at man heller foretrakk det verdinøytrale momsfritaket, i stedet for å bruke statens penger til å fremme egne standpunkter i forhold til frivillig sektor?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-02-18:
Det er bare å konstatere at statsministeren har snudd når det gjelder fordeling av midler til ungdomsorganisasjonene. Jeg antar at han – med sine signaler – kommer til å trekke den konklusjonen også. Det jeg stusser veldig over, er at statsministeren påstår at reglene som Fordelingsutvalget er satt til å håndheve, faktisk er laget av organisasjonene. Dette er regler laget av Regjeringa. Det er departementet som lager regler, Fordelingsutvalget håndhever reglene. Det som slår meg, er at vi nå har en regjering som gang på gang ikke har tro på debatten som endringsform i et samfunn. Nei, man skal lage regler, man skal styre organisasjonene, det er debatten om blasfemiparagraf og alt det andre – man har liten tro på debatten, og man har liten tro på at man skal være med på å skape et raust samfunn, at man gjennom offentlig debatt og frivillig engasjement klarer å være med på å utvikle og endre et samfunn. Nei, det er gjennom departementets regler man skal endre et samfunn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-02-18:
Statsministeren svarte forbilledlig tydelig, etter Venstres oppfatning, at læreren er viktig. Da vet vi også gjennom forskning, som bl.a. den sittende regjering har initiert, at resultater på en skole henger nøye sammen med den faglige bakgrunnen og kompetansen hos lærerne på skolen, og vi vet at det er dramatiske geografiske forskjeller på dette i Norge. Da er vi i følgende situasjon: I nabolandet vårt, Sverige, har man tatt konsekvensen av hvor viktig læreren er. I løpet av tre år, som ender i 2011, skal man utdanne 30 000 lærere i den svenske grunnskolen ved systematisk videreutdanning. Regjeringen har et opplegg som sikrer at 2 000 lærere i noen fag, fullt utbygd i året 2011, får en slik videreutdanning. Med Regjeringens tempo tar det 40 år før samtlige norske lærere får den videreutdanningen som er avgjørende. Når vil Regjeringen legge om kursen, slik at alle lærere i alle fag får en systematisk videreutdanning, og slik at en ikke skal vente i 40 år på å sikre gode nok lærere, som er helt avgjørende for å bekjempe de sosiale forskjellene som representanten Sponheim tok opp?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-02-18:
Det har gått snart 14 måneder siden statsministeren i sin nyttårstale uttalte til det norske folk: «Regjeringen har oppfattet beskjeden.» Det var en respons på at norske skoleelever gjorde det dårlig, både på nasjonale prøver og i internasjonale undersøkelser. Siden den tid har forskjellene fortsatt å øke – vi ligger i verdenstoppen når det gjelder forskjeller mellom elever. Og resultatene i skolen har ikke forbedret seg. For Høyre har det alltid vært viktig å satse på det viktigste først, nemlig å lære barn å lese, skrive og regne for å gjøre dem i stand til å klare videre utdanning og arbeidsliv – og ikke minst for å redusere forskjellene mellom elever som følge av ulik sosial bakgrunn. Dagens regjering har fokusert på skolefritid og skolemat istedenfor skoletid og skolens innhold. Det er også sånn at det nå er færre lærere i skolen enn da Regjeringa overtok i 2005. Mitt spørsmål til statsministeren er: Mener han at det å ha færre lærere i skolen, det å satse på skolefritid foran skoletid og det å love milliarder til skolemat er rett løsning for å utjevne forskjellene i skolen?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Jeg er enig med statsministeren i at vi må se på de grunnleggende strukturene. Vi har prøvd å ha sosial utjevning i skolen i over 30 år, men vi har ikke klart det. Da tenker jeg at det kanskje er to viktige arenaer vi har sviktet på. Det ene handler om at foreldre er viktige for barns læring og motivasjon. Likevel opplever vi at Regjeringens representanter tar grep hvor man fjerner lærer–foreldre-kombinasjonen, ved at man ønsker heldagsskole og tidligere skolestart, og gir et tydelig signal om at det ikke er det viktige å få til hjem–skole-samarbeid. I tillegg: Vi kunne lese i VG i går om Mandeep, som er en av dem som har droppet ut av videregående skole. Han etterlyser et veldig klart signal, og det er at vi trenger mer mestring for de praktisk sterke elevene våre i norsk skole. Det sitter elever i dag som ikke har hatt noen timer med mestring. Det er ikke rart de dropper ut. Det er to systemendringer som statsministeren kunne ta tak i, og som vil få Kristelig Folkepartis støtte.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Det er ingen tvil om at det Nav-reformen trenger, er mer av de riktige tingene og mindre av de feil tingene. Statsministeren har tidligere i dag sagt at vi i fjor tilførte 100 mill. kr ekstra til Nav. Resultatet ser vi i Oslo, ved at man i januar innførte ansettelsesstopp. Man viser gjennom det at man ikke direkte har utnyttet den muligheten som Stortinget gav i fjor, på en god måte. Videre er det også viktig etter Fremskrittspartiets syn å sette fokus på hvordan man kan få ned saksbehandlingstiden – og det kjapt – og det å sette inn strakstiltak. I den forbindelse ser vi i Aftenposten i dag at byråd i Oslo Jøran Kallmyr tilbyr Oslo å hjelpe Nav. I forrige uke tilbød også de private vikarbyråene å hjelpe Nav med saksbehandling. Vil statsministeren ta initiativ til å slå sammen sosialkontorene, slik at man kan få flere til å konsentrere seg om de sakene som ligger under samme tak i Nav? Og vil statsministeren umiddelbart åpne opp for at også de private kan bli med og avlaste Nav?
Bent Høie (Høyre), 2009-02-18:
Gjennom denne spørretimen har vi fått det som kommer til å være denne regjeringens standardsvar på alle utfordringer, nemlig at en sprer skyld istedenfor å ta ansvar, og at en på enhver utfordring svarer at Regjeringen har bevilget mer penger. Men hvis bare mer penger hadde vært løsningen på utfordringene i Nav, hadde jo problemene vært løst. En ser helt klart at fylker som har de samme økonomiske ressursene som Hordaland og Oslo, løser utfordringene på en utmerket måte. Det som er utfordringen, er at man har en regjering og en statsråd som ikke har prioritert å gjennomføre en Nav-reform som det har vært bred tilslutning til i Stortinget. Det er gjennomføringen det er noe feil med, ikke reformen. Mer penger er ikke løsningen på alle problemene, en må også ta nye løsninger i bruk. Vil statsministeren åpne opp for f.eks. i større grad å bruke attføringsbedriftene for å avlaste Nav og kanskje også bruke andre, private arbeidsformidlere for å avlaste Nav, slik at Nav kan konsentrere seg om det som er den viktigste oppgaven, nemlig å gi penger til folk som har rettmessig krav på penger?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Flere sjåfører på ekspressbussene mellom Sørlandet og Oslo har blitt bøtelagt for å kjøre over fartsgrensen for busser på 80 km/t. Sjåførene opplever det som et problem at fartsgrensene på E18 mellom Kristiansand og Oslo flere steder er inntil 90 og 100 km/t, mens bussene har en fartsgrense på 80 km/t. Disse hastighetsbestemmelsene skaper ofte farlige situasjoner i trafikken. Vil statsråden gå inn for en heving av fartsgrensene for busser som samsvarer med de ulike fartsgrensene som er gjeldende på E18?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det kunne kanskje vært ønskelig at hun hadde vært noe klarere og mer eksakt i svaret sitt enn det hun var, for dette er jo egentlig en sak der det burde være ganske enkelt for statsråden å konkludere. Saken er nemlig den at både Transportbedriftenes Landsforening og de to store fagforeningene i bussektoren, Yrkestrafikkforbundet og Norsk Transportarbeiderforbund, alle står samlet bak kravet om å heve hastigheten for busser i tråd med mitt spørsmål. Jeg vil gjerne at statsråden skal svare tydelig på at hun virkelig lytter til disse store fagforeningene i bussektoren, og at hun lar seg påvirke av de signaler hun får fra både arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden når det gjelder kravet om å øke fartsgrensene for busser, slik at en kommer fram til en konklusjon som er i tråd med det aktørene innenfor næringen selv ønsker, både på arbeidsgiversiden og på arbeidstakersiden.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg synes det var et oppløftende svar. Jeg oppfattet det dit hen at statsråden er interessert i å løse denne saken mest mulig i tråd med mitt spørsmål og de innspillene som er kommet fra de forskjellige aktørene på dette området. En får jo håpe at Regjeringen rimelig snart finner fram til en løsning på spørsmålet. Jeg kunne kanskje bare for orienteringens skyld nevne – og det vet sikkert statsråden – at et brev som går på dette spørsmålet fra Transportbedriftenes Landsforening datert 29. oktober, har blitt liggende. Hvorfor har det brevet blitt liggende så altfor lenge i en skuff hos departementet? Har det virkelig vært behov for å jobbe så lenge med saken, eller hva har skjedd tidligere? Dette er jo en sak som egentlig allerede skulle vært konkludert ferdig, slik jeg ser det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-18:
Det er rett at motorvogn med tillaten totalvekt over 3 500 kg eller motorvogn med tilhengar ikkje må køyre fortare enn 80 km/t, sjølv om det er skilta med høgare fartsgrense. Desse grensene er hovudsakleg sett av omsyn til trafikktryggleiken. Tunge køyretøy treng generelt lengre bremsestrekning, har dårlegare evne til å manøvrere og utgjer difor ein større ulukkesrisiko enn lette køyretøy. Det er òg slik at dei fleste land har lågare fartsgrense for tyngre køyretøy enn den som elles gjeld, og skilnaden i fartsgrensene for tunge og lette køyretøy er i Noreg mindre enn i mange andre land. Spørsmålet om bussar skal kunne få følgje fartsgrensene på 90 og 100 km/t har vore vurdert tidlegare. Særleg fordi auka køyrefart gir meir forureining og større risiko for alvorlege ulukker, vart det ikkje gjort endringar i desse reglane då dei vart vurderte av førre regjering i 2005. Eg vil likevel peike på at det er nokre år sidan desse utgreiingane vart gjorde, og me har no fått ein del strekningar med god standard som vert trafikkerte av ekspressbussar. Mange av dei bussane som vert brukte til slik transport, har god tryggleiksmessig standard. Eg er òg oppteken av å bidra til å gjere kollektivtransport meir attraktivt for dei reisande. Sjølv om registreringar gjorde av Statens vegvesen har vist at ekspressbussane på motorvegar med fartsgrense 90 og 100 km/t ofte køyrer raskare enn det som i dag er lovleg, er det truleg potensial for kortare reisetid på enkelte strekningar. Eg vil difor be Statens vegvesen gjere ei ny vurdering av om det er grunn til å auke fartsgrensene for ekspressbussar med høgt tryggleiksnivå.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-18:
Eg har eit veldig godt samarbeid med Transportbedriftenes Landsforening og med organisasjonane. Eg lyttar nøye til det dei har å seie, både i denne og andre saker. Då den førre regjeringa – Bondevik II – avslo å følgje opp dette, synest eg det er rett og rimeleg å ta tida med å få eit saksførelegg og vurdere saka på grunnlag av det. Men i mitt hovudsvar låg det ei positiv haldning frå mi side til å vurdere dette på ein positiv måte. Når ein er i statsrådposisjon, er det lurt å ta runden rundt og få eit saksførelegg og gjere avgjerder på grunnlag av dei faglege tilrådingane som der kjem.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-18:
Det er eit brev som har kome, som er datert 29. oktober – det er riktig. Det er eit brev som eg dessverre ikkje var kjend med. Det kjem veldig mange brev inn til Samferdselsdepartementet. Innhaldet i brevet går i stor grad på at ein bør ta opp igjen vurderinga. Vi får utruleg mange brev av den typen. At det ikkje er følgt opp i ei tid der Samferdselsdepartementet har hatt hendene veldig fulle med å få fram ein nasjonal transportplan og andre presserande oppgåver, trur eg det finst ganske mange gode grunnar for. Men no kjem me til å følgje opp saka. Eg skal prøve å gjere det eg kan for at det ikkje skal verte noka lang sakshandsaming på ho.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «En ny rapport om «Nordisk samarbeid om utenriks- og sikkerhetspolitikk» konkluderer med at de nordiske landene bør samarbeide om felles skytefelt. Kan statsråden bekrefte at det ikke foreligger noen planer om å fjerne eller redusere aktiviteten ved Regionfelt Østlandet i Hedmark?»