Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-05-22:
For Arbeiderpartiet er mangfold grunnleggende positivt. Med den nye innvandringen til Norge har vi fått en mer sammensatt befolkning med ulik kulturbakgrunn, ulike tradisjoner og ulik religiøs tilhørighet. Mangfoldet bidrar til kreativitet, utveksling av erfaringer og kontakter mot andre land og kulturer. De aller fleste innvandrerne som kommer hit til Norge, er arbeidsinnvandrere fra Europa. De er med på å bygge landet i både bokstavelig og billedlig forstand. Samtidig blir verden stadig mindre, og mange mennesker reiser langt for å studere eller for å finne sammen med noen man er blitt glad i, og som man vil skape seg en ny framtid sammen med. Mangfold er et gode, men innvandringen stiller oss også overfor nye utfordringer for landet vårt og gir oss nye oppgaver å løse. Norge er tuftet på at små forskjeller gir samhold og tillit. Det gjør Norge bedre! Hvert enkelt menneske har ansvar for å forme sitt eget liv, men i fellesskap former vi et samfunn som gjør dette mulig. Denne gjensidige forpliktelsen danner grunnlaget for felles velferd og for at alle, uavhengig av bakgrunn, skal ha like muligheter til å utvikle seg og leve gode liv. Arbeid er grunnlaget for sterke individer og et velfungerende samfunn. Høy yrkesdeltakelse og lav arbeidsledighet er en forutsetning for velferdssamfunnets bærekraft. Arbeid og inntekt gir økonomisk frihet til den enkelte. Et av de viktigste målene med integreringspolitikken må være å sikre at innvandrere raskt kan gå inn i arbeidslivet og være økonomisk selvforsørget. Introduksjonsprogram og introduksjonsstønad for nyankomne innvandrere er både en individuell rettighet og en obligatorisk ordning. Undervisning i norsk språk og samfunnskunnskap står sentralt i introduksjonsordningen, sammen med arbeidspraksis og andre tiltak som skal føre til at deltakerne tar fatt på arbeid eller utdanning når programmet er fullført. I Statistisk sentralbyrås rapport om resultater av introduksjonsordningen fra 6. mai, kan vi lese: «I 2012 var 63 prosent av dem som avsluttet introduksjonsprogrammet for nyankomne innvandrere i 2011, enten i arbeid eller i utdanning. Dette er 2 prosentpoeng høyere enn tilsvarende resultater for dem som gikk ut av programmet i 2010.» Vi skal ha høyere ambisjoner, men vi beveger oss i riktig retning. Jeg har registrert at statsråden – tror jeg – besøkte Rælingen kommune, som har en vellykkethet på 86 pst., hvis jeg husker riktig. Sunndal kommune har også tilsvarende resultater. Der er grunnskoleeksamen en del av introduksjonsprogrammet. Det finnes veldig gode eksempler på kommuner som lykkes veldig bra, og de erfaringene er det viktig at man sprer til andre kommuner. Nav skriver i sin rapport fra mars 2014 at sannsynligheten er stor for at innvandrerfamilier reduserer lavinntekter over de første fem årene. Det betyr altså at man får mer å rutte med. For noen blir lavinntekt en varig tilstand. Derfor mener jeg det var riktig å fjerne kontantstøtten for toåringer. Men regjeringen ser ikke ut til å bekymre seg over at blant barn med innvandrerbakgrunn mottok 46 pst. kontantstøtte i 2012, mot 22 pst. blant resten av befolkningen. Det er mange som har advart mot denne utviklingen, og at kontantstøtte kan være varige fattigdomsfeller for familier med lav inntekt. For eksempel er det grunn til å minne om Brochmann-utvalget, som var opptatt av – blant flere andre – at vi i større grad må dreie virkemidlene over fra ytelser til tjenester for å sikre bærekraften til våre velferdsordninger i framtiden. Det å styrke og utvide kontantstøtte på bekostning av barnehageplasser, er i strid med arbeidslinjen, og det hemmer integreringen. Undersøkelser av Statistisk sentralbyrå viser at halvparten av mødrene som reduserte arbeidstiden sin som følge av kontantstøtten, ikke var tilbake i full jobb da barnet var fire år. Jeg er for at vi skal ha fleksible velferdsordninger for småbarnsforeldrene, men disse ordningene må gjøre det lettere å kombinere familieliv og arbeidsliv, og ikke kutte båndene mellom disse to veldig viktige bestanddelene i livet vårt. Arbeidslivet gir muligheter. Det er også en arena hvor utviklingen aldri stopper. Derfor er Arbeiderpartiet opptatt av å ha rettferdige og oversiktlige spilleregler for arbeidstakere og arbeidsgivere. Den norske modellen og trepartssamarbeidet har sikret oss et trygt og stabilt arbeidsliv og lav arbeidsledighet. Arbeidsledigheten blant innvandrere i Norge er lavest i Norden, ifølge en sammenlikning fra 2012. Så utgangspunktet er godt, selv om ledigheten nå ser ut til å stige fra 6,8 pst. ledighet i innvandrerbefolkningen i februar 2013 til 7,3 pst. i februar 2014, ifølge tall som er lagt fram i dag. Gjennom flere år har Fremskrittspartiet som opposisjonsparti her i Stortinget tatt til orde for å ville endre spillereglene for et ryddig arbeidsliv. Ofte har omkvedet vært at mer bruk av midlertidighet og mer makt til arbeidsgiverne skal skje på bekostning av arbeidstakerne. Norsk arbeidsliv har mange kvaliteter som det er viktig å ta vare på. Ikke minst er det viktig med systematisk innsats mot sosial dumping, mot lønnspress og mot ulikheter i inntekt. Hvis vi ikke lykkes med dette, vil velferdssamfunnet komme under press. Det er lettere for innvandrere å få jobb i Norge enn noe annet sted i verden. For de aller fleste øker sjansen for å komme i arbeid med tiden man bor i Norge. Nå har det vært merkbart stille fra regjeringen om integreringspolitikken, til tross for at Fremskrittspartiet før regjeringsskiftet har markert seg med stor misnøye med tingenes tilstand. For vår framtid er det avgjørende at Norge finner gode løsninger for rettferdig fordeling, inntekter og velferd, også etter at oljealderen tar slutt. Norge har flere ganger blitt kåret til verdens beste land å bo i. Lav ledighet over mange år og trygge velferdsordninger som sikrer oss alle tilgang til velferdstjenestene, er grunnlaget for dette. Hvis vi skal forbli et av verdens beste land å bo i, er vi avhengig av å få flere i aktivitet og flere i jobb. En god og aktiv integreringspolitikk er en nøkkel i dette arbeidet. Tidligere i vår sa statsråd Horne at innvandrerne plikter å forsørge seg selv. Det er jeg helt enig i. Gjør din plikt, krev din rett – det har vært oppskriften for å bygge det norske velferdssamfunnet, og for hele tiden å inkludere nye grupper i det store fellesskapet. Det er en god oppskrift også i integreringspolitikken. Vi skal stille krav overfor dem som kommer til Norge fra andre land, men vi har også en plikt som politikere til å legge til å rette for at innvandrerbefolkningen skal kunne forsørge seg selv og stå på egne ben. Fra Arbeiderpartiets side skal vi bidra med forslag og innspill til en fortsatt god integreringspolitikk, men nå etterlyser vi inkluderingsministerens visjoner på dette området: Hvordan vil hun legge til rette for at barn lærer språk tidlig? Hvordan vil hun legge til rette for at innvandrerbarn tidlig skal bli en del av et sosialt fellesskap? Hvordan vil hun legge til rette for at innvandrerkvinner lærer språk og kommer ut i arbeid? Og hvordan vil hun legge til rette for at innvandrere ikke havner i fattigdomsfeller eller blir utnyttet i arbeidsmarkedet, og at arbeidsinnvandring ikke truer opparbeidede standarder i norsk arbeidsliv?