Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Dette er jo ikke primært en diskusjon som handler om hvorvidt flere lærerstillinger kan være bra eller ikke. Det er kanskje litt uenighet om hvordan man best kunne brukt flere lærerstillinger, men det er ikke hovedsaken i denne saken, ei heller om man skal ha tidlig innsats i grunnskolen. Jeg er helt enig i at det er helt avgjørende med tidlig innsats, og der må vi også gjøre mer. Diskusjonen er jo: Skal vi ha en nasjonalt styrt norm? Det generelle bildet er at lærertettheten i grunnskolen – målt som beregnet gjennomsnittlig gruppestørrelse – har vært stabil siden begynnelsen av 1990-tallet. Så er det en del ting som kan forårsake endringer, f.eks. at veldig mange små skoler er blitt lagt ned, men det er altså det overordnede bildet. Gjennomsnittlig gruppestørrelse beregnes i grunnskolens informasjonssystem, GSI, og viser at gruppestørrelse 2, dvs. gruppestørrelsen i ordinær undervisning, de siste ti årene har variert mellom 16,7 og 17. Høsten 2014 var den 16,8. I opplæringsloven er det krav om at alle undervisningsgrupper skal være pedagogisk forsvarlige. Det forutsetter et konkret profesjonelt skjønn – med andre ord: tillit til sektoren. Hva som er forsvarlig, avhenger av mange faktorer, f.eks. hvilke fag det undervises i, undervisningsopplegget, lærernes og elevenes forutsetninger og fysiske rammer. Skolen har i dag også et forskriftsfestet krav om å drive skolebasert vurdering, noe som bl.a. betyr at man må vurdere og ta stilling til om gruppestørrelsene er egnet til at elevene kan få tilfredsstillende utbytte av opplæringen, sett hen til målene i læreplanverket. Det lokale skjønnet kan igjen overprøves av fylkesmannen som tilsynsinstans. Her er det altså tillit til sektoren og tillit også til lokaldemokratiet. Kommunen skal, ifølge opplæringsloven, sørge for at den tilpassede opplæringen i norsk, samisk og matematikk bl.a. innebærer særlig høy lærertetthet, og at den er særlig rettet mot elever med svake ferdigheter i lesing og regning. Hva som gjøres på dette feltet, kan heller ikke ses uavhengig av regjeringens satsing på etter- og videreutdanning av lærere, klasseledelse og ikke minst skolelederutdanning. Litt til diskusjonen om antall lærere i skolen: Regjeringen har valgt å videreføre den forsøksordningen som forrige regjering hadde, med 600 ekstra lærerstillinger fordelt etter behovskriterier, samt at etter budsjettforliket med Kristelig Folkeparti og Venstre blir det fra høsten 2015 tilført kommunene 200 friske millioner – 480 mill. kr i helårsvirkning – til lærerstillinger på 1.–4. trinn. Det er imidlertid en forskjell på dette og på det å tallfeste en nasjonalt forpliktende norm. Det er mange faktorer som kan påvirke hva elevene lærer. Verken i norsk eller internasjonal forskning finner man sterke sammenhenger mellom lærertetthet og læringsresultater, og det er også verdt å være oppmerksom på at det heller ikke er slik i Norge at kommuner med stor gruppestørrelse gjør det dårligere på f.eks. nasjonale prøver. Vi vet også fra forskningen at økte ressurser ikke automatisk fører til økte faglige elevprestasjoner. Ressurser har selvfølgelig noe å si, men hvis det var slik at vi i Norge bare kunne betale oss til en bedre skole, så burde vi ligget enda bedre an og hatt færre utfordringer enn det vi har. Selv i studier som viser effekter av ressursnivået for resultater, er effektene små sammenlignet med effektene av andre virkemidler. Dette kan, som en av representantene her påpekte, også skyldes at undervisningsopplegget ofte ikke endres selv om klassestørrelsen reduseres. Det er likevel forskningsmessig belegg, som Kristelig Folkeparti påpeker, for å kunne si at redusert gruppestørrelse kan være gunstig for visse elevgrupper. For elever som har foreldre med lavt utdanningsnivå og dermed kanskje – i hvert fall statistisk sett – et dårligere utgangspunkt, og for elever på de laveste årstrinnene viser noen studier at redusert gruppestørrelse kan være effektivt for læring. De midlene som Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene nå bevilger til lærerstillinger i barnetrinnet, vil jo kunne brukes til nettopp dette. Men jeg mener også her at det å ha en generell ressursnorm er lite treffsikkert og i verste fall kan føre til at ressurser flyttes fra steder hvor det er behov for det, til steder hvor det ikke er behov for det. Det er også en ambisjon for denne regjeringen å øke den kommunale handlefriheten og få til større og mer robuste kommuner. Det er også en side av denne saken. Det er også noen praktiske utfordringer rundt dette. Rekrutteringskrise har vært nevnt, og det er en av de aller viktigste. Til slutt vil jeg si at også jeg mener at det de har fått til i Dovre, og prosjekter som er i flere andre kommuner med å få ned spesialundervisningen og i stedet styrke den ordinære undervisningen, er mer enn verdt å se videre på.