Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-02-25:
Da jeg så debatten med Svabø på NRK i går kveld, var det et annet programs tittel som rant meg i hu, og det var X-Files, du tror det ikke før du ser det. Jeg vil si at det jeg så i går, overgikk det. For selv da jeg så det, hadde jeg vanskelig for å tro det. Når en hører Carl I. Hagen snakke om hvor fortreffelig det hadde vært med et statlig engasjement på Fornebu for å bygge utleieboliger, fikk jeg en annen assosiasjon: kulldrift i Barentsburg – alt på ett sted. Det var nesten mer enn fantastisk. Og når jeg hører Rudihagen i dag si at det er fjerde gangen vi behandler dette, så nå må vi – underforstått – bli ferdig, må jeg si at det er helt ufattelig når det i en sak som er oppe til behandling for fjerde gang i dette forum, aldri har vært flere løse tråder enn det er i dag. Diskusjonen om IT-senteret på Fornebu dreier seg ikke om hvorvidt det skal legges til rette for et slikt senter. Det hersker det bred politisk enighet om. Frigjøringen av det gamle flyplassområdet åpner spennende muligheter for å etablere et kunnskapsbasert næringsmiljø, sentralt plassert i forhold til Norges største arbeidsmarked for IT-kompetanse. Det diskusjonen dreier seg om, er hvordan vi best kan legge til rette for et konkurransedyktig næringsmiljø som kan bidra til å realisere visjonen om Norge som en ledernasjon innenfor informasjons- og kunnskapsindustrien. Høyre mener at dette gjøres best ved å selge statens eiendommer til høystbydende med en generell IT-føring på bruken av eiendommene. En slik fremgangsmåte sikrer likebehandling av de forskjellige interessentene, og at de bedriftene som etablerer seg på Fornebu, også er de som har størst tro på denne visjonen. Konkurransedyktige næringsmiljøer har best vekstvilkår når bedriftsetableringene skjer på forretningsmessige vilkår ut fra bedriftenes egen teknologiske innsikt og markedskunnskap. Dessverre er det slik at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet isteden har lagt opp til en prosess som i hvert fall må kunne sies å ha kimen i seg til å bli en politisk skandale. De to partiene ønsker et samvirkelag mellom staten og et statlig begunstiget privat selskap som skal realisere IT-senteret på Fornebu. De ønsker ett selskap som skal ha eneansvaret for å realisere IT-senteret, og de gir aller nådigst Regjeringen tre måneder på å utpeke dette selskapet. Så vidt jeg har sett i media, var det tidligere snakk om én måned. Staten skal skyte inn eiendommer og bygninger og delta som medeier i dette selskapet. Ikke nok med det: Staten skal også sørge for at IT-senteret får overta også Oslo kommunes eiendom på Fornebu. Siden staten etter alt å dømme må kjøpe den eiendommen, kan altså den samlede prislapp bli «ungefähr» 2 500 mill kr. Det er den formuleringen Hagen bruker når han skal anskueliggjøre hvor mange milliarder det er. Fremgangsmåten innebærer kort og godt at den frie konkurransen uteblir og at verdien av statens eiendommer reduseres. Dette statlige engasjementet vil i verdi overgå pålydende av statens aksjepost i Norsk Hydro. At det er snakk om slike enorme statlige engasjement, bærer verken innstillingen preg av eller den meldingen vi har fra Regjeringen, som jo hadde et annet utgangspunkt, og som det er naturlig heller ikke har utredet dette. Men på NRK TV i går kveld slapp endelig flertallet katten ut av sekken da det ble understreket at man forutsatte at de private investorene skulle inn med et tilsvarende beløp. Det var utsagn som jeg tror ble satt lite pris på av aksjonærene i IT Fornebu AS, et selskap som, så vidt jeg vet, har en aksjekapital på beskjedne 12 mill. kr. Og når Hedstrøm her snakker om dette med å slippe skipsredere og kapitalister til, ja nettopp, det er jo det Høyre vil, men disse kapitalistene vil først og fremst slippe til staten på den finansielle siden. Det er jo den store forskjellen. Sikkerheten for at ting skal lykkes, er jo at folk er villige til å bruke egne midler. Og jeg vil minne om at statens samlede portefølje i SNDs egenkapitaldivisjon, hvor 250 bedrifter har fått et statlig puff til å komme i gang er halvdelen av det beløpet som denne forsamlingen nå er villig til å bruke på dette. Fremgangsmåten er ikke bare kostbar for staten, den er også prinsipielt svært betenkelig. Kravene som stilles til utbyggingsselskapet, ser ut til å være skreddersydde for én interessent – nemlig IT Fornebu AS. Det betyr at selskapet får et uforholdsmessig forsprang på andre interessenter i den korte tiden som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har tildelt Regjeringen. Jeg vil kalle det for nådetid. Det har ikke manglet på antydninger om klare beskyldninger om samrøre mellom LO, Arbeiderpartiet, Norsk Investorforum osv. i denne saken. Jeg vil ikke bli forundret om det skulle vise seg at det er enda verre enn de antydningene vi allerede har hørt. Et spørsmål i samrøresammenheng som har interesse, er: Når oppstod det en endret holdning i arbeiderpartiregjeringen hva gjaldt hva man skulle bruke Fornebu til og hvilke verdier som skulle ligge der? Eller sagt på en annen måte: Hvor kan man i stortingsmeldingen se at det er en aktiv gruppe som jobber målbevisst mot å skaffe seg den kanskje mest attraktive eiendommen som ikke er bebygd, av vittige tunger omtalt som «indrefileten på Snarøen»? La oss gå litt tilbake i tid. Ved Stortingets behandling av Innst. S. nr. 1 for 1992-93 om ny flyplass på Gardermoen, ble det vedtatt at statens andel av verdiene på Fornebu skulle tilføres utbyggingsselskapet og nyttes til utbyggingen av ny hovedflyplass på Gardermoen. Verdien ble den gang anslått til 2 milliarder 1992-kroner. Regjeringen Harlem Brundtlands vurdering var så sent som høsten 1994 følgende: «Regjeringen antar at verdien i 1999 med like stor sannsynlighet vil være større enn 2 000 mill. 1992-kr som mindre». Det ble slått fast i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 9 for 1994-95. Dette sitatet er en sikker indikasjon på at Regjeringen frem til da i hvert fall ikke hadde i tankene å legge føringer som kunne redusere verdien. I så fall måtte jo Stortinget ha blitt orientert om dette. Endringen i Regjeringens holdning kom etter at Norsk Investorforum hadde levert rapporter til Regjeringen som statsråd Hernes hadde betalt 100 000 kr for, og LOs mann i Regjeringen, statsråd Totland, ved sitt Statsbygg også hadde bevilget 100 000 kr til. Det fremgår nemlig av St.prp. nr. 1 for 1996-97 for Samferdselsdepartementet, under ledelse av statsråd Opseth og statssekretær Rudihagen, at nå var tiden kommet for å ta andre hensyn enn hva som tidligere hadde vært anført. Nå het det plutselig at «og skal vurderes ut fra god økonomiforvaltning, generelle politiske mål og ønsket samfunnsutvikling i Oslo-regionen». Samme måned som denne proposisjonen ble lagt frem for Stortinget, blir IT Fornebu AS etablert, hvor en av aksjonærene altså er LO. Disse nevnte formuleringene var som skapt for denne gruppen som fra nå av i realiteten styrte utviklingen. Ja, det var sågar Norsk Investorforum som fikk i oppdrag av Næringsdepartementet og Statsbygg å arbeide for å finne kompetente investorer som kunne være villige til å satse økonomisk for å utvikle relevant næringsvirksomhet på Fornebu. Så vidt jeg har skjønt, trengte man ikke gå langt, faktisk fant man vel de fleste – for ikke å si alle – i en beskjeden krets rundt seg selv. Jeg kritiserer ikke Norsk Investorforum eller aksjonærene i de to involverte selskapene, IT Fornebu AS og IT Fornebu Eiendom AS. Tvert imot: Jeg vil gratulere dem. Da jeg så TV-debatten i går kveld, hvor Carl I. Hagen snakket om visjonene, behovet for boliger, paradigmeskifte osv., skjønte jeg at her har man nådd frem. Det jeg kritiserer, er den måten saken har blitt behandlet på av den forrige regjeringen. Man lot seg tydeligvis blende av en idé, og nærmest ukritisk til siste slutt ble man med på ferden. At man har fortsatt den intime samrøren langt inn i avgivelsen av denne saken, registrerer jeg at det er flere enn meg som har observert. Det forhold at Norsk Investorforum lyktes med å få med LO på eiersiden, må vel kunne kalles et vellykket grep. Jeg kan ikke tolke det annerledes. Å ha LO-bossen på laget ble nok vurdert som verdifullt, for å si det forsiktig. Det kanskje aller beste bevis på nettopp det er etter mitt skjønn det brevet som næringskomiteen mottok 3. juni i fjor, da vi behandlet St. meld. nr. 38 for 1997-98. I dette brevet slår LO fast at IT Fornebu har det beste opplegget og bør foretrekkes som aktør. Man legger sågar inn et par betingelser for sin støtte, nemlig at hele området må inngå, og det må kun være én utbygger. At LO faktisk også hadde en rolle som aksjonær, er ikke nevnt i brevet – tilfeldigvis, kan hende. Det er grunn til alvorlig bekymring når sentrale aktører i prosessen på forskjellige tidspunkter har hatt roller som lett kommer i konflikt med hverandre. En rekke ting tyder på et usunt samrøre mellom IT Fornebu AS, Arbeiderpartiet og fagbevegelsen. Fremskrittspartiets standpunkt anser jeg mer som en tilfeldighet. Det er et demokratisk problem når premisser for politiske vedtak legges utenfor åpne, demokratiske prosesser, og de enkelte aktørene har uklare roller og motstridende lojaliteter. Dette var bakgrunnen for Høyres kritikk av at Arbeiderpartiet i regjeringsposisjon på mange områder oppmuntret til et uheldig samrøre mellom offentlige og private interesser. Den praksisen synes å være videreført i Stortinget i opposisjon. Hva gjelder forskning og utdanning, mener Høyre at statens rolle må være å legge til rette for at etablerte forsknings- og utdanningsinstitusjoner etter eget ønske kan etablere seg på Fornebu og samarbeide med næringslivet. Derfor støtter vi Regjeringens forslag om å avsette 8 000 m2 i terminalbygningen til undervisningsformål, og jeg har registrert at de aktuelle utdanningsinstitusjonene mener at det anslaget er tilstrekkelig. Et likeverdig samarbeid mellom næringslivet og utdanningsinstitusjonene kan gi betydelige ringvirkninger for verdiskaping, utdanning og forskning over hele landet. Alliansen Arbeiderpartiet–Fremskrittspartiet ønsker imidlertid at det halvstatlige utviklingsselskapet skal ha fast styring med utviklingen av både nærings- og utdanningsaktiviteten på Fornebu. Vi får se hva det blir til. Jeg har registrert at sentrale utdannings- og forskningsmiljøer frykter at flertallets opplegg betyr en overstyring av utdanningsaktiviteten på Fornebu. Det er en frykt jeg deler. Overstyring av etablerte utdanningsinstitusjoner vil være et brudd med disse institusjonenes tradisjonelle, uavhengige rolle, og kan få store negative konsekvenser. All erfaring tilsier at kompetansebaserte, kreative miljøer trives best innenfor fleksible organisatoriske rammer. Forandringsorienerte, interaktive miljøer blir lett hemmet av rigide organisasjonsstrukturer som flertallet her legger opp til. Rammene for et IT- og kompetansesenter på Fornebu bør derfor utformes i et likeverdig og frivillig samarbeid mellom næringslivet og det akademiske miljøet. Så noen ord i forhold til dette med åpne høringer. På bakgrunn av de mange uavklarte spørsmålene som forelå, foreslo Høyre åpne høringer om byggingen av et IT-senter på Fornebu. Åpne høringer ville kunnet åpne de «lukkede rom» for offentligheten og rydde de verste mistankene om samrøre av veien. Det er desto mer bemerkelsesverdig at Arbeiderpartiet og særlig Fremskrittspartiet blankt avviste forslaget om åpne høringer. Er det gleden over endelig å få innpass i de lukkede rom som har fått Fremskrittspartiet til å gå imot dette med åpne høringer? Jeg må si at det er bemerkelsesverdig når Hedstrøm her i dag viser til et brev han har mottatt fra SINTEF – av alle, en stor, seriøs aktør innenfor dette – ved sin direktør Arntzen. Han sender et brev til et parti dagen før debatten, seks dager etter avgivelse av innstillingen i komiteen, for liksom å understreke og prøve å få klarhet i hva man mener. Det var nettopp dette som var begrunnelsen for at Høyre foreslo åpne høringer, og at vi ikke kunne ha foreslått det før. Den babelske forvirringen var jo total. Disse utdanningsinstitusjonene, høyskolene og universitetene, hadde gitt entydige signaler om hvor fortreffelig denne pakken til Norsk Investorforum var. Når de begynte å få vekk innpakningspapiret og fikk se hva det var, så begynte faksene og telefonene å komme. Derfor kunne vi heller ikke foreslå åpne høringer før. Og jeg må si at ikke minst dette med selskapsdannelsen, som vi fikk greie på i går kveld, hvor det er flertallets idé å ha et statlig engasjement som overgår pålydende av statens aksjer i Norsk Hydro, og som betyr at den største selskapsdannelsen som staten har gått inn i sammen med private, det skal altså ikke være omtalt med ett ord i innstillingen. Det er ikke bare en politisk skandale, det er mangel på respekt for å utrede et grunnlag for at denne forsamlingen kan få treffe en sikker beslutning. Nå har vi denne uken fått Finansdepartementets redegjørelse for hva som har skjedd i de 11 største prosjektene staten har vært involvert i. Det er bare ett ord som er dekkende. Det er skandale, fra a til å, hva gjelder budsjettoverskridelse og mangel på avdekking av konsekvenser det kan få hvis vi gjør det. Og nå skal vi altså gå inn på selskapsdannelser som er historiske, ikke bare at det er innenfor den største vekstnæringen, som har det høyeste lønnsnivået, som har de beste fallskjermene, og som har de fleste opsjonsavtalene, men det er altså det største engasjementet staten har sammen med private investorer. Og når samferdselsministeren står i spontanspørretimen i går og – jeg holdt på å si – anskueliggjør den ene milliarden etter den andre, hva det vil ha av konsekvenser, så er det meg totalt uforståelig at ikke Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet føler behov for en åpen høring i denne saken. For er det én ting jeg er sikker på, er det at dette ikke er siste gangen denne saken er til behandling i denne sal, selv om det innebærer at det blir en femte runde. Den trenger vi!