Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Det er klare skillelinjer mellom regjeringas og Arbeiderpartiets politikk – ikke bare i økonomisk politikk, kriminalomsorgspolitikk, arbeidslivspolitikk eller skolepolitikk, men også i ambisjonene vi har på landets vegne. Der vi vil ligge i front og bli best i verden, nøyer Høyre og Fremskrittspartiet seg med å ha ambisjoner om ikke å være i elitedivisjonen – som i klima, likestilling, kriminalomsorg og inkludering. Politikken er flyttet litt til høyre for Høyre. Der Arbeiderpartiet har ambisjoner om å skape en inkludering i verdensklasse, opplever vi at Høyre er med på en reise som går i motsatt retning. Ytterligere kutt i språkopplæring og kutt i dagpenger er to praktiske tiltak som hemmer, ikke fremmer inkludering. Utenforskapet skulle ta slutt med Høyre i regjering. Hva er resultatet etter tre år? Jo, utenforskapet fra vårt viktigste fellesskap – arbeid – har aldri vært større. De økonomiske forskjellene øker. Arbeiderpartiet legger til grunn at de som kommer hit, er som de fleste av oss. De ønsker å bidra med det de kan. Og de jeg kjenner, ønsker å gjøre nettopp det. De vil bli stilt krav til, de vil bidra, og de vil ha klare grenser. De vil lære norsk språk og norsk kultur. De ønsker ikke at systemet utnyttes, for det ødelegger for andre. Dette er ikke ulikt den kampen Arbeiderpartiet førte for utnyttede arbeidsfolk en gang i tida: Gjør din plikt, og krev din rett. Slike utfordringer har Arbeiderpartiet og fagbevegelsen i fellesskap løst tidligere. Arbeid til alle er hovedmålet for alle innbyggere i Norge, uansett hvordan de er kommet hit. Flere av regjeringas tiltak gjør det vanskeligere å bli en del av det norske fellesskapet, som kontantstøtteforslaget og halvering av språkopplæring. I Kristiansand er det noen gode eksempler. Choice Hotels og Mottaksskolen har inngått avtale om en klasse som får både arbeidstrening og språkopplæring samtidig. Det er etablert et ungdomshus for enslige mindreårige. Der får de møte hverandre, de gjør lekser, de får møte norsk ungdom, og de får møte helsepersonell og politi, som jobber med forebyggende arbeid. I Arbeiderpartiet ønsker vi å bruke nettopp de gode erfaringene fra tidligere arbeid for å lykkes. Vi ønsker å lytte til de nyankomne og sammen finne tiltak som virker, samarbeide med fagorganisasjoner og frivillige organisasjoner for å gjøre mer og ikke mindre av det som virker. Vi må gjøre mer og ikke mindre av det som får folk i jobb, mer og ikke mindre av det som lærer nyankomne norsk. Derfor velger vi annerledes enn regjeringa på noen områder: en kommuneøkonomi som tar høyde for utfordringene ved å gi nyankomne samme muligheter, spille på lag med frivilligheten for å skape sterke fellesskap, sørge for barnehager til alle og ikke minst sikre en fellesskole der alle barn treffer hverandre og leker sammen. Men trygghet og sikkerhet for alle handler også om å forebygge miljøer som hemmer folks frie liv, som truer folks og rikets sikkerhet. I det arbeidet trenger vi de nyankomne og alle oss andre som har bodd her en stund. SLT-arbeidet i kommunene må styrkes. Det forebyggende politiarbeidet er bra, men en trenger et ytterligere løft fordi det tiltaket ikke er finansiert tilstrekkelig fra regjeringas side. Jeg vil til slutt nevne et godt eksempel fra godt forebyggende SLT-arbeid. Alason Abdullahi fra Kristiansand har vært pådriver for å etablere et tverretatlig, tverrfaglig og tverrpersonelt tiltak, som nettopp handler om det å bringe ungdom, foreldre, skole, politi og hjelpearbeidere sammen, slik at både foreldrene og ungdommen er trygge på at de har et sted å henvende seg når de får mistanke om at det er noe som ikke er bra – enten med egne barn, eller i eget miljø. Samarbeidet med de religiøse miljøene er veldig bra, og det er en forutsetning for at man kan få dialog med disse miljøene, og at vi kan komme i en posisjon der man kan iverksette kraftfulle virkemidler for at ingen, heller ikke i de miljøene, skal være undertrykt og ikke kan leve frie liv.