Øyvind Halleraker (Høyre), 2008-11-13:
Står vi fast på gamle løsninger, svikter vi offentlig sektor, sa Stoltenberg. Jeg er hjertens enig i det, og det hviler et stort ansvar på regjeringer i den sammenheng. Han sa så at modernisering av offentlig sektor er Regjeringens viktigste oppgave. Da stiller jeg spørsmålet: Hvorfor observerer vi da at Regjeringens fornyingsminister nærmest er arbeidsløs? Jeg vil våge meg på en liten påstand: Jeg tror fagorganisertes interesser i de fleste sammenhenger settes foran brukernes interesser. Dette er synd. Innenfor samferdsel har vi ikke sett moderniseringstiltak overhodet, altså ingen strukturendringer og forbedringer i løpet av snart fire år. Dette er svært synd, fordi moderniseringsprosesser som Stoltenberg I hadde en positiv holdning til, og som Bondevik II ledet fram til full realisering, har vist seg nesten uten unntak å være suksesser. La meg nevne noen eksempler, først innen jernbanedrift. Reformene startet med å skille driftsselskapet NSB fra Jernbaneverket, deretter opprettelse av CargoNet for å skille godstransport fra persontransport. Her har naturlige utviklingsprosesser stoppet helt opp. Fristilte CargoNet for gods har opplevd suksess på grunn av forretningsmessig struktur og konkurranse. Når det gjelder persontransport, greide vi bare å konkurranseutsette én strekning, Gjøvikbanen, i forrige regjering, men det har vært en kjempestor suksess. Ja, NSB-ledelsen selv gir uttrykk for at den smule konkurranse de fikk gjennom å vinne anbudet på Gjøvikbanen, faktisk har stimulert hele organisasjonen, og de vil gjerne konkurrere om flere strekninger. Hvorfor? Svaret er at konkurranse og forretningsmessig holdning innad i organisasjonen i seg selv er stimulerende, og tjener dermed ikke bare organisasjonen selv, men også de viktigste, brukerne, som man skal gi et tilbud. Vegsektoren er et annet eksempel. Bondevik II skilte ut produksjonsvirksomheten i Vegvesenet til et eget selskap, Mesta AS – en fri, kommersiell aktør i et konkurranseutsatt marked. Det var nok en suksess. Ja, Navarsete uttalte på en LO Stat-konferanse i 2006 at konkurranseutsettingen gav en årlig gevinst på 580 mill. kr. I tillegg kommer regionaliseringen av Statens vegvesen, som Bondevik II gjennomførte, som gav en innsparing på 400 mill. kr – med andre ord 1 milliard kr mer til vegbygging pr. år. Det siste eksemplet jeg vil trekke fram, er Offentlig Privat Samarbeid, OPS. Foreløpig har vi tre suksessprosjekter, hvor alle instanser etter hvert ser at det å slippe til private byggherrer har bidratt til store samfunnsmessige gevinster, først og fremst gjennom raskere realisering av prosjektene – ja, opptil dobbelt så raskt. Så kan man jo da bare spekulere på hva dette betyr av samfunnsmessige gevinster for næringsliv, brukere og befolkningen generelt. Dessverre, det eneste denne regjeringen har foretatt seg innenfor samferdselssektoren, var å trekke tilbake Bondevik II-regjeringens forslag om ytterligere å modernisere Jernbaneverket gjennom å konkurranseutsette drift og vedlikeholdsvirksomheten. I ettertid vil vel de fleste være enige om at Jernbaneverkets unnlatelser og manglende systematisk arbeid er blitt synlig for enhver. Når det gjelder OPS, som nok dessverre er for mye preget av privatisering for denne regjeringen, lanserte de sitt eget mantra, prosjektfinansiering. Dette skulle bli den store rød-grønne oppfølger til OPS. Men heller ikke her har det skjedd noe. I Gul bok i 2006 skriver Regjeringen selv at dette vil man ikke gå videre på. Over hele verden tenker regjeringer modernisering og fornying av offentlig sektor. Samferdselssektoren er en av de sektorene som ofte gir vinn-vinn-resultater og stimulerer, dvs. de er gunstige både for staten, aktørene selv og – kanskje viktigst – for brukerne. Da er det trist å se hvordan vår regjering preges av intern uenighet som fører til fullstendig handlingslammelse når det gjelder fornying av samferdselssektoren. Det var befriende å høre Arbeiderpartiets Jan Bøhlers innlegg. Det kan vel stå som den beste bekreftelse på den interne frustrasjonen.