trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Først til hva Høyre har ment om hva som burde etableres på Fornebu. Forrige gang vi behandlet denne saken, den 25. februar i år, på bakgrunn av Innst. S. nr. 99 for 1998-99 til St.meld. nr. 13 sluttet regjeringspartiene og Høyre seg til de anbefalingene som lå der om hva som burde være statens engasjement: Det skulle avsettes 8 000 m2 i Terminalbygningen, det gjaldt statlig medvirkning i den såkalte inkubatorvirksomheten osv., men ikke på eiersiden i de selskapene som skulle stå for dette. Så til dette som på en måte er rosinen i pølsen: Skal ikke Stortinget ha rett til å sørge for at stortingsflertallets syn blir gjennomført? Selvfølgelig tilligger det Stortingets flertall å gjøre det som er nødvendig for at så skjer. Det er slik etter vår parlamentariske skikk at vi har visse metoder, for å si det slik, for å gjennomføre det. Den metoden som er beskrevet i det forslaget som hr. Rudihagen og tre andre har fremmet, er veldig spesiell, for ikke å si helt enestående historisk sett – at vi nærmest skulle overta saksbehandlingen. Nå har det versert flere muntlige utgaver av hva forslaget innebærer, litt avhengig av om man har hørt på Rudihagen, Hedstrøm, Hagen eller Jagland. Det har jo variert litt bortigjennom. Derfor blir dette klokelig parkert i denne innstillingen som vi nå har foran oss. Det som kanskje hadde vært mer redelig, var kort og godt å si: Hvis ikke Sponheim innen en eller annen kort frist gjør det han er bedt om å gjøre, får man gjøre det som er nødvendig i forhold til en statsråd som ikke gjør det han får beskjed om, og ikke foreta slike krumspring som man her har gjort.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Med all respekt for regjeringspartienes evne til kunstnerisk utfoldelse – jeg syns det er vanskelig å finne noe av det i den innstillingen som vi har foran oss, og i den seansen som var oppspillet til den situasjonen som har ledet hen til denne debatten. Jeg kan ikke riktig få tak i at kunstferdighetene har vært særlig overveldende. Jeg har aldri betvilt det faktum at Regjeringen skulle forestå utvelgelsen av det selskapet som skulle gjøre denne jobben. Forstod jeg Apelthun Sæle rett nå, hadde det aldri vært meningen at Regjeringen skulle gjøre dette. Det må jo tyde på mangelfull evne hva gjelder innenatlesing, for det står ganske klart i det opprinnelige vedtaket fra 25. februar som det henvises til: «Stortinget ber Regjeringen om at følgende blir gjennomført: 1. Snarest og før 1. juni 1999 utpekes hvilket selskap som skal få i oppdrag å utvikle og gjennomføre planene om et IT- og kunnskapssenter på Fornebu.» I høringen i komiteen fikk vi bekreftet fra statsråden at det var han i stand til å gjøre, hvis nødvendig. Jeg kan ikke se at det skal være noen divergens med hensyn til hva man måtte ha ment 25. februar om hvem som skulle forestå utvelgelsen. Jeg må si at alt som har skjedd i ettertid, og kanskje ikke minst før februar 1999, tilsier at den fullmakten til å foreta utvelgelsen bør Regjeringen fortsatt ha. Som jeg sa, jeg er skeptisk til å sette bukken til å passe havresekken. Det føler jeg blir situasjonen hvis det er Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet som skal utpeke selskapet. Når vi ser på det engasjementet de har hatt, og det som har foregått både offisielt og uoffisielt, tror jeg at et slikt standpunkt ville være relativt trygt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-05-31:
Representanten Opseth følte seg beroliget av at Regjeringen nå – på bakgrunn av det brevet som kom til komiteen etter at komiteen hadde stilt noen spørsmål – vil legge Stortingets forutsetninger til grunn. Det kan tyde på at det nødvendigvis må ha foregått en holdningsendring hos statsråden og regjeringspartiene, hvis Opseths utsagn er riktig. Og det er det for så vidt all mulig grunn til å tro at det er, for når man leser det svarbrevet som statsråden har sendt, kan en få inntrykk av at det er en statsråd som med påholden penn innleder sine fire svar med et ja – ja, ja, ja, ja. Han har fulgt dette med at Eders tale skal være ja, ja og nei, nei. Men det er noe annet jeg egentlig vil spørre Opseth om. I de opprinnelige visjonene som har ligget til grunn for hele saken, har det vært antydet et arealbehov på 540 daa, så vidt jeg minnes. Det er også slik at arealet og bygninger skulle inngå som statens andel i aksjekapitalen. Spjøtvoll-utvalget har imidlertid halvert det de mener er behovet, til ca. 270 daa. I de dokumentene som er sendt ut fra Sponheim til dem som har inngitt anbud, er det av dette arealet på 270 daa tatt ut 125 daa som skal kunne selges på det åpne marked, og da antakeligvis til dem som vil betale mest. Dette vil definitivt påvirke statens verdier som man går inn med i dette selskapet, og det vil bli redusert en del – kanskje bortimot en fjerdedel i forhold til de visjonene som har vært lagt til grunn. Er to ganger halvering i tråd med det som er Arbeiderpartiets syn på hva man bør gå inn med av statlig kapital i dette felles selskapet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Det er mange ting og momenter i saksordførerens innlegg som jeg kunne ha lyst til å gripe fatt i, men det tillater ikke tiden. Saksordføreren skal iallfall ha honnør for én ting: Han og Høyre har vært konsekvent i denne saken. De har hele tiden gått imot statlig deltagelse i IT- og kunnskapssenteret, mens vi andre har forstått at for å utvikle bedrifter i Norge og få investorer, gründere og industrialister til å satse kapital, er det ikke galt, særlig når det gjelder forskning, utdannelse og etterutdannelse, at staten bidrar med noe. Akkurat det skjer over hele den industrialiserte verden. Når det gjelder kunnskapssentre som har utviklet konkurransedyktighet, har staten bidratt både som tilrettelegger og som krevende kunde. Det har skjedd i Austin i Texas, i Silicon Valley og ved en rekke andre IT- og kunnskapssentre. Men Høyre har markert seg som en sterk motstander av dette, til tross for at norsk gründerkapital forsvinner ut av landet med de rådende rammebetingelser vi har. Jeg vil spørre saksordfører Gabrielsen: Hva er Høyres reelle alternativ i dagens situasjon – jeg kjenner Høyres program og primære standpunkt – for å kunne realisere et IT- og kunnskapssenter på Fornebu, som vi alle er enige om skal realiseres?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Ja, det har vært mange reaksjoner på dette Dokument nr. 8-forslaget, og fra vår side har det ikke vært nødvendig med den opphaussing som vi særlig har sett gjennom mediene. Vi har hele tiden understreket at vi har sett på dette som en helt normal sak. Men jeg vil jo si at det har ligget litt i Fremskrittspartiets strategi å sette ting lite grann på spissen her for å få i gang en normal prosess. Det har vi oppnådd. Det er et bredt flertall som stiller seg bak den prosedyre som det nå legges opp til, men vi skulle jo ha ønsket at vi hadde hatt en mye raskere fremdrift i saken enn det vi har hatt. Jeg vil minne om at IT-meldingen ble behandlet i fjor vår. Det er ikke ofte en sak får så mye og så grundig behandling i så mange komiteer som nettopp denne saken, og det vil jo bli noen føljetonger til før vi er helt ferdig med den. Når representanten Aukan sier at dette er en sak som har hatt en utvikling han egentlig ikke forstår, så har det i hvert fall vært vår bakgrunn å se på dette som en helt normal sak, men vi har lagt opp en strategi. Men Regjeringen må sitte med svarteper når det gjelder den langsomme fremdriften, og den situasjonen som Regjeringen har fått satt saken i. Vi må nå vise rettferdighet overfor de syv tilbyderne og gi rimelig tid. Så skal vi også ha en avklaring i forhold til taksten og EØS-regelverket, for å ha nevnt noe. Det betinger at vi da må ha en noe langsommere fremdrift enn det Fremskrittspartiet hadde ønsket seg, for at Norge ikke skal komme i bakleksa konkurransemessig i forhold til etablering av en rekke andre konkurransedyktige IT- og kunnskapssentre på global basis.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Vi har nå en situasjon i Norge, og har hatt det noen år, med mindretallsregjeringer, og i en slik situasjon er det veldig viktig rent generelt at regjeringene er mer lydhøre overfor Stortinget. Jeg vil også si det slik at det ikke har vært uvanlig at regjeringen har kommet til Stortinget med en rekke saker. Vi fikk nylig oversendt en sak til næringskomiteen – den passerte statsråd sist uke – som gjaldt en rettet emisjon fra Hydro til Saga. Regjeringen går altså til Stortinget med en slik sak – og en rekke andre saker med økonomiske implikasjoner, der det finner sted. I de krav og retningslinjer som er utarbeidet av Nærings- og handelsdepartementet basert på Spjøtvoll-utvalgets innstilling, sier nettopp statsråden at det er en del områder der Regjeringen ikke har fullmakt og må komme tilbake til Stortinget. Jeg kunne ramse opp en rekke tilfeller hvor dette har vært vanlig tidligere. Fra Fremskrittspartiets side har vi ikke noe imot at Stortinget har en sterk innflytelse.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Jeg er glad for at komiteens leder tok opp nettopp dette spørsmålet, for det trengs nok å utdypes litt mer, fordi det delvis har vært misforstått først og fremst av mediene, men også av enkelte av Fremskrittspartiets politiske konkurrenter. Jo mer sterkt, konkurransedyktig og slagkraftig et senter er som kan etableres på Fornebu, desto bedre for dem som er implisert fra næringslivets side, og desto bedre for den norske stat og for de fremtidige muligheter denne verdiskapingen får innenfor høyteknologiområdene. Alle burde bli fornøyd med en slik løsning. Så hvis to sterke konkurrenter finner tilstrekkelige synergieffekter, utfyller hverandre og vinner konkurransen – vel å merke med de øvrige konkurrentene som er med i bildet – så er det positivt. Da vil det ikke bare når det gjelder kapital, men også når det gjelder kompetanse og regionale og internasjonale kontakter, kunne utvikles et slikt senter. Jeg vil understreke at hvis det er en helhetlig plan som legges til grunn hvis to konkurrenter av disse syv interessenter – jeg har ikke fått anledning til å lese alle dokumentene, men jeg forstår at komiteens leder har gjort det – slår seg sammen, så er det i tråd med stortingsflertallets vilje. Og under høringen i komiteen med statsråden forleden dag understreket han nettopp at man ikke skulle plukke ut godbiter fra forskjellige interessenter, men at utviklingen skulle skje innenfor en helhetlig plan og den konkurransedyktigheten som da blir utviklet på Fornebu.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Representanten Apelthun Sæle og andre fra regjeringsfraksjonen har hele tiden i denne prosessen vært opptatt av de offentlige utdannelsesinstitusjonenes rolle på Fornebu. Også i denne innstillingen siterer man fra Spjøtvoll-utvalgets innstilling om at det skal være «et samarbeid mellom eksisterende offentlige utdanningsinstitusjoner». Men under marsjen har vi fått skriftlige henvendelser, bl.a. fra Bedriftsøkonomisk Institutt og Høgskolen i Oslo, som ønsker å etablere seg sentralt der ute. Dette er profesjonelle institusjoner som kan bidra med ingeniørutdanning. Det kan også være informasjonsledelse, management o.a., spesielt når det gjelder Bedriftsøkonomisk Institutt. De ønsker et langt større areal enn de 10 000 dekar som anslås av Spjøtvoll-utvalget. Mitt spørsmål til representanten Apelthun Sæle blir: Skal det på Fornebu gis rom for utdanningstilbud som ligger utenfor de helstatlige, eksisterende utdanningsinstitusjoner, f.eks. for Bedriftsøkonomisk Institutt? Når det gjelder de regionale forsknings- og næringsparkene, vil jeg anbefale representanten Apelthun Sæle å lese en utredning fra Norsk institutt for by- og regionforskning, som sier at resultatene fra disse forskningsparkene ikke er så gode som man hadde ønsket, og at de i stor grad lever av leieinntekter.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Det som fikk meg til å gripe ordet på nytt, var representanten Lunds interesse for takseringen, og at det ikke har vært avholdt taksering over eiendommene på Fornebu. Jeg hadde saken oppe i Stortingets spørretime i forrige uke, og fikk som begrunnelse fra statsråd Sponheim at det ikke var avholdt takst fordi takstfolkene muligens kunne vært tilknyttet noen av tilbyderne som kom med sitt tilbud først 18. mai. Og det andre var at man ville vente til kommunedelplan 2 var behandlet i Bærum kommunestyre 16. juni. Det er da rettelig slik at man kan finne takstfolk utenfor disse miljøene, så det ser jeg på som et vikarierende argument. Det er også mulig – hvis den informasjon jeg har fått fra EØS-jurister er riktig, og det har jeg grunn til å tro – at man kan justere en slik verdivurdering i etterkant hvis kommunedelplanen og utnyttelsesgraden skulle bli endret, uten notifisering til EØS. Det har vært fullt mulig, slik jeg ser det, å avholde taksten tidligere. Under enhver omstendighet betyr Regjeringens unnlatelse av å innhente takst at Regjeringen med åpne øyne valgte en fremgangsmåte som ville måtte utløse en notifikasjon til ESA og dermed 10-12 måneders utsettelse, uten at Stortinget ble gjort oppmerksom på dette. Tvert imot gav statsråden uttrykk for at Regjeringen ville følge Stortingets 1. juni-frist – det vil jeg understreke – uten å påpeke at en utvelgelse av denne dato ville forsinke saken ved at ESA må inn i bildet. Mitt spørsmål til Morten Lund blir: Mener han man kan forsvare at man ventet med dette til Stortinget selv påpeker forholdet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-05-31:
Intensjonen med det slagkraftige senteret som skal etableres på Fornebu, er at det skal ha positive ringvirkninger til distriktene. Det er faktisk en forutsetning fra flertallets side, og det er et vedtak om det tidligere i saken. Så til denne myten som representanten fra SV forsøker å holde i live, om at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet skulle ha klistret seg til en spesiell interessent. Det er ikke første gang representanten Andersen kommer med uriktige påstander i denne sal. IT Fornebu har en mengde dyktige gründere og industrialister. Vi har Selvaag-gruppen, som var med på å bygge hjem til tusener av nordmenn på 1950- og 1960-tallet. Vi har også andre som har vært verdifulle gründere og industrialister, som er interessert i å investere sine egne penger i Norge, og vi har Orkla og Hakon og andre grupperinger som vil være med i denne knivskarpe konkurransen. På bakgrunn av de krav og retningslinjer og den konkurransen som skal finne sted, finnes det ingen grunn til å tro at noen gruppering skal prioriteres framfor de andre. Det må være de som er dyktigst, de som har de beste kunnskaper og den beste kompetanse og helhet innenfor den plan som skal legges til grunn, som skal vinne fram. Jeg må derfor spørre representanten Andersen: Hvorfor forsøker hun å holde liv i en usann myte om at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet prioriterer en spesiell gruppering på Fornebu? Hva er hensikten med det?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Høgre har også ved tidlegare høve gått høgt på banen i denne saka om spørsmålet om etablering av eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Dei har rett nok sagt at dei vil ha eit slikt senter, men aldri synt heilt korleis dei kunne tenkje seg eit slikt senter realisert. Samtidig har dei brukt nærmast alle tenkjelege høve til å argumentere mot opplegget til stortingsfleirtalet. I den førre debatten her var det faktisk ikkje fritt for at ein harselerte ein del over den urealistiske visjonen som stortingsfleirtalet hadde lagt til grunn. Gabrielsen gjekk også nokså langt i ein insinuasjon for å mystifisere heile prosessen, utan at han dokumenterte noko som helst. Stortingsfleirtalet har heilt sidan budsjettbehandlinga i 1997 klart stått for det same i alle rundar i Stortinget. Vi har sagt at interessentar måtte legge fram ein heilskapleg plan som viste at dei var i stand til å utvikle eit senter med dei føresetnadene Stortinget hadde lagt inn. Eit stort nok landområde til at det kunne bli eit internasjonalt slagkraftig senter måtte avsettast. Terminalbygget skulle takast i bruk gjennom ei leigeavtale osv. Vi reknar med at Gabrielsen kjenner til den tautrekkinga som har vore mellom stortingsfleirtalet og Regjeringa. Og eg må da spørje: Meiner ikkje representanten Gabrielsen, uavhengig av det synet han har, at det er stortingsfleirtalet sitt syn som må følgjast, anten stortingsfleirtalet har eit anna syn enn representanten Gabrielsen, eller det er i tråd med det synet Gabrielsen har, og at det da er Stortingets plikt å syte for at det blir gjennomført?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Representanten Ansgar Gabrielsen er svært bekymra for at punkt 1 i vedtaket i Innst. S. nr. 99 frå februar i år er sletta. No har ikkje eg noko imot at iallfall denne regjeringa har store fullmakter, men eg finn det merkeleg at Høgre no synest at det er ein katastrofe at vedtaket frå februar vert sett til side. Høgre stemte då vitterleg imot heile vedtaket i februar, og det gjorde Venstre og Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti også. Vi meinte då, som no, at dette pålegget om å peika ut samarbeidspartnarar i ei så stor sak med så kort tidsfrist, var utilrådeleg. Det meiner vi framleis. Er Høgre no for det som dei stemte imot i februar? Kristeleg Folkeparti er nøgd med å få rimeleg tid, og at Dokument nr. 8:58 no er borte og gløymt. Eg vil elles minna om definisjonen av politikk som «det muliges kunst». I denne saka er kunsten utøvd og moglegheitene no legio.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Punkt 1 i vedtaket frå 25. februar er no oppheva. Fristen for avgjerd, før den 1. juni, er bytt ut med at Stortinget vert orientert før sommarferien, og at ein forhandlar vidare med tre eller fleire aktørar. Det er bra. Men det er fleire punkt i vedtaket frå februar. I punkt 5 står det at undervisninga skal starta hausten 1999. No vert ikkje samarbeidspartnar – på grunn av vedtak i dag – peika ut før til hausten. Det er rimeleg bakvendt å byrja undervisninga utan at samarbeidspartnar er utpeika og kontraktar er i orden. Kan representanten Opseth stadfesta at dei andre punkta, då spesifikt punkt 5, òg er overprøvde og oppheva i denne saka? Det er kjekt, slik Opseth avslutta, når lukkelege løysingar kan finnast, og det ynskjer vi, men tilliten har vel ikkje vore heilt på topp i denne saka, og difor stiller eg dette spørsmålet.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Fyrst til dette med milliardgåva til Fred. Olsen som vart kalla kontantstøtte i si tid. Det dreide seg om det bustadarealet som skulle leggjast til, men som no er utanom IT-senteret, som det bør vera. Eg trur at dei som byggjer ut tomter på Fornebu, kjem til å gjera gode pengar. Det er dei vel unnt som får den store oppgåva, i konkurranse med andre som er på den same marknaden. Det er sunt med konkurranse, og no er den verksam. Regjeringa har aldri meint og aldri sagt – etter mi meining – at den ikkje skal fylgja opp stortingsvedtak. Det har med vårt parlamentariske system å gjera. Vedtak som er gjorde i denne salen, skal fylgjast opp av Regjeringa. Vi har også tankar om at eit IT-senter på Fornebu – det er jo skrive i fleire stortingsmeldingar – skal verta til nytte for næringslivet vårt, særleg det næringslivet som har IT som basis. Om senteret vert stort, avgjer faktisk næringslivet sjølv ved om dei vil etablera seg der ute. Eg trur at ein vesentleg del av næringslivet er interessert i Fornebu, både på grunn av staden det ligg, og på grunn av samspelet med andre som dei kan tene på der ute. Derfor kan dette bety noko for norsk næringsliv. Det er òg viktig at den kunnskapen som dei små bedriftene får del i ved å etablera seg på Fornebu for eit kortare tidsrom, vert flytta ut i landet etterpå. Dette kunnskapssenteret må støtta den IT-verksemda som finst i næringsparkar og verksemder rundt i heile landet. Slik vert IT distriktsvennleg.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Utdaningsinstitusjonane si rolle må vera svært viktig. Det er eit stort fleirtal som er einig i at samarbeidet mellom dei eksisterande utdaningsinstitusjonane må vera det vi dreg nytte av på Fornebu. Næringslivet, som er utgangspunktet, må få del i den kunnskapen som finst og kan skaffast fram ved utdanningsinstitusjonane i Noreg. Eg har sjølv gått gjennom BIs bedriftsøkonomistudium og fann det svært interessant og nyttig – eit godt studieopplegg. Eg har sjølv ikkje noko imot at også private, frie høgskular skal ha moglegheit til å koma med sine tilbod til næringslivet vårt. Naturlegvis skal dei det! Men det må avgjerast i forhandlingar, om dei er etterspurde, og om det er dei som har den nødvendige kunnskapen. Førebels er det vel Universitetet i Oslo som er inne i biletet. Men her er det naturlegvis moglegheiter for alle som har kompetanse, å bidra med. Knowhow må vera styrande når det gjeld kven som skal få ein fot innafor.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Fyrst må eg få roa representanten med at vi sjølvsagt ikkje sviktar statsråd Sponheim – overhodet ikkje! Saka er ganske enkelt og greitt rodd i land. I februar hadde vi eit forslag i seks punkt som Høgre og sentrumspartia stemde imot. Likevel var det fleirtal for det, og Regjeringa ved statsråd Sponheim lovde naturlegvis Stortinget at den skulle fylgja opp det Stortinget hadde pålagt Regjeringa. Det har ein jobba med seinare og fylgt opp til punkt og prikke. Når så fleirtalet i siste augeblink har funne ut at det likevel ikkje er nødvendig å halda dei stramme tidsrammene, er Kristeleg Folkeparti veldig glad for det. Vi meiner at det er bra for saka. Det som er det viktigaste, er at denne saka vert handsama på ein skikkeleg måte, slik at den riktige samarbeidspartnaren vert vald i dette store prosjektet som skal setjast i gang ute på Fornebu. Regjeringspartia har ikkje noko imot at Stortinget vert orientert ved ei melding før sommarferien i ei så stor og viktig sak – snarare tvert om. Vi meiner vidare at det er rimeleg at Stortinget får seg forelagt saka i si fulle breidd i ein proposisjon til hausten, slik vi også har sagt i dei kravspesifikasjonane som Regjeringa har lyst ut saka med. Elles vil eg ta opp det forslaget som sentrumspartia er medforslagsstillarar til. Eg la inn eit godt ord for det i stad. No er det også tatt opp.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det burde ikkje vere tvil hos nokon om at Arbeidarpartiet meiner det hastar å kome i gang med å få etablert eit IT- og kunnskapssenter av internasjonalt format. Men vi må gjere dette på ein forsvarleg måte. Når vi er i den situasjonen at verdifastsetjinga av staten sine eigedomar på Fornebu i samsvar med EØS-regelverket ikkje er sett i gang, ville det vere heilt uansvarleg å velje aktør før 1. juni. Det er den einaste grunnen til at vi forlèt den 1. juni som frist. Elles kunne heile saka bli utsett ikkje berre eit par månader, men kanskje ni og kanskje tolv månader, ja for den saks skuld over år. Det kan vi ikkje vere med og ta ansvaret for. Så til kva for vedtak som er oppheva. Ja, 1. juni rekk vi altså ikkje, fordi det ikkje ligg føre nokon takst. Men det er ikkje nokon særleg tvil om at Arbeidarpartiet ønskjer at vi skal kome i gang i Terminalbygget så fort som råd er. Vi har saman med regjeringspartia no sett fristen for ein stortingsproposisjon til 1. oktober. Det er klårt at då er det ikkje så fælt mykje igjen av dette året, og skuleåret har starta opp. Men eg håpar inderleg det er semje mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia om at det hastar med å kome i gang, og at ein no ikkje brukar denne utsetjinga, som har si årsak i verdifastsetjinga, til òg å utsetje anna som har med etableringa av kunnskapssenteret å gjere. Det ville vere særdeles uheldig.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Eg vil gje mi tilslutning til representanten Gabrielsen når det gjeld Regjeringas haldning til dei spørsmåla som det har vore diskusjon om i samband med krav og retningslinjer, og reknar det for å vere ute av verda. Men eg vil leggje til at dei tilbydarane som har meldt seg, på dei mest vesentlege punkta har lagt seg på Stortinget sine føresetnader, så sånn sett kostar det vel kanskje ikkje så mykje for statsråden i ettertid å gje seg på akkurat det punktet. Så til visjonane om areal. Vi har hevda heile tida at vi vil ha eit IT- og kunnskapssenter av internasjonalt format som gjer at vi kan stoppe ein del av IT-flukta og heller trekkje noko til oss. Men vi har overlate til dei som skal vere aktørar saman med staten, sjølve å definere kva dei meiner er nødvendig for å byggje opp eit slikt IT- og kunnskapssenter – i erkjenninga av at vi ikkje skal gå inn i alle detaljar i sakshandsaminga, noko som representanten Gabrielsen har understreka fleire gonger. Det er viktig at dei som skal satse sine midlar på dette, får eit ord med i laget. Vi har til overmål sagt at når aktøren er utpeikt, skal det forhandlast med denne om arealet. Men eg er framleis av den meining at det skal eit visst areal til der ute for at dette skal kunne bli eit slagkraftig IT- og kunnskapssenter av det formatet som vi ser ein del andre land har bygt, og som ein del land er i ferd med å byggje opp.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
For å ta det siste først. Dersom det er slik at tomtene på Fornebu er så verdifulle som det blir sagt, så verdifulle at private aktørar nærmast står i kø for å gå inn og vere med og utvikle dette tomtelandet, kvifor skal ikkje staten då vere med og investere og kanskje hauste av den gevinsten som dette medfører? Dersom det er slik at kommunedelplan 2 for Bærum blir vedteken med den utnyttingsgraden som ligg der, vil eg nesten seie at det er heilt galt å selje areala i dag. Så til spørsmålet om dette er det rette å satse på. Ja, det er iallfall heilt sikkert at vi til denne dag ikkje har lukkast med å ha eit opplegg som gjer det mogleg å lyfte idear til tenester eller produkt. Risikovillig kapital er ikkje nok til å gjere nettopp det. Ved at vi no samlar utdanning, forsking og næringsliv på ein stad, med sterke, private aktørar bak dette selskapet, er det klart at det vil vere ein garanti for at ein også får kapital til å lyfte dei gode ideane fram til noko som folk har bruk for og som folk vil kjøpe. Det er jo dette som er bakgrunnen for det vi ser både i nabolanda våre og elles i Europa – men i Noreg skulle det altså ikkje fungere. Det er ikkje nokon konflikt mellom det sentrale og det lokale i dette, snarare tvert om.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Jeg skal ikke spørre Kjell Opseth om han som statsråd hadde funnet seg i en slik håndtering av en sak fra Stortingets side, eller om han deler Jaglands noe merkelige syn på at dette dreier seg om et forsvar for parlamentarismen. Jeg bare registrerer at verken flertallet – Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – eller Regjeringa har mot til å stå på det de egentlig mener er riktig i denne saken, og det beklager jeg, fordi de vever oss inn i saken på en måte som gjør det umulig å komme ut av den. Og da kommer jeg til mitt spørsmål. Det dreier seg om hvordan vi skal utvikle IT, kompetanse, utdanning og forskning i Norge, både i skolesystemet og i bedriftene. Det er ingen støtte fra verken bransje eller utdannings- og forskningsmiljøer for ideen om IT Fornebu. Tvert imot mener de at etableringen snarere vil virke mot sin hensikt i forhold til det vi trenger. Hvorfor er Arbeiderpartiet fullstendig uinteressert og ignorerer disse innspillene fra miljøene som har kompetanse, og som ikke ønsker denne løsningen? Skal de tvinges inn i dette samarbeidet? Hadde det ikke vært bedre å lytte til dem? Og mener Opseth at IT Fornebu er den eneste mulige måten å ivareta en framtidsrettet satsing på IT, forskning og utdanning i Norge på? Finnes det virkelig ikke andre metoder å bruke – f.eks. hvis vi hadde realisert verdiene som ligger i Fornebu, omsatt dem til høyeste markedspris og brukt pengene i etablerte institusjoner fra grunnskolen og helt opp? Kunne ikke det gitt en desentralisert satsing som hadde vært mye mer framtidsrettet enn den vi får nå?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
SV har gjennom mange år fremmet forslag om satsing på skole, forskning og utvikling innenfor dette området, noe som Arbeiderpartiet ikke har villet være med på å følge opp. Hadde man fulgt de forslag SV har kommet med, hadde vi vært mye lenger enn vi er i dag, i satsingen på IT, både i det ordinære skoleverket, i forsknings og utdanningsinstitusjonene – og også i næringslivet. Vi har også satt av penger til slik satsing gjennom vår næringssatsing, uten at noen partier har lagt noe særlig vekt på det. Det er ikke nødvendig at dette knytter seg til et spesielt sted, og at det stedet heter Fornebu. En slik satsing kan man gjøre på de etablerte utdannings- og forskningsinstitusjonene vi har. Og det er en samlet IT-bransje og et samlet Utdannings-Norge som sier at denne måten å løse dette på ikke er den beste. Dette minner meg om da Norge adopterte vekstsentertankegangen i 1960-årene, som var en forskningsidé som oppstod i Frankrike, og som refererte seg til langt større befolkningskonsentrasjoner enn det vi hadde på noe sted i Norge på den tiden. Den adopterte man, forvandlet den om til norsk virkelighet, og endte opp med masse små satsinger, som ikke virket noe sted – med noen få unntak. Det gjør man også nå. Nei, SV ønsker ikke at det er Øresund-satsingen som skal bli den viktigste satsingen for IT i Norge. Vi ønsker en desentralisert satsing på de forskningsmiljøene vi har. Det mener vi hadde vært en mye bedre løsning, og der har vi bransjen og hele Utdannings-Norge med oss.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Det er hele sakens karakter og behandling som har gjort at denne myten lever videre, og det Dokument nr. 8-forslaget som nå er fremmet, er vel kanskje et av de beste bidragene til at denne myten lever videre. SV og jeg har ikke ønsket denne løsningen. Vi har ikke hatt noen grunn til å holde myten i live, for vi har rett og slett ønsket at denne saken ikke skulle bli gjennomført, fordi vi mener den er dårlig. Det vi har sett ikke minst i de siste rundene vi har vært vitne til, er at når det ser ut til, at det prosjektet man i utgangspunktet hadde ønsket seg, kanskje ikke skulle bli det som får tilslaget, så slutter man å snakke mest om konkurranse mellom miljøene og begynner å snakke om samarbeid mellom dem. Det er mange ting som kan få en til å undre seg når Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, som i denne saken har slått seg sammen så til de grader, har vært lite opptatt av hvor mye penger man setter inn i prosjektet, hvem som egentlig får det, og av å ha en gjennomtenkt og grundig plan utover den visjonen som IT Fornebu er, og om hvordan dette best skal kunne gjennomføres, slik at man oppnår det man sier man ønsker. Intensjonen er at «dette skal ha positive ringvirkninger til distriktene», sier Hedstrøm. Ja, jeg hører de gjentar det. De gjentar det gang på gang, men det blir ikke virkelighet av den grunn, særlig ikke når Hedstrøm i sitt innlegg før i dag snakket om at dette skal skje der utviklingen skjer best og lettest av seg sjøl fra før. Det betyr i sentrum det, og det betyr at man først skal gjøre seg stor og sterk i sentrum, og så skal man desentralisere ting utover. På den måten har det faktisk ikke fungert før, og det kommer heller ikke til å fungere i denne saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-31:
Hvis IT Fornebu blir etablert, og det er det stor sannsynlighet for at det blir, ser ikke SV bort fra at det kan komme positive ting ut av det. Vi har ingenting imot et samarbeid mellom forskningsmiljøer, høyskolemiljøer og dette miljøet hvis det kommer, og ønsker i så fall at det skal utvikle seg slik at høyskolemiljøene og forskningsmiljøene ellers ikke blir utarmet, men kan få noe nytte av det. Det skulle bare mangle! Mitt og SVs poeng er bare at vi tror en slik satsing hadde vært mye riktigere og blitt bedre til nytte for forskningsmiljøene, høyskolene og næringen, og derved også for landet, hvis den hadde blitt gjort på en annen måte. Så til om det er så enkelt at man bare kan selge tomtene og bruke pengene i skolen, og at det er den beste løsningen. Selvfølgelig er det viktig hva dette området skal brukes til. Og SV har fra denne talerstolen før sagt at vi mener området først og fremst bør brukes til boligtomter. En tidligere leder i Høyre, og også statsminister i Norge, uttalte det samme i radioen i dag tidlig. Han mente at næringer som nå ønsker å etablere seg på Fornebu, heller burde etablere seg f.eks. i Bjørvika, løse ut også andre tomter i mer sentrale områder og la folk som bor litt lite egnet til, heller få hus på områder der det er mer attraktivt å bo. Slike tanker går det an å dele. Men det er nok ikke slik at inntekter fra salg av områdene på Fornebu vil være tilstrekkelige for en satsing på IT, verken i grunnskolen eller oppover i høyskolesystemet og i forskningsmiljøene. Det skal nok mer til! Men den satsingen tror jeg faktisk vi er nødt til å få ved hjelp av en større offentlig finansiering uansett om IT Fornebu blir etablert eller ikke. Jeg tror ikke en slik løsning vil være tilstrekkelig, slik at vi må satse på å sette flere offentlige midler inn i systemet for at det skal bli vellykket.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-05-31:
Forslaget frå dei fire representantane frå Arbeidarpartiet og Framstegspartiet minner meg om den eine fjøra som vart til fire høns, for så – i dette høvet – igjen å verta redusert til mindre enn ei fjør. Med andre ord: IT Fornebu har vorte ei heilt ordinær sak, med melding og innstilling, slik som i andre saker. Kristeleg Folkeparti er glad for denne utviklinga. Dette sikrar eit forsvarleg resultat for etterbruken av den gamle flyplassen. Det naturlege spørsmålet til Framstegspartiet vert då: Kvifor denne dramatikken, kvifor det store oppstyret? I ein merknad stiller Framstegspartiet spørsmål om det var nødvendig med Spjøtvoll-utvalet for å utarbeida anbodsdokument for på den måten å gjennomføra Stortinget sin intensjon med vedtaket frå 25. februar, som er omtala tidlegare her i dag. Ser ikkje Framstegspartiet at alternativet ville ha vore at departementet hadde gjort dette arbeidet sjølv og dermed brukt tid på både utgreiing og gjennomføring, og at resultatet dermed ville ha vore mykje meir tidsspille? Eit moment det også er naturleg å spørja om, er: Ser ikkje representanten Hedstrøm faren for at staten som seriøs saksbehandlar og tilretteleggjar i store utbyggingssaker får eit dårleg rykte på grunn av denne Ap- og Frp-skapte dramatikken?
Inge Lønning (Høyre), 1999-05-31:
Representanten Aukan henspilte på et kjent eventyr av H.C. Andersen. Personlig kunne jeg tenke meg et litt annet billedspråk, som ville være enda mer dekkende for det som så langt har skjedd med den hittil siste runden i denne sak. Det vi har vært vitne til etter at høyere makter overtok kjøret fra de to representantene hr. Opseth og hr. Hedstrøm, er at to løver er fusjonert til én skinnfell. Det som forbløffer meg lite grann, er at regjeringspartiene er blitt så fascinert av dette forløpet at de har insistert på å legge seg ned ved siden av og tråkle seg sammen til et lappeteppe med denne skinnfellen. Representanten Hedstrøm tilbød seg da tidsfristen var utløpt for tilbyderne, at han skulle overta hele saksbehandlingen og gjennomføre den selv. De smakebiter han gav til beste fra talerstolen nettopp, gjør at man må prise seg lykkelig over at det ikke ble noe av. Det som er grunnleggende gåtefullt i denne sak, er at det man fremstiller som en nasjonalt viktig, fremtidsrettet sak, skal kjøres på dette eiendommelige spor, at det ikke er mulig å håndtere den etter de vanlige regler for ansvarsfordeling i vårt parlamentariske system. Det som er realiteten bak Dokument nr. 8:58-forslaget, er en åpenbar mistillit til statsråden, men det har man altså ikke ønsket å trekke konsekvensen av. Isteden risikerer vi å måtte gå enda flere runder om denne saken hvor ansvarsforholdet blir pulverisert fordi det er grunnleggende uklart hvorvidt stortingsflertallet ønsker å styre etter parlamentarismens prinsipper, dvs. via Regjeringen, eller om det ønsker å overta Regjeringens rolle. Det hadde vært en fordel både for vårt politiske system og for saken om man hadde fulgt de normale kjøreregler.
Inge Lønning (Høyre), 1999-05-31:
Representanten Lund omtalte det som skjer i Stortinget i dag, som en «brakseier» for Regjeringen. Da er man blitt rimelig smålåten, må jeg si. Det som er oppnådd så langt, er at man har fått bremset litt på de aller mest utålmodige og fremfusende når det gjelder tidsaspektet, først ved en forskyvning fra 1. april til 1. juni, og dernest en forskyvning fra 1. juni til 1. oktober. Det er i og for seg bra. Men til gjengjeld har regjeringspartiene selv, helt frivillig og med åpne øyne, i innstillingen fra komiteen kjøpt stortingsregjereriet som prinsipp, i en sak hvor det etter all normal arbeidsfordeling mellom regjering og storting er Regjeringens ansvar å treffe en beslutning, nemlig om hvem som er best skikket av dem som har meldt sin interesse for å bygge ut på Fornebu. Der har man gått med på at dette skal Stortinget overta. Jeg har svært vanskelig for å forstå hva som er begrunnelsen for dette. Så sent som i februar var det alles oppfatning her i salen at det skulle være Regjeringens oppgave å treffe den beslutningen. Hvorfor har regjeringspartiene nå lagt seg på rygg og akseptert at det ikke er Regjeringen som skal ha denne avgjørelsesmyndighet? På hvilken måte anser representanten Lund dette for å være en «brakseier» for Regjeringen?
Inge Lønning (Høyre), 1999-05-31:
Jeg deler representanten Andersens vurdering av nivået på det amatørskap som har vært utvist i denne saken fra alliansen mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Jeg deler også hennes beskrivelse fra et replikkordskifte tidligere i denne debatten, at det praktisk talt er umulig å finne noen kompetent person, det være seg i bransjen, IT-bransjen, eller i utdanningsmiljøene, som mener at denne gigantforestillingen om det store internasjonale prosjekt har noen jordledning. Men på samme tid har jeg problemer med å skjønne at SV selv kan ta så lett på det underliggende problem at man ganske enkelt sier at hadde man solgt tomtene uten å si noe om hvilket formål de skulle brukes til, kunne man ha tatt kroner og øre, rubbel og bit, og pløyd inn i de generelle skolebudsjettene, og så ville problemet vært løst. Så enkel kan den politiske virkelighet ikke være. Representanten Andersen kjenner vel også til at det er gode erfaringer i Norge for at et samarbeid mellom høyteknologimiljøer, både på bedriftssiden og forskningssiden, og universitetsmiljøene gir gode resultater. Vi har UNIK, universitetsstudiene på Kjeller, som har eksistert i mange år, og som dokumenterer at det er en fornuftig tanke at man kan utnytte veilederkapasiteten i disse høyteknologimiljøene. Og nå er det faktisk slik at Universitetsrådet og Høyskolerådet har sagt at det kan være en fornuftig idé når man får dimensjonert dette på en naturlig og realistisk måte, å utnytte de samarbeidsmulighetene som også vil komme på Fornebu. Det er også stort sett det som ligger i Spjøtvoll-utvalgets innstilling. Er ikke SV i stand til å se at Spjøtvoll-utvalgets innstilling bringer dette ned på jorda og gjør det til et mulig interessant prosjekt?
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-05-31:
Representanten Hedstrøm sier at Fremskrittspartiet har vært med på å sette saken litt «på spissen her for å få i gang en normal prosess». Det har han nå fått til, og det er i forhold til vedtaket i Stortinget i februar i år. For statsråden er det som har skjedd, en brakseier, og det er et tilsvarende nederlag for dem som har fremmet dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg vil litt inn på den merknaden som handler om å få flere til å samarbeide, at Regjeringen skal legge arbeidet på flere av de syv, nå kanskje tre av dem, som blir utplukket til å samarbeide. Hedstrøm sier at de har vært opptatt av å få til en knivskarp konkurranse mellom flere, og at det ville være bra for prosjektet innenfor den rekordkorte tiden som er til disposisjon. Så har de etterpå kommet med anklager mot statsråden om at statsråden ødelegger denne konkurransen når det åpnes for at flere kan utfylle hverandre, ved at Regjeringen kan få til et samarbeid hvis det er slik at noen ikke har en fullstendig plan. Ett av punktene i kritikken fra Fremskrittspartiet har vært at en regner med at det kommer inn tilbud som ikke har en helhetlig plan, og at flere blir slått sammen. I brevet fra Opseth og Hedstrøm til statsråden står det følgende: «Det er en slik samlet plan og evnen til å gjennomføre den som må danne grunnlag for de forhandlinger staten inngår med en tilbyder. Et stykkevis opplegg vil kunne underminere muligheten for å virkeliggjøre det kunnskapssenteret som er forutsatt.» Så viser det seg at alle syv har en helhetlig plan. Og nå forstår jeg det slik at Hedstrøm vil at en kanskje skal få de to sterkeste til å slå seg sammen. Spørsmålet mitt er da: Vil det øke konkurransen og bedre statens posisjon i de forhandlingene som skal føres, om en får til en slik sammenslutning av flere tilbydere?
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-05-31:
Sentrumspartiene støtter et nasjonalt IT- og kompetansesenter på arealet på Fornebu. Vi ønsker å være med og påvirke det som skjer rundt det senteret, for å få en balanse mellom dette nasjonale senteret og det som ellers skjer rundt omkring i landet, og for at dette skal være et senter til det beste for næringsliv, undervisning og kompetanseoppbygging i hele landet. Vi ønsker at statens ressurser, det som vi går inn med i denne saken, skal være til beste for det senteret, men også til beste for hele landet. Dette gjelder store verdier, og vi ønsker en forsvarlig behandling av denne saken, nettopp for å sikre det som jeg sa. Vi ønsker det skal behandles forretningsmessig riktig, og vi ønsker at det skal være en konkurranse mellom alle dem som kan bidra, ikke minst mellom undervisningsinstitusjonene rundt omkring i landet. Poenget med å nedsette Spjøtvoll-utvalget var at vi skulle få en vurdering av dette på det tidspunktet, og ikke komme med det etterpå. Jeg synes vi har kommet godt i gang, men det er altså nødvendig å bruke tid. Regjeringen har hele tiden lagt opp til å følge de tidsfrister som den er blitt pålagt fra Stortinget. Vi er fornøyde med at vi nå får en bedre tidsfrist og får en bedre behandling av den biten som står igjen.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-05-31:
Jeg prøvde i mitt innlegg å få Høyre-representantene i salen til å prøve å sette seg inn i den teoretiske situasjon at det var en Høyre-statsråd som var blitt utsatt for denne kritikken som Lars Sponheim er blitt utsatt for, at det ble framsatt et dokumentforslag fra et flertall i Stortinget som på punkt etter punkt sa at det og det av det som Stortinget hadde sagt, ikke var oppfylt. Så kommer det tilbake en innstilling fra næringskomiteen i Stortinget, der det samme flertallet, med tilslutning fra sentrumspartiene, sier om forlatelse, med unntak av at det er brukt tid på det såkalte Spjøtvoll-utvalget. Det er det jeg kaller en «brakseier». Det er ikke antydning til krisestemning i denne innstillingen. Høyre og mange andre har sagt at det var det i det dokumentforslaget som ble levert inn. Regjeringen skal legge fram sitt valg av tilbyder før 1. oktober, og det er i samsvar med det som står i kravspesifikasjonene som næringsdepartementet har sendt ut til dem som kommer med tilbud: «…økonomiske disposisjoner Regjeringen ikke har fullmakt til å gjøre på egen hånd vil måtte legges fram for Stortinget for beslutning.» Det ser ut som om det er en rekke slike disposisjoner av den karakter i de beslutningene som nå må tas.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-05-31:
Til spørsmålet om taksering. Jeg nevnte i innlegget mitt hvorfor det ikke har vært igangsatt, at vi ville være sikre på at vi fikk en uavhengig takstnemnd, der ingen av medlemmene i nemnda var tilknyttet tilbydere, og i tillegg at takstgrunnlaget i form av en kommunedelplan skulle være klart. Regjeringen har gjort det klart at det var det opplegget som ble ønsket ført, og har igangsatt det arbeidet. Det forslaget som ligger her om at det skal igangsettes, er egentlig unødvendig, men vi er også med på det. Når det gjelder taksering, verdifastsetting, kjører Regjeringen et sikkert løp. Vi er sikre på å slippe de forsinkelser som vi kunne ha fått om et medlem i takstnemnda hadde blitt erklært ugild. Da tror jeg vi måtte ha begynt helt forfra igjen. Vi kjører nå et sikkert løp, og jeg vil påstå at vi ikke har tapt tid fordi vi uansett måtte ha ventet på behandlingen i Bærum. Takstgrunnlaget vil, slik jeg forstår det, bli ferdig tidsnok til at vi kan få de nødvendige avtaler på bordet innen 1. oktober.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Eg skal la vera å spørja representanten Apelthun Sæle om ho framleis meiner at Arbeidarpartiet og Framstegspartiet er ute etter å gje milliardgåver til Fred. Olsen. Men det eg skal seia noko om, er at saka så langt har handla mest om formalitetar og form, og veldig lite om innhald, det prega òg representanten Sæle sitt innlegg no. Det har for så vidt vore naturleg etter kvart som det kom klart fram at statsråden ikkje ville fylgja opp det stortingsfleirtalet hadde vedteke og uttala. Men no er det altså semje om prosessen vidare, og om premissane som skal leggjast til grunn for val av aktør. Eg føreset at Apelthun Sæle er eining i dette. Regjeringspartia og statsråden har så langt snakka mest om kva dei er imot, og kva som er problematisk. Folk utanfor dette hus har nærmast forstått det sånn at regjeringspartia er imot et IT- og kompetansesenter på Fornebu. Då vil eg spørja: Kva for visjonar har Kristeleg Folkeparti og representanten Sæle for eit IT-senter på Fornebu? Kva meiner representanten om påstanden om at senteret må vera stort og tungt nok til å behalda gode krefter og høg kompetanse i Noreg og trekkja tilsvarande kompetanse frå utlandet, og koma fort nok sånn at det ikkje vert forbigått av konkurrentar i andre land, f.eks. i Øresund-området? Er representanten sikker på at ein tek i vare dette som eg no seier, med det vedtaket me gjer i dag, at senteret altså vert stort og tungt nok og kjem fort nok, og at me ikkje forskuslar noka moglegheit på grunn av denne prosessen?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-05-31:
Det denne saken handler om, er ganske enkelt om forutsetningene i Stortingets vedtak fra februar er fulgt opp eller ikke. Alt det andre er egentlig sekundært i denne saken – også spørsmålet om datoer. Slik saken etter hvert har utviklet seg, spesielt etter at statsråd Sponheim hadde svart bekreftende på de mest kompliserte spørsmål om Stortingets forutsetninger var fulgt opp, lå det an til å bli et spørsmål om hvordan representantene Opseth og Hedstrøm skulle være i stand til å foreta en mykere landing enn det de la opp til til å begynne med. Men etter at de nevnte to representanter har fått fronter med et flertall i saken, som på mange måter nå er blitt brakt på plass i de meget løse påstander i dette – etter min oppfatning – pinlige Dokument nr. 8-forslaget, ser vi isteden at saken i siste runde snur på en aldeles uventet måte. Mitt spørsmål til representanten Apelthun Sæle må bli: Hva kommer det av? Hva er det som har skjedd i tiden fra februar til slutten av mai, som gjør at det i dag kun er Høyre som står bak forslaget om at det er Regjeringen som skal peke ut hvilket selskap som skal få i oppdrag å utvikle og gjennomføre planene for et IT- og kunnskapssenter på Fornebu? Det kunne ha vært meget interessant å få vite hva det er som gjør at man i siste runde svikter statsråden i en sak som han virkelig kunne ha kommet godt ut av. Isteden bidrar man til å så tvil om hele saken, som forhåpentligvis avsluttes i dag, i hvert fall nå før sommeren.
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1999-05-31:
Det er, som representanten Morten Lund sa, mye merkelig som har skjedd i denne saken, og en av de merkelige tingene er jo at det virker som om representanten Lund ikke helt har fått med seg det som har skjedd i komiteen. Helt fra budsjettbehandlingen i 1997 har det vært en bred enighet mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og sentrumspartiene om å etablere et nasjonalt IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Også i St.meld. nr. 38 for 1997-98 var det enighet om at det måtte avsettes et område som var stort nok til at det kunne bli et internasjonalt slagkraftig senter, at staten skulle delta i utviklingen med sine eierandeler, og at terminalbygget skulle stilles til disposisjon, og det var enighet om forutsetninger for samhandling med regionale miljø. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet fulgte dette opp i Innst. S. nr. 99 for 1998-99. Da skjer det noe merkelig igjen: sentrumspartiene hopper av. Hva er det i flertallsinnstillingen i dag som Senterpartiet tidligere ikke har vært med på? Og hva vil egentlig Senterpartiet med et IT- og kompetansesenter på Fornebu?