Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-12:
Representanten Skei Grande er prisverdig nok i sin interpellasjon opptatt av at døve og sterkt tunghørte skal ha mulighet til å kunne delta i samfunnslivet. Dette er selvsagt et mål som jeg fullt ut kan slutte meg til. Det var også utgangspunktet i mitt svar av 15. februar i år på spørsmål til skriftlig besvarelse, som representanten Skei Grande også viser til i sin interpellasjon. I svaret la jeg vekt på at god tilgang på godt kvalifiserte og kompetente tolker er en viktig forutsetning for at døve og tunghørte skal kunne gå inn og delta aktivt i samfunnet. Jeg vil her tilføye at dette er et viktig premiss på veien mot å realisere et overordnet mål om et universelt tilgjengelig samfunn for alle. I samme svar viste jeg også til Tolkeutredningen 2008, som også representanten var inne på. Den er utført på oppdrag fra det daværende Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Utredningen ble lagt fram 30. mai 2008. Utredningen inneholder en rekke forslag til videreutvikling av tjenestetilbud for døve, døvblinde og hørselshemmede. Enkelte av forslagene i utredningen ligger i grenseflaten mellom høyere utdanning og det regelverket som nå forvaltes i Arbeidsdepartementet. Jeg har notert meg at det i utredningen bl.a. foreslås etablert en spesialisert skrivetolkutdanning ved en utdanningsinstitusjon, og at det foreslås at Nav etablerer et etterutdanningstilbud til tolker. Videre foreslås det at institusjoner som tilbyr tolkeutdanninger, utarbeider videreutdanningstilbud. Jeg er kjent med at Arbeidsdepartementet vil vurdere Tolkeutredningen 2008 i forbindelse med oppfølgingen av NOU 2010:5 Aktiv deltakelse, likeverd og inkludering. Forslagene som går på høyere utdanning i utredningen, vil naturlig kunne tas opp i en dialog mellom Arbeidsdepartementet og Kunnskapsdepartementet. I interpellasjonen viser representanten Skei Grande også til språkmeldingen, dvs. St.meld. nr. 35 for 2007–2008 Mål og meining. I språkmeldingen drøftes forhold knyttet til tegnspråkets stilling i samfunnet. Gjennom stortingsbehandlingen av meldingen ble norsk tegnspråk offisielt godkjent som et fullverdig språk. Jeg er helt enig i representantens vurdering av tegnspråket som språk. Det er lagt opp til at dette skal formaliseres ved at norsk tegnspråk blir omfattet av allmenn språklov, som etter planen skal danne en samlet ramme om den totale språksituasjonen i Norge. Det er meningen at dette skal inngå som en del av et større språkpolitisk lovarbeid som Kulturdepartementet vil starte opp i nær framtid. Språkmeldingen setter også søkelyset på omfanget av tegnspråktolking og andre kommunikasjonsmetoder. Ifølge tall fra Norges Døveforbund er det ca. 5 000 døve som har et klart behov for tegnspråktolking. Det er ikke grunn til å anta at behovet for tolketjenester vil bli redusert i framtiden. Den demografiske utviklingen, den såkalte eldrebølgen, vil trolig også føre til at vi får flere som blir døve eller sterkt tunghørte, og som ofte vil bli det i voksen alder. Disse vil kunne ha problemer med å tilegne seg kompetanse i tegnspråk, og i så måte vil skrivetolking være en alternativ kommunikasjonsform. Innenfor høyere utdanning ble de første studietilbudene i tegnspråk satt i gang på 1980-tallet. Statens spesiallærerhøgskole etablerte i 1989 en ettårig heltidsutdanning av tolker for hørselshemmede. I dag er det utdanningstilbud ved Universitetet i Oslo, Høgskolen i Bergen og Høgskolen i Sør-Trøndelag. Innenfor høyere utdanning skal det samlet sett være et utdanningstilbud som svarer til det behovet som er i samfunnet. Det er generelt slik at det er institusjonene selv som har ansvar for å bestemme hvilke fag, emner, utdanningsløp og utdanningsopplegg som skal tilbys studentene, nettopp ut fra en vurdering av samfunnets behov. Institusjonene har et ansvar for å utforme sin egen strategi, sette mål og disponere sine ressurser for å kunne realisere dette. På denne måten sikres autonomien. Samtidig gir det institusjonene fleksibilitet i utviklingen av utdanningstilbudet, slik at det er tilpasset samfunnets behov. Innenfor disse rammene skal institusjonene selv sørge for å gjennomføre et faglig utviklingsarbeid ved de utdanningene som tilbys ved institusjonene. Det er derfor generelt ikke slik at jeg kan gå inn og styre de faglige prioriteringer som gjøres på institusjonsnivå. Selv om institusjonene har faglig autonomi, er det likevel fra departementets side satt aktivitetskrav til enkelte utdanninger. Dette er utdanninger der det er samfunnsmessig viktig å styre kapasiteten nasjonalt. For bachelorutdanningene ved høgskolene i Bergen og Sør-Trøndelag er det satt aktivitetskrav for å sikre kapasitet. Det er ikke stilt tilsvarende aktivitetskrav til tegnspråkutdanningen ved Universitetet i Oslo. Som kjent vurderer Universitetet i Oslo nå den framtidige driften av sine studietilbud innen tegnspråk og tolking. Jeg er gjort kjent med at Universitetet i Oslo og Høgskolen i Oslo er i dialog om overføring av utdanningene til høgskolen. Dette vil innebære en virksomhetsoverdragelse som bl.a. krever involvering av tilsatte. Saken er ennå ikke helt sluttført, men departementet bidrar nå til å avklare en del juridiske spørsmål. Jeg er sikker på at en overføring til Høgskolen i Oslo vil kunne innebære en styrking av utdanningstilbudet. Høgskolen har allerede en stor del av sin virksomhet rettet mot profesjonsutdanninger og har lang erfaring med viktige faglige utfordringer som også er relevante for en tolkeutdanning, f.eks. forholdet mellom praksis og teori i utdanningen. De har også et eget senter for profesjonsstudier, som skal stimulere til forskning og kritisk refleksjon innen profesjonsstudier. Høgskolen har videre en rekke andre tolkeutdanninger, og overføringen av utdanningen til høgskolen gjør at vi kan få større faglig konsentrasjon og en sterkere faglig utvikling. Høgskolen vil derfor kunne være en god og naturlig havn for tolkeutdanningen. Jeg er også kjent med at dersom Høgskolen i Oslo overtar denne utdanningen, har de mulighet til å ta opp flere studenter enn det universitetet har hatt til nå. Jeg er innstilt på å styrke en eventuell utdanning ved høgskolen med flere studieplasser. Jeg vil videre peke på at all høyere utdanning skal være forskningsbasert. Institusjoner har et ansvar for å sikre at undervisning, forskning og faglig og kunstnerisk utviklingsarbeid holder et høyt faglig nivå. Et helt sentralt element i dette er strategisk satsing på forskning som gir grunnlag for god utdanning. Institusjonene må også sørge for at det er en god kobling mellom forskning og utdanning. Med aktivitetskrav til utdanning følger det derfor også krav til forskning og faglig utvikling på vedkommende fagområde. Fagmiljøene knyttet til tolkeutdanning er ikke brede og store nok til at egne forskningsprogrammer er hensiktsmessig. Forskningsrådet har imidlertid generelle forskningsprogrammer som fagmiljøene må posisjonere seg for. Et eksempel er Utdanning 2020, som bl.a. skal styrke kunnskapsgrunnlaget for profesjonsutdanning og profesjonsutøvelse og fremme forskning på høyt vitenskapelig nivå. Departementet har nylig hatt et møte med representanter for brukerorganisasjonene hvor spørsmålet om den videre tegnspråk- og tolkeutdanningen ble tatt opp. Organisasjonenes ønsker som kom fram på dette møtet, kan summeres opp slik: Det er ønskelig med flere studieplasser innen tegnspråk. Det er ønskelig med en gjennomgang av kvaliteten på disse utdanningene og videreutvikling av disse i takt med differensierte behov i brukergruppene. Jeg vil vurdere på hvilken måte og i hvilken utstrekning de innspill som er kommet fra brukerorganisasjonene, skal følges opp videre. Flere studieplasser vil jeg som nevnt jobbe for å få til. Hovedmålet er i hvert fall klart: Tegnspråk- og tolkeutdanning skal ha høy kvalitet, utdanne godt kvalifiserte tolker, og gjennom det skal døve og tunghørte sikres en god samfunnsmessig deltakelse.