Heidi Greni (Senterpartiet), 2012-11-20:
Det er viktig å legge til rette for at alle har et trygt sted å bo, og at det bygges nok boliger. Det siste er ikke tilfellet i dag. Som følge av finanskrisen fikk vi en kraftig nedgang i byggeaktiviteten i Norge, med et bunnivå i 2009. Samtidig med redusert boligbygging har vi opplevd en historisk vekst i befolkningen. Til sammen har dette naturlig nok ført til at etterspørselen etter boliger er mye større enn tilbudet. Selv om byggetakten har økt hvert år siden 2009 og utviklingen går i rett retning, opplever vi fortsatt et stort underskudd. Prognosesenteret anslår det årlige behovet for nybygging til å ligge rundt 38 000 boliger. I fjor ble det bygget 28 000 boliger, altså er det hele 10 000 for få. Årsakene til at det bygges for få boliger er etter min mening mange og sammensatte og veldig ulike fra pressområder og til mindre lokalsamfunn. I enkelte pressområder er manglende politisk vilje til fortetting en viktig årsak. For få ferdigregulerte tomter til boligformål og for lite gjennomtenkt transport- og arealplanlegging er en annen viktig årsak. Forslagsstillerne peker på innsigelser fra statlige myndigheter som en hovedårsak. Innsigelser kan helt riktig gi lengre saksbehandlingstid i noen plansaker, og Senterpartiet er helt enig i at vi må få en bedre samordning av statlige innsigelser. Men kommunene har som hovedregel myndighet til å vedta arealplaner med endelig virkning. Miljøverndepartementet er eneste myndighet som kan overprøve et slikt vedtak. All den tid kun 2 pst. av kommunestyrenes planvedtak behandles hos Miljøverndepartementet, og mange av de vedtakene som da fattes også er i tråd med kommunestyrets beslutning, kan det neppe være noen hovedårsak til at det bygges for få boliger. Senterpartiet ser med bekymring på at det ser ut til å være fallende produktivitet i byggebransjen, iallfall i deler av næringen. Det skyldes ikke lavere arbeidstempo, men at mange jobber må gjøres opp att på grunn av feil og mangler. Derfor må et kompetanseløft helt klart være et prioritert satsingsområde framover. I distriktskommunene er årsaken til at det bygges for få boliger ofte lave boligpriser. Byggekostnaden på en bolig, hvis vi ser bort fra tomtekostnadene, er omtrent den samme i hele landet. Markedsverdien på den samme eneboligen kan være det mangedobbelte i Oslo i forhold til i en liten kommune med folketallsnedgang. En tommelfingerregel i mange småkommuner er at verdien halveres når man setter nøkkelen i døra. Da sier det seg selv at man må være rimelig sikker på at her skal man bo resten av livet før man tør å sette opp sin egen bolig. Derfor er Kommunaldepartementets prosjekt med tilskudd til utvalgte kommuner en viktig ordning å høste erfaringer fra. Evalueringen vil vise om dette bør bli en varig ordning slik at alle kan få bosette seg der de ønsker. Mange spør seg om det ikke blir ledige boliger når folketallet i en kommune går ned, men ofte blir ikke tomme boliger lagt ut for salg. Arvingene velger å sitte med dem og bruke dem til fritidsboliger, da det paradoksalt nok er både to og tre ganger så dyrt å kjøpe seg hytte i samme området. Representantforslaget ble fremmet på et tidspunkt da det var klart at regjeringen ville legge fram en helhetlig melding om boligpolitikk. Derfor mener vi det vil være naturlig å avvente meldingen og se de ulike tiltakene i sammenheng. Komiteens flertall er derfor innstilt på å drøfte deler av representantforslaget i behandlingen av den varslede stortingsmeldingen.