trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Mitt spørsmål går til utviklingsministeren. Debatten om nivået på utviklingsbudsjettet har de siste årene skygget for viktige debatter om utviklingsbistandens innhold. I Stortinget har Kristelig Folkeparti måttet kjempe gjentatte kamper for å løfte utviklingsbudsjettet, og jeg må jo nesten nevne – når jeg først står her – at heller ikke i budsjettet for 2019 eller i den inngåtte budsjettavtalen har man nådd helt opp til Stortingets vedtatte mål om 1 pst. av BNI til utviklingsbistand. Det er faktisk mye viktigere å drøfte effektivitet, kvalitet og resultater i bistanden, og her står det dessverre ikke så bra til. I løpet av høstmånedene har det blitt offentliggjort to rangeringer av bistandskvalitet, og resultatet for regjeringen er nedslående lesing. På indeksen Commitment to Development har Norge falt ned til en tolvteplass. Sverige og Danmark ligger helt i toppen. I 2012 lå Norge på andreplass på denne rangeringen. På indeksen for bistandskvalitet til det anerkjente Center for Global Development står det enda dårligere til. Der er Norge nummer 26 av 27 givere, nest sist altså. I utdanningspolitikken snakker man gjerne om PISA-sjokket. Jeg er usikker på om utviklingsministeren er sjokkert, men faktum er at høyreregjeringen har holdt seg lenge, i fire år, uten egen utviklingsminister. Nå har denne ministeren sittet omtrent et år i stolen, og derfor spør jeg egentlig ganske åpent: Hvilke konkrete grep vil han gjennomføre for å styrke kvaliteten på norsk bistandsforvaltning? Det er prekært og nødvendig.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Takk for svaret fra statsråden. Jeg skjønner at statsråden har behov for å gå i rette med premissene for indekser hvor Norge faller såpass dramatisk. Jeg skulle ønske han brukte mer tid på å snakke om de konkrete grepene som planlegges for faktisk å styrke kvaliteten i norsk bistandsforvaltning, som jo er det bistandsministeren har ansvaret for. Da vil jeg gjerne spørre om den bistandsreformen som vi nå har på trappene. Det er en bistandsreform som etter hvert har blitt kraftig forsinket. Det gjør at det rapporteres om at vi mister viktig nøkkelpersonell i Norad. Det er også usikkerhet rundt viljen til å bruke outsourcing som instrument for å gjennomføre denne reformen. Der presenterte komiteen en flertallsmerknad rett før jul, hvor man stilte seg kritisk til bruken av outsourcing av store deler av bistandsforvaltningen. Er dette fortsatt noe som ligger som et sentralt premiss for reformen? Og i så fall: Hvordan er det tenkt gjennomført?
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-01-09:
Takk for spørsmålet. Jeg merker meg at representanten først tar opp at det har vært for mye debatt om hvor mye penger vi gir, før hun kritiserer at det ikke gis fullt ut 1 pst, men 0,995 pst. av BNI i bistand i dette budsjettet, som er det samme som den rød-grønne regjeringen hadde i 2012 og 2013, for å nevne to rød-grønne år. Men jeg er glad for oppmerksomheten om resultatet, for det er det som teller. Når det gjelder rapporten fra Center for Global Development, er jeg uenig i premissene for den rapporten. Jeg er uenig i metoden, og jeg er uenig i faktabruken som Center for Global Development benytter. La meg ta noen eksempler: De legger til grunn at jo mer multilateral bistand vi gir, jo bedre skårer vi på deres ranking. Så sier de at vi gir bare 20 pst. av vår bistand multilateralt, mens det reelle tallet er over 50 pst. Videre trekkes vi ned fordi vi engasjerer oss i sårbare stater, for der er risikoen høy. Jeg mener at nettopp fordi risikoen er høy og behovene er store, skal Norge være engasjert i sårbare stater. Så kritiseres vi og trekkes ned på rankingen fordi noe av vår bistand ikke er underordnet utviklingslandenes egne prioriteringer. Det er den bistanden som kanaliseres gjennom frivillige organisasjoner, som det er tverrpolitisk enighet om i Stortinget at vi skal kanalisere gjennom frivillige organisasjoner. Jeg er enig i at kvaliteten på norsk bistand kan og må bli bedre, men jeg er ikke enig i at disse rapportene, og særlig den fra Center for Global Development, er en god dom over norsk utviklingspolitikk. Jeg har tatt initiativ til en ny resultatportal, som er under arbeid nå, der alle og enhver skal kunne gå inn og se ikke bare på hvor vi bruker penger, og hvor mye penger vi bruker, men også om vi når de målene vi setter oss. Forhåpentligvis vil det bidra til at vi får en bedre debatt om hvordan bistandsbudsjettet benyttes, i tillegg til at vi må fortsette den geografiske og tematiske konsentrasjonen om norsk bistand for å sørge for at vi får mer igjen for pengene, bedre resultater, og at vi bidrar til reelle endringer på samfunnsnivå.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-01-09:
Jeg skulle gjerne brukt mer av tiden min i forrige svar på å snakke om hvordan vi jobber hver eneste dag for å forbedre kvaliteten i norsk bistand. Jeg tenker at et helt sentralt område er nettopp hvordan vi utnytter de ressursene vi har på det bistandsfaglige området. Og der kommer vi til reformen som representanten Marthinsen helt riktig tar opp. Jeg mener at det er veldig viktig at vi klarer å videreutvikle og samle den bistandsfaglige kompetansen. Det er behov for en reform, det er det bred enighet om. Og så er det spørsmål om hva slags type modell man skal velge for denne reformen. Der er det en prosjektgruppe som har sett på muligheten for outsourcing. Det foreligger ingen politisk beslutning om at outsourcing skal benyttes, men man har pekt på det som en mulighet for enkelte deler av fagmiljøet. Men som sagt, det er ingen politisk beslutning om at outsourcing skal benyttes. Vi er selvfølgelig opptatt av å ivareta den kompetansen vi allerede har.
Nikolai Astrup (Høyre), 2019-01-09:
Takk for spørsmålet. Det er en viktig problemstilling som reises. Det er klart at i noen sårbare stater er det krevende å ha en egen ambassade, rett og slett fordi sikkerhetssituasjonen tilsier at det ikke er så enkelt å operere fra landet. Da må man operere fra naboland, og vi jobber også gjennom partnere. Da er partnere i det sivile samfunn viktig, men også multilaterale organisasjoner som støttes gjennom bilateralt engasjement fra Norge, men da ikke nødvendigvis gjennom tilstedeværelse. Vi har vektlagt at i de landene hvor vi har partnerland for langsiktig utviklingssamarbeid, skal vi ha tilstedeværelse. I noen av de sårbare statene ser vi at det er krevende å ha det, men det betyr ikke at vi ikke skal følge opp innsatsen. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet også påpeker viktigheten av å engasjere seg i sårbare stater, jf. diskusjonen vi akkurat hadde om Center for Global Development-rapporten.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Det er meldt at mer av utviklingsbistanden skal gå til sårbare stater. Det er veldig bra, særlig all den tid de aller fleste av verdens fattige befinner seg i sårbare stater og tradisjonelt sterke stater svekker sine egne institusjoner og blir svakere. Så det er positivt. Men innsatsen til sårbare stater krever mye mer av oss som giverland. Det krever mer tilstedeværelse, det krever mer landkunnskap, statsapparatet der vi opererer, er svakt, risikoen er større. Derfor er det litt underlig og nærmest et paradoks at statsråden vil at Norge skal ha sårbare stater som partnerland uten at vi har en egen ambassade i noen av dem. Derfor er mitt spørsmål hvilke grep statsråden vil gjøre for å styrke Norges evne til å drive effektiv og god bistand i sårbare stater.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
Mitt hovudspørsmål går til eldre- og folkehelseministeren. 800 000 pårørande legg kvart år ned 110 000 årsverk i norsk helsevesen. Pårørande- og familieomsorg er ein uvurderleg ressurs. Den vert kalla den usynlege omsorga, som ikkje vert verdsett, som ikkje vert respektert. Regjeringa fremja i fjor ei stortingsmelding, Leve hele livet, som skulle vera ei reform for pårørande. Det var ho ikkje. Regjeringa skreiv rett nok at ein ville fremja ein pårørandestrategi, men det var uvisst kva tid og kva forpliktande innhald han ville få. Til no har det vore ganske umogleg å få ut av eldreministeren kva ho og regjeringa konkret vil gjera for dei mange pårørande. Omsorgsløn vart innført i 1986 som eit tilbod til dei med særleg tyngande omsorgsarbeid. I dag er det gjort om til ein omsorgsstønad, men det fungerer framleis ikkje etter intensjonen. Han støttar ikkje dei pårørande nok. Utbetalingane er små, og det er store variasjonar i praktiseringa. Regjeringa har altså lova ei kvalitetsreform for eldre. Dei har lova ei reform for dei pårørande. Det er altså store manglar når det gjeld pårørande sine behov og deira rett til informasjon, opplæring, rettleiing, avlasting og ikkje minst gode økonomiske ordningar. Så spørsmålet mitt til eldreministeren er: Vil regjeringa fremja ei sak for Stortinget om å styrkja omsorgsstønadsordninga, slik at ho fungerer i tråd med intensjonen? Vil regjeringa òg fremja sak for Stortinget om kva innhaldet vil vera i den strategien som no skal verta utarbeidd?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
Kanskje det skjer veldig mykje i regjeringskontora, men eg trur nok at folk flest der ute som er pårørande, eller som kjenner til pårørande, ser at det for mange er ein fortvilt situasjon. Det er altfor mange som gjer ein altfor stor innsats utan å få nødvendig avlasting, utan å verta respekterte og utan å verta inkluderte i helsevesenet. Eg synest dette er alvorleg, og eg kunne ønskja at det òg vert tatt meir på alvor. Trass i det som skjer, er det faktisk ikkje godt nok, og det skjer altfor seint. Så til hovudspørsmålet mitt når det gjaldt omsorgsstønadsordning: Dette er jo ei ordning som har vore i mange år, men som framleis ikkje verkar etter intensjonen, og heller ikkje etter at det vart gjort om til omsorgsstønadsordning. Er det slik at regjeringa ikkje har nokon planar om å forbetra omsorgsstønadsordninga, er det greitt at det vert sagt, for det verkar som om ein er fornøgd med ordninga slik ho er i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
Eg høyrer statsråden seier at ein må tenkja breitt når det gjeld stønadsordninga. Men omsorgsstønaden er ei konkret sak – det handlar rett og slett om pengar. Da treng ein ikkje tenkja så veldig breitt, for det handlar om å gi dei som yter omsorg med særleg tyngande omsorgsoppgåver, ein økonomisk kompensasjon som det faktisk er mogleg å leva med. Da er det konkrete ting som bør vurderast når det gjeld forbetringar av omsorgsstønadsordninga. Eg trudde Framstegspartiet var for å gjera dette til ein rett. Det er det ikkje i dag, og det kan jo kanskje diskuterast. Men iallfall kan det diskuterast om det må koma nasjonale takstar for timane. Der er det òg stor variasjon, og det er veldig mykje variasjon i kor mange timar ein får. Kva vil verta vurdert?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
«I to ferske tilsynsrapportar får Pasientreisekontoret ved Oslo universitetssykehus knallhard kritikk. Fylkesmannen konkluderer med brot på forsvarlegheitskravet i spesialisthelsetenestelova § 2-2. Stortinget har vedtatt å be regjeringa gjere ein brei gjennomgang av regelverket for pasientreiser og fremme sak for Stortinget med tiltak for å forbetre ordninga. Men ingenting har skjedd på eitt år. Kva gjer regjeringa for å sikre forsvarlege pasientreiser, og kvifor er ikkje køyring i eigenregi ei mogleg transportløysing for pasientane med dårlegast helse?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
Takk for informasjonen. Til dette med ny lov om yrkestransport og at det ikkje er mogeleg innanfor dagens regelverk å køyra i eiga regi, vil eg spørja: Kor lang tid vil det ta før vi kan få endra lova? Dette er opplagt ein del av løysninga for nokre av pasientane som har dårleg helse – eigentleg for dårleg helse kanskje uansett – til å vera i ein drosje. Eg meiner Helse Bergen har eit slikt tilbod. Eg veit ikkje om helseministeren kan svara på dette på ståande fot, men eg har i alle fall fått melding om at det faktisk finst i nokre helseføretak. Så til oppfølginga av Stortingets vedtak: Vil det seia at det ikkje kjem nokre endringar i dagens situasjon før i 2021? Eg må seia at med alle meldingane vi får om at ting ikkje fungerer, er det ganske lenge til.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-01-09:
Eg takkar. Da er altså kvite bilar eit alternativ, òg for OUS, og dei kan starta eit slikt tilbod. Det vert nyanseforskjellar i dette, etter mitt syn, men eg prøver å forstå. Til oppfølginga av Stortingets vedtak: Eg er glad for at statsråden seier det er nødvendig å gjera forbetringar før 2021, men vil statsråden ta initiativ og setja krav om at det faktisk skjer? Eg har forstått det slik at statsråden no har sett krav om at det arbeidet skal skje, men vil han òg setja krav om at nødvendige forbetringar skal skje heila tida? Ut frå det at ein no til og med har vorte skulda for at det har skjedd lovbrot i tenestene, er det ganske alvorleg.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Mitt spørsmål går også til eldre- og folkehelseministeren. Eldre skal være sjef i eget liv. Det er utgangspunktet for Arbeiderpartiets eldrepolitikk. Og når vi sier at eldre skal være sjef i eget liv, mener vi alle, også eldre som har fått demens. I Norge i dag lever det om lag 77 000 mennesker med en demensdiagnose. Tallet vil doble seg de neste tiårene hvis utviklingen fortsetter som i dag. Dessverre lever mange av disse liv med store begrensninger for seg selv og sine pårørende. Frykten for at man skal bli borte, skade seg eller i verste fall dø, er krevende i hverdagslivet til par og familier der noen er rammet av demens. Heldigvis finnes det teknologiske hjelpemidler. GPS-sporing av mennesker har vært tillatt siden 2013, altså helt siden Fremskrittspartiet inntok regjeringskontorene. Likevel var det bare 611 personer som var registrert med vedtak om GPS-sporing og oppfølging fra kommunen, ifølge de siste SSB-tallene, fra 2017. 611 personer, altså – av 77 000 som har diagnosen. Politiet ønsker seg mer aktiv bruk av GPS-sporing. De leter ukentlig etter personer som forsvinner fra institusjon eller eget hjem. Mange kommer aldri hjem i live, og selv for dem som blir funnet, er dette forbundet med frykt og er en stor belastning for både pasienter og pårørende. Nasjonalforeningen for folkehelsen etterlyser også at dette hjelpemidlet tas mer i bruk. Jeg lurer på hva eldreministeren har gjort for å få fortgang i bruken av GPS-hjelpemidler for mennesker med demens.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Ja, det er framtiden, men det er også nåtiden, i og med at det har vært tillatt siden 2013, men likevel nesten ikke er i bruk, og det er det jeg ønsker at eldreministeren skal ta tak i. Ministeren var innom e-helse i sitt svar. Før jul hadde jeg møte med et norsk e-helseselskap som heter Mentis Cura. De har utviklet en løsning for å sette demensdiagnose ved hjelp av EEG-utstyr, som allerede finnes i landets sykehus. Dette er blitt tatt i bruk flere steder i Europa og i Japan, men de får ikke innpass i norske sykehus. Nå er det selvfølgelig ikke sånn at det er en statsråd som bestemmer hvilke selskap som skal brukes i norske sykehus, men jeg ønsker allikevel en generell betraktning fra eldreministeren om hva hun ønsker å gjøre for å sikre at man tar i bruk e-helse, som gjør at folk kan få demensdiagnosen sin raskere, for det tar altfor lang tid, slik det er i dag.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Ja, nå er det jo ikke kommunen som stiller diagnose, det er det fastlegene og spesialisthelsetjenesten som gjør, og det var det mitt spørsmål gikk på. Men når vi er inne på dette med diagnose: Det tar ofte mange år før pasienter får en demensdiagnose. Det kan ta opptil fire–fem år. Dette er en periode som er like krevende som etter at man har fått diagnosen. Man opplever kanskje de samme utfordringene i hverdagslivet. Vi har fått på plass dagaktivitetsplasser for mennesker med demens, men her er det krav om en demensdiagnose. Hva tenker eldreministeren om at dagaktivitetsplasser kan brukes av mennesker med kognitiv svikt, selv om de ikke har fått påvist en demensdiagnose? Dette kan jo være mennesker som er under utredning i lang tid.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
I dette tilfellet er det jo motsatt, for det er kommunene som har ansvaret for dagaktivitetstilbudet, ikke fastlegen eller spesialisthelsetjenesten. Og det jeg lurer på, helt konkret, er om eldreministeren mener at kommunene bør kunne tilby dagaktivitetsplasser til mennesker som har kognitiv svikt, selv om de ennå ikke har fått påvist en demensdiagnose.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Det er bred enighet om bilavgiftssystemet i Norge og å beholde avgiftsfordelene for nullutslippsbiler ut denne stortingsperioden. Bransjen selv ser at det vil være behov for et nytt avgiftssystem for person- og varebiler. Bransjen ønsker en bred utredning om det framtidige avgiftssystemet i samarbeid med bransjen selv. Vil statsråden ta initiativ til en bred utredning om vårt framtidige bilavgiftssystem som omfatter både engangsavgiften og bruksavgiftene?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Det var et positivt svar, som jeg håpet å få. Da er spørsmålet: Når blir det satt i gang?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Da er mitt siste spørsmål om bransjen selv vil bli involvert på en behørig måte i dette arbeidet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Svaret er ja.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Jeløya-plattforma varsla ein heilskapleg gjennomgang av bilavgiftene for at vi skal ha eit bilavgiftssystem som er berekraftig òg etter 2025. Vi sit no i nye regjeringsforhandlingar, og det er naturleg at vi ventar på dei før vi fortset arbeidet. Men regjeringa har som intensjon å starte eit slikt arbeid, med sikte på at vi skal ha tid til å implementere eit bilavgiftssystem som er berekraftig etter 2025, før 2025, slik at ein òg har tid til ulike innfasingar. Det gjer at desse vurderingane, som ligg nedfelte i Jeløya-plattforma, vil starte opp i løpet av denne stortingsperioden og på det tidspunktet som er best eigna for det. Det heng saman med dei bilavgiftsvurderingane som òg har vore gjorde i dei årlege statsbudsjetta. Det er difor grunn til å tru at dette arbeidet vil verte prioritert av oss i tida som kjem.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Eg opplever at det inngjekk i det første spørsmålet. Då var svaret ja, og det er det framleis.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Aller først til premissen, nemleg at Arbeidarpartiet følgjer opp dette i sitt alternative statsbudsjett: Det er faktisk feil, det har eg gjenteke frå talarstolen i dette huset fleire gonger. Det er altså slik at med ein auke frå 50 pst. til 70 pst., slik Arbeidarpartiet seier dei føreslår, ville det i budsjettet for 2019 koste 613 mill. kr. Arbeidarpartiet føreslår 500 mill. kr og evnar ikkje å følgje opp sine eigne løfte til byområda. Det er det eine. Det andre er at forslaget til alternativ nasjonal transportplan frå Arbeidarpartiet ikkje finansierer dei prosjekta dei seier dei vil ha. Det betyr at forslaget frå Arbeidarpartiet om å auke frå 50 pst. til 70 pst. i byområda i realiteten ikkje er noko anna enn tomme løfte som det ikkje er mogleg å halde med mindre det går ut over veg- og jernbaneprosjekt i distrikta. Vår nasjonale transportplan er ein balanse mellom viktig og rett satsing på byområda. Difor doblar vi nesten satsinga på byområda i 2019. Men det er samtidig ein balanse mot vidare utbygging av kollektivtilbod og veg- og baneprosjekt i Distrikts-Noreg. Vi stemmer imot forslaga frå Arbeidarpartiet fordi dei for det første ikkje heng saman, for det andre fordi dei ikkje ein gong greier å verte finanserte av Arbeidarpartiet, og for det tredje fordi det forslaget, dersom det skulle verte gjennomført innan rammene av Nasjonal transportplan, ville ha henta 10 mrd. kr i norske distrikt for å flytte dei til norske storbyar. Det er ein politikk det rett og slett ikkje er støtte for på borgarleg side. Difor stemmer vi imot forslaget.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Eg berre registrerer innleiingsvis – før eg svarar på spørsmålet – at når Arbeidarpartiet vert konfrontert med at dei ikkje sjølve følgjer opp sine eigne løfte, svarar ein heller ikkje på det. Det skal eg klare å ta til etterretning. Vi fortset arbeidet vårt med å redusere bompengebelastinga for bilistane. Difor gjennomfører vi ei bompengereform ved å redusere talet på selskap. Vi prøver å jobbe ned kostnadene i kvart enkelt vegprosjekt, som også medfører at bompengebelastinga vert mindre – så også på E18 i Vestkorridoren, som er eit viktig prosjekt som skal realiserast, men der ein også har potensial for å byggje veg raskare, billigare og meir effektivt. Difor vil innsatsen vår for reduserte bompengar også i tida framover handle om vedvarande reform av bompengesektoren, vedvarande jobbing med det enkelte prosjektet for å få ned kostnadene – og med det også bompengebelastinga for folk flest. Det fordrar lokal tilslutning dersom ein skal ha byggjeprosjekt med bompengefinansiering. Difor er naturlegvis også dei enkelte partia i det enkelte kommunestyret frie til å velje korleis dei vil handtere bompengesaker.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Det er ganske utruleg å vere vitne til at vi får kritikk frå Arbeidarpartiet for å føre ein politikk som Arbeidarpartiet er for, som Arbeidarpartiet la grunnlaget for, og som Arbeidarpartiet røyster for, ikkje berre i kommunestyra og i byområda, men også i Stortinget. Vi aksepterer at det i byvekstområda er forhandlingar mellom staten og dei konkrete byområda, både om økonomisk ramme frå staten og om korleis ein disponerer pengane. Fordi vi er heilt avhengige av å løyse dei store utfordringane i dei største byområda, har vi også akseptert at ein brukar bompengar slik. Så har vi eit primærutgangspunkt, som er at det i størst mogleg grad bør vere dei som betalar bompengar, som får glede av bompengane. Det er ikkje alltid vi opplever at det er den viktigaste prioriteringa når vi møter Arbeidarparti-politikarar i byområda – men den diskusjonen får vi igjen ta.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Eg vil innleiingsvis påpeike at det er svært uheldig når det oppstår komplikasjonar i samanheng med store og viktige utbyggingsprosjekt som Follobana. Eg forventar god framdrift og god styring av alle samferdselsprosjekt der staten løyver midlar. Uventa omstende kan likevel oppstå i enkelte prosjekt. Når det gjeld det representanten Myrli kallar «ekstrakostnadene for anbudsrotet», har Bane NOR streva etter å handtere utfordringane så ryddig som mogleg. Bane NOR har heile tida hatt fokus på å sikre framdrifta i Follobane-prosjektet og redusere dei økonomiske konsekvensane for heile prosjektet, underentreprenørane og leverandørane. Stortinget har tidlegare vore informert om at Bane NOR heva kontrakten med Condotte i slutten av januar i fjor etter at Condotte hadde kravd konkursvern. Condotte vart i august 2018 sett under offentleg administrasjon i påvente av konkurs. Fleire prosessar knytte til oppgjeret med Condotte er i gang, men prosessane er krevjande og tek tid, m.a. fordi dei har prosjekt i fleire land. Bane NOR har informert meg om at føretaket er i god dialog med Condotte om oppgjeret, og at partane forventar å sluttføre prosessen så raskt det er praktisk mogleg. Bane NOR meiner å kunne leggje fram ei fullstendig kostnadsoversikt for Follobane-prosjektet i løpet av kort tid. På spørsmålet frå representanten Myrli kan ein få inntrykk av at rettssaka mellom Skanska Norge AS og Bane NOR omhandlar Condotte sin finansielle situasjon. Skanska har som kjend saksøkt Bane NOR for krav om positiv kontraktsinteresse. Skanska meiner tilbodet til Condotte skulle vorte avvist, og at kontrakten skulle vore tildelt Skanska som følgje av at Condotte ikkje tilbaud etablering av fjellforsterkingar. Rettssaka har såleis ikkje direkte samanheng med at Bane NOR har heva kontrakten med Condotte, slik spørsmålet ber preg av. I desember 2018 vart ankesaka avgjord, og Borgarting lagmannsrett kom i det vesentlege til same resultat som tingretten. Erstatningskravet vart noko redusert, til vel 272 mill. kr. Bane NOR gjer no ei grundig vurdering av dommen og vil ta stilling til ankespørsmålet. Med dei signala vi no har fått frå Bane NOR, forventar vi at dei endelege tala for dette vil kome innan kort tid, og då vil dei naturlegvis også verte kjende for offentlegheita.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Ja, det har vi no. Men det er ikkje til å leggje skjul på at vi gjerne skulle ha vore utan utilsikta kostnadsvekst, utilsikta rettssaker mellom Bane NOR og entreprenørar og tvistar om det. Det må staten alltid prøve å unngå og med det også bidra til at vi held kostnadene nede, at vi held framdrifta optimal, og at prosjekta er så ryddige som mogleg. Vi har hatt forskyvingar i tidslinjene på bygginga av Follobana, og vi har hatt glidingar i kostnadene. Eg meiner likevel at det som er avgjerande no, er at vi i den fasen vi no er inne i, faktisk sørgjer for at dei som er ansvarlege for gjennomføringa av prosjektet, veit at vi har klare forventningar til at resten av prosjektet vert ferdigstilt innan den tidslinja som no er førespegla, og innanfor dei økonomiske rammene som er stilte til disposisjon. Det legg eg til grunn at dei gjer.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Det er heilt rett at eg er konstitusjonelt ansvarleg. Samtidig er det slik at ved krevjande infrastrukturprosjekt som dette, som har ei styringsramme på i overkant av 26 mrd. kr, er det vanskeleg for både meg og alle aktørar å kunne gje nokon garanti for at uhell eller uønskte hendingar ikkje vil skje. Difor har eg sagt at mitt fokus er å styre skikkeleg og vere tydeleg overfor dei som har utbyggingskontraktane, på at dei rammene som vi legg, er dei som gjeld. Styringsramma for dette prosjektet er 26,3 mrd. kr. Den gjeld framleis. Og dersom det skulle vise seg behov for anna, vil naturlegvis Stortinget verte førelagt det, i tråd med vanleg praksis, dersom vi må løyve meir pengar til dette prosjektet. Eg har ikkje grunnlag for å tru det no. Det andre er at ein har planar om å ferdigstille Follobana til desember 2021. Den tidsplanen ligg også fast.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-09:
«Årets Ungdata-undersøkelse viser en tendens til lavere skoletrivsel og økning i psykiske helseplager. Elevene uttrykker at summen av prøver fører til økt press utover det som naturlig følger av en prøvesituasjon. Hele sju av ti spurte elever opplever skolearbeid som stressende. Elever føler seg maktesløse når prøvepresset blir for stort, og oppgir at det blir vanskelig å prestere og vise hva de reelt kan. Ser statsråden denne utfordringen, og vil regjeringen ta grep for å redusere det samlede omfanget av prøver og tester?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-09:
Jeg takker for svaret. Stress og press er en reell problemstilling som er belastende. Stress og press man ikke orker å stå i, kan bli til en lidelse, og vi må ta tak i det før helsesektoren er den eneste løsningen. Belastning med stress og press i skolehverdagen skal helst bli løst nettopp i skolen framfor i helsesektoren. Da handler det om at den føringen som regjeringen legger for skoleledere, lærere og evalueringen av elevenes læring, er i tråd med det. Det har blitt en etablert sannhet at kunnskap, ferdigheter og kompetanse ikke er på plass før de er testet, og det er nærmest som om det vi kan teste, er mest verdt. Hva mener helseministeren om hvordan vi kommuniserer, tester, rangerer og bruker karakterer som ytre motivasjon for læring i skolen, og hva vil helseministeren gjøre for nettopp å rette opp den ubalansen som han selv viser til?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-01-09:
Det er helt klart at det er en sammenheng mellom psykisk helse, stress og press og testingen i skolen, men stress i omgivelsene er jeg enig med statsråden i at er viktig å ta innover seg. Professor Madsen ga før jul ut boken «Generasjon prestasjon». Der viser han til helseparadokset og snakker om hvordan vi til dels skaper en psykisk lidende generasjon nettopp med den enorme oppmerksomheten. Han beskriver et lammende krav blant unge om å prestere og sier at psykiske plager er økende – akkurat som også Ungdata-undersøkelsen viser. Madsen gir helsesektoren selv en del av ansvaret for det usunne jaget rundt psykisk helse. Er statsråden enig med professor Madsen, som friskmelder ungdommen og gir psykologer og helsevesenet deler av ansvaret, og hva vil han eventuelt gjøre?
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Det er et viktig tema representanten tar opp. Vi har fra ulike undersøkelser sett at både skolerelatert stress og psykiske helseutfordringer har økt blant unge siden 1990-tallet og fram til i dag. Stress har flere sider. Positivt stress kan være nødvendig for å fokusere og oppnå gode resultater. Samtidig kan langvarig negativt stress ha omfattende konsekvenser, og det må vi ta på alvor. Alle elever skal ha mulighet til å oppleve mestring og trygghet. Regjeringen er opptatt av psykisk helse blant barn og unge. I 2017 fikk Kunnskapsdepartementet en kunnskapsoversikt som sier noe om årsakene til skolerelatert stress, og som peker på hva skolene kan gjøre for å motvirke dette. Dagens elever møter en rekke krav og forventninger. Det handler om forventninger fra skolen, lærerne, foreldrene og samfunnet, men også om forventninger den enkelte elev har til seg selv. Ifølge rapporten fra Kunnskapssenter for utdanning skyldes stress i skolen at elevene opplever en ubalanse mellom krav og forventninger på den ene siden og støtte fra skolen på den andre siden. Skolene kan gjøre mye for å gi elevene den støtten de trenger for å motvirke negativt stress. Variert undervisning som engasjerer, og positive utfordringer er viktig. Et sosialt godt læringsmiljø hvor elevene føler seg trygge, motvirker også stress. Alle som jobber med barn og unge, bør ha en bevisst holdning til hvordan krav og forventninger kommuniseres. Det er viktig å unngå at det utvikles en stresskultur på skolen. Skolene må også sørge for jevn arbeidsbelastning og hjelpe elevene til å sortere og prioritere. Når det gjelder det totale omfanget av prøver og tester, bestemmes det i stor grad av lærere og skoleledere. Fra statens side er antall pålagte tester og prøver svært begrenset. Elevene bruker kun 15 timer på obligatoriske nasjonale prøver og kartleggingsprøver i løpet av sine 13 år i skolen. Formålet med disse er å gi lærer, skoleeier og nasjonale myndigheter trygghet for at elevene får med seg nødvendig kunnskap i de ulike fagene, og at lærerne får verktøy til å kunne følge opp den enkelte elev. Alle elever har rett til individuell vurdering i fag, men det er opp til lærerne å bestemme hvordan de skal innhente informasjon om elevenes læring. Lærernes metodefrihet er et viktig prinsipp i skolen. Det vil være uklokt å detaljstyre eller legge begrensninger på lærernes vurderingspraksis. Lærerne trenger rom til å utøve sitt profesjonelle skjønn. I den nye overordnede delen av læreplanverket understreker vi imidlertid at skolen og lærerne må balansere behovet for god informasjon om elevenes læring og uønskede konsekvenser av ulike vurderingssituasjoner. Ungdommenes opplevelse av krav og forventninger kommer fra flere arenaer enn skolen, og det er en viktig oppgave å gi dem verktøy til å håndtere disse forventningene.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Jeg sa i mitt forrige svar ganske mye om hva som gjøres i skolen for dette. Jeg tror ikke det finnes et enkelt svar på hva som er årsaken til at flere unge i dag opplever et større press og har større psykiske helseutfordringer enn det som er målt tidligere. Den tilbakemeldingen vi får fra ungdom, handler nettopp om stress og press ikke bare fra skolen, men også fra omgivelsene. Samtidig er vi nok i dag flinkere til å gi et tilbud, til å spørre og å snakke om psykiske helseutfordringer. Så den veksten vi ser, skyldes ikke nødvendigvis bare at det har vært en økning, men også at vi i dag – forhåpentligvis – avdekker utfordringer oftere enn tidligere. Men det er viktig å ruste ungdommene for dette, og derfor vil også folkehelse og livsmestring komme inn som ett av tre tverrfaglige tema i skolen.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Jeg må innrømme at jeg ikke har lest den boken, så jeg kan ikke svare direkte på det. Men jeg ser at enkelte i debatten tar til orde for at helsetjenesten sykeliggjør ungdom unødvendig med hensyn til psykiske helseutfordringer som en kan definere som livets vanlige oppturer og nedturer. Det mener jeg er feil diagnose. Fortsatt er hovedutfordringen at vi ikke gir rask nok og tilstrekkelig hjelp til barn og unge med alvorlige psykiske helseutfordringer. Så dette er ikke et område der jeg vil akseptere at en gir en beskrivelse av at hovedutfordringen er en slags overbehandling eller oversykeliggjøring. Hovedutfordringen er fortsatt at vi ikke når raskt nok og godt nok fram til dem som reelt sett har ganske alvorlige psykiske helseutfordringer.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Det er helseregionene som har ansvar for å sørge for forsvarlige spesialisthelsetjenester til befolkningen, herunder også pasientreiser. Pasientens rettigheter for reiser til og fra behandling er nærmere regulert i pasientreiseforskriften. Helsetilsynet og fylkesmennene er gitt i oppgave å føre tilsyn med at helseforetakene ivaretar sitt ansvar i henhold til krav i lov og forskrift. Jeg forventer selvfølgelig at helseforetakene følger opp eventuelle tilsynskrav knyttet til pasientreiser. Helseregionene har, som representanten sikkert er kjent med, vurdert muligheten for å etablere pasienttransport for pasienter med særlig dårlig helse i egen regi. Konklusjonen så langt har vært at dette ikke er mulig innenfor dagens regelverk om yrkestransport. Helseregionene har imidlertid gitt innspill til Samferdselsdepartementet i forbindelse med at endringer i yrkestransportloven har vært på høring. I innspillene ber de om at man søker å finne muligheter for at helseforetakene kan etablere transport av pasienter i egen regi. Vi avventer Samferdselsdepartementets behandling av forslagene som har kommet inn i forbindelse med høringen. Stortinget fattet våren 2018 tre vedtak, stortingsvedtak 615, 616 og 617, knyttet til pasientreiseordningen. Helse- og omsorgsdepartementet følger nå opp Stortingets vedtak gjennom oppdrag til Helsedirektoratet og de regionale helseforetakene for 2019. I foretaksmøtet senere i januar vil jeg be helseregionene om å gjennomgå organiseringen av pasientreiseordningen i tråd med stortingsvedtaket. Det skal skje parallelt med Helsedirektoratets gjennomgang og evaluering av regelverket for pasientreiser. Formålet med dette arbeidet er å sikre at pasientreiseområdet organiseres på en måte som bidrar til forsvarlige og likeverdige tjenester. Endelig rapport fra arbeidet skal være ferdig innen sommeren 2020, med tanke på eventuell styringsmessig oppfølging fra 2021. Jeg vil orientere Stortinget om videre oppfølging på egnet måte.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
For det første vil jeg si at jeg også forventer at det skjer endringer før 2021 innenfor det som er dagens ordninger. Det er klart vi ser store utfordringer knyttet til avtalen med taxi ved noen sykehus, og det er et ansvar sykehusene har: å følge opp direkte dem de har avtaler med. Her er det store muligheter for forbedringer, uavhengig av det arbeidet jeg redegjorde for. Så er det riktig, som representanten sier, at flere sykehus har det de kaller hvite biler – det har litt ulike navn – som i realiteten er en form for ambulanse som ikke er i ambulanseberedskap, og som brukes til pasienter som er for dårlige til å fraktes i taxi, men som ellers ville blitt fraktet i ambulanse. Dette er fullt ut mulig for sykehusene å gjøre, og det har de også på Oslo Universitetssykehus. Her er det snakk om pasienter som i utgangspunktet kunne fraktes i taxi, noe en gjennom dagens lovverk eventuelt ikke kan gjøre.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Jeg ser at det kan være nyanser når det gjelder hvilke pasienter som kan bruke det ene eller det andre tilbudet, og slik vil det være. Men jeg opplever i realiteten at pasienter som har en helsesituasjon der de ville blitt fraktet med ambulanse, kan bruke de hvite bilene hvis det er tilstrekkelig. Men som jeg sa, hvis det er pasienter som ellers kunne blitt transportert med taxi, vil en ikke med dagens regelverk kunne ha et eget tilbud til dem. Det er et arbeid som foregår i regi av Samferdselsdepartementet. Jeg opplever ikke at det er behov for at jeg gir et tilleggsoppdrag til helseregionene knyttet til kontinuerlig forbedring i ordningen, for det mener jeg ligger som et krav allerede. Her har en bl.a. en tilsynssak, som jeg – som jeg sa innledningsvis – selvfølgelig forventer at følges opp, men jeg har også kontinuerlig fått orienteringer fra sykehusene som har hatt utfordringer på dette, om deres arbeid for å forbedre ordningen.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Det er helt nødvendig med private aktører som leverandører av ulike produkter og tjenester til helse og omsorgstjenesten. Jeg ønsker innovasjon, og jeg ønsker også nyskaping som bidrar til at helse- og omsorgstjenenestene kan jobbe bedre, og at velferdstjenestene våre blir bærekraftige. Den typen innovasjon har også et selskap som Melin bidratt til. Det er samtidig tilsvarende viktig at det er en rettferdig og god konkurranse, og at det ikke etableres monopolsituasjoner. Fastlegene, fysioterapeutene og andre som er private næringsdrivende i den kommunale helse- og omsorgstjenesten, er i dag selv ansvarlige for valg av leverandører, og det er viktig at de utøver rollen som bestiller på en god måte. Når det gjelder spørsmålet om hvor mange markedsaktører det skal være, reguleres ikke dette av et regelverk jeg har ansvar for. Spørsmålet om dominerende markedsposisjon ligger til Nærings- og fiskeridepartementet og til Konkurransetilsynet å vurdere. Selv følger jeg nøye med på både private og offentlige aktører og sørger for at IKT-systemene deres snakker sammen på en god måte, slik at det bidrar til nødvendig samhandling og danner grunnlag for ytterligere innovasjon. Dette innebærer bl.a. løsninger som må kunne dele informasjon sikkert, effektivt og med god kvalitet, som også gjør at den er brukbar for andre. Dette arbeider vi med gjennom arbeidet med å realisere Én innbygger – én journal. Jeg forventer også at det offentlige, helseregionene våre og de andre som har ansvaret for dette, legger til rette for at private kan være med og bidra inn i det arbeidet og ha tjenester og tilbud som kan koble seg på. Og jeg har forventninger om at de private aktørene også tilrettelegger for god samhandling med de offentlige tjenestene. Integrasjon og samarbeid mener jeg må gå begge veier. Ser vi at dette blir et problem i tiden framover, vil vi selvfølgelig også vurdere å benytte lov og forskrift for å få dette til.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Ja, jeg er oppmerksom på den problemstillingen, og den er vanskelig. På den ene siden har jeg full forståelse for at fastlegekontorer som er små og har hektiske hverdager og mange administrative oppgaver, velger å sette en del av disse oppgavene ut til profesjonelle aktører – slik som andre som driver mindre virksomheter, gjør. Men det er også viktig at de aktørene som de da setter dette ut til, opptrer på en god måte og innenfor det som gjelder av lover og regler. Det er Finanstilsynet som har tilsyn med dette, og i 2016 fikk Melin Collectors krass kritikk fra Finanstilsynet for ulovlig inkassosalær mot 3 996 mindreårige og for å ha innkrevd for høye gebyrer for tidlig. Så jeg forventer også at de tilsynsmyndighetene som vi har på dette området, følger med og passer på at de reglene som vi har fastsatt for denne typen spørsmål, blir fulgt.
Bent Høie (Høyre), 2019-01-09:
Det er de generelle kravene til inkasso som gjelder. Men så er det slik at fastleger som velger å sette bort betalings- eller innkrevingsordninger til andre, fortsatt har ansvaret for den praksisen som er, og for at de følger helselovgivningen på det området. Så her opplever jeg at hovedutfordringen vil være knyttet opp mot praktiseringen ute. Der er det tilsynsmyndighetene som må passe på. Men det er klart det er en utfordring at vi har mange veldig små fastlegekontorer, og da blir dette mer krevende. Men jeg opplever også at Legeforeningen har tatt denne problemstillingen på alvor og jobber med å gi sine medlemmer god veiledning og støtte i denne typen arbeid.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ved behandlingen av NTP fremmet Arbeiderpartiet forslag om at de store kollektivprosjektene i byene skal støttes med inntil 70 pst., og vi har fulgt opp i vårt alternative statsbudsjett. Det er store summer som enten kunne frigjort midler til nye infrastrukturprosjekter i storbyene eller blitt brukt til å redusere bompengebelastningen. Fremskrittspartiet og de andre borgerlige partiene stemte mot i NTP. Hva er årsaken til at regjeringen og Fremskrittspartiet stemte mot et konkret forslag som faktisk kunne redusert bompengene i de fire store byene?»
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Det jeg ikke blir helt klok på, er hvorfor bompengepartiet Fremskrittspartiet lokalt i Oslo later som om de er imot bompenger, når de har gått inn for en utbygging av E18 som vil bety noe for lommeboka til folk flest. Folk i og rundt Oslo vil få økte utgifter til bom når regjeringens nye E18 står klar i 2025. Hvordan går Fremskrittspartiets reformarbeid for å få ned bompengebeløpet for nye E18?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Svaret står i kontrast til at bompengene har økt under denne regjeringen, og antallet bompengestasjoner har økt. Bompengene brukes til to formål: bygge veier regulere biltrafikken ved enten å gjøre det vanskeligere å bruke bil eller å gjøre det lettere å velge å bruke kollektivtransport Støtter statsråden de to formålene bompengene skal brukes til?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Det hadde vært fristende å kommentere forrige spørsmål og samferdselsministerens noe tilfeldige forhold til sannheten, men det åpner nok ikke reglementet for, så jeg får gå på spørsmålet mitt: «Bane NOR måtte i fjor overta Condottes ansvar på Follobanen. Condotte skulle aldri fått kontrakten, og Bane NOR må etter dom i flere rettsinstanser betale flere hundre millioner i erstatning til det selskapet som egentlig skulle fått kontrakten. En samlet oversikt over ekstrakostnader som følge av oppryddingen finnes ikke. En oversikt som skulle foreligge i desember, er skjøvet ut i tid. Når vil ekstrakostnadene for anbudsrotet på Follobanen bli kjent for offentligheten?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Jeg takker samferdselsministeren for svaret, og jeg er helt enig i at dette er veldig uheldig. Jeg vil bare si at den koblingen som han insinuerer at jeg har foretatt i spørsmålsstillingen, ikke var meningen. Slik leser ikke jeg spørsmålet, og jeg vil bare si at det ikke er tanken. Etter at Condotte ble kastet ut fra Follobanen, måtte det deles ut fire nye kontrakter til andre entreprenører. Så vidt jeg vet, beløp det seg til godt over 1 mrd. kr. I tillegg snakker vi altså om et erstatningsbeløp på 272 mill. kr, som statsråden sa. Så det er jo snakk om veldig mye penger som dette rotet har medført. Det er avslørt en rekke forhold på Follobanen, om uryddige ansettelsesforhold, stor bruk av innleie av svært dyre konsulenter og lønnsnivå for enkelte ansatte som vel må betraktes som helt hinsides. Spørsmålet mitt er: Har samferdselsministeren kontroll på utbyggingen av Follobanen?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-01-09:
Jeg er helt sikker på at samferdselsministeren synes dette er like uheldig som alle vi andre. Men nå er det sånn at det skjer på samferdselsministerens vakt. Han har det øverste ansvaret, og han har det konstitusjonelle ansvaret overfor Stortinget. Derfor er det også hans ansvar. La meg da til slutt spørre om situasjonen på Follobanen nå er slik at vi fortsatt forholder oss til den gjeldende økonomiske ramma som er vedtatt, eller styringsramme, som det vel formelt heter. Spørsmålet er: Gjelder fortsatt den vedtatte styringsramma, og gjelder fortsatt den vedtatte tidsplanen for utbyggingen av Follobanen? Eller kan vi se for oss at det blir utsettelser på når banen står ferdig?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-01-09:
«Melin-konsernet eier og har kontroll over betalingsløsninger, inkassokrav og pasientkommunikasjon ved landets legekontor. Til NRK 29. desember 2018 sier leder av Rådet for legeetikk, Svein Aarseth, at «vi liker ikke at det faktisk bare er én person som sitter med så stor innflytelse på det som skjer i primærhelsetjenesten, med journalsystemer, betalingssystemer og kommunikasjon med pasientene». Er statsråden enig med Aarseth i dette, og hva vil statsråden konkret foreta seg knyttet til saken?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-01-09:
Jeg takker helseministeren for svaret. Men det som kommer av tilbakemeldinger fra fastleger og fra ulike aktører, er nettopp at den dominerende posisjonen som én aktør har, gjennom å integrere i ulike ledd, vanskeliggjør bl.a. integrasjonen med helsenorge.no. Den vanskeliggjør også integrasjonen opp mot andre leverandører, og det er også noe av bakgrunnen for at saken kommer opp, og at spørsmålet blir stilt. Men jeg er glad for at statsråden viser vilje til å se nærmere på problemstillingen. Det er en effekt til knyttet til Melin som det er viktig å fokusere på, og det er det som handler om inkasso. Der viser det seg at det fra landets legekontorer i 2017 var 27 000 tvangsinndrivelser. Når folk kommer til legekontorer, er det for at de skal forsøke å gjøre folk friske, ikke skape nye problemer for folk. Er helseministeren oppmerksom på denne problemstillingen knyttet til inkasso? Er det noe han vil foreta seg med det?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-01-09:
I oppfølgingen av det er det også viktig hva slags veiledning som blir gitt ut, for de som møter opp på legekontor, er noen av dem som har det vanskeligst på ulike områder, enten situasjonen er kortvarig eller kronisk. Det kan være eldre, og en har hatt eksempler på folk som har skullet komme til legen for å få bekreftet at de har demens, og så ender de med inkassokrav i etterkant. Man har folk som sliter med rus og psykiatri, tunge belastninger, og det å komme inn i et inkassoløp kan være noe som forsterker deres problem og gir fare for selvmord, slik en ser rapporter om fra andre land. Da er spørsmålet: Hvordan vil statsråden bidra til at en har en god inkassoskikk i Norge, knyttet til helse, som sikrer at en verner sårbare grupper mot å komme inn i et inkassoløp som kan forverre deres helsesituasjon?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-09:
«Tilsynsrapporten etter hendelsen der en 15-åring begikk et knivdrap på Sørlandssenteret i juli 2017, avdekker at jenta hadde blitt plassert i et kommersielt barnevernstiltak som brøt flere lover, at bemanninga i tiltaket var utilstrekkelig, og at hun ble nektet helsehjelp. Bufdir har sagt opp rammeavtalen med selskapet Næromsorg Sør. Mener statsråden det er rimelig at selskapet betaler tilbake den delen av overskuddet som skyldes ulovlig drift, utilstrekkelig bemanning og manglende kvalitet på tilbudet?»
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-09:
Takk for nyttige kommentarer. Jeg tror ikke hovedspørsmålet ble besvart, nemlig hvorfor det ikke er krevd tilbakebetaling fra tiltaket der jenta som begikk knivdrapet, var plassert. Det er godt dokumentert at det ikke var nok faglærte på jobb. Det er dokumentert både i tingretten, i lagmannsretten og gjennom tilsynsrapporter, så jeg tror mange vil ha et svar på hvorfor det tiltaket ikke må betale tilbake, utover at det var et kortvarig opphold. Det er jo her lovbruddene ble begått. Det er også viktig med tanke på at det skal brukes milliarder av kroner på kommersielle i barnevernet de kommende årene. Hvis denne saken, som er så alvorlig, ikke medfører krav om tilbakebetaling fra det konkrete tiltaket, vil mange lure på hva som skal til for at kommersielle som bryter kontrakten, bl.a. ved å ha for få faglærte, faktisk får rettet krav direkte mot seg om tilbakebetaling. Så jeg vil gjerne ha et svar på det spørsmålet fra statsråden: Hvorfor er det ikke krevd tilbakebetaling fra dette tiltaket?