Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Dette er en debatt der stort sett alle er enige om selve innholdet som ligger foran oss, men der nok enkelte av oss blir veldig ivrige og andre blir litt mer festbrems med hensyn til hvordan framtiden vil se ut rent kommersielt sett for aktørene som skal leve av dette. Regjeringen har ikke lagt fram et regime – og det skal de heller ikke få kritikk for, for jeg respekterer at det er komplisert og tar tid. Men jeg tror likevel at når mange skisserer så store visjoner som man gjør her, skaper man et inntrykk i næringen av at det vil komme rammevilkår som faktisk gjør det mulig å leve opp til de visjonene. Og det vil jeg advare litt mot, for vi har altfor mange ganger i norsk energidebatt framskrevet ting som skal skje, uten at rammebetingelsene faktisk ligger der når tiden er kommet. Det fikk vi et eksempel på i Dagens Næringsliv den 12. januar 2010, der lederen for Statoils fornybare energistrategi, Alexandra Bech Gjørv, uttrykte at de i ti år har fått beskjed om å satse på onshore vindkraft, og når prosjektene kommer, er ikke rammene der likevel. Litt blir realisert, men langt fra det som bransjen trodde de skulle få realisere. Og det tror jeg kan bli det samme her. Sammenlikningen med olje og gass synes jeg blir litt søkt, for olje og gass har stått på egne ben nærmest fra dag én. Man har hatt risikovillig kapital, man har tjent penger på det. Vi vet at offshore vindkraft i lang tid framover vil kreve betydelige subsidier. Det kan være interessant kommersielt sett fra en aktørs side å investere selv om det er subsidiert, for så lenge man tjener penger, er det interessant. Men vi vet samtidig at i mange land i Europa har de hatt sjenerøse støtteordninger, f.eks. når det gjelder sol i Spania, men når man begynner å skjerpe inn de støtteordningene fordi det begynner å koste en del penger totalt sett, ser vi også at bransjen rundt kollapser fordi den er blitt bygd ut for raskt i umoden tilstand og ikke klarer å forsvare investeringene sine i konkurranse med andre når man ikke får de samme sjenerøse subsidiene. Selv om Storbritannia har vedtatt å studere Doggerbank og gitt oppdrag til bl.a. Statoil og Statkraft om å skissere mulighetene, skal vi ha respekt for at engelskmennene gjerne når dette kommer på bordet og de ser totalregningen, ikke nødvendigvis vedtar full utbygging. Så det å forvente at det her er et marked på 900 milliarder kr som Norge bare kan tappe av så mye vi vil, tror jeg vi skal være litt forsiktig med. Men jeg vil samtidig si at det betyr ikke at det ikke er næringsveier her for norsk leverandørindustri. Vi vet allerede i dag at det er norske selskap som er godt knyttet til f.eks. Vestas som underleverandører, bl.a. fra mitt hjemfylke, Rogaland, og lever godt med det. Men det er forskjell fra å være underleverandør til å tro at man skal få styring på hele bransjen selv, slik som enkelte gir inntrykk av. Det er to viktige tema som Stortinget må ha med seg, og ikke minst Regjeringen, når man går videre i dette. Det ene er: Hva skal vi med kraften? Det er åpenbart at skal vi bygge betydelig med havbasert vindkraft i Norge, er det for eksport. Da tror jeg at veldig få norske skattebetalere vil synes at det er greit at den eksporterte kraften også skal subsidieres med kroner pr. kWt bare for at vi skal få europeere til å kjøpe den. Dermed betyr det at jeg tror ikke at det blir bygd ut veldig mye offshore vindkraft i Norge i den nærmeste framtid, og jeg er veldig glad for det svaret som statsråden ga, for det viser en viss nøkternhet som SV-statsråder ikke har hatt i denne saken. Spørsmål to, som er relatert til spørsmål én, blir da: Med et manglende hjemmemarked, hvordan skal man klare å utvikle leverandørindustrien, slik at de faktisk kan konkurrere ute? Der mener jeg at vi som politikere absolutt har en rolle med å sikre at det er FoU-prosjekt, og med å sikre at vi er med på å bidra til finansieringen av pilotprosjekt for å teste ut teknologi. Det er måten man kan få leverandørindustrien til å øve seg på og til å få på plass det grønne sertifikatmarkedet, slik at man kan realisere litt flere vindkraftprosjekt enn det man har gjort de siste årene. Da vil man også få erfaringen. Vi skal i denne sammenhengen huske at i Europa og i verden for øvrig installeres det uhorvelig store mengder vindkraft i mange land. I USA, i Tyskland og i Kina har de allerede et enormt forsprang. Ja, vi er flinke til å få ting til å flyte, men jeg tror det er mer realistisk hvis vi sier at vi skal være mer prosjektpartnere framover enn at vi skal overta denne næringen bare fordi Statoil og Statkraft har kommet inn i et prosjekt i England. Dette handler om god ressursbruk. Engelskmennene må gjerne gjøre dette, for de har ikke andre alternativ innen fornybar energi. Norge har betydelige mengder vann, onshorevind, bioenergi og geotermisk varme som utkonkurrerer offshorevind. Det er et perspektiv man må ta med seg i denne debatten.