Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-05:
Flere alvorlige terroranslag rundt om i verden har rettet oppmerksomheten mot samfunnssikkerheten, og det er det som ligger bak innføringen av regelverket for terrorsikring innen maritim sektor. Internasjonalt er det behov for å innføre sikringstiltak og terrorberedskap for hele transportkjeden og alle transporttyper, og innføring av slike internasjonale sikringsstandarder er da et tema som har stor oppmerksomhet internasjonalt. Norge er tett knyttet til internasjonale markeder og logistikk og transportløsninger. Ved en svært høy andel av vår eksport og import benytter man sjøen som transportvei. Kostnadene ved å innføre sikringstiltak og terrorberedskap i havner og på skip er som kjent omfattende, og regelverket er uten tvil en utfordring for sjøtransporten. Både samfunnet og næringsinteressene er imidlertid helt avhengig av velfungerende internasjonale sjøforbindelser, og derfor er det avgjørende for norsk samfunns- og næringsutvikling at egne skip og havner har en terror- og sikkerhetsberedskap som er på linje med det våre handelspartnere har. Havner som ikke implementerer regelverket, vil miste anløp av internasjonal trafikk, med de negative konsekvensene det medfører lokalt og nasjonalt. Så er det fra flere hold blitt påpekt at ytterligere sikringstiltak ikke nødvendigvis er en del av en ønskelig samfunnsutvikling. Det er jeg helt enig i. Behovet for og omfanget av slike regler er på den annen side avhengig av det aktuelle trusselnivået. Det er en realitet som også Norge må forholde seg til. Flere har snakket om finansieringsprinsippet. I tråd med gjeldende finansieringsprinsipp for maritim infrastruktur vil sikrings- og beredskapstiltak i havnene bli betalt av brukerne av infrastrukturen. EU-kommisjonen har gjort en evaluering av dette, og den viser at det tilsvarende prinsippet gjelder for nær sagt alle EUs medlemsland. I tillegg må de tiltakene som innføres i havnene, ses på som en del av det alminnelige ansvaret for å beskytte egen virksomhet, og derfor er det ikke foreslått å bevilge statlige midler til implementering av reglene. Reglene om terrorsikring medfører nye oppgaver som ligger utenfor det tradisjonelle ansvarsområdet for både politi og andre sikringsmyndigheter. Kystverket er en statlig havneetat, og har dermed ansvaret for sikringstiltak og terrorberedskap i havnene. Kystverkets oppgave er å kontrollere at havnene utarbeider sikringsplaner og iverksetter tiltak i henhold til planverket. I tillegg skal implementering av EU-regelverket inspiseres av ESA i EFTA-landene. Kystverket har så langt foretatt omprioriteringer av oppgaver og ressurser for å ivareta de myndighetsoppgavene som følger av det internasjonale regelverket om terrorsikring. Oppgavene er av løpende karakter, og innføring av havnesikringsdirektivet krever nå mer permanente organisatoriske endringer og økte ressurser. Og det er dette som ligger til grunn for at etaten nå vil prøve å dekke sine utgifter gjennom et gebyr, som belastes de havnene som er omfattet av regelverket. I denne sammenhengen vil jeg understreke at jeg vil følge veldig nøye med på hvordan regelverket implementeres og håndheves, slik at utgiftssiden verken i Kystverket eller i havnene blir høyere enn det som er absolutt nødvendig. Fremskrittspartiet og Høyre er i sine merknader opptatt av det private initiativ. Da vil jeg kommentere det med å si at Kystverket har kompetanse til å godkjenne private selskaper som såkalte RSO-er, og det står for Recognized Security Organisations. De kan både utarbeide sårbarhetsanalyser og sikringsplaner på oppdrag fra havnene, og havnene kan selv velge hvilke RSO-er de vil bruke. Tiltakene som må iverksettes i den enkelte havn, vil variere og beror på resultatet av sårbarhetsanalysen. Det er også slik at en rekke havner allerede vil være tilstrekkelig sikret som følge av de nye bestemmelsene og berøres dermed ikke av det vi beslutter her i dag. Til slutt vil jeg understreke at gebyr- og avgiftsstrukturen er et viktig virkemiddel i transportpolitikken, og at den har stor betydning for fordelingen mellom transportformene. Derfor foretar Regjeringen nå en samlet vurdering av alle gebyrene innenfor sjøtransporten, slik at sjøtransporten skal kunne konkurrere på lik linje med landtransporten. Målsettingen er at prisen for å sende varer med skip, lastebil eller tog i større grad skal fange opp de kostnadene samfunnet påføres ved å benytte de ulike transportløsningene.