trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-15:
Jordbruksoppgjøret er i havn, og vi skal endelig banke det igjennom i denne sal nå i kveld. Under årets jordbruksoppgjør brøt Norsk Bonde- og Småbrukarlag forhandlingene i tolvte time. Hovedbegrunnelsen for bruddet lå i statens tilbudsdokument, der det ble slått fast at de ulike tiltak som den forrige regjeringen gjennomførte, skal videreføres. Videre var det manglende strukturprofil på de forslag som staten kom med i sitt tilbud. Dette gjelder primært virkningen av det utvidede jordbruksfradraget, som utgjorde om lag 75 pst. av rammen i statens tilbud. Den opprinnelige rammen ble under forhandlingene økt med 270 mill. kr, til 850 mill. kr, der halvparten er redusert skatt – noe lagt i bunnen og noe på toppen. Årets avtale gav en brutto inntektsvekst pr. årsverk på ca. 14 000 kr. Etter fradrag av økte kostnader knyttet til driften, som utgjør ca. 10 000 kr pr. årsverk, blir det en netto inntektsvekst på ca. 4 000 kr pr. årsverk. Norske bønder får ikke den inntektsutviklingen som sammenlignbare grupper får, men mye mindre. Nå vil noen si at det er mange måter å regne på – og det er det også – men det er slått fast at årets oppgjør ikke var det man ropte høyest hurra for ute på bygda, verken i nord eller sør, den 17. mai. Hva vil så framtida vise? Jeg tror Regjeringens merknader legger noen klare føringer som kan være svært viktige for framtidige jordbruksoppgjør. Jeg tror regjeringspartiene vil gjøre noen viktige grep i løpet av høsten og vinteren som vil være med på å legge noen klare føringer for hvordan veien framover skal bli, slik at vi om ett år kan vedta en jordbruksavtale som vil gi ny optimisme fra landsende til landsende. Endringene håper jeg vil gå på struktur og innretning, at de vil gå på noen klare prioriteringer, ikke minst på en ny politisk retning, og at det vil si noe om hvilke økonomiske premisser som blir lagt til grunn for framtidige oppgjør. Jeg har god tro på at Regjeringen vil ta de grep som vil være nødvendige for å få ny optimisme i landbruket og på bygda. Det er nemlig tre svært viktige virkemidler for å skape optimisme, bosetting og verdiskaping på bygda. Det ene er differensiert arbeidsgiveravgift, som Regjeringen har kjempet på plass fra 1. januar 2007, og så er det jordbruksavtalen, som gir norske bønder inntektsmuligheter, og i tillegg er det å satse på å gi kommunene et skikkelig økonomisk fundament, slik at vi kan få de velferdstilbudene som folk vil ha. Vi har fått en god start. Denne regjeringen leverer de varene folk trenger. Gi oss bare litt mer tid, så skal Norge virkelig bli det positive annerledeslandet som andre vil se som det gode eksempel. Det er en vei å gå, og den skal vi gå.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-06-15:
Også jeg har merket meg Venstres merknad om at man ønsker å ha en rendyrket inntektsavtale mellom gårdbrukerne og staten. Man nevner ikke bygdeutviklingsbildet spesielt, men man snakker om alle andre tilskudd og ordninger som bør overføres til ordinære poster i statsbudsjettet eller i kommunebudsjettet, hvis jeg har forstått representanten rett. Jeg oppfatter at i det alt vesentlige omhandler de tilskudd og ordninger som går til landbruket, direkte de ulike bønders inntektsforhold. Jeg vil gjerne ha utdypet litt nærmere hva man tenker på. Er det kun bygdeutviklingsmidlene, eller er man inne på tilskudd til drift, tilskudd til kulturlandskap og andre ting? Da synes jeg i så fall at det er vanskelig å skjelne mellom inntekt og øvrige poster.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-06-15:
Denne landbruksavtalen markerer starten på en kursendring, hvis vi skal tro saksordføreren og det som står i merknadene. Og det er det behov for, for vi opplever et landbruk som har en veldig stor bruksavgang. Det er en stor sentralisering av produksjonen til de mest fruktbare områdene. Vi opplever mindre beiting, vi opplever gjengroing av landet. I min kommune bygger man nå store løsdriftsfjøs for storfe, der man fôrer inne hele året. Det betyr at de områdene der man ikke kommer fram med tremeters slåmaskin, gror igjen og blir ikke brukt. Vi opplever dermed òg en bruksmåte og en bruksstruktur som jeg i alle fall ikke tror øker legitimiteten til norsk landbruk. Vi står overfor store utfordringer for den viktige næringsmiddelindustrien. Vi opplever at økoproduksjon av mat stagnerer. I tillegg kommer utfordringene landbruket kommer til å møte innenfor WTO-avtalen. Det er mye som taler for reform og nytenkning, og jeg ønsker at vi i denne perioden skal ha en ambisjon om å tenke nytt innenfor landbruket for at vi skal kunne møte disse utfordringene. Det betyr at vi nok er nødt til å foreta en del valg. For det første: Hvilke mål skal norsk landbruk primært oppfylle? Er det billig mat? Er det distriktslandbruk? Er det innen bosetting? Er det kulturlandskap? Er det miljø? Hvilke deler av norsk landbrukspolitikk er det som det er spesielt viktig å verne om? Og sist, men ikke minst: Kan vi gjøre noen ting annerledes og likevel oppnå de tingene vi ønsker? Det kan nemlig være slik at de målene vi har satt, har vært så vide, og den virkemiddelbruken vi har, er så spredt at vi ikke er i stand til å oppnå de målene vi må definere som de mest sentrale innenfor norsk landbrukspolitikk og -produksjon. Det finnes land som har gjort slike valg før oss. Jeg vil peke på Sveits, og det vil selvsagt være en politisk oppfatning om det landet har lyktes bedre enn Norge. Men det er et faktum at hvis man peker på bosettingen i distriktene, hvis man peker på struktur, hvis man peker på miljø og kulturlandskap, har man etter mitt skjønn der kommet lenger. En åpen diskusjon om målene og ambisjonene for norsk landbruk vil etter mitt skjønn ikke bare være en viktig og interessant debatt, men den vil også være avgjørende for oppslutningen om, for kunnskapen om og legitimiteten til norsk landbruk.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-06-15:
Jeg vil ta opp et punkt som Fremskrittspartiet brukte mye tid på i sitt hovedinnlegg, nemlig forholdet til næringsmiddelindustrien. Det ble understreket, og det er jeg helt enig i, at dette er en av Norges viktigste industrier. Det står at man skaper verdier for 120 milliarder kr. Det utgjør 20 pst. av den samlede industriproduksjonen i Norge. Fremskrittspartiet trekker da den feilslutning, etter mitt skjønn, at bare man får ned råvareprisen, vil denne industrien være berget for framtiden. Jeg skal fortelle hvorfor dette er feil. Representanten var selv inne på det i sitt innlegg da han sa at dette er en arbeidskraftintensiv industri. Jeg har lyst til å spørre: Finnes det eksempler på andre arbeidskraftintensive industrier som i vesentlig omfang har overlevd i Norge uten noen form for beskyttelse? Jeg er forholdsvis overbevist om at hvis man bygger ned norsk landbruk og produksjonen av mat, samtidig som man bygger ned tollvernet, vil man ikke bare bygge ned landbruket. Man vil også flytte produksjonen av mat ut av landet, og man vil følgelig også flytte industriarbeidsplasser ut av landet. Det regnestykket synes jeg Fremskrittspartiet bør ta med når de fremmer sin politikk for avfolking av bygdene og avindustrialisering av Norge. Jeg har også lyst til å si at det Fremskrittspartiet og Høyre derimot gjør, er systematisk å svekke den viktige næringsmiddelindustrien man har. Det understrekes skriftlig i innstillingen gjennom merknaden der man ønsker å dele Tine i to. Man har uttrykt seg negativt om viktige strukturtilpasninger innenfor næringen for å møte framtidig konkurranse. Her er det altså en stor forskjell mellom Norge og de andre landene i umiddelbar nærhet. Hvis man ser på Sverige og Danmark, har myndighetene der bygd om sin landbruks- og næringsmiddelindustri. Det har ikke bare vært en nasjonal suksess, men det har også vært en internasjonal suksess. Det samme ser man i Finland. Jeg synes at Fremskrittspartiet har liten eller ingen troverdighet når det gjelder industripolitikk, når man med åpne øyne velger å føre en politikk som ikke bare er imot interessene til industrien, men også er i direkte motstrid til en fornuftig utvikling innenfor næringsmiddelindustrien.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Denne statsråden er nok en gründer av legning, og sånn sett er det flott å se den utvikling som kan skje ute på bygda, og i og for seg i landet for øvrig. Jeg synes det er flott når et tømrerfirma får det til å svive og gå. Jeg synes det er flott når unggutter starter et bilfirma og klarer å få det til å gå. Og jeg synes det er negativt når det motsatte skjer; når folk av ulike årsaker ikke klarer å utvikle næringa si – det kan være gode grunner til det. På samme måte er for meg gårdsbruk en mulighet til å utvikle. Det er en mulighet til å utvikle næringsvirksomhet, enten ved å produsere kjøtt, melk, korn og egg eller ved å produsere bioenergi, tjenester innenfor grønn omsorg eller andre tjenester knyttet til landbruket. Det å utvikle en gård er positivt, det er det vi prøver å oppnå. Det betyr at en gård som blir nedlagt, er en mulighet som forsvinner for oss.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Jeg synes representanten Brekk svarte godt på samme spørsmål for kort tid tilbake. Mitt utgangspunkt for å lykkes med landbrukspolitikken er at vi har flere mål for politikken vår. Det betyr kulturlandskap, det betyr levende bygder, det betyr trygg mat. Skal vi klare det, må vi også ha en variert bruksstruktur. Da er vi nødt til å ha noen grenser for politikken. Vi er nødt til å sette noen begrensninger som gjør at vi klarer å tilpasse landbruket, ser behovene i de ulike delene av landet. Da må landbruket i Norge nødvendigvis også ha en småskalaprofil. Det er det som er en naturlig landbrukspolitikk i Norge. Da må vi også kunne ha begrensninger som gjør at man i praksis har en profil som er tilpasset det målet. Jeg tror at det er framtidsrettet å ha denne varierte profilen, den varierte størrelsen på brukene, og at det er det som over tid gir resultater i forhold til kulturlandskap, levende bygder og trygg mat.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Det er vel en kjent sak at den regjeringa som representanten Sørfonns parti var en del av, fokuserte på nisje på den ene siden og volum på den andre siden. Det er et legitimt standpunkt å ha å ønske å utvikle landbruket i en todelt strategi. Jeg mener at det med en sånn inngang er noe helt vesentlig som glipper, og det gjelder alle dem som er i midten, det som faktisk er det tradisjonelle landbruket i Norge, som er ryggraden i distriktsjordbruket, og som jeg tror er det landbruket som over tid er det framtidsrettede landbruket i Norge. Jeg mener at det i forrige stortingsperiode ble satset for lite på det som er i midten: det tradisjonelle, vanlige norske landbruket, og jeg ønsker å satse mer på det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Som både jeg sjøl og svært mange talere har vært innom, er vi nå midt inne i et lovarbeid knyttet til en ny reindriftslov. Derfor ville det være svært uklokt av meg her og nå å gå inn på de enkelte tiltak som skal vurderes i forbindelse med det lovarbeidet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Siden klokken snart er fem på tolv både her i salen og for norske bønder, skal jeg holde et for så vidt kort innlegg. Jeg har behov for å få oppklart en sak. Det gjelder faktisk fiskeriavtalen – det skulle man ikke tro når man behandler jordbruksoppgjøret. Representanten Arnesen var inne på fiskeriavtalen som ble avviklet for to år siden. Da er mitt spørsmål til regjeringspartiene og kanskje til komitelederen: Kommer Regjeringen til å gjeninnføre den fiskeriavtalen man hadde for to år siden, slik representanten Arnesen tok til orde for da han kritiserte den forrige regjeringen som fjernet den? Jeg håper at komitelederen kan avklare det. Ellers har det vært interessant å høre på debatten, og ikke minst representanten Teigen fra SV og Troms. Da tilbudet fra staten kom, var det ikke måte på hvor hardt han trampet i fjøsgulvet i frustrasjon over det tilbudet. Da var han riktignok ikke her på Stortinget. Da var han hjemme i fjøset i Lyngen som vararepresentant. Nå når han har kommet inn på Stortinget, har pipa fått en annen lyd. Det er jo interessant å merke seg at partipisken også fungerer for SV, og at de bare får stå på åkeren og protestere mot egen regjering. Lundteigen gikk veldig langt i å kritisere Regjeringen i sitt innlegg. Jeg synes jo det er interessant at kritikken nå er flyttet inn i salen, og at den ikke bare kommer på yttersiden.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-06-15:
Et aktivt landbruk i alle deler av landet er et viktig virkemiddel for å opprettholde hovedtrekkene i dagens bosettingsmønster og også et levende kulturlandskap. Dette medfører at vi må legge til rette for en variert bruksstruktur. Skal vi få dette til, må vi ha et robust jordbruk. Kristelig Folkeparti mener at vi trenger både volumproduksjon og nisjeproduksjon, og at disse ikke må settes opp imot hverandre. Når det gjelder volumproduksjon, må jo det defineres ulikt i de ulike delene av landet, og jeg ser derfor ikke noen motsetning mellom disse begrepene og det statsråden i sitt innlegg kaller «ryggraden» i landbruket. I mitt fylke, Østfold, ligger landskapet godt til rette for å dyrke korn. Det gjør vi, og det skal vi fortsette med. Men skal vi få dette til, er det viktig å sikre bøndene stabile og forutsigbare rammevilkår som gir mulighet til den samme utviklingen i inntekt som for andre. At Regjeringen bruker skattelette som hovedgrep for å øke inntektene, ja det er nokså overraskende med denne regjeringen. Men for meg må det også være lov til å spørre: Hvor mange bønder vil få full uttelling på skatteseddelen? Jeg forutsetter at regningen for denne skatteletten ikke blir belastet kommunene, men at staten kompenserer dette på et gitt tidspunkt. Et flatt og frodig fylke som Østfold er, gir noen miljømessige utfordringer – jeg tenker her på avrenning. Å satse på fangdammer er da av stor betydning. Det er derfor med stor skuffelse jeg registrerer at det ikke blir gjort unntak i årets jordbruksoppgjør i forhold til SMIL-forskriften når det gjelder finansiering av fangdammer i vassdrag med særskilte utfordringer. Statsråden sa i sitt innlegg at denne avtalen «styrker miljøprofilen». Ja, men et viktig tiltak for landbruket i min del av landet nådde dessverre ikke opp i denne miljøstyrkingen. Skal vi klare å drive med kornproduksjon til beste for landet, trenger vi noen ordninger som ivaretar dette i forhold til landskapet vi snakker om. Jeg må si det er skuffende å merke at det var Regjeringen som ikke så nødvendigheten av en slik endring, ikke landbruksnæringen. Helt til slutt: Jeg er glad for den satsingen som kommer til uttrykk gjennom satsing på bioenergi. Dette er god landbrukspolitikk, det er god energipolitikk, det er god miljøpolitikk – og da er det vel som et kinderegg.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-06-15:
Landbruket og landbruksbasert næringsmiddelindustri er blant de absolutt største sektorene i norsk næringsliv når det gjelder både sysselsetting og verdiskaping – 100 000 årsverk og 107 milliarder kr i omsetning. De tiltak og overføringer vi i dag vedtar gjennom jordbruksavtalen, kommer hele denne verdiskapingskjeden til gode. Landbrukssamvirket er hovedaktør i næringsmiddelindustrien med sine 54 milliarder kr i omsetning, 50 000 medlemmer og 18 500 ansatte. Gjennomføringen av jordbruksavtalen er avhengig av dette samvirket blant bønder. Dette er også inntatt i Regjeringens proposisjon, hvor det under henvisning til Soria Moria-avtalen heter at en vil videreføre markedsordningene og sikre samvirkets rolle som markedsregulator. Det er helt riktig som det heter i stortingsproposisjonen, at det «er et gjensidig avhengighetsforhold mellom primærproduksjonen og næringsmiddelindustrien. Primærproduksjonen er avhengig av en konkurransedyktig næringsmiddelindustri». Det norske matvaremarkedet er ikke så beskyttet som det ofte hevdes. Bearbeidede matvarer tar større markedsandeler, og disse har begrenset beskyttelse mot import. Bakervarer er et eksempel på viktige importvarer, og for ost har importen økt med 21 pst. fra 2004 til 2005. Arla og Tulip er blitt vanlige merkevarer i norske butikkhyller. «For å opprettholde en konkurransedyktig næringsmiddelindustri må det(…) legges til rette for å sikre industrien konkurransedyktige rammevilkår», heter det fra Regjeringen. Jeg er glad for at dette er så klart nedfelt, men spør meg om alle myndigheter har den samme strategi. Konkurransetilsynet har f.eks. en klar tendens til å se bort fra de store nordiske og internasjonale matvareselskap som posisjonerer seg i det norske matmarkedet, når de uttrykker at det er liten konkurranse i norsk matvareindustri. De synes dessuten å ha en antipati mot samvirkebaserte løsninger. Skal vi også i framtiden sikre at norske matvareprodusenter har en næringsmiddelindustri som prefererer norske råvarer og bidrar til å sikre en effektiv omsetning av norsk mat, er det svært viktig at Regjeringen står ved de positive signalene om å sikre samvirkebasert næringsmiddelindustri også når tilrettelegging av konkurransevilkår står på dagsordenen. (…) Samvirke er en vanlig organisering av matindustrien i store deler av verden, så vel som innenfor andre virksomhetsområder. Det er på tide at vi får på plass en samvirkelovgivning også i Norge som gir trygge rammer for denne organisasjonsformen. Jeg håper Regjeringen vil sørge for å sette dette på dagsordenen snarest mulig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-15:
Det legges årlig ned 2 000–3 000 gårdsbruk. 2 000–3 000 arbeidsplasser forsvinner. Siden år 2000 er det fulldyrkede jordbruksarealet redusert med 170 000 dekar. Matvaresikkerheten svekkes. Landbrukets betydning som bærer av grunnleggende kulturelle verdier reduseres i takt med avviklinga. På samme måte svekkes landbruksbedriftenes betydning som senter for innovasjon og knoppskyting i distriktene. Landbruket er i mange områder i ferd med å nærme seg en kritisk nedre grense. Fra fiskeriforvaltningen vet vi at når en populasjon kommer under en minste mengde, vil den nesten uavhengig av hvilke tiltak som settes inn, uttynnes og forsvinne. Årets jordbruksavtale vil ikke snu denne utviklinga. Avtalen vil forhindre en ytterligere akselerasjon som ville ha vært resultatet av opposisjonens politikk, men en vil neppe oppnå noen markert oppbremsing i 2007. All verdens reparasjonstiltak og økonomiske stimulanser til innovasjon, kunstige ordninger for å holde landskapet åpent, og museumsbasert kulturbevaring vil ikke kunne kompensere for skadevirkningene av at landbruket i seg sjøl svekkes. Det er derfor ikke noen god avtale for de formål det snakkes varmt om at jordbruket skal fylle. Avstanden mellom jordbruksinntekt og inntektene ellers i nærings- og arbeidslivet vil øke de kommende åra. De tilleggene som gis, er langt fra tilstrekkelige for å sikre samme kronemessige inntektsutvikling som andre grupper. Avtalen gir ikke inntektsløft til de grupper i landbruket som er mest truet. Avtalen gir heller ikke noe signal om at disse gruppene kan forvente noe løft framover. Skattepolitikken er et sentralt spørsmål. Det er riktig og nødvendig å legge vekt på det. Men det er problematisk med avtalens innretning på dette området, og det må drøftes nærmere. I stortingsproposisjonen forutsettes det skatteendringer med en provenyramme på 283 mill. kr, som skal tilsvare en inntektsverdi på 425 mill. kr. Det må foreligge en dokumentasjon ved behandlingen av statsbudsjettet for 2007 som viser hvordan en kommer fram til dette. Den inngåtte avtalen bør godkjennes av Stortinget. Noe annet ville innebære en alvorlig mistillit til Regjeringa og forhandlingssystemet. Stortinget har imidlertid et soleklart ansvar for å legge premisser for framtidige oppgjør. Erfaringene tilsier at det kreves klare og entydige signaler fra stortingsflertallet. Jeg velger å tro at Regjeringas ambisjoner for landbruket står ved lag, og at årets oppgjør er en svært forsiktig start på dette. Dette forutsetter imidlertid at en i kommende statsbudsjett og ved kommende jordbruksoppgjør tar betydelig mer effektive grep og vil signalisere noe annet framover enn det en har lagt til grunn videre. Inntektsutviklinga må gjøre det interessant for ungdommen å gå inn i næringa. Det må føres en offentlig strukturpolitikk som sikrer vanlige, mindre og mellomstore familiebruk. Privatisering av produksjonsrettigheter innenfor melkeproduksjonen må reverseres. Miljøpolitikken må forsterkes. Slike grep er avgjørende for måloppnåelsen på et område som er av avgjørende betydning for Regjeringas omdømme i by og bygd.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Det er jo slik at Stortinget har vedtatt at antallet rein i Finnmark skal være på 64 100 dyr. I dag er vi i en situasjon hvor vi er langt over dette. Kanskje har vi så mange som 100 000 dyr mer enn det som Stortinget har vedtatt. Hvilke konkrete tiltak ønsker statsråden å følge opp dette med, slik at vi kommer ned i 64 100 dyr – og da snakker vi om Vest-Finnmark? En annen side av denne saken er at vi i dag i Finnmark i vesentlig grad har nomadisk reindrift. I de områdene hvor det er størst slitasje, er det kun nomadisk reindrift. Vil statsråden vurdere mulige tiltak for å kunne gå inn på en stasjonær reindrift, noe som krever et mye lavere antall rein for å kunne brødfø en familie?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Norske myndigheters unnlatende holdning når det gjelder å følge opp stortingsvedtak, har gjennom mange regjeringer ført til at vi er kommet i en situasjon i dag som tilsier at vi kan stå foran en økologisk katastrofe i Finnmark. Grunnen til at Fremskrittspartiet ikke ønsker å stille seg bak merknadene til Regjeringen, er nettopp at statlige tilskudd er produksjonsdrivende og et incitament for å øke antall dyr. Det er ikke det vi trenger. Vi trenger noe helt annet. Dagens situasjon tilsier at Regjeringen burde funnet helt andre løsninger på en rekke områder enn hva de faktisk foreslår. Reindriftsnæringen i Vest-Finnmark spesielt er i en alvorlig krise, både med hensyn til et stadig mer sviktende beitegrunnlag, fare for alvorlige brudd på dyrevernsloven og for inntjeningsgrunnlaget for næringsutøverne. Den økologiske sirkel er i ferd med å brytes ned. Grunnlaget for næringen, beitegrunnlaget, er i dag langt fra i stand til å fø opp et så stort antall dyr som det er på vidda. Dette medfører for svake individer, som igjen frambringer for svake kalver, som igjen skal klare seg på et kraftig redusert beitegrunnlag. Sunn fornuft tilsier at Regjeringen derfor burde ha gjennomført helt andre tiltak enn en økning av tilskuddet, som helt klart stimulerer til et høyere antall dyr. Det oppleves i Finnmark at dyr på halvannet år ikke har en høyere slaktevekt enn årskalver har i våre naboland, bl.a. på bakgrunn av beitegrunnlaget, og at vi har nomadisk reindrift med to lange flyttinger i året. Nomadisk reindrift er meget ressurskrevende og tilsier at antall reinsdyr må være høyt for å ivareta inntektsgrunnlaget for en familie. Det kreves to bosetninger, flere kjøretøy, mer slitasje på beitegrunnlaget og for store driftsutgifter. Stasjonær reindrift kan utøves med under halvparten så mange dyr som den nomadiske. Da burde det være klart og alle burde forstå at der dette er mulig, vil faktisk dette bli en suksess. Det har vært en suksess i Finland og Sverige: Høyere slaktervekt, sunnere dyr og en næring som blir drevet i et samspill med hva naturen kan frambringe av beiteressurser. At reinen blir matet i perioder om vinteren er riktig. Men dette er en mindre negativ faktor enn å opprettholde en politikk som vil bli en økologisk katastrofe. Det sier seg også selv at mulighetene for å kunne fremme samisk tradisjon og kultur vil være vesentlig større ved en stasjonær reindrift.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
President! Motknappen min slo ikke inn.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-15:
Ingvild Vaggen Malvik har på en grei måte redegjort for SVs syn på selve reindriftsavtalen, og jeg har ikke noen tilføyelser til den. Men det er en annen betraktning jeg har lyst til å komme inn på. Man henviser i dokumentet til Riksrevisjonens rapport knyttet til beitesituasjonen i Finnmark som var en gjennomgang fra 2003-2004, og der man i februar 2005 fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side avga en innstilling. Jeg har lest gjennom hele den innstillingen. Jeg må si at det er en sterk og klar innstilling som, så langt jeg kan se, hele komiteen i det vesentlige står samlet om. Den tydeliggjør veldig sterkt bekymringen for overbeite i Finnmark og påpeker at det er helt nødvendig med tiltak. En ting er årets reindriftsavtale. Men hvis man ser tilbake på en rekke rapporter år for år og betraktninger som har vært, er på mange måter hvert nytt år bare en kopi av det forrige. Det er også tankevekkende når man ser på Riksrevisjonens rapport, at de mest lønnsomme årene man har operert med, har vært etter at man har hatt til dels økologiske katastrofer med dyr som har sultet i hjel, og det med bakgrunn i erstatningsordninger. Når det blir slik at en næring går best året etter at man har tapt 50 000 dyr, er det noe som blir riv ruskende galt. Jeg ser at landbruksministeren i forbindelse med Riksrevisjonens rapport påpekte at man på mange måter ble handlingslammet på grunn av ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk. Når man får en fortolkning som går på folkerettslige prinsipper som gjør at man ikke kan gripe inn i forhold til et økologisk manglende beitegrunnlag, blir det helt galt. Heldigvis var det ikke slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen følte seg handlingslammet av den grunn. De påpeker derimot at det er en klar mistolkning i forhold til folkeretten dersom man av hensyn til den enkelte utøver ikke skulle gripe inn. Det er nettopp beitegrunnlaget, at næringen vil kunne overleve over tid, som må være avgjørende. Det betyr at man må redusere antall dyr og sikre at det er et beitegrunnlag. Det er ikke sikret i dag, og det betyr at man er nødt til å ha mye, mye mer aktive tiltak i framtiden enn det man har hatt til nå. Det gjør at det Regjeringen kommer tilbake med senere, er nødt til å ha aktive tiltak i seg. Det man ser i Finnmark når man oppholder seg i de områdene, går ute i naturen og studerer den, er ødelagt natur. Det er et av de største, kanskje det største området i Norge i dag med store naturødeleggelser. Det kan vi ikke leve med videre. Det krever aktive tiltak fra Regjeringen også fordi en rekke tidligere regjeringer nettopp ikke har kommet med de aktive tiltakene. Det gjør at vi kan ikke i Stortinget år om annet ha den samme typen betraktninger uten at det etterfølges av aktive tiltak.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-06-15:
Det er viktig å fokusere på regelforenkling og reduksjon av skjemabelastning for næringslivet og offentleg sektor. Forenkling og reduksjon av skjemamengda som næringslivet må halde seg til, har vore eit tema for Stortinget og for skiftande regjeringar i ei årrekkje. Eg hugsar godt da Lars Sponheim blei næringsminister i Bondevik I-regjeringa for om lag ni år sidan, da han med brask og bram annonserte at han ville skjemaveldet til livs. Dette skulle vere Venstre sitt store prestisjeprosjekt. Paradokset er at da han overlét kontora i Næringsdepartementet til sin etterfølgjar tre år seinare, var skjemaveldet større enn nokon gong. Som komiteen viser til i si innstilling, er det allereie sett i verk fleire tiltak for å nå målet om å redusere næringslivet si arbeidsbyrde med innrapportering og å auke utbyttet næringslivet har av dei opplysningane som blir innrapporterte. Det er viktig at desse tiltaka får verke over tid og vidareutviklast for at dei skal kunne gje gode resultat. Eit av tiltaka som er sette i verk, er Altinn, som i løpet av 2008 skal bli næringslivet sin inngangsportal til alle offentlege tenester. I revidert nasjonalbudsjett, som me skal behandle i denne sal i løpet av ganske få timar, har Regjeringa gjort framlegg om ei ekstraløyving på 6,6 mill. kr over Næringsdepartementet sitt budsjett for å styrkje Brønnøysundregisteret sitt arbeid med elektronisk innrapportering til det offentlege. Av dette skal 4,5 mill. kr brukast til å styrkje tilrettelegging av skjema og brukarvennlege løysingar. Dette syner at Regjeringa tek denne utfordringa på alvor. I avisene på torsdag kunne ein lese at sju av ti bedriftsleiarar meiner forenklingsarbeidet ser ut til å vere motivert ut frå styresmaktene sine eigne behov og ønske, og ikkje ut frå dei behova som næringslivet har. Dette er signal me må ta på alvor. Eg er sikker på at næringsministeren vil ta med seg dette inn i det vidare arbeidet på området. Men eg er einig i konklusjonen frå statsråden, som i brevet til komiteen seier at det me no treng, er ikkje å setje ned nok ei styringsgruppe, men at det må jobbast målretta med å styrkje, intensivere og forsterke dei tiltaka som allereie er etablerte. Til slutt må eg seie at eg iblant er litt forundra over kor lite konsekvente opposisjonspartia er på dette området. På den eine sida seier dei at dei er opptekne av forenkling, medan dei på den andre sida kjem med fleire framlegg om enda meir skjema og enda meir byråkrati. Eit døme på det er Høgre sitt framlegg om å innføre kunngjeringsplikt for alle offentlege innkjøp under 500 000 kr, eit framlegg som dei andre opposisjonspartia støtta da det blei behandla i denne salen for nokre få veker sidan. Dersom dei hadde fått gjennomslag for det, ville det utan tvil ha vore eit tilbakesteg for arbeidet med å modernisere og forenkle regelverket for offentlege innkjøp, samtidig som det ville ha ført til at næringslivet hadde fått enda fleire skjema å halde seg til.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Jeg var i mitt innlegg inne på det faktum at statsråden i media stadig viser til at det var en reduksjon i skjemabelastningen tilsvarende 580 årsverk i fjor. Dette er egentlig bare tall som en eller annen tallknuser i Oppgaveregisteret har kommet frem til, og det forefinnes absolutt ingen dokumentasjon fra bedriftene på at tallene stemmer. I en undersøkelse gjennomført av Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening sier 65 pst. av bedriftslederne at de ikke har merket en reduksjon i skjemabelastningen. Mine spørsmål til statsråden blir derfor: Hvorfor bruker statsråden disse tallene konsekvent når han vet at NHO og NARF rapporterer at dette vitterlig ikke er et faktum, og at de fleste bedriftslederne sier at de ikke merker noe til en redusert skjemabelastning? Mener ikke statsråden at man bør være mer forsiktig med bruk av disse tallene, og kanskje ta en ny gjennomgang for å se om de faktisk stemmer?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2006-06-15:
Flere studier viser at skjemaveldet og oppfølging av lover og regler koster næringslivet over 30 milliarder kr årlig. Det er hva det koster næringslivet. Så har vi hva det offentlige bruker på å behandle alt dette. Det kunne også være interessant å vite hva folk flest bruker av tid på byråkratiet i det vanlige liv, og hvor mye det koster det offentlige å drive inn alt av skatter og avgifter. Det prates jo ofte om at skjemaveldet skal forenkles. Da jeg ble aktiv i politikken for ca. 10 år siden, husker jeg at dette også var et tema. Bare mellom 1998 og 2006 har fire regjeringer gått inn for forenklinger. Men byråkratiet har villet det annerledes. Jeg er også i stor tvil om denne regjeringen har fått redusert skjemaveldet noe særlig. Det er ikke sjelden at vi får tilbakemeldinger fra bedrifter, enkeltpersoner og interesseorganisasjoner, som f.eks. Bedriftsforbundet, NHO, Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening og Skattebetalerforeningen, om at det går tregt med forenklingen. Riksrevisjonen har tidligere påpekt at tallet på antall skjemaer og forskrifter ble redusert med kun 2,9 pst. i perioden 1998–2004. Samtidig hadde lengden på hver forskrift økt med 12,5 pst. I samme rapport fra Riksrevisjonen skriver man at godt over halvparten av 4 500 små og mellomstore bedrifter har de to–tre siste årene opplevd at det er blitt flere regler de må følge, og at 39 pst. av disse bedriftene mener at de bruker mer ressurser på skjemarapportering nå enn de gjorde for to–tre år siden. Halvparten av de spurte bedriftene svarer at de fortsatt må svare på de samme spørsmålene flere ganger. Behovet for en overordnet styringsgruppe for å redusere skjemabelastningen for næringslivet og offentlig sektor kommer jo også godt til uttrykk i et brev jeg fikk fra statsråden i går – for øvrig svar på et brev om «en enklere hverdag for bedriftene», som Kåre Fostervold og jeg sendte til nærings- og handelsministeren for ca. halvannen måned siden. Der skriver statsråden selv: «Noe av den største utfordringen er å få etablert gode tjenester på tvers av etatsgrensene, noe som krever et godt samarbeid mellom etatene og med brukerne.» Det er nemlig det som er problemet. Riksrevisjonen forklarer den beskjedne belastningsreduksjonen med at de etater som belaster mest, Skattedirektoratet og Toll- og avgiftsdirektoratet, har hatt en relativ liten belastningsreduksjon, og viser bl.a. til at det kun var tre av 51 statlige etater som stod for hele reduksjonen. Riksrevisjonen skrev i sin rapport ganske treffende: «Sentrale mål i arbeidet med å forenkle regelverket og redusere belastningen knyttet til utfylling og innsending av skjema for næringslivet er realisert i begrenset grad.» Altså, sagt på en mindre byråkratisk måte: Skjemaveldet lever og blomstrer som aldri før, og med den informasjonen vi har fått siden det, tyder det på at byråkratiblomstene med den nye regjeringen har fått masse gjødsel til å vokse enda mer.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-06-13:
Et ganske kort innlegg – det er to tverrpolitiske, enstemmige innstillinger som foreligger i anledning meldingen og årsrapporten, men jeg har likevel noen få kommentarer for å supplere. La meg først si at overskriften for innstillingene må være at det slås fast i begge at NATO ser ut til å komme både politisk og militært styrket ut av 2005, som også representanten Nybakk understreket. Jeg er også enig med henne i at viljen til å forsterke NATO som et viktig transatlantisk forum synes å være sterk og positivt til stede. Når jeg likevel vil peke på et par forhold, er det fordi jeg synes anledningen byr seg til også å peke på ting som blir en utfordring fremover. Det kan synes som det vil bli viktig for Norge å følge med i EUs samordning av europeiske synspunkter inn i NATO. En har ikke sett så mye til dette foreløpig – mer på det politiske enn på det militære området. Og for all del, det er ingen tvil om at våre forsvars- og sikkerhetspolitiske prioriteringer ligger fast. Likevel vil det være viktig å observere hvordan forholdet mellom EU og USA i og utenfor NATO eventuelt gir oss nye utfordringer når det gjelder hvor vi har formell og eventuelt praktisk innflytelse. Så er det tre små forhold som jeg bare vil nevne – små og små, de er jo store utfordringer. Det første er Afghanistan. I høst går NATO inn i fase 4 i Afghanistan, og man vil øke fra 9 000 til 17 000 soldater. Det vil også bety at samarbeidet mellom ISAF og Operation Enduring Freedom blir tettere. De to skal ha et felles koordineringssenter i 2007, i første omgang ledet av en amerikaner. Behovet for koordinering blir større fordi operasjonene er spesielt farlige i sør for ISAF og i øst for Operation Enduring Freedom. En må vel se i øynene at det lett kan føre oss inn i en situasjon hvor ISAF-oppdraget blir skarpere. Det er vel heller ingen tvil om at Taliban vil gjøre sitt ytterste for å teste NATOs besluttsomhet og utholdenhet. Dette kan komme til å gi oss så vel politiske som militære utfordringer som vi må være forberedt på å møte. Det andre punktet er at det vel i og for seg er bekymringsfullt at bare syv av NATO-landene til nå bevilger 2 pst. eller mer av statsbudsjettet til forsvar, når 2 pst. er alliansens vedtatte mål. Her er det en utfordring for hele alliansen. Det siste jeg vil dra frem, er at det også er bekymringsfullt at den politiske dialogen med Russland synes å være så vanskelig. Det gjelder så vel for NATO-parlamentarikerne som for NATO generelt. Jeg håper at det vil bli et satsingsområde for organisasjonen i tiden som kommer, å arbeide systematisk med hvordan man bedrer det forholdet.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-06-13:
I denne enstemmige innstillingen er det omtalt en rekke prosesser, saker og situasjoner som har relasjon til Kaukasus, Tsjetsjenia, Hviterussland, Usbekistan og Tadsjikistan. En rekke av de berørte aktuelle sakene angår derfor Russland. Det er bekymringsfullt at forholdet til nettopp Russland har blitt mer anstrengt det siste året. I denne saken om OSSE er det for så vidt en viss parallell til noen av kommentarene i forbindelse med NATO og de problemene man står overfor der. Det er å håpe at OSSE, og kanskje spesielt våre delegater og myndigheter i sitt arbeid gjennom OSSE, ser det som et mål å jobbe systematisk for å bedre forholdet til nettopp Russland, slik at man kommer mer i inngrep med de prosessene og de sakene der man er avhengig av russisk medvirkning. Det vil være grunnlaget for fremgang i en rekke av de sakene som bl.a. ble nevnt av saksordfører Valle.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-06-13:
Det er ikke vanskelig å slutte seg til den enstemmigheten som er i komiteen om reformprosessen, og som er omtalt i de felles merknadene, hvor en peker på at den er nødvendig for bedre å mestre de store utfordringene som en ser for seg i tiden fremover. Det er også viktig å merke seg at det er en enstemmig komite som bemerker at det gjelder ikke å tape dette av syne, selv om generalforsamlingen 9. mai gjorde et vedtak som kan tolkes som et foreløpig tilbakesteg i det arbeidet. Jeg har lyst til å dvele litt mer ved vedtaket 9. mai. Det har i flere år vært tydelig for dem som har fulgt FNs arbeid fra sidelinjen, at generalsekretæren, Kofi Annan, har nedlagt et betydelig arbeid for å skape en bedre koordinering i de ulike delene av FNs organisasjon, ulike avdelinger og «agency»-er. Det gjelder også organisatorisk, logistisk og økonomisk – det hele for å få en mer effektiv drift, mer målrettethet og bedre ressursutnyttelse. Derfor var vedtaket 9. mai ganske overraskende, da en splittet generalforsamling vedtok en resolusjon som forsinker effektivisering av pengebruk og beslutningsprosedyrer, hvor alle giverland, unntatt Norge, stemte imot. Dette har jeg tidligere reist som et skriftlig spørsmål til utenriksministeren, den 24. mai, og jeg har fått et fyldig svar på to A4-sider, hvor en redegjør for begrunnelsen for stemmegivningen. Men jeg merker meg at en i svaret også anfører at andre områder, slik som styrket myndighet for generalsekretæren, ikke er fullt så godt ivaretatt. Og nettopp det er jo poenget. En har savnet denne koordinerende – skal vi si – autoriteten i toppen av organisasjonen som kunne føre til en bedre koordinering på de områdene som vi nevnte. Videre i svaret fra utenriksministeren sier en at til tross for det dårlige forhandlingsklimaet som avstemningen i mai bidro til, fortsetter reformprosessen videre, og en peker på at avstemningen kanskje burde vært unngått, fordi den kan bidra til ytterligere polarisering mellom utviklingslandene og de vestlige landene. Da må det jo være lov å peke på at det kanskje er en reell uenighet om FNs fremtidige utseende, hvor det å definere hva som er effektiv drift og god ressursutnyttelse, kanskje ser annerledes ut hvis man sitter på donorsiden, enn hvis man sitter på mottakersiden. Derfor vil jeg avslutte med å konkludere med at etter min mening og Høyres mening var Norges votering 9. mai begrunnet for svakt i forhold til den skadevirkningen den kunne gi.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Norge har en godt utviklet forsvarsindustri som f.eks. Kongsberg Defence & Aerospace, eller det vi også kjenner som Kongsberggruppen. Denne type industri er vesentlig annerledes enn andre lands industri. Forskjellen er at forsvarsindustrien leverer kun til hvert enkelt lands myndigheter, og har således kun én potensiell nasjonal kunde. Behovet for økt internasjonalt samarbeid innen denne sektoren er stort, og særlig Norge, som en liten nasjon, kan dra nytte av slike samarbeidsprosjekter. Norge deltar i svært få internasjonale forskings- og utviklingsprosjekter innenfor denne sektoren. Norge har faktisk for enkelte anledninger trukket seg ut av slike prosjekter på grunn av kostnadene, til tross for at Forsvaret har hatt et klart definert behov for det som ble utviklet. Et godt eksempel er det nordiske ubåtprosjektet Viking. Her trakk Norge seg ut av samarbeidet med Danmark og Sverige på grunn av pengemangel. Mange land bruker forsvarsindustrien for å få innpass i avanserte utviklingsprosjekter. Et godt eksempel er Canada, som har deltatt i det amerikanske JSF-kampflyprosjektet, uten selv å ha ambisjoner om å anskaffe seg dette flyet. Norske myndigheter mottar fra tid til annen invitasjon om å delta i slike multinasjonale forskings-, materiell- og utviklingsprosjekter. Dagens regjeringsrepresentanter brukte mye tid under valgkampen til å fortelle at landet trenger en mer aktiv næringspolitikk. Etter regjeringsdannelsen har imidlertid retorikken forstummet, og den såkalte aktive næringspolitikken har uteblitt. Dette er mangel på næringspolitikk. Fremskrittspartiet ønsker derfor å gjøre noe med denne mangelen på aktiv næringspolitikk og fremmer derfor forslaget som er inntatt på side 2 i innstillingen. Alle partiene er enige om intensjonen i denne saken. Likevel fremmer vi vårt forslag som foran nevnt.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Når vi fortsatt ønsker å fremme dette forslaget, som flere tydeligvis har bedt oss om ikke å gjøre – uvisst av hvilken grunn – er det på grunn av det som står på slutten av flertallsvedtaket: «vedlegges protokollen». Erfaringsmessig, etter å ha vært på Stortinget i mange år, vet vi at det at noe vedlegges protokollen, kan være det samme som at ingenting skjer, og at dette er helt uforpliktende. Selv om statsråden nå har redegjort for at hun arbeider med denne saken – og det håper jeg naturligvis er helt riktig – mangler vi en forklaring på en strategi for hvordan hun har tenkt å gå fram. Når vil hun eventuelt komme tilbake til Stortinget og redegjøre for hva som har skjedd i saken – når vi nå fremmer dette forslaget?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Jeg må ta en liten replikk på representanten Petersen. Han snakker om å slå inn åpne dører. Ja vel, da er det vel i grunnen bare å stemme for vårt forslag, så skjer ikke det. Det hjelper ikke å være imøtekommende, som Petersen hevder at statsråden er. Det er hun jo naturligvis, men det hjelper ikke bare å si det. Det skjer jo ingenting. Derfor fremmet vi forslag i går også om å nedsette en forsvarskommisjon, fordi Regjeringen i Soria Moria-erklæringen har sagt at dette skal den ordne. Så går det et helt år, og det skjer ingenting. Derfor er vi veldig skeptiske i denne saken. Det blir sagt mange pene ord, og det blir skrevet brev til komiteen at, ja, dette er vi i gang med, dette skal vi fikse, og dette skal vi ordne. Det skjer ingenting, og derfor må det et vedtak til som er forpliktende. Det er ikke flertallsforslaget – det skal vedlegges protokollen. Ja vel, hva skjer så? Det finnes ingen forpliktelse i at noe vedlegges protokollen.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Når vi ikke har fremmet dette forslaget i innstillingen, skyldes det en inkurie. Det vet representanten Signe Øye godt, for dette har jeg snakket med henne om flere ganger. Likevel trekker hun dette opp som om det er noe nytt. Det er det aldeles ikke. Det er Fremskrittspartiet som fremmet dette forslaget som et Dokument nr. 8-forslag, og det skulle bare mangle om vi ikke også fremmet det som et forslag i denne salen. Det er rett og slett en inkurie, og dette er det redegjort for, både for Jan Petersen, for Signe Øye og for komiteen for øvrig, så dette er ikke noe nytt. Men hvis man vil gjøre et nummer av det, så gjerne det. Det spiller ingen rolle, for Fremskrittspartiet vil fremme dette som et forslag. Det skal være forpliktende, og det er ikke det forslaget som komiteen for øvrig har kommet fram til.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-06-13:
St.meld. nr. 14, som vi har foran oss nå, er rapporten fra FNs 60. ordinære generalforsamling, en sesjon som har vært preget av den store reformprosessen som er satt i gang. Vi kan stort sett si at det som har skjedd, har vært preget av to forhold: Det ene er den generelt altomfattende reformprosessen og diskusjonen rundt den. Det andre er maktforholdet mellom Generalforsamlingen og Sikkerhetsrådet, der en gruppe kalt G4-land har kjempet for å få plass, uten at dette har kommet til endelig avklaring. Jeg oppfatter det slik at det har vært bred enighet i komiteen om nødvendigheten av en reform. Det har kanskje vært nyanser når det gjelder syn, tempo og omfang. Derfor har Fremskrittspartiet kommet med en mindretallsmerknad, som jeg går ut fra at partiet selv vil redegjøre for. Det er vel lov til å gi uttrykk for at reformarbeidet kunne ha fått en bedre start. Organisasjonen har dessverre delt seg i de vestlige land og utviklingsland, i en nord-sør dimensjon. Det vil gå for langt å gå inn i alle mulige og tenkelige nyanser i denne delingen, men jeg tror vi må erkjenne at den er historisk betinget, at den er politisk betinget, og at den er kulturelt betinget. Som jeg sa: Prosessen som er igangsatt, er nødvendig. Vi trenger et bedre organisert FN, som kan ta hånd om de meget viktige arbeidsoppgavene som organisasjonen står overfor. Derfor tror jeg at vi må ta inn over oss at vi ikke må stille oss slik at vi utdyper de skillelinjene som er kommet fram, men heller invitere til en god dialog for å finne fram til de framtidsrettede løsningene som er nødvendig. Da må vi og bør vi ta den tid som er nødvendig. Komiteen registrerer med tilfredshet at det er oppnevnt et eget høynivåpanel, der Norges statsminister er invitert til å være leder, og der man i hovedsak skal konsentrere seg om arbeidet med å finne en effektiv og bedre måte å organisere den humanitære hjelpen på. La meg fra denne talerstolen få lov til å uttrykke at Stortinget er spent på komiteens arbeid. Det er sterkt anmodet om at komiteens leder holder Stortinget orientert. Med disse ord legger jeg fram komiteens tilråding.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Senterpartiet, som ikke har fast medlem i komiteen, har i forbindelse med behandlingen av denne saken lyst til å gi uttrykk for en del synspunkter. Da vil jeg starte med tørrdokken. Det er vel ikke til å legge skjul på at vi fra vår side var noe skeptiske. Ideelt sett hadde vi ønsket at realiseringen kunne ha blitt utsatt til Forsvarsutvalget hadde hatt sin gjennomgang, men vi kom da til den oppfatning at saken var kjørt såpass langt at det var riktig å ta en avgjørelse. Vi håper bare at de 381 mill. kr som er satt som ramme omkring dette prosjektet, viser seg å holde, og at vi får gjennomført det. I forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 10 i går var vi innom Golf-prosjektet. Jeg skal ikke berøre det som jeg nevnte i går, men vi ser fram til at man ved utgangen av 2007 har fått utvidet dette prosjektet, som nå kalles LOS, til også ta for seg forsyningstjeneste, horisontal samhandling, lagerhold og materiellregistrering. Da vil vi i sum få et arbeidsredskap for Forsvaret som forhåpentligvis vil gi oss den kontroll og det innsyn som er nødvendig. Vi uttrykte i går glede over at den ene fregatten var kommet på plass i Norge, i norsk farvann, og ønsket om – og la meg gjenta det – at den blir testet skikkelig ut i tøffe arktiske forhold, der vi har skikkelige utfordringer. Så får vi konstruktivt finne en løsning på de 900 millionene i økte driftsutgifter i 2010, når samtlige fem fregatter er på plass – tre vil være operative i rullerende bruk, en vil driftes som opplæringsfartøy, og en er til vedlikehold. Så registrerer vi at det er satt i gang nødvendig utviklingsarbeid med sjømålsmissiler, med ny panserammunisjon, og man vurderer pansrede kjøretøy. Dette er jo et bilde av et fornyet forsvar som skal være i stand til å takle de endrede betingelsene vi står overfor. Med disse merknadene slutter Senterpartiet seg til mindretallsforslaget fra komiteen.