Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Egentlig burde det vært unødvendig med denne saken og debatten. Vi behandler en sak som et flertall i Stortinget var enig om i Innst. O. nr. 127 for 2000-2001, og som er vedtatt skal tre i kraft fra og med 1. oktober i år. Intensjonene i saken om bidragsendringer er at begge foreldrene skal bidra til barnets forsørgelse etter økonomisk evne, og at dette bør skje på en så rettferdig måte som mulig. Reglene skal oppmuntre til aktiv omsorg fra begge foreldrene og til at flest mulig bidrag bør avtales og administreres av partene selv. Det skal altså være private avtaler. Det siste har begynt å virke allerede. Komiteen har fått orientering om at flere og flere foreldre som velger ikke å bo sammen, kommer til enighet om bidraget uten større innblanding fra eventuelt trygdekontoret. Det er en veldig gledelig utvikling. Noen vil si at de nye reglene bare vil skape enda større konflikter mellom foreldrene. Kanskje vil det det i en overgangsfase, men etter hvert som endringen får virke, mener jeg den i større grad enn i dag vil bidra til å oppmuntre begge foreldrene til mye mer aktiv omsorg for egne barn. Det er jo bare positivt for barnet, når vi vet at både far og mor vil være yrkesaktive, og at det da stadig er en kamp med tiden i forhold til ungene. Men problemene som nå har dukket opp i forbindelse med forberedelsene til innføring av vedtaket, er verdt å merke seg. Alle i komiteen har mottatt titalls, ja, kanskje hundretalls e-mailer som forteller om reduserte bidrag og om fortvilelsen til dem som har minst, og som rammes mest. Dette er for meg viktig å ta på alvor. Selv om lovendringen ikke skal løse fattigdomsproblemene i Norge, er det viktig å lytte til dem som dette angår. Som det var sagt i siste vinters strømdebatter, bør ikke Stortinget lage et regelverk som sender folk på sosialkontoret. Det mener jeg er viktig å unngå også i debatten om bidragsreglene. Og det må vi greie å gjøre. Vi må aldri glemme at det vi her snakker om, egentlig er de mulighetene barna har krav på, selv om foreldrene har valgt ikke å bo sammen. Det er dyrere for den av foreldrene som har barnet boende hos seg, og det koster å ha barn. Derfor er jeg bekymret for at grunnlaget for utregningen av hva et barn egentlig koster – kinobilletter, bursdagsgaver, sommer- og vinterutstyr og fritidsaktiviteter – i utgangspunktet er for lavt vurdert, selv om det til enhver tid blir oppjustert etter SIFOs sjablongtall. Dette kunne jeg tenke meg at Regjeringen igjen gjennomgår, da noen hevder at dette er helt andre og lavere satser enn det KS bruker for barn i bl.a. fosterhjem. Det er viktig at Regjeringen og barne- og familieministeren bruker tiden fram til oktober for å gå gjennom de tilfellene der noen på ulike måter kommer veldig dårlig ut etter det nye systemet, det være seg de som har barn med handikap, der mor er på trygd, eller det å ha tenåringer i videregående skole – alle vet hva det egentlig koster. Det skal da være mulig for alle barn at far og/eller mor har mulighet til f.eks. en liten ferietur for ikke minst å oppleve ting sammen. Jeg forventer at evalueringen av de nye bidragsreglene blir gjennomført så fort som mulig i 2004, etter at loven har virket siden oktober 2003, og at Regjeringen tar alle henvendelsene på alvor, snakker med berørte mødre og fedre og med barna, og også lytter til barneombudet, som har fått enda flere henvendelser enn det vi har fått på Stortinget. Vi må passe oss vel så vi ikke lager et A-lag og et B-lag av barn som har begge foreldrene boende sammen med seg, og dem som av ulike årsaker ikke har det slik. Det er barnets behov som hele tiden må være viktigst, og da vet vi at både tid og penger er av stor betydning.