Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-15:
Vi er på vei inn i sluttscenen i andre og forhåpentlig siste akt av Stortingets oppsetning av den store operasaken, «Bygging av nytt nasjonalt operahus». For nokså nøyaktig ett år siden debatterte vi operasaken i sin helhet her i salen. I innstillingen som forelå den gang, ble de ulike sider av dette komplekse byggeprosjektet berørt. Behandlingen avdekket at det var et klart flertall i Stortinget for å bygge et nytt operahus. Men uenighet om lokaliseringen av den nye operaen hindret at det ble fattet konkret vedtak om slik bygging. Med dette som bakteppe fremmet kulturministeren i slutten av mars en ny proposisjon bygd på et svært grundig utredningsarbeid knyttet til de ulike lokaliseringsalternativer, og i særlig grad Bjørvika-alternativet. Med fremleggelsen av St.prp. nr. 48 for 1998-99 er det også lagt til rette et beslutningsgrunnlag for en lokalisering av operahus i Bjørvika, og derved er dette nå å betrakte som et reelt lokaliseringsalternativ. Komiteen har i sin behandling av operasaken denne gang i liten grad tatt opp igjen og drøftet de mange spørsmålene som ble behandlet i fjor. Behandlingen har denne gang i vesentlig grad dreid seg om selve lokaliseringen. Som innstillingen viser, er det fortsatt uenighet, og heller ikke denne gang foreligger det noen flertallsinnstilling om lokaliseringen. Den største mindretallsfraksjonen, bestående av medlemmene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, har fremmet forslag om at det bygges nytt operahus i Bjørvika, og at dette prosjektet gjennomføres uavhengig av en videre veiutbygging og byutvikling i området og med basis i en særskilt reguleringsplan. Et annet mindretall, medlemmene fra Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet, foreslår lokalisering av det nye operahuset på Vestbanetomten, og at det legges opp til en kombinert utbyggingsmodell for å skape størst mulig økonomisk synergi ved å slippe til private investeringer på den arealdelen som ikke benyttes til opera. I tillegg ønsker dette mindretallet en ytterligere styrking av byggets symbolske verdi ved å kombinere bygging av opera med et fredsprissenter i hovedstasjonsbygningen. Det siste mindretallet, medlemmene fra Fremskrittspartiet, gjentar det forslag de fremmet ved forrige behandling, og ber Regjeringen skrinlegge alle planer for statlig finansiert operahus. Som nevnt inneholder innstillingen kun mindretallsforslag, som sist saken ble behandlet av Stortinget. Det nye er at regjeringspartiene i tråd med Regjeringens anbefaling åpner for å stemme subsidiært for en lokalisering av operahuset til Bjørvika på bestemte vilkår, dersom deres primære forslag om lokalisering på Vestbanen skulle falle. Sentrumspartiene tar nå ansvar for at dette landet får et nytt operabygg. Noe annet er ikke Stortinget verdig. Fra sentrumspartienes side vil vi imidlertid sterkt framheve vårt primære forslag om å lokalisere den nye operaen til Vestbanen som det beste og det mest forutsigbare alternativet, både når det gjelder framdrift og kostnader. Vi har pekt på en rekke faktorer som underbygger dette standpunktet, bl.a. at Vestbane-løsningen byr på stabile og gode grunnforhold, klare eiendomsforhold, forutsigbare kostnadsanslag, sikker framdrift, god tilgjengelighet og optimale driftsforhold fra første stund. Kombinasjonen med et fredsprissenter i hovedstasjonsbygningen, som også vil kunne legge føringer på den arkitektoniske utformingen, samt et utbygd hotell- og restaurantkompleks, vil til sammen utgjøre en unik pakkeløsning med stor tiltrekningskraft. Et monumentalt fredsprissenter knyttet til en kulturoase som en opera er, vil kunne oppnå en uant global eksponering som landet ikke burde ha råd til å si nei til. For å bedre muligheten for en god fasade og en monumental løsning for en opera på Vestbanen og samtidig frigjøre utbyggingsarealer, fant vi det riktig å gå inn for oppheving av fredningsvedtaket som gjelder for stasjonsmesterbygningen fra ca. 1919. Denne bygningen synes ikke å representere den samme kulturhistoriske verdi som selve hovedstasjonsbygningen, som skriver seg fra 1870-årene. Vi har registrert at dette har vakt en del diskusjon, som naturlig er, men vi vil likevel fastholde at byggingen av århundrets kulturbygg, som en nasjonal opera er, må kunne rettferdiggjøre et slikt inngrep. Vi viser til at Regjeringen også antydet dette som løsning i forrige operaproposisjon, jf. St. prp. nr. 37 for 1997-1998. Gjennom et slikt inngrep vil en ved siden av å åpne frontpartiet og sikre bedre fasademessig eksponering, samtidig frigjøre areal og utløse en økonomisk gevinst. Jeg vil beklage at Fremskrittspartiet, som selv tok initiativet til samtaler med sentrum og Høyre om en kombinasjonsmodell med private investeringer på Vestbanetomten – vel å merke som en subsidiær løsning fra deres side – senere gjorde helomvending og trakk seg. Ingen ville vel være i den ringeste tvil om Fremskrittspartiets ærlige skepsis til opera generelt og helhjertede motstand mot statlig finansiert opera, etter at partiet har fremmet forslag om å skrinlegge slike operaplaner to ganger i Stortinget. Det som er virkelig beklagelig, er at partiet, etter å ha blitt nedstemt begge ganger, velger å sette seg utenfor den videre beslutningsprosessen og nå befinner seg tilsynelatende svært komfortabelt med at det blir vedtatt bygging av en opera som med stor grad av sikkerhet vil koste staten flere hundretalls millioner kroner mer. I realiteten er det nå Fremskrittspartiet som ved sin passivitet avgjør at operaen skal bygges i Bjørvika. Jeg beklager derfor igjen signalene Fremskrittspartiet har gitt om at de ikke ønsker å stemme subsidiært for Vestbane-alternativet. Likevel tillater jeg meg å minne Fremskrittspartiets folk om den kjente fjellvettregelen som sier at det er ingen skam å snu. Samtidig beklager jeg også Arbeiderpartiets mangel på demokratisk smidighet i denne saken ved at partiet så til de grader har stengt muligheten for subsidiært å stemme for Vestbanen. Jeg minner igjen om at to tidligere kulturstatsråder og en rekke stortingsrepresentanter fra dette partiet tidligere har gått inn for Vestbane-alternativet. Det er sentrumspartiene som har gitt etter, og når de har gjort det, er det utelukkende av kulturpolitiske hensyn. Det som imidlertid skal være overordnet i dag, er at det vil bli fattet et vedtak om å bygge nytt operahus i Norge. Flere tiårs kamp for å få reist et slikt byggverk ser ut til å være til ende. Derfor er dette en historisk dag og en triumfdag ikke bare for operakunsten, men for kunst og kultur generelt i vårt land. Det grundige utredningsarbeidet Regjeringen har utført, har vist at det er mulig å finne en lokalisering for et nytt operabygg i Bjørvika. Vi tror en opera i Bjørvika også kan bli en god løsning på lengre sikt, men veien fram til dette målet er forbundet med større usikkerhet. Usikkerheten er som kjent i første rekke knyttet til grunnforholdene, den tid det tar å grave opp og få reist bygget, og ikke minst kostnadene. Det er lang avstand ned til fast fjell. Det dreier seg om store mengder, og til dels også forurenset, masse, som må graves opp og deponeres på et annet sted. Mulighetene for å finne viktige kulturminner utelukkes heller ikke. Både framdriften og kostnadsbildet er derfor mer uoversiktlig og mindre forutsigbart enn tilsvarende når det gjelder Vestbane-alternativet. I tillegg kommer det faktum at operaen er blitt betraktet som starten på en omfattende byutviklingsprosess for en helt ny bydel i Bjørvika. De investeringer som knytter seg til samferdselsutbygging og etablering av en ferdig bystruktur, er imidlertid et eget kapittel som vi valgte å ikke gå nærmere inn på i forbindelse med denne behandlingen. Vårt standpunkt om subsidiær støtte til Bjørvika forutsetter derfor at det gjøres i tråd med den løsning Regjeringen har skissert, nemlig som et selvstendig prosjekt, frakoblet både vei- og byutvikling og gjennom en særskilt reguleringsplan, om nødvendig også ved at staten bruker den anledning som ligger i plan- og bygningsloven, til å gjennomføre en statlig regulering. Den siste forutsetning gjelder for øvrig begge lokaliseringsalternativene. Vår bekymring knyttet til en opera i Bjørvika skyldes imidlertid ikke bare de kostnads- og framdriftsmessige forhold, men kanskje mest den driftsmessige situasjonen for en ny opera. Det har vært spådd at operahuset kan komme til å bli liggende nokså isolert, i alle fall en tid. Jeg har imidlertid lagt merke til at så vel Regjeringen som Oslo kommune har lagt for dagen at de vil gjøre sitt beste for å eliminere de ulempene som måtte komme som følge av utbyggingsprosessen. Som nevnt er det stor usikkerhet knyttet også til byggeprosessen videre på et så tidlig stadium. Særlig gjelder dette kostnadsanslagene. Disse vil være styrende for den videre utvikling av prosjektene. Det er imidlertid klokt av Regjeringen å vente med å fremme forslag om bindende kostnadsrammer for Stortinget til et senere tidspunkt og først etter at arkitektkonkurranse er gjennomført og forprosjekt er utarbeidet. Med bakgrunn i erfaringer fra andre offentlige bygg og med den usikkerhetsrisiko som er skissert spesielt for operabygget, er det imidlertid grunn til å understreke at dersom det skjer forskyvninger i de forutsetninger som er lagt i proposisjonen med hensyn til prosjektets framdrift og kostnadsbilde, vil Regjeringen komme tilbake til Stortinget vedrørende dette. Til sist vil jeg bare gratulere Den Norske Opera med denne dagen – og alle operaelskere og kulturinteresserte i vårt land med dem. Den Norske Opera har fristet en svært kummerlig tilværelse i Folketeaterbygningen altfor lenge. Nå bør det i alle fall være mulig å se et lys i tunnelen. Likevel skal vi være realistiske. Det er fortsatt et stykke vei fram. Jeg merket meg også hva som stod skrevet i Aftenposten i dag: «Operasaken er en sak hvor siste ord aldri blir sagt.» Jeg ser ikke bort fra at det kan være noe i det. Vi kan kanskje si det med det engelske uttrykket: «It ain’t over till the fat lady sings». Så vil jeg til slutt ta opp det forslag som Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet har i innstillingen.