trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-03-20:
Oppland og Hedmark er hardt rammet av utflagging og nedbygging av industriarbeidsplasser. For eksempel har Hadeland Glassverk flagget ut store deler av sin vinglassproduksjon til lavkostland, flyttet lageret til Sverige og sagt opp flere titalls ansatte. Norema, som er Norges største produsent av kjøkken, bad og garderobe, har kjørt lenge med firedagers uke og opplever en svært vanskelig markedssituasjon, grunnet for liten boligbygging og for lite modernisering av boliger. De ansatte frykter selvfølgelig for sine arbeidsplasser. Disse bedriftene er privat eid og privat drevet, og saliggjøringen av at private eiere styrer bedre enn staten, er i beste fall en myte. Over fylkesgrensen til Buskerud opplever Follum Fabrikker, som er en del av Norske Skog, at det skal sies opp et titalls ansatte, for ikke å si godt over hundre. Litt lenger oppe i mitt fylke opplever en statlig industrigigant, Raufoss ASA, at den vakler. Her har staten et ekstra ansvar fordi staten er en betydelig eier. Stortinget har gitt sin tilslutning til nedsalg av Raufoss ASA, men det har altså nå strandet, og fortsatt sitter staten som eier og må ta grep for å finne nye løsninger. Jeg har hørt at Regjeringens og statsrådens eneste svar til norsk næringsliv og industri er at man skal føre en politikk som gir lavere rente og lavere kronekurs. Det er selvfølgelig særdeles viktig. Men det frir ikke statsråden fra det ansvar han har for å ta grep for hva som nå kan gjøres utover dette, og ikke ensidig legge det ansvaret til styret. Innlands-Norge har lenge – altfor lenge, etter min mening – levd i oljeskyggen. Riktignok fikk Oppland i 1994 arrangere OL på Lillehammer. Det er snart ti år siden, og vi kan ikke måtte kvittere for dette til evig tid. Utfallet av krigen mellom USA og Irak kan få store konsekvenser for hele den internasjonale økonomi, og dermed også for utviklingen i Norge. Mye tyder på at ledighetsøkningen lett kan bli mye høyere enn de anslagene som nå foreligger. Derfor må Stortinget vise vei, og Regjeringen må bli mye mer aktiv i sin næringspolitikk. Jeg mener at Regjeringen nå snarest bør ta et initiativ til å opprette et innovasjonsselskap knyttet til Raufoss-miljøet. Det kan trygge de arbeidsplassene som er der, og sørge for utvikling. Vi må stramme inn i virkemiddelbruken, slik at private som får SND-lån eller -tilskudd, ikke kan bruke statlige penger til å flytte arbeidsplasser ut av landet og legge ned i Norge. Det er rett og slett umoralsk. Oppland og Hedmark må få en mye større andel av forsknings- og utviklingsmidlene, og innlandet må få sin rettmessige del av utflytting av statlige arbeidsplasser. Her er Oppland virkelig i skyggen. Distrikts-Norge er faktisk noe mer enn Nord-Norge. Vi som er representanter for innlandet på Stortinget, vil nå ha en mer offensiv og målrettet politikk. Hvis statsråden legger merke til noe av det jeg har sagt, og gjør noe med det, vil vi være et stykke på vei.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-03-20:
Når det gjelder kvinneandelen i statlige styrer, råd, utvalg og nemnder, er dette som kjent ikke et forhold som er av største viktighet for Fremskrittspartiet. Det som er viktig for Fremskrittspartiet, er at de som har disse vervene, har de rette og nødvendige kvalifikasjoner. Hvilket kjønn man har, er i så måte underordnet, etter Fremskrittspartiets oppfatning. At det er ulik sammensetning i ulike typer nemnder og råd, ser vi som naturlig, særlig med tanke på hvilke oppgaver disse ulike nemnder og råd er satt til å drive med. Vi vet jo at det innenfor Forsvaret, for å bruke det som et eksempel, er en høyere mannsandel, og da er det også naturlig at råd og utvalg som sorterer under dette, har en høyere andel menn enn kvinner i styrene. Når det gjelder Regjeringens målsetting om å redusere antallet medlemmer i utvalgene med 10 pst., støtter Fremskrittspartiet også en effektivisering og modernisering innenfor dette området. Men vi tror at det vil være mer fornuftig å redusere antallet styrer, råd og nemnder, fremfor å fokusere på hvor mange personer som sitter i styrene. Når det gjelder hvor mange som skal sitte i de ulike styrene, mener Fremskrittspartiet at det må bestemmes på bakgrunn av hvilke oppgaver som skal løses. Men at det er et betydelig effektiviseringspotensial i forhold til antall styrer, råd og nemnder, er ikke Fremskrittspartiet i tvil om.
Victor Norman (Høyre), 2003-03-20:
Jeg vil bare bekrefte det representanten Brørby spurte om, at det å gi bedre opplæring til medlemmer av utvalg, styrer og råd er en høyt prioritert oppgave, som vi kommer til å gjennomføre raskt. For øvrig har vi merket oss de synspunktene som har kommet frem fra ulike medlemmer av komiteen, og er i hovedsak enig i det aller meste som sies der. Det er Regjeringens klare oppfatning at talenter og kunnskaper er nokså likelig fordelt mellom kjønn, mellom alderskategorier og mellom ulike deler av landet. Det er Regjeringens politikk på dette området, som på alle andre områder, at vi skal trekke på kompetansen som finnes i hele landet, i alle aldersgrupper og hos begge kjønn.
André Oktay Dahl (Høyre), 2003-03-20:
Jeg vil benytte anledningen til å understreke det flere har vært inne på, betydningen av individuelle planer. Der hvor det har vært tatt i bruk, som det gode verktøyet det er, har det vært vel anvendt tid og en god investering, som på sikt sparer ressurser og sparer unødig tidsbruk etterpå. Når det gjelder barn og unge, vil det – som jeg nevnte i mitt innledningsinnlegg – bli fremlagt en egen strategiplan for barn og unge. Stortinget kommer tilbake til det, og vi kan da diskutere situasjonen for barn og unge i sin fulle bredde. Som jeg også nevnte i mitt innledningsinnlegg, er Høyre og Kristelig Folkeparti enig i intensjonen og merknadene som begrunner flertallsforslaget om en evaluering. Når det gjelder våre prinsipielle merknader, skal jeg ikke si noe om i hvilken grad dette har bikket over i en generell helsepolitisk debatt eller ikke. Jeg vil bare bemerke at vi får anledning til å diskutere en del forhold i tilknytning til Frøiland-utvalget, hvor vi kan ta noen grensedragninger mellom ansvarskontroll, styringskontroll og politikkutforming. Jeg vil bare på generelt grunnlag påpeke den generelle faren for at kontrollkomiteen fungerer som en ankeinstans for nedstemte generelle politiske initiativ i andre fagkomiteer. Men i den grad det i disse dager er mulig å bidra til sinnets munterhet og kun være uenig der det absolutt er nødvendig å være uenig, vil jeg til slutt anmode regjeringspartienes representanter om å slutte seg til komiteflertallets forslag.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-03-20:
Det er gledelig at Riksrevisjonen har foretatt den gjennomgangen så langt av psykiatriplanen som her foreligger. Det som nå blir det store spørsmålet, selvfølgelig, er hvordan de tingene og de signalene som kommer fra Riksrevisjonen, blir fulgt opp på et senere tidspunkt, slik at vi kan få en bedring med hensyn til de problemstillingene som her reises. Når det gjelder det som også tidligere har vært omtalt, bl.a. av representanten Ågot Valle – det som dreier seg om distriktspsykiatriske sentre – er det veldig viktig. Dette er en av hovedpilarene for at psykiatriplanen skal kunne fungere ute i distriktene og ute der folk bor. I og med at vi har lagt ned det som tidligere var sentralinstitusjoner, er også distriktspsykiatriske sentre viktige. Der får man den hjelp som skal til, og der har man den kompetansen som skal til for å gi folk den hjelpen som de har behov for. Psykiatriplanen legger opp til en veldig bratt stigning når det gjelder bruk av midler på slutten av planperioden. Det ser vi klart og tydelig kan bli problematisk. Det er så store midler som skal innfases i slutten av en planperiode at det er grunn til å sette spørsmålstegn ved om dette virkelig lar seg gjøre, eller om vi kommer til det punkt at det kommer en sak til Stortinget om at det ikke lar seg gjøre, og at planen må skyves videre ut i tid. Dette er å frykte. Jeg tror nok at vi burde vært flinkere til å fase inn mer midler og sørget for å få utbygd ytterligere kompetanse i en tidligere fase i planen. Jeg tror at dette må forseres på en bedre måte enn det som er tilfellet, jf. bl.a. oppslag i media i dag når det gjelder bruk av tvangsinnleggelser i psykiatrien i Norge, som ligger høyest i verden. Vi snakker om opp mot 37 pst. tvangsinnleggelser i psykiatrien i Norge. Det er alarmerende, i hvert fall når vi ser på de landene som det er grunn til å sammenlikne oss med. I tillegg går det på bruk av medisinering i psykiatrien. Det er også et tegn på at vi burde hatt mer ressurser, bedre bemanning, bedre tilbud, slik at vi kan få tatt problemene før de oppstår, eller i en tidlig fase når de oppstår. Jeg tror også det er viktig at vi foretar en gjennomgang av den psykiatriplanen som allerede er vedtatt. Jeg tror vi har behov for det. Det har kommet flere signaler som faktisk viser at det kan være grunn til å foreta en gjennomgang av psykiatriplanen for å fange opp en del ting som jeg har nevnt tidligere, bl.a. tvangsinnleggelser, medisinbruk, manglende utbygging av distriktspsykiatriske sentre. Jeg tror disse tingene er veldig viktige, ikke minst når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. Dette er et av de viktigste punktene som vi nå må satse på. Det går for tregt, vi må bli flinkere, og vi må ta dette mer på alvor og ikke skyve det foran oss. Jeg håper at vi snart i hvert fall kan få til en gjennomgang av psykiatriplanen, og håper at Regjeringen vil prioritere dette arbeidet og sørge for at vi nå kan få en ny vurdering av planen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-20:
Når barn og unge lider, når barn og unges psykiske helse er truet, tror jeg vi alle kjenner at vi lider med, og at vi blir opprørt når hjelpeapparatet ikke er i stand til å gi den hjelpen som trengs. Jeg deler den reaksjonen med dem som har talt barne- og ungdomspsykiatriens sak her i dag. Det er en kjensgjerning at flere får hjelp – 40 pst. flere på tre år innenfor barne- og ungdomspsykiatrien – men det er en kjensgjerning, og den er alvorlig, at samtidig øker behovet for hjelp. Vi kan gjøre oss mange refleksjoner om hva som er årsakene til det, men det skal i hvert fall ikke herske noen tvil om at barn og unge skal prioriteres innenfor helseforetakene og innenfor kommunale tjenester når det gjelder forvaltningen av disse øremerkede midlene. Jeg legger i disse dager siste hånd på en egen strategi innenfor opptrappingsplanen for barn og unge for å spisse de prioriteringene, for å tydeliggjøre de prioriteringene for alle som arbeider på dette feltet. Jeg har i rundskrivet som fordeler disse øremerkede midlene til kommunene for 2003, sagt at minst 20 pst. av de pengene kommunene får øremerket til psykisk helse, skal gå til tiltak for barn og unge. Vi vil komme tilbake til Stortinget med en rapportering, slik det ligger an til at Stortinget i dag vedtar, og jeg tror vi alle i forhold til det som framlegges som status, må ha en ydmykhet i forhold til behovet for å justere kurs. Jeg vil i hvert fall ha det.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-03-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det kan tolkes veldig positivt. Jeg ønsker med denne interpellasjonen å forhindre at sutring skal bli en ny hovednæring i innlandet. Vi er ikke oppgitte, men vi er litt slitne av alle de skygger vi ustanselig havner i. Derfor ønsker vi å sette søkelyset på et virkemiddelapparat som kan ha større fleksibilitet. Jeg refererte til bedrifter i en av kommunene i Hedmark, Ringsaker. Når bedrifter søker SIVA, søker SND og har gode prosjekter, bør det være prosjektene og innholdet i tiltaket som avgjør hvorvidt man er berettiget til støtte. Vi håper at statsråden kan vurdere større fleksibilitet, slik at vi ikke blir hindret i å utvikle oss videre. Generelt er det i Norge lavere nyskapingsaktivitet enn i andre land i Europa. I Hedmark og Oppland står det svakere til enn i landet for øvrig. Det er en kjensgjerning. En forbedring av dette krever et vidt spekter av tiltak, og mye må gjøres i bedriftene selv, det vet vi. For det offentlige er den viktigste rollen å støtte opp under kompetanseutvikling og forskning. Vi har i Hedmark sterke fag- og forskningsmiljøer når det gjelder bioteknologi innenfor landbruksområdet. Jeg kan også nevne bedrifter som Norsvin, Geno og Kise. Våre avlsorganisasjoner er sterke nasjonalt og internasjonalt, og i en nasjonal bioteknologisatsing er det viktig at en ikke bare konsentrerer seg om marin sektor. Vi tar noen skritt videre i fylkene våre for å samle bioteknologisatsing i innlandet gjennom et «Bioteknologiens hus» i Hamar. Høgskolene i Hedmark og Oppland samarbeider over fylkesgrensene og har etter hvert oppnådd et sterkt samarbeid. Vi håper at virkemiddelapparatet kan strekke seg også til våre fylker i innlandet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-03-20:
Jeg har lyst til å takke for debatten og for engasjementet som er vist tverrpolitisk. Jeg er glad for at det på tvers av partier og på tvers av representantenes geografiske hjemmetilhørighet har vært tydelig at dette engasjerer og er et tema som er viktig for oss politisk. Statsråden har nå signalisert at han vil gå gjennom virkemiddeltiltakene, og han har også sagt at han planlegger tiltak som ikke minst skal komme innlandet til gode. Det er gode signaler. Inge Ryan sa det så flott: Noen må ta grepet! Jeg håper nå at næringsministeren gjør det. Statsråden og flere andre av talerne har vært inne på kunnskapsnivået i våre innlandsfylker. Til det har jeg lyst til å si at Hedmark og Oppland faktisk planlegger et innlandsuniversitet, og vi savner litt oppbakking fra sentrale myndigheter for å få dette til. Det er ett av de tiltakene som kan løfte kunnskapsnivået i innlandet. Så har jeg lyst til å si litt om reiselivet. Der har Hedmark et flaggskip i Trysil, men det er også mange andre spennende reisemål. Det er viktig å kombinere satsing på reiseliv med natur og opplevelser. Kobling mellom kultur og næring er også en svært viktig sak å satse på. Flere er engasjert i dette, hvor filmsatsing og musikkindustri er to områder. Fabelaktiv er et eksempel på en vellykket kombinasjon av kultur- og næringssatsing, og er et nytt og spennende prosjekt. Mjøskryss, som har som mål å være en serviceorganisasjon som er behjelpelig med bl.a. øvingslokaler, kontakter, kunnskap, booking og sosiale arrangementer for musikere i Mjøsregionen, gjør også en kjempejobb. Men det nytter ikke for oss i innlandet å produsere hus og plank og hugge tømmer hvis vi ikke får transportert våre produkter ut av fylket på en skikkelig måte. I den forbindelse kan jeg ikke nok få understreket hvor viktig det er med gode veier og gode kommunikasjoner i fylket vårt. Jeg slutter denne interpellasjonsdebatten som jeg begynte, med å si at landbruk og skogbruk er grunnlaget for oss i Hedmark. Og da vil jeg i en kort setning snakke om importvernet for landbruket, som også er viktig for oss. Jeg håper nå at statsråden tar med seg de signaler han har fått fra alle som har deltatt i debatten, og at vi får et skikkelig løft for noe av det flotteste som fins i Norge, nemlig innlandet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-03-20:
Jeg opplever både den interpellasjonen som er formulert, og representanten Faldets innlegg som å være fremtidsrettet i den forstand at man leter etter muligheter for å møte morgendagens utfordringer. Og man har, som det ble sagt, ikke noe ønske om å bli verdensmester i sutring. Det tror jeg er et meget fornuftig utgangspunkt. Jeg opplever vel også at både i kompetansemiljøet i disse to fylkene og i det næringslivet som jeg har møtt – jeg skal for øvrig til Hedmark i kveld – er det det samme gå på-humøret som jeg møter andre steder. Representanten refererte til tidligere utsagn knyttet til forskjellige skygger man måtte ha havnet i, og jeg kan jo forstå litt av den frustrasjonen som tidvis har meldt seg i forhold til at en del av de satsingsområdene som vi har hatt, ikke minst innenfor forskning, på en måte ikke har kommet innlandet til gode, i den forstand at det i veldig stor grad har dreid seg om marin forskning, det maritime og det som har hatt med olje og gass å gjøre. Det som er naturressursene i innlandet, er en del andre ting, som nevnt er 45 pst. av Norges skogressurs i disse fylkene, og man er meget tunge og store på jordbruk. Jeg føler meg ganske overbevist om at det i fremtiden også vil være næringer avledet av disse næringene, og det var nevnt gen- og bioteknologi som mulige. Når det gjelder det som representanten sa om at man måtte la virkemiddelapparatet strekke seg ut til også å gjelde disse to fylkene, er det vel slik at det er en del distriktspolitiske virkemidler som ikke gjelder i disse fylkene, og mye av SNDs virksomhet er jo knyttet til distriktspolitikk og distriktspolitiske virkemidler avledet av det. Det jeg imidlertid kan si, er – og det har Regjeringen for så vidt kommunisert i de møtene vi har hatt med Stortingets partier – at vi i revidert nasjonalbudsjett kommer med en del nye ting, bl.a. knyttet til den situasjonen som er på arbeidsmarkedet, med mulig stigende arbeidsledighet fremover, utover det vi allerede har sett. Det er to hovedspor vi følger. Det ene er å dempe det akutte, det andre er å sikre virkemidler som også styrker muligheten for at vi har noe lenger fremme i tid. Da er virkemiddelapparatet helt sentralt, og jeg kan i hvert fall si at de tingene vi planlegger, og som kommer, definitivt vil komme innlandet til gode på en likeverdig måte som i andre deler av Norge, hvis jeg ikke skal si i enda større grad.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-03-20:
Jeg vil gjerne benytte anledningen til å si at jeg synes dette har vært en veldig grei debatt i betydningen at fravær av politiske besvergelser har vært til å ta og føle på, og at en har kunnet komme med både synspunkter og innspill på hva som skal til for å få til en utvikling, særlig rettet mot innlandet. Men som sagt, jeg tror at ni av ti elementer som inngår i konkurransekraften til ethvert fylke, vil være de samme. Representanten Faldet pekte på og nevnte stikkordet omstilling, og bl.a. ble Raufoss nevnt. Jeg tror at en av de betydelige utfordringene vi står overfor, vil være å kunne håndtere omstilling med et relativt åpent sinn. I utgangspunktet er de fleste konservative, i betydningen at man skal helst gjøre i morgen det man gjorde i går. Det gjelder også bedrifter når de begynner å få problemer. Jeg holdt på å si at dess lenger man har hatt problemer, dess mer skråsikker er man på at man bør fortsette med det samme. Et godt eksempel på å ta dette offensivt er det som skjedde på Kongsberg, og det som kom i kjølvannet av situasjonen der. Der tror jeg man kanskje har mye å lære. Et annet eksempel fra nyere tid, som i hvert fall har vært oppe i spørretimen i Stortinget, er det som skjedde med magnesiumfabrikken på Herøya. Det var en ganske massiv og unison motstand mot at det skulle gjøres endringer. I ettertid tror jeg det er få som beklager det som skjedde. En av de store utfordringene vi står overfor, er at vi også i innlandet må erkjenne at det er behov for en del omstilling. Da tror jeg kanskje man skal rope på virkemidler i tillegg til det å opprettholde både importvern, tollvern og andre slike ting, og erkjenne at vi lever i en omskiftelig tid. I revidert nasjonalbudsjett vil jeg kvittere ut noen av de tingene som jeg nevnte, og som representanten Faldet her tok opp på slutten. Det kan definitivt være under stikkord som kapitaltilgang, og det kan være å få nye gründere. Og jeg er enig i det som er sagt, at vi kan ikke bare satse på prosjekter der det er snakk om mange arbeidsplasser. Som representanten Gaundal sa, vil også de små etableringene kunne ha et potensial i seg. Vi har i dag en stipendordning for gründere, men den er begrenset geografisk. Det er et mulig virkemiddel som man kunne gjøre landsdekkende, og som også ville komme innlandet til gode. Ellers er jeg veldig enig i hovedbudskapet fra representanten Ryan knyttet til at kunnskap og atter kunnskap vil være et stikkord for næringsutvikling i hele landet. Og da er det ikke bare slik at jeg tenker på IKT-teknologi og disse tingene, men også på at de naturressursbaserte næringer må implementere kompetanse i et enda større omfang enn de har gjort til nå. Vi lever i et høykostland. Vi kommer til å forbli et høykostland, og det betyr at vi i større grad vil måtte gjøre mer bruk av det vi måtte ha mellom ørene, enn det vi måtte ha i våre to armer.
Michael Momyr (Høyre), 2003-03-20:
Da næringskomiteen besøkte Oppland og Hedmark for kort tid siden, ble vi møtt med optimistiske bedrifter og offensive bedrifter som har blikket festet på innovasjon og utvikling, og som har blikket festet utover. Geno og Norsvin er gode eksempler på slike bedrifter. Likevel er det relevante problemstillinger som interpellanten tar opp. Jeg vil berømme næringsministeren for hans svar. Jeg ser frem til den handlingsplanen for en helhetlig innovasjonspolitikk som nå blir lagt frem. Det er på tide at innovasjon settes i høgsetet her i landet, og at vi ser på alle de aspektene og de virkemidlene som kan bidra til innovasjon, i en sammenheng. I dagens situasjon er det behov for en politikk som legger til rette for at bedriftene skal velge en offensiv strategi basert på innovasjon. Det vil gi økt konkurranseevne og lønnsomme arbeidsplasser. Det er slik at den eneste garantien mot arbeidsledighet er lønnsomme bedrifter. Jeg vil også benytte sjansen til å påpeke hvor virkningsfull Regjeringens politikk har vært. Vi har hatt tre rentenedsettelser, og kronekursen synes klart å gå nedover. Det er det viktigste bidraget vi kan gi til norsk konkurranseutsatt næringsliv. Statsråden må love meg at den stramme linjen fortsatt skal gjelde, slik at denne utviklingen kan fortsette. Dersom staten tar i bruk for mye oljepenger for å dempe konjunkturnedgangen, vil resultatet bli et press i økonomien, og det vil sette den positive utviklingen når det gjelder rente- og kronekursen, i fare. Proposisjonen om virkemiddelapparatet er en svært viktig proposisjon. Jeg tror det å få mer ut av de ressursene som brukes innenfor virkemiddelapparatet, er viktig. Her er det altså snakk om å få mer igjen for pengene. Derfor er jeg glad for at vi alle har det samme overordnede målet, nemlig økt innovasjon.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-20:
Det er veldig viktig å ta med verdiskapende bedrifter på råd når man skal utforme næringspolitikken og den økonomiske politikken i landet vårt. Et godt utgangspunkt er å gå til bedriftene og spørre: Hva skal til for at dere er villige til å videreføre virksomheten, utvide virksomheten, ansette flere folk og forbli i Norge? Da vil vi bl.a. få som svar at vi har en skyhøy rente- og kronekurs, vi har Europas høyeste avgiftsnivå, vi har et høyt omkostningsnivå i landet vårt, og vi har det høyeste sykefraværet i hele Europa – bortsett fra et par-tre andre land, hvor man er i ferd med å gjøre noe med det. Det må bli lettere med midlertidig ansettelse. Vi har et skjemavelde som skader veldig mange små bedrifter i starten. Vi har mange, mange flere ting som bør legges bedre til rette. Skal vi få tatt arbeidsplasskaperne på alvor, må vi gå dem i møte på disse og andre punkter, og jeg skal ta noen eksempler på hva Fremskrittspartiet mener er riktig. Vi må redusere eller fjerne formuesskatten, eiendomsskatten og arveavgiften, som slår svært hardt ut for våre virksomheter og er de mest urettferdige former for beskatning vi har i dette landet. Skal vi snu en negativ trend for våre virksomheter, er det helt nødvendig med skatte- og avgiftsbetingelser i verdensklasse – altså ikke litt etter litt etter litt, men betraktelig bedre betingelser fra dag én. Det vil slå veldig positivt ut når det gjelder investeringsvilje. Vi må også ta hensyn til at vi ligger langt fra markedene, har en dårlig infrastruktur, har et lite hjemmemarked osv., som må kompenseres med betydelige skatte- og avgiftslettelser. Og så bør vi i det inntektspolitiske samarbeid gi bedringer for de ansatte gjennom skatte- og avgiftslettelser istedenfor bruttolønnsøkninger. Det vil de ansatte tjene på, fordi arbeidsplassene vil bli tryggere, og det vil bedriftene tjene på, og man slipper å ta ut lønningene i form av økte priser på produktene. Fremskrittspartiet savner også en mer aktiv næringspolitikk fra Regjeringens side. Jeg skal ta noen eksempler på det. Nå er det viktig med den arbeidsledigheten vi har, å fremskrive en del samferdselsprosjekter som likevel skal utføres, og staten bør finansiere hovedrørledninger for gass. Det er jo påfallende, mener nesten alle andre vestlige land, at en olje- og gassnasjon som Norge ennå ikke har et eneste gasskraftverk. Byggingen hadde for lengst vært i gang hvis myndighetene hadde gitt garantier om ikke å pålegge særnorske krav om CO2-avgift eller tilleggskostnader gjennom bygging av CO2-håndteringsanlegg. Dette kunne gi ringvirkninger også til Innlands-Norge. Videre burde man styrke den internasjonale satsingen av Norge som turistland. Her er det snakk om mange og distriktsrelaterte arbeidsplasser. Regjeringen bør også følge opp i den varslede virkemiddelproposisjonen vedtak som er fattet i Stortinget om å etablere flere landsdekkende såkornfond samt styrke Argentum Fondsinvestering. Videre bør man etablere strukturfond som kan koble modne bedrifter til nye initiativ og høyteknologiområder.(Presidenten klubber.) Det vil skape arbeidsplasser også for Innlands-Norge. (Presidenten klubber.)
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-20:
Representanten Eirin Faldet tar etter min mening opp en veldig viktig problemstilling. Vi har en utvikling i Norge som er bekymringsfull når det gjelder innlandet. Vi ser at konjunkturene svinger over alt. Også langs kysten er det konjunktursvingninger, bl.a. avhengig av priser på fisk, ressurstilgang på fisk osv. Men vi ser at man både langs kysten og i byene ser mulighetene framover på en helt annen måte enn i innlandet – man ser at det er kortsiktige svingninger, og kikker man inn, ser man at her er det gode muligheter framover. Men det ser man dessverre ikke i innlandet. I innlandet ser man ikke mulighetene framover. Jeg noterte meg en ting da jeg satt og hørte på statsråd Gabrielsens svar: Hvem tar grepet, skrev jeg på et ark på plassen min. Hvem tar grepet? Og jeg kikker nå strengt på næringsministeren og sier at her må næringsministeren ta grepet, for det er så langsiktige negative utviklingstrender vi ser framfor oss, at det krever en helt annen omfattende styring enn det vi har holdt på med i tradisjonell næringsutvikling i Norge, dersom vi skal berge bosettinga i innlandet. La meg ta et eksempel: Da Finland opplevde den store ledigheten og nedgang i økonomien etter Murens fall – hva gjorde man da? Jo, da bestemte statsministeren og helt sentrale statsråder: Vi skal bli den ledende teknologinasjonen i Europa – vi skal bli det! De bestemte, statsministeren og de sentrale statsrådene fikk ordre av seg sjøl: Det konseptet skal alltid ligge på pulten – en kan godt fjerne både telefon, PC og alt mulig, men opplegget for at vi skal bli en ledende teknologinasjon, skal alltid ligge på skrivepulten til sentrale statsråder og statsministeren. Og hva gjorde man? Jo, man gikk til en produsent som drev med slagstøvler og bildekk – Nokia, het den – og sa: Dere skal bli ledende, vi skal etablere 19 celler rundt omkring i Finland, og så skal vi tro på det vi gjør, og så skal vi satse på kunnskap, kunnskap, kunnskap og bli ledende. De klarte det. Hvorfor klarte de det? Jo, fordi de som satt med styringa i Finland, trodde på det, og fordi det lå på pulten deres hver eneste dag, og fordi de ikke bare snakket om det i festtaler, men faktisk gjennomførte det over lang tid. Det må også dagens regjering her gjøre. I innlandet må det til kraftigere kost. Få prosjektene opp, la dem ligge på pulten både til statsministeren og næringsministeren! Så satser vi langsiktig, og så skal vi berge innlandet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2003-03-20:
Vi i Kristelig Folkeparti setter pris på engasjementet fra representanten Faldet i denne saken. Det er et engasjement vi alle deler. Historien har vist at det beste rådet mot nedlegging og tap av arbeidsplasser, om det er i innlandet eller i landet generelt, er at Stortinget og Regjeringen gjør sitt for å føre en finanspolitikk som passer for den tiden vi er inne i. Nå for tiden, og med de konjunkturene vi står overfor, er det først og fremst snakk om å føre en stram finanspolitikk. Det er ikke mindre viktig å holde fast på målet om å føre en stram finanspolitikk i disse urolige tider. Dette vil legge grunnlaget for en balansert pengepolitikk, og dermed snakker vi om rentereduksjoner som vi er så avhengige av for å beholde arbeidsplassene. Jeg vil også understreke betydningen av dette i forhold til Regjeringens kamp mot den økende arbeidsledigheten, som nå er mer aktuell enn noensinne. Det er av stor betydning at vi alle tar ansvar og støtter opp under arbeidet med å få ned ledigheten. Jeg vil derfor støtte opp under det arbeidet Regjeringen gjør i denne sammenhengen, og viser da til at i tillegg til en stram finanspolitikk vil det være flere andre forhold av betydning. Det er viktig å gjøre en jobb på flere fronter, for det er jo engang slik at det ofte brukte uttrykket «alt henger sammen med alt» er veldig aktuelt i denne saken. I tillegg til en stram finanspolitikk er det viktig at bedriftene får gode rammevilkår. I denne forbindelse har Regjeringen gjennomført store avgifts- og skattelettelser, som i hovedsak har kommet bedriftene til gode. Samtidig er jeg glad for at Regjeringen har inngått en samarbeidsavtale med partene i arbeidslivet med sikte på et mer moderat lønnsoppgjør til våren, selv om jeg er bekymret for hvordan den senere tids oppslag om lederlønninger, bonuser og fallskjermer vil påvirke tilliten for arbeidstakerne i denne situasjonen. Jeg synes problematikken rundt tradisjonell industri også er interessant. Her vil det likevel måtte legges til grunn at en virksomhet klarer å tilpasse seg et marked i stadig endring. I tillegg er det viktig å klare å skape nye arbeidsplasser, og da er det viktig å satse på forskning og utvikling. Regjeringen har her tatt et krafttak, og Forskningsfondet er økt med 3 milliarder kr. Norge vil delta i EUs 6. rammeprogram for forskning, forskningsbevilgningene er økt, og alle bedrifter får nå fradrag i skatt for avsetning til forskning og utvikling. Sist, men ikke minst, synes jeg også at Regjeringens bidrag rettet mot de ledige gjennom omorganisering av Aetat har stor betydning. Jeg vil til sist understreke betydningen av at i kampen mot ledigheten er det først og fremst en økonomi i balanse som er det beste virkemidlet. Da er det viktig at vi alle jobber sammen om det.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-03-20:
Interpellanten tar opp en særdeles viktig problemstilling. Når vi snakker om framtidsnæringer, er det i hovedsak maritim sektor, energisektoren med olje og gass og ikke minst marin sektor som blir nevnt, altså tradisjonelle kystnæringer. Det er nok dessverre et faktum at Innlands-Norge generelt sett har større problemer i forhold til sysselsetting og næringsutvikling enn det Kyst-Norge har. Det er et faktum at generelle rammebetingelser og næringsnøytralitet ikke vil komme til å løfte et område som har spesielle problemer. Da må det spesifikke tiltak til. Etter Senterpartiets oppfatning er det nødvendig å sette inn målrettede tiltak både i forhold til geografiske områder og ikke minst i forhold til næringer hvor vi ser at vi har naturgitte fortrinn for å gjøre det godt. Det gjelder selvsagt de næringene som jeg nevnte innledningsvis, hvor vi har særlige muligheter til å få vekst og framtidig sysselsetting. Men det gjelder også i aller høyeste grad geografiske områder. De må stimuleres gjennom virkemidler via SND, SIVA, forskningsmidler og ikke minst gjennom utviklingskontrakter. Det må også legges til rette i forhold til kommunikasjoner, både pendling og varetransport, gjennom et fortsatt aktivt og høyt engasjement på investeringer i veisektoren og jernbanen, og det må også legges til rette for teknologisk infrastruktur som er innrettet mot framtidens næringsliv. Den måten valgte bl.a. sentrumsregjeringen å jobbe på ved at vi gikk inn målrettet. Arbeidsgiveravgiften ble redusert i 32 av innlandskommunene i forbindelse med forrige runde om arbeidsgiveravgiften nettopp for å stimulere aktiviteten i disse kommunene. Prosjektet med næringshager ble igangsatt i innlandskommunene. Det har vist seg å være en suksess, og det har vist seg å være en suksess i de 30 områdene som har fått etablert næringshager. 20 nye plasser har det på ønskelisten og vil bygge ut næringshager, men økonomien tilsier at man får ikke dette til fordi bevilgningene mangler. Det er den type tiltak man målrettet må gå inn med for å dyrke fram det næringslivet man vil ha, og for å ta tak i regioner med spesielle problemer. Der strekker dessverre ikke Regjeringens og næringsministerens næringsnøytrale politikk til. Generelle rammebetingelser er nødvendig selvsagt i forhold til å styrke konkurranseevnen vår som nasjon, spesielt i de eksportrettede næringene. Men i tillegg trengs det målrettede tiltak. Dessverre har næringsministeren gått motsatt vei, avviklet de fleste målrettede virkemiddelordningene og tydd til skattelettelser. Det er ikke godt nok. Nå må næringsministeren ta tak i dette på en helt annen måte, og det er grunn til i det minste å håpe på at den handlingsplanen og de tiltak som kommer i revidert, er et skritt i riktig retning, ikke et skritt videre på den vei man har valgt så langt.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-03-20:
Det er vanskeleg å spå om framtida. Eg er einig med Inge Ryan i at konjunkturane svingar. For eit par år sidan sa forskarane heile tida at vi måtte skape 800 000 nye arbeidsplassar til erstatning for det som var i ferd med å gå tapt, og at potensialet låg i marin sektor. No viser konjunkturane at det kan hende at det er lite grann vanskeleg, men på sikt trur eg at dei framleis har rett, at her ligg det eit potensial. Det andre vekstpotensialet låg i det som ein kan kalle for kunnskapsintensive og teknologibaserte verksemder. Det første vekstområdet har vel innlandet små moglegheiter til å delta i, men eg meiner at vi burde ha store moglegheiter til å utnytte det potensialet som ligg i dei kunnskapsintensive, teknologibaserte verksemdene. Vi har ei reiselivsnæring i vekst, som burde vore stimulert på ein langt betre måte. Vi har ein ressurs i vasskrafta, om vi veit å forvalte denne på ein forsvarleg måte framover. Men føresetnaden for å lykkast med alt dette er at vi greier å skape aktive, dyktige utviklingsmiljø. Der er eg einig med Odd Roger Enoksen, som peiker på kunnskapsparkane og næringshagane som viktige verkemiddel. Næringsministeren konkluderte med at det er dei generelle rammevilkåra som òg er viktige for næringsutviklinga i innlandet. Det er eg einig i, men her er det ikkje snakk om eit anten–eller, men om eit både–og. Det verkemiddelapparatet som har lege i SND, kan jo visseleg dokumentere betydning. Da det blei nedlagt ein stor og viktig møbelfabrikk oppe i Vågå for halvtanna år sidan, søkte dei om å få eit ekstraordinært tilskot på det kommunale næringsfondet. Da fekk dei det svaret frå Kommunaldepartementet at nei, det var ikkje mogleg, for det var dei generelle verkemidla, og dei hadde fjerna flyseteavgifta. Det var det som var viktig for Vågå kommune. Å ja, dei skulle no iallfall ha ein flyplass oppi der, da, for at dei i det heile kan få eit slikt svar. Kunnskapsparkane og næringshagane er viktige motorar for å dra med seg regionane. Problemet vårt er så klart at det er regionane i våre fylke som har dei største utfordringane. Det trur eg at vi berre må innsjå, at vi likevel må satse på nokre regionale senter og nokre motorar, og at vi må akseptere noko større arbeidsmarknadsregionar. Det var peikt på at vi har eit lågt utdanningsnivå. Det er eit problem. I Oppland ligg snittet på to tredelar av det som er snittet elles i landet. Vi har berre 0,9 pst. av forsking og utvikling. Her trengst det eit lyft. Og andre har peikt på etablering av eit innlandsuniversitet som eit viktig skritt og tiltak for å få til eit slikt lyft. Eg skal ikkje seie så mykje om industrien. Eg stør det representanten Brørby sa om Raufoss. Men reiseliv er ei vekstnæring som det må satsast på på ein heilt annan måte. Det må få ein heilt annan plass i norsk næringspolitikk. I så måte viser eg til ein tidlegare interpellasjonsdebatt vi har hatt om kulturbasert næringsutvikling. Her ligg det eit enormt potensial dersom vi skal ha målretta verkemiddel med fondsavsetjingar og regionale utviklingsmiljø på dette området.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-03-20:
Jeg er glad for de innspillene som kom, og det svaret som statsråden gav på denne interpellasjonen. Det som kanskje er spesielt for innlandsregionene, er sammenhengen mellom by og region. Byene i Mjøsområdet er på mange måter de virkelige motorene i forhold til hele det store området som Oppland og Hedmark representerer. Det er i byene vi i stor grad finner de miljøene vi trenger for å skape f.eks. ny teknologibasert næring, som representanten Rudihagen var inne på, noe som jeg er helt enig med ham i. I overgangen til nye sektorer innenfor landbruk og skogbruk trengs mye av den kunnskapen som finnes i byene. Det vi ser i det praktiske næringsarbeidet, som i stor grad skjer i næringsparkene og i og for seg også i private miljøer, er at det er kunnskapen i de sentrale områdene som faktisk trengs for å utnytte og for å videreutvikle næringen i de regionale områdene. Ikke minst ser vi det f.eks. innenfor reiselivet. Derfor er den regionale tilnærmingen i forhold til virkemiddelapparat helt avgjørende. Det er de regionale miljøene som kjenner hvor skoen trykker, fordi de har den på, og det er de som må kunne utøve det skjønn som skal til for at de midlene vi stiller til rådighet, skal brukes effektivt. Det betyr altså at vi må få en større fleksibilitet både i forhold til bransjetilnærminger og i forhold til den geografien som gjør seg gjeldende. Inkubatorvirksomheten, som nå ligger tett opp til høyskolemiljøene i Mjøsbyene, er et veldig godt eksempel på dette. I de miljøene finner vi nettopp sammenhengen mellom den kunnskap som høyskolene representerer, og de initiativ som private aktører – ofte små aktører – kommer opp med. Der finner vi koblingen mellom kunnskap, næring og investering. Innlandets problem knytter seg først og fremst til at vi har små, kapitalfattige aktører, som trenger disse nettverkene for å komme i gang med virksomheten sin. Raufoss-samfunnet står overfor en betydelig omstilling og har et betydelig behov for nye eiere. Raufoss-samfunnet er et eksempel på et slikt privat miljø som har et stort potensial i forhold til å komme inn i internasjonale nettverk. Derfor er nye eiere, private eiere – fortrinnsvis internasjonalt baserte eiere – helt avgjørende for at vi skal greie den omstillingen som dette samfunnet trenger. Landbruksnæringen er den næringen som skal inn i den største omstillingen. Der vil jeg særlig peke på regelverket. Hvis ikke vi får bedre vilkår og mer fleksible regelverk i forhold til organisering, finansiering, driftsformer og omsetning av landbrukseiendom, kommer vi ikke til å greie denne omstillingen.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-03-20:
Det er en viktig debatt som her blir tatt opp. Som det er sagt før, gjelder det også andre innlandsområder. Sjøl om en riktignok kan peke på at en del av problemet her ligger i at det ikke er så høyt utdanningsnivå, trur jeg at utfordringa ligger i at de ungdommene som har fått en høy utdannelse, får muligheten til å skaffe seg arbeid i sitt nærområde. Hvis ikke, risikerer vi at de flytter dit kunnskapen kan bli nyttiggjort. Jeg er derfor helt enig i at vi må satse på innovasjon og nyskaping, basert på den kunnskapen våre unge har fått. Og kunnskapsutviklinga skjer raskt. Det kan jeg illustrere med det som nå blir hevdet innen helsesektoren: 80 pst. av det vi vil holde på med i helsevesenet i 2010, har vi funnet på etter 2005. Sånn er det med all kunnskap. Utfordringa til oss er at vi har et virkemiddelapparat som både kan stille opp med ressurser, og som matcher utålmodigheten hos dem som har skaffet seg kunnskap, og som vil starte ny virksomhet. Ungdom med utdannelse vil ikke alltid bare ha konsulenthjelp, f.eks. fra SND. Mange, tror jeg, kan sjøl tenke seg å utvikle forretningsideer basert på kunnskapen de og andre har tilegnet seg. Stadig møter jeg folk som beklager at FUNN-ordningen ble avviklet. Elektronisk søknad og tre ukers saksbehandling var helt ideelt for utålmodige nyskapere. Sjølsagt skal vi i innlandet utnytte våre fortrinn, men vi har sett at f.eks. bredbånd har gitt nye muligheter, gjerne i kombinasjon med tradisjonell landbruksnæring eller annen innenlandsnæring. Unge vil prøve seg. Vi må ikke bli for konservative når ideene dukker opp. Jeg tror at vi f.eks. gjennom småskalaprogrammet i landbruket vil se at det kommer ideer som i utgangspunktet kan høres helt urealistisk ut i en forretningssammenheng, men som godt kan bli god butikk. Vi må på en måte dyrke alle de gode ideene, og så må vi, som representanten Inge Ryan sier, ha tro på at vi skal lykkes. Hvorvidt skattelette, skattelette og skattelette er nok, det tviler i hvert fall vi i Arbeiderpartiet på. Det er viktig å la folk få muligheten og ikke stille så store krav til at det skal bli store arbeidsplasser, for i en sammenheng som dette teller alle arbeidsplasser like mye. Som sagt, nyskaping og høy kompetanse er en utfordring, men det må kombineres med at det offentlige vil og har tro på det.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-03-03:
I denne saken er det en enstemmig komite som slutter seg til de lovendringene som Regjeringa legger fram, så dette kan bli en kort debatt – det vi får se på. Hensikten med de forslagene som er fremmet i proposisjonen, er å gjøre planlegginga i kommunene mer effektiv og forutsigbar, samtidig som man ivaretar hensynet til kvalitet og grundighet. Det er en målsetting som komiteen er enig i. Flere rapporter har vist at samfunnet kan spare betydelige beløp dersom plan- og byggesaksbehandlinga blir mer effektiv. På den annen side kan for stort hastverk og dårlig planlegging innebære kostnader. Komiteen har ut fra en samlet vurdering gitt sin støtte til Regjeringas forslag om å dele opp saksbehandlinga i fem faser, med tidsfrister i de fasene der det er formålstjenlig. Planlegging er et komplekst og viktig område, og plan- og bygningsloven er det mange som har meninger om. Det vil vi imidlertid få god anledning til å komme tilbake til. Planlovutvalget skal etter planen avslutte sitt mangeårige arbeid denne våren, og komiteen regner med at vi vil få til behandling en sak som gjennomgår plan- og bygningsloven samlet. På den bakgrunn fremmer ikke komiteen i denne saken noen lovendringer utover det Regjeringa har fremmet i proposisjonen. Likevel vil jeg understreke at komiteen har noen merknader, bl.a. at det er viktig at kommunene har gode overordnede planer som gir klare føringer for detaljplaner. Her er også merknader knyttet til forhåndskonferanser mv., men jeg trenger for så vidt ikke stå her og referere til alle merknadene, for vi legger til grunn at departementet allerede har lest dem grundig, og at Regjeringa vil ta dette med i sitt videre arbeid med revisjon av plan- og bygningsloven. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-03:
Senterpartiet og SV har ein særmerknad der me stiller oss kritisk til eit par område i forhold til innstillinga, men me støttar òg innstillinga. Det eine går på bruken av utbyggingsavtalar, som ein meiner ein må avgrensa. Men no veit me at Regjeringa vil koma tilbake til dette seinare, og då vil me ta det opp på ny. Det andre går på at ein innfører fristar for saksbehandling. Det er fornuftig at ein går skikkeleg gjennom det. Problemet er berre at med den regjeringa ein har no, har ein ein særs stram kommuneøkonomi, som gjer at ein del kommunar vil få problem med å halda dei fristane ein legg opp til. Det er greitt å ha fristar, men då risikerer ein, dersom kommunen ikkje klarer å prioritera dette området, at saksbehandlinga ikkje blir god nok. Derfor er det viktig at ein i revidert budsjett ser på korleis ein kan styrkja kommunane sin økonomi, slik at ein nettopp kan få fart i bustadbygginga, samtidig som ein ikkje gjer noko ein tregar på etterpå.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-03-03:
Det er viktig at alle gode krefter blir sette inn for å skape eit betre og sunnare arbeidsliv, til beste for den enkelte arbeidstakar, den enkelte verksemd og for heile samfunnet. Intensjonsavtala om eit inkluderande arbeidsliv har klare målsetjingar som å redusere sjukefråværet, få fleire med redusert arbeidsevne ut i arbeid og å auke den reelle pensjonsalderen. Derfor er det viktig, slik departementet legg opp til, at det konkrete arbeidet for å nå desse måla i all hovudsak skjer i den enkelte verksemd. Det er all grunn til å tru at arbeidsmiljøet, både gjennom fysisk utforming og psykososiale faktorar, kan ha mykje å seie for sjukefråværet. Arbeidet må derfor skje i ein god dialog mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar. Dersom ein skal leggje vekt på kva den enkelte arbeidstakar kan utføre av arbeidsoppgåver, er det avgjerande viktig at det er ein aktiv og tett dialog mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar. Arbeidstakaren kan i ein slik dialog hjelpe til med opplysningar om eiga funksjonsevne og saman med arbeidsgjevar drøfte moglege tiltak som betrar situasjonen. Det er òg viktig at det skal bli meir lønsamt å leggje forholda til rette på arbeidsplassen, slik at arbeidstakaren kan fortsetje i arbeidslivet. Og det er eit paradoks at sjølv om arbeidsløysa er høg, er det mangel på arbeidskraft i mange bransjar. Skal ein nå desse måla, må avtala følgjast aktivt opp i den enkelte verksemd. Det inneber målretta arbeid, vilje til å oppnå resultat, tid til samtale og oppfølging, samarbeid, openheit og respekt for kvarandre som likeverdige partar. Dei tillitsvalde vil ha ei særleg viktig oppgåve i å medverke til eit godt og utviklande arbeidsmiljø og samtidig hjelpe den enkelte sjukmelde i samtaler med leiinga og utforming av tiltak. Like viktig er det at arbeidstakarar med særskilt ansvar for arbeidsleiing òg skaffar seg nødvendig kompetanse i arbeidsmiljø og vernespørsmål. Dette er viktig for å følgje opp dei som er sjukmelde. Det blir sagt at personar med helseproblem lettare blir dytta ut av arbeidsmarknaden når det er nedgangstider enn når det er oppgangstider. Det er ein viss fare for at aktivitetsnivået og dermed presset på den enkelte arbeidstakar då blir større. Av forskinga veit me at dette kan auke risikoen for å bli påført skadar eller andre helseproblem. Slik sett vil også sjukefråværet truleg auke. Etter mi meining er presset i arbeidslivet ei viktig årsak til vekst i sjukefråværet. Mange forskarar er opptekne av nettopp dette, nemleg forholdet mellom arbeidsmiljøet og pressfaktorar. Sjukefråværet og talet på uføretrygda er stadig stigande. Eg har nemnt nokre årsaker. Andre årsaker kan vere krav om stadige omstillingar. Me veit at dette, saman med nye former for organisering, i mange høve gir turbulens og belastningar som verkar ekskluderande. Me manglar framleis mykje kunnskap om årsaksforhold og samanhengar, både i og utanfor jobben. Arbeid er det viktigaste tiltaket for å kjempe mot fattigdom. Derfor er det så viktig å få fortgang i dette arbeidet. I dag tek me eit stort og positivt steg i så måte.
Pål Kårbø (Kristelig Folkeparti), 2003-03-03:
Intensjonsavtalen om eit inkluderande arbeidsliv er veldig positiv, og Kristeleg Folkeparti stiller seg heilt bak han. Gjennom denne odelstingsproposisjonen vert det gjort mellombelse endringar i lova for å presisera og ikkje minst tydeleggjera arbeidsgivaren sitt ansvar når det gjeld oppfølging og tilrettelegging, og å tydeleggjera arbeidstakaren si medverknadsplikt. Som på mange andre felt er forebygging viktig òg her, for å hindra sjukefråvere. Då meiner ein sjukefråvere på både kort og lang sikt. Arbeidsgjevaren har her ei viktig forebyggingsrolle. Det at ein no har som mål at desse forslaga samla skal redusera dei samfunnsmessige kostnadene, er òg veldig viktig. Når nokon vert sjukmeld, er det negativt både for den enkelte og for samfunnet. Som det går fram av den merknaden som Kristeleg Folkeparti har i lag med Høgre og Framstegspartiet, ser vi med spenning fram til resultatet frå det partssamansette utvalet som skal gå gjennom dette med reduksjon av sjukefråveret. Vi vil difor følgja utviklinga nøye vidare, for å sjå utviklinga innanfor dette feltet. På bakgrunn av dette stiller Kristeleg Folkeparti seg fullt og heilt bak kommunalkomiteens innstilling og vil støtta dette forslaget.