Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-25:
For alle som er opptatt av å sikre at verdens fattige og undertrykte får del i de grunnleggende menneskerettighetene og et trygt liv, er utfordringene og situasjonen vi ser i Eritrea en stor sak. Det er ikke en utfordring der vi har enkle svar, og det synes jeg også diskusjonen forbilledlig viser, men for medmenneskene våre i dette konfliktrammede og ufrie landet er det viktig at vi – det internasjonale samfunn – bruker de mulighetene vi har for å lede utviklinga i en bedre retning. Det er sannelig verdt å drøfte i Stortinget. Derfor vil jeg starte med å takke interpellanten, representanten Nybakk, for at hun tar opp den krevende utfordringa, og utenriksministeren for et godt, informativt og reflektert svar på et vanskelig spørsmål. Det var store forventninger til og forhåpninger om demokrati og utvikling da Eritrea i 1993 ble en selvstendig nasjon, både i landet selv og internasjonalt. De vel 20 årene som er gått siden da, har i sannhet blitt en skuffende historie. Eritrea preges av fattigdom, analfabetisme og en rekke andre tegn på feilutvikling. I stedet for framgang har landet havnet i en situasjon der det av noen blir kalt «Afrikas Nord-Korea». Regimet har vist seg å være svært autoritært. Det kontrollerer politikk, økonomi og rettsvesen. Noen politisk opposisjon tolereres ikke. Det er et stort antall samvittighetsfanger i landets fengsler. De lever i usle forhold og ofte uten noen akseptabel behandling av sin sak i domstoler. Flere tusen mennesker flykter hver måned fra denne elendigheten og fra undertrykkelsen. I de utrygge og overfylte båtene som stadig frakter fortvilte flyktninger fra Afrika og over til Europa, er det ofte mange som kommer fra nettopp Eritrea. Landet har stort sett vært i konflikt og i en krigslignende tilstand. Det har få venner i omverdenen. Jeg mener det er viktig at Norge deltar aktivt i internasjonalt samarbeid for å hindre en total statskollaps i Eritrea, med de følger det kan få for en allerede hardt prøvet befolkning, og den destabilisering det kan bety for den konfliktrammede regionen rundt Afrikas Horn. Det er ikke naturlig med noe omfattende tosidig utviklingssamarbeid med et sånt regime, men når mennesker er i desperat behov for nødhjelp, får vi og det internasjonale samfunn behov for å stille opp. Så får vi støtte politiske prosesser for å bringe utviklinga inn på en bedre vei. Jeg mener situasjonen i Eritrea også mye viser noen av de dilemmaene vi har i internasjonal politikk. Menneskerettigheter brytes i en rekke land, og det er ofte mange kjappe, enkle svar som går på at vi kan enten bare trekke ut bistand, trekke oss ut og totalt avvise eller kritisere situasjonen. Men vi og det internasjonale samfunn kan ikke bare overse menneskene. Vi har et ansvar for å forhindre diktaturer fra å utvikle seg til å bli nettopp diktatur. Vi har også et ansvar for å hjelpe de menneskene som bor i land som har totalitære styrer, og som lever i fattigdom. Jeg er derfor glad for at regjeringa er aktiv, og at utenriksministeren understreker at de ønsker å bruke de kanalene de ser inn mot Eritrea, opprettholde kontakt, kritisere det som skal kritiseres, men også bidra i dialog for å bedre situasjonen i Eritrea, og at en ønsker å støtte opp om de internasjonale organisasjonene, som er våre viktigste partnere i arbeidet med å hjelpe folket i Eritrea.