Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-04-22:
Politireformens intensjon var å frigjøre politiressurser til politioperativt arbeid, men det var også å gjennomanalysere politiet, sørge for å heve kompetansemiljøet i politiet og sørge for at politiet generelt skulle møte et moderne kriminalitetsbilde med organisert kriminalitet, økonomisk kriminalitet og den kriminaliteten som man bl.a. har fått økt trykk på, og som skjer i de nære relasjoner i privatsfæren. Saken ble i sin tid fremmet av regjeringen Stoltenberg, og det har i stor grad vært min oppgave å følge den opp og gjennomføre den. Ordlyden i representanten Gjuls spørsmål til meg kan gi inntrykk av at reformen ikke følges opp. Dette er ikke riktig. Politireformen følges tett opp både fra Justisdepartementet og fra Politidirektoratet. Men la meg her slå fast noe, siden det på slutten av innlegget kan virke som om man ikke nå ser rollefordelingen. Vi har en rollefordeling med et politidirektorat, som faktisk ble gjennomført for å sørge for en etatsstyring. Det var uenighet om det i Arbeiderpartiet, historisk. Men heldigvis sluttet Arbeiderpartiet seg til det, og det at vi fikk et politidirektorat, var en grunnpilar for at vi skulle kunne fremme en reform. Politidirektoratet betyr at det er innført en etatsstyring, og det betyr at under den etatsstyringen er det politiledere i distrikt, som ble endret som følge av forslaget sommeren 2000, som har ansvaret for å styre det hele. Og så er det selvfølgelig slik at en justisminister er konstitusjonelt ansvarlig. Men jeg er verken politidirektør eller politimester. Jeg akter ikke å tre inn i den rollen, og jeg antar at Stortingets forutsetning den gang man gjennomførte Politidirektoratet og reformen, heller ikke var at jeg skulle tre inn i den rollen. Når det så gjelder reformen, er det heller ikke slik at det ikke foretas justeringer i påvente av en evaluering. I de fleste politidistrikter er det foretatt en rekke tilpasninger og endringer etter reformens fase I nettopp fordi man erfarte at ikke alle rutiner og ordninger falt på plass med en gang. Man gjorde f.eks. veldig viktige erfaringer med operasjonssentralene, man har tatt det med seg og har lært av det. Også jeg som statsråd har registrert at det har vært stilt spørsmål lokalt ved ulike sider av politiets reformarbeid og ved det arbeidet politiet gjør. For meg er det viktig å lytte til disse signalene, og etter min kjennskap vet jeg at politiet også gjør det. Et godt eksempel på det er et utmerket innlegg, som er meget leseverdig, i Fredrikstad Blad i dag, av politimesteren i Østfold, Otto Stærk. Målsettingen med reformen er å styrke publikumstilgjengelighet og operativt politiarbeid. Blant annet ved å samordne administrative og fellesoperative oppgaver mer effektivt frigjøres tid for politiutdannet personell til mer aktiv og utadrettet tjeneste. Politireformen er på langt nær sluttført, noe som også representanten tok opp i sitt innlegg. Det gjenstår fortsatt mye krevende organisasjons- og effektiviseringsarbeid. I reformens fase II gjennomgås driftsenhetsstrukturen med sikte på å skape en effektiv organisasjon i samsvar med reformens hovedmål. Politidirektoratet opplyser at forslagene til eventuelle endringer nå foreligger og vil bli oversendt departementet med det første. Arbeidet med fase II har tatt noe mer tid enn planlagt. Dette skyldes først og fremst at politidistriktene har kjørt en grundig prosess, hvor bl.a. kommunene har vært involvert. Og det har selvfølgelig vært riktig at kommunene skulle involveres i dette arbeidet. I denne prosessen ligger det klare føringer om at polititjenesten skal legges til steder og til tider der behovet for slike tjenester er størst, og at det ikke skal foretas strukturelle endringer som svekker politiets nærhet og tilgjengelighet, noe representanten Gjul også tok opp i sin interpellasjon, og som har god dekning i justiskomiteens innstilling. Videre har både regjering og storting, som jeg nå har understreket, ved budsjettbehandlingen også slått fast nærpolitiprinsippet ved at lensmannskontorene skal opprettholdes og ledes av en lensmann. Dette vil naturligvis bli fulgt opp. Det er riktig at politiet har fått styrket sine budsjetter de senere årene. Politibudsjettet – kapitlene 440 og 441 – hadde en nominell vekst på 28,8 pst. fra 1999 til vedtatt budsjett for 2004. Konsumprisindeksen viste i samme periode en økning på 10,2 pst. Politiet har også fått tilleggsbevilgninger ved flere anledninger. Det kan bl.a. nevnes at det ble gitt en tilleggsbevilgning på 92 mill. kr til omstillingskostnader i forbindelse med politireformen i revidert nasjonalbudsjett for 2002. Det har sammenheng med at det i statsbudsjettet fra regjeringen Stoltenberg for 2002 ikke var lagt inn engangsmidler til reformen for annet enn økte IKT-kostnader. Det er også riktig at politi- og lensmannsetaten de senere år er tilført et betydelig antall stillinger. Både Justisdepartementet og senere Politidirektoratet har fordelt disse personellressursene med henblikk på å oppnå en effektiv kriminalitetsbekjempelse og for å ivareta publikums behov for polititjenester og trygghet. Alle sider av politi- og lensmannsetaten er blitt styrket som følge av økningen i antall stillinger. Etter innføring av rammestyring er politidistriktene og særorganene gitt fullmakt til selv å opprette stillinger innenfor tildelte budsjettrammer. I denne sammenheng er det svært viktig å minne om at reformen ikke var ment å skulle medføre økte driftsutgifter, men tvert imot frigjøre arbeidskraft fra administrative stillinger til operativt politiarbeid. Samtidig er det slik at etaten stadig møter nye utfordringer, særlig innenfor området organisert kriminalitet. Da vil kanskje de fleste tenke på det som nå har skjedd i Stavanger. Men vi trenger ikke gå så langt tilbake for å se den formen for organisert kriminalitet som lå i at man spekulerte i å foreta tjuverier som lå så lavt i straffereaksjon at man kunne slippe unna med det, altså en kriminalitet som gjaldt småtjuveri på naskeristadiet, der man bl.a. tok for seg i ulike butikker som solgte parfyme, som solgte tekstiler, osv. Dette førte faktisk til at riksadvokaten måtte gå inn og bidra til å samordne etterforskningen. Hele dette bildet ved kriminaliteten er også en utfordring som politiet har fått med seg. Kampen mot denne formen for kriminalitet, altså den organiserte i ulike former, fra den mildere til den svært grove og svært alvorlige, er både ressurskrevende og kompleks og krever et kompetent og omstillingsdyktig politi. Men det er også politiets utfordring å skape balanse i prioriteringene mellom bekjempelse av organisert kriminalitet og f.eks. mer tradisjonell hverdagskriminalitet. Som jeg kunne si i spontanspørretimen i går: Bruker man Stavanger som et eksempel, har man i den byen fått det tyngste og det groveste av det vi har sett i Norge av organisert kriminalitet, samtidig som man i Stavanger og på Nord-Jæren har et politi som fungerer veldig tett opp imot lokale myndigheter og konfliktråd, nettopp for å gjøre den innsatsen som jeg vet at justiskomiteens medlemmer har vært opptatt av, nemlig å forebygge blant barn og ungdom på en slik måte at de ikke skal miste fotfestet. Her har vi på samme sted et bilde av det politiet som vi har og ønsker å videreføre, og av de utfordringene politiet møter, som vi gradvis har sett mer og mer av, og som har fått sin mest tilspissede form i det som har skjedd etter den 5. april. Gjennom politireformen er politidistriktsstrukturen endret, og vi har fått nye distrikter og distriktsgrenser. Det har derfor vært nødvendig å se på ressursfordelingen i lys av dette. Konklusjonen på dette arbeidet og også på hva som vil kunne være en riktig og klok bemanning, vil bli tatt inn i den melding som er bebudet om politiet, og som skal komme i 2005. La meg illustrere et trekk ved reformen. Siden jeg nevnte politimester Otto Stærk i Fredrikstad Blad i dag, la oss ta Østfold som et eksempel. Noen vil si at noen steder hvor det var en politistasjon, ble døren stengt om ettermiddagen. Men det som skjer – med politimesterens språkbruk og også med min språkbruk – er at reformen gjør det mulig å låse døren og kjøre ut på patrulje. Det gir flere rullende patruljer enn før, og det gir også større slagkraft. Siden det politidistriktet har vakt oppmerksomhet – jeg merker meg det – kan jeg nevne at det f.eks. var en ganske kraftig episode på Hvaler sist helg. Da kunne man samle tolv politifolk og tre hunder for nettopp å gripe inn mot en slik alvorlig begivenhet. Man klarte altså å etablere styrke, for når flere er ute og kjører, når flere er ute og ruller, kan man også konsentrere dem. Det gjøres altså en god jobb. 65 sitter i varetekt, 38 av disse er knyttet til grensekriminalitet. Dette er et politidistrikt som også har hatt den svære metanolsaken med 250 siktede, altså den saken som vi er kjent med alle sammen, som er en god illustrasjon av hvordan kriminalitetsbildet som har vært der, er der, men også av hvordan det utvikler seg med nye utfordringer. Samtidig har distriktet, etter den informasjon jeg har fått, gjort en betydelig innsats for å se på tjuverier av fritidsbåter og motorer, og man mener å ha ført verdier for ca. 30 mill. kr tilbake til borgerne. Dette forteller om et politi som møter både det de er vant til å møte, som publikum er vant til at de skal stille opp for, og nye utfordringer på en spennende måte, fordi de – for å ta tilfellet Østfold – ikke lenger bare skal se på grensekriminalitet knyttet til Halden, men de skal se på at grensekriminalitet kan vedrøre et helt fylke, og at man kan se ressursene i et fylke i sammenheng. Det er etter min mening spennende og utmerket illustrert i en debatt i Fredrikstad Blad i dag, hvor også offentligheten, inkludert media, inviteres til en saklig meningsutveksling om hva som skjer. Ser vi på politiet for øvrig, vet vi at politiet bygger opp kompetanse når det gjelder økonomisk kriminalitet – vi vet at den rammer mange av de små i samfunnet – og det er bygd opp kompetanse på familievold. Politireformen bygger altså kompetanse mot nye kriminalitetsformer, og den sørger for at politiet kan være rullende og slagkraftig der det er viktig. Men reformen er ikke fullført, og fase II blir svært viktig for evalueringen. Jeg vil selvfølgelig ta med meg de signalene den gir. Jeg har også tidligere her gitt klart uttrykk for, bl.a. i et svar til representanten Storberget – tror jeg det var – at jeg vil sørge for at det blir gjort publikumsundersøkelser i alle 27 politidistrikt.