trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Representanten Langeland spør om vi ikke hadde vært tjent med en felles merknad. Jeg kan faktisk være enig i det. Jeg tror det hadde vært greit hvis vi hadde kunnet samle oss om en felles merknad. Nå ble det lagt opp til konfrontasjon fra flertallets side – i hvert fall fra enkelte partier som er med på å utgjøre flertallet. Jeg merket meg bl.a. at representanten Stoltenberg rykket ut i media både dagen før og samme dag og la opp til konfrontasjon. Da vi hørte hvilke tolkninger man la i flertallsmerknaden, fremstod det som nødvendig å svare ved å gi en del faktiske opplysninger. Vi har søkt ikke å være polemiske på noen måte, men å gi en del faktiske opplysninger og få sagt at vi støtter en full gjennomgang av prosjektet. Men det fremgår ikke helt tydelig at det er det man ønsker i flertallets merknad. Men det har vi fått bekreftet her i dag, og jeg synes det har vært nyttig at vi nå kan konstatere at vi står sammen om at vi ønsker en full gjennomgang av prosjektet. Så er representanten Langeland inne på investeringsnivået. Det er klart at man ikke kan se bort fra at det høye investeringsnivået har vært en del av forklaringen på den store overskridelsen. At det bl.a. kanskje har vært vanskelig å finne all den kompetansen man trenger for å gjennomføre utbygginger i størrelsesorden 70 milliarder kr på ett år, sier seg selv, og det blir kanskje dyrere når man skal ha mange store utbygginger samtidig. Med det investeringsfallet vi nå har hatt, er vel ikke det det mest presserende behovet vi har nå, hvis jeg kan få lov til å minne representanten Langeland om det. Nå er vel heller problemet at vi kunne ønsket oss mer aktivitet ved en del verft.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Det har de senere år vært en rekke utbyggingsprosjekter på norsk kontinentalsokkel som har hatt enorme kostnadsoverskridelser. Dette var også bakgrunnen for at en opprettet det såkalte Investeringsutvalget for å få belyst hva som gikk galt, og forhåpentligvis få analysert noen av årsaksforholdene. I rapporten fra dette utvalget slås det fast at for 13 utbyggingsprosjekter som utvalget har sett på fra perioden 1994-98, hadde det vært en gjennomsnittlig kostnadsoverskridelse på 27 pst. i forhold til det som ble lagt til grunn i planene for utbygging og drift, det såkalte PUD. Det slås også fast i rapporten at en del av overskridelsene skyldes kostnadsøkninger på bakgrunn av at rettighetshaverne har ønsket tilleggsinvesteringer for å øke lønnsomheten i prosjektene, og at økte borekostnader også er en vesentlig del av de økte kostnadene. Rapporten hevder i tillegg at et gjennomgående trekk i disse prosjektene var at beslutningsgrunnlaget var svakt da utbygging ble igangsatt, og plan for utbygging og drift ble godkjent. Åsgard-prosjektet er et av de utbyggingsprosjekter hvor kostnadsoverskridelsene har vært enorme, og det ser dessverre ut til at vi ikke har sett slutten på dette ennå. En del av overskridelsene i dette prosjektet kan selvfølgelig også skyldes det jeg tidligere har nevnt, men det er åpenbart at det også har vært mangelfull oppfølging, kostnadskontroll og oversikt i dette prosjektet. Man må heller ikke glemme at ved utbygging av Åsgardkjeden er staten, gjennom sine store eierandeler gjennom SDØE, kraftig eksponert for de betydelige overskridelser som har funnet sted. En samlet komite ser alvorlig på de store kostnadsoverskridelsene ved dette prosjektet, og gjør videre oppmerksom på de store utfordringene som gjenstår når det gjelder å fullføre utbygging innenfor de foreliggende planer og frister. Og et stort flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre og SV, finner det heller ikke godtgjort at departementet har hatt den tette kontakten med og oppfølging av dette prosjektet, slik det tidligere har vært hevdet. Det hersker stor usikkerhet om hvorvidt departementet har hatt god nok kvalitetskontroll av den informasjon og de kostnadsanslag departementet har mottatt, da det stadig har dukket opp nye og omfattende kostnadsoverskridelser til tross for den angivelig tette oppfølging fra departementets side. Jeg håper at de klare signalene fra Stortinget blir tatt alvorlig, slik at vi i framtiden kan unngå overskridelser i denne enorme størrelsesorden.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Bror Yngve Rahm var inne på sammensetningen av dette utvalget. Jeg vil bare si kort at det står i merknaden at sammensetningen «kan» ha påvirket at ikke alt har blitt belyst, men det er ikke påstått at ikke alt er blitt belyst.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-12-16:
Representanten Langeland påstår at Fremskrittspartiet har vært pådriver for et høyt oljeutvinningstempo på norsk kontinentalsokkel. Jeg vil jeg bare minne om at det har hersket en bred enighet i dette hus om det tempoet vi har hatt på norsk sokkel, så der er ikke Fremskrittspartiet verken i bresjen eller i slutten. Det er et bredt flertall som har ønsket det tempoet vi har hatt. Fremskrittspartiet ønsker ikke å redusere det tempoet vi har, og vi finner det heller ikke godtgjort at det er press på tempoet som er årsaken til at vi i dag diskuterer store overskridelser.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-12-16:
Det er en samlet komite som har uttrykt bekymring over de betydelige overskridelser som har skjedd i forbindelse med Åsgard-utbyggingen, og det er derfor også en samlet komite som ser behovet for en gjennomgang av hele prosjektet. Jeg regner med at også Fremskrittspartiet da ser behov for å gå tilbake til beslutningstidspunktene, og at man her også er villig til å gå inn på oppfølgingen umiddelbart etter at prosjektet ble satt i gang i 1995, og framover. Det er et punkt som jeg ber Vaksdal utdype i forbindelse med merknadene som Fremskrittspartiet har sammen med Høyre, hvor det står: «Det har vært pekt på at sammensetningen kan ha medvirket til at enkelte forhold ikke har blitt tilstrekkelig belyst.» Kan representanten Vaksdal konkretisere hvilke forhold som eventuelt ikke er belyst, og hvordan han tenker seg at sammensetningen av Investeringsutvalget burde sett ut?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-16:
Jeg har forstått det slik at de samarbeidende partiene i Regjeringen ikke kan være med på den flertallsmerknaden som Høyre, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV har. Nå forstod jeg representanten Rise slik at han muligens kunne tenke seg å gå inn på denne merknaden likevel. Det er mulig at jeg har forstått han feil, men jeg skjønner ikke hvorfor ikke representanten Rise og de samarbeidende partier i Regjeringen kan slutte seg til den flertallsmerknaden som står her: «Flertallet mener derfor det fortsatt er sider ved Åsgardsaken som bør vurderes nærmere, deriblant beslutningsprosessen, informasjonsgangen, departementets og de øvrige parters oppfølging av prosjektet.» Det skulle være fullstendig ufarlig, og det er full anledning for regjeringspartiene til å slutte seg til denne. Det blir litt mer troverdig hvis de gjør det framfor å stille seg på sidelinjen.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-12-16:
SV får mye kjeft, sier Hallgeir H. Langeland. Jeg vil si det slik: SV trenger mye kjeft! Den lettvinte omgangen med arbeidsplasser som SV presterer fra denne talerstolen, synes jeg er ansvarsfraskrivelse. Det er greit nok at de ikke har gått inn for å få folk arbeidsledige på verft og i forbindelse med oljeindustrien, men akkurat i dag er det tusenvis av arbeidere som er ledige i denne industrien. Det hadde vært bedre at representanten Langeland snakket om disse, framfor lærerne og lønningene deres. Vi er alle opptatt av dem, men vi snakker altså om oljeindustrien akkurat nå. Jeg etterlyser det engasjementet SV burde hatt for de arbeidsplassene som etter hvert står tomme på verftene og innenfor oljeindustrien. Hadde vi hatt den pågående Hallgeir H. Langeland som vi vanligvis har med hensyn til arbeidsledige, hadde vi hørt noe helt annet her enn det vi hører i dag. Det er nemlig en villet situasjon vi nå har innenfor oljesektoren, innenfor verftsindustrien – en villet situasjon som bl.a. SV har vært med på.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-12-16:
La meg først si at jeg synes det er interessante erkjennelser som kommer i debatten fra statsrådens side. Vi har gjennom de svarbrevene vi har fått og også gjennom pressedebatten fått et inntrykk av at statsråden mener at kvalitetskontrollen og oppfølgingen har vært god nok fra departementets side, mens statsråden i denne debatten sier at det kan være grunn til å se nærmere på Åsgard-saken. I siste replikk ble det også sagt at det i etterpåklokskapens lys kan stilles spørsmålstegn ved om oppfølgingen har vært god nok. Det er en viktig erkjennelse som jeg føler har kommet i denne debatten. Mitt spørsmål blir da om det betyr at statsråden vil ta initiativ til nye rutiner for oppfølging, for nå er det da erkjent at det kan være grunn til å se på Åsgard-saken. Det har vært sagt at oppfølgingen kanskje ikke har vært god nok. Og da er mitt spørsmål: Hva vil man nå gjøre for å sørge for at oppfølgingen og kvalitetskontrollen blir bedre for fremtiden? Det er jo det som er årsaken til at flertallet i komiteen setter søkelyset på denne saken. Det er ikke bare fordi man ønsker å jakte på syndebukker, men det er fordi man ønsker å unngå at dette skal skje igjen. Det er store summer vi snakker om, og det er skattebetalerne som til syvende og sist betaler regningen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-12-16:
Jeg har tegnet meg først og fremst for å fremsette det forslaget som Fremskrittspartiet og Høyre har i innstillingen, men jeg vil også gi en kort begrunnelse. I proposisjonen foreslår Regjeringen, og det får tilslutning fra et flertall i Stortinget, å øke Statkrafts finansielle handlefrihet. Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å understreke at selskapet også har behov for økt kommersiell handlefrihet, og vi ønsker å understreke at man kan gi Statkraft økt kommersiell og finansiell handlefrihet på andre måter enn å øke selskapets låne- og garantiramme. Av den grunn har vi fremsatt et forslag hvor vi ber Regjeringen utrede hvordan Statkraft kan få økt finansiell og kommersiell handlefrihet, slik at selskapet står bedre rustet til å møte økende konkurranse i det nordiske og nordeuropeiske marked. Jeg må si at jeg er noe overrasket over at dette forslaget ikke oppnår flertall. Det har i debatten i løpet av de siste månedene kommet klare signaler fra flere partier, deriblant – og kanskje mest oppsiktsvekkende – Senterpartiet, om at man mener at når Statkraft i økende grad konkurrerer på andre markeder enn det norske, kan det være behov for å delprivatisere selskapet. Nå tar vi ikke opp delprivatiseringsdebatten i dette forslaget – det står ikke et ord om delprivatisering. Vi har i forsiktige vendinger antydet at man bør utrede ulike modeller for hvordan Statkraft kan få utvidet sin kommersielle og finansielle handlefrihet. Jeg må si at jeg er overrasket over at forslaget ikke får flertall. Men det får vi ta til etterretning i denne omgang, og så får vi komme tilbake til denne diskusjonen når Stortinget skal diskutere energimeldingen. Med dette tar jeg opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Jeg skal være veldig kort. For det første en kort kommentar til de nye opplysningene som statsråden kom med – de er nye i forhold til de komiteen hadde da vi avgav innstilling. Og det virker helt åpenbart at hvis overskuddet i Statkraft nå er annerledes, eller i hvert fall settes opp annerledes, enn det man opprinnelig la til grunn, og det påvirker rentebetalingen, er det bare for Stortinget å akseptere det og endre budsjetteringen av renter for 1999 i tråd med den redegjørelse statsråden gav Stortinget for et øyeblikk siden. Når det gjelder saken for øvrig, er det justeringer på 1999-budsjettet, og det er litt uenighet og debatt om det. Det avgjørende punktet har vært spørsmålet om konvertering av Statkrafts ansvarlige lån til egenkapital. Det ble også håndtert i forbindelse med selve budsjettinnstillingen. Der er det et flertall som konverterer hele lånet, og det er det avgjørende for flertallet i komiteen. Det er også vært påpekt at det har vært endringer på enøkbevilgningen gjennom 1999. Men det er også en sak som komiteen drøftet i forbindelse med budsjettbehandlingen, så utover det har ikke jeg noen merknader til den innstillingen som nå foreligger.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
Jeg burde ha framsatt et forslag da jeg hadde ordet ved innledningen til debatten, fordi de nye opplysningene om Statkrafts overskudd innebærer at komiteens innstilling bør endres under romertall I. Der er kap. 5608 post 81 Renter, Statkraft SF oppført med 125 mill. kr. Hvis jeg forstår statsråden rett, skal det der stå null, posten skal utgå, og jeg foreslår en endring i henhold til det, for det kan i hvert fall ikke stå slik det nå står.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-16:
La meg få lov å si det på denne måten: Når det gjelder prosjektet Åsgard, som var så nytt og uprøvd i norsk sammenheng da det ble vedtatt i 1995, tror jeg nok det kan være mulig i etterpåklokskapens lys å erkjenne at en hele veien kanskje kunne hatt en tettere oppfølging. Men så vil jeg også legge til, i likhet med representanten Stoltenberg, at da kommer en inn på et enda viktigere spørsmål: Hva er en tett oppfølging i forhold til denne type prosjekt, som er et prosjekt med kommersielle utbyggere? Departementet deltar som sagt ikke i lisenskomiteer spesielt knyttet til Statoils prosjekter eller spesielt i forhold til Åsgard, men vi har en mulighet til å møte som observatører i forhold til alle typer utbyggingsprosjekter på sokkelen. Det er en praksis som er etablert gjennom en årrekke, og som er brukt av departementet som en mulighet for departementets arbeidstakere til å få bedre kunnskaper om de prosjekter som en senere skal håndtere eller på annen måte skal ha med å gjøre. Jeg ser at det kan settes spørsmålstegn ved det, men jeg mener at den praksisen har blitt etablert for mange år siden og har vært brukt på den måten. Dermed har det også vært et varierende oppmøte knyttet til Åsgard. Det kan jeg se er uhel-dig, og derfor har også departementet etter det som skjedde i løpet av våren 1999, funnet grunn til å snu alle steiner og gjennomgå de rutiner vi har for oppfølging av Åsgard. Da er det slik at man fra departementets side mener at man må bestemme seg: enten møter man eller så møter man ikke i disse komiteene. Vi tok en avgjørelse om at det var riktigst at departementet møtte i framtiden. Men disse komiteene kommer ikke til å bli hovedkilden for departementets informasjon, for det er det systemet som er etablert spesielt mellom departementet og Statoil.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-16:
La meg si det slik at departementet er av den oppfatning at vi har etablert en oppfølging som var tett nok, men som representanten Stoltenberg sa i sitt innlegg, er det klart at det kan diskuteres hva som er en tett oppfølging av den type prosjekter. Når man ser hele prosessen med Åsgard samlet, fra man begynte i 1995 og fram til i dag, ser man at det har vært en meget omstendelig prosess og et stort og vanskelig prosjekt. Jeg ønsker at vi skal gå inn i de undersøkelsene som vil bli gjort omkring det prosjektet, med et åpent sinn – også fra min side. Noe av det vi kanskje bør problematisere, som jeg synes er viktig, er hvordan myndighetene i det hele tatt etter at PUD er godkjent, har mulighet til å bidra til å unngå overskridelser på den type prosjekter som drives av kommersielle utbyggere, uten at det påfører utbyggerne enda mer forsinkelser eller økte kostnader. Delingen mellom det forretningsmessige og forvaltningsmessig er også et viktig spørsmål her. Vi har få håndtak å holde i etter at PUD er behandlet. Vi har en mulighet etter petroleumsloven § 4-2 til å be om en ny behandling av PUD, men det er klart at et slikt grep aldri har vært brukt av tidligere oljeministre, og det ville ha skapt sterke reaksjoner i industrien fordi det kan føre til kostnader, forsinkelser og økte vanskeligheter med å realisere prosjektene. Jeg tror at det å skille mellom det forretningsmessige og det forvaltningsmessige er en del av de forhold vi som myndigheter bør problematisere. Det samme gjelder forholdet til hvor endelig en PUD-behandling faktisk er for Stortingets og Regjeringens del. Det tror jeg at vi bør få muligheten til bl.a. gjennom den oppfølgingen av saken som det nå legges opp til.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-16:
La meg for det første få lov å si at jeg ønsker ikke å pålegge Statoil andre vilkår når det gjelder utbygginger enn det andre aktører på sokkelen opplever. Også staten blir nødt til å skille sin rolle som myndighet og eier i forhold til Statoil, på den måten at vi som myndighet må forholde oss på samme måte til Statoil som til andre selskap. Som eier må vi gi Statoil de mulighetene som andre selskap har. Jeg må klargjøre det, som jeg har gjort overfor representanten Langeland en rekke ganger tidligere når det gjelder andre saker om Statoil. Så jeg er opptatt av problemstillingen: Hvilke håndgrep er det vi kan ta for at myndighetene skal kunne følge opp denne type prosjekter bedre? Jeg ser at det er vanskelig å reversere eller endre beslutninger når PUD er vedtatt, når kontrakter er inngått, og når en får en kostnadsproblematikk knyttet til det. Derfor tror jeg at Investeringsutvalget har helt rett i at en må bruke mer tid og gå grundigere gjennom beslutningsgrunnlaget før regjering og storting behandler PUD. Det vil gi et bedre beslutningsgrunnlag, for etter PUD-behandlingen blir det vanskeligere. For min del har jeg vurdert den paragrafen i petroleumsloven som går på å innkalle PUD til ny behandling, men jeg ser også vanskelighetene knyttet til det. I tillegg til at det vil skape motstand i industrien, tror jeg det også kan komme til å skape motstand her i salen blant en del av partiene. Jeg deler ikke nødvendigvis Høyres og Fremskrittspartiets syn på skatt eller statlig eierskap, for overskridelsene har også vært knyttet til helt private felt, som f.eks. Balder-feltet, som ikke har noen statlig utbygger knyttet til seg. Men jeg deler Høyre og Fremskrittspartiets syn på ett punkt, og det vil vi komme tilbake til i oljemeldingen. Det gjelder den andelen i et felt som en operatør sitter med, og at incitamentet til å gjøre ting bedre kan være sterkere om en også sitter med en større andel enn det som er tilfellet i dag for operatørenes del.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-12-16:
På bakgrunn av et brev jeg i dag har oversendt Stortinget, ber jeg om å få lov til å informere Stortinget om følgende knyttet til behandlingen av denne saken: Regjeringen har foreslått for Stortinget at bevilgningen under kap. 5608 post 81 Renter, Statkraft SF økes med 125 mill. kr, fra 218 til 343 mill. kr. Det er en endring som i sin helhet knytter seg til renter på det ansvarlige lånet Statkraft har. Regjeringen har i forslaget understreket at anslaget er usikkert fordi det har vært knyttet opp til Statkrafts resultat for 1999. Statkraft meddelte den 15. desember 1999, altså i går, at foretaket ikke har innbetalt renter på det ansvarlige lånet ved forfall samme dag. Det har sin bakgrunn i at styret i Statkraft nå legger til grunn en resultatprognose i størrelsesordenen 650 mill. kr for 1999 mot tidligere prognose på om lag 850 mill. kr. Nedjustering av resultatprognosen har hovedsakelig sammenheng med en varslet lovendring knyttet til regnskapsmessig behandling av investeringer i datterselskap. Bestemmelsen foreslås endret med virkning for 1999, og det er de aller siste ukene klarlagt at det vil være frivillig å bruke egenkapitalmetoden eller alminnelige vurderingsregler for inneværende år. Statkrafts revisor har derfor vurdert virkningene for Statkraft, og styret i Statkraft har den 14. desember besluttet å nedjustere prognosen for årsregnskapet i tråd med revisors vurdering. På bakgrunn av ovennevnte beslutning i styret vil Statkraft ikke komme i posisjon for betaling av renter på det ansvarlige lånet i 1999. Det henger også sammen med betingelsene for lånet. Det er derfor ikke grunnlag for å øke renteanslaget under kap. 5608 med 125 mill. kr, slik det foreslås i Innst. S. nr. 66. Bevilgningen på 218 mill. kr for 1999 kan imidlertid opprettholdes.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-06-18:
I spørretimen onsdag 27. januar i år ble det reist spørsmål i anledning Aker RGIs varslede salg av sin aksjepost i Scancem AS. På det tidspunkt var det snakk om salg av selve aksjene i det svenske selskapet Scancem AB. Jeg opplyste derfor at norske myndigheter ikke kunne gripe inn ved erverv av utenlandske selskaper, selv om dette selskapet har norske datterselskaper. Aker RGIs salg av sin aksjepost i Scancem AB-konsernet ville derfor ikke bli gjenstand for behandling etter ervervsloven. Dette er fortsatt korrekt. Det viser seg imidlertid nå at Aker RGI har valgt å organisere salget av sin aksjepost i Scancem AB til det tyske selskapet Heidelberger Zement AG gjennom et norsk holdingselskap. Heidelberger Zement AG overtar 100 pst. av aksjene i Aker RGI Prosjektutvikling AS, som er et heleid datterselskap av Aker RGI ASA, og holdingselskapet Aker RGIs aksjer i Scancem AB. Siden ervervet av Scancem-aksjene nå skjer gjennom erverv av et norsk holdingselskap, utløser ervervet meldeplikt etter ervervsloven og blir gjenstand for behandling etter denne loven. Nærings- og handelsdepartementet har mottatt ervervsmelding om dette vervet, og ervervet behandles nå av departementet på ordinær måte etter ervervsloven.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
Det er tydeleg at både Djupedal og Lønning synest å høyre det dei gjerne ville høyre, nemleg at Arbeidarpartiet og Framstegspartiet spring ærend for IT Fornebu. Poenget mitt var nettopp at i ein demokratisk rettferdig prosess kan ein ikkje gå ut og ekskludere ein av interessentane. Det vil vere like udemokratisk å seie at IT Fornebu ikkje er kvalifisert til å kunne vere med i denne sluttspurten, som å seie at det er dei som skal ha det. Det finst ikkje eit ord i det eg har sagt, om at vi har føretrekt IT Fornebu. Eg berre peikte på eit avisoppslag i Adresseavisen som gjekk ut på at statsråd Sponheim hadde åtvara mot IT- Fornebu, og eg åtvara mot at nokon skulle begynne å ekskludere ein av interessentane på dette stadiet i prosessen. Det er noko heilt anna enn å halde ein forsvarstale for IT Fornebu. Så dreg Djupedal opp att spørsmålet om det er riktig å etablere eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Det har vore diskutert så mange gonger at det kanskje ikkje er det som er tema her i dag. Men poenget er at eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu ikkje må setjast opp mot utviklinga ute i regionane på eksisterande høgskular og universitet – dei utviklingsmiljøa som er rundt omkring. Konkurransen er ikkje mellom distrikta og Fornebu, men mellom Noreg og resten av Europa. For det vi nå ser, er at vi har kome på etterskott når det gjeld IT-kompetanse i dette landet. Det gjer at distrikta taper i forhold til sentrale strøk, små bedrifter taper i forhold til store bedrifter, og vi får ikkje den utviklinga som denne teknologien gir moglegheiter for. På Fornebu vart det frigjort eit stort område etter at flyplassen vart nedlagd, og spørsmålet er: Kva skal ein bruke ein del av dette området til? Det er Bærum kommune som er reguleringsmyndigheit, og det vil same kva skje ei nokså stor utvikling ute på Fornebu som i seg sjølv kan verke sentraliserande – frå distrikta og inn mot sentrumsområdet. Da meiner eg faktisk at det må vere mykje betre at staten går inn og har ei hand med på noko av det som skal skje der, og syter for at vi får ei etablering som landet sårt treng, nemleg for å styrke IT-kompetansen i dette landet. Og det skal skje under nokre klare føresetnader, nemleg at dette senteret skal tilføre dei regionale utviklingsområda element som dei treng nettopp for å kunne vere der dei er. Det gir teknologien moglegheiter for.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-06-18:
: Djupedal gjentek gamle påstandar og har ikkje noko nytt å kome med. Når han ikkje har noko nytt å kome med, går han så langt at han byrjar å insinuere på ein usakleg måte nærmast at innlegget mitt skulle vere produsert av representantar for IT Fornebu. Representanten Djupedal gjentek enda ein gong at eg heldt eit innlegg for IT Fornebu. Poenget er nettopp det som statsråd Sponheim nå har understreka, at det er tre gode, kanskje likeverdige interessentar. Det eg da åtvara mot, var at nokon i denne perioden skulle gå ut og åtvare mot ein av interessentane, da den interessenten visseleg var i ferd med å bygge opp eit nettverk rundt i landet, noko som faktisk er i tråd med dei føresetnadene som Stortinget har trekt opp. Eg trur representanten Djupedal må vise kor i mitt innlegg eg har gjort meg til talsmann for ein av interessentane, når ein går så langt at ein insinuerer slike ting. Så gjentek han at ingen vil ha senteret, verken høgskular, universitet eller næringslivet. I denne saka har vi hatt ein lang prosess med mange høyringar. Og det er faktisk veldig mange av nettopp dei miljøa som har uttrykt ei positiv haldning til eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Det går fram i St. meld. nr. 13, via eit brev som er kome frå Næringsdepartementet: «Som det fremgår av St. meld. nr. 13(1998-99) ønsker Universitetet i Oslo og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet å legge deler av sin høgre grads undervisning til et IT-senter på Fornebu. Dette først og fremst for at universitetene i sin diplom-, hovedfags- og dr. gradsutdanning skal kunne benytte den kompetanse som bedrifter/virksomheter bringer med seg til Fornebu. Videre ser Universitet i også Oslo muligheten for å legge deler av sin forskningsaktivitet til Fornebu. Dette gjelder aktivitet der det vil være mulighet for betydelig samarbeid med andre aktører, for eksempel TELENOR.» (1998-99) Poenget med heile etableringa sett i forhold til eksisterande høgskule- og utviklingsmiljø rundt om i landet er nettopp at ved å knyte seg opp mot Fornebu kan dei få tilgang til ressursar og element som dei ikkje har moglegheit til der dei er, og som faktisk kan gjere at dei rett og slett trekker inn mot sentrale område. I motsetnad til sentralisering er det mi tru at dette senteret vil verke desentraliserande.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Jeg vil ta utgangspunkt i det Rudihagen var inne på som stod i Adresseavisen, og som nå statsråden også kommenterte. Jeg fikk se utskriften her og hva som stod i Adresseavisen, men med den erfaringen enkelte av oss kan ha hatt med journalister, så behøver ikke det som skrives, nødvendigvis være riktig. Men det som ifølge Adresseavisen skal være sagt fra statsrådens side, er at IT Fornebu med oppbygging av nettverk for fjernundervisning ikke har noe distriktspolitisk fortrinn, og at det ikke er grunn til å tro at IT Fornebu er best av de tre kandidatene på regionale løsninger. Jeg vil gjerne at statsråd Sponheim bekrefter eller avkrefter dette. Dette er relativt runde formuleringer, men jeg føler at det som et departement og en statsråd nå bør prioritere, er å gå inn i materien og finne ut hvem som tilfredsstiller forutsetningene best, altså de forutsetningene som er lagt av Stortinget i saken, og som har vært oppe gjentatte ganger. Jeg vil også minne statsråden om høringen i komiteen en tid tilbake, hvor han bekreftet på spørsmål fra meg at i konkurransen om Fornebu-området skulle departementet vektlegge, innenfor en samlet plan, ikke bare utnyttelsen av det fysiske Fornebu, men også at den regionale satsing og kobling til det internasjonale miljøet var viktig. Til dette at departementet ikke har tid nok, ifølge det svarbrevet komiteen har fått, til å forhandle helt frem med alle tre selskaper, vil jeg understreke: Dette må prioriteres. Det må settes inn ressurser slik at Stortinget til høsten kan ta stilling, og at departementet i en proposisjon har gjort så grundig arbeid at Stortinget kan velge det beste på et faglig grunnlag. Kostnadene ved dette blir i alle tilfelle minimale i forhold til milliardverdiene som nå ikke kan forrentes på Fornebu i dag. Anslår vi arealverdiene til 2 milliarder kr – dette er et løselig anslag fra min side – og setter 5 pst. i rente, blir det et tap på 100 mill. kr siden vi her i Stortinget behandlet IT-meldingen i fjor. Ytterligere utsettelse har en prislapp på 10 mill. kr i måneden! Det hadde vært godt å ha det, statsråd – man kunne finansiert mange sykehjemsplasser og andre viktige oppgaver. Helt til slutt: Nå må Regjeringen gjøre jobben, man må forhandle helt frem med de tre interessentene, og ikke forsøke å ta fra Stortinget bestemmelsesretten. La oss slippe flere utsettelser, flertallet vil holde Regjeringen ansvarlig for nye utsettelser.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Når man lytter til enkelte representanter fra opposisjonen i denne sal, virker det som det er en stor grad av negativisme, man vil ikke ha noe internasjonalt, konkurransedyktig, verdiskapende IT- og kunnskapssenter på Fornebu, mens våre naboland, Danmark og Sverige, ønsker å være med og skape nye verdiskapende arbeidsplasser innenfor høyteknologiområdene. Det samme skjer i Finland. Så jeg vil spørre disse representantene: Hva er det som gjør at vi her i Norge er så negative og ikke vil satse på dette? Næringskomiteen har nylig behandlet både eierskapsmeldingen og næringsmeldingen, og de signalene og grepene som kom i samband med dem, var jo ikke noe konkret som kunne skape nye, verdiskapende arbeidsplasser i Fastlands-Norge. Og med verdiskaping mener jeg at innsatsfaktorene har mindre verdi enn det som kommer ut i andre enden av produksjonsprosessen(presidenten klubber) (presidenten klubber) Så vær litt mer positiv, slik at Sponheim slipper å administrere en næringspolitikk for utflytting.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Nok ein gong har dramatikken stille lagt seg, og Regjeringa kan få arbeidsro. Sjeldan synest eg at ordtaket «mye skrål og lite ull» har passa betre. I sommar vil Regjeringa innleia forhandlingar med dei tre interessentane som har levert dei beste tilboda for utviklinga av eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Regjeringa vil sjølvsagt fylgja Stortinget sitt vedtak og dei føringane som er gjevne, i det vidare arbeidet. Slik er no ein gong maktforholdet mellom storting og regjering. Det er tilfredsstillande for sentrum, og då for Kristeleg Folkeparti, at fleirtalet aksepterer at Regjeringa, slik det er normalt og rimeleg, innstiller det firmaet som best kan ta vare på dei mange krav og forventingar som nettopp fleirtalet har fremja i denne saka, saman med andre òg. Vi tar til etterretning at Arbeidarpartiet og Framstegspartiet vil at dei tre tilbydarane skal trekkjast med i prosessen så langt som mogleg. Det er også naturleg slik saka står. Naturlegvis er det ingen som på førehand er ekskludert. Det er tre gode, seriøse interessentar. Det er difor dei er plukka ut til den vidare prosessen. Det som likevel står fast, er at Regjeringa må velja i den siste runden, og då vel den naturlegvis den som er best skikka.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Det var underhaldande å lesa merknadene frå Høgre denne gongen. Mykje går betre i norsk økonomi – ja, det går svært bra, med aukande nasjonalformue og med rentenedgang, og arbeidsløyse eksisterer mest ikkje, og det innrømmer ein, iallfall skriftleg. Men æra for det vil Høgre ha åleine. Vel, vel, vi skjønar kanskje at dei lengtar etter regjeringskontora, for det er nemleg derfrå gamle Noreg faktisk framleis vert styrt. Representanten Per-Kristian Foss verkar bekymra når han står her og pratar. Og til Dagens Næringsliv sa han at han tvila på at renta, med føreliggjande revidert nasjonalbudsjett, kunne gå ned – og det nokre timar før renta faktisk vart sett ned. Så feil kan ein ta. Sentrumspartia sitt opplegg går naturlegvis ut på at ein skal halda budsjettbalansen og førebu fleire rentenedgangar. Sjølv om det naturlegvis er freistande å vera med på enkelte av Høgre sine utgiftsaukingar til gode formål, så er inndekninga delvis urealistisk og delvis mislukka. Føler ikkje Høgre sin finanspolitiske talsmann seg litt mindre vel ved å kutta over 500 mill. kr i ei tid då f.eks. kugalskap og dioksin gjer at behovet for trygg og rein matproduksjon er større enn før? Og er ikkje Høgre uroleg med omsyn til å kutta i ordninga som er av uvurderleg verdi for at små bedrifter og gründerar som det er så mange av i Distrikts-Noreg, skal kunna koma opp og gå? Høgre må vera merksam på at i det informasjonssamfunnet som står for døra, treng vi nettopp nyskaping i stor skala. Og til sist: Får ikkje sjølv representanten Per-Kristian Foss ein flau smak i munnen når ein for å saldera budsjettet tek over ½ milliard kr frå dei som ingenting har i den tredje verda?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Det var interessant å høre av hr. Holtes innlegg at han har brukt mye tid på samtaler med ordførere som har vært på besøk – det skulle ha vært artig å være flue på veggen under en del av de samtalene. Jeg antar at de der har hørt det samme som det vi hører, det samme som faktisk også står i kommuneøkonomiproposisjonen, nemlig at økonomien i kommunene nå er den dårligste på hele 1990-tallet. Det er interessant å legge merke til at det var statsminister Bondevik selv som, i en debatt for noen dager siden, måtte trekke fram budsjettforliket fra 1996 for å vise at det fantes penger i kommunene. Siden 1996 har Stortinget altså hatt tre kommuneøkonomiproposisjoner til behandling, og økonomien i kommunene har kontinuerlig blitt verre. Jeg skjønner at det er et sårt punkt for Senterpartiet, for Senterpartiet er kjent for – i hvert fall har de latt som det så langt – å være et parti som er opptatt av fellesforbruk i kommunene, distriktssatsing mv. Men nå ser vi altså hvordan det har gått når man har valgt de forlikspartnerne man har. Senterpartiet kan ikke unndra seg det ansvaret man har ved å sitte i regjering og faktisk administrere et fellesforbruk som nå blir lavere, og administrere kommuner som har mindre penger, noe som fører til større egenbetaling og til at kommunene – i større grad enn før – ikke er i stand til å løse de oppgavene de er pålagt. Det er klart at det er sårt for Senterpartiet – det har jeg ikke et øyeblikk problemer med å se – men partiet må altså ta ansvaret for de valg de gjør. Og hvis man velger å gå til sengs med partier som sier at kutt i fellesforbruket er det viktigste, må man stå oppreist og si det – ikke komme her i Stortinget og late som om kommunene får bedre vilkår til neste år, eller i år, for den saks skyld, enn de har hatt før. Det vet jo alle sammen ikke er realiteten. Grunnen til at det er vekst i kommuneøkonomien er at de øremerkede tilskuddene til eldre, psykiatri og helse – som et samlet storting står bak – har økt. Men det krever økt egenfinansiering av de frie inntektene fra kommunene, noe som gjør at kommunene har mindre penger igjen, særlig til barn og unge. Det er dypt beklagelig at det er situasjonen. La meg da utfordre Holte helt til slutt: Det fins et alternativt flertall her i Stortinget for en politikk som vil føre til mer penger til fellesforbruket. Å støtte dette er den eneste løsning Holte har på sitt dilemma.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Jeg tror det her i Stortinget heter at man er glad for å få en replikk. Jeg takker Tore Nordtun for replikken. Situasjonen er at gjennom fire budsjettforlik nå har sentrumsregjeringen gått til høyre. Det har påført Norge mer høyrepolitikk, mer kutt i fellesforbruket enn det velgerne har ønsket. SV er imot kontantstøtten, hvis noen skulle være i tvil om det. Vi registrerer dessverre at det er en avtale mellom Regjeringen og de borgerlige partiene som gjør at kontantstøtten visstnok skal stå ut hele stortingsperioden. Velgerne må i år 2001 hjelpe oss med å bli kvitt kontantstøtten, for kontantstøtten er en meningsløs bruk av offentlige penger. Og ikke bare det, det er en urettferdig reform. Men jeg kan ikke si at vi skal stå her i to år til og la Høyre og Fremskrittspartiet få abonnement på en politikk som går i helt feil retning. Det betyr at jeg ønsker og er villig til å holde meg for nesen og si at ja, de får få den kontantstøtten hvis vi får viktige tiltak som gjelder barn og ungdom, og alle de gode tiltakene som Nordtun nevnte – tiltak som minsker forskjellene mellom folk, som Arbeiderpartiet og SV er hjertens enige om. Jeg frykter at vi skal sitte to år til, SV og Arbeiderpartiet, som har en politikk for å møte framtiden både for barn og unge, for å minske forskjeller, og også en politikk som tar opp i seg de store utfordringer som landet vårt står overfor. Jeg frykter at kontantstøtten skal stå i veien for det. Jeg tror at hjertet til sentrum på mange måter ønsker samarbeid mot venstre, fordi det er ikke mulig å realisere f.eks. kampen mot forskjeller – meldingen kommer neste uke – eller deler av Voksenåsen-dokumentet hvis man ikke snur seg til venstre. Tyngdepunktet i norsk politikk bør ligge fra venstre mot sentrum, slik det nå ligger fra venstre mot sentrum i mange europeiske land. Jeg ønsker å utfordre Tore Nordtun. Vi er like mye imot kontantstøtten begge to. Kanskje vi skal holde oss for nesa begge to og se om vi klarer å meisle ut en politikk som tar opp i seg satsing på barn og unge og kampen om forskjeller på en annen måte enn det vi har klart i de to første årene av denne stortingsperioden.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Ved fjorårets reviderte budsjett foreslo SV å stramme inn mer enn det som det ble flertall for her i Stortinget. Vi fryktet at det gjennom vinteren kom til å bli en renteøkning, og vi fryktet også at arbeidsledigheten kom til å øke. På den måten ønsket vi å holde igjen i finanspolitikken. Men det er riktig at vi ønsket å skjerme det offentlige forbruket og ta deler av innstrammingen i det private forbruket. I det ordinære statsbudsjettet strammet vi altså inn halvparten av det som var flertallets ønske, vi strammet inn 4,5 milliarder. Grunnen til det er at vi mente det var viktig å holde aktiviteten oppe, men også her valgte vi en annen innretning. Vi mener ikke at det er riktig å skjerme det private forbruket, som Høyre gjør, vi ønsker at deler av innstrammingen skal tas i det private forbruket. Så spør representanten om hvilke reformer det gjelder. Vi har solide statsfinanser. Det er ikke et land i Europa som har så bunnsolide statsfinanser som oss. Høsten og vinteren har vist oss, dessverre, at vi er blitt veldig oljeavhengige. Det er oljeprisen i veldig stor grad som bestemmer tilliten til norsk økonomi. Det betyr at de reformene vi bl.a. her anviser, går på hvordan vi skal gjøre oss mindre oljeavhengige. Det er det som er en av de store finanspolitiske utfordringene for å gi oss handlefrihet, og der prøver vi å anvise vei. Ellers er det ikke alle de reformene som fru Nakkim tar opp, som vi er opptatt av i det reviderte budsjettet. Det er to store reformer vi nå er opptatt av, og vi håper at i hvert fall Høyre kan gi oss støtte når det gjelder den ene. Det ene er at vi må ha på plass en ungdomsskolereform som er både en innholdsreform og en reform som vil koste penger, for det skoleslaget er kommet i skyggen. Ungdomsskolereform er helt påkrevd. SV kommer til å bruke mye tid fremover på det, også i valgkampen og i neste stortingsperiode, og vi utfordrer Høyre til å være med oss og skape en bedre, en kreativ, en spennende og sprudlende ungdomsskole, noe annet enn den trøtte ungdomsskolen som vi dessverre har i dag. Den andre er at vi ønsker tiltak mot Forskjells-Norge. Vi ønsker å bruke penger til omfordeling – fra dem som har mest, til dem som har minst.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
Jeg synes bestandig det er hyggelig å se at medrepresentanter bruker tid på de merknadene vi selv bruker mye tid på å skrive, men Kvassheim må ha gått glipp av et lite poeng: Vi er for en gradvis avvikling av produksjonsstøtten. Så hvis representanten leser dem om igjen, vil han se at det er riktig. Ellers er vårt hovedanliggende sysselsettingspolitikken, som skal gjøre oss mindre oljeavhengig. Det er helt klart at det er den fremtidsrettede politikken. Derfor er de tiltak vi her anviser, tiltak som peker fremover. Nå skal vi ikke være så svartsynte som enkelte er som er knyttet til verftsindustrien og offshoreindustrien. I fjor ble det investert nesten 75 milliarder kr i Nordsjøen. Året i år, som visstnok skal være veldig svart – og det er klart at det kan se litt svart ut på lengre sikt – investeres det nesten 72 milliarder kr i Nordsjøen. Det er 28 pst. av alle investeringer som foretas i Norge, og som altså går til én sektor som sysselsetter en relativt begrenset del av den totale sysselsettingen. Vi gjør oss altså stadig mer oljeavhengig. Hvis vi skal tro på SSB og på departementet, skal vi også til neste år ha investeringer i Nordsjøen på over 60 milliarder kr. Det betyr at vi i mange år fremover skal ha store investeringer i én sektor som sysselsetter svært få. Men vi har vært enig i at det er nødvendig med tiltak for verftsindustrien, og vi har valgt å konsentrere oss rundt skipsbyggingsindustrien. Derfor tok vi – som det første partiet her på Stortinget – til orde for at verftsstøtten skulle opp på det gamle nivået, og fikk også flertall for det etter hvert. Vi har nå tatt til orde for at man skal ha en intensivering av ferdigbygging som også Senterpartiet til slutt kom med på, etter at de kunne skyve regningen foran seg også på det punkt. Det har etter hvert blitt et mønster for denne regjeringen at man er med på det man skyver regningen foran seg for. Men det viktigste innenfor sysselsetting er ellers kompetanseoppbygging, og det er å ta vare på arbeidsplasser som peker fremover. Jeg tror at offshoreindustrien dessverre må se for seg at man gjennom en tiårsperiode vil være på et lavere nivå enn man er i dag. Jeg tror ikke offshoreindustrien står overfor noen krasjlanding, slik enkelte har hevdet, men vi som politikere må bidra til at man får en myk landing.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
I motsetning til mange replikanter her som harselerer over at innstrammingen ikke ble så sterk som man anviste i fjor høst, vil jeg si at det er bra. Det balansepunktet som Stortinget nå er i ferd med å vedta – Regjeringen har lagt fram noenlunde det samme – er det punktet som SV anviste i fjor høst. Vi mente den gangen at innstrammingen ble for stor. Den ble ikke så stor som Regjeringen hadde ønsket. Det bidro også til at arbeidsledigheten ikke steg så mye gjennom vinteren som det var grunn til å frykte på det tidspunktet. Men det som også har skjedd, som er det viktigste, og som alle sammen velger å se bort fra, er at fra november-desember i fjor og til nå ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett har oljeprisen steget med 6 eller 7 dollar. Det har bidratt til at tilliten til norsk økonomi har økt som den har. Det har bidratt til at renten heldigvis har gått nedover, og det har bidratt til å stabilisere tilliten. Det viser med all mulig tydelighet at mange av de øvelsene som Stortinget og Regjeringen gjør, nemlig å drive med hasardiøs innstramming i offentlige budsjetter, for, som det sies, å opprettholde tilliten til norsk økonomi, er øvelser som i beste fall ikke opprettholder tilliten. Oljeprisen er dessverre altoverskyggende for norsk økonomi. Det har høsten, våren og vinteren vist. Det som da bør være den store utfordringen for Stortinget og Regjeringen, er: Hvordan kan vi klare å ha en økonomi som er mindre oljeavhengig, som er mindre sårbar for svingninger i oljeprisene? Hvordan klarer vi å beskikke vårt eget hus framover i det neste årtusen uten å være så veldig avhengig av om oljeprisen er 16 dollar eller 10 dollar fatet? Det er både den store finanspolitiske utfordringen og den store utfordringen for nasjonen, for alle vet at olje- og gassalderen på et tidspunkt vil ta slutt, og da må nasjonen ha andre ben å stå på. Min utfordring til finansministeren er da: Hva tenker han? Det ligger jo ingenting i de budsjettene som han så langt har lagt fram, som peker på hvordan vi skal gjøre oss mindre oljeavhengig inn i det neste århundre. Tvert imot viser både realøkonomien og også budsjettene med all mulig tydelighet hvor ekstremt oljeavhengig nasjonen er. Det er vår store utfordring, og det vil jeg gjerne utfordre finansministeren på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-18:
President! SV skal også stemme imot!
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-06-18:
Etter mye politisk dramatikk og mange omganger her i Stortinget er saken om et IT-senter på Fornebu brakt inn i et positivt spor, med politisk styring, åpenhet og åpen konkurranse. Også i forkant av denne meldingen som Stortinget nå har til behandling, var det et visst tilløp til dramatikk, med oppslag i media om nye forsøk på overstyring av næringsminister og regjering. Det er også et visst forsøk på å vedlikeholde den dramatikken. Men jeg er glad for at dette ikke gjenspeiler seg i dagens innstilling. I St.meld. nr. 42 har Regjeringen dokumentert at den følger de vedtak som Stortinget tidligere har gjort i saken, og de vanlige prosedyrer for forhandlinger. Selv om det er avgitt to ulike merknader fra komiteen, er realiteten full tilslutning til Regjeringens linje i saken. Så var det av representanten Hedstrøm nevnt at dette var en såpeopera. Hva såpeopera angår, får hver enkelt danne seg en oppfatning om hvem som er de fremste premissleverandørene og de mest aktive aktørene i den sammenheng. Saken er i det spor og ligger på det nivå den skal være. Fra Venstre er det ikke nødvendig med flere kommentarer i den sammenhengen utover de merknadene som står i innstillingen.
Inge Lønning (Høyre), 1999-06-18:
Selv skinnfeller kan røre på seg – hvis det ellers er liv i pelsen. Det man kan lese ut av flertallsmerknadene i denne innstilling og det som har vært fremført fra talerstolen av saksordfører Rudihagen og hr. Hedstrøm, viser at det fremdeles er en slags forunderlig bevegelse. Hr. Rudihagen besværet seg over at noen i denne sal har mistenkt koalisjonen av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet for å ha særlig interesse av én aktør i dette bildet. Deretter brukte han resten av innlegget til å bekrefte at den mistanken er mer en velbegrunnet, for resten av innlegget var opplesning av en middels reklamebrosjyre fra nettopp vedkommende aktør. Representanten Hedstrøm snakket om at dette var en såpeopera. Det er kanskje et godt bilde, men det partituret som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet hele tiden har sunget etter, er åpenbart laget av tekstforfattere utenfor Stortinget. Og det er ikke vanskelig å kjenne igjen forfatteren, fordi det er den samme terminologi det dreier seg om hele tiden. Saksordføreren sa at det viktige er at Stortinget omsider får «eit skikkeleg grunnlag for å gjere sine sjølvstendige vurderingar». Men problemet her er jo at den vurderingen har flertallet vært ferdig med hele tiden, og konklusjonen har stått fast. Premissene har man riktignok skiftet underveis, men konklusjonen har ligget der hele tiden. Hvis det er slik å forstå at den konklusjonen har man hatt uten at man hittil har hatt grunnlag for noen selvstendig vurdering, blir det enda mer oppsiktsvekkende det vi har vært vitne til i denne sak. Det ble sagt av hr. Hedstrøm, og det samme har vært sagt gjentatte ganger fra Arbeiderpartiets sangere i denne opera, at man skal følge denne saken med argusøyne. Det høres betryggende ut. Jeg er ikke helt sikker på at man kjenner den antikke mytologi helt godt og riktig vet hva argusøyne er, så jeg kunne tenke meg å foreslå at man i de kommende akter går over til et litt annet uttrykk og snakker om at man vil følge denne saken med gåseøyne, på godt norsk heter det «hermeteikn».