Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-06:
I denne debatten er det mange områder å fokusere på, men jeg vil ta for meg et par av dem som jeg synes behøver litt ekstra oppmerksomhet. Først vil jeg prate litt om offeret, for offeret er den tapende part når kriminalitet skjer mot den enkelte. Vi kjenner alle til kriminalomsorgen. Men hva med offeromsorgen? Dette tema er bortimot fraværende i den offentlige debatten om kriminalitet, og det ønsker jeg og Fremskrittspartiet å gjøre noe med. Når vi ser de ulike tiltakene som settes i sving for å gi gjerningsmannen et best mulig utgangspunkt, så er jeg ikke imot det, men det må balanseres i forhold til ofrene. George Kirkham ble berømt i USA på 1970-tallet da han forlot sin professorstilling i kriminologi for å bli politimann. Hvorfor gjorde han det? Jo, fordi han midt i sin egen forelesning skjønte at han som fagperson hadde fjernet seg fra selve handlingen, den kriminelle handlingen, og i stedet gått over til en mer abstrakt sak. I boken sin «Signal Zero» skriver han: Menn som hadde ranet, slått, voldtatt og drept, de så alltid harmløse ut der de satt i sine fine klær. Forbrytelsen, og ofrene, hadde for lengst blitt redusert til ord på en side, de var blitt abstraksjoner og data. Videre skriver han: Og det er slik dommere, advokater, jurymedlemmer og tilsynsførere møter kriminelle handlinger. I hele rettssystemet er det kun politimannen som er tvunget til å se skadene ved fysisk vold. Derfor blir ofrene virkelige for ham, slik de blir det for ambulansesjåfører, leger og pårørende. Jeg gjentar: Ofrene har blitt redusert til ord på et ark. Da komiteen hadde høring i forbindelse med budsjettet, var det mange organisasjoner som var til stede, men alle med fokus på tiltak rettet mot de kriminelle. Er ikke det et tankekors? Jeg ble fortalt av en polititjenestemann en vits som skulle synliggjøre holdningen mange akademikere har som jobber med kriminalitet. To kriminologer gikk tur langs en vei. Plutselig ser de en kvinne som er slått helseløs, i grøfta. Huff da, sier den ene til den andre, nå er det en gjerningsmann som trenger hjelp! Dessverre er dette holdninger som faktisk er ganske utbredt. Derfor har vi nå fremmet flere forslag som går ut på å se på offerets rolle og offerets behov i en mye større sammenheng. Vi vil at regjeringen i mye større grad skal legge viktimologi til grunn når ulike forslag fremmes og vedtak fattes. Vi vil at regjeringen utreder en organisering av offeromsorg etter modell fra Sverige, hvor det også finnes et eget offerfond hvor den enkelte kriminelle må bidra med midler. Vi vil at regjeringen skal opprette et eget offer- og pårørendeombud som kan ivareta rettighetene til ofrene. Vi vil også fjerne foreldelsesfristen ved drap. Det er ikke å forstå at en slik alvorlig handling noen gang skulle bli foreldet. Vi vil at regjeringen skal opprette en ordning med bistandsadvokat for barn som har blitt drept, eller som har dødd under mistenkelige omstendigheter. Jeg håper at vi i fellesskap skal kunne løfte ofrene opp og gi dem den hjelpen de trenger for å komme seg videre i livet. Det er ikke bare den kriminelle som skal rehabiliteres, også offeret har behov for rehabilitering ikke bare fysisk, men – og ikke minst – også psykisk. Videre vil jeg si noen ord om de utfordringer som vi til stadighet hører om i media. Senest nå i helga var det en større sak om hva som skjer i Oslo fengsel. Vold og trakassering har blitt dagligdags. Økningen siden i fjor er på formidable 112 pst. Særlig er det en utfordring for de ansatte å hanskes med utenlandske kriminelle på grunn av kulturforskjeller og språkvansker. Når vi ser på tallene fra Oslo fengsel, hvor 60 pst. av de innsatte har utenlandsk statsborgerskap, og blant de resterende 40 pst. kommer en stor del fra andre land og har en annen etnisk bakgrunn enn norsk, sier det seg selv at dette er en smeltedigel av kriminalitet, hvor de enkelt kan «finne» hverandre og bygge opp kriminelle nettverk som er til stor skade. At det i tillegg flyter over av narkotika, gjør situasjonen enda vanskeligere. Vi har til behandling flere forslag i komiteen som vil kunne avhjelpe situasjonen, og egne fengsler/avdelinger for kriminelle utlendinger er et av disse, slik at en i mye større grad kan få kontroll over de enkelte gruppene. Sterkere tiltak mot narkotika og mer ressurser til kriminalomsorgen foreslår vi også. Det skjer mye rundt oss, og det skjer stadig fortere. Skal vi klare å møte denne økende bølgen av kriminalitet, må vi få på plass tiltak som virker. Vi ser at Europa sliter. Jo mer Europa sliter, jo mer vil vi få merke dette her hjemme i form av kriminalitet.