Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-18:
Jeg vil takke interpellanten for å ha tatt opp temaet igjen. Det gir en god mulighet til å diskutere en av de store konfliktssakene der ute som får veldig liten oppmerksomhet på Stortinget. Jeg synes et av de morsomste uttrykket Stortinget har funnet på, er «rovvilt med skadepotensial». Såpass realistiske bør vi være at man kan spørre: Kan du vise meg et rovdyr uten skadepotensial? Jeg mener faktisk det hører med til en realitetsorientering. Jeg skal ta det viktigste først: Sørsamene har et spesielt vern etter ILO-konvensjonen. Vi sitter nå med en ulvestamme som er russisk. Den er overhodet ikke truet, sånn som Stortinget er blitt fortalt gjennom mange år. Den har et utbredelsesområde fra Stillehavet og til Atlanterhavet. Jeg mener faktisk at sørsamene og også norsk tamrein – vi er det eneste gjenlevende området som har tamrein – bør ha en mye større beskyttelse enn en russisk ulv som har innvandret, og som er høyst livskraftig der den kommer fra, og hvor vi skal erkjenne at vi hører til det store utbredelsesområdet for, men som vi definitivt ikke har noe spesielt ansvar for, sånn som det framstår. Det første jeg synes statsråden burde avklare, er om det kommer til å komme stående fellingstillatelse på ulv som nærmer seg, eller i og for seg også på rovvilt som nærmer seg, områdene der sørsamene driver, og områdene der man har villrein. Jeg har mange eksempler på at det er uhyre vanskelig å få fellingstillatelse. Det er vanskelig å få fellingstillatelse, da man vet man kan ha suksess med å felle rovdyr. Det har noe med sporsnø og den type ting å gjøre. Når vegetasjonen kommer for fullt, er det nærmest umulig å ta uttak. Vil statsråden innenfor de områdene der vi har et helt spesielt vern om sørsamer og villrein – som Norge har et helt spesielt ansvar for internasjonalt, og som det kan argumenteres veldig godt for – komme med stående fellingstillatelse på ethvert rovvilt som nærmer seg? For jeg tror ikke det finnes rovvilt uten skadepotensial. Så er det, for å ta en liten gjennomgang, gaupe og kongeørn. I Hedmark bor vi nå i et så rovviltutsatt område at det nesten ikke regnes for å være rovvilt. Det er en uhyre mye større belastning av jerv, bl.a. Jerven skytes og observeres nå helt nede i Sør-Hedmark, altså i skogsområdene, langt utenfor dens naturlige leveområder. Det tar jeg utelukkende som et tegn på at bestanden er så stor at den presses ut av sine naturlige leveområder. Det må statsråden begynne å gjøre noe med. Det er dramatisk hvor dårlig forvaltningen av jerv er, og hvor lav suksessrate det er på uttak. Så er det bjørn. Der er jeg enig med representanten Grimstad: Vi må passe på at bestandsmålet, sånn som det er fastsatt, ikke skal være et minimumsmål. Det skal være et gjennomsnittsmål. Det er en del instrukser til rovviltnemndene som gjør at det faktisk egentlig praktiseres som et minimumsmål. Det har jeg ikke sett noen tegn til at man har gjort noe med. Jeg har ikke sett noe tegn til at departementet har gjort noen ting i forhold til det Stortinget sa om hannbjørnproblematikken. Det skulle være et antall hannbjørner per hunnbjørner, i og med at vi har fastsatt bestandsmålet i ynglende binner. Det er det ikke gjort noen ting med. Jeg tror at det kommer til å bli dramatiske skadetall når det gjelder bjørn. Så til slutt til ulv. Revirhevdende ulv er dramatisk, og vi vet at det påvirker folks livskvalitet. I mitt område nå tas hunder på gårdsplassen. Jeg får oppringinger av fortvilte gamle damer som ikke tør å gå ut på sin egen gårdsplass. Man kan sikkert diskutere om dette er rasjonelt. Det er det jo ikke. Jeg hører ikke med til dem som har frykt, men jeg blir også pålagt å ha med meg mobiltelefonen når jeg går til skogs. Når kona pålegger meg å ha med mobiltelefon, er det en reduksjon av min livskvalitet. Jeg vil ikke ha med meg mobiltelefon til skogs. Men dette går faktisk – jeg ser statsråden smiler – på livskvalitet. Det er godt dokumentert av HiST gjennom Helseundersøkelsen i Sør-Trøndelag at dette er et spørsmål om livskvalitet. Det er altså en russisk ulv. Den er ikke truet. Den har utbredelsesområde fra Atlanterhavet til Stillehavet, og vi burde realitetsorientere oss. Nå har vi hatt et ulvesoneutvalg som ikke har noen som helst legitimitet i det området som faktisk er berørt, og jeg er veldig spent på behandlingen av det senere.