trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Jeg er glad for at også Høyre, i hvert fall når det gjelder en del av reguleringen innenfor landbrukssektoren, ønsker mer konkurranse og effektivitet og rasjonalitet. Men Høyre bør gå inn og drøfte sitt syn på omsetningsloven. Jeg kan ikke se noe sted at Høyre ønsker å fjerne denne loven og la konkurranse, i hvert fall internt i Norge, få lov til å gjelde. De vil altså likebehandle private og offentlige aktører, men de sier ingenting om å fjerne omsetningsloven, som beviselig hemmer konkurranse og gjør at det blir vanskeligere å få matvareprisene nedover. Så vidt jeg vet, ønsker også Høyre å videreføre en ordning med et landbruksoppgjør. Sverige forlot, så vidt jeg husker, denne ordningen som nest siste land i verden for ca. 10 år siden. En sånn subsidiert særordning som dette landbruksoppgjøret er, støtter fortsatt Høyre. Jeg håper at Høyre vil jobbe med disse tingene, og komme til den erkjennelse at også disse tingene bør partiet Høyre gjøre noe med. Så til odelsloven. Odelsloven er hjemlet i Grunnloven, men ikke i Fremskrittspartiets program. Vi har nå et utvalg som jobber med spørsmål rundt odelsloven. Det vil også departement og regjering gjøre, så vi har ikke trukket våre endelige konklusjoner i forholdet til odelsloven ennå. Jeg beklager at jeg ikke kan være klar på dette punktet. Fremskrittspartiet har som regel klar tale, men i og med at partiet ikke har konkludert, skal jeg være litt forsiktig med å uttale meg her.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Som medlem av næringskomiteen og som østfoldrepresentant er jeg enormt opptatt av hvordan tusener på tusener av østfoldinger valfarter over grensen til Sverige for å kjøpe «svinebillig». Det er enorme prisforskjeller, spesielt på svinekjøtt. Det er mange regnestykker som legges fram, og jeg ser Bondelaget forsøker seg på noen. Men jeg skal prøve å si det enkelt: En bonde i Värmland har ingen konsesjonsbegrensninger på hvor mange svin han kan produsere. Han har begrensninger når det gjelder helse, miljø og sikkerhet, som er harmonisert med norske regler, men alt der får han et fortrinn konkurransemessig. Så hadde man fulgt Fremskrittspartiets politikk og fjernet disse konsesjonsgrensene på vår side av grensen, ville norske bønder og entreprenører hatt et langt bedre utgangspunkt. Jeg tror at det vil tvinge seg fram et eller annet her, for det som nå skjer, er at vi får en enorm overproduksjon på samtlige tradisjonelle norske matvarer. I og med WTO kan vi ikke lenger gjennom reguleringseksporten dumpe alt i utlandet. Så mitt spørsmål til flertallet blir: Skal vi brenne dette kjøttet, eller skal vi selge det på billigsalg her hjemme, slik at norske forbrukere får igjen noe av sine egne subsidier? Så til dette med matmoms. Fremskrittspartiet sier nei til å differensiere momsen. Vi gikk imot høyningen fra 21 til 23 pst., men vi ønsker ikke å differensiere. En NOU som kom i 1993, viste at fordelingsvirkningene ved å differensiere momsen var veldig liten, og at man ikke fikk det presset på landbruket som skal til for at det skal bli mer rasjonelt og effektivt. Ønsker man å støtte opp om visse grupper, f.eks. minstepensjonister, så gjør man det ved å øke pensjonen, eller barnefamilier ved å øke kontantstøtten eller barnetrygden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Stadig flere bosatt i Norge setter spørsmålstegn ved norsk landbrukspolitikk og er bekymret. Første kvartal i år har grensehandelslekkasjen til Sverige økt med 45 pst. i forhold til toppåret i fjor, og nærmer seg nå 10 milliarder kr. Dette er til ulempe for norske handlende og de som driver innenfor servicenæringen. Men dette er faktisk den eneste måten for Kari og Ola nordmann til å protestere mot norsk landbrukspolitikk, å reise over grensen og få seg en fin tur til Sverige – til «Little Norway», som de kaller det. Og med god grunn, de finner jo nesten ikke svensker der, men de finner naboer, slektninger og søskenbarnet på Gjøvik, som er der og handler. Det bidrar til en betydelig overproduksjon og reguleringseksport, som et negativt resultat for Norge og tap av arbeidsplasser. Vi ser også at driftige norske bønder, de kan nok skaffe seg noen mindre gårder i Norge som ikke er så interessante, men de leier og kjøper større jordbruksarealer i Sverige. Leien er seks-åtte ganger høyere i Norge, sier de, enn den er i Sverige. Og de kan produsere i stor skala ut fra sine egne preferanser og ønsker, noe de aldri har kunnet i Norge – kjøtt, melk, korn, skog og bær i EU-landet Sverige! Og for det tredje: Norske bønder reiser også til Sverige og kjøper landbruksmaskiner helt ned til halv pris, og til og med fjøsinnredningen! Så mitt spørsmål til representanten Karlstrøm blir: Hvilke konkrete føringer er Kristelig Folkeparti med på, som en del av flertallet, for å ta høyde for å demme opp for denne negative utviklingen for norsk landbruk?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Representanten Karlstrøm var opptatt av å få ned matvareprisene, og hun nevnte at dette var omhandlet i meldingen. Jeg har forsøkt å lese denne meldingen og også flertallets merknader meget nøye, men jeg kan ikke se noe sted at det gis noen garantier for lavere matvarepriser. Det som er intensjonen, er jo å redusere målprisene, altså maksimalprisen, men markedsprisen ligger i mange sammenhenger langt lavere enn målprisene. Hvordan kan man da med hånden på hjertet si at matvareprisene vil gå nedover? Vi vet at provenyvirkningen av denne kompensasjonsordningen innenfor skatteordningen er 600-700 mill. kr, og vi vet at Agenda 2000, med de reduksjonene som kommer der, har et proveny på over én milliard kroner. Vi vet også at særlig på storfekjøtt vil prisene bli redusert innenfor EU de nærmeste år, fram til år 2002, med bortimot 20 pst. Det må bety at vi kanskje får en teoretisk nedgang på matvareprisene i Norge. Det er heller ikke skissert hvilke produkter det gjelder, hvilke som skal gå mer ned og hvilke som skal gå mindre ned, men prisforskjellene må helt opplagt – med de virkemidlene som ligger i meldingen – bety at prisforskjellene mellom Norge og våre naboland vil øke, og til dels sterkt. Det er det som er realitetene. Derfor vil jeg gjerne få en forklaring fra representanten Karlstrøm på det.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Jeg er hjertens enig med representanten Gabrielsen i mye av det han sa. Ja, det er mange som er misfornøyd med norsk landbrukspolitikk. Konsumentene er misfornøyde fordi de må betale Europas høyeste matvarepriser. Skattebetalerne er misfornøyde, fordi de må betale de største overføringene, sammen med Sveits ifølge OECD-rapporten, og det er mange misfornøyde bønder fordi de ikke klarer å opprettholde inntektsmålsettingen. Stort sett alle er misfornøyde med norsk landbrukspolitikk, kanskje bortsett fra enkelte byråkrater og politikere som legger retningslinjene for den politikken som stort sett alle er misfornøyd med. Så til Høyre. Høyre har gjort mye prisverdig i landbrukspolitikken, og representanten Gabrielsen har hatt et ekte engasjement, Dokument nr. 8-forslag om å oppheve konsesjonsgrenser for å få til mer effektivt og rasjonelt landbruk. Men det halter noe. Høyre ønsker å videreføre omsetningsloven selv om man vil likestille private og offentlige aktører. Dette sier jo Konkurransetilsynet helt klart demper konkurransen. Selv om man har et tollbasert vern, burde også Høyre være interessert i å ha full fri konkurranse internt. Men man ønsker også å videreføre jordbruksavtalen. Et alternativ ville jo vært å bevilge pengene over statsbudsjettet og få vekk noen av disse ordningene og alle de byråkratene som styrer og steller med det, og som gjør at den norske bonden ikke kan bevare sin frihet, men blir skaltet og valtet med av byråkrater og politikere. Er det et arbeid i Høyre på gang for å se om man vil gå litt lenger for å få til mer intern konkurranse i Norge for å få ned matvareprisene?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Som representanten Lund og komiteens leder var inne på, ønsket han og Senterpartiet – og det var vel ingen overraskelse – å preferere norske landbruksvarer framfor utenlandske varer gjennom et solid importvern. Men han vil også preferere norske landbruksprodukter, som matvarer, framfor f.eks. marine produkter, som er i stor ekspansjon også i distriktene, der det ved hjelp av mange kreative mennesker utvikles en stor verdiskaping, og som går med god lønnsomhet og har langt sterkere verdiskaping enn landbrukssektoren, sett enkeltvis, med et stort potensial for videre utvikling. Vi fikk brev om dette under behandlingen i komiteen. Man aksepterte ikke fra marin side at bøndene skulle få særfordeler på skattesiden når de også produserte mat og var direkte i konkurranse med norske bønder. Så mitt spørsmål til representanten Lund er: Er det moralsk og politisk riktig at vi skal gi særfordeler skattemessig til landbrukets aktører, mens de som virkelig står for fornyelse og muligheter i Distrikts-Norge, ikke skal få de samme mulighetene?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Representanten Kongshaug fra Venstre gav uttrykk for tilfredshet fordi Høyre og Fremskrittspartiet var satt på sidelinjen i landbrukspolitikken. Ingen kan se bort fra at det er et flertall som står for en annen politikk i dag, men det kan nå ha noe positivt med seg, da. I og med at det nå tas ett skritt fram og to tilbake, vil det på grunn av internasjonale forhold snart tvinges fram nye initiativ her i Stortinget, enten representanten Kongshaug liker det eller ei. Og når det gjelder matmoms: Hadde vi fjernet hele matmomsen, ville vi tross det hatt en betydelig grensehandelslekkasje til Sverige, så lave som prisene er på en del av lokkevarene. Det er også avgiftsfritak på andre ting. I Sverige har man også tatt debatten og gjort noe med konkurransen. Der har man et konkurransedyktig landbruk. Det forbrukerne i Sverige er opptatt av, er at matvareprisene i Sverige ligger 21 pst. over gjennomsnittet i EU. De har altså kommet langt lenger enn Norge, ja, de er flere lysår foran Norge – vil jeg si – i sin tankegang og sin debatt. Jeg vil også komme inn på at Venstre er imot skjemavelde, byråkrati og detaljreguleringer, men det gjelder sannelig ikke for landbrukssektoren. Det er ikke noen merknad fra Venstre som går inn på det. Vi vet at Aanesland og Holm ved Landbrukshøgskolen har lagt fram en studie nå som viser at boplikt og prisregulering, som Venstre er enig i, hindrer 22 milliarder kr i investeringer i norsk landbruk. Svenskene har liberalisert og er i ferd med å oppnå positive virkninger av det ved større investeringer i landbruket. Det er flere bønder som eier eiendommer, som bor på eiendommen sin osv. Altså, ved en liberalisering er de i ferd med å oppnå noe som vi har prøvd å oppnå med strenge reguleringer, men der vi har mislyktes. Hvorfor har ikke Venstre som et liberalt parti omtalt det i sine merknader?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Sentrumsregjeringa og landbruksminister Gjønnes la i arbeidet med landbruksmeldinga stor vekt på å forme ut ein landbrukspolitikk som inviterte til tilslutnad både i og utanfor næringa. Med Stortingets tilslutnad til fleirtalsmerknadene i dag er dette målet nådd. Med dette får både næringa, næringsmiddelindustrien og forbrukarane viktige og langsiktige avklaringar i rammevilkåra for mat og landbrukspolitikk. Sentrumspartia og Arbeidarpartiet har – og det vil eg no faktisk nytte høvet til å gje ros til saksordførar Gunnar Breimo for – samarbeidd på ein svært konstruktiv måte, ikkje minst takk vere saksordførarens gode og inkluderande måte å arbeide på for å finne løysingar i staden for å flikke på detaljar. Ein har her lagt grunnlaget for ein ambisiøs og klok landbrukspolitikk for åra framover. Eg registrerer at Høgre ved sin landbrukspolitiske talsmann, Ansgar Gabrielsen, meiner at dette er eit reint forbigåande fenomen, og han veit tydelegvis betre kor Arbeidarpartiet høyrer heime enn dei gjer sjølve. Eg har lyst til å utfordre saksordføraren, Gunnar Breimo, på følgjande: Vil Arbeidarpartiet på det grunnlaget som no er lagt, søkje eit samarbeid med sentrum for å gje tryggleik og bestandigheit både hjå næringsutøvarane og hjå næringsmiddelindustrien og forbrukarane i tida framover, eller vil ein dyrke utruskapen og følgje lina som representanten Gabrielsen går inn for?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
President!
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Eg vil starte med å takke for velviljen. Det er alltid interessant å høyre representanten Karin Andersen. Ho kjem svært ofte med gjennomreflekterte standpunkt, og dei vert framførde med stor tryggleik. No er det slik at SV ikkje har medlem i næringskomiteen og difor ikkje har vore med i den prosessen som har gått føre seg. Det eg kanskje sakna litt i erkjenninga hos representanten Andersen, er at her har ein faktisk klart å etablere eit nytt fleirtal, og at det fleirtalet følgjer opp ei landbruksmelding som eg og sentrum sjølvsagt meiner er god, då det er regjeringa vår som har fremma den, ei melding som for framtida ber bod om ein landbrukspolitisk kurs i skjeringspunktet sentrum/Arbeidarpartiet. SV er jo stadig på banen og ynskjer i større grad etablert ein politikk i Stortinget som ligg i skjeringspunktet – som dei plar seie – sentrum/SV/Arbeidarpartiet. Ville det ikkje vore naturleg ut frå den vinklinga som SV svært ofte har, faktisk å seie at her er det gjort eit godt arbeid som gjev perspektiv for framtida i ei litt anna retning enn den som har lege til grunn i dei siste par åra? Eg tek det som sjølvsagt at representanten Andersen i farten berre gløymde å seie noko om dette.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-05-09:
Jeg tror alle de som er opptatt av forutsigbare betingelser og langsiktighet – om dagens melding skal ha en langsiktighet, eller om det skal være et forbigående fenomen – skal ta seg bryet med å gå inn på Aftenpostens nettavis. Der vil man få anskueliggjort at Regjeringens opplegg foran årets landbruksforhandlinger bryter diametralt med innholdet i dagens melding fra flertallspartiene. Breimo sier at det er mange som har ment at det skal være et skjæringspunkt i norsk landbrukspolitikk mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Det har ikke vært tilfellet de siste ti år. Det har ikke vært tilfellet helt fram til i mars i år. Og faktum er at det er enda flere som legger merke til i dag at Arbeiderpartiet har brutt med sin tidligere politikk, og som spør seg hvordan det er mulig at et parti som i opposisjon var villig til å gå så langt som til å trekke dagens melding, har sydd seg sammen med Morten Lund og Gjønnes, og ikke bare sydd seg sammen, men med dobbeltsøm – hvert bidige ord – levert et produkt i dag som ikke er i stand til å gi svar på de mange utfordringer som Arbeiderpartiet stilte i opposisjon, nemlig hvordan man skal håndtere begrep som «overproduksjon» og «høye matvarepriser», hvordan man skal håndtere de internasjonale avtaler, som sier mye, mye mer enn det så til de grader uforpliktende som man tar fatt på i dagens melding. Og sist: Hvordan er man i stand til, når, som Breimo var inne på og henviste til, 80 pst. av bøndene er deltidsbønder, å bidra til ved et skattegrep så til de grader å legge forholdene til rette for fortsatt økt og dramatisk overproduksjon?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Når eg høyrer representanten Hedstrøms utgreiing om norsk landbrukspolitikk og reguleringsmekanismane der, minner det meg om pasienten som kom til tannlegen og skulle ha tannregulering, men tannlegen røska ut alle tennene. Det er faktisk langt på veg det Hedstrøm òg no gjer med norsk landbrukspolitikk, når han skal fjerne all regulering og dermed fjerne dei fleste bøndene. Representanten Hedstrøm omtalte i ein replikk til representanten Breimo korleis sentraliseringa og nedlegginga av bruk hadde skjedd dei siste ti åra. Men det skulle ha vore litt artig å vite korleis representanten Hedstrøm tenkjer seg at norsk landbruk i Distrikts-Noreg hadde sett ut dersom Framstegspartiets landbrukspolitikk hadde blitt gjennomført. Når representanten Hedstrøm skildrar Framstegspartiet sin landbrukspolitikk, er det på ein måte å skildre ei utvikling som eg er nokså sikker på vil føre til at vi vil ha bønder igjen i berre ein del av dei beste jordbruksområda vi har i landet vårt. Då er det ikkje rart at representanten Hedstrøm i denne saka fullstendig har oversett samtlege innspel vi har fått frå fjern og nær, frå landsende til landsende, frå organisasjon til organisasjon, om at vi må syte for at vi har ein landbrukspolitikk som tar heile landet i bruk. Difor er Framstegspartiet i denne saka fullstendig på sida av der dei elles brukar å vera, nemlig der det passar opinionen best.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-05-09:
Representanten Hedstrøm gav en til dels presis om enn noe farverik beskrivelse av de restriksjoner som er lagt på bønder. Henvisningen til sovjetstaten skulle jeg ønske ikke hadde kommet – det er mye vi ikke trenger å ta etter svenskene. Det systemet var, som sikkert Hedstrøm er kjent med, så vidt motbydelig at det blir ganske meningsløst å bruke det uttrykket i tilknytning til norsk landbrukspolitikk. Ellers snakket Hedstrøm om at bonden er bastet og bundet på hender og føtter av kvotereguleringer og fratatt sin selvråderett til fordel for konsesjonslover og andre såkalt fremtidsrettede hensyn. Dette er jeg langt på vei enig i. Jeg har lyst til å henvise til Høyres utredningsarbeid «Slipp bonden fri!», som viser at vi her på ikke uvesentlige områder tenker på samme måte. Og da kommer jeg til et spørsmål, og det er om odelsloven. Jeg har forstått det slik at Fremskrittspartiet er tilhenger av privat eiendomsrett, og en av de aller viktigste begrensninger i samfunnets måte å baste og binde landbruket på, er nettopp de lovene vi har knyttet til arverett, og i særdeleshet til odelsretten. Odelsretten er det viktigste bidrag til å fremme personlig ansvar og langsiktig tenkning, og det strekker seg utover en enkelt generasjons levetid. I hvert fall så lenge konsesjonslovene er som de er, er odelsloven kanskje den aller viktigste sikkerhet for den private eiendomsretten. Derfor er det overraskende at Fremskrittspartiet tilsynelatende har et – skal vi si – avslappet forhold til odelsloven, og jeg vil gjerne be representanten Hedstrøm forklare hva som er partiets syn i denne viktige saken.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-05-09:
Jeg merket meg representanten Karlstrøms bekymring for markedsføringseffekten av å snakke om grensehandelen i denne sal. Jeg tror det er en riktig iakttakelse – det er ting som tyder på at stortingsrepresentantene ikke er klar over hva de er med på når det gjelder avgifter og den medførende grensehandel. Ellers vil jeg gjerne spørre representanten Karlstrøm om odelsloven. Fra et parti som ellers er meget klar på det meste, innrømmer representanten Hedstrøm at de tenker når det gjelder odelsloven. Det gir jo da et visst håp! Men Kristelig Folkeparti – tenker de når det gjelder odelsloven, eller har man allerede konkludert, slik man kunne få inntrykk av flere ganger fra tidligere landbruksminister fra Kristelig Folkeparti? Er det slik at Kristelig Folkeparti er beredt til å ofre den eldste, mest særegne og mest familietilknyttede lovform vi har i dette landet, til fordel for offentlige reguleringer og konsesjonslover og andre begrensninger i den private eiendomsretten? Når det gjelder det kommende jordbruksoppgjøret, avskrev jo Arbeiderpartiet Aftenposten som sannhetskilde. Men vi vet jo fra høringene rundt landbruksmeldingen om Bondelagets kraftige reaksjoner i forhold til regjeringen Bondevik, og om Bondelagets ønske om å gå i retning av å gjøre den håpløst ulønnsomme produksjonen litt mindre håpløst ulønnsom, til fordel for mer rasjonell drift og noe større enheter. Og da blir spørsmålet til representanten Karlstrøm: Vil Kristelig Folkeparti fortsette i samarbeidet med det nyomvendte Arbeiderpartiet i en politikk som sementerer ulønnsomhet, ineffektivitet på bekostning av rasjonell drift og mer effektiv produksjon?
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Dersom en norsk svineprodusent gav bort grisen, ville ribba likevel ha kostet 22 kr pr. kilo mer i Norge enn i Sverige. Slakter Samvirket grisen gratis, ville ribba ha kostet 19 kr pr. kilo mer i Norge enn i Sverige. Så kan en jo lure på hvem som har skylden for de høye butikkprisene. Det reklameres ofte for lokkevarer som er 50 pst. billigere på grensen. En undersøkelse som er gjort av Statistisk sentralbyrå, Econ og Nielsen, viser imidlertid at matvareprisene i gjennomsnitt ligger 12 pst. lavere i Sverige enn i Norge. Prisene på grensen er altså ikke representative for prisene i Sverige. Ola nordmann bruker 12,3 pst. av disponibel inntekt på mat, Medel-Svensson bruker 16,5 pst. Tror fortsatt representanten Hedstrøm at problemene med grensehandel vil bli løst ved kun å senke målprisene? Hvorfor er det så uinteressant for Fremskrittspartiet å vurdere matmoms? Vi har jo et ganske særnorsk nivå på matmoms. Med unntak av Danmark og Norge har samtlige land i Vest-Europa avskaffet eller redusert merverdiavgift på matvarer.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Det ville være god hjelp for denne saken om Fremskrittspartiet ikke benyttet enhver anledning til å reklamere for disse grensehandelsbedriftene på svensk side. De får utrolig mye pressedekning – det synes jeg er ganske negativt. Det er et dumpingmarked langs svenskegrensen, det tror jeg vi også bør ta innover oss. Jeg vil være med på å senke norske råvarepriser for å hjelpe norsk industri til å konkurrere. Det legger meldinga klart opp til. Men jeg synes det er ganske viktig å videreføre denne samfunnsavtalen det faktisk er mellom norsk jordbruk og den norske befolkninga om å produsere mat til egen befolkning. Det er klart at hvis befolkninga ved valg sier fra at man ikke lenger vil ha en norsk matproduksjon, får man ta det til etterretning. Men jeg opplever den norske befolkninga som veldig klar og entydig på at de ønsker norsk matvareproduksjon, og de er også faktisk villige til å betale for den norske maten selv om den koster litt mer. I tillegg kan man jo lure på hvorfor jordprisene i Sverige er så lave. Det er selvsagt fordi ingen har lyst til å bruke dem.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Det enkleste og mest effektive prisgrepet er jo å redusere matmomsen – så her kan jeg bare utfordre Høyre til å følge opp når den saken kommer hit til huset. Når det gjelder odelsloven, gikk vi inn for å nedsette et utvalg. Vi har ikke konkludert noe mer enn det. Når det gjelder å satse på større enheter, er det forunderlig hvordan Høyre er så opptatt av å strukturere andres eiendom fra denne salen. Jeg synes faktisk vi skal holde oss til å følge den strukturendringa som skjer naturlig på grunn av den økonomiske og teknologiske utviklinga. Å pushe på noe mer der er faktisk å øke kostnadene for staten.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
I innstillinga er det i teksten formuleringer rundt moms, og vi kommer tilbake til det her i denne salen. Min holdning når det gjelder moms, er at det faktisk er et av de viktigste grep for å få ned matvareprisene til forbrukeren, for det er jo det vi må sette i fokus. Hvis vi ikke får ned prisene til forbrukeren, nytter det lite om bonden i første ledd reduserer sine matvarepriser, da øker bare fortjenesten i leddene fram til forbruker. Jeg tror det ville være en mye ryddigere debatt hvis Hedstrøm neste gang han drar til Sverige, drar litt lenger inn i landet. For når man sammenlikner prisene mellom disse landene, er ikke forskjellen så stor som prisforskjellen mellom Norge og grensehandelsstasjonene. Jeg etterlyser litt større ryddighet her, og viser også til den undersøkelsen som var vist til i et spørsmål her tidligere til Hedstrøm.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Jeg syntes jeg hørte at Høyres representant i første del av sitt innlegg tok landbruksorganisasjonene til inntekt for sitt syn. Jeg tror nok det var derfor brannalarmen gikk; alternativet var at Høyre fikk lang nese. Jeg tror det var en liten logisk brist i den kildebruken. Jeg blir litt forundret over Høyre, fordi jeg synes at nettopp på dette området burde Høyre brukt mer tradisjonell argumentasjon, slik som jeg kjenner Høyre, med verdiskaping, tro på enkeltmennesket, tilrettelegging for småbedrifter, tilrettelegging for den humane kapitalen og tilrettelegging for livsfasene i å skape bedrifter. Vi snakker i Norge om at vi har en egen tradisjon på det å skape bedrifter i primærnæringa. Det er litt spesielt i Norge. At ikke Høyre i større grad omtaler denne bunadskompetansen og bruker sin egen retorikk mer på landbruket, forundrer meg, og også det at Høyre til de grader har slukt totalregnskapets logikk, der de ser på landbruket som én bedrift, som de da tillater seg å strukturere som en statsbedrift. Jeg trodde dere så på denne underskogen av småbedrifter i Norge som en mulighet for nye næringer. La oss f.eks. ta sau. Nettopp sauekjøtt er det området der vi har liten konkurranse, og hvor det er flest muligheter til å satse og skape mer verdier, og et arbeid som ikke er gjort. Hvis vi ser på reiselivet også, er faktisk forutsetninga for at man skal satse på reiseliv i dette landet, at vi har den landskapspleie som landbruket representerer. Så jeg ser på disse eiendommene og de private næringsdrivende, de 70 000–80 000 vi snakker om i landet, som en stor mulighet. Da har jeg lyst til å spørre: Hvordan tror dere at det å øke konsesjonsgrensen til 50 dekar vil legge til rette for næringsutvikling?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Det var dette, som Opseth sa i stad, med å trekke ut en tann eller justere på en tann, eller å trekke ut – jeg holdt på å si – nærmest hele kjeften. Fra Høyres side har vi i denne innstillingen vist til nødvendige omlegginger, nødvendige justeringer. Vi snakker ikke om en 180 graders dreining. Når det gjelder det at vi i innstillingen tar avstand fra det skremselsbildet som er kalt for industrijordbruk, så la meg si det slik at jeg har ikke hørt om noen i dette land som har fremstått og ønsket et industribasert jordbruk. Det er heller ikke Høyres syn. Men det betyr ikke at vi nødvendigvis skal ha tilskuddsordninger som er slik at f.eks. enkelte deler av landet har 100 kr kiloen pr. år for hver vinterfôret sau hvert år så lenge denne sauen lever, mens verdien er 30 kr kiloen for dette kjøttet. Vi må kunne gjøre omlegginger. Når vi ligger på verdenstoppen i overføringer til landbruket, ligger på verdenstoppen i matvarepriser relativt sett og i tillegg har en pessimisme hos de bøndene som skal være fremtiden, må jo alle kunne forstå at noe må gjøres. Apropos dette med bosetting i distriktene: Da vi gikk inn i forrige århundre, det 19. århundret, var halvdelen av befolkningen sysselsatt i landbruket. I 1950 var det 300 000. Nå er det 70 000-75 000, og dette tallet reduseres med 2 500 pr. år. Det må jo bety at det ikke er jordbruksproduksjonen og bøndene som først og fremst pr. i dag er bærebjelken i bosettingen i distriktene. Det jeg sier, det vi anviser, er at en alternativ anvendelse av noen av disse milliardene hadde gitt langt større mulighet for næringsdrift og bosetting i disse distriktene. Men at det i enkelte distrikt er avgjørende med landbruksproduksjon, derom hersker det ingen tvil.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Hedstrøm snakket om at Høyres landbrukspolitikk haltet noe. Det er vel slik at når vi skal beskrive hverandres politikk og man er uenig, kan man si at det halter. Man er iallfall ikke fullt ut enig. Så er spørsmålet om man skal satse på å barbere seg, eller om man skal skjære av enda mer. Da vil jeg si at for Høyres del har vi i jordbruksforhandlingene og i de jordbrukssakene vi har hatt – ikke minst gjennom behandling av St.prp. nr. 8 for 1992-1993, hvor Høyre hadde saksordføreren og sammen med Arbeiderpartiet utmeislet landbrukspolitikken for 1990-tallet – hele tiden holdt oss i den reelle verden. At det gjennom både Omsetningsrådet og andre råd burde ha vært gjort radikale forandringer, hersker det ingen tvil om. Men jeg synes det er litt urealistisk å foreslå ting opphevet over natten. Jeg ønsker heller å påvirke. Så til jordbruksavtalen og alle de byråkratene som er i sving rundt den. I for så vidt hele landbrukssystemet er det jo en endeløs rekke av folk fra Ås som driver og sysselsetter hverandre, enten det er i departementer eller i organisasjoner eller i kommunene eller hos fylkesmennene. Man treffer dem med disse velkjente ringene alle steder. La meg si det slik: Mine to og et halvt år i næringskomiteen har iallfall ikke styrket meg i troen på at jordbruksavtalen er et viktig instrument for å få til nødvendige endringer. Jeg føler at Stortinget i veldig stor grad er spilt utover sidelinjen når det gjelder å påvirke norsk landbrukspolitikk. Det vil være den til enhver tid sittende regjering man på en måte er avhengig av. Når disse avtalene kommer til Stortinget, holder man seg for nesa, strør litt sand på, og så vedtar man dem. Jeg setter et stort spørsmålstegn ved hele den særnorske ordningen vi har. Hvis ideen er så fenomenal, er det rart at ikke andre skal greie å snappe den opp.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Innledningsvis til dette som representanten Karlstrøm antok var årsaken til at brannalarmen gikk, at Høyre hadde tatt organisasjonene til inntekt for sitt syn: Vel, jeg skal være forsiktig med å ta det gjennomgående til inntekt, selv om vi på mange områder har et syn, ikke minst på det eiendomsrettslige, som går langt inn i organisasjonen som Karlstrøm selv har ledet. På den annen side har jeg møtt noen tusen bønder i løpet av denne vinteren og våren i de møtene vi har hatt, og de mest interessante innleggene og samtalene har vært i kaffepausen, når disse bøndene står nede i kroa oppe i Trøndelag og tygger på snusen sin og liksom gir uttrykk for hva de egentlig mener, men som de ikke tør å si i et åpent møte hvor bondelagsledelse og andre måtte være til stede. Den brevbunken jeg har liggende, og det antall telefoner man har fått etter disse møtene, viser at Høyre iallfall ikke er på ville veier hva gjelder landbrukspolitikk for den type bønder som jeg ønsker å premiere. Så til dette med landskapspleie og sauekjøtt. Jeg underkjenner ikke landbrukets store betydning av å ha et landskap som vi både kan være stolte av og ønsker å beholde. Spørsmålet er hele tiden om den beste måten å gjøre det på er å kanalisere det gjennom offentlige tilskudd til kilo og liter. Jeg har som sagt satt store spørsmålstegn ved det. Når det gjelder det med konsesjonsgrensen og hvorfor Høyre ønsker å øke den til 50 dekar og ikke stoppe på 15 eller 20, er ikke det begrunnet i økte muligheter for næringsutvikling spesielt, men det er Høyres syn på eiendomsretten og den enkelte eiendomsbesitters rett til å råde over egen grunn. For hvorfor i all verden skal ikke en eller annen kunne råde over 30 dekar når man kan selge Aker RGI over en kopp kaffe på Aker Brygge?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Det Lund avsluttet med, denne konstateringen av det han kalte for bedrøvelig, nemlig at de største melkebrukene var blitt solgt, er bare en logisk konsekvens av det hans regjering har gjort i løpet av de to–tre siste årene. Men det som egentlig er det mest interessante med denne debatten, er forholdet mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Siamesiske tvillinger er jo vanligvis noe man er i utgangspunktet, som man så prøver å skille, men her har man vokst seg til siamesiske tvillinger, og det tåkelegger egentlig hele landbruksdebatten fremover at Arbeiderpartiet og Senterpartiet er enige om hver bokstav. Jeg skal referere to komitemerknader som Arbeiderpartiet hadde sammen med Fremskrittspartiet og Høyre i fjor da vi behandlet landbruksoppgjøret. Den ene går på at vi konstaterer at for første gang på 1990-tallet økte landbruksoverføringene i fjor: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre vil peke på at dette ikke er i tråd med den utviklingsretning som beskrives i St.prp. nr. 8(1992-93) (1992-93) og i påfølgende innstilling. I den andre merknaden mener det samme flertallet at lavere næringsoverføringer er en målsetting fremover, og at det bør man legge til grunn i arbeidet med landbruksmeldingen. Mitt spørsmål til Lund er: Når det gjelder merknadene og de samtalene han har hatt med Arbeiderpartiet, er det slik at det standpunktet Arbeiderpartiet hadde i fjor, er forvaltet i de merknadene som nå står i innstillingen? Og er det da slik at sentrumspartiene har snudd, eller er Lunds oppfatning at han har maktet å få med seg Arbeiderpartiets fraksjon og oppsett på en 180º dreining? For det er vel ikke mulig å forklare at begge delene er riktig?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-09:
Kongshaug var inne på dette med matmomsen. Jeg kunne kort og godt tenke meg å spørre ham: Har det noen gang slått Kongshaug at det er landbruksorganisasjonene som krever redusert matmoms, og ikke først og fremst forbrukerne? Det er ikke slik at det ikke er en motsats til de 6 milliardene. Og videre: Hvilke momssatser har Venstre tenkt å øke for å kompensere for de 6 milliardene – for jeg har forstått det slik at det skal være næringsnøytralt? Dernest har jeg også forstått det slik at det i Venstres program faktisk snakkes om næringsnøytralitet. Det ble mange ganger sterkt understreket av Sponheim da han var statsråd. Det har sågar vært brukt som argument for å være forsiktig i forhold til f.eks. skipsfartsbeskatning, beskatning av den mest konkurranseutsatte næringen, mens for det mest stedbundne er man faktisk nå villig til å sette Venstres program til side – dette med næringsnøytralitet. Kongshaug sa vitterlig i sitt innlegg noe sånt som at bøndene har redusert prisene med milliarder uten at man har sett det på utsalgsprisene. Det kan godt være. Da er mitt spørsmål til Kongshaug: Hva får Kongshaug til å tro at det å redusere momsen med 6 milliarder kr vil komme forbrukerne til gode, når betalingsvilligheten, markedet, priselastisiteten er slik at det ikke kommer forbrukerne til gode når bøndene har redusert prisen, slik han argumenterte for? Dernest er det vel slik at det er summen av alle virkemidlene i landbrukspolitikken som er interessant, og ikke virkemidlene hver for seg. Når en sammenligner med andre land, må en jo i rettferdighetens og objektivitetens navn også ta med seg det lovverket som gjelder, ikke minst de direkte og indirekte støtteordningene – og ikke bare moms. Hvis Kongshaug er villig til å gjøre de andre tiltakene, tror jeg det blir en smal sak å gjøre det han ønsker med moms.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-09:
De marine produktene er i liten grad omhandlet i den meldingen og den innstillingen vi snakker om i dag, men det er et godt eksempel på at vi ved en restriktiv lovgivning har greid å beholde råderetten over ressursene innenfor de tradisjonelle fiskeriene. De ressursene vi der har fått hånd om gjennom de lovreglene vi har, kommer til å bli enormt viktige for oss, noe som Fremskrittspartiet ikke har vært spesielt opptatt av. Også innen oppdrettsnæringene er det særdeles viktig å beholde en nasjonal lovgivning som gjør at vi kan utvikle de næringene slik som det passer for oss. Når det gjelder det ansvaret vi har for å produsere mat, som en del av det globale ansvaret, synes jeg det er særdeles viktig. Vi produserer i dag 50 pst. av kaloribehovet i Norge når vi også medregner fisken vi spiser. Hvis vi skulle produsere mindre og overlate til resten av verdenssamfunnet å skaffe oss mat, vi som bor i den rike delen av verden, synes jeg det ville være for dårlig av oss. Det er en del av Senterpartiets grunnlag for den politikken som vi står for, og som vi har prøvd å få fram gjennom denne innstillingen. Jeg håper at resultatet blir at norske matprodusenter beholder optimismen, at det ikke skal bli slik at små og mindre brukere slutter, den ene etter den andre, slik vi opplevde ved det siste oppkjøpet av melkekvoter. Det var bedrøvelig å se også brukere med store besetninger og moderne bygninger som det nettopp var investert i, slutte fordi de ikke hadde noen tro på at vilkårene ville bli slik framover at det var noe gagn i å fortsette.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-09:
Bondevik-regjeringen hadde vilje til å bedre vilkårene i jordbruket langt mer enn det tidligere regjeringer har hatt, og i løpet av to landbruksoppgjør ble inntektsmulighetene forbedret med 25 000 kr. Det var så langt vi greide å få det til når vi både skulle bli enige med jordbruket og også sørge for at det var mulighet for å få flertall i Stortinget. Overproduksjonsproblemene har gjort at det ikke har vært mulig å ta ut de inntektene det siste året, og det tror jeg at næringen selv og mange aktører er nødt til å dele ansvaret for. Den situasjonen, den erkjennelsen, gjør at Bondelaget nå bl.a. har gått inn for regler for å redusere overproduksjoner og styre produksjonsvolumet bedre enn før, et opplegg de selv ikke ville gå inn for i fjor. Det er for kostbart for jordbruket å beholde en slik overproduksjon, og det tror jeg nå er erkjent fullt ut. Enigheten mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet er et kompromiss. I en slik enighet er begge partene nødt til å fire på opprinnelige standpunkt, og det er ingen tvil om at det har vært gjort i denne saken. Men Arbeiderpartiet har ønsket en enighet med sentrumspartiene, de ønsket ikke lenger å stå sammen med Høyre og Fremskrittspartiet i jordbrukspolitikken. Det var viktig for oss i sentrum å få splittet den enigheten som har vært, som skapte den utryggheten vi så bl.a. i forbindelse med kvotesalget av melk. Jeg er ikke det minste i tvil om at våre medlemmer, som hører til jordbruket, er godt fornøyd med det som nå skjer. Det ville blitt kritisert skikkelig hardt hvis vi i dag hadde stått på talerstolen og snakket om en enighet mellom Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet på nytt, at den skulle videreføres. Jeg er godt fornøyd med det vi har fått til gjennom det arbeidet som har skjedd.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-09:
Jeg synes ofte SVs innlegg er eksempel på at det beste kan bli det godes fiende. Det som er kommet fram i dette arbeidet når det gjelder forbrukerretting inn mot det som forbrukerne krever av kvalitet, når det gjelder innholdet i produktet og ikke minst når det gjelder produksjonsmåte, har aldri tidligere vært laget. Når det gjelder trygg mat, har vi fått inn merknader fra en samlet komite – til og med Høyre og Fremskrittspartiet er med på det – som understreker skepsisen til genmanipulert mat, behovet for videre forskning og behovet for å merke maten når det gjelder dette med genmanipulering, innhold i maten, opprinnelse og tilsettingsstoff. Det har aldri tidligere vært laget noe slikt. Denne meldingen gir et godt grunnlag også for dem som ønsker å produsere økologisk dyrket mat for de forbrukerne som vil ha det. Og det gir et godt grunnlag for å kreve mer av omsetningsorganisasjonene for å få vist fram maten, slik at forbrukerne skal kunne få den. Ambisjonen til Regjeringen er at 10 pst. av jordbruksarealet i løpet av ti år skal kunne være underlagt økologisk dyrking. Jeg tror det er ambisiøst nok, og jeg tror ikke det kommer til å stå på det politiske flertallet hvis det viser seg at etterspørselen er enda større. Det håper jeg at den kan være. Det er understreket i meldingen at hele utviklingen innenfor landbruket skal gå i en mer miljøvennlig retning. Det tror jeg kommer til å være forbrukernes krav framover. Situasjonen i dag er at forbrukerne har tillit til norsk mat. I en undersøkelse gjengitt i VG sa 73 pst. at de trodde norsk mat generelt var sunnere enn mat fra EU-land.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-09:
Representanten Morten Lund sa at norske forbrukere gjerne vil kjøpe norsk. Det tror jeg Lund har rett i – hvis maten er trygg. Kravene som vil bli stilt til det, vil være økende i framtida. Moderne forbrukere er opptatt av både produktkvalitet, produksjonsmåte, etiske standarder osv. Dette vil styrke seg i framtida, og det er på dette området Norge har naturgitte fortrinn, som vi ikke utnytter godt nok. Norge er ei økosinke. 160 000 dekar av norsk jord er økologisk dyrket. I Danmark har de over 1 000 000 dekar. Da er spørsmålet: Ser ikke Senterpartiet at denne siden av forbrukerrettinga, miljørettinga og strategien for å berge norsk landbruk burde hatt en mye større tyngde i den innstillinga vi har til behandling i dag? Eller er det slik at Senterpartiet har tapt kampen om en mer økologisk, grønnere og enda mer framtidsrettet, forbrukerorientert landbrukspolitikk i sin enighet med Arbeiderpartiet i denne saken? Jeg savner faktisk Senterpartiets grønne profil på dette området, som er så vesentlig å få fram for at norsk landbruk skal kunne ha ei trygg framtid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-09:
Grunnen til at vi ønsker å forsere dette, er at det er nødvendig av miljøhensyn og for å få til den omlegginga av norsk landbruk som vi mener er nødvendig for å kunne møte forbrukernes krav i framtida. Etterspørselen etter en vare er jo avhengig av hvordan en får den presentert, hva den koster, hvordan den ser ut osv. Hvis man reiser rundt i Europa, ser man at bevegelsen for trygg mat og for økologisk mat er mye sterkere enn i Norge. Dette vil slå raskt inn her. Jeg har flere ganger fortalt om mine rebusløp gjennom butikkene her i Oslo, min leiting etter økomat, og hvis jeg endelig finner den, ligger den inni en krok, er dobbelt så dyr og ser ganske udelikat ut. Og det er klart at på den måten fremmer man ikke et ønske om volum. Hvis vi som er politikere, ønsker å fremme denne nisjen, kanskje både fordi vi vil det av miljøhensyn og fordi vi ser at dette er en framtidsrettet forbrukerretting der Norge kan konkurrere bedre enn andre, er vi nødt til å ta helt andre grep enn i dag. Det går an å redusere noen av de prisbarrierene som økologisk landbruk i dag møter, ved å legge om støtteordningene slik at ikke hele prisen tas ut i markedet fra første dag. Alle som ønsker å introdusere nye varer i et marked, kommer med tilbud på dem i starten. Vi kan også gå inn på noen av ordningene, f.eks. transport og foredling av varene, og se om det er tilskudd der som man kan legge inn i systemet, slik at ikke hele prisen tas ut som merpris i markedet. Det vil være nødvendig. Jeg vil gjenta at dette er en miljøsak. Det er et politisk ansvar å få fart i dette arbeidet, og forbrukerkravet om økologisk mat vil øke. Hvis det norske landbruket ikke klarer å møte dette kravet fra forbrukerne når det kommer, når de ikke har bygd denne alliansen med dem de får denne maten fra, vil vi ha problemer med å møte presset når det gjelder å ta inn stadig ny økologisk produsert mat fra utlandet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-09:
Jeg er glad for at flertallet er blitt mellom Arbeiderpartiet og sentrum og ikke mellom f. eks. Arbeiderpartiet og Høyre og Fremskrittspartiet eller sentrum og Høyre og Fremskrittspartiet – slike konstellasjoner har vi jo opplevd. Det er bra. Men poenget er at sjøl om man i hvert fall i ord legger om her, så mener vi at det er for utydelig, og at man ikke følger opp klart nok når det gjelder vektlegginga av økologisering av det konvensjonelle landbruket, altså får enda tydeligere mål for det økologiske landbruket. Det blir for utydelig. Man satser litt på både – og. Problemet her er jo at forbrukerrettinga, som jeg tror er helt vesentlig for at alliansen som gjør det mulig å opprettholde norsk landbruk på et høyt nivå, som jeg tror vi er enige om, kan endre seg fort. Forbrukermarkedet, matmarkedet, tror jeg forandrer seg veldig fort. Når den norske forbrukeren følger etter forbrukerne ellers i verden og virkelig begynner å etterspørre økologisk mat, trygg mat, mat som virkelig er trygg mat, at man kan legge hånda på hjertet og si at dette er trygt, det kan komme fort, og da tror jeg at dette går for sakte. Vi har et godt utgangspunkt i Norge for å greie dette, men jeg tror ikke vi er så gode som vi ofte har likt å tro at vi er. Vi holder for mye igjen når det gjelder disse tingene. Det er her Norge burde ligge i forkant. Vi burde ligge foran alle andre europeiske land i utviklinga av disse produktene, for det er her vi kan konkurrere. På pris og volum kan vi ikke konkurrere. Hvis det er det mesterskapet vi deltar i, vil det bare bli noen få norske bønder igjen, og det er en utvikling som SV overhodet ikke ønsker. Vi ønsker å ha et landbruk i hele landet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-09:
Representanten Kongshaug brukte deler av innlegget sitt til å snakke om økologisk matproduksjon og økt økologisering. Det er jeg glad for, fordi han er faktisk den eneste som har brukt en så stor del av sitt innlegg til det. Da har jeg behov for å stille representanten spørsmål i forbindelse med et par av de forslagene som SV har fremmet på bordet i dag fordi vi dessverre ikke sitter i næringskomiteen. Det ene er forslag nr. 8, der det står: «Stortinget ber Regjeringen pålegge at markedsaktører som mottar offentlig støtte for å utføre reguleringsoppgaver forpliktes til å medvirke aktivt til å fremme markedsutvikling av økologiske varer.» Det er viktig fordi det nå i stor grad mangler slik strategi. Som eksempel kan jeg nevne den litt ubegripelige strategien som Tine har hatt for å få fram økomjølk, der de har greid å kalle den for noe så vanskelig som Dalsgården, som jo ikke er så veldig opplysende for forbruker, mens alle andre land i Europa har greid å kalle mjølka si for økomjølk. Da skjønner selvfølgelig forbrukeren hva dette dreier seg om. Jeg har hørt dem forklare dette med at de frykter at sterk markedsføring av økomjølk vil få forbrukeren til å tro at vanlig mjølk ikke er god nok. Hvis det er på den måten man skal drive markedsføring av nye og viktige produkter, går det galt. Derfor ønsker vi at de som er inne i reguleringsoppgavene her, må forpliktes til å være med på å bidra til slik markedsføring. Så til forslag nr. 10, som går på utnytting av utmarksbeite. Det er altså mulig å drive økologisk produksjon på ressurser vi har i stor monn, og som i hvert fall ikke er utnytta i mange deler av landet. Jeg er kjent med at det i andre deler av landet kanskje er på kanten og over det når det gjelder utnytting av beite, mens det er store beiteressurser som ligger klar. Det dreier seg først og fremst om beite for sau og geit, og det er produkter som det ikke er overproduksjon av i det norske markedet. Mener Venstre at det kunne være nødvendig med en slik plan?
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Jeg merket meg med interesse at representanten Karin Andersen i sitt innlegg snakket varmt om et mer økologisk landbruk og bedre kvalitet på matvarene. Ønsket om en større produksjon av økologiske matvarer, som SV tar til orde for, er Arbeiderpartiet enig i. I meldingen slås det fast at det er en målsetting at den økologiske produksjonen bør være 10 pst. i framtiden. Men SV vil tydeligvis gå fortere fram, og spørsmålet er hvor realistisk det er. Mitt spørsmål til SV blir derfor: På hvilket grunnlag har SV kommet fram til målsettingen om 10 pst. innen ti år? Og vet SV om det er nok etterspørsel i markedet etter den typen varer?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-05-09:
Representanten Hedstrøm satte sin lit til at internasjonale forhold skal føre til at vi må legge om den norske landbrukspolitikken. Jeg tror det er viktig, som det står i meldingen, og som jeg understreket i innlegget mitt, at det gis rom for at det arbeides internasjonalt for at vi kan ha handlingsrom for en aktiv norsk landbrukspolitikk. En nasjonal landbrukspolitikk arbeides det også for internt i andre land. Når det gjelder grensehandelen, som representanten Hedstrøm igjen var inne på, er vi altså nabo til EU, og det er klart at det alltid vil ligge lokkevarer på tilbudssiden for dem som er utenfor EU. Men man skal ikke langt inn i EU før man finner andre priser enn man gjør ved grensen. Det er mulig at det først er hvis man skulle bli medlem av EU, at dette ville komme helt bort, men jeg forstår det slik at heller ikke Fremskrittspartiet er beredt til å gå inn for det på det nåværende tidspunkt. Vi har det vel ganske bra slik som vi har det? Når det gjelder moms, som representanten også var inne på, kan jeg fortsatt ikke forstå at Fremskrittspartiet vil gå inn for å redusere momsen på sprit og andre alkoholholdige drikkevarer, mens andre lokkevarer over grensen ikke skal underlegges samme betraktning. Når det gjelder forenkling av skjemaveldet, ber jeg representanten Hedstrøm om å lese merknaden i meldingen. Der står det tydelig, og Venstre er med på den merknaden, at det er behov for en betydelig forenkling av tilskuddsordningene og tilskuddssystemet over jordbruksavtalen.