Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-14:
Fra å være en minister jeg hadde respekt for i forhold til saklighet og kunnskapsnivå da hun tiltrådte i 2001, står statsråd Erna Solberg i dag for det jeg vil kalle en stadig mer inhuman flyktningpolitikk, der hele målet synes å være at Norge på stadig flere områder nærmer seg den strenge politikken som de andre landene i Nord-Europa står for. Jeg mener at denne saken er et eksempel på dette. Saken dreier seg om at vi ekskluderer en gruppe mennesker fra å kunne få lov å delta på de introduksjonsprogrammene som ble innført som obligatoriske fra 1. september dette år. Vi har flere grupper som får anledning til å delta på introduksjonsprogrammene. Vi har gruppen som får opphold som kvoteflyktninger, som er de menneskene som blir overført over FN-kvoten, som kommer fra FNs flyktningleirer. Vi har den gruppen mennesker som får asyl. For 2003 dreide det seg om om lag 600 mennesker. De som får asyl, er de menneskene som får opphold på grunn av at de anses å være individuelt forfulgt i de landene de kommer fra. De får lov til å være med på introduksjonsprogrammene, og kommunen får en sum med penger, som kalles integreringstilskudd, for å finansiere disse programmene. Vi har stor tro på at introduksjonsprogrammene skal føre til at flere mennesker kommer seg ut i arbeid, og det er også en inntektssikring, der de som deltar på disse programmene, får to ganger grunnbeløpet, omtrent 117 000 kr, mens de deltar i opplæringen. Det er altså et målrettet program som går på norskopplæring, og som går på å sikre folk kompetanse og kompetanseheving, slik at de kan klare seg selv i det norske arbeidslivet. De flyktningene som får asyl, får med andre ord dette programmet. Tilsvarende får den gruppen med mennesker som får opphold på humanitært grunnlag. Man har én gruppe som får individuelt opphold og dermed asyl fordi de er individuelt forfulgt. Disse menneskene er individuelt forfulgt i den forstand at de f.eks. har drevet med politisk arbeid. Er man flyktning fra Iran, vil man bli regnet som individuelt forfulgt og få asyl. Hvis man er kollektivt forfulgt, som en flyktning fra Darfur, vil man ikke i utgangspunktet få asyl, men man vil gjerne få opphold av beskyttelsesgrunner på humanitært grunnlag. Så er det slik at hvis man har flyktet fra et sted, og familien er igjen et eller annet sted på veien, vil man ønske familiegjenforening med sin kone og sine barn – det er hovedsakelig koner, fordi det ofte er menn som kommer alene. Og da mener Regjeringen at de menneskene som er individuelt forfulgt, i denne sammenhengen er i en helt annen situasjon enn de menneskene som er kollektivt forfulgt. I innstillingen fra komiteen og i den odelstingsproposisjonen som Regjeringen la til grunn, klarer de altså ikke å fremme ett eneste saklig argument for hvorfor de mener at det skal være en forskjell mellom disse to gruppene. Det eneste argumentet som den framhever med en viss tyngde, er at siden man i 2003 innførte en forpliktelse for dem som får opphold på humanitært grunnlag til å tjene 170 000 kr før de får gjenforening med familien sin, er det dermed også den enkelte persons ansvar å ta vare på disse. Jeg tror at dette vil føre til at flere kommuner kommer til å nekte å ta imot mennesker som har fått opphold på humanitært grunnlag. Det er flere av storbykommunene på Vestlandet som allerede har varslet det. Statsrådens egen kommune, Bergen, har sagt at dette er en praksis som de finner helt uholdbar. Jeg tror at dette vil sette integreringen av flyktninger flere skritt tilbake i forhold til det vi faktisk har gått sammen om å oppnå fra 1. september i år. Det er grunnleggende urettferdig, og det er en grunnleggende inhuman praksis, å skille så klart mellom disse to gruppene, altså de som får opphold på humanitært grunnlag, og de som får asyl. I tillegg er det stikk i strid med politikken fra Regjeringen, som går ut på at man særlig ønsker å jobbe for integrering av innvandrerkvinner og -barn. Jeg vil med dette ta opp det mindretallsforslaget som vi har sammen med Senterpartiet, forslaget om å fjerne forsørgelseskravet for denne gruppen mennesker.