trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
En liten merknad fra Arbeiderpartiet. Vi støtter proposisjonen fra Regjeringen. Sanitetstjenesten i Forsvaret har vært gjennom flere omorganiseringer. Målet har vært å skape en tidsmessig, effektiv samordning av sanitetsressursene, samt på en best mulig måte å utvikle den medisinske kompetanse i nært samarbeid med det sivile helsevesen. For at Forsvaret skal kunne ha en effektiv og tidsmessig sanitetsorganisasjon, er det etter Arbeiderpartiets vurdering nødvendig å samle sanitetsressursene under én felles faglig ledelse. Basis for den nye organisasjonen vil være dagens sanitetsstab i Forsvarets overkommando – FO/SAN. Den delen av fagområdet sanitet og veterinærtjeneste som er felles for alle forsvarsgrener, samles i et Militærmedisinsk utdannings- og kompetansesenter – MUKS – slik Stortinget har besluttet ved behandlingen av Innst. S. nr. 342 for 2000-2001. MUKS vil være under kommando av sjefen for den nye sanitetsorganisasjonen. I tillegg til militærmedisinske spørsmål skal Sjef Forsvarets sanitet også ta vare på den tilknytningen Forsvaret har, og må ha, til den sivile delen av de medisinske fagfelt. Dette gjelder i forhold til både utdanning og spesielle faglige spørsmål som krever spisskompetanse innenfor et lite fagmiljø. Fagsentra som organisatorisk tilhører Forsvarets sanitet, kan derfor rent fysisk være lokalisert i tilknytning til et eksternt fagmiljø. Slike fagsentra vil eksempelvis være flymedisin og sjøfartsmedisin, navalmedisin. Disse videreføres som en del av MUKS, men kan fortsette sin nåværende virksomhet i nåværende lokaliteter med utgangspunkt i de nåværende strukturer for å sikre at slik viktig spisskompetanse opprettholdes. Jeg viser til merknadene i innstillingen angående bedriftshelsetjenesten. Arbeiderpartiet og jeg mener at arbeidsmiljøloven § 30 ikke blir oppfylt med de endringer som flertallet går inn for. Jeg mener at verne- og helsepersonell må få en fri og uavhengig stilling i arbeidsmiljøspørsmål når sanitetssjefen får den faglige myndighet. Jeg er helt enig i komiteens merknader om Oscarsborg festning og forventer at statsråden følger opp denne saken, og at statsråden kommer tilbake til Stortinget på egnet måte med en oversikt over de anlegg som Forsvaret legger i møllpose eller faser ut, slik at Stortinget får en oversikt over hvordan Regjeringen tenker seg benyttelsen av disse. Jeg er kjent med at det i dag er festningsmuseum og kystartellerimuseum på Oscarsborg som forvaltes av Forsvarsmuseet. Disse tingene vil sikkert også kunne være mange steder i Norge, så jeg håper at statsråden kommer tilbake til Stortinget med denne saken.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-04-11:
Jeg skal bare knytte et par korte merknader til det som saksordføreren allerede har orientert om. I forhold til lokalisering av MUKS står det i proposisjonen at det blir lagt vekt på både «faglige argumenter og økonomiske konsekvenser» når man har valgt Sessvollmoen som lokaliseringssted. Fra flertallet i komiteen slås det fast, på samme måte som fra mindretallet, at det faktisk kan stilles spørsmål ved om beregningene, som medfører en positiv nåverdi på 183 mill. kr til fordel for Sessvollmoen, er korrekte i lys av det som nå også blir investert. Det er all grunn til å stille spørsmål ved om disse beregningene er riktige. Dernest brukes altså nærhet til andre relevante medisinske miljøer som et argument for Sessvollmoen i forhold til Terningmoen. I klartekst innebærer det at det er nærheten til Oslo og pendlingsavstanden til Oslo og nærheten til medisinske miljøer i Oslo som ligger i bunnen for den argumentasjonen som her framføres. Det er en argumentasjon som jeg har store problemer med å slutte meg til. Det fins gode medisinske miljøer også i Østerdalen og i tilknytning til sykehuset i Østerdalen som det er mulig å trekke veksler på. Den samme type argumentasjon om nærhet til Oslo kan brukes også i en rekke andre sammenhenger, noe som vil gjøre det umulig å få den samme høye kompetansen i andre deler av landet som man forventer å få bare man legger ting nært nok Oslo. Dette er en argumentasjon jeg har forstått at både denne regjering og faktisk en stor andel av partiene her på Stortinget tar avstand fra. Man ønsker å utlokalisere funksjoner fra Oslo og til resten av landet, og da forutsetter jeg at det også er mulig å skaffe fagkompetanse der det må gjøres. Så har det oppstått en viss uenighet i komiteen om hvorvidt organiseringen av bedriftshelsetjenesten er i strid med arbeidsmiljøloven eller ikke. Jeg forutsetter kort og godt at departementet ikke legger opp til en organisering av bedriftshelsetjenesten som skulle være i strid med arbeidsmiljøloven, og finner derfor ingen grunn til å bruke mer tid på det eller å slutte meg til Arbeiderpartiets og SVs merknad.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-04-11:
Senterpartiet har støttet norsk deltakelse i de operasjoner som nå finner sted i Afghanistan, og vi har derfor ingen innvendinger til det forslaget til finansiering som foreligger. Riktignok har ikke Senterpartiet gjort det med den samme beundring for USAs reaksjonsmønster som den Bjørn Hernæs la for dagen her. Jeg mener faktisk det går an å være enig i at man skal delta i operasjoner og i at man skal ta avstand fra den type terrorhandlinger som vi så i USA, uten å være blind for argumentet om at det faktisk også kan være andre måter å reagere på enn den man har valgt. Nok om det. Denne anledningen gir meg også mulighet til å si noen ord om noe annet som opptar meg i forbindelse med det som nå pågår i Afghanistan. Det går på Forsvarets og statsrådens håndtering av spørsmål knyttet til informasjon omkring deltakelsen. I Dagbladet den 23. mars svarer forsvarsministeren på spørsmål om hvorvidt forsvarskomiteen er orientert: «Forsvarsministeren stiller alltid til møter i forsvarskomiteen dersom det ønskes.» Dette er ikke godt nok, og det vil jeg også gjerne gi uttrykk for i denne debatten. Jeg forutsetter at forsvarsministeren på et selvstendig grunnlag vurderer når det skulle være nødvendig og fornuftig å orientere Stortinget på den måten som statsråden finner mest hensiktsmessig. Det må ikke være sånn at komiteen skal gå til statsråden og be om informasjon i ulike sammenhenger. Jeg tror det kan komme til å bli en plage både for komiteen og for statsråden dersom komiteen skal føle seg usikker på om relevant informasjon blir gitt, og at initiativet skal ligge hos komiteen. Statsråden har et selvstendig ansvar for å sørge for at det blir gjort, og jeg finner ikke det svaret tilfredsstillende. Det er heldigvis ikke dagligdags kost at norske styrker deltar i krigsoperasjoner som dette, og spesielt ikke under andre lands kommando – i dette tilfellet altså USA. Den 13. mars sa Per Høiby ved Forsvarets overkommando: «Vi vet ikke hva slags oppdrag våre soldater kan bli sendt ut på.» Dette er heller ikke tilfredsstillende, og jeg forutsetter at forsvarsministeren ikke aksepterer at Forsvaret ikke har en nær kontakt og holder seg orientert om hva slags oppdrag våre soldater deltar i. Vi vet f.eks. at USAs fortolkning og praktisering av internasjonal humanitær rett ikke alltid samsvarer med den norske. Vi vet også at USA ikke har underskrevet avtalen om forbud mot bruk av landminer, og også flere av tilleggsprotokollene til Genève-konvensjonen. Det innebærer at jeg forutsetter at det holdes nær kontakt med de norske styrkene som er til stede i Afghanistan, at man er orientert om hva man deltar i, og at forsvarsministeren på et selvstendig grunnlag sørger for å gi den informasjon som forsvarsministeren finner det relevant å gi Stortinget.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-04-11:
Det er selvsagt bra at rutinene blir endret i forhold til når statsråden og Forsvarsdepartementet skal informeres. Men oppriktig talt: Denne sak burde aldri ha vært en sak for statsråden og heller ikke en sak for Stortinget. Man må heller ikke gjøre dette til et spørsmål om hvorvidt dette kunne vært unngått hvis man hadde hatt en integrasjon mellom Forsvarsdepartementet og forsvarsledelsen. For enhver offentlig instans som skal avhende utstyr, uavhengig av om det er Forsvaret eller andre, burde det være en ryggmargsrefleks at man tenkte gjennom om det er andre som kunne ha nytte av det utstyr som man selv ikke kan bruke. Selv om Forsvaret vurderer det slik at dette er utstyr som ikke er gangbart eller brukbart, må man ikke glemme at det er hjelpekorps som fortsatt bruker weasel fra krigens dager i redningsoppdrag, og som er i langt dårligere stand og langt mindre miljøvennlig enn disse beltevognene. Derfor skulle det faktisk ikke være nødvendig å ta slike grep som det forsvarsministeren nå antyder. Jeg ble ikke spesielt beroliget da jeg i en radiodebatt med en representant fra Forsvaret opplevde at det på direkte spørsmål ble svart at man ville gjort det samme om igjen dersom man skulle ha vurdert denne saken en gang til. Det tyder jo ikke på at Forsvaret har lært spesielt mye av det, og derfor erkjenner jeg at det er nødvendig at det i alle fall fra statsrådens side blir lagt opp til rutiner som gjør at det er nødvendig. Det setter jeg stor pris på at statsråden har gjort, og jeg forutsetter også for ettertiden at Forsvaret håndterer det slik at ikke statsråden skal være nødt til å bruke tid på detaljer som dette. Det er selvsagt også riktig, som statsråden selv påpeker, at disse vognene ikke er nye, og at det også er en del vogner som er kjørt til dels ganske mye. Men på den andre siden er det faktisk også vogner som nesten er ubrukt – de er kjørt noen få kilometer – hvor ikke engang plasten var tatt av setene, som det ble sagt av representanten Bredvold. Det tyder altså faktisk på at det burde ha vært gjort en annen vurdering allerede fra starten av, slik også statsråden har påpekt.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-11:
Denne proposisjonen dreier seg om noen av de elementene i Forsvaret som forble uavklarte etter behandlingen av St.prp. nr. 45 for 2000-2001 i forrige periode. Det er et stort behov for radikale omlegginger av Forsvaret for at det skal kunne svare på de utfordringene som det står overfor, ikke minst i lys av at den kalde krigen er slutt, og at dette samfunnet står overfor andre trusler, slik som mulige framtidige terroranslag overfor et stadig mer sårbart samfunn. SV er av den oppfatning at det bevilges mer enn store nok økonomiske ressurser til Forsvaret i dette landet, og at det er en hovedutfordring å bruke de ressursene som bevilges, på en måte som gir et rasjonelt forsvar som løser de virkelige utfordringene Forsvaret står overfor. Videre mener SV at det må være disse premissene som skal avgjøre hvor strukturelementer skal være lokalisert, og ikke distriktspolitiske hensyn. Jeg skal ikke forskuttere behandlingen av noen av de sakene vi skal behandle før sommeren som omhandler forsvarsstrukturen eller andre måter å handtere vår sårbarhet på, men konstaterer altså at det fremdeles er betydelig rom for mer rasjonell drift og innsparinger i Forsvaret. Denne saken omhandler opprettelsen av Forsvarets sanitet, lokalisering av Militærmedisinsk utdannings- og kompetansesenter og flytting av Forsvarets hundeskole. Det er viktig at Forsvaret har en effektiv og tidsmessig sanitetsorganisasjon, og det er nødvendig å samle sanitetsressursene under en felles faglig ledelse. For meg er det viktig at den delen av fagområdet sanitet og veterinærtjeneste som er felles for alle forsvarsgrener, blir samlet i et militærmedisinsk utdannings- og kompetansesenter, og at dette blir lokalisert strategisk for å kunne betjene hele forsvarsstrukturen på en effektiv måte. Slik sett er Sessvollmoen et godt alternativ. Jeg vil som Leif Lund presisere at eksisterende dykkermedisinsk kompetanse i tillegg til flymedisinsk og annen spesialmedisinsk kompetanse forblir der de er plassert i dag, for å sikre at den viktige spisskompetansen opprettholdes. Forholdet til bedriftshelsetjenesten i den nye strukturen er et viktig tema, og jeg henviser da til merknaden som også Leif Lund redegjorde for. SV støtter for øvrig innstillingen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-04-11:
Takk for det. Jeg vil gjerne orientere Stortinget om at jeg har sendt et brev til presidenten hvor jeg gjør oppmerksom på en feilopplysning som fremkommer i brevet til forsvarskomiteen av 21. mars, angående tidspunkt for når opphuggingskontraktene ble undertegnet. Den samme feilen knyttet til tidspunkt ble også nevnt av meg i spørretimen 9. januar. I begge tilfeller var tidspunktet anslått til våren 2001, mens korrekt tidspunkt skal være høsten 2001. I tillegg har jeg presisert det eksakte antallet beltevogner som var kontraktert for opphugging, til 1 514. Jeg viser herved til brevet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-04-11:
Det er argumenter både for og imot en integrert forsvarsledelse, men jeg kan støtte representanten Halvorsen i at i saker av denne karakter hadde det nok vært enda lettere å få all informasjon fram om man hadde hatt en integrert løsning. Nå har Stortinget full anledning til å ta opp igjen spørsmålet om integrert løsning, hvis man ønsker det, i forbindelse med gjennomføringsproposisjonen. Det var et viktig spørsmål for Stortinget for ett år siden, men det ansvaret ligger nå på forsvarskomiteens medlemmer. Det saken om beltevognene illustrerer, er at Forsvarets logistikkorganisasjon har et enormt bredt ansvarsfelt. Den skal ivareta alle nyinvesteringer og alle avhendinger for en nokså omfattende organisasjon. Det betyr at vi må delegere betydelige fullmakter til FLO. Det er riktig at Forsvarets militære organisasjon i hovedsak skal håndtere slike spørsmål selv. Men når en sak blir et politisk anliggende, når en sak blir møtt med interesse i Stortinget, er det viktig at kontakten mellom Forsvarsdepartementet og underliggende etat, Forsvarets militære organisasjon, er optimal. Og da tror jeg at jeg kan si helt generelt at mennesker som sitter i samme hus, som ser hverandre i øynene, ofte har bedre kontakt enn når det ikke er tilfellet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-04-11:
Saken om beltevognene illustrerer at Forsvarets militære organisasjon i framtiden vil måtte legge økt vekt på avhendingsjobben. Det har tidligere vært fokusert mye på anskaffelse av nytt utstyr, på nyinvesteringer, men med Forsvaret i endring blir det å håndtere avhending – og avhending av relativt store volumer – viktigere. Jeg har tatt et initiativ for å få andre rutiner mellom Forsvarets militære organisasjon og Forsvarsdepartementet når det gjelder å orientere om avhendingssaker. De kontraktene som Forsvarets militære organisasjon ved FLO inngikk i løpet av høsten 2001, var av en slik karakter at vi i ettertid ser godt at det hadde vært gunstig om Forsvarsdepartementet hadde vært orientert, og på den bakgrunn vil også rutinene bli endret.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-04-11:
Jeg er glad for at saksordføreren, Enoksen, understreker at det alltid vil være nødvendig å delegere til Forsvarets militære organisasjon, og at et departement ikke kan drive detaljstyring av en underliggende etat. Jeg er også glad for påpekingen fra Enoksen av at dette ikke dreier seg om nye beltevogner, men, som jeg nevnte i mitt innlegg, har de fleste en alder på fra 23 til 35 år, og de fleste har kjørt mellom 10 000 og 12 000 km, mens levetiden er 15 000 km. Det tilsier at de fleste av disse vognene er opp mot slutten av sin levetid, og at det bildet som er skapt i media om at man mer eller mindre destruerer helt nye vogner, gjelder enkelttilfeller og ikke gjennomsnittet. Samtidig vil jeg understreke at Forsvaret faktisk prøvde å selge disse beltevognene til organisasjoner. Forsvaret undersøkte høsten 2000 og våren 2001 muligheten for salg til NATO og PfP-land, til hjelpeorganisasjoner, til offentlige etater osv. Det er spesielt nevnt Direktoratet for sivilt beredskap, Politidirektoratet, Norges Røde Kors, Norsk Folkehjelp, Kirkens Nødhjelp og Flyktningerådet, og FLO har også hatt kontakt med lokale hjelpekorps og kommunale brannvesen om salg av disse beltevognene før kontrakt om opphugging ble inngått. Jeg vil derfor av hensyn til ettertiden ikke etterlate et inntrykk av at FLO ikke forsøkte å selge disse til berørte organisasjoner før man inngikk opphuggingskontraktene, for det har man faktisk gjort, og det er det også redegjort for.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Det er interessant å registrere at det som i dag vedtas når det gjelder opprettelse av en felles sanitetsorganisasjon og lokalisering av Militærmedisinsk utdannings- og kompetansesenter – MUKS – til Sessvollmoen, var det forslaget som ble lagt fram av regjeringen Stoltenberg ved forsvarsminister Godal. Det var bare Arbeiderpartiet som stemte for dette i juni i fjor. Derfor er det fristende å si: Hva var det vi sa? Men jeg registrerer også at debatten om regnestykkene fremdeles går i forsvarskomiteen, og jeg håper for komiteens del at de ikke kommer til å bruke like mye tid på debatt om regnestykker som komiteen gjorde i forrige periode. Det er ingen tvil om at Sessvollmoen nå vil framstå som det samlede utdanningssted for Forsvaret, når en nå også får lokalisert to nye utdanninger hit. I juni 2001 vedtok vi å legge utdannings- og kompetansesenteret for Hærens trenvåpen, et felles kompetansesenter for vognførerutdanning og Forsvarets militærpolitiskole hit, og nå følger en altså opp med lokalisering både av MUKS og av Forsvarets hundeskole. Det er bra. Lokalisering av hundeskolen har vært vanskelig, spesielt fordi en med dette vedtaket fjerner den siste militære aktivitet på Oscarsborg festning. Dette betyr at en stor del av Oscarsborg nå vil bli stående tom, og at det ikke lenger vil være det samme vaktholdet på festningen som det har vært. Oscarsborg har stor historisk verdi, og det er et område som en fremdeles bør ha visse restriksjoner rundt. For oss i Akershus vil det være en katastrofe hvis en skulle gjøre det mulig å ha fri tilgang til området, med adgang til å legge til med båter og bruk av engangsgrill om sommeren. En brann på området vil kunne få katastrofale følger. Derfor er jeg veldig glad for at en enstemmig komite forventer at Forsvarsdepartementet og Kulturdepartementet følger opp med tilsyn og daglig virksomhet. Vi som bor i Akershus, er opptatt av at det skal bli etablert virksomhet i bygningene, men at den virksomheten ikke må forringe dagens Oscarsborg. Vi vil derfor følge nøye med på utviklingen, og vi håper at de to nevnte departement jobber iherdig for at passende aktivitet kan bli etablert der. Jeg er også glad for de ord som statsråden kom med i sitt innlegg.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Jeg har bare noen få korte merknader. Terroranslagene mot Twin Towers og Pentagon 11. september viste kanskje klarest hvordan vi i sikkerhets- og forsvarspolitikken må være forberedt på det jeg vil kalle det uforutsigbare, det som på kort sikt kan endre både maktbalansen og den internasjonale situasjonen. Men 11. september viste oss også at forsvarspolitikken ikke er hva den engang var, i den grad den noen gang har vært det. 12. september viste oss den interne solidariteten i NATO, da alliansen vedtok å ta i bruk artikkel 5 som også gav Norge allianseforpliktelser. Med utgangspunkt i NATOs vedtak om å bruke artikkel 5 og den brede internasjonale koalisjonen mot terror som tok form i verdenssamfunnet, var det et bredt flertall i Stortinget for norsk deltakelse i kampen, herunder deltakelse i operasjon «Enduring Freedom». Arbeiderpartiet har gitt Regjeringen sin fulle støtte i håndteringen av denne saken, og dagens innstilling fra forsvarskomiteen dreier seg om de nødvendige tilleggsbevilgninger til norsk deltakelse i operasjon «Enduring Freedom» samt nasjonale sikringstiltak mot terrorisme og dessuten etablering av diplomatisk nærvær i Kabul. For øvrig vil jeg vise til den fyldige redegjørelsen fra saksordføreren.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
La meg først få knytte noen kommentarer til statsrådens innlegg og statsrådens brev til Stortingets president datert 8. april, der hun retter opp feil i sitt svar i spørretimen 9. januar i år og i brev til komiteen av 21. mars. Vi tar dette til etterretning, men vil samtidig påpeke at mye arbeid og mange misforståelser kunne vært unngått dersom statsråden allerede 9. januar hadde gjort det klart at opphuggingen av BV 202, altså utrangerte beltevogner, skulle stoppes. Uoverensstemmelsen mellom ulike svar og redegjørelser fra statsrådens side har jo ikke akkurat gjort denne saken bedre, syns jeg. Jeg vil for øvrig slutte meg til det meste av det som saksordføreren gav uttrykk for i den forbindelse. Så til sakens realiteter. Vi er alle innforstått med at omorganiseringen og moderniseringen av Forsvaret tilsier at diverse utstyr skal ut, og dermed må avhendes. Når det skjer, så er det nødvendig at det gjøres på en slik måte at folk flest ikke sitter igjen med det inntrykket at det offentlige generelt og Forsvaret spesielt er lemfeldige i sin omgang med penger. Spesielt i disse tider, med debatt om Forsvarets struktur, volum og finansiering og spørsmål om underfinansiering, er det vesentlig at det ikke fester seg et inntrykk av ekstrem sløsing i det nevnte Forsvaret. Jeg er for øvrig kjent med bl.a. at Forsvarets logistikkorganisasjon – eller den daværende organisasjon – gjennom hele år 2000 sonderte mulighetene for salg av beltevogner til NATO og PFP-land, altså Partnership for Peace. Jeg er også kjent med at alle takket nei, det er også en del av denne historien. Jeg er kjent med at de baltiske land har sagt nei til et tilbud om å få beltevognene gratis. Jeg vet også at ingen av de store norske humanitære organisasjonene ønsket å overta beltevognene da de ble tilbudt dette i januar 2001. Det er også en del av historien. Det hører også med til denne litt spesielle saken at de samme beltevognene kan kalles for noen gigantiske miljøforurensere og bensinslukere, og at de ikke er tillatt brukt i utmark. Likevel mener altså hele komiteen at en videre destruering av beltevognene ville være en meningsløs sløsing som ville satt Forsvaret i et svært dårlig lys når det gjelder bruk av offentlige midler, noe jeg mener Forsvaret heller ikke har råd til i den nåværende situasjon. Det var derfor en klok beslutning å stoppe opphuggingen. I likhet med saksordfører vil jeg faktisk gi statsråden ros for at det skjedde da det skjedde – når det først skjedde. Komiteen forutsetter nå at departementet fortsetter arbeidet med å forsøke å finne institusjoner og organisasjoner som både innfrir kravene til å bruke beltevognene og ønsker å ta dem i bruk. Men hvis dette viser seg vanskelig, vil jeg nok mene at det er nødvendig, slik denne saken har utviklet seg, at statsråden i en egnet form konsulterer komiteen for en videre håndtering av avhending av BV 202.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-04-11:
Nei, noen replikk fra Fremskrittspartiet i denne saken skulle ikke være nødvendig. Jeg synes statsråden har lagt fram en meget godt gjennomarbeidet proposisjon, og hun gikk gjennom saken på en veldig fin måte. Det er mye Fremskrittspartiet har å bemerke til forsvarspolitikken i disse dager, men i denne saken synes jeg statsråden har opptrådt meget ryddig, og hun har, som sagt, gitt meget god informasjon og lagt fram en godt gjennomarbeidet proposisjon. Når noe er positivt og godt er det også rom for skryt fra Fremskrittspartiet. Det er i sakens anledning gitt kritikk til statsråden for at hun ikke har gitt god nok informasjon og hatt åpenhet nok rundt norske soldaters opptreden og tilstedeværelse i Afghanistan. Det synes jeg er meget beklagelig – en uberettiget kritikk etter min mening. Det skulle bare mangle at man sammenligner et lite land som Norge, gjennomsiktig, med få mennesker og få soldater, med USA, hvor det er mye mer åpenhet rundt dette. Det er klart at norske soldater i Afghanistan er meget utsatt og lett gjenkjennelige, og det skulle bare mangle at vi skulle utsette disse menneskene for fare, også med tanke på familiene hjemme. Det er også gitt kritikk for at disse operasjonene i Afghanistan ikke dekkes innenfor forsvarsbudsjettet. Det synes naturligvis jeg er en helt grunnløs kritikk. Det skulle bare mangle, etter et allerede rasert budsjett, og så dette på toppen! Det ville ødelegge forsvarsbudsjettet totalt. Vi må også huske på at de pengene vi skal bevilge i dag, også skal være med på å underbygge det diplomatiske nærværet i Kabul. Jeg trodde og tror at de som er imot disse bevilgningene vi nå skal gi, kunne være med på bevilgninger til et diplomatisk nærvær som er med på å støtte opp under den politiske prosessen i Afghanistan. Et diplomatisk nærvær er viktig i forhold til norsk personell som skal opptre i Afghanistan. Jeg håper at de som ikke vil være med på å støtte forslaget om ekstrabevilgning, i hvert fall ser at dette er viktig, og kan være med å på dekke opp den delen av tilleggsbevilgningene.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Dette er en sak som har flere ulike sider. Det er selvfølgelig ikke en sak som er så alvorlig som de to foregående sakene, men det er visse prinsipper. For det første belyser saken visse konstitusjonelle spørsmål, altså forholdet mellom storting og regjering. For det andre belyser den forholdet mellom departementet og underliggende etater, i dette tilfellet forholdet mellom Forsvarsdepartementet og Forsvaret. Og det er et av de punktene jeg har tenkt å stille statsråden spørsmål om. For meg bekrefter dette tydelig at vi trenger en integrert forsvarsledelse. Dette – skal vi si – rotet som er kommet fram, forteller meg at her er det enkelte i departementet som ikke vet hva Forsvarets overkommando driver med, og Forsvarets overkommando vet ikke hva FLO driver med. Jeg skal ikke her forsvare statsråden, for det greier sikkert statsråden selv, men for meg er det klart og tydelig at hadde vi hatt en integrert forsvarsledelse, slik Arbeiderpartiet gikk inn for i fjor vår, hadde vi sluppet dette. Mitt enkle spørsmål til forsvarsministeren er derfor: Er statsråden enig i mine betraktninger rundt dette med integrert forsvarsledelse, og kan dette være et eksempel som kan brukes som argument for oss som er for det?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Med bakgrunn i debatten og for å forhindre at forslagene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti blir nedstemt, vil jeg foreslå at forslagene nr. 6 og 7 blir gjort om til oversendelsesforslag. Jeg vil også oppfordre Arbeiderpartiets gruppe til å stemme for de forslag der vi er medforslagsstillere, stemme imot alle andre forslag og ellers for innstillinga.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-11:
Eg ber om at forslaga nr. 16 og 18, frå Sosialistisk Venstreparti, blir gjorde om til oversendingsforslag. Elles vil eg råda Sosialistisk Venstreparti si gruppe – og alle andre òg sjølvsagt – til å stemma for Sosialistisk Venstreparti sine forslag og elles stemma i tråd med det Sylvia Brustad sa.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-22:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen, Ranveig Frøiland og Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-10-22:
På vegne av Lodve Solholm og meg selv har jeg den ære å fremsette et forslag om at hobbydyrkere som har gjennomført og bestått kurs i bruk av plantevernmidler, skal få autorisasjon.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-10-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Mye av det statsråden sa, kan jeg underskrive på, og jeg sa faktisk mye om det i mitt innlegg. At vi må hente ut det potensialet som ligger i disse nye artene, og som betyr veldig mye for bosetting og aktivitet langs kysten, er det viktigste vi har å forholde oss til. Det er også riktig at eksporten allerede er kommet i gang, men den kunne ha vært langt større hvis man hadde vært litt mer offensiv i fjorårets budsjett for å komme videre. Så snakker man om hva et nettverk er i en slik sammenheng. Hvem skal utvikle disse nettverkene? Jeg mener at i det arbeidet som er gjort i Skjellprosjektet, er det bygd opp nettverk som fikk en bråstopp etter forrige års budsjett. Og er det noen som kan og bør kunne utvikle nettverk i slike næringer, er det aktørene selv, som daglig følger utviklingen. Så viser statsråden til at det er lagt inn midler til nye arter, og han nevner en del arter i den sammenheng. Da er mine spørsmål: Hvor store midler er konkret gått til å sikre Skjellprosjektet, som fikk en bråstopp i fjor? Hva er gitt konkret til skjellnæringen for at den skal kunne utvikle seg videre? Jeg er kjent med at aktører i dette året faktisk har måttet ty til utlandet for å finne hjelp til å komme videre med dette arbeidet, og slik skal det vel ikke være. Jeg håper statsråden kan si litt om dette, og at vi her kan få en debatt som retter søkelyset mot denne viktige næringen, slik at den kommer videre.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-10-22:
Statsråden sa i sitt innlegg at det ikke var noen bråstopp for denne næringen, og til det kan jeg si at man kan jo kalle det for hva man vil, men skjellnæringen har reagert sterkt på at de midlene som lå i disse programmene, ble borte ved forrige års budsjett. Det er derfor denne interpellasjonen er kommet. Jeg trodde kanskje at når den interpellasjonen fikk ligge over sommeren i påvente av å bli besvart, skulle man kanskje se på dette og legge noen midler inn til formålet. Det er nettopp derfor vi har denne debatten. Næringen har kommet med kraftige reaksjoner på at de ikke kom videre med det arbeidet de holdt på med, på grunn av den svekkelsen. Jeg mener selvfølgelig at næringen skal ta sin del av kostnadene med å bygge opp næringen, og at det skal hentes inn privat kapital, og det sa jeg også i mitt innlegg. Jeg viste konkret til at man har gjort det, man har gått tungt inn, men det må jo være ut fra de økonomiske mulighetene disse bedriftene har. Problemet er at når offentlige midler uteblir, gir dette en signaleffekt som også svekker tilgangen på privat kapital til en så ny og relativt usikker næring før man har forsket seg skikkelig ferdig. I så måte er jeg helt enig i de eksemplene som representanten Enoksen viste til fra andre land og fra andre næringer. Så har jeg bare lyst til å kommentere det som Fremskrittspartiets Solholm sier om på en måte å la alt bli fritt og uten styring når det gjelder konsesjoner. Vi snakker her om store arealer, og jeg vil vel tillate meg å si at jeg tror ikke noe særlig på den arealbeskrivelsen Solholm gir. Dette skal skje inne i fjorder langs hele kysten, og da er det viktig at man har anleggene plassert slik at alle kan stå bak næringen, og at det ikke blir konflikter. Jeg tror faktisk dette fungerer godt i dag, og jeg har ikke hørt signaler om noe annet fra næringen. Jeg syns dette har vært en god debatt, og jeg oppfatter signalene fra Stortinget som gode for denne næringen. Derfor vil denne utviklingen for næringen følges nøye av flere enn meg, har jeg inntrykk av.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-10-22:
Jeg er glad for at vi kan konstatere – det sier også Arnesen – at vi i hovedsak er enige om at det her er et stort utviklingspotensial og verdiskapingspotensial, at dette er en distriktsnæring, at det er nødvendig med satsing både når det gjelder å utvikle kompetanse, og når det gjelder å utvikle nettverk, og at kapital og markedskunnskap er andre viktige elementer i utviklingen av en næring. Jeg har nok en helt annen oppfatning – det tror jeg næringen også har – enn at det var noen bråstopp i fjor på grunn av statsbudsjettet. En utvikling av en slik næring som denne har et mye lengre perspektiv enn fra ett år til et annet. Jeg minner om at laksenæringen, hvor den totale eksporten nå utgjør 30-40 pst., har utviklet seg over 30-40 år. Og det var en lang periode med forskning og utvikling før vi kom fram til en kommersialisering. Det er også slik at skjellnæringen, som gjennom virkemiddelapparatet har vært støttet, også blir støttet i tiden framover. Men det er intet galt med at næringen må søke ekstern kapital, enten det nå er i Norge eller i utlandet. Dette er en internasjonal næring som opererer på internasjonale markeder, og det er en internasjonal kompetanse som utveksles over landegrensene. Og nettverk er nettopp en utvikling og en deling av kunnskaper. – Så i så måte ser jeg intet galt i det. Dernest er det slik at også skjellnæringen får støtte og har muligheter til å finansiere deler av sin utvikling og sine prosjekter gjennom ulike virkemidler som bl.a. finansieres over henholdsvis Nærings- og handelsdepartementets, Kommunal- og regionaldepartementets og Fiskeridepartementets budsjetter. Her er SND og Forskningsrådet sentrale aktører. I tillegg er det slik at vi gjennom det som har vært gjort, og det som skal gjøres i tiden framover, primært ønsker å stimulere innovasjon og utviklingen i en tidlig fase av skjellnæringen. Man kan nesten få inntrykk av, ut fra det representanten Arnesen sier, at man gjennom det offentlige virkemiddelapparatet skulle være med på å ta hele risikoen i denne næringen. Det kan umulig være meningen, men fra Regjeringens side ønsker vi å stimulere først og fremst innovasjon. Derfor har vi også i det budsjettet som nå ligger til behandling i Stortinget, foreslått en betydelig utvidelse av SkatteFUNN-ordningen, som nettopp vil bidra til at ikke bare små bedrifter, men at alle typer bedrifter kan nyte godt av det. Vi har sett at SkatteFUNN-ordningen slik den var, ikke var god nok for marin sektor, og jeg er trygg på at den nå vil bli et langt bedre virkemiddel. Vi foreslår et marint innovasjonsprogram som også skal bidra til utviklingen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-10-22:
Det har vært en interessant debatt, det er jeg enig med interpellanten i, og tiden går fort når man har bare én time. Representanten Akselsen åpnet med å si at næringslivet sliter. Marin sektor og fiskerinæringen er eksportrettet, og det er klart at det nettopp er de som får problemer når valutautviklingen og renteutviklingen er som den er. Det viktigste bidraget vi kan gi når det gjelder å utvikle marin sektor, er derfor å ha det stramme budsjettet som næringslivet selv ber om. Arbeiderpartiet kan i løpet av høsten bidra til at et stramt budsjett går gjennom i Stortinget. Det vil være en viktig, ja den viktigste håndsrekningen til utviklingen også av marin sektor. Så spør lederen i næringskomiteen også om jeg har tro på vekst i skjellnæringen. Ja, det har jeg, og potensialet er stort, som flere av deltakerne i debatten har påpekt. Det er store arealer vi kan utnytte, det er mye kunnskaper som overføres fra tradisjonell fiskerinæring og oppdrettsnæringen, kysten har plass til en stor produksjon. Egentlig er det sannsynligvis bare fantasien som setter grenser. Ett lite eksempel: Når vi nå vet at det fra Snøhvit og produksjonen på Melkøya er betydelige mengder med energi i spillvannet, kan man tenke på hva man kunne utnytte den energien og den varmen til i utviklingen av f.eks. skjellnæringen eller oppdrett av andre arter. Det er ikke tvil om at det der er et potensial, men vi må gå opp noen grenseganger når det gjelder det offentliges ansvar og det privates ansvar. Hovedansvaret ligger hos næringen, mens det offentlige kan bidra med virkemidler i en tidlig fase og til innovasjon. Kunnskaper, gründerånd, kapital, marked og nettverk er viktig. Derfor støtter vi også opp om det siste. Men jeg vil advare mot at vi politikere blir så problemorientert at vi snakker oss inn i en negativ oppfatning av skjellnæringen og marin sektor, vi må se mer på mulighetene. Regjeringen ønsker at Norge skal være et attraktivt land for investering og for utvikling av nye ideer og virksomhet. Og i Sem-erklæringen vektlegger vi ønsket om – og vi følger det opp i budsjettet – å føre en politikk som gjør det mulig å hente ut det betydelige verdiskapingspotensialet som ligger i marine naturressurser. Gjennom sektorovergripende og tverrdepartemental innsats tar Regjeringen sikte på å legge til rette for at næringen skal kunne utløse det verdiskapingspotensialet som er i marin sektor. Solholm tok opp konsesjoner som et hinder for utviklingen. Fra Regjeringens side har vi i Sem-erklæringen sagt klart fra at for laks og ørret ønsker vi å videreføre konsesjonssystemet – det har også noe med markedet å gjøre – mens vi for andre arter legger opp til fri etablering så sant man kan ivareta miljø, helse og sikkerhet. Når det gjelder Enoksen og skatt, vil jeg bare minne om SkatteFUNN. Slik vi legger det opp nå, vil de bedriftene som ikke er i skatteposisjon for fullt fradrag, få utbetalt et tilskudd tilsvarende det skattefradraget de er i skatteposisjon for.(Presidenten klubber.) For øvrig rekker jeg ikke, president, å svare på flere spørsmål. (Presidenten klubber.)
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-10-22:
Noreg er no inne i ein svært negativ trend. Store delar av vårt tradisjonelle næringsliv slit, og dagleg kan me lesa om permitteringar, utflaggingar og nedleggingar av bedrifter. Dessverre er det slik at talet på arbeidsledige stig. Svært mange av dei arbeidsplassane som går tapt i desse dagar, ligg i Distrikts-Noreg, i område der det er få alternative arbeidsplassar. Det er sjølvsagt slik at me må gjera det me kan, for å ta vare på eksisterande næringsliv, men me må alltid fokusera på nyskaping og innovasjon. Eitt av dei områda der me kan greia å skapa nye arbeidsplassar, er innanfor marin sektor. Særleg i nedgangstider er det viktig å ha auge for moglegheitene til å skapa nye arbeidsplassar. Derfor bør me i dag ha ei auka fokusering på desse moglegheitene. Dessverre må me slå fast at det er det motsette som skjer. Regjeringa har svekt verkemiddelapparatet for nyskaping. I fjor varsla Regjeringa ein ny kurs – og det er sjølvsagt lov for ei ny regjering – men dessverre har denne kursendringa gjort det vanskelegare å fokusera på dei spørsmåla som interpellanten i dag tek opp. Få område hadde ei så drastisk omlegging som distriktspolitikken, næringspolitikken og ikkje minst SND-ramma. Regjeringa sine kutt i fjor førte m.a. til at heile løyvinga til næringsutvikling i marin sektor blei fjerna. Saman med dei andre kutta i SND førte dette til nærast total stopp i utviklinga av skjellnæringa. Det er rett, som ministeren seier, at dette er ting som tek tid, men det er klart at ein vil bruka endå lengre tid på å utvikla skjellnæringa om det offentlege ikkje skal vera med på å bidra til ei slik utvikling. Det er fine formuleringar i Sem-erklæringa, der ein m.a. seier at ein «vil legge bedre til rette for bedrifter og mennesker med pågangsmot og skaperevne», og at ein ønskjer at «Norge skal være et attraktivt land for investeringer og for utvikling av nye ideer og virksomheter». Men det er altså det motsette som skjer. Det er blitt vanskelegare å få i gang nyskaping òg innanfor marin sektor. Det er eit mantra frå Regjeringa at ein no skal satsa på dei generelle verkemidla. Dette var eit argument som m.a. blei brukt då regjeringspartia braut alle sine lovnader for den maritime sektoren. Ein skulle altså ha generelle verkemiddel. Det er sjølvsagt viktig å ha det generelle verkemiddelet på plass, men samtidig må ein ha målretta tiltak om ein ønskjer å oppnå noko. Eg føler meg nokså sikker på at dette er eit område der me om nokre år kan snakka om dei tapte moglegheitene, om ein ikkje får ei heilt anna satsing enn det ein har hatt til no. Eg kunne tenkja meg å spørja ministeren om han faktisk trur på moglegheitene til å få til ein vekst innanfor m.a. skjellnæringa utan at ein også har spesielle verkemiddel retta spesielt mot denne næringa.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-10-22:
Jeg takker interpellanten for initiativet til å sette denne saken på dagsordenen, samtidig som jeg syntes han fikk et offensivt svar fra statsråden. Jeg tror at man gjør både seg selv, kanskje minst, og aller mest den fremtidige skalldyrnæringen en bjørnetjeneste ved å fokusere og ha tro på at det til enhver tid er det offentliges innsats og bidrag i nettverksbyggingen som er avgjørende for hvorvidt denne næringen skal lykkes. Man vet nok ganske sikkert med seg selv at det ikke er her skoen trykker. Jeg tror at man gjør seg selv og næringen en bjørnetjeneste hvis man tror at vekst i produksjon og verdiskaping kommer av seg selv, avhengig av den til enhver tid foreslåtte satsingen i statsbudsjettet. Jeg tror man må stramme seg opp og se for seg de konflikter som ligger i fremtiden også på dette området, bl.a. se for seg de store arealkonflikter som denne næringen vil kunne komme til å møte i fremtiden og de konflikter som man måtte møte i markedet. Dette er en næring som skal selge – la oss si det forsiktig – 90–95 pst. av sin produksjon utenfor landets grenser. I et marked med konsumvekst ser vi også at der vi har vårt største fortrinn i hele verden, nemlig på laksesiden, taper vi markedsandeler nesten for hver dag som går. Da kan man ikke, som man gjør et forsøk på her, velge å skue tilbake og snakke om snøen som falt i fjor, all den tid vi vet at utfordringen ligger på en helt annen arena. Jeg tror man også velger å se bort fra fakta. Faktum er at vi på dette området også i årets budsjett ser at bevilgningene til satsing på forskning og utvikling, ikke minst gjennom Norges forskningsråd, har fått en betydelig vekst. Vi vet alle sammen at marin sektor er ett av områdene som skal prioriteres fra Norges forskningsråds side. Jeg tror også man velger å fokusere på det negative hvis man ser for seg at utviklingen av denne næringen må gå hånd i hånd med utviklingen av laksenæringen, hånd i hånd med den massive satsingen på torskeoppdrett og videreføringen av forskning på kveitesektoren som vi har gjort i løpet av mange, mange år. Det vil naturlig nok være en del av de samme aktørene som også skal gå inn i den fremtidige skalldyrnæringen i Norge. Dermed er det ikke sagt at dette er enkelt. Vi må snakke om arealkonflikter, og vi må snakke om markedsadgang, som kanskje er det viktigste spørsmålet i denne sammenheng. Lykkes man i å få dette Norsk Skjellforum på plass, er jeg sikker på at investor- og virkemiddelapparatet stiller opp i den videre utbygging.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-10-22:
Det er vel ikkje nokon tvil om at alle i Noreg er einige i at det ligg eit stort potensial i marin sektor når det gjeld å skape verdiar for framtidige generasjonar. Men det som gir grunn til ettertanke, er at det største hindret for at vi skal få utnytta det potensialet som ligg der, er den konsesjonslovgjevinga vi har i dette landet når det gjeld marin sektor. Fleirtalet i det politiske miljøet, ikkje minst Arbeidarpartiet, klarar å få det til å bli ein arealknappheitsfaktor i Noreg ved at vi har den langstrakte kysten. Og så klarar ein faktisk å hindre utviklinga ved at ein seier at ein har arealknappheit. Ein skal vere klar over at dersom ein samlar alle oppdrettsanlegga i Noreg innanfor eit lite areal, så svarar det til det arealet som dei to ferjene som går mellom Magerholm og Sykkylven, dekkjer i Storfjorden. Det er det samla arealet som oppdrettsanlegg i Noreg har i dag. Og så klarar det politiske miljøet, ikkje minst Arbeidarpartiet, å få det til å verke som om det er mangel på areal, at vi ikkje har nok areal, og så deler vi ut berre 40 konsesjonar i oppdrettsnæringa dei neste åra – og då har det vore stillstand i ti år. Då har vi ikkje stelt oss slik som vi burde. Det hjelper ikkje med det eine forskingsprosjektet etter det andre dersom vi ikkje er villige til å opne opp og gi moglegheiter for dei som ønskjer å bruke risikokapital. Det som er problemet her, er at næringa ikkje ser dei forretningsmessige moglegheitene når det offentlege gjennom den politikken som blir ført, legg hindringar på hindringar gjennom regelverket, og ikkje minst også gjennom skatte- og avgiftspolitikken. Vi er heller ikkje offensive nok med omsyn til å skape oss ein marknad for fisk i Europa og vere villige til å sjå litt nytt der. Då har sjølvsagt næringa også problem med å gå inn og finne dette så lønsamt at ein brukar risikokapital. Då skal ein heller ikkje forvente at staten og det offentlege kan gå inn og vere hovudaktør her. At staten skal stille opp med FoU-midlar og med såkornmidlar, er vel og bra, og det skal ein gjere, men næringa må også sjå det forretningsmessige i at dette er framtida. Då trur eg at det viktigaste det offentlege kan gjere, er å lette på konsesjonsvilkåra, slik at det blir mogleg for dei som har lyst og høve, til å starte. Så får nokon prøve og feile, men då går næringa også vidare.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-22:
Det har i dei seinare åra vore jobba aktivt for å utvikle skjeldyrking i Noreg. Skjeldyrking er ei stor næring internasjonalt med ein årleg produksjon på over 9 mill. tonn i 1998. Størstedelen av verdas skjelproduksjon er dyrka, medan resten er fangst av ville bestandar. Vi har langs norskekysten gode naturlege føresetnader for å dyrke dei viktigaste skjeltypane som blir brukte i Europa, og vi har store naturlege førekomstar av andre typar skjel. Vi har ei lang kystlinje, vi har gode lokalitetar, og vi har gunstige temperaturar. Potensialet for skjeldyrking i Noreg er stort. Marknadspotensialet er også stort. Utviklinga av skjelnæringa står og fell på dei ressursane som blir sette inn. Analysar viser at skjelnæringa står overfor store utfordringar både biologisk, teknologisk og, som fleire har vore inne på, også marknadsmessig. Dette stiller krav til kompetanse hos næringsutøvaren, hos forvaltinga – og også denne salen – og hos FoU-institusjonane som skal tene skjelnæringa. Statsråden har tidlegare sagt i Stortinget at verdiskapingsscenarioet for dei marine næringane som vi blir presenterte for, tek oss langt av stad. Statsråden har sagt at scenarioet viser kva som kan komme til fulle, men at det seier lite om kva som skal til for at det skal bli realitet. Det som er ein klar føresetnad i alle dei scenarioa som vi kjenner til, for at dette skal bli verkeleg, er ei omfattande satsing på forsking og utvikling. Det er ein føresetnad som eg synest Regjeringa tek for lett på. Ein må gjerne seie at det blir satsa på forsking og utvikling når det gjeld marine arter i forhold til skjelnæringa, men det blir ikkje meir sant for det. Eg vil derfor oppfordre statsråden til konkret å svare på dei utfordringane som blir reist av interpellanten her i dag. Eg vil også seie at innlegga frå representantane Solholm og Kristiansen viser at behovet for forsking og utvikling på dette området absolutt er til stades. Det er ikkje slik at dette er fullstendig uproblematisk, som ein kan få inntrykk av. Dersom eg kan tillate meg eit lite sidesprang, for det blir sannsynlegvis lenge til vi diskuterer skjel igjen i denne salen, dessverre, vil eg nemne den debatten som har vore dei siste dagane i forhold til det som går under nemninga «norske giftfjordar». Regjeringa har ingen plan for korleis ein skal rydde opp i desse fjordane. Dette er lokalitetar for framtidig skjelnæring, og her burde ein absolutt få stabla ein plan på føtene for å få kunnskap om korleis ein skal få til ei opprydding. Det er også eit viktig rammevilkår for utvikling av denne næringa.