Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-26:
Jeg vil prate om byråkratisering. Det er noe som alle prater om, men det er få som gjør noe med det. SV vil prøve å fokusere mer på dette i denne perioden vi har foran oss. Det er allikevel viktig innledningsvis å slå fast at «byråkrati» er et vakkert og viktig begrep, for uten byråkrater stopper samfunnet. Det er ikke slik som de ofte blir beskyldt for, det motsatte, at de stopper samfunnet. Det er nemlig feil. Det er en lite konstruktiv tilnærming. Jeg må si at det er en del av budsjettframleggene og merknadstekstene fra opposisjonen som er litt preget av en slik forenklet og «populistisk» tankegang. Av flere årsaker er det i ferd med å vokse fram en styrings- og kontrollaktivitet i samfunnet vårt, både i privat og i offentlig sektor, som plager og irriterer stadig flere av oss, stadig mer. Mye av det er nok godt ment. Vi vil ha mer og bedre kunnskap og innsikt for å styre effektivt: Hva er det egentlig som foregår? Hva slags politikk er det som virker, og som ikke virker? Da må det telles og meldes. Gjør en ikke det, kommer forvaltningsrevisjonen og melder kontant tilbake at her er ikke prosedyrene på plass, her mangler vi kontroll. Framveksten av dette rettighetssamfunnet bidrar i samme retning. Alt må presenteres og senere dokumenteres for å kunne stå imot eventuell kritikk og klage senere. Så er det ikke minst en tredje årsak, og her er nok vi sosialister litt mer i tvil om det er godt ment. Det er de rådende styringsmodeller og styringsfilosofier som har preget samfunnet vårt de siste tre tiårene, og som vi ofte benevner New Public Management. Før jeg kommer litt tilbake til det, vil jeg si at vi kan jo ikke si at kunnskap er feil, eller at det ikke er viktig å sikre grunnleggende rettigheter. Men det får noen veldig vanskelige konsekvenser, som jeg tror vi har problematisert litt for lite, hvis vi trekker dette altfor langt. Det blir så mange skjemaer. Det stjeler så mye tid. Det skaper en stemning av mistillit mer enn av tillit. Det fordrer ikke minst et byråkratisk apparat til å samle inn og bearbeide, for så å ta i bruk all denne kunnskapen. Jeg er bl.a. veldig i tvil om vi klarer å nyttiggjøre oss alt det vi nå samler inn av data, fra skoler, sykehus, bedrifter osv. Det blir for lettvint å samle inn i blinde. Alle data blir liksom gode data, fordi de er data. Så var det dette med New Public Management, dette heroiske forsøket på å modernisere offentlig sektor, dele det opp i resultatenheter, sette i gang en konkurransesituasjon mer enn et samarbeid, osv. Her bygges det opp et byråkrati. For å ta utgangspunkt i en rehabiliteringsinstitusjon jeg besøkte for et par uker siden: Her må de bygge opp en stor bestillerkompetanse framfor å samarbeide, eller gjøre seg attraktive for sykehus, Nav og kommuner. Tilsvarende må Nav, kommuner og sykehus bygge opp et apparat for nettopp å sende anbud ut mot slike rehabiliteringsinstitusjoner. Det bygges opp sterke, store apparater rundt omkring som skal konkurrere med hverandre, og samhandle mer på den måten, framfor å samhandle på gode måter som vi gjorde tidligere, for å utvikle nye tjenester sammen. Dette blir det ikke gode løsninger av, og det blir veldig mye byråkrati.