trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-10-25:
Det såkalla perlekjedet på Askøybrua vart avvikla på grunn av den tekniske tilstanden på lysarmaturen, som kravde særs høge drifts- og vedlikehaldskostnader. Statens vegvesen har ikkje funne det rett å investere i eit nytt «perlekjede», på grunn av investeringskostnader og framtidige driftskostnader. På denne bakgrunnen har Askøybrua AS teke initiativet til å reetablere «perlekjedet». Dei vende seg til eit lokalt elselskap, Bergenshalvøens Kommunale Kraftselskap, hausten 2005 og bad om tilbod på etablering og drift av ei lysrekkje. Bompengeselskapet fekk eit tilbod om investering og drift som lét seg finansiere utan bruk av bompengar eller statlege midlar. Tilbodet vart lagt fram for Statens vegvesen, som gjorde selskapet merksam på at reetableringa vert omfatta av lov om offentlege innkjøp, med den konsekvensen at reetablering av det såkalla perlekjedet må lysast ut på anbod. Det pågår for tida eit arbeid i regi av Askøybrua AS med å utarbeide konkurransegrunnlag for reetablering og drift av «perlekjedet» på Askøybrua, og dette arbeidet vil vere ferdig i slutten av oktober i år.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-10-25:
Med respekt for at både vedtaket om å etablere perleradsbelysninga og det vedtaket som er gjort tidlegare om at ein ikkje har funne det rett å investere på nytt, er gjort før mi tid som statsråd, vil eg nok vere einig med representanten Halleraker i at det er eit dilemma, men eit dilemma på ein litt annan måte, kanskje, enn slik Halleraker tenkjer. Dilemmaet vil jo vere kor mykje ein skal investere i det estetiske. Kor store kostnadar av fellesskapets midlar skal ein bruke på estetikk, når me veit at anten det gjeld bruer, tunnelar eller vegar generelt, er det eit skrikande behov for vedlikehald, som ikkje minst har mykje å seie for trafikktryggleiken, for talet på drepne og skadde på vegane våre. Det er det dilemmaet eg oppfattar at Statens vegvesen har teke inn over seg, og det er derfor ein ikkje har funne å kunne løyve meir midlar til dette enn det ein alt har gjort.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2006-10-25:
På spørsmålet om kva statsråden vil gjere, vil eg svare at arbeidet er i gang. Det er ikkje slik at det har stoppa opp. Dilemmaet er at det lovverket me har for offentlege innkjøp, ikkje gjer det mogleg å inngå ein direkte avtale mellom BKK og bompengeselskapet. Ein kan beklage det, men eg veit at representanten Halleraker tilhøyrer eit parti som absolutt er oppteke av at me skal bruke anbod òg for offentlege innkjøp. Det må òg statsråden innretta seg etter. Eg håpar òg at ein får fortgang i det arbeidet, og det er iallfall fortalt meg at ein skal ha konkurransegrunnlaget ferdig no i denne månaden. Så får ein håpe at dei lokale kreftene er ivrige når det gjeld å vere med i det anbodet, og at ein får ei god løysing. Eg er heilt einig med representanten Halleraker i at det er viktig òg med den estetiske opplevinga langs vegane våre. Her er me heilt einige.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Spørsmålet er som følger: «Inngått avtale med EU om satellittutstyr i nye biler fra 2009 gir sammen med EFC-direktivet mulighet for total overvåkning av alle kjøretøybevegelser. Dette er et sterkt personverninngripende tiltak. Ivaretakelsen av personvernet er overlatt til den enkelte medlemsstat. Datatilsynet har omfattende merknader til konsekvenser for personvernet av avtale og direktiv. Hvordan vil statsråden sikre at Stortinget får god informasjon om og bred drøfting av personvernspørsmål vedrørende bruk av ny teknologi i veitrafikken?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg takker for svaret. Statsråden bekrefter nå at det som er knyttet til personvern og inngrep mot personvern når ny teknologi tas i bruk innenfor veitrafikken, vil bli behandlet stykkevis og delt. Jeg forstår det slik at det er Regjeringens politikk, at man altså er lite opptatt av at man stykkevis og delt utvanner personvernet. Har Regjeringen ingen mening om personvern – i en tid da muligheten til overvåkning og kontroll er sterkt økende og bruk av ny teknologi i flere atskilte deler samlet sett innebærer et angrep på og en reduksjon av nettopp personvernet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Innenfor veisektoren trodde jeg at statsråden, samferdselsministeren, var rette vedkommende når det gjelder å vurdere de teknologiske endringer som etappevis gjennomføres innenfor veitrafikken, og som stykkevis og delt angriper personvernet. Jeg er kjent med svaret som er gitt på et skriflig spørsmål fra en annen representant tidligere. Jeg er også kjent med brevet som ble sendt til Samferdselsdepartementet fra Datatilsynet så sent som 10. oktober, og som er ganske omfattende. Det går jeg ut fra at statsråden også er kjent med. Jeg skal kort sitere fra brevet: «Med mindre det også vedtas begrensninger i overvåkingsmulighetene, vil implementeringen innebære et av de mest personverninngripende tiltak som er plassert på den politiske dagsorden de 26 år Datatilsynet har eksistert.» Bare det burde jo være grunn nok til at samferdselsstatsråden, som ansvarlig for det departementet som anbefaler innføring av nye teknologitiltak innenfor veitrafikken, også kommer til Stortinget med en melding om personvernet knyttet til teknologibruk og personvern innenfor samferdselssektoren.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-10-25:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren: «Da staten i sin tid bygde Askøybroen mellom Bergen og Askøy, la man vekt på at broen utgjorde et sentralt landskapselement i innseilingen til Bergen. Statens vegvesen utstyrte derfor broen med belysning på bærekablene, «perleradsbelysningen», som har gledet befolkningen og reisende i området i mange år. I den senere tid har ikke belysningen vært operativ pga. manglende vedlikehold, som er et statlig ansvar. Vil statsråden ta et initiativ for at belysningen igjen kan bli intakt, og bidra til at lysene igjen kan tennes?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-10-25:
Jeg takker for svaret. Saken reiser flere prinsipielle spørsmål, nemlig statens ansvar for å følge opp egne investeringer med vedlikeholdsmidler og mulighet til å dekke drifts- og vedlikeholdskostnader med bompenger der finansieringsselskapet ber om dette. Askøybrua var for øvrig et nesten 100 pst. brukerfinansiert prosjekt i utgangspunktet. Som statsråden sier, har bompengeselskapet – og publikum – vært veldig opptatt av saken og vært i en dialog med Statens vegvesen i lengre tid. Det er nettopp fordi dette utgjør et såpass vakkert landskapsmerke at man syns dette fortjener å bli reetablert. Ser statsråden at vi her står overfor et dilemma, ved at man i et brukerfinansiert prosjekt hvor man har de samme ønsker om å anvende midler også til denne type vedlikehold, ikke får anledning til det?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-10-25:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg er kjent med at det har vært arbeidet med konstruktive forslag, bl.a. av lokale elleverandører, for å bidra til at dette skal gjenoppstå, men mitt inntrykk er at saken har kjørt seg litt fast. Med statsrådens engasjement for en lignende sak, nemlig nasjonale turistveger og betydningen av at også veganlegg representerer positive reiseopplevelser, vil jeg igjen spørre om statsråden kan tenke seg å ta initiativ til å få saken løst, slik at dette landemerket igjen kan bli til glede både for vegfarende og sjøfarende.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «200 elever står nå i fare for å droppe ut av de videregående skolene i Aust-Agder. Dette gir grunn til stor bekymring. Fra elevhold er en forklaring at rådgivningen vedrørende yrkesvalg er helt elendig. Skolen klarer ikke å kvalifisere elevene til å ta de riktige yrkesvalgene. For mye teori gjør også mange skoletrette. Det å gi bedre informasjon om yrkesvalgmuligheter og arbeidsmarkedet må prioriteres langt bedre hevder elevene. Hva vil statsråden gjøre for å unngå at mange elever dropper ut av de videregående skolene?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg vil takke statsråden for et grundig svar, som jeg selvsagt merket meg. Men jeg har fått oversendt et brev med elleve punkter fra Elevorganisasjonen i Aust-Agder og vil gjerne få sitere ordrett fra ett av punktene der, og jeg ber statsråden lytte og kommentere: «Utdanningsrådgivningen på ungdomsskolen må fungere på en slik måte at den ikke «presser» eleven til å velge en linje som ikke samsvarer med elevens eget ønske. Selv om en slik rådgivning gitt av både rådgivere og lærere er godt ment kan det føre til at eleven havner på feil studievalg, og dermed faller fra.» Da blir mitt spørsmål: Bør ikke utdanningsrådgivning og yrkesrettledning styrkes og forbedres betraktelig i grunnskolen, slik at elevene får et bedre grunnlag for å velge riktig utdannelse første gang?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg vil takke statsråden for et godt svar, faktisk. Jeg tror allikevel jeg vil vise til nok et punkt og be statsråden lytte til dette brevet jeg har fått fra Elevorganisasjonen i Aust-Agder. Der står det: «Elevorganisasjonen mener at elever som har behov for en mer praktisk rettet opplæring må få muligheten til å starte fagopplæring i bedrift, for så å ta teoridelen senere, eller muligheten til å gjennomføre hele yrkesopplæringen som lærling.» Da er mitt spørsmål ganske kort: Hva er statsrådens synspunkter vedrørende dette punktet i brevet fra Elevorganisasjonen i Aust-Agder?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-25:
Det er jeg helt enig i. Jeg har også hatt gleden av å treffe representanter fra Aust-Agder, som har lagt fram dette for meg. Jeg må si at det var et nyttig møte. Det gav meg nyttig informasjon om veien videre. Rådgivningstjenesten er veldig viktig for å gi ungdom muligheten til å ta kloke og riktige valg. Derfor bruker vi betydelige ressurser på kvalitetsheving av rådgivningstjenesten. Jeg vil også komme tilbake til Stortinget med nye tiltak i den stortingsmeldingen som jeg refererte til. Det er helt riktig, som representanten sier, i likhet med det ungdommer i Aust-Agder og i hele landet sier, at rådgivningstjenesten er en veldig viktig arena, ikke bare for å gi råd, men for å gi kloke råd, kvalifiserte råd, ikke minst en antydning om veien videre. Det å presse ungdom til å ta valg de selv ikke ønsker, vil jeg selvfølgelig sterkt fraråde, for motivasjon er veldig viktig for å lykkes i en yrkeskarriere. Så hvis rådgivere gir råd i strid med det eleven ønsker, vil jeg si at det selvfølgelig er elevens valg som er det avgjørende.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-25:
Denne muligheten eksisterer allerede i dag. Man har altså mulighet til å gå rett ut i lære og ta teorien senere. Men det er klart at for en videregående skole eller for en fylkeskommune er det lettest at alle går ett løp, noe som gjør at man får et volum på elevene, at de går på videregående skole i ett til to år og så ut i lære. Men for mange skoletrette og teorileie elever er det å starte på en byggeplass eller på et verksted og så etter hvert bli motivert til å ta mer kunnskap en måte å gjøre det på som ligger der i dag, og som jeg selvfølgelig oppfordrer både videregående skoler og fylkeskommuner som skoleeiere å legge til rette for. Vi har heldigvis mange ulike prosjekt, også i regi av norsk næringsliv, som viser at det å starte på en byggeplass motiverer. Man får etter hvert dyktige fagarbeidere på en litt mer utradisjonell måte. Det ligger altså ikke beskrankninger i lovverket når det gjelder dette, og det er helt opp til fylkeskommunen selv å legge til rette for det. Jeg er veldig enig i det som er utgangspunktet for spørsmålet: Én som dropper ut av videregående skole, er én for mye, så vi må sørge for skreddersøm, slik at hver enkelt ungdom finner en karrierevei som de lykkes i.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-25:
Fra statlig hold blir det brukt betydelige midler til kompetanseheving for lærere i forbindelse med innføringen av Kunnskapsløftet – mer enn ved noen tidligere skolereform. Det er da viktig å sikre at midlene blir brukt på en best mulig måte for å gi lærerne, instruktørene og skolelederne kompetanseheving med høy kvalitet. For å kontrollere at midlene blir brukt etter intensjonene, er det lagt opp til en omfattende og løpende rapportering og evaluering. Den første aktivitetsrapporten for 2005 fra forskningsstiftelsen Fafo peker på at hovedbildet er at midlene har skapt stor aktivitet når det gjelder kompetanseheving. I tillegg til de statlige midlene har kommunene økt bruken av egne midler med ca. 10 pst. fra 2004 til 2005. De nasjonalt prioriterte områdene blir prioritert også lokalt, og både skoleledelse og 2. fremmedspråk har stått sentralt i 2005. Det er videre mye etterutdanning innenfor norsk og matematikk i grunnskolen. Jeg vil følge opp utformingen av de kommende rapporteringene for å sikre en best mulig bruk av midlene. Forskningsstiftelsen Fafo har også fått i oppdrag å evaluere arbeidet med strategi gjennom hele perioden og leverte i mai sin første delrapport. Denne viser at det er en utfordring for skoleeierne å forankre kompetanseutviklingsarbeidet ved skolene og å komme tidlig i dialog med tilbudssiden, slik at kompetanseutviklingen svarer til behovene knyttet til innføring av Kunnskapsløftet. Utdanningsforbundet har i tillegg presentert egne rapporter, som viser at det er stor aktivitet på feltet, men at mange lærere ennå ikke har fått noe tilbud om kurs. Ifølge første delevaluering fra Fafo har strategien gode forutsetninger for å skape reelle endringer. Dette forutsetter at kompetanseutviklingen er forankret i behov og utfordringer ved den enkelte skole og lærebedrift. Evalueringen peker på at dette ikke i tilstrekkelig grad har skjedd. Flere steder har ikke det enkelte lærested og den enkelte lærer/instruktør blitt involvert i stor nok grad. Skoleeier må derfor sørge for lokal delaktighet og forankring i det enkelte lærested. Dette følges opp ved at fylkesmannen blir bedt om å sikre at lokal delaktighet og forankring er synliggjort i årsplanene til skoleeierne. I forslaget til statsbudsjett er det understreket at denne forutsetningen skal være oppfylt ved tildeling av midler, og at fylkesmannen skal følge dette opp. Et annet viktig virkemiddel er god dialog med partnerne i strategien, som er Kommunenes Sentralforbund, Utdanningsforbundet, Norsk Lektorlag, Skolenes Landsforbund og Norsk Skolelederforbund og den sentrale utdanningsadministrasjonen. Jeg vil bidra til at den løpende kontakten fortsetter for å sikre at strategiens målsettinger blir virkeliggjort. Jeg vil også sørge for et løpende informasjonsarbeid rettet mot skoleeierne når det gjelder bruk av kompetansemidlene. Det er viktig for meg fortsatt å følge opp bruken av midler til kompetanseutvikling, slik at hver enkelt skole blir best mulig i stand til å gjennomføre Kunnskapsløftet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-25:
Det er veldig positivt at det er stor interesse for hvordan kompetanseutviklingsmidlene i skolen brukes. Det brukes i år 375 mill. kr av statens midler. Vi har foreslått for Stortinget en videreføring av dette. Det er positivt å se at skoleeier i tillegg legger egne midler i potten, noe som fører til at vi nå har det største kompetanseløftet for lærerne noensinne, men det vil bestandig være kritikk. La meg si at jeg er opptatt av den enkelte skole. Det er der lærerne har sitt virke. Det er klart at hver enkelt skole må finne ut hvordan lærerkorpset har bruk for kompetanse og påfyll av kunnskap. Derfor har vi også gjennom fylkesmannen sørget for at skoleeier er pliktig til å synliggjøre dette, og på den måten sørge for at det ivaretas. Jeg tror spørreren umiddelbart vil forstå at det er umulig for meg, for direktoratet, eller for den saks skyld en statlig myndighet, å dirigere midler ned til den enkelte skole. Det må være skoleeier, sammen med skolens ledelse og lærerne, som finner ut hvordan etterutdanningsmidlene best kan brukes i den enkelte virksomhet. Det er for så vidt også helt i tråd med det den forrige regjeringen gjorde når det gjelder disse midlene. Her viderefører vi det samme systemet som min forgjenger, Kristin Clemet, etablerte.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-25:
Vi har et tett samarbeid både med KS, Utdanningsforbundet og alle aktører i skolen om dette. I tillegg har vi fylkesmannen som den viktigste statlige aktøren, som har ansvaret for å følge opp dette overfor skoleeier. Skoleeier må selvfølgelig følge opp dette overfor den enkelte virksomhet, som kommunen, eller for den saks skyld fylkeskommunen, har eieransvaret for. Det betyr at vi nå følger opp etter en omfattende evaluering gjennom Fafo. De har kommet med delrapporter til oss og vil også komme med en sluttrapport ved enden av hele dette løpet. Som representanten sa, var dette også et tema i Stortinget i går kveld, da dette med kompetanse og viktigheten av kompetanseutviklingen ble debattert. Mitt inntrykk er at disse midlene blir godt brukt. Det kan sikkert være lærere eller organisasjoner som ikke i tilstrekkelig grad har fått det de måtte ønske, og det er selvfølgelig hele tiden en utfordring. Men det må altså være skoleeier, sammen med lokale myndigheter, som må finne ut hvordan dette er, evaluere det og gå inn i hver enkelt virksomhet og si at her har vi bruk for mer kompetanse på det eller det feltet. Det vil være meget krevende for oss som statlig myndighet å ha et slags overordnet ansvar for det. Vi legger rammene for dette, og så må det følges opp lokalt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-25:
Jeg vil gjerne stille kunnskapsministeren følgende spørsmål: «Kompetanseheving for lærerne er svært sentralt i Kunnskapsløftet. Det er bevilget store ressurser til dette. Det er imidlertid kommet klare signaler fra flere hold på at intensjonene er fulgt opp i varierende grad av kommunene. Hvilke tiltak har statsråden satt i verk for å kontrollere at midlene er brukt til kompetanseheving som forutsatt, og hvilke tiltak vil bli satt i verk overfor kommuner som ikke har fulgt opp sitt ansvar som skoleeier?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-25:
Hver enkelt skole ble jo nevnt til slutt. Jeg mener at norsk skolevesen kanskje i betydelig grad lider av at man hele tiden kommer med gjennomsnittsbetraktninger, og at man ikke går ned på enkeltskoler når man skal følge opp. Statsrådens svar var en grei gjennomgang av det vi kjenner. Jeg kan i og for seg dele opp min oppfølging. I den samme Fafo-rapporten som kunnskapsministeren refererer til, står det også: «Skoleeierne legger mer vekt på målet om å utvikle skolen som lærende organisasjon enn det skolelederne gjør, og de lærerne som er intervjuet så langt legger liten vekt på dette målet i strategien.» Er det noe Stortinget snakker om hele tiden – det gjorde vi senest i går gjennom flere debatter – er det å utvikle skolen som lærende organisasjon. Det må være en stor utfordring for kunnskapsministeren å bygge opp metoder for å følge opp hvordan man faktisk skal få gjennomslag på den enkelte skole. Det var jo det som var spørsmålet: Hvilke tanker har kunnskapsministeren om dette?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-10-25:
Der er jeg enig med kunnskapsministeren. Jeg tror ikke vi kan dirigere dette ned til hver enkelt skole, men det er noe helt annet når det gjelder å følge opp i hvilken grad hver enkelt skole og hver enkelt skoleeier bruker midlene som forutsatt. Jeg konstaterer at kunnskapsministeren egentlig ikke har svart på det som var spørsmålet i utgangspunktet. Det er: I hvilken grad kan man begynne å kontrollere ned til hver enkelt skole, og i hvilken grad blir kompetansehevingen og Kunnskapsløftet fulgt opp som forutsatt? Han har heller ikke svart på i hvilken grad det ansvaret hver enkelt skoleeier har, blir fulgt opp. Jeg har vært i bedrifter og ledet bedrifter, og jeg har også ledet familien som en bedrift, og det å betrakte alt dette ut fra gjennomsnittsbetraktninger, er noe av det farligste man kan gjøre. Man skal sette i verk tiltak. Man dirigerer ikke hva som skjer, men man følger opp og vet hva som skjer i de enkelte enhetene rundt omkring. Det synes jeg også kunnskapsministeren skulle ha som ambisjon.
Borghild Tenden (Venstre), 2006-10-25:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «Eksempelet Lysaker stasjon understreker betydningen av sterkere virkemidler i arbeidet med universell utforming innen transport. I en pressemelding varsler statsråden at Regjeringen vil fremme en egen diskriminerings- og tilgjengelighetslov i løpet av høsten 2007. Regjeringen varsler også at tilgjengelighet innen transport og IKT vil bli behandlet i loven. Vil Regjeringen da fremme forslaget til mindretallet i Syse-utvalget om krav til universell utforming med konkrete tidsfrister også innen transport og IKT?»
Borghild Tenden (Venstre), 2006-10-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Med glede merket jeg meg at han nevnte St.meld. nr. 40 for 2002-2003, Nedbygging av funksjonshemmende barrierer. I den saken var Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV veldig offensive, og de fremmet bl.a. et fellesforslag der de foreslo å sørge for at det ved tildeling av konsesjoner i transportsektoren skulle stilles krav til tilgjengelighet for personer med nedsatt funksjonsevne. Er dette noe statsråden vil følge opp nå når han er i posisjon?
Borghild Tenden (Venstre), 2006-10-25:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det var godt han brakte svaret inn på dette med bygninger. Regjeringen varslet at de vil ta dette inn i plan- og bygningsloven. Dette er noe som Norges Handikapforbund frykter, fordi der har det vært lenge, og det har vært lite forpliktende på dette området. Det har vært der i 25 år, og det har vært veldig lite forpliktende. Da spør jeg: Hvordan kan de funksjonshemmede forsikre seg om at dette blir bedre nå, når dette igjen plasseres der?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Regjeringen tar sikte på å fremme en proposisjon om en egen diskriminerings- og tilgjengelighetslov knyttet til nedsatt funksjonsevne i løpet av høsten 2007. Det er viktig å få på plass et diskrimineringsvern for funksjonshemmede. Det gjelder også krav til tilgjengelighet og universell utforming innen transport og IKT. Mindretallsforslaget i Syse-utvalget om krav til universell utforming med konkrete tidsfrister også innen transport og IKT, som representanten Tenden spør om, er ikke utredet av utvalget. Verken flertallet eller mindretallet har altså lagt fram noe materiale som belyser gevinster og kostnader, og høringsinstansene har heller ikke kunnet forholde seg til noen konsekvensutredning. Jeg vil anta at bl.a. dette er noe av bakgrunnen for at Bondevik-regjeringen ikke fulgte opp dette da den la fram St.meld. nr. 40 for 2002-2003, Nedbygging av funksjonshemmende barrierer. Hvordan vi best kan fremme tilgjengelighet og universell utforming innen transport og IKT, vurderer vi nettopp nå i samarbeid med andre berørte departementer. Spørsmålet om hvor langt man bør gå i å sette tidsfrister, er selvfølgelig helt sentralt i det arbeidet vi nå skal gjøre. Derfor kan jeg ikke starte arbeidet med å svare på de spørsmålene vi skal finne svar på i løpet av denne vurderingen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Ja, dette er noe vi skal følge opp nå. Det er en rød tråd i alt vi gjør, og vi mener det samme nå som vi mente før. Derfor er vi nå i gang med et arbeid knyttet til en egen handlingsplan, som skal inneholde en plan for når vi skal greie å gjennomføre ulike tiltak knyttet til tilgjengelighet. Så er det viktig for meg å si at når vi nå skal jobbe med en egen antidiskrimineringslov for funksjonshemmede, er min ambisjon og min målsetting nøyaktig den samme som før, at vi skal komme ut med en veldig offensiv, modig politikk på dette med tilgjengelighet, ikke bare innen transport og IKT, men også i forhold til bygninger, der vi skal tørre å sette tidsfrister, og vi skal tørre å si at den loven skal representere et stort skille i norsk politikk i forhold til tiltak for funksjonshemmede. Men vi må få gjøre jobben først, og så skal vi ta debatten om dette når vi så kommer med et forslag om en slik lov høsten 2007.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Jeg er glad for det spørsmålet, fordi det har vært en del misforståelser om dette etter at vi sa at vi skal lage en egen antidiskrimineringslov. All type tilgjengelighet skal hjemles i antidiskrimineringsloven, også tilgjengeligheten til bygninger og anlegg. Men så må de overordnede bestemmelsene som ligger i antidiskrimineringsloven, selvfølgelig følges opp i særlovene, både på transportsiden, på bygg- og anleggssiden, osv. Da er fordelen vår at parallelt med at vi nå skal lage antidiskrimineringsloven, skal Kommunal- og regionaldepartementet revidere plan- og bygningsloven. Det skal legges fram omtrent samtidig som antidiskrimineringsloven. Den første særloven vi har anledning til å stramme opp, er plan- og bygningsloven. Der vil den nye antidiskrimineringsloven få betydning med en gang, fordi det lovarbeidet skal skje parallelt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Som presidenten var inne på, er spørsmålet stilet til fornyings- og administrasjonsministeren, men besvares av meg, da Arbeidstilsynets virksomhet ligger under mitt ansvarsområde. Jeg antar at bakgrunnen for spørsmålet er bestemmelsen i plan- og bygningsloven som regulerer de kommunale byggemyndigheters plikt til – i sin saksbehandling – å forelegge en byggesak for andre myndigheter. Disse myndighetene har frist på fire uker til å avgi uttalelse. Plan- og bygningsloven ligger under kommunal- og regionalministerens arbeidsområde, men jeg har fått bekreftet fra Kommunal- og regionaldepartementet at fireukersfristen i prinsippet også gjelder for Arbeidstilsynet. Fristen er imidlertid ikke så relevant i forhold til Arbeidstilsynet, fordi Arbeidstilsynet i praksis blir forelagt relativt få saker fra de kommunale byggemyndighetene. Arbeidstilsynet har imidlertid sin egen byggesaksbehandling, som altså står på egne bein og derfor prinsipielt gjennomføres uavhengig av den kommunale behandlingen. At den som skal føre opp et yrkesbygg, også må søke Arbeidstilsynet om byggetillatelse, følger av arbeidsmiljøloven. Formålet med en egen byggetillatelse fra Arbeidstilsynet er å sikre at arbeidsmiljøet for de framtidige arbeidsplasser som bygget skal huse, skal kunne være i pakt med arbeidsmiljølovens krav. Arbeidslivslovutvalget, som la fram sin innstilling i 2004, uttalte at dette tosporede systemet kan framstå som unødig byråkratisk, og et samlet utvalg mente derfor at Arbeidstilsynets særlige byggesaksbehandling burde innlemmes i den ordinære kommunale byggesaksbehandlingen – forutsatt at den ordinære byggesaksbehandlingen er eller gjøres i stand til å ivareta arbeidsmiljøhensyn. Jeg kan opplyse at mitt departement, i samarbeid med Kommunal- og regionaldepartementet, som har ansvaret for plan- og bygningsloven, er i gang med å følge opp dette. Det vil si at vi undersøker om det vil kunne være hensiktsmessig å oppheve ordningen med en særlig byggetillatelse fra Arbeidstilsynet, ved at arbeidsmiljøspørsmålene innlemmes i den kommunale byggesaksbehandlingen. Formålet er å komme fram til en mer effektiv byggesaksbehandling ved at unødig dobbeltarbeid fjernes. Som også Arbeidslivslovutvalget pekte på, er det imidlertid en klar forutsetning at arbeidsmiljøhensynet i tilstrekkelig grad må være ivaretatt i en slik ordning.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Ja, la meg bare si meg enig i beskrivelsene fra Bent Høie. Det er slik at kommunen i og for seg kan forelegge saken for Arbeidstilsynet sammen med helsemyndigheter osv. i sin byggesaksbehandling Det skjer i relativt lite omfang, og i den grad det skjer, er Arbeidstilsynet bundet av den samme fireukersfristen. Men så har vi i det andre sporet en vurdering av bygget, jf. arbeidsmiljøloven. Det tosporede systemet kan man si ikke er nødvendig hvis man forsikrer seg om at den kommunale byggesaksbehandlingen har tilstrekkelig kvalitet. Det er jo lysforhold, ventilasjon osv. som vurderes både av Arbeidstilsynet og til dels i kommunen. Jeg kan ikke her i dag operere med noen tidsfrist, men det er et arbeid som er i gang. Jeg tror jeg er like interessert i å få fortgang i det som alle andre, slik at det å få en løsning på dette så raskt som mulig vil bli prioritert fra vår side.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
La meg bare starte med å si at dette er et spørsmål som også jeg som arbeids- og inkluderingsminister har et engasjement i, knyttet til mitt ansvar for nasjonale minoriteter. Det har vært et bredt samarbeid i Regjeringen, særlig mellom Arbeids- og inkluderingsdepartementet, Justisdepartementet og Kunnskapsdepartementet, om disse spørsmålene. Slik sett føles det også greit å svare på spørsmålet på vegne av justisministeren. Da vil jeg si at St.meld. nr. 44 for 2003-2004 og St.meld. nr. 24 for 2004-2005 omhandler særskilte og lempeligere regler om billighetserstatning til krigsbarn, romanifolk/tatere, eldre utdanningslidende samer og kvener samt barnehjemsbarn. Søknader om billighetserstatning stiles til Justissekretariatene, som er sekretariat for Stortingets billighetserstatningsutvalg. Sakene forberedes deretter i ulike faginstanser etter hvilket grunnlag for erstatning som påberopes i den enkelte sak. For denne gruppen som spørsmålsstilleren nå er opptatt av, kan det være flere grunnlag for erstatning. Avhengig av hvilke grunnlag som billighetserstatningssøknaden knytter seg til, kan saken tenkes forberedt i Sosial- og helsedirektoratet, Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet og/eller Utdanningsdirektoratet. Det hender også at enkelte saker blir forberedt i flere av fagetatene, der vedkommende søker kan omfattes av flere grunnlag for erstatning. Stortingets billighetserstatningsutvalg behandler først saken etter at alle grunnlagene er tilfredsstillende utredet. Slik utredning foregår parallelt i de ulike fagetatene som er involvert. Regjeringen ønsker å sikre at saksbehandlingstiden i billighetserstatningssaker blir så kort som mulig, men det er også viktig at saken undergis en god og betryggende behandling, slik at den som søker, kan få den erstatningen som han tilkommer i forhold til de grunnlagene som kan være til stede. Saksbehandlingstiden for billighetserstatningssøknadene har vært utilfredsstillende lang. På denne bakgrunn ble det i april i år nedsatt en embetsmannsgruppe som fikk i mandat å gjennomgå saksbehandlingstiden i de ulike etatene som er involvert i behandlingen av sakene. Embetsmannsgruppen har foreslått flere tiltak for å redusere den. Det er samtidig tilført økte ressurser, og ressurser er omprioritert i den enkelte fagetat. Når de foreslåtte tiltakene er gjennomført, bl.a. gjennom opplæring mv. av saksbehandlerne, er det et mål at saksbehandlingstiden reduseres til 14 måneder i de sakene som forberedes av en eller flere fagetater. Regjeringen vil sette inn ytterligere ressurser dersom vi ser at det er behov for det. Jeg er veldig opptatt av at disse sakene finner sin løsning. Jeg ser likevel at det må ta noe tid for at sakene skal bli tilfredsstillende forberedt, slik at søkerne får den erstatning de er berettiget til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Det er selvfølgelig vanskelig for meg å gå inn på den enkeltsaken som er utgangspunktet for spørsmålet, men av spørsmålet ser jeg at han det gjelder, har jobbet med saken siden 1997. Som det også står i spørsmålet, sendte han en ny søknad etter Stortingets beslutning i 2005. Sånn sett har ikke denne saken ligget så lenge i systemet til behandling, og med en saksbehandlingsambisjon på 14 måneder vil det være mulig å kunne komme langt også når det gjelder denne saken. Jeg er helt enig i at det ikke må være krevende prosedyrer knyttet til inngangen til å få søke. Det er ulike instanser som hjelper eventuelle søkere. Blant annet har vi ofte brukt Rettferd for Taperne. Det er en organisasjon som har fått ekstra midler både fra Arbeids- og inkluderingsdepartementet og Barne- og likestillingsdepartementet, nettopp for å kunne være en lavterskelinngangsport til å få fremmet søknader.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Ja, det vil jeg selvfølgelig gjøre. Jeg opplever også justisministeren sånn at han egentlig ikke trenger at jeg maser mye på ham. Han har et sterkt engasjement i saken selv. Før jeg gikk ned til Stortinget, hørte jeg at når det gjelder en av de andre gruppene som også – og med rette – har vært veldig utålmodig, samer som er utdanningslidende, er de første sakene nå ferdige. Saksbehandlingen begynner å bli avsluttet, slik at vi kan komme i en utbetalingsposisjon i forhold til dem, men det har tatt lang tid. Det er viktig å passe på at det ikke glir ut igjen. Det er i ferd med å skje positive ting.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Det er viktig at både de tilreisende og de faste innbyggerne i Oslo kan ferdes i byens uterom uten å oppleve krenkende atferd og utrygghet. Forholdene knyttet til rusmiljøene er lite endret det siste året, og antall personer i miljøet synes å ha stabilisert seg. Jeg forstår at næringsdrivende i området kan oppleve dette som svært belastende. Vår- og sommermånedene i 2006 viste imidlertid en økt tilstrømning av tiggere og prostituerte til områdene i – og i tilknytning til – Karl Johans gate. Oslo politidistrikt iverksatte derfor målrettede tiltak i de meste utsatte områdene. Oslo politidistrikt har, helt siden det tunge rusmiljøet etablerte seg i området i og rundt Skippergaten i Oslo sentrum, hatt øremerkede mannskaper i dette strøket. Oslo politidistrikt har dessuten de senere årene hatt eget budsjettkapittel i St.prp. nr. 1, altså budsjettproposisjonen, nettopp for at Stortinget skal ha muligheten til å vurdere budsjettrammene for hovedstadspolitiet. Regjeringen er opptatt av at politiet skal videreutvikle lokalt samarbeid om kriminalitetsforebyggende tiltak. I dette perspektivet samarbeider Oslo politidistrikt tett og løpende med Rusmiddeletaten i Oslo kommune om de nevnte problemene, og har en god dialog med bl.a. ansatte ved sprøyterommet og i Kirkens Bymisjons kafé og møtested for rusavhengige, samt PRO-senteret. I en slik sammenheng får politiets hovedstrategi for å hindre nyrekruttering til rusmiljøet, samt for å trygge området for publikum gjennom synlig og tilgjengelig politi, en forsterket betydning.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Det er jo ikke slik at det er Justisdepartementet eller Regjeringen som til enhver tid vurderer hva slags operative tiltak politiet bør eller ikke bør iverksette. Det er klart det er alltid en dialog mellom departementet, politiske myndigheter og politiet. Men innenfor de samlede budsjettrammene til Oslo-politiet, som Stortinget hele tiden får anledning til å vurdere, må selvfølgelig Oslo-politiet foreta operative vurderinger. Som sagt, i forhold til rusmiljøet i Skippergata har man et fast opplegg gående som ikke er knyttet til spesielle tiltak i sommermånedene. Man har fortløpende personer dedikert det miljøet. Så har man hatt en stor aksjon i en periode nå i sommermånedene, som har vært vellykket og positiv, og som mange skryter av. Oslo-politiet må selvfølgelig fortløpende vurdere hvorvidt det nå kommer tilbakeslag i forhold til de målene man har oppnådd i sommer, og behovet for nye grep i så måte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Jeg føler meg veldig overbevist om at den rette måten å forholde seg til Oslo-politiet på, er at Stortinget i forbindelse med budsjettbehandlingen tar stilling til de samlede ressurser til Oslo-politiet. Så må vi ha tillit til de politifaglige vurderingene de fortløpende foretar med hensyn til de utfordringene man har i hovedstaden, og de ressursene man har tilgjengelig. Derfor ville det være merkelig, synes jeg, om man fra Regjeringens side skulle ha overstyrt de vurderingene man har foretatt i Oslo-politiet, med å avslutte dette prosjektet nå til fordel for andre oppgaver. Jeg tror også vi kommer i en veldig vanskelig situasjon dersom vi hver gang vi ser en eller annen politioperativ sak som er vellykket, skal tilleggsbevilge for at den skal gå videre hvis det er Oslo-politiets vurderinger innenfor de totale budsjettrammene at man nå bør bruke ressursene på noe annet.
Bent Høie (Høyre), 2006-10-25:
«Byggefirmaer opplever problemer med at ulike myndigheter har ulike tidsfrister for å uttale seg/gjøre vedtak i byggesaker. Vil statsråden ta initiativ til at Arbeidstilsynet får samme tidsfrist som kommunale myndigheter(fire uker) til å uttale seg om bygg som skal fungere som arbeidsplasser?» (fire uker)
Bent Høie (Høyre), 2006-10-25:
Jeg vil takke for svaret. Jeg forstår at departementene jobber med dette. Forvirringen rundt hvem som skulle svare på spørsmålet, viser vel kanskje også den forvirringen som byggefirmaene opplever i praksis når de skal ha svar fra to myndigheter, og, som statsråden var inne på, disse behandler saken parallelt med ulike tidsfrister. Dermed vil ofte den kommunale godkjenningen foreligge etter fire uker, mens en må vente i lengre tid på Arbeidstilsynets godkjenning. Dette forsterkes også av det som statsråden var inne på, nemlig at kommunen i all hovedsak vurderer de samme forholdene som Arbeidstilsynet. Det er derfor et godt grunnlag for å få til en samordning, slik at det er én myndighet som vurderer samme forhold, og at eventuelle tilleggsforhold som må vurderes av Arbeidstilsynet, vurderes for seg, men innenfor samme tidsfrist. Kan statsråden si noe om når dette arbeidet eventuelt er ferdig, og når dette kan være på plass?
Bent Høie (Høyre), 2006-10-25:
Takk. Da har jeg ikke noen flere spørsmål.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-10-25:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til statsråden: «I 2005 ble vilkårene for å få billighetserstatning oppmyket for blant annet taterne. Jeg har blitt kontaktet av hovedpersonen i filmen «Tradra – i går ble jeg tater». Han har jobbet med sin sak siden 1997 og sendte ny søknad etter Stortingets beslutning i 2005. Han kunne fortelle en historie om lang saksbehandlingstid og mye byråkrati. Hvor lang er saksbehandlingstiden for denne gruppen, og hvilke tiltak er satt inn for å få saksbehandlingstiden ned?»
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-10-25:
Jeg er glad for at statsråden signaliserer at han vil følge positivt nøye med på saken og også sette inn ytterligere ressurser om nødvendig. Denne saken som vi omtaler her, går altså så langt tilbake som ti år. Det må framstå som uforståelig for noen og hver, og egentlig uverdig for det mennesket det gjelder. Jeg har en følelse av at når vi snakker om byråkrati, dreier det seg ofte om papirer som går fram og tilbake. De som er i den gruppen som søker billighetserstatning, har ulik bakgrunn, og de trenger ofte tilpasset veiledning i søknadsprosessen, en prosess som jeg har en mistanke om kan være for komplisert og for vanskelig i en del tilfeller, men mange ganger tror jeg det er unødvendig å bruke juridisk bistand i disse sakene. Spørsmålet er: Hvordan blir plikten til veiledning fulgt opp?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-10-25:
Denne saken har jo hatt dokumenter liggende ti år tilbake, så sånn sett synes jeg dette gir et bilde av at ting nok kunne gått fortere i systemet vårt. Jeg er tilfreds med at statsråden har orientert om ressursene og om tiltak, og ser fram til at man jobber videre med dette området, de nasjonale minoritetene. Jeg tror jeg vet hva statsråden vil svare når jeg spør om han fortsatt vil følge positivt opp i forhold til justisministeren, slik at det kan bli fortgang og snarlige avgjørelser i saker som har en så lang historie.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg vil få lov til å stille statsråden følgende spørsmål: «Oslo politidistrikt har vært mer synlig og tilstedeværende i deler av Oslo sentrum i løpet av sommeren, noe både publikum, næringsdrivende og politikere har satt pris på. Nå er imidlertid turistsesongen over, og tilbake i bybildet i nedre del av Karl Johans gate er rusmisbrukere, tiggere m.m. Hva vil statsråden gjøre for å sikre et mer synlig politi i Oslo sentrum?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at det har vært gjort mye bra arbeid i løpet av sommeren. Dette har jo vært et prosjekt som egentlig var fastsatt avsluttet 15. september, og som så ble forlenget til 15. oktober. I intervju sier visepolitimesteren i Oslo at det har vært veldig bra i Sommer-Oslo på grunn av dette prosjektet. Men nå er det avsluttet. Det jeg ønsket, var å høre om statsråden kanskje hadde til hensikt å forlenge prosjektet, slik at det ble en virksomhet som kunne pågå hele året, at det ikke bare var et kort prosjekt som ble satt i gang på grunn av at det var mange turister og sommer i Oslo.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-10-25:
Det er riktig det statsråden påpeker, at alle har vært veldig fornøyd i sommer. Det sier også visepolitimesteren i dette intervjuet i politibladet, at det har vært en suksess i sommer. Men han er litt bekymret for at dette avsluttes nå i oktober. Han sier han håper at dette fortsetter utover denne datoen, som nå er blitt forlenget til 15. oktober. Vi ser allerede nå at en hel del kommer tilbake til det gamle gjenge i nedre deler av Karl Johan, og mitt spørsmål var om det er en mulighet for at Oslo-politiet kanskje kan få midler eller hjelp fra departementet til å fortsette dette gode prosjektet, som de har hatt gående nå i ganske lang tid i sommer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-10-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Regjeringen har nå til behandling finansieringsansvaret for logoped- og audiopedagogtjenestene. Disse har i dag anledning til å skrive regning til folketrygden for undersøkelse og behandling av personer med språk- og talevansker. Vil statsråden ta initiativ til en konsekvensanalyse for cochlea-implanterte og slagrammede med språkproblemer som en overføring av dette behandlingsansvaret til kommunene vil få?» Vil statsråden ta initiativ til å skaffe bedre oversikt over behovet og tilbud for audiopedagog- og logopedtjenester før hun fremmer en lovendring der folketrygdloven § 5-10 oppheves?Siste avsnittet var ikke med i det forhåndsleverte spørsmålet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-10-25:
Jeg takker statsråden for svaret, og er svært glad for at ikke beslutningen er endelig tatt. Jeg har forstått at det har vært en utsettelse i forhold til den framdriften man hadde. Nå er det slik at audiopedagogisk og logopedisk behandling er en del av etterbehandlingen for hørselshemmede, bl.a. når det gjelder cochlea implantat, men også når det gjelder andre grupper med språkdefekter, som afasi. Slik i alle fall jeg vil definere det i dag, vil det være en type speisalistbehandling initiert av leger og en andrelinjetjeneste. Jeg kan ikke se at dette er en undervisningsoppgave, fordi den etterbehandlingen disse pasientene skal ha, er så spesiell. Mener statsråden at dette ikke lenger skal være en type etterbehandling? Jeg vil også minne om at både audiopedagoger og logopeder faktisk har søkt om autorisasjonsordning innenfor lov om helsepersonell fordi de i dette tilfellet ser seg selv som en del av spesialisthelsetjenesten som gir en viderebehandling som pasientene faktisk har behov for.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-10-25:
Jeg synes dette er positive signaler. Jeg har nesten lyst til å tolke det veldig mye lenger enn det statsråden sier. Det er jo 22 av 26 høringsinstanser som har gått imot dette. En audiopedagog, med 23 pasienter i behandling, sendte nylig et brev til kunnskapsministeren og spurte om hvordan dette ville bli organisert og håndtert i kommunene dersom alt ansvaret skulle legges dit. Svaret var at det kunne de egentlig ikke svare på. De henviste tilbake til Helse- og omsorgsdepartementet, og denne audiopedagogen oppfattet det som om departementet hadde tatt stilling. Jeg er veldig glad for signalene fra statsråden. Jeg kommer til å følge nøye med, og håper at statsråden kommer til en annen konklusjon enn den som ligger i høringsnotatet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Kommuner og fylkeskommuner har i henhold til opplæringsloven kapittel 4A og kapittel 5 ansvar for å gi spesialundervisning, herunder logopediske og audiopedagogiske tjenester. Dette innebærer at kommunene allerede har ansvar for denne tjenesten, slik at en eventuell endring ikke innebærer overføring av ansvar. Kommunenes ansvar innebærer bl.a. å ha oversikt over behov og aktuelle hjelpetiltak også på hørselsområdet. Det er som kjent 401 logopeder og 29 audiopedagoger som har avtale om direkte oppgjør med trygden i 2006. Ut fra utgiftene kan det anslås at det er om lag 120 årsverk. Flertallet av logopeder og audiopedagoger er derimot ansatt i offentlig virksomhet, i spesialpedagogiske kompetansesentre, i kommuner og i fylkeskommuner. En eventuell endring av finansieringsordningen som i dag gir privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger anledning til å skrive regning til folketrygden, vil understøtte det ansvaret som kommuner og fylkeskommuner allerede har for å yte spesialpedagogiske tjenester. Privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger har ikke vært en del av det kommunale og fylkeskommunale tjenestetilbudet, men har operert på siden av dette. Kommuner og fylkeskommuner inngår altså ikke avtaler med privatpraktiserende logopeder og audiopedagoger om tjenester. Med en eventuell endring av finansieringsmåten vil ansvarsforholdene framstå som klarere. De instanser som har ansvar for tjenesten, vil på den måten også få hele finansieringsansvaret. Her hører sikkert spørreren at jeg har en veldig åpen holdning med hensyn til hva vi skal konkludere med. Personer som får cochlea implantat, har forskjellige behov når det gjelder opplæring og oppfølging. Hovedansvaret ligger også hos pedagogisk-psykologisk tjeneste i hver enkelt kommune. Mange kommuner søker råd og veiledning ved de statlige kompetansesentrene for hørsel. Kompetansesentrene innehar spisskompetanse og kan tilby veiledning. Hvert senter har et eget CI-team eller fagpersoner som har kompetanse innenfor området. En del hørselssentraler innenfor sykehusene har audiopedagog som kan bidra med oppfølging av personer som har fått cochlea implantat. Forslaget er som kjent omtalt i St. prp. nr. 61 for 2005-2006 Om lokaldemokrati, velferd og økonomi i kommunesektoren 2007 – altså kommuneproposisjonen. Helse- og omsorgsdepartementet vil nå vurdere de innspill vi har fått i høringsrunden, før vi tar endelig stilling til hva som skal skje videre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Jeg er helt enig med representanten Dåvøy i at etterbehandling er svært viktig, særlig for noen av de gruppene vi her snakker om. Det kan være ulike behov for hver enkelt person, men poenget er at dette må sikres, enten det er kommunene eller staten som har ansvaret, eller at det er et samspill mellom dem. Når det gjelder den konkrete saken om finansieringsansvaret, har jeg lyttet til de mange kritiske innvendingene som har kommet til det framlagte forslaget. Det tar jeg på alvor. Jeg ønsker derfor ikke å rushe fram noe på dette området, men bruke den tid som er nødvendig. Jeg har som sagt en meget åpen holdning til hva som blir utfallet. Det er ikke sikkert det blir slik det lå an til i forslaget.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Jeg lytter og har store ører også i denne saken. Vi kommer tilbake med konklusjonen på et litt senere tidspunkt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
For det første vil jeg bare igjen understreke at jeg er ikke fornøyd med situasjonen – at det går så sakte med operasjoner – for det var gått ut klar beskjed om at det skulle opereres langt flere enn det som ser ut til å bli resultatet i år. Det er også riktig, som spørreren sier, at flere av de pasientene vi her snakker om, er rettighetspasienter. For Helse Midt-Norge snakker vi om ti. Når de ikke får behandling innafor fristen, har det helseforetaket et ansvar for å sørge for at de får behandling et annet sted – i Norge eller i utlandet. Jeg går også veldig gjerne inn og undersøker om det kan være forskjeller i definisjon mellom ulike helseregioner, f. eks. Midt og Vest. Jeg skal sjekke det og sørge for at alt blir presisert så klart som overhodet mulig i det oppdragsdokumentet som vi skal gi til helseforetakene i januar neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-10-25:
Ja, det skal jeg love. Dette er et område jeg har stor oppmerksomhet omkring, og jeg skal gjøre det jeg kan for å sikre at vi faktisk får til en betydelig økning i antall operasjoner, og også sørge for oppfølging etterpå. Jeg er veldig enig med spørreren i at det hjelper jo ikke å operere hvis en ikke sørger for at det er god nok oppfølging etterpå. Der erkjenner jeg at det er veldig ulike behov, og derfor må vi ha et tilbud som er tilpasset de behov hver enkelt har.