Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-05-28:
Først vil jeg takke statsråden for en grundig redegjørelse og gjennomgang av barnevernet. Det er viktig å ha et helhetlig perspektiv. Ofte blir barnevernet diskutert fragmentert, med enkeltsaker, men det fortjener en god gjennomgang, som vi har fått her. La det være sagt: Det er mye bra i barnevernet. Vi har mange dyktige medarbeidere som gjør en stor innsats. Mange barn får god hjelp. Det er satt inn mange tiltak i barnevernet de siste årene, både for å bedre kompetansen og utvikle gode systemer. Komiteen behandlet for to dager siden deler av den nye barneloven som kommer. Det gjelder både å utvide grensen for ettervern til 25 år, og at kommunene skal behandle en sak om barnevernet årlig. Fylkesnemndene blir pålagt å ha en samtaleprosess med partene i en barnevernssak hvor det er grunn for omsorgsoverdragelse. Jeg setter pris på at statsråden er ærlig når man snakker om de utfordringene vi faktisk har i barnevernet. Området barnevern er konfliktfylt. Det er særlig når barnets beste kommer i konflikt med foreldrenes ønsker. Foreldrene vil være en sterk part i en sak, og derfor er det viktig å sikre at barnets beste har forrang i alle sammenhenger og alle tiltak. Derfor fremmer vi forslag om å inkorporere barnekonvensjonen i barneloven og barnevernsloven i dag. Jeg skal komme litt tilbake til det. Saker i norsk barnevern har vært prøvd i EMD. Kritikken fra EMD har i hovedsak vært rettet mot barnevernets og domstolenes saksbehandling og beslutningsgrunnlag, ikke selve barnevernloven. Domstolen har særlig kritisert at begrunnelser for valg av ulike tiltak, at de ikke har vært tilstrekkelige, og at målsettingen om at barnet skal gjenforenes med sine foreldre, ikke har kommet godt nok frem i beslutningsprosessene. Jeg ser derfor frem til at både Norges institusjon for menneskerettigheter og Universitetet i Bergen er med i forbindelse med de vurderingene som skal gjøres ved behandlingen av barnevernsloven. Det er viktig å få en gjennomgang der. Statsråden forteller i redegjørelsen at institusjonene rapporterer om en øking i antall barn med komplekse behov. Vi vet om barn som har vært flyttet mange ganger mellom fosterhjem og mellom institusjoner. Det er helt ødeleggende. Det er viktig at disse barna får skreddersydde tiltak og har høy bemanning rundt seg. Det har også vært en debatt om såkalte enetiltak, det at barn isoleres på en institusjon eller i et hus. Jeg er glad for at Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet nå går gjennom bruken, og at det jobbes kontinuerlig med å styrke kvaliteten på institusjonstilbudet. Som jeg nevnte i mitt forrige innlegg, er det nå laget to spesielle institusjoner nettopp for å gi den beste omsorg til barn som trenger dette, og som har store behov. Men jeg mener fortsatt at vi ikke har nok kunnskap om hvordan vi har organisert den delen av barnevernet der staten må overta omsorgen og barn havner på institusjon. Flere rapporter fra Helsetilsynet har dokumentert at barns rettigheter ikke er ivaretatt godt nok. Det nevnes at barn får ikke nok informasjon, at de får ikke uttale seg før beslutninger tas, og retten til privatliv ikke er god nok. Dette gjør det umulig å finne ut hva som er barnets beste, fordi barn ikke kommer frem med sin historie og forteller hvordan de egentlig har det. Derfor er jeg opptatt av at FNs barnekonvensjon kan beskrive tydelig hvordan dette skal gjøres. Den inneholder en rekke formålstiltak hvor barnets beste blir satt frem, bl.a. det at de skal få uttale seg, barnet skal høres og meningene komme frem. En forskningsrapport utarbeidet på oppdrag fra Bufdir viser at i fire av ti undersøkelser blir ikke barna snakket med. Jeg tar opp forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti om at FNs barnekonvensjon inkorporeres i barneloven og barnevernsloven.