Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-11-26:
Etter valget i 1997 har politikken på mange områder gått i feil retning, sånn som vi i Arbeiderpartiet ser det. Det har vært en politikk som har ledet til en økt privatisering, til mer skattelette for de rikeste, til en satsing på private skoler og til mer urettferdighet. Dette har Regjeringen greid å få til i samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet. Vi har vært uenig i den utviklingen, og vi har prøvd å jobbe imot den. Nå har det skjedd noe som er interessant, det at regjeringspartiene nå sier at det bare er i lag med Arbeiderpartiet det er mulig å oppnå en rettferdig fordeling. Og det er klart at når vi får sånne signaler, så muliggjør det samarbeid. Det er veldig bra, og det er gledelig at vi nå kommer fram til et budsjettforlik og et budsjettkompromiss. Og vi ser jo at den ene etter den andre av regjeringspartienes representanter går opp på talerstolen og nærmest kvitrer av glede over det som er kommet i det forliket. De kvitrer av glede over at de får til en økt satsing på skole, på kommuneøkonomien, på skolefritidsordningen, og at vi greier å ta de første skrittene i retning av en mer rettferdig fordeling. Nå er de altså strålende fornøyd med å være i samarbeid og ha kompromiss med Arbeiderpartiet. Grunnlaget for at vi kunne inngå i et samarbeid og i diskusjoner, var, som sagt at Regjeringen ønsket og gav signaler om, at en rettferdig fordeling var viktig for dem. Men hvis regjeringspartiene da skal ha det minste snev av troverdighet igjen for ettertiden, vil det være umulig for dem å gå tilbake til samarbeidsmønsteret med Høyre og Fremskrittspartiet. Da må det jo være umulig for dem å gå tilbake og samarbeide med de partiene som står for den motsatte utviklingen av det vi har fått til i dette budsjettet. I denne debatten synes jeg at spesielt representantene fra Høyre har spilt en litt spesiell rolle. Vi har sett at den ene etter den andre, Inge Lønning, Jan Petersen, Børge Brende og hele den gjengen, har gått opp hit og tedd seg som forsmådde friere, og har etter beste evne prøvd å fortelle forsamlingen hvor mye bedre alt ville ha blitt hvis man hadde lagt Høyres alternative budsjett til grunn. Det ville ha blitt mye mer satsing på utdanning, forskning, veier osv. Men det som er tilfellet, er at i to år før dette har Høyre faktisk hatt muligheten til å sette sitt stempel på budsjettet, og de har satt sitt stempel på budsjettet. Men da har det ikke kommet satsing overhodet på det som Høyre nå sier er det viktigste, nemlig utdanning og forskning. Da har det vært veier, og da har det vært forsvar. Det er mulig at det er fornuftige satsinger, men jeg må spørre: Hva er det som har skjedd i norsk skole og norsk samfunn som har endret seg så totalt siden i fjor, og som gjør at tonen nå er en helt annen? Nå er det utdanning som står i første rekke, mens det ikke var nevnt og man ingenting gjorde i de forlikene man har vært inne i tidligere. Derimot kuttet man på inneværende års budsjett på utdanning, man har redusert rammene til utdanning og forskning. Riktignok har de prøvd å forsvare seg i denne debatten med at det ikke var kutt på selve utdanningen, det var kutt på skolefritidsordningen og sånne ting som egentlig ikke har noe å si for kvaliteten i utdanningen – så det kuttet de gjorde da, og den økningen vi får nå, egentlig ikke har så stor betydning, men at det er andre ting som er viktig. Men jeg forundres over at man kan bruke en sånn argumentasjon. Det er selvfølgelig mulig å ha den meningen at skolefritidsordningen bare er noe tant og fjas som vi ikke trenger, og at det er bedre at ungene går hjem til låste dører, osv. Det er sikkert mulig å mene det. Jeg er uenig i det, men det er sikkert mulig å ha en sånn oppfatning. Men hvis man mener det, og man kutter den bevilgningen, slik som man gjorde i fjor, hvorfor la man ikke da de pengene inn til økt satsing på andre områder innenfor utdanning? Hvorfor tok man det bare vekk og gav det til helt andre ting? Det kan ikke være sånn at skolen blir bedre bare man kutter bort skolefritidsordningen, da må man eventuelt bruke de pengene innenfor utdanningen på en annen måte. Likedan er det med den satsingen vi nå får på gratis skolebøker i den videregående skole. Det er klart at det er viktig i forhold til lik rett til utdanning å sikre at ikke utgiftene med å gå på skole skal hindre noen i å ta den utdanningen som man har bruk for. Så det er også en skinnargumentasjon som jeg føler representantene fra Høyre har drevet med i hele dag. Sannheten er at de to siste årene har Høyre hatt muligheten til å gjøre noe, til å få til en satsing på utdanning. De har ikke gjort noen ting, dvs. det de har gjort, er å kutte i de budsjettene, og nå er det plutselig blitt det viktigste her i verden. Jeg skjønner ikke hva som har skjedd, siden det har endret seg så voldsomt. Men sannheten er at det var først da Arbeiderpartiet fikk inngrep på budsjettet, at man fikk et løft for utdanning.