Knut Werner Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-02-18:
Fra representantene Sandberg, Andersen, Knudsen, Vaksdal og Korsberg er det fremmet et Dokument nr. 8-forslag som er behandlet i energi- og miljøkomiteen. Komiteen har delt seg i to, hvorav representantene fra Fremskrittspartiet utgjør komiteens mindretall. Jeg skal redegjøre kort for komiteens merknader samt flertallets merknader og tilrådning. Jeg regner med at mindretallet selv vil redegjøre for sitt syn. Komiteen viser til at fylkeskommunen og statlige planmyndigheter, herunder fylkesmannen, samt nabokommunene kan reise innsigelse til kommunale planvedtak. Målet med innsigelsesordningen er å sikre at overordnede interesser blir ivaretatt i den kommunale arealplanleggingen. Komiteen har registrert at det i mange tilfeller er et til dels høyt konfliktnivå mellom fylkesmannen og kommunene i saker der fylkesmannen har innsigelse. Det er verdt å merke seg at Kommunenes Sentralforbunds sentralstyre har vedtatt at dagens fylkesmannsembete må fratas anledningen til å overprøve lokal skjønnsutøvelse, og at kommunene må tillegges mer beslutningsmyndighet på bekostning av fylkesmannen. Komiteen viser til at Planlovutvalget i NOU 2003:14 leverte en omfattende innstilling med forslag til endringer i plan- og bygningsloven. En helhetlig oppfølging av det arbeidet vil etter komiteens mening kunne bidra til bedre lokal styring og økt lokalt selvstyre. I en slik sammenheng mener komiteen at det kan være aktuelt å foreta en grundigere gjennomgang av innsigelsesinstrumentet. Komiteen viser her til at Planlovutvalget nevner muligheten for å etablere mer uavhengige og domstollignende klageinstanser – uten at utvalget selv gikk grundig inn i det. Komiteen har merket seg at Miljøverndepartementet vil vurdere dette spørsmålet nærmere i forbindelse med den videre oppfølgingen av Planlovutvalgets forslag. Komiteen viser bl.a. til at Ot.prp. nr. 113 for 2001-2002, jf. Innst. O. nr. 67 for 2002-2003, om tidsfrist for å fremme innsigelse. Komiteen ber Regjeringen om at man i den videre oppfølging av Planlovutvalget vurderer innføring av tidsfrister for å motvirke lang saksbehandling. Komiteen viser også til at det pågår en debatt om mellomnivået i norsk forvaltning, herunder Distriktskommisjonens forslag. En oppfølging av disse forslagene innebærer også en debatt om fylkesmannsembetet og hvilke oppgaver det eventuelt skal ha i framtiden. Så deler komiteen seg. Komiteens flertall støtter ikke forslag om å fjerne innsigelsesretten, slik det er fremmet i dette Dokument nr. 8-forslaget. En avvikling av innsigelsesretten på bakgrunn av et Dokument nr. 8-forslag i Stortinget vil etter flertallets mening være en relativt dramatisk endring på et tynt grunnlag. Komiteens flertall understreker til slutt at «organer med innsigelsesadgang forutsettes å vise stor varsomhet med å overprøve kommunestyrets politiske skjønn i lokale forhold», slik det heter i Miljøverndepartementets rundskriv 5/95. I samme rundskriv uttales også: «I og med at innsigelsesinstituttet er fylkeskommunenes og statlige organers virkemiddel for oppfølging av nasjonal og regional politikk, bør det så langt som mulig bare være viktige konfliktsaker som kommer til avgjørelse sentralt.» De siste to poengene er særdeles viktige. Kort sagt: Det handler om å bruke sin rett med fornuft og å konsentrere seg om de sakene som er viktige. Til slutt: Blant annet med basis i de kriteriene som er nevnt foran fra rundskriv 5/95, er det ingen tvil om at innsigelsesretten misbrukes. Det er heller ingen tvil om at innsigelsesretten for en del er blitt en omkamparena. Det er dårlig demokrati. Det er også dårlig demokrati at dette medfører uklarhet og usikkerhet.