Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Først vil jeg benytte anledningen til å takke utenriksministeren for redegjørelsen. De siste måneders hendelser har på brutalt vis vist hvor tett sammenvevd vi er på godt og vondt, og hvor avgjørende det er at vi klarer å få til en koordinert respons når krisen rammer. Vi kan midlertidig stenge grenser. Vi kan midlertidig isolere oss, men i lengden kommer vi ikke utenom at en global pandemi og ikke minst ettervirkningene av den er noe nasjonalstatene må takle i fellesskap. Det er mye å si om selve kriseresponsen, men det er vel så interessant å følge med på de diskusjonene som foregår på EU-nivå om hvordan europeisk økonomi skal gjenreises når pandemien en dag, forhåpentligvis ikke altfor langt fram, er et tilbakelagt stadium. Hva tenker de? Hva betyr det for Norge, både direkte gjennom vedtak som kan bli EØS-relevante, og mer indirekte gjennom hvordan det går med våre viktigste eksportmarkeder? Et veldig tydelig signal, som også utenriksministeren framhevet i sitt innlegg, er at pandemien ikke rokker ved den grunnleggende ideen om en ny, grønn giv for Europa. Det har vært oppløftende å se hvordan erkjennelsen av at vestlige økonomier må omstilles i grønn retning, har preget debatten og innretningen på den økonomiske gjenoppbyggingspakken. Jeg drister meg til å legge til at de har utvist en evne til å holde fokus på den langsiktige risikoen ved ikke å omstille økonomi og næringsliv, som vi godt kunne ha lært noe av her hjemme. At dette også har en geopolitisk dimensjon som er viktig for Norge, er det ikke noen tvil om. Det er ulike meninger om hva slags tilknytning Norge bør ha til EU, men jeg tror de fleste vil være enige om at slik verden ser ut akkurat nå, er det i vår interesse at Europa har en sterk posisjon som forsvarer av multilateralt samarbeid og en regelbasert verdensorden. Så må vi bare håpe at resultatet av det amerikanske valget gjør at vi får et raskt og tydelig linjeskift fra vår store allierte i vest også. Uansett – EUs posisjonering og ambisjon om en omstilling av økonomien vil bety mye for mulighetene for norsk næringsliv framover. Jeg er glad for at utenriksministeren sier at dette er noe som hele regjeringen er opptatt av. Jeg vil benytte anledningen i dag, herfra, til å si at norske posisjoner og norske bidrag til gjennomføringen av en ny, grønn giv er noe som hele det politiske miljøet burde være engasjert i. Jeg tror det kan være mye å hente på også å involvere Stortinget i det arbeidet. Jeg har kolleger her i salen som helt sikkert kommer til å si mer om noen av de bekymringene vi har i så måte. Det er ikke første gang EU skal jobbe seg ut av en krise. At gjenreisningen blir grønn, er viktig. For at den skal bære, er det avgjørende at den også blir rettferdig. På vei ut av finanskrisen ble tanken om EUs sosiale pilar revitalisert. Folk flest var hardt rammet. Det ble erkjent at EU må være et inkluderende prosjekt som løfter vanlige mennesker. De fire friheter må være fulgt av rettigheter. En av de oppløftende tingene som skjedde, var at vi for første gang så konturene av en trepartsdialog på europeisk nivå. Jeg er bekymret for at pandemihåndteringen skal skyve temaer som ulikhet, fattigdom og sosial dumping nedover på prioriteringslisten igjen. Selv om Norge ikke er medlem, er dette noe vi bør si tydelig, for det er viktig også for oss. EØS-avtalen er vår viktigste handelsavtale og avgjørende for norsk økonomi. Støtten til den avtalen utfordres av konsekvensene arbeidsinnvandring har fått i en del bransjer. Dette er ikke noe nytt, men det var mitt håp at revitaliseringen av den sosiale pilaren også ville gi et større rom for tiltak mot sosial dumping. Nå ser vi at Oslomodellen og Skiensmodellen utfordres. Det er ikke åpnet formell sak mot Norge, men ESA har heller ikke konkludert ennå. Om disse modellene faller, vil det være et stort tilbakeslag for arbeidet mot sosial dumping, og det vil gjøre forsvaret av EØS-avtalen vanskeligere overfor en del arbeidstakere som står med skoa på. Derfor er det viktig for meg å si at utviklingen av rettspraksis ikke skjer i et politisk vakuum. Alvoret må kommuniseres også på politisk nivå i våre samtaler med EU. Det handler ikke bare om denne enkeltsaken, men også om nødvendigheten av et politisk rom for å sikre arbeidsfolks rettigheter.