Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-10-13:
Vi står nå på dørstokken til et nytt århundre, og det er naturlig å se seg tilbake, samtidig som man ser fremover. Ved forrige århundreskifte var det fattigdom og nød, arbeidsmiljø var ennå ikke satt på dagsordenen i noen særlig grad, og tariffavtalene var i støpeskjeen. Rett etter århundreskiftet var det en stortingsmann som het Peder Hansen. Han sa en del i Stortinget om de forhold som rådde i arbeidslivet den gang, bl.a. om overanstrengelse ved å måtte arbeide flere dager og netter sammenhengende og den helsepåkjenning det medførte. Han gav også uttrykk for den utrygghet eldre arbeidstakere følte ved at Verkseierforeningen gjentatte ganger sa det skulle tas inn yngre som skulle overta de eldres arbeid, slik at disse ble overflødige. Og det var ennå ikke noe sosialt sikkerhetsnett til å ivareta de overflødige. Dette århundrets oppbygging av velferdsstaten og utvikling av lover og avtaler gir større trygghet. Men stadig er det angrep på de goder som er oppnådd, og de klasseskiller som er utjamnet. Og nye forskjeller har oppstått. Dette er vi opptatt av og skal se nærmere på ved behandlingen av utjamningsmeldingen. I trontalen ble det sagt: «Regjeringen legger vekt på ytterligere å styrke samarbeidet i arbeidslivet for å bevare den høye sysselsettingen.» Og videre: «En handlingsplan for etter- og videreutdanning vil bli ferdigstilt i samråd med partene i arbeidslivet.» Da trodde vi at de avtaler som er inngått og underskrevet, ville bli respektert. Men slik er det ikke. Allerede i nasjonalbudsjettet for neste år har Regjeringen tatt til orde for en innstramming av dagens avtalefestede pensjon. Når det foreslås at AFP-pensjonister ikke lenger skal få pensjonspoeng i den tiden de er på denne ordningen, når AFP-tillegget skal skattlegges og eventuelle gavepensjoner trekkes fra pensjonen, er dette i strid med inngåtte avtaler. AFP er en av de viktigste reformene LO har kjempet fram de siste tiår, og gjennomslaget for den gjorde det mulig å få aksept for svært moderate lønnsoppgjør i tider dette var viktig for landets økonomi. Dette har bedret vår konkurranseevne betraktelig, og dessuten ville mange av dem som i dag får AFP, ikke klart å stå i arbeid til oppnådd ordinær pensjonsalder, men isteden blitt uføretrygdet. Å angripe AFP er å begynne i feil ende. Den store utfordringen inn i et nytt århundre er den store belastningen mange utsettes for som gjør at de blir uføretrygdet. 25 000 mottar AFP, mens 270 000 får uføretrygd. Det må i det nye århundret arbeides aktivt med arbeidsmiljø, med tilrettelagt arbeid og med attføring, slik det har blitt sagt i Stortinget ved behandlingen av flere handlingsplaner og opptrappingsplaner. Å frata AFP-pensjonister retten til pensjonspoeng gjør at de taper i gjennomsnitt 10 000 kr pr. år når de blir alderspensjonister. Dette er å skape nye klasseskiller. Mange yrker har andre avtalte pensjonsordninger som sikrer en 66 pst. av full lønn som pensjonist. De som faller utenom, er «folk på gulvet», som ofte har startet tidlig i arbeidslivet og hatt fysisk harde jobber. Det er viktig at de avtaler som er inngått, respekteres i ettertid. Derfor ønsker Arbeiderpartiet at AFP skal videreføres i tråd med det som er avtalt. Inn i et nytt århundre må vi vise ansvar for det vi har forpliktet oss til, og Regjeringen må også forholde seg lojalt til de forpliktende avtaler som er underskrevet. I motsatt fall kan vi få igjen klasseskiller som er fjernet gjennom hele det århundret som vi nå er i ferd med å legge bak oss.