Trine Skei Grande (Venstre), 2003-01-13:
Å ha et sted å bo er en grunnleggende rett, og Venstre har lang tradisjon for engasjement på dette området både når det gjelder bygging av boliger, redusert skattlegging av bolig og våre kampanjer for trygghet for hus og hjem. Vi vil også ha en offensiv politikk for å sikre boliger til ungdom og andre som skal etablere seg i boligmarkedet. Derfor vil vi at Husbanken skal rendyrkes som førstehjemsbank for dem som skal ha støtte til bolig for første gang, eller som har spesielle behov. Venstre har som utgangspunkt at de beste forslagene innen boligpolitikken, spesielt for etablerere og svakerestilte, utøves mest på det kommunale plan. Vi vil at det skal gis rimelige kommunale etableringslån, bygges flere utleieboliger i storbyene og tilbys rimelige gjennomgangsboliger til vanskeligstilte. Det offentlige har et spesielt ansvar for å stille kommunale og statlige tomter til rådighet for sosial boligbygging og studentboliger. Her bør lokale myndigheter utvikle modeller, slik at vi kan nå målene bredere, og ikke slik som Arbeiderpartiet har jobbet opp gjennom tidene, hvor de har fått gode ideer om dyre, små prosjekter som bare hjelper noen og stenger mange utenfor, og som hjelper dem som de hjelper, på en måte som gjør at man føler at man har vunnet i lotto. Det er grunn til å understreke de felles mål som ligger til grunn i denne saken. Den viktigste forskjellen i saken er egentlig om partiene sitter i regjering eller om de sitter i opposisjon. Jeg forstår opposisjonspartienes behov for å markere seg, og jeg har sympati for intensjonene, men på dette området trenger man gode, utredede løsninger og større kommunal frihet for å drive en effektiv boligpolitikk. Derfor slutter jeg meg til merknadene som våre samarbeidspartier, Kristelig Folkeparti og Høyre, har i saken. Regjeringa fører en offensiv boligpolitikk, bl.a. som et sentralt element i fattigdomsplanen og flere tiltak i årets statsbudsjett. Og vi deltar i arbeidet med den boligmeldingen som er bebudet senere i år. Det er forståelig at opposisjonspartiene vil legge fram ulike hastesaker i Stortinget for å vise politisk handlekraft, men det er også sjølsagt at enhver regjering, uansett partier, vil måtte sørge for en forsvarlig og grundig saksbehandling der ting blir sett i sammenheng. Det kan bli dårlig politikk og dårlige resultater av hastverk. Derfor er Venstre glad for at det blir flertall for å avvise forslaget fra Arbeiderpartiet nå, og at saken kommer med større tyngde i Regjeringas melding. Jeg har for øvrig merket meg at også Arbeiderpartiets støttepartier, Senterpartiet og SV, mener at en del av forslagene trenger mer utredning. At Arbeiderpartiet såpass kort tid etter å ha sittet i regjering fremmer et så omfattende forslag, er vel også en innrømmelse av at partiet ikke gjorde så veldig mye da det hadde sjansen til det, slik det nå ser seg i stand til å gjøre som opposisjonsparti. Hadde regjeringen Stoltenberg fortsatt, ville vel framdriften i saken etter alt å dømme ha vært den samme som den Samarbeidsregjeringen nå har. Boligpolitikken føres i stor grad også på lokalt og regionalt forvaltningsnivå. Venstre bidrar aktivt til dette, bl.a. gjennom byrådssamarbeidet i Oslo. Det er i hovedstaden de behov denne debatten dreier seg om, er sterkest, og der behovene for tiltak er størst. Byrådet la nylig fram en plan for 10 000 rimelige utleieboliger for ungdom. I budsjettet for 2003 er det bevilget 233 mill. kr for et krafttak for rehabilitering av den kommunale boligmassen. Dette er bare to av en rekke eksempler på en offensiv boligpolitikk i landets hovedstad. På dette området er det også mange spennende boligprosjekt drevet av byens borgere, slik som AktBo, og kommunale, slik som UNGBO. Boligpolitikk er også politikk for dem som ikke vil eie bolig, for dem som bare vil ha bolig en del av året, og for dem som trenger hjelp til å bo. Boligpolitikken er en sammensatt politikk av boliglån, boligskatt, leieboliger og boligsparing. Det er utleieboliger, og det er hospits. Men det er også familiepolitikk. Kanskje må vi nå slutte å bygge boliger til idealet vårt, som er en familie på 3,7, når vi vet at familiestrukturen har endret seg. Venstre tror Regjeringas boligmelding i sterkere grad enn dagens forslag vil føre til en god og gjennomtenkt boligpolitikk som tar opp alle aspekter ved retten til et sted å bo. Med all respekt, et av de tiltakene som fører til at det er lettere å få seg en bolig, er kanskje det at denne salen klarte å vedta et budsjett der vi faktisk fikk renten ned.