trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Gjennom dei siste åra har yrkesretta utdanning fått stadig større merksemd. Som ein konsekvens av fråfall i vidaregåande opplæring er det fleire og fleire som no set fokus på yrkesfaglege karrierevegar etter avslutta vidaregåande opplæring. Fagskulen er, men vil i endå større grad kunne vere, ein attraktiv utdanningsveg for dei som søkjer korte, yrkesretta utdanningar. Eg trur at ei styrking og synleggjering av fagskuleutdanninga overfor ungdom vil kunne skape gode karrierevegar og eit redusert fråfall. Skal vi styrkje Noreg som kunnskapsnasjon i åra framover, må vi ha mykje større fokus på vaksne si læring. Vi må ha ein meir offensiv etter- og vidareutdanningspolitikk. Her vil fagskulane kunne spele ei betydeleg rolle gjennom den fleksibiliteten, den store breidda og den nære kontakten med arbeidslivet som kjenneteiknar denne utdanninga. Vi ser også eit stadig aukande behov for å byggje på og byggje om kompetansen gjennom yrkeskarrieren. Regjeringa vil styrkje fagskulane og leggje til rette for meir heilskap og samanheng mellom utdanningsnivåa. Fagskulane må få ei klart definert rolle i utdanningssystemet. Det betyr at vi som samfunn må verte flinkare til å bruke og vidareutvikle den kompetansen som vi finn i fagskulen rundt om i landet. Det betyr vidare at fleire bør få tilbod om relevant fagskuleutdanning. Vi bør ha som mål at denne utdanninga skal gi betre utteljing i arbeidslivet og inn mot andre delar av utdanningssystemet. Det er avgjerande at fagskulen si nære tilknyting til kompetansemiljøa i arbeids- og næringsliv vert vidareført. Fagskulane har ei unik moglegheit til å tilby utdanningar for framtidas kunnskapsarbeidsplassar. Det er veldig positivt at det er brei politisk vilje til å satse på fagskulane. Store rekrutteringsbehov i mange yrke betyr dessutan auka etterspørsel etter relevant fagskuleutdanning. Dessutan opplever vi eit sterkt engasjement frå mange bransjar for eit endå meir robust og praksisnært fagskuletilbod. For Arbeidarpartiet er det i tillegg viktig at fagskulane vert ein større integrert del av eit heilskapleg utdanningssystem. Her har vi nok framleis eit stykke å gå. Samfunnet står overfor store rekrutteringsutfordringar. Fagskulane bør ha ei viktig rolle som tilbydarar av fleksibel opplæring meir tilpassa samfunnet sine behov. Heilt til slutt vil eg berre minne om at også innanfor fagskulefeltet er det behov for betre samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-11-08:
La meg starte med å takke for velvilje. Jeg oppfattet det som mye velvilje i svaret, men i liten grad svar på de spørsmålene som ble stilt – kanskje med ett unntak, og det er den varslede Difi-rapporten som går gjennom kontrollregimet. Jeg er glad for at regjeringen har tatt tak i dette. Men la meg uttrykke en viss uenighet med statsråden når hun sier at digitalisering er det viktigste. Jeg vil si at det aller viktigste er de ansatte. Det aller viktigste i departementene og underliggende etater i offentlig sektor er kompetansen til de ansatte. Så er digitalisering et viktig virkemiddel, men det er de ansattes kompetanse som er viktig. Det er et viktig anliggende for meg fordi vi nå fortsatt er i en situasjon hvor det er konkurranse om den beste arbeidskraften. Og når ansatte selv slår alarm om byråkratisering, fryktkultur osv., kan denne byråkratiseringen være en konkurranseulempe for offentlig sektor og for offentlig administrasjon. Jeg må si at jeg er litt overrasket over at statsråden ikke tok tak i den utfordringen. Så er det fint at man bestiller nye rapporter, og at man sier at dem vil man se på, dem vil man følge opp, men hva med disse andre rapportene, som ligger i departementets skuff? Gjennomgangen fra Stortingets utredningsseksjon lister opp nesten 20 rapporter som går på kommuner, som går på stat, som går på offentlige innkjøp, som er bestilt og presentert i løpet av de siste ti år. Hvorfor følger man ikke opp disse? Grunnen til at det er viktig å følge dem opp, er jo at behovene for velferdstjenester vil øke i årene som kommer. Vi vet at vi mangler lærere, vi vet at det er behov for flere sykepleiere, vi vet at det blir behov for flere leger, og da er vi også nødt til å tenke: Hvordan kan vi få mer ut av de ressursene vi har til disposisjon? Og alle som har vært i politikken en stund, vet at det tar tid å hente ut et slikt potensial, og da har vi heller ikke tid til at regjeringen skal tenke enda mer gjennom situasjonen. La meg avslutte med enda et eksempel, og det knytter seg til samferdselsforvaltningen, hvor vi har gått gjennom og sammenlignet tall fra Norge, Sverige, Finland og Danmark. La meg si det sånn: Norge kommer ikke godt ut når det gjelder en sammenligning med noen av disse. Sammenligner vi med Sverige, har Norge flere ansatte i statlig infrastrukturforvaltning. Sverige har dobbelt så mange innbyggere og dobbelt så mye vei som Norge. Da holder det ikke bare å si at man skal bygge mer vei, når man bruker så mye penger på å ansette stadig flere i forvaltningen. Vi er nødt til å gjennomføre forenklinger av offentlig sektor.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-11-08:
La meg bare først replisere til siste innlegg at flere ansatte i barnehager, skoler og sykehjem ikke har noe med byråkratisering å gjøre. Det har med behovet for å styrke velferden å gjøre. Det behovet kommer til å øke ytterligere i årene fremover, og nettopp derfor er vi nødt til å ta tak i byråkratiseringen. Jeg takker for mye velvilje i debatten, også fra de rød-grønne politikerne. Min konklusjon er at denne velviljen langt fra er tilstrekkelig. Det er behov for politisk lederskap. Det er fint å høre hva Senterpartiet vil, men Senterpartiet sitter med ansvaret, og det er et politisk lederskapsansvar å gjøre noe med denne utfordringen, som flere har vært inne på. Statsråden begrunnet det at man ikke har fulgt opp rapportene om effektivisering, med at det må være noe galt i rapportene. Mange av disse rapportene er bestilt av den rød-grønne regjeringen, så da er det i tilfelle noe med oppdraget som er galt. Det man har gjort i mange av disse rapportene, hvor man tar utgangspunkt i «best practice», er at man sammenlignet små kommuner med små kommuner og store kommuner med store kommuner. Jeg tror at vi har mye å lære av å strekke oss etter de beste. Man begrunner veksten i departementene med flere oppgaver. Så begrunner man videre veksten i underliggende etater med at oppgaver flyttes fra departementene til underliggende etater. Så begrunner man veksten i kommunalt byråkrati med at oppgaver flyttes til kommunene. Her må det være noe som er feil, for hvis det er slik at alle oppgaver flyttes nedover, hadde det jo vært grunn til å bygge ned noe av det statlige byråkratiet. Men summen er at det har vokst, både i kommunene og i staten. Så vil jeg også gjenta at bakgrunnen for denne interpellasjonen var nettopp kronikken til Tesaker. Men jeg kunne like gjerne tatt utgangspunkt i legen som klager over overstyring og byråkrati, eller læreren som klager over overstyring og byråkrati. Da er vi i en situasjon der både de som administrerer, føler en byråkratisering, og de som utfører tjenestene, opplever en byråkratisering. Det betyr at vi som politikere må gå inn i den oppgaven, ta et ansvar og ha en strategi. Når sjefen i Lånekassen konkluderer med at man ikke har noen strategi, vel, så betyr det at regjeringen har noen sentrale utfordringer. Tesaker skrev i sin kronikk – la meg avslutte med det: «Vi som jobber her er enten blitt positivt sosialisert eller traumatisert. De mest handlekraftige har forhåpentligvis sluttet i tide.» Det er en tankevekkende setning. Vi må sørge for at vi har det mest kompetente embetsverket. Vi må gjøre det til attraktive arbeidsplasser.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Jeg er enig med representanten Jan Tore Sanner i at de ansatte er de viktigste når vi skal få til en enda mer effektiv offentlig virksomhet. De ansatte gjør en fantastisk innsats. Vi har sett det f.eks. i barnevernet, der jeg har gått inn og sett på konkrete tall. Vi har fått flere barn i det statlige barnevernet, og vi har fått flere ansatte, men hvis man måler antall ansatte og antall barn, er altså økningen i antall barn som får hjelp, større enn økningen i antall ansatte. Det viser at vi har ansatte som evner å bidra på en veldig god måte. Så sier representanten Sanner at vi har flere rapporter som viser at det er et stort effektiviseringspotensial i offentlig sektor. Da tror jeg det er viktig at man går litt inn i de rapportene. Vi kunne drive høyskolesektoren mer effektivt, men da måtte vi gjøre noe med strukturen. Det samme gjelder kommunesektoren, der noen rapporter måler kun de kommunene som har lavest kostnad i forhold til de tjenestene som produseres. Jeg mener at det er en stor svakhet ved de rapportene, fordi man sier ingenting om kvaliteten. Hvis vi skal utvikle offentlig sektor, er i hvert fall vår regjering opptatt av at vi skal ha god kvalitet, og da må man også vurdere den kvaliteten som ligger til grunn for disse effektiviseringsmålingene. Så er jeg enig i at det er viktig å ha fokus på at vi kjøper riktig. Derfor har vi brukt mye tid i regjeringen på å legge til rette for å forenkle regelverket. Vi har nå ute på høring dette med forenklinger. Et offentlig utvalg skal se på forenklinger i regelverket om offentlige innkjøp, og vi har brukt mye tid på å gi kompetanse til de medarbeiderne i offentlig sektor som skal jobbe med innkjøpsrutiner. Men jeg mener at der vi enklest kan ta ut store effektiviseringsgevinster, er nettopp på det området representanten viser til fra Lånekassen. Der har man tatt i bruk digitale løsninger. Man har fått gode, brukerrettede tjenester som brukerne er fornøyd med, som fungerer godt for Lånekassen, og som samtidig er besparende. Det har vi også sett i Skattedirektoratet etter at man innførte nye løsninger for selvangivelsen. Mange nye løsninger for næringslivet er også besparende for dem. Derfor mener jeg det aller viktigste vi kan gjøre nå, er å ha høyt trykk på digitaliseringen. Vi har ute en forskrift som kan gjøre store grep for å få til flere digitale løsninger. Det at vi som brukere heretter kan få posten vår digitalt, og at dette skal være den foretrukne løsningen for all offentlig virksomhet, vil være et stort skritt framover for å få på plass nye digitale løsninger.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Takk for en interessant debatt. Noen sluttkommentarer fra min side: For det første tror jeg det er viktig å minne hverandre om at andelen som jobbet i offentlig forvaltning i 2005, var 30,2 pst. Ved utgangen av 2011 var den samme prosentsatsen 30,2. Det er altså akkurat den samme andelen som jobber i offentlig forvaltning nå, som for syv år siden. Så har vi hatt en villet sysselsettingsvekst i offentlig sektor. Den har vært på om lag 12 pst.–14 pst. i kommunene og 8 pst. i statlig sektor. Det gir mange gode nye tjenester til våre innbyggere, som jeg mener er helt nødvendig. Når vi har en sterk sysselsettingsvekst, også i offentlig sektor, må det bli noen flere byråkrater. Da det ble 500 flere ansatte i det statlige barnevernet, ble det altså i underkant av 20 nye byråkrater som skal administrere de 500. Så har vår regjering gjennomført store organisatoriske endringer: Nav-reformen, Samhandlingsreformen, store endringer i Utlendingsdirektoratet. Slike prosesser trenger også ledelse. Jeg tror også det er viktig at vi minner hverandre om at det har blitt flere ansatte på universiteter og høyskoler, det er blitt flere ansatte i helsevesenet vårt. Når jeg møter mange av de ansatte, er de opptatt av at de må ha mer administrativt støttepersonell rundt seg, sånn at de evner å gjøre den jobben de er utdannet for å gjøre. Vi har mange gode ansatte som kanskje trenger den avlastningen. Vi må hele tiden ha en god balanse i dette. Så er det noe som jeg synes er interessant i den debatten vi fører, og det er at jeg tror mange ser at vi har for mye rapportering og kontrollregimer. Da gjelder det at vi sammen evner å bestemme oss for hvilke rapporterings- og kontrollrutiner vi skal slutte med i tiden framover. Jeg tror også at vi i noen sammenhenger må tørre å si: Nei, det er statistikk vi ikke har, nei, det er opplysninger vi ikke har, og vi har heller ikke tenkt å samle det inn. For det er jo ofte på bakgrunn av konkrete spørsmål at vi lager nye rapporteringssystemer. Her tror jeg vi alle sammen har et ansvar. Helt til slutt til Borghild Tenden som etterlyser samordningsministeren i denne sal: Forvaltningspolitikk er mitt konstitusjonelle ansvar, og derfor var det naturlig at det var jeg som besvarte denne interpellasjonen.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Det finnes mange negativt ladde ord i det politiske ordskiftet – ordene «byråkrati» og «ansiktsløse byråkrater» er noen av dem. Dessverre er det slik – dessverre fordi et velfungerende samfunn er avhengig av et byråkrati og av byråkrater. Administreringen av offentlig sektor må være i samsvar med oppgavene. Vi skal alle være på vakt mot et system der byråkratiet vokser, uten at det er flere oppgaver som skal forvaltes. Jeg tar utgangspunkt i administrasjon av den store kommunale sektoren. Den rød-grønne regjeringen har satset sterkt på kommunesektoren de siste årene. Det er tilført store summer til kommunesektoren – 61 mrd. kr siden 2005. Men kommunene er også tilført nye oppgaver. Barnehageløftet er ett eksempel, et annet er den nødvendige satsingen på barnevern. Vi ønsker alle at kommunene skal tilby eldre og syke gode hjemmetjenester – og sykehjemsplass dersom det blir nødvendig. Disse tjenestene må utføres av fagfolk, men de må også administreres. KS har beregnet hvor stor andel av sektoren som brukes til administrasjon. I 2005, da Høyre forsvant ut av Kommunaldepartementet, var prosentandelen administrasjon i kommunene i Norge 6,9 pst. I 2011 var den 6,8 pst. Disse tallene viser i klartekst at byråkratiet i kommunesektoren ikke har økt, men tvert imot har blitt mer effektivt når man sammenholder det med alle de nye oppgavene kommunene nå forvalter. Dette er tall kommunesektoren kan være stolt av. Det går i riktig retning, og det jobbes godt. I Oslo, der Høyre har hatt makten i mange år, kan en ikke lese den samme tendensen ut av tallene. Administrasjonen i Oslo var i 2009 på 6,4 pst., mens den hadde økt til 7,2 pst. i 2011. Mens Kommune-Norge samlet reduserer administrasjonen, øker den i Oslo. Oslo har helt sikkert dyktige byråkrater, men de har blitt flere, ikke færre. Dette viser at det er langt mellom retorikk og politikk når Høyre snakker om byråkrati. Det er et eksempel på at der Høyre har makt og innflytelse, blir det mer byråkrati, ikke mindre. Vi skal behandle det administrative arbeidet med like stor respekt som alt annet arbeid. Samfunnet trenger gode byråkrater som gir beskjed når du har fått barnehageplass, som sender ut dine skattepenger som du har til gode, eller som saksbehandler din byggesøknad raskt, effektivt og i henhold til norsk lov. Byråkrati er et mangfold av oppgaver, men det handler om å få samfunnsmaskineriet til å gå rundt, gi innbyggerne i kommunene rettssikkerhet og forvalte alle de lover og vedtak Stortinget fatter. Vi kjenner sikkert alle til noen uheldige utslag i Norges ulike forvaltningsnivåer, men i det store bildet gjøres det godt arbeid. Likevel er det rom for forbedring. Vi ser at tilsyn og kontroll av kommunene i enkelte tilfeller er for tett og for detaljert. Systemet skal kontrolleres, men vi kan rette kontrollen inn der vi vet at behovet er størst, og vri kontroll til læring og forbedring av en sektor. Sånn kan vi utnytte ressursene enda bedre, til glede for innbyggerne i norske kommuner. En slik gjennomgang er meldt i stortingsmeldingen om stat og kommune. Jeg ser fram til det arbeidet.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-11-08:
Takk for svaret til statsråden. Vårt forskjellige utgangspunkt beror egentlig på at finansministeren i sitt svar tar utgangspunkt i den informasjonen han henter fra sitt eget embetsverk – fra skattevesenet, fra Finansdepartementet. Det er jo klart at vi har retningslinjer for ligningsbehandling i dette landet. Men mitt poeng er at næringslivets behov i en del saker, som veldig ofte selvfølgelig er noe mer kompliserte enn for den enkelte vanlige skattyter, kan gjelde større beløp og derfor også får større betydning. I motsetning til finansministeren henter jeg min informasjon særlig fra klagenemndene, som interesserer meg sterkt, og de forteller en annen historie. De forteller historien fra sitt daglige liv. Det sto ikke noe om klagenemndene i den skriftlige interpellasjonen, men jeg er glad for at finansministeren nå åpner for – kanskje ikke bare på grunn av denne debatten – å se på dette med kompetanse. Når finansministeren sier at klagenemndene skal ha en uavhengig posisjon, er jeg helt enig i det. Men hvordan blir man uavhengig? Jo, man blir bare uavhengig – og det gjelder flere områder i livet, men dette er ikke noen filosofidebatt – ved å ha kunnskap, ved å ha kompetanse, og da må noen sette disse nemndene i stand til det. Jeg gjentar, og jeg håper at finansministeren tar den stafettpinnen i sluttinnlegget: Hva kan vi gjøre for å få til det? Det er rett og slett å endre på kriteriene og metodene for utvelgelse av dem som sitter der. For å skaffe oss den kompetansen må vi gjøre det på en annen måte. Vi må bruke litt penger på å få dem som er kompetente. Vi behøver ikke kjøpe inn konsulenttjenester fra nærmeste revisjonsbyrå, men det finnes en rekke mennesker som er i stand til både å håndtere dette på en faglig forsvarlig måte og å ha det innsyn rent praktisk som er nødvendig for å få dette til. Det er det jeg er glad for i svaret, ikke repetisjonen av hvordan man gjør det i skattevesenet, men denne åpningen som får meg til å tro at finansministeren kanskje mente at interpellanten hadde et poeng.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-11-08:
Takk til alle som har interessert seg for den store kostnaden som skatt er for norsk næringsliv – og for at den blir riktig. Jeg tror representanten Tetzschner sier noe ganske riktig når han sier at forvaltningen har et overtak. Det er jo nettopp den usikkerheten når det gjelder riktig rettsanvendelse, som gjør at nemndene – og jeg kommer nok engang tilbake til dem – må ha en kompetanse. Nå sier finansministeren i sitt siste innlegg at de ikke skal instrueres. Det er jo selvsagt helt riktig. Men man kan lett la seg instruere hvis man ikke har tilstrekkelig kunnskap og kompetanse – og heller ikke får noe betalt for å skaffe seg den. Det er hovedproblemet. Så sier finansministeren at det er krav til nemndenes sammensetning og deres faglige kompetanse. Ja, det er riktig, men ikke for alle. Det jeg hører, er at det skaper et skille i nemndene. Det skaper et skille mellom de som kan noen ting, og de som ikke kan noen ting – litt grovt skissert. Jeg tror at akkurat dette er viktig. Jeg tror at diskusjonen kommer tilbake til hvordan vi håndterer dette, at forvaltningen ikke skal ha dette overtaket som representanten Tetzschner er inne på. Da trenger vi skatteklagenemnder, som er et ankerfeste for næringslivet – ikke for å være næringslivets forkjempere for å minimalisere skatten, men for at man skal kunne stole på at dette er riktig, og at man har krefter og kunnskap til å være en verdig motpart mot det som kommer fra skatteetaten, hvis man ikke er sikker på at det er riktig. Til måten nemndene utpekes på: Jeg tror det er mye bra med politikere, men at de har noen automatisk kvalifikasjon til å befatte seg med skattesaker, det tror jeg egentlig ikke – når de pekes ut på den måten. Tvert imot tror jeg at deres politiske preferanser i utgangspunktet nærmest kan være diskvalifiserende med tanke på å sitte og være en nøytral behandler av de sakene som kommer opp. Jeg tror ikke som representanten Svendsen, at man ikke kan håpe på at enhver regjering gjør noe med dette. Jeg tror man skal håpe på at også den rød-grønne regjeringen vil se at dette er viktig. Dette er et langsiktig arbeid, og det er faktisk upolitisk arbeid til nytte for norsk næringsliv.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Det er nok riktig at finansministeren selvsagt bruker sitt eget byråkrati og sitt eget system for å oppgradere og få tak i faglig informasjon, men samtidig vil jeg også – så det ikke skal være noen misforståelser omkring det – si at undertegnede følger jo også med i det vi kan kalle den virkelige verden. Det er viktig, uansett om en er finansminister, politiker eller befinner seg på andre områder, at en også må fornemme det som rører seg der ute. Så det er nok mange måter å være uavhengig på. En viktig del av uavhengigheten er jo det at f.eks. en klagenemnd ikke kan instrueres av et myndighetsorgan som ikke skal instruere, for å si det på den måten. Jeg må bruke noen ord på klagenemndene. Det er, som interpellanten sier, et folkevalgt organ, og medlemmene blir oppnevnt av fylkestinget. Selv om skattekontoret forbereder en sak som skal avgjøres av skatteklagenemnda, har ikke skatteetaten instruksjonsmyndighet overfor skatteklagenemnda. Det er en viktig del av uavhengigheten. Finansdepartementet har heller ikke noen slik instruksjonsmyndighet. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, skal det også stilles krav til de faglige kvalifikasjoner, slik at disse nemndene skal kunne utgjøre en reell rettssikkerhetsgaranti. To tredjedeler av nemndas medlemmer skal ha formell utdanning innenfor fagområdene regnskap, økonomi eller juss, og yrkeserfaring som omfatter minst ett av disse områdene, og nemndas leder og nestleder må oppfylle krav til å være tingrettsdommer i henhold til domstolloven § 54. Så det stilles etter mitt syn sterke kvalifiseringskrav til skatteklagenemndene. Som jeg sa i mitt hovedsvar, skal jeg innrømme interpellanten et poeng, og jeg tror at jeg også har et poeng. Det er at når vi sier at vi skal gå igjennom og se på et større regelverksarbeid på skatteforvaltningsområdet, ligger det selvsagt i det at vi også skal gå igjennom både klageregler og nemndsystem ut ifra de krav som det vil være rimelig å stille opp for en slik klagenemnd, både for å ha velkompetente folk i klagenemnden og også for ytterligere å bygge opp under skattyters rettssikkerhet. Dette er et arbeid som det for min del er svært viktig å få gjort på en god og fornuftig måte.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Jeg vil også takke for debatten. Det er både viktig og riktig at man ved ulike anledninger diskuterer denne type spørsmål som vi har på dagsordenen i dag. Når det gjelder nemndene, så la meg bare slå fast følgende: Poenget med klagenemndene er at de skal kunne gjøre en virkelig overprøving av skattekontorets tidligere vedtak. Det gjelder både i forhold til den rettsanvendelsen og den bevisbedømmelse som skattekontoret har brukt. Da er det viktig at nemndene har kompetanse, kunnskap og kan utøve sin rolle på en uavhengig og fri måte. Den gjennomgangen som jeg har vist til, skal bidra til at vi klarer å oppfylle det viktige målet med nemndene. Så har jeg også lyst til å si følgende: Den debatten vi har i dag, er for så vidt en del av et større bilde som også dreier seg om at skattesystemet er grunnleggende godt og om skattesystemets enkelhet. Når Stortinget behandler og vedtar skatteregler og -lover, og når man utformer forskrifter, må man hele tiden ha det for øye at vi har et skattesystem som er begripelig og enkelt for skattyterne. Det er også en viktig del av rettssikkerheten. Det er viktig at vi har et robust skattesystem som kan sikre fellesskapet gode og forutsigbare inntekter, som Stortinget så må forvalte på en god og fornuftig måte på utgiftssiden i statsbudsjettet. Det skal sikre rettssikkerhet og likebehandling, og det skal være enklest mulig å forholde seg til. Det skal også være et skattesystem som bidrar til både rasjonell og minst mulig tidsbruk for næringslivet. Mitt inntrykk er at det norske skattesystemet og forvaltningen av det norske skattesystemet gjennomgående får gode skussmål og har høy legitimitet både i næringslivet og blant befolkningen, og står seg godt i internasjonale sammenhenger. Så må vi hele tiden passe på å vedlikeholde det slik at det også blir tilfellet i framtiden. Saker som blir påklaget på skattesiden, har som regel to sider. Forvaltningen skal på sin side sørge for at saksframlegget bygger både på saklighet og faglighet. Det er samtidig viktig at man får fram alle sider ved en sak. Det har skjedd mye i skatteetaten de siste årene. Gjennom omorganisering har man styrket kompetansen, evnen og muligheten ved de enkelte skattekontorer til å ta store og kompliserte saker, og til å sørge for at man får en størst mulig likebehandling. Etaten har også i stor grad tatt i bruk ny teknologi. Til slutt: Forvaltningens fremste oppgave er å forvalte lover og regelverk i tråd med de vedtak og forutsetninger som Stortinget har – det og intet mer.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Det er klart at en debatt som den vi har i dag, fort kan bli en mer generell debatt om økonomiske utsikter og økonomiske muligheter. Det er naturlig at det blir slik, for skattesystemet er jo en viktig del av det. Representanten Gundersen var i hovedinnlegget sitt også inne på situasjonen ute i Europa. I den debatten vi har hatt så langt, har det selvsagt vært veldig mye fokusering på å få underskuddene og gjelden ned og – i den sammenheng – på kutt i statsbudsjettet. Her tror jeg vi også fort blir enige. Så vil en nok også se at det kanskje er fornuftig å vurdere om en skal få høyere inntekter, gjennomføre det som kalles strukturreformer, herunder reform av skattesystemet. Jeg tror nok at en viktig del av den internasjonale debatten om skattesystemer, selskapsskatt og skattesatser også vil dreie seg om at land som har behov for mer robuste skattesystemer og behov for å beskytte og utvikle skattegrunnlaget sitt, blir en viktig del av den diskusjonen. Det var i grunnen det jeg la i mitt innlegg i sted, at da blir ikke dette en ensidig skattekonkurranse om å ha den laveste satsen, men også å ha et robust og godt skattesystem som kan gi gode og forutsigbare inntekter. Så er jeg enig med representanten Gundersen i at det er viktig å være opptatt av det langsiktige, og at en prøver å sette eventuelle endringer i et skattesystem inn i den store helheten, slik vi gjorde i 1992. Det var ikke bare behov for å rydde opp i et skattesystem som etter hvert hadde blitt ganske hullete og ikke helt bra, men det var også en veldig viktig del av den politikken som regjeringen la til grunn for å få tilbake vekstkraft og investeringer i norsk næringsliv. Regjeringen jobber nå med en perspektivmelding. Den kommer utpå nyåret. Det er en melding der en skal se på utviklingen i norsk økonomi og på andre viktige politikkområder på mellomlang og lang sikt. Der vil vi også komme tilbake til mer langsiktige vurderinger og mulighetene i norsk økonomi. Det er ingen tvil om at en viktig del av det arbeidet på en måte blir å stille hovedspørsmålet: Hvordan kan vi sørge for at vi har en god og oppegående fastlandssektor som etter hvert kan erstatte fallende inntekter fra oljevirksomheten? Så vil jeg bare gjøre representanten Gundersen oppmerksom på – han vet det sikkert fra før – at for ikke lenge siden hadde jeg gleden av å åpne et skatteforskningssenter ved Handelshøyskolen i Bergen. Det er jo et tegn på at både finansministeren og Finansdepartementet er opptatt av å prøve å innhente det beste som finnes innen internasjonal forskning, og for så vidt også stimulere til norsk forskning på området.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Jeg vil også takke for denne debatten. Jeg synes det er, som det ble sagt ellers i debatten, befriende å kunne diskutere inntektssiden i statsbudsjettet i fred og ro og litt mer framtidsrettet, for det er ofte stor oppmerksomhet omkring utgiftssiden i diskusjonene våre. Det er to forhold som er ganske viktige, og som gjør at vi p.t. har et relativt godt handlingsrom på utgiftssiden. Det ene er at vi har det vi kaller en god strukturell skattevekst i økonomien, og det andre er innfasingen av oljeinntekter som hjelper oss i denne perioden. Men ser vi litt lenger fram – ti år fram i tid – er det faktisk slik at andelen innfasede oljeinntekter som andel av BNP vil ha nådd et toppnivå. Det betyr at vi har noe tid på oss til å diskutere hvordan vi kan få gode vilkår for produksjon og verdiskaping i Norge, som vi var inne på. De felles ambisjoner vi har på utgiftssiden, vil kreve at vi også i framtiden har et relativt sett høyt skattenivå i Norge. Det tror jeg vi veldig fort kan bli enige om. Det er to viktige utfordringer vi står framfor i det litt lengre utsynet. Det ene er at kostnadsutviklingen i norsk produksjon blir viktig. Det andre er tilgangen på kvalifisert, kompetent og god arbeidskraft. Disse to faktorene blir ganske avgjørende framover. Så har jeg lyst til å si at jeg har vært med på noen skattedebatter i Stortinget, og jeg var også med på den store debatten om skattereformen i 1992, som ble vedtatt før stortingsferien i 1991. Det jeg tror er viktig, og som vi må holde fast ved, er at det er noen grunnleggende prinsipper i et skattesystem som bør ligge relativt fast over tid, og et slikt bein er et bredt skattegrunnlag. Vi vil alltid kunne diskutere skattesatser, vi vil alltid kunne diskutere noen skattearter, men det at det er bred enighet om noen grunnleggende forutsetninger i skattesystemet, tror jeg er viktig også i denne debatten. Jeg skal gjøre mitt for at det blir lagt til rette for en god og framtidsrettet skatte- og avgiftsdebatt i denne salen, og jeg tror også at en slik debatt blir mye bedre hvis vi også kan bygge både på kunnskap og god informasjon om det som skjer rundt det. Så skal jeg også, som sagt, bidra til at vi følger godt med, og at Stortinget også får mulighet til å ha et ord med i laget, for å bruke det uttrykket.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-11-08:
Skattytars rettssikkerheit er viktig for oppslutninga om skattesystemet. Det er eit tema som ein fokuserer sterkt på i skatteforvaltninga. Rettssikkerheit i forvaltninga er tradisjonelt oppfatta som at den enkelte skal vera beskytta mot overgrep og vilkårlegheit frå myndigheitenes side, og at ein skal ha moglegheit til å berekna rettsstillinga si på førehand og forsvara sine rettslege interesser. Eit grunnleggjande krav til forvaltninga er at ho skal treffa avgjersler på grunnlag av ei forsvarleg sakshandsaming. Rettssikkerheita for den enkelte kan difor varetakast best ved tillitvekkjande reglar for sakshandsaming i forvaltninga. Rettssikkerheita for skattytar er godt vareteken i Noreg, men det er alltid behov for å sjå på kvaliteten på regelverket og ikkje minst praktiseringa av det. I Innst. 213 S for 2010–2011 til Dokument 8:17 S om å betra rettssikkerheita for skattytar bad fleirtalet i finanskomiteen regjeringa om å koma tilbake på ein eigna måte med vurdering av skattytars rettssikkerheit i eit større perspektiv. Det vart følgt opp, først med ein omtale av tiltaka for å styrkja skattytars rettigheiter i Prop. 1 for 2011–2012. I same proposisjon varsla regjeringa fleire tiltak for å styrkja skattytars rettsikkerheit. Eit av tiltaka som vart varsla, var ein gjennomgang av forvaltningsreglane på skatteetatens område, først og fremst for skatt, arbeidsgjevaravgift og meirverdiavgift. Dette vil omfatta tema som opplysningsplikt for skatte- og avgiftspliktige, kontrollbestemmingar, partsinnsyn og dekning av sakskostnader mv. Siktemålet med gjennomgangen er å samla forvaltningsreglane i ei eiga skatteforvaltningslov. Regjeringa opplyser at dei har sett i gang arbeidet med ny lov, men at gjennomgangen er både omfattande og tidkrevjande. Arbeidet vil gå føre seg gjennom heile 2013, og regjeringa tek sikte på å utarbeida eit høyringsnotat om nye skatteforvaltningsreglar i løpet av 2014. Regjeringa har òg, som ein del av arbeidet med å styrkja skattytars rettssikkerheit, tidlegare i år fremma to forslag. Det eine er å redusera tilleggsskatten frå 30 pst. til 15 pst. i dei tilfella der skattytar har gjeve likningsmyndigheitene uriktige eller ufullstendige opplysningar om postar i sjølvmeldinga som seinare vert oppgjevne ukravde av arbeidsgjevar eller annan tredjepart. Regelen om at skattytar kan mista klageretten når han ikkje har oppfylt opplysningsplikta si, vart samstundes føreslått oppheva. Begge desse forslaga er no vedtekne. Rettssikkerheita for næringslivet og privatpersonar er eit viktig område som stortingsfleirtalet tek på alvor. Eg ser fram til regjeringas vidare arbeid med revisjon av regelverket om forvaltning av skattar og avgifter.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-11-08:
Det synes jeg var et godt svar fra finansministeren. Jeg regnet med at han fulgte med. Jeg ser heller ingen grunn til at Norge skal lede an i noen internasjonal skattekonkurranse. Det er andre land som kanskje har enda større behov for å beskytte sitt eget skattegrunnlag enn vi. Jeg ville egentlig bare få bekreftet at man følger med. Det har jo vært tendenser til litt debatt rundt investeringsnivået særlig i norsk fastlandsnæring, og vi ser at der er det store utfordringer. OECD har uttrykt en klar bekymring over at selskapsskattene og næringslivets andel av beskatningen i Norge er stigende i en verden der det for øvrig går nedover. Siden finansministeren nevnte Frankrike – et oppslag i Finansavisen i går viste at den nye sosialistiske regjeringen i Frankrike er sistemann ut. Bekymringen er at man har svekket verdiskapingsgrunnlaget så pass kraftig i tradisjonell industri og næringsvirksomhet i Europa at her må det en sjokkterapi til – og det ble brukt i Frankrike. Det tror jeg ikke vi behøver å nærme oss. Jeg er helt enig med finansministeren. Den reformen som kom i 1992, var på mange måter veldig framtidsrettet. Den plasserte Norge veldig godt ved at vi fikk et skattesystem som var enkelt å forstå, og som ga grunnlag for mye rasjonell og god tilpasning i næringslivet. Men utviklingen bør følges nøye. Hva slags tiltak vi skal sette i verk, kan man ha en viss debatt rundt. Vi kommer i hvert fall til å fokusere på det, og det kommer vi også til å gjøre i hvert eneste statsbudsjett framover. Det er som finansministeren sa, kapitalmobiliteten i verden har økt kraftig siden den gangen systemet ble laget. Det skaper selvfølgelig utfordringer med hensyn til å ligge for langt på siden av hva som er det internasjonale nivået rundt oss. Jeg er også enig med finansministeren i at det er ikke bare enkelt å sammenligne skattesatser, for det er selvfølgelig mange reglementer og regler som ligger under det nivået igjen, som til syvende og sist avgjør den effektive skattesatsen. Så langt synes jeg finansministerens svar har vært ganske dekkende for det jeg hadde lyst til å belyse.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-11-08:
Det er ikke vanskelig å si seg enig med verken representanten Syversen eller med finansministeren i at det er en rekke andre faktorer som er avgjørende for etablering i et land, enn bare skattesatser. Jeg så heller ingen grunn til at vi skulle ha en opphetet debatt, for jeg tror det er ganske bred enighet om at vi har et ganske velfungerende system. Det har blitt dokumentert gjennom flere forhandlinger også i finanskomiteen. Men vi er altså på tur til å kunne komme i utakt med land rundt oss. Det blir som representanten Syversen sa, spennende å se hvordan man faktisk ender opp, og hvordan man tilpasser seg. Men jeg mener det er en utvikling som vi må være veldig oppmerksom på, og som kan få innvirkning på hvordan vi skal tilpasse oss her i Norge. Dette kommer vi vel mer tilbake til i perspektivmeldingen, som statsråden sa. Skatteforskningssenteret i Bergen er en veldig viktig nyetablering, for skatt – enten vi liker den eller ikke – påvirker de aller fleste av oss. Det hører man rundt stuebordet i hvert fall. Når ingen medier er der og registrerer hva som blir sagt, er de fleste opptatt av den. Så til representanten Aasland. Hans eksempel, Benteler Automotive, er ganske interessant, for det viser at det er kunnskap, produktivitet og innovasjon utfordringen må møtes med. Her var det en bedrift som satte et mål om 10 pst. forbedring hvert år. Men merk dere at tallene i nasjonalbudsjettet viser at den generelle utviklingen er ikke slik i Norge. Produktivitetsveksten i Norge har vært lav. Så til Meltveit Kleppa som var inne på at overskuddene var høye. Jeg vet ikke hvor man tar det fra. Men overskuddene vil også øke i bedrifter som ikke investerer i en liten periode, inntil det går ganske bratt nedoverbakke. Så det er mange sider her. Jeg synes ikke man skal tolke det entydig i noen retning. Jeg har fått bekreftet at Finansdepartement følger nøye med, og at finansministeren følger nøye med. Det er spennende tider i Europa. Det vi ser av mediebildet nå, er at det er antydninger til at veldig mange har sterkt fokus på hvordan de skal øke sin verdiskaping igjen. Europa søker etter å bygge opp igjen verdiskapingsgrunnlaget, slik at det kan dekke den velferden vi faktisk forventer. Der er det en del grep som kommer til å bli tatt. Jeg føler stor trygghet ved at vi både har reist debatten og at finansministeren har sagt at han følger med. Da kommer vi sikkert tilbake til både skattenivåer og hvordan vi skal komme på offensiven i hvert enkelt budsjett. Det er en helt annen debatt. Da kan vi slå hverandre litt i hodet med det vi er uenige om.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-11-08:
Noreg har eit svært høgt kostnadsnivå, mange innanfor vårt tradisjonelle næringsliv slit. Så er spørsmålet: Er det selskapsskatten som er den største utfordringa i denne samanhengen? Det er nok rett, som det vart vist til i interpellasjonen, at selskapsskatten sin del av BNP har auka. Det er ikkje fordi vi har auka satsane, men fordi norsk næringsliv går godt, har hatt gode overskot og difor auka innbetalingane til både skatt og utbytte. Lat meg minna om at av dei vel 330 000 nye arbeidsplassane som er skapte under den raud-grøne regjeringa, er to tredjedelar kome i privat sektor. Samla maksimal skatt på selskapsoverskot og -utbytte er i Noreg på 48,2 pst. Det er, som allereie er understreka her, på linje med eller noko lågare enn i samanliknbare land. Dei særnorske utfordringane for norsk næringsliv er i større grad knytte til lønnsutviklinga og til den sterke konkurransen om kvalifisert arbeidskraft. Vi kan faktisk snakke om ei todeling av norsk næringsliv. Den oljerelaterte industrien, med servicenæringane som leverer innanlands, har svært gode tider. Derimot er det faresignal for den tradisjonelle og konkurranseutsette industrien. Det har gått bra så langt, men vi må erkjenna at kronekurs og høg lønnsauke er ein trussel for svært mange bedrifter og for mange arbeidsplassar rundt om i landet. Senterpartiet har medverka – og vi vil framleis medverka – til å sikra norske arbeidsplassar og norske bedrifter. For meg er det naturleg å minna om det lyftet som den raud-grøne regjeringa så langt har gjort for å redusera transportkostnader, eit lyft som vi fortset òg komande år. Våre ambisjonar er å skapa utviklingsmoglegheiter i heile landet, og ein føresetnad for det er at både nye og etablerte bedrifter har konkurransekraft. Det er likevel vanskeleg å sjå at det er redusert selskapsskatt, slik interpellanten peikar på, som vil vera det mest verknadsfulle bidraget for å sikra arbeidsplassane. For den delen av næringslivet som har sterk vekst og leverer sterke resultat, vil det fyrst og fremst bidra til at overskotet som blir igjen hjå eigarane, kan aukast ytterlegare. For den industrien som slit, vil det ha lita betydning. Der er det lønnsutvikling, tilgjengeleg arbeidskraft, kronekurs og andre faktorar som er avgjerande. Så er det ein del andre land, bl.a. Sverige, som no tek sikte på å redusera selskapsskatten. Då er det viktig å ha med i det biletet den store arbeidsløysa og den reduserte aktiviteten i næringslivet som mange land slit med. Lat oss vera glade for at norsk verkelegheit er ei heilt anna. Våre verkemiddel for å støtta innanlandsindustrien må vera målretta mot dei faktorane som pressar deira konkurransekraft. I den samanhengen trur ikkje eg at selskapsskatten er det største hinderet for vekst og utvikling, men det er viktig til kvar tid å følgja nøye med. Det er viktig frå regjeringa si side å vurdera tiltak til kvar tid, og vi får jo òg ein spennande og breiare debatt om dette temaet i samband med perspektivmeldinga.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-08:
Jeg skal bruke veldig kort tid, men har behov for bare å redegjøre litt for Fremskrittspartiets forslag. Hvis vi går tilbake til innstillingen til Prop. 108 S for 2010–2011, så oppfatter jeg at komiteen i en merknad ønsket og var ganske tydelige på at man ba regjeringen om å finne en annen løsning når det gjaldt de lokale tilsatte i utenriksstasjonene våre. Så registrerer jeg at regjeringen har kommet tilbake til Stortinget i forbindelse med de budsjettdokument som er lagt frem, og sagt at man ønsker bare å ivareta eller videreføre dagens ordning. Jeg opplever at det Stortinget og en samlet komité egentlig ba om, var en ny ordning. Det har ikke skjedd. Fremskrittspartiet står fortsatt fast på at det er det vi ønsker. Derfor fremmer vi også et forslag som følger innstillingen fra mindretallet, om at vi vil lovfeste rettigheter til pensjonsytelser for lokalt ansatte ved norske utenriksstasjoner.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-08:
Jeg har lyst til å utfordre statsråden litt – eller spørre av uvitenhet, rett og slett. Statsråden sitter jo veldig nært på Nav, har god kontakt med Nav og får også sine utredninger fra Nav. Da lurer jeg på dette: Vi har, slik jeg skisserte det fra talerstolen, i dag allerede et regelverk som behandler arbeidsinntekt og næringsinntekt. Man kan bruke akkurat den samme beregningsmåten, den samme måten å gjøre det på, når det gjelder kombinasjonen frilansinntekt og næringsinntekt. Det er allerede løst opp i på den måten at hvis du bare har frilansinntekt, så er ikke dette noe problem. Da lurer jeg på: Med en så enkel måte å håndtere dette på, kan statsråden forklare meg hvorfor det utløser så veldig mange administrative ressurser? Jeg klarer ikke helt å få tak på det. Kunne hun ha forklart meg det så jeg skjønner det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-11-08:
Jeg kan vel kvittere ut på følgende måte: Ja, når vi i Fremskrittspartiet fremmer forslag, ønsker vi også å følge opp de forslagene i regjering. Vi vil strekke oss langt for å finne midlertidige, gode løsninger til man har på plass et permanent dataverktøy. Jeg er ganske sikker på at legger man godviljen til, finner man en løsning. Statsråden var inne på en sak om fødselspenger i sitt innlegg – der har man funnet en midlertidig løsning på det. Datasystemet er ikke på plass, der heller. Der klarer man det, men her klarer man det ikke. Jeg er overbevist om at hadde man satt inn de samme ressursene også her, hadde man klart å finne den løsningen. Så er mitt tilleggsspørsmål til statsråden: Ser ikke statsråden det betenkelige i at det er IKT-verktøyene i vårt system som setter begrensninger for når og hvilke politiske vedtak denne salen kan fatte?
Sylvi Graham (Høyre), 2012-11-08:
Nav-reformens etterbyrd er jo nettopp IKT-systemer som ikke snakker sammen, eller som har vist at de ikke kan takle alle utfordringene. Jeg slutter meg altså til intensjonene i innleggene fra representantene fra Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, men Høyre stemmer ikke for i dag. Det kan statsråden umulig ha fått med seg, ettersom hun spurte om også vi ville innføre dette første dag. Det kan faktisk være at vi sitter i regjering om ti–elleve måneder fra i dag, men vi har forståelse for de argumentene som statsråden fremhever om de praktiske problemene. Jeg skulle allikevel gjerne sett at statsråden hadde en noe mer offensiv holdning i dette spørsmålet. Det er mulig å tenke seg at statsråden allerede nå kunne se om det var mulig å finne en midlertidig løsning av den typen som forslagsstillerne etterspør, og som kunne la seg gjennomføre uten den store administrative konsekvensen og de problemene som hun skisserer i sitt svarbrev – for to år er én ting, men fire–fem år kan være veldig lenge.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-08:
Jeg går ikke inn på selve saken – det er flere som har sagt hva den dreier seg om. Det er faktisk slik at dagens regelverk er uheldig og urimelig. Det medfører en urettferdighet som forslaget fra Fremskrittspartiet, som Kristelig Folkeparti slutter seg til, retter opp i. Arbeidsministeren har også bekreftet dette i sitt svarbrev til komiteen 2. august 2012, der hun sier: «Jeg er i utgangspunktet enig i at forslaget til lovendring vil gi et rimelig resultat.» Statsråden bekrefter altså her at forslaget som er lagt frem, er rimelig, og vil rette opp i de uheldige konsekvensene dette får for personer som kombinerer næringsvirksomhet med frilansinntekt. Det som Lundteigen trekker opp, kan være en spennende debatt å ta, men saken i dag dreier seg egentlig ikke akkurat om det. Finansdepartementet har også tidligere uttalt, i 2009 – altså for tre år siden: «… det er ingen skattemessige begrunnelser for at sykepenger og frilansinntekt reduseres fra 100 til 65 prosent av sykepengegrunnlaget når frilansere også er selvstendig næringsdrivende.» Dette viser at regelendringene som foreslås, ikke har vektige argumenter mot seg. Det eneste argumentet som brukes mot dette forslaget i saken, er at endringen i regelverket vil være vanskelig å implementere på grunn av dårlige IKT-løsninger i forvaltningen. For meg blir det noe lettfattelig, og det blir svært urimelig, i og med at saken heller ikke er helt ny. Frilansere skaper sin egen arbeidsplass, og bidrar på denne måten med store ressurser til samfunnet, noe det også er stor politisk enighet om. Da kan vi ikke i så mange år la IKT-problemene være årsaken til at vi ikke kan rette opp i denne urettferdigheten. Jeg mener at urimelige ordninger må ha forrang for dårlige systemer, og regelendringen kan bidra til at vi får en fortgang i iverksettelsen av nye IT-systemer som først, slik jeg har forstått det, er ventet i 2017. Det er mulig statsråden kan bekrefte det, jeg hørte at en tidligere representant her snakket om 2015. Er det ikke mulig, burde det finnes en midlertidig løsning – etter min mening – som ivaretar en rettferdig sykepengeytelse til frilansere som har både lønnsinntekt og næringsinntekt. Kristelig Folkeparti vil derfor stemme for dette forslaget i dag. På den måten mener vi at vi bør kunne sikre gode og rettferdige ordninger for dem som skaper sine egne arbeidsplasser og bidrar med viktig verdiskaping til samfunnet. Vi kan ikke la teknikken styre politikken i så mange år. Det er tre–fire år siden dette første gangen ble opplyst, og i 2009 svarte finansministeren helt klart på dette. Skal vi kanskje vente i to eller fire år til, blir det helt urimelig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-08:
Til sammen vil det ta syv år fra man først meldte fra om denne urimeligheten til det finnes en løsning, som jeg regner med at statsråden i så fall kan garantere at kommer i 2015. Mitt spørsmål er: Hvor mye arbeid har regjeringen lagt ned i å utrede og finne alternative løsninger på dette, altså midlertidige løsninger? Jeg vil jo tro at regjeringen har gjort et arbeid i forkant av dette – i forkant av at man nå har gitt opp, for å si det sånn. Har det f.eks. vært vurdert om man kunne kjøpe tjenester uavhengig av Nav, altså at noen andre faktisk kunne gjøre dette? Jeg vil anta at det ikke dreier seg om veldig mange hundre tusen mennesker som er frilansere. Hva har regjeringen gjort for å søke å finne midlertidige løsninger, er egentlig spørsmålet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-08:
Jeg synes svaret statsråden gir, indikerer at dette dreier seg om økonomi. Man vil altså ikke ansette flere saksbehandlere fordi det vil koste så veldig mye. Men det koster faktisk å gjøre noe som er rettferdig i dette landet, og i dette tilfellet vil det altså koste en del midler. Til det med en garanti fra Kristelig Folkeparti for at vi, hvis vi kommer i regjering, umiddelbart vil gjøre dette: Vi sitter jo ikke med den kunnskapen som departementet har, men det er klart at vi så raskt som mulig ville gjort dette – i alle fall gått løs på å søke å finne midlertidige ordninger, hvilket regjeringen faktisk ikke har gjort, slik jeg oppfatter svaret. Man vil altså ikke ansette flere saksbehandlere og lære opp disse, for det koster så mye penger. Likestilling, likeverd og rettferdighet koster penger – det gjør faktisk det.