Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Det er tverrpolitisk enighet om at vi ønsker å bidra til at folk både skal føle seg trygge og være trygge. Så er det slik at trygghetsfølelsen er en subjektiv følelse, som mange ganger kan være vanskelig å definere. Det noen opplever som trygghet, kan for andre oppleves som utrygghet. Eksempelvis vil noen føle trygghet med bevæpnet politi i gatene, mens andre vil føle utrygghet ved synet av de samme bevæpnede politifolkene. Bakgrunnen for saken vi behandler i dag er at forslagsstillerne har registrert at beboere i et boligstrøk er utrygge fordi de underhånden har fått greie på at en bolig i området skal huse forvaringsdømte som er innvilget prøveløslatelse. Et viktig virkemiddel for å bygge oppunder folks trygghetsfølelse er informasjon. Informasjon overfor beboere i dette området kan se ut til å ha vært mangelfull. Jeg har derfor stor forståelse for at beboerne uttrykker frustrasjon og utrygghet. Arbeiderpartiet mener, sammen med en enstemmig komité, at det er viktig at lokalmiljø informeres i god tid før det etableres overgangsboliger eller boliger/institusjoner for prøveløslatte fra forvaring. Informasjon om sikkerhetstiltak og daglige rutiner vil gi svar på mange spørsmål, som forhåpentligvis vil medføre mindre utrygghet. Jeg har et eksempel fra da Lyderhorn overgangsbolig i Bergen ble etablert. Det var sterke reaksjoner fra beboerne i området. Men etter at de fikk god informasjon og svar på alle sine spørsmål, og etter at de fikk erfare at overgangsboligen fungerer godt og ikke utgjør noen trussel, har de fleste både akseptert og vist forståelse for nødvendigheten av overgangsboligen. Naboskapet skal så vidt jeg har forstått, fungere godt. Det har også vært, og er forhåpentligvis fortsatt, tverrpolitisk enighet i Norge om at straffedømte etter endt soning skal tilbakeføres til samfunnet. Vi har etter hvert fått flere soningsformer som har som mål å bidra til denne tilbakeføringen. Regjeringen fortjener ros for både å bygge ut fengselskapasiteten med stort fokus på innhold i soningen og å etablere alternative soningsformer som Narkotikaprogram med domstolskontroll og elektronisk soning. Denne satsingen er helt i tråd med St.meld nr. 37 for 2007–2008 Straff som virker. De som har en forvaringsdom, skal også tilbakeføres til samfunnet. De forvaringsdømte har et stramt soningsopplegg hvor det satses mye på både innhold i soningen, endringsarbeid og sikkerhetsvurderinger. Vilkårene for å få innvilget prøveløslatelse er veldig strenge og vurderes av flere fagfolk. Regimet og opplegget rundt de prøveløslatte er også strengt, og sikkerhetsvurderinger står i høysetet. Det kan se ut til at forslagsstillerne og Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen blander begrepene overgangsboliger, som er et fengsel, og en forsterket bolig som tar imot prøveløslatte forvaringsdømte. Jeg registrerer at forslagsstillerne ikke vil at forvaringsdømte skal bo i boligområder, men at de skal bo i fengsel fram til de løslates. Det tror jeg er feil politikk. Den gradvise tilbakeføringen til samfunnet vil etter min mening gjøre den straffedømte bedre i stand til å fungere uten å begå ny kriminalitet, og dette vil igjen medføre større trygghet for samfunnet og enkeltmenneskene. Det vil neppe gagne noen at forvaringsdømte eller andre straffedømte blir holdt i fengsel fram til den dagen de løslates og skal klare seg i samfunnet på egen hånd. Arbeiderpartiet støtter derfor ikke forslaget om at forvaringsdømte ikke skal kunne bo i boligområder.