trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2020-05-28:
Jeg vil også begynne med å takke statsråden for redegjørelsen på et viktig felt, og jeg vil også berømme det arbeidet som er gjort både i barnevernet og i andre viktige etater i denne krevende pandemisituasjonen som vi har stått i den siste tiden. Makten til å ta fra noen barnet deres representerer kanskje den mest inngripende makten som staten besitter. Derfor er det viktig at tiltak i barnevernet gjøres på en så faglig korrekt, juridisk presis, etisk holdbar og samfunnsmessig ideell måte som mulig. De som forvalter denne makten på vegne av oss andre, bærer et tungt ansvar, noe også vi som lovgivere og kontrollorgan gjør i slike saker. Man kommer heller ikke bort fra at det i barnevernet som i andre sektorer ofte er slik at de gode eksemplene og sakene sjelden framheves, mens oppmerksomheten rettes mot der det begås feil. Men det er likevel vanskelig å komme seg bort fra at barnevernet i Norge har flere store utfordringer. Det at Norge gjentatte ganger er felt i Den europeiske menneskerettsdomstolen, er noe man er nødt til å ta inn over seg i den videre utformingen av barnevernet. Dette krever en systematisk opprydding for å hindre flere eksempler på at foreldre fratas sine barn og retten til familie krenkes på et ukorrekt grunnlag. Statsråden viste i sitt svar til at det i alle sakene der EMD har funnet at det har skjedd krenkelser i Norge, er blitt vist til svakheter ved barnevernets eller domstolenes konkrete beslutningsgrunnlag eller begrunnelse, og at det ikke er de norske lovene i seg selv som strider mot EMK. Når man får så mange saker hvor praktiseringen av tiltakene er i strid med lovverket, gir det likevel grunn til bekymring, og dette må følges opp med det største alvor videre. Flere har fra denne talerstolen i dag nevnt rapporten som kom tidligere denne uken, hvor det kommer fram at barnevernet bl.a. har vært med og støttet og betalt for reiser til utlandet, som kan ha endt med at barn og unge har havnet på koranskoler. Over 400 barn og unge er de siste to årene blitt sendt til utlandet mot sin vilje. Mange medier, spesielt NRK, har gjort en utrolig god jobb med å avsløre hva slags vold, tortur og oppførsel som skjer på disse skolene. De som er på disse skolene, utsettes for overgrep som vi ikke kan akseptere. Det er derfor fullstendig uakseptabelt hvis det viser seg at barnevernet har vært involvert i og støttet noen av disse reisene. Her må det ryddes opp. Man må gjennomgå disse sakene og finne ut hva som har skjedd, og sørge for at dette ikke gjentar seg. Staten, myndighetene, skal være de som beskytter disse barna og hjelper dem ut av den type elendighet, og de skal ikke bidra til at flere havner i den type elendighet.
Terje Breivik (Venstre), 2020-05-28:
President! Eg stemte feil.
Ove Trellevik (Høyre), 2020-05-28:
President! Eg stemte feil.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2020-10-22:
På vegne av stortingsrepresentantene Helge André Njåstad, Terje Halleland, Åslaug Sem-Jacobsen, Geir Pollestad, Siv Mossleth, Øystein Langholm Hansen, Lene Vågslid, Eigil Knutsen og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om konseptvalgutredning, KVU, av arm til Bergen fra E134.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2020-10-22:
Vi mener at dette er et annet forslag enn det forslaget som er behandlet tidligere, fordi dette gjelder næringslivsviktige trafikkstasjoner, og foreslår at det skal sendes transport- og kommunikasjonskomiteen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Jeg slutter meg til statsrådens oppfatning om at pandemien ikke har rokket ved det grunnleggende gode nordiske samarbeidet. Det vedvarer. Men samtidig tror jeg det er viktig å erkjenne at pandemien også har vist fram tydelige svakheter i samarbeidet mellom de nordiske land når krisen melder seg. Det er flere viktige problemstillinger som håndteres forskjellig i de respektive statene. Det ene er forholdet mellom fagmiljøenes autoritet og bestemmelse av hva som skal foregå, og politikkens plass i det hele. Det som etterlyses i Nordisk råds parlamentariske miljø, er hvordan vi skal håndtere dette for framtiden. Det er en diskusjon vi må ta i Rådet, men det er også en diskusjon vi må ta i Ministerrådet, og gjerne sammen. Min replikk munner ut i et spørsmål til statsråden: Hvilke refleksjoner har han rundt hvordan vi skal håndtere framtidige kriser – hvordan vi skal bygge opp en mur, slik at vi ikke får så stor ulikhet i behandlingen i framtiden?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Da sa statsråden akkurat dette nøkkelordet, på slutten av det han nå sa, og som jeg har respekt for, og forstår, nemlig nasjonalstatens autoritet opp mot internasjonalt samarbeid. Der er det vanskelige grenseganger. Men hvis Norden skal være Europas fremste integrerte region, må vi ha høyere ambisjoner om hvordan vi skal greie å håndtere krisesituasjoner. Det er min oppfatning. Jeg har ikke noe behov for å legge noe skyld på noen her, men det er helt åpenbart at det er en lang vei å gå, for lovgivningen i de respektive land setter åpenbart barrierer mot et effektivt internasjonalt samarbeid. Det er ikke tvil om at de nordiske befolkninger med undring har sett på at det er så forskjellige måter å håndtere den samme medisinske utfordringen på. Dette har noe med politikkens autoritet å gjøre, som vi i fellesskap må løse, og derfor har jeg behov for å ta det opp i dette replikkordskiftet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Først bare en merknad til det representanten Elvenes sa i sitt innlegg: Det er ingen uenighet – eller det er bred enighet, får jeg si – om at det nordiske forsvarssamarbeidet selvfølgelig ikke skal stå i veien for NATO-medlemskapet. Det er jo meningen at de to skal utfylle hverandre på en god måte. Det er en enighet mellom oss på dette punktet, tror jeg, men jeg ville bare bemerke det ettersom det virket litt som om Elvenes satte disse to opp mot hverandre. Det mener jeg det ikke er noe grunnlag for, og det er ikke noen som i Nordisk råd-sammenheng mener det. Når jeg ber om ordet nå på tampen, gjelder det mer diskusjonen som går rundt denne transportministeren. Det er litt vanskelig å ta for folk som ikke er inne i dette nordiske samarbeidet til daglig, men saken er nemlig den at det har gått prestisje i dette spørsmålet, på mange sett og vis. Det er realiteten. Her har vi en felles nordisk parlamentarisk forsamling, bestående av 87 representanter fra alle land, som enstemmig beslutter ting, og så går det lange tider før Ministerrådet klarer å implementere det. Og det er riktig, som statsråden sa, at i denne konkrete sammenhengen handler det om at ett land nå faktisk nærmest legger ned veto mot at en slik ordning skal bli en realitet – til tross for dette vedtaket, og til tross for at hele den svenske delegasjonen også har stemt for det. Det viser egentlig dilemmaet i forholdet mellom Nordisk råd og Ministerrådet. Det er egentlig derfor jeg tar ordet. Det jeg som norsk delegasjonsleder for øvrig kan vise til, er at Ministerrådet har vedtatt sin visjon for årene som kommer, uten å konferere med Nordisk råd. Det er ikke en bra balanse, og det er ikke en fornuftig måte å gjøre det på. Jeg gjentar det jeg har sagt om at jeg forstår at vi må ha konsensus, og at regjeringen og Ministerrådet representerer en annen del av styringssettet i Norden, tross alt, fordi de representerer regjeringen. Jeg forstår det. Men likevel er ikke den balansen god på dette området. Det mest klassiske er utfordringene vi har med utviklingen av Ministerrådets budsjett. Helsingforsavtalen fastslår at det er Rådet som bestemmer budsjettet. Men det er ikke realiteten, og det er lange, vanskelige diskusjoner mellom lederne i de respektive delegasjoner og Ministerrådet om å få på plass de tingene Rådet har bestemt. Vi klarer det antakeligvis heller ikke med budsjettet som nå er til behandling. Det er det prinsipielle problemet vi har i forholdet mellom Rådet og Ministerrådet, og som egentlig er en hemsko for effektiviteten i det nordiske samarbeidet.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Jeg hørte intenst etter i den siste delen av utenriksministerens innlegg, for det er jo nesten det mest essensielle i denne diskusjonen, hvordan vi skal håndtere den nye teknologiske utviklingen. Det ligger et forslag på bordet, som utenriksministeren er orientert om, og som Arbeiderpartiet inntil nå ikke har sluttet seg til. Jeg vil derfor i denne replikken be om en presisering fra utenriksministeren, så vi får det helt klart for oss: Mener utenriksministeren at den forskriften som vi nå har, er tilfredsstillende for å sikre at denne teknologien ikke blir brukt i strid med intensjonene i forskriftene? Eller er det nødvendig med en presisering av forskriftene, som ligger i forslaget fra SV?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Jeg tolket det som om statsråden mener at en slik presisering ikke er nødvendig. Jeg tenker på dette i noen korte minutter og hvordan vi skal håndtere akkurat det, fordi den utviklingen går veldig fort, og vi er nok i fellesskap veldig utrygge på hvordan vi skal greie å tolke det og håndtere det. Det finnes jo eksempler på at Stortinget er nødt til å gjøre de vedtak som er nødvendige for at vi skal få den praksisen som imøtekommer forskriften, slik at den saken ligger lite grann på vent. Jeg bruker den siste delen av replikken min på det som jeg litt overraskende ikke hørte utenriksministeren kommentere, nemlig deltakelsen i dette utviklingsfondet. Jeg ber utenriksministeren om å kommentere begrunnelsen for dette, for det er meget overraskende at så ikke skjedde.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Nerven i denne diskusjonen knytter seg til utviklingen av våpenteknologien og digitaliseringen, og overvåkningsdigitaliseringen særlig. Det foreligger en diskusjon om et forslag og spørsmålet om vedtak eller ikke vedtak av det. Jeg lyttet veldig nøye til hva utenriksministeren sa i replikkordskiftet, både med meg og andre for den saks skyld, og hva hun sa fra talerstolen også, og jeg hørte ikke noen veldig aktiv motstand mot å få et slikt vedtak. Det er ved noen anledninger nødvendig at Stortinget støtter regjeringen, og utenriksministeren, i det hun sier, for hun sier det samme som oss alle, at her må vi være veldig årvåkne. Derfor vil Arbeiderpartiet støtte forslaget fra SV på dette punktet, når vi kommer til votering senere i dag. Det ville være veldig bra om også regjeringspartiene kunne gjøre det, slik at vi er trygge for at vi nå får en gjennomgang av forskriften på dette punktet som trygger Stortingets intensjon om å ha god kontroll på denne nye teknologiske utviklingen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Jeg tror, eller jeg er sikker på, at det er veldig bred enighet i denne salen om hvilke utfordringer vi her står overfor, og kjernen i det som interpellanten veldig prisverdig har tatt opp. Det som fikk meg til å ta ordet, som det heter, var at jeg selvfølgelig har et veldig sterkt engasjement i dette, men jeg må si at når jeg hører det representanten Tveiten Benestad nå sier, mener jeg det er grunn til å gjøre en litt ekstra markering. Jeg forstår veldig godt, og jeg respekterer – og heller ikke jeg for min del kan mene at statsadvokaten gjør feil når han gjør sin betraktning – at statsråden sa at hun ikke ville kommentere statsadvokatens beslutning. Det forstår jeg og respekterer. Det gjør ikke jeg heller fra Stortingets talerstol. Det vi imidlertid har som oppgave i denne salen, er å være lovgiver. Det er man ikke i en interpellasjon. Det er jeg helt på det rene med. Men når vi hører den rettspraksis som er vist fram i forbindelse med denne konkrete handlingen som er utgangspunktet for denne interpellasjonen, så må det også vekke oss i Stortinget med tanke på om loven er slik som den egentlig bør være. Det er derfor jeg tar ordet, for å si dette. Det er åpenbart at det er rom for en tvil som jeg for min del tillater meg å si at jeg har vanskelig for å forstå skulle være der. Det er ikke det som er intensjonen i lovforståelsen, slik som vi har sett det her. Nå sier statsråden prisverdig at departementet og alle andre gode krefter følger dette veldig nøye, og det er klart at det i seg selv er bra, og det har jeg tillit til at de gjør. Men gjennom denne interpellasjonen og den oppmerksomheten dette da parlamentarisk viser fram, mener jeg det er veldig viktig at statsråden faktisk tar med seg dette, at her har parlamentet en sterk oppmerksomhet på hvor vi befinner oss i forståelsen av lovteksten. Jeg kritiserer ikke noen rettsbeslutning på dette grunnlaget, men jeg mener at det krever av lovgiver – oss – eventuelt å gjøre det som gjøres skal for at retten treffer beslutninger som hindrer en slik grov fornærmelse av de etterlatte på Sørlandet og Arkivet, som vi nettopp har hørt et veldig følsomt innlegg rundt.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-10-22:
Jeg ønsker å ta opp tråden fra representanten Bente Stein Mathisens veldig gode innlegg. Hun avsluttet med visjonen en har satt om å redusere antallet selvmord med 25 pst. i Norden innen 2025. Det er en utrolig viktig ambisjon, som også vi i Norge må ta på største alvor. Det jeg særlig vil rette oppmerksomheten mot, er våre naboland, særlig øystatene Grønland, Island og Færøyene. Det pågår store endringer i de samfunnene på grunn av klimaendringene de har. De må rett og slett endre dagliglivet. Ressursene de har levd av, er ikke der lenger, eller klimaet har blitt en så stor utfordring for dem at de rett og slett er nødt til å endre inntektskilder og ta i bruk helt andre ressurser. I områder som allerede er belastet med helseutfordringer og dessverre for mange selvmord, vil dette bli en ytterligere utfordring, i tillegg til pandemien vi nå er i, og konsekvensene av den. Jeg vil bare rette oppmerksomheten mot dette. Det er viktig for Norge å rekke ut en hånd her, for vi sitter også på store økonomiske ressurser. Dette handler mye om forskning, men det handler også om prioritering og vilje til å se. Det er et viktig arbeid representanten Stein Mathisen her gjør på vegne av hele Norden, og i å ha brakt fram den ambisjonen, og det må vi følge opp også fra norsk side.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
De nordiske landene er våre nærmeste naboer, venner og samarbeidspartnere. Det erfarer vi hver eneste dag. Enkelte mener at pandemien har svekket det nordiske samarbeidet. Jeg deler ikke den oppfatningen. De nordiske landene har valgt noe ulike strategier, men vi har gjennom hele krisen hatt tett kontakt både i den nordiske krets og bilateralt, og vi har hjulpet hverandre. Det har vært over 50 bilaterale eller nordiske møter på politisk nivå siden mars. På embetsnivå har det vært løpende kontakt på de aller fleste områder. Innreiserestriksjoner og andre smitteverntiltak har imidlertid skapt mange utfordringer i det integrerte Norden. Det har rammet enkeltmennesker, og det har rammet lokalmiljøer og bedrifter. Åpne grenser og fri ferdsel er et kjennetegn for Norden. Før krisen tok vi det for gitt at vi kunne reise fritt mellom våre land. Vi skal tilbake dit. Men hensynet til befolkningens helse vil alltid veie tyngst. Båndene i det nordiske samarbeidet er sterke. Mellom nære venner er det rom for ulikhet og meningsutveksling, og det er rom for å lære av hverandre, slik at vi står enda bedre rustet neste gang krisen treffer. Meldingen som behandles i dag, omhandler arbeidet med Visjon 2030, som de nordiske statsministrene vedtok i august 2019. Norden skal bli verdens mest integrerte og bærekraftige region. Et grønt Norden skal være en foregangsregion på klima og miljø og ta del i den grønne omstillingen i Europa. Dette målet har ikke blitt mindre viktig som følge av pandemien, snarere tvert imot. Jeg er glad for at samarbeidsministrene er enige om en handlingsplan for å nå Visjon 2030, som legges frem for Nordisk råd i neste uke. Fra og med 2021 og frem mot 2025 legges det opp til en dreining av budsjettet for å understøtte visjonen. Det betyr at noen sektorer reduseres – det kan smerte, men det er avgjørende for at målene skal nås. La meg understreke at visjonen og handlingsplanen også er viktige for Nordens vei ut av krisen. Her setter vi nettopp det grønne skiftet, konkurransekraft og den sosiale bærekraften i sentrum. Det er viktige strategier også for vår vei ut av krisen. Vi vil ikke kunne nå våre ambisiøse målsettinger uten et veldrevet sekretariat med orden i regnskapene. Slik har det dessverre ikke vært det siste året, og det er alvorlig. Det har vist seg nødvendig å iverksette ekstraordinære tiltak. Under generalsekretærens ledelse er det nå fullt fokus på å få på plass gode rutiner og rydde opp. Jeg har tiltro til at hun vil lykkes med det. Å gjennomføre Visjon 2030 vil være det nordiske samarbeidets viktigste bidrag til gjenoppbyggingen etter koronaen både i Europa og i resten av verden. Jeg ser frem til et samarbeid med Stortinget om å bygge et grønt, konkurransedyktig og sosialt bærekraftig Norden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
Min tilnærming er at vi alltid kan bli bedre. Det betyr at vi må lære av den krisen vi nå har vært igjennom, se på hva som fungerte bra, og hva vi kunne gjort annerledes – nasjonalt, og også i den nordiske krets. Jeg har hatt flere samtaler med min svenske kollega om disse spørsmålene. Vi har en litt ulik tilnærming, men nettopp det at vi kan diskutere spørsmålene, mener jeg bidrar til at vi kan stå sterkere i neste runde. Vi har også både bilateralt og i den nordiske krets klart å løse en del konkrete utfordringer underveis, men det er helt åpenbart at dette må vi jobbe videre med, både nasjonalt, i Ministerrådet, og i et samarbeid også med Rådet. Vi må trekke lærdom av denne krisen, men jeg tror det er viktig å holde fast ved at en helsekrise må håndteres og styres nasjonalt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
Det mener jeg er nyttig, og jeg er helt overbevist om at disse temaene kommer til å bli heftig diskutert også under Nordisk råds sesjon, og at vi kommer til å diskutere det i årene som kommer. Det skal være en konferanse om ikke så altfor lenge, på Færøyene – det blir vel en digital konferanse, vil jeg anta – hvor vi skal begynne å trekke lærdom både av nasjonal håndtering og også av de ulike tilnærmingene som har vært i de nordiske land. Nå vil jeg nok mene at det er mer likhet enn forskjeller, men det har vært noe ulik tilnærming, og det kan vi trekke erfaring fra. For realiteten er jo at ingen av oss før har stått i den situasjonen vi sto i – det at vi måtte lukke ned hele samfunnet, og at beslutningene måtte tas raskt. Men når vi nå har vært gjennom dette, er det viktig at vi også drar lærdom og ser hvordan vi kan være bedre rustet, både som nasjon og i det nordiske fellesskap fremover.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
Det siste er jeg helt enig i. Er det noe historien har lært oss, er det at kriser kommer igjen, men krisene er sjelden helt like. Men vi må trekke lærdom av de enkelte krisene vi er igjennom. Jeg er i utgangspunktet enig i at det bør være mer samordnede regler for grenseoverganger og hvilke kriterier man setter, men samtidig har noen nordiske land valgt å være medlem av EU, andre land – to land – har valgt å ikke være det. EU har også et behov for å ha noenlunde felles regler for dette, så vi er i en situasjon hvor landene trekkes i litt ulik retning og har valgt en litt ulik strategi. Mitt svar på det må være at vi må ta beslutningene nasjonalt, men vi må sørge for å ha en god dialog med våre nordiske naboer og se hvordan det kan gjøres bedre i fremtiden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
Jeg tror det viktigste svaret på det er at disse spørsmålene må diskuteres i Nordisk råd. Vi må ha dialog om hvordan man kan bli bedre, og hvilke lærdommer man skal ta. Samtidig er det slik at når krisen er der, må den håndteres, og det har vært ulike faser. Nå er vi inne i en situasjon hvor smitten må håndteres mer lokalt og regionalt, med særskilte tiltak i kommune, by og region. Slik er det også i de andre landene. Men vi må passe på at det ikke blir så mange beslutningsnivåer at det blir mer krevende å håndtere situasjonen. Så jeg vil fastholde at dette må håndteres nasjonalt, men vi må ha god dialog og se hvordan man kan få bedre prosedyrer for fremtiden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
Åpenbart – vi må trekke lærdom av håndteringen når det gjelder både små og store saker. Men la meg minne om den diskusjonen som var før sommeren, hvor det var et voldsomt press for at man skulle lukke opp raskere, og at det måtte bli større muligheter for å reise, ikke bare i Norden, men også i Europa, både for at nordmenn skulle kunne reise ut, og for at turister skulle kunne komme til Norge. Vi valgte en restriktiv strategi der og valgte å være en sinke eller en bremsekloss i gjenåpningen, men vi fulgte også etter. Diskusjonen etter sommeren har dreid seg om man åpnet for mye for raskt. Jeg mener at den håndteringen vi har hatt i Norge så langt – jeg må understreke det – viser at den restriktive linjen vi har hatt, hvor vårt utgangspunkt har vært at dette er en helsekrise, og at vi må holde smitten nede, har vært en fornuftig strategi. Det har også bidratt til at vi kan ha mer økonomisk aktivitet nå enn en del andre land.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-22:
La meg først bare si at det ikke er slik at det ikke er noe samarbeid i dag. Det er et samarbeid mellom de nordiske samferdselsministrene og mellom samferdselsmyndighetene. Men det er riktig, som representanten Lauvås sier, at det har vært et sterkt uttrykt ønske fra Nordisk råd om at det skal etableres et eget ministerråd for samferdsel. Jeg har merket meg at den norske delegasjonen har gått sterkt inn for det. Jeg har tatt det opp med vår samferdselsminister, og vi er enige om at Norge skal gå for dette. Representanten Lauvås sa i et tidligere innlegg at jeg kunne be om hjelp, og da gjør jeg herved det. For hvis representanten Lauvås tar en liten samtale med sine svenske kollegaer, svenske sosialdemokrater, og svenskene også går inn for dette, har jeg et stort håp om at det vil bli gjennomført. Realiteten er at dette er et tema på nesten hvert eneste møte mellom samarbeidsministrene, og det er et klart flertall for det. Men det er noen som ikke har aksept for det i sin hovedstad, og det betyr at representanten Lauvås kan bidra positivt her gjennom sine samtaler med svenske sosialdemokrater.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Jeg skal følge opp dette temaet litt videre. Det er i krisetider vi ser utfordringer som vi ellers kanskje ikke så eller behøvde bruke noe tid på, fordi det fungerte allikevel. Nå har vi over ganske lang tid opplevd stengte grenser som åpner og stenger – fram og tilbake – nesten hver fjortende dag. Selvsagt må befolkningens helse og alt det komme først – det er ingen som er uenig i det – men det er ulike regler, og det er vanskelig for folk å forholde seg til dette når det hele tiden endrer seg, med karanteneregler og røde, grønne og gule soner osv. Jeg lurer på hvordan statsråden vil involvere Nordisk råd i jobben med å få et bedre, tydeligere og mer samordnet regelverk til neste gang krisen slår til. Jeg tror ikke dette blir siste gang. Vi må i hvert fall forberede oss på at det også blir en neste gang.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
EU er jo der, og Sverige og flere andre land er medlem, mens vi er det ikke. Men jeg tror det hadde vært mulig å ha mer samordnede og bedre regler i Norden, med eller uten EU. Jeg tror ikke det spiller så stor rolle. Vi har en ganske stor frihet når det gjelder hvordan vi kunne ha samordnet oss annerledes. Det er ikke noe spørsmål om nasjonalstaten Norge selvsagt skal ha det siste ordet og kontrollen. Det er ikke utfordringen, for det skal vi ha. Utfordringen er den usikkerheten man nå har fått ute blant folk som passerer grensen. Vi har vært sammenvevd i generasjoner i Norden, og plutselig kommer det helt ulike regler, som endrer seg nesten hver fjortende dag, for hvor man får reise og ikke får reise. Det er en utfordring for både næringslivet og vanlige folk som passerer den grensen, og som har gjort det i tiår uten å behøve å bekymre seg for det. Spørsmålet gjenstår: Hvordan vil statsråden bruke Nordisk råd aktivt for å bedre på dette ved neste korsvei?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Joda, det er mange hensyn å ta – det er det åpenbart. Men også vi som holder på med dette og diskuterer det – både i Stortinget og i Nordisk råd – må ha en forståelse av at vi håndterer hverdagen til vanlige folk som grensependler, ikke bare for å besøke familie, kjærester, slekt og venner, men at det også er en ganske stor arbeidspendling. Det flytter seg ganske mange tusen mennesker på tvers av grensene i Norden hver eneste dag, ikke for å være turist eller drive med andre ting, men for faktisk å gå på jobb og få sin lønn. Vi ser at det også er utfordringer når det gjelder det, med de ulike reglene for hvordan man skal smittetestes, hvem som skal bære kostnader knyttet til dette, osv. Tenker statsråden at det også bør være en del av den diskusjonen – hvordan vi skal håndtere disse sidene ved grensependlingen som er av viktig økonomisk karakter?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Nå har ikke Stortinget disse debattene så altfor ofte, så jeg må få lov til å bruke anledningen og håper at vi tåler det. Jeg hadde håpet at statsråden kanskje hadde tatt ordet og sagt noe om og forsøkt å informere noe om de utfordringene han har fått bl.a. i forbindelse med denne transportministerrådssaken. Jeg hadde håpet at han kunne si noe om stoda, hvor står den saken nå – statsrådens navn sto ikke på talerlisten da jeg gikk opp – nå som vi har denne anledningen og denne debatten om det nordiske samarbeidet, og informert Stortinget litt om hvor dette egentlig står hen. For det er uomtvistelig et svært sentralt spørsmål. Jeg nevnte i innlegget mitt tydelige tilbakemeldinger på hva Nordisk råd burde prioritere. Når jeg har deltatt sammen med andre kollegaer fra Nordisk råd på disse samferdselskonferansene og møtene rundt omkring i spesielt Norge, Sverige og Danmark, sier næringslivet vårt at det er kommunikasjon og transport som er noe av det aller, aller viktigste. Den samme beskjeden får vi av lokale og regionale politikere. De mener at Nordisk råd kan spille en rolle i å få orden på de tingene, og da etterlyser de en linje i dette, og de etterlyser et transportministerråd. Det hadde vært veldig fint. Nå ser jeg at statsråden vil bruke anledningen til å informere Stortinget om hvor denne saken står, og hva som eventuelt er proppen eller proppene, hvor de eventuelt sitter, og om det er slik at Stortinget må ta ytterligere grep for å sørge for at dette kan bli gjennomført slik Nordisk råd ønsker.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
Takk for svaret, og takk for utfordringen med å få svenskene med oss. Når det gjelder oppfordringen om å snakke med mine gode kollegaer blant de svenske sosialdemokratene, kan jeg bare forsikre statsråden om at det har representanten Lauvås gjort mange ganger, og han kommer til å fortsette å gjøre det helt til vi får denne saken på plass. Det var for så vidt en veldig god og tydelig avklaring statsråden kom med. Det setter jeg pris på. Jeg kan også forsikre statsråden om at vi – nær sagt om ikke for én gangs skyld, men det er i hvert fall ikke veldig ofte – altså står skulder ved skulder i denne saken, og vi kommer til å nå fram. Vi kommer til å nå fram, det er jeg helt sikker på.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-10-22:
I en tid med mye usikkerhet, som korona, klimaendringer, nedgang i internasjonal handel, geopolitiske spenninger, og der rettssamfunn og pressefrihet blir satt på prøve, er Norden enda viktigere enn før. De nordiske landene har mye felles, men vi har også valgt ulike løsninger der vi kan lære av hverandre for å videreutvikle velferdssamfunnet. De nordiske byene har de mest ambisiøse mål for å redusere klimautslipp. Norden står for 20 pst. av den globale sjøfarten. Transport er en av de store bidragsyterne til klimautslipp. Norden har kompetansen og evnen til å ta en lederposisjon i utvikling av grønn skipsfart, og den posisjonen må vi ta.Norden er ledende på fornybar energi og var først ute med å etablere et felles marked. Så ser vi at EU har satt seg tydelige mål for overgangen til lavutslippssamfunnet. Her må vi også klare å få til et tettere samarbeid om utvikling av grønn hydrogen. Danmark løftes fram som et av landene som har satt seg tydelige klimamål, mens Finland og Sverige har sterke industrimiljøer som vi bør samarbeide tettere med. Korona har også vist hvor sårbare vi er for tilgang på medisin. Vi har et visst samarbeid, men her bør vi også se muligheten til tettere samarbeid med Sverige og Danmark, som har sterke farmasøytiske miljøer, og se på muligheten for produksjon av medisin, men også forskning og utvikling av nye medisiner. Alle de nordiske land har sterke filmmiljøer, og Nordisk råd har foreslått at vi lager en nordisk filmkommisjon for sammen å tiltrekke oss enda flere internasjonale filmproduksjoner. Norden har også gode allmennkringkastere og en variert og fri presse. Vi har fremmet forslag om felles nordisk satsing på undersøkende journalistikk. Med brexit blir tyngdepunktet i Europa forskjøvet, og Norden får en viktigere rolle med å være en motvekt mot de sørlige og østlige delene av Europa. Men åpningen av Nordøstpassasjen gir nye muligheter i våre nordlige områder, der man drøfter sterkere transportkorridorer mellom Kirkenes og Finland og videre til Baltikum og resten av Europa. De lange og gode relasjonene som vi erfarer at Norge og Finland har mot Russland, bidrar også til å redusere spenningsnivået. Men pandemien truer verdiene den nordiske modellen er tuftet på. Vi må stå sammen internasjonalt mot globale samfunnsutfordringer og samarbeide for å hindre større sosiale forskjeller og svekket likestilling og inkludering. Det er mye som står på spill nå i verden, og der må Norden kanskje være en enda tydeligere stemme i det som skjer framover.
Hårek Elvenes (Høyre), 2020-10-22:
Vi er inne i en periode der nordisk forsvarssamarbeid er under sterk utvikling og får økt betydning. Nylig har Norge, Sverige og Finland inngått en intensjonsavtale om forsterket operasjonsplanlegging særlig på Nordkalotten. Norden er stort, men infrastrukturen er begrenset. Derfor er det så viktig at man kan ha en felles tilgang til havner, flyplasser, veier etc. Vi ser, til tross for et forsterket nordisk samarbeid, at Finland og Sverige som EU-medlemsland nå forsterker sitt militære samarbeid med NATO i så stor utstrekning som det er mulig uten å være NATO-medlem. Under øvelsen Trident Juncture deltok 13 000 soldater fra de forskjellige nordiske landene, der det var et eget øvingsmoment å kunne framføre store forsterkninger og materiell over store avstander. Vi ser at Finland og Sverige har inngått vertslandsstøtteavtaler med NATO, og vi ser at de samme landene har inngått forsvarsavtaler med Storbritannia og USA. Dette illustrerer at det nordiske forsvarssamarbeidet også har sine begrensninger. Det er viktig at Norden tar et økt regionalt ansvar i forsvarsplanleggingen, men det må ses i en NATO-sammenheng. For to år siden deltok faktisk hele Brigade Nord i øvelsen Northern Wind i Nord-Finland. Det er egentlig den første øvelsen der hele den norske hæren har deltatt i en nordisk øvelse. Det nordiske forsvarssamarbeidet er viktig og kommer til å få økt betydning. Men det nordiske forsvarssamarbeidet er et supplement til NATO og kan aldri erstatte NATO. Men det interessante med det nordiske forsvarssamarbeidet er at det spenner over et veldig vidt spekter. Vi ser bl.a. at de nordiske landene har inngått et for så vidt lite samarbeid, men et viktig samarbeid om felles uniformer, og der er det Norge som sitter i ledelsen. Oppsummert: Vi har mye å hente på et forsterket nordisk forsvarssamarbeid, men det kan aldri komme som en erstatning for NATO-samarbeidet.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2020-10-22:
Norge har et svært strengt regelverk for eksport av forsvarsmateriell. Slik bør det også være, et strengt og forutsigbart regime for slik handel er også noe norsk forsvarsindustri bifaller. Norsk forsvarsindustri er en viktig del av norsk forsvarsevne. Industrien, i samarbeid med Forsvaret, er med på å utvikle, teste og produsere materiell for eget og alliert forsvar. Det er viktig å ivareta denne høykompetanseindustrien. Overføring av teknologi fra forsvarsindustrien til sivil industri – og motsatt – er en viktig del av innovasjonen i det norske næringslivet. For at norsk industri skal kunne konkurrere med andre aktører, må regelverket for eksport være slik at det er forutsigbarhet for kunder og leverandører. Forutsigbarhet er ikke bare nødvendig ut fra et næringsperspektiv. Det er ut fra sikkerhetspolitiske hensyn viktig å ha klare, robuste og forutsigbare regler for handel med forsvarsmateriell. Ettersom det meste av norsk forsvarsmateriellproduksjon eksporteres, er det avgjørende for industrien at det norske regelverket ikke forhindrer norske selskaper fra å konkurrere med andre nasjoners industri. Det meste av eksporten skjer til land vi har sikkerhetspolitisk samarbeid med. Industrien i mange av våre samarbeidsland er ute etter de samme markedene som vår industri. Et harmonerende regelverk er derfor både nødvendig og fornuftig for å sikre en reell konkurranse og utvikling innenfor forsvarsindustrien. Norsk forsvarsindustri bidrar med arbeidsplasser rundt om i hele landet. Mange forsvarsindustribedrifter er små eller mellomstore, det er ikke bare de store, som Kongsberg Gruppen og Nammo. Faktisk er det en rekke små bedrifter ute i distriktene som er med på å levere teknologi i verdensklasse – til bl.a. F-35. La oss derfor sikre at de smarte hjernene rundt om i landet fortsatt kan konkurrere om forsvarsmateriellkontrakter ved å videreføre de retningslinjene vi har.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-22:
Det er godt at vi har en tverrpolitisk ambisjon om at det ikke skal forekomme norsk eksport av digitalt overvåkingsutstyr til Kina eller andre diktaturer, som kan bruke den teknologien til å undertrykke egen befolkning. Jeg er ikke helt rolig med tanke på om vi kan være helt sikre på at både regelverket vårt og kompetansen vår er tilstrekkelig oppdatert. Utgangspunktet for det er den rapporten som viste at det har vært betydelig sånn eksport fra flere EU-selskaper, deriblant et svensk selskap, av teknologi som benyttes til masseovervåking i Kina og også til undertrykkelsen av den muslimske befolkningen i Xinjiang. Så spørsmålet er: Kjenner regjeringen til tilfeller av norsk eksport?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-22:
Jeg tar med meg det, men gitt den diskusjonen som pågår i EU, tenker jeg det ville vært klokt av Stortinget og regjeringen å foreta en gjennomgang av dette for å forsikre seg om at vi har både det regelverket og den kompetansen vi trenger. Til et annet spørsmål. Utenriksministeren gjentar noe vi har hørt før, nemlig at regjeringen ikke har informasjon om at norsk materiell er brukt i krigen i Jemen. Det stoler jeg på, men spørsmålet her er egentlig om regjeringen vil forsøke å få slik informasjon på bordet. Det har kommet en rapport fra Redd Barna og Changemaker som peker på en klar risiko for at dette kan ha skjedd. Og der det er klar risiko, vil det være rimelig å ettergå grundigere om vi kan være sikre på at så ikke er tilfellet. Hvorfor vil ikke regjeringen være med på å granske dette?
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-22:
Norsk våpeneksport skal være både forutsigbar og streng, og den er streng. Det ser vi gjennom at det er mange vi ikke eksporterer til. Men den skal også være forutsigbar, for dette er en næring som trenger forutsigbarhet og rammer for å ha mulighet til å utvikle seg. Det er mange – både store og små – bedrifter i Norge som er med på utviklingen av dette produktet, som også gir mange viktige sivile produkter som er med på å utvikle samfunnet vårt, akkurat som representanten Navarsete sa. Vi trenger et strengt regelverk, og det følger regjeringa. Vi i Venstre ville nok gjerne ha strammet inn noe mer, jf. uttrykket «autoritære stater», men av og til må også et parti som Venstre innrømme at våre programformuleringer ligger et lite stykke unna det som det er flertall for i denne salen. Men vi er veldig glad for å være med i en regjering som har strammet inn, og som har klart å håndheve regelverket på en god måte, bl.a. ved å kutte nysalget av flerbruksmateriell til Saudi-Arabia og kutte våpensalg til Emiratene og Tyrkia. Det viser at vi er klare til å håndheve det regelverket som vi er satt til å håndheve. Vi er også klare til å foreta de vurderingene som trengs å gjøres underveis, når det skjer en utvikling. Dette klarer vi også å gjøre på en måte som er så forutsigbar at det går an for en næring å utvikle seg når det gjelder både våpen og alle de andre produktene som lages i randsonen. Vi trenger også et regelverk som er såpass stramt og forutsigbart for denne næringen at vi ikke ender opp i en situasjon der ikke bare våpen havner på avveier eller på steder de ikke skal være, men der også omdømmet til Norge som nasjon og omdømmet til vår våpenindustri står på spill. Det skal lite til før det omdømmet som Norge, som en seriøs og ordentlig partner, har på dette feltet, kan bli ødelagt. Derfor er det viktig å ha en regjering som er framoverlent, som ser utfordringene når de kommer, og som klarer å stoppe de situasjonene som norske våpen absolutt ikke skal havne i.
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret og de klare verdiene som blir framført. Jeg vil også takke for at man velger å bruke f.eks. utenriksministerbesøk til å ta opp situasjonen i Hongkong. Men jeg har to litt konkrete oppfølginger. Det ene er en vurdering jeg gjerne ville hatt av utenriksministeren når vi ser hvordan et stort land som Storbritannia gjør en avtale med Kina om at nå skal de ha et system som heter «ett land, to systemer», og så klarer man ikke å overholde den avtalen. Hvor alvorlig er det at en stor nasjon, som Kina er internasjonalt, ikke klarer å overholde internasjonale avtaler, også avtaler man gjør med ganske store land? Det er skummelt for et lite land som Norge at internasjonale avtaler ikke overholdes, og at sjøl avtaler mellom store land om fredelige overganger ikke blir overholdt. Det andre: Jeg er veldig glad for at man har et sterkt samarbeid med EU her. Det er helt avgjørende, tror jeg, for å kunne ha det gjennomslaget man skal ha. Men nå får jo Norge en spesiell rolle ved å sitte i Sikkerhetsrådet. Det gir oss jo en posisjon og en arena for å løfte menneskerettigheter generelt, men også på dette området spesielt. Spørsmålene mine er: Hva er vurderingen når land ikke klarer å overholde avtaler på det nivået som er her? Det andre er: Hvordan kan vi bruke rollen vår i Sikkerhetsrådet til å løfte menneskerettigheter?
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-22:
Jeg har lyst til å dvele litt ved det som representanten Elvestuen tok opp sist i sitt innlegg, at det er et regime som må være veldig presset når de må utøve makt på den måten over sin egen befolkning, et regime som står for en ideologi som har tapt de fleste andre steder i verden, og som sikkert nå ser hvordan de blir utfordret. Det er interessant hvordan de blir utfordret ikke bare på menneskerettighetssida, men også på klimasida, der det folkelige opprøret over at en ikke tar vare på naturen rundt seg, er i ferd med også å være med på å undergrave legitimiteten til regimet. Jeg er også litt lei meg for at ikke flere har deltatt. Dette er noe som folk var veldig engasjert i for en tid tilbake. Jeg hadde ønsket at det engasjementet hadde holdt seg litt over tid. Det er leit at det er bare Venstre som syns dette er en viktig debatt å ta opp nå. Og, som sagt, jeg syns kanskje presidentskapet må diskutere hvor lang tid man må vente på interpellasjoner i forhold til aktualiteten i temaene, som undergraver litt den formen for debatter som dette kan være. Jeg er glad for at utenriksministeren hadde de svarene hun hadde på mine utfordringer når det gjelder bruken av Sikkerhetsrådet. Vi bør sørge for å bruke den posisjonen vi nå har fått i Sikkerhetsrådet, til å løfte rettighetssystemene til individene på denne kloden, men også det å holde avtaler mellom land. Det å ha en internasjonal rettsorden som gjør at avtaler holdes, og en internasjonal rettsorden som respekterer de menneskerettighetene som tross alt FN ble etablert som basis for, er ganske viktig for et land som Norge. Men vi ser også at vi blir herset med av store land fordi vi ikke har de store alliansene, og derfor er det viktig å søke samarbeid med type EU for å vise hvordan demokratiske land må stå sammen for de rettighetene som vi ønsker å løfte internasjonalt. Men vi skal ikke la sånne ting som det som nå holder på å skje i Hongkong, gå oss forbi uten engasjement. Det er kjempefarlig. Det er kjempefarlig for alle de menneskene som kjemper for menneskerettigheter i Hongkong, men det er også farlig for et lite land som Norge hvis det er sånn at store land skal kunne opptre på den måten, uten respekt for individer, uten respekt for avtaler og uten respekt for de verdiene som ligger i bunnen for vårt internasjonale samarbeid.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-10-22:
Jeg takker for det spørsmålet. Innenfor det såkalte Wassenaar-samarbeidet, som er et internasjonalt samarbeid på eksportkontroll, er det etablert kontroll med programvare knyttet til masseovervåkning av internett, f.eks., utstyr for kryptoforsering, utstyr til jamming, overvåkning av mobiltelefoner, det å kunne bryte seg inn i telekommunikasjon. Det er omfattet av Wassenaar-samarbeidets flerbruksvareliste, og den inngår i våre lister, så det er altså omfattet av denne kontrollen. Så er det nå også oppnådd enighet i dette samarbeidet om å inkludere monitorerings- og analyseteknologi, som kan benyttes av f.eks. sikkerhetsstyrker og politi, og som ikke minst kan brukes til kartlegging og forfølging av enkeltindivider basert på søk etter kommunikasjon eller metadata. Så snart den lista er formelt revidert av EU, blir den også inkludert i vår liste, og vi har, som jeg sa, avslagspraksis på denne type materiell som kan brukes til denne typen overvåkning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-10-22:
Det var utelukkende tidshensyn som gjorde at jeg ikke fikk svart på det. Jeg takker for øvrig representanten Kolberg for ros for godt fotarbeid med hensyn til å få innlemmet dette som en del av muligheten vår til å delta gjennom EØS-samarbeidet. Det har vært viktig for oss. Samtidig har vi måttet gjøre en prioritering, bl.a. fordi kostnadene i EØS-programmer er ventet å øke kraftig. Nå er ikke budsjettene endelig vedtatt, og vi vet ikke riktig hva kostnadene blir ennå – det står også omtalt i budsjettet. Men også det at britene går ut av EU, gjør at andelen for dem som er med, blir høyere. Selv om vi ikke har lagt inn deltakelse i budsjettet for 2021, betyr ikke det at deltakelse er utelukket for framtidige budsjetter. Dette er jo et helt nytt forsvarsfond, som norske myndigheter har stor interesse av. Derfor er det en vurdering vi har gjort nå, og vi vil selvfølgelig ha muligheten til å komme tilbake til norsk deltakelse, fordi vi vurderer det som positivt for norsk forsvarsindustri.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-10-22:
For det første tror jeg det er viktig å være klar over at eksportkontroll er et nasjonalt anliggende, og det betyr at det kan være ulike regler i ellers nærstående europeiske land. Det er også en av årsakene til at vi samarbeider tett i dette såkalte Wassenaar-samarbeidet, som ikke er det samme som EU-samarbeidet f.eks. Vi opplever at den diskusjonen som nå er kommet om overvåkingsutstyr, er både helt nødvendig og viktig. Det er derfor vi også har strenge regler på området. Norge eksporterer f.eks. ikke militært utstyr til Kina. Det vil sånn sett ikke være en aktuell problemstilling for oss. Jeg mener også det er viktig for oss, når vi nå ser hvordan utviklingen, som representanten Kolberg var inne på, går veldig fort framover, å ha de nødvendige internasjonale samarbeidene og verktøyene for å kunne følge med på og vite hva som til enhver tid er den nye teknologiske utviklingen som kan utfordre dette.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-10-22:
Jeg vil understreke, som jeg også har gjort i tidligere debatter, at når det kommer den typen påstander, ettergår vi dem. Vi har gjort det med en rapport som kom i fjor eller forfjor – jeg husker ikke det helt på stående fot – hvor vi både har kontaktet dem som har utlevert rapporten, vi har brukt vår ambassade i de angjeldende landene, og vi har også gjennom de FN-rapportene som kommer, undersøkt grundig. Ingen informasjon foreligger der om at norsk materiell skal være brukt. Det forholder vi oss til. Så vi foretar selvsagt undersøkelser – det skulle bare mangle! Det er alvorlige påstander, og det er klart vi undersøker det. Men gjennom de undersøkelsene som er gjort, som er grundige, er det altså ikke framkommet informasjon der de som har levert rapporten, f.eks. har kunnet legge fram verifisert dokumentasjon på dette. Det betyr ikke at vi ikke tar disse påstandene alvorlig, det må vi gjøre og det skal vi gjøre. Det er en viktig og integrert del av norsk eksportkontroll.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-10-22:
Vi har jo akkurat den samme forventningen til Kina når det gjelder å overholde internasjonale avtaler som man har inngått, som vi har til ethvert annet land. Dette er også noe av det som ligger bak den bekymringen vi har for det som nå skjer i Hongkong – det at man gjennom denne sikkerhetsloven kan undergrave hele prinsippet om ett land, to systemer, at man kan undergrave det som er både Hongkong «basic» lov, det som er det uavhengige rettsvesenet, og det som er den egne lovgivende forsamlingen. Da vil det i prinsippet ikke bli noe igjen av ett land, to systemer. Det er vår klare bekymring, og det er derfor også vår klare forventning at Kina respekterer disse grunnleggende sidene ved Hongkong, og ved det også respekterer den avtalen som er inngått. Når det gjelder Sikkerhetsrådet og vårt arbeid i Sikkerhetsrådet, er vi opptatt av at internasjonal rett er førende for det arbeidet vi gjør på ulike områder. Vi har vært veldig opptatt av – særlig de siste to årene, hvor vi har sett at det har vært en veldig bekymringsfull utvikling, både situasjonen i Xinjiang og nå sikkerhetsloven i Hongkong – det som også representanten nevner: å alliere oss tett med andre nærstående land. Og – og dette syns jeg er en interessant utvikling – det ser nå ut til å være flere land, også fra andre geografiske regioner enn våre umiddelbart mest nærstående, som slutter seg til en del av disse fellesuttalelsene og den bekymringen som er. Da vi den 6. oktober i FNs tredje komité var tilsluttet innlegget som var under tysk ledelse, var det 39 land, inkludert Norge, som sluttet seg til det. Det som er interessant å legge merke til, er at det er en betydelig økning fra fjorårets fellesinnlegg, der Norge også var med. Da var det 23 land som støttet opp om dette. Jeg vil også understreke at ordbruken i dette fellesinnlegget vi hadde i oktober, også er kraftig skjerpet, og det reflekterer jo det alvoret vi ser på situasjonen med. Så for oss er det naturlig å bruke alle de arenaene vi har. Det at vi nå i Sikkerhetsrådet fra 1. januar også har muligheten til den jevne dialogen, ikke bare med de fem faste og de valgte ti, men også med alle andre land i FN om disse spørsmålene, gjør selvfølgelig at vi også ser etter hvilket mulighetsrom som fins for å bidra til å kunne bedre situasjonen.