trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Til mitt engasjement for en gjennomgang av lokalkringkastingens rammevilkår: Jeg var jo ikke til stede i komiteen for tre år siden, da dette ble gjort forrige gang, og jeg kan vel ikke innestå for det som da skjedde. Men det som er faktum, er at utviklingen går med lynets hastighet på dette området. Det som var eller ikke var aktuelt for to, tre eller fire år siden, kan være meget aktuelt om et år eller to. Jeg gjorde ikke noe krav på at det skulle foretas en gjennomgang nå, men sa at vi skal se i retning av det. Det er nettopp fordi jeg tror ting utvikler seg veldig fort også på dette området. Mange innenfor lokalkringkastingen frykter for framtiden og den situasjonen de kommer i, ikke minst når den nye teknologien tas i bruk. Det er bakgrunnen for at jeg tok opp dette nå. Når det gjelder radiobingo, er det riktig som representanten Alstad sier, at dette aktualiseres i forbindelse med gjennomgangen av lotteriloven. Vi har også hatt en diskusjon om dette i år i forbindelse med en episode i Nord-Norge, som bl.a. har ført til en del debatt. Situasjonen gjelder egentlig hvordan loven skal anvendes, og det er klart at det her er behov for å foreta en nøye gjennomtenkning av hvordan lotteriloven skal være framover. Jeg har ikke lyst til å forskuttere noe som helst om det før jeg får se hva som kommer, og hvordan det er tenkt gjort. Så jeg kan ikke si noe mer om det nå, annet enn at det får vi komme tilbake til. Jeg er i hvert fall villig til å bidra til at vi legger til rette slik at de lokalradioene som er interessert i å drive radiobingo, kan få anledning til det ut fra vilkår som vi tror er fornuftige, ikke minst de radioene som er knyttet til ideelle organisasjoner og frivillig arbeid.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Representanten Alstad var innom mange problemstillinger i sitt innlegg, og han reiste også en del spørsmål uten at han gav noe særlig svar på disse spørsmålene. Det han egentlig sa, var at han imøteså de utredningene som kommer, og de svarene som eventuelt framgår der. Nå er det en del vanskelige ord som blir brukt i denne sammenhengen, og et av dem som Alstad var innom, er «multipleksene», eller «muksene», som man også kaller det – etter hvert har det gått litt rundt i hodet på oss – og han spurte: Hvem er det som skal vokte disse multipleksene? Et annet spørsmål som han også reiste, var: Hvor lang skal overgangsfasen fra analoge til digitale sendinger være, og hvor lenge plikter folk å holde mottakerne? Jeg venter ikke noen konkrete eller klare svar på dette, men jeg kan tenke meg å spørre om representanten Alstad, siden han nevner dette eksplisitt, har gjort seg noen tanker f.eks. om hvem som skal vokte muksene, hvor lang overgangsfasen bør være og hvordan man eventuelt skal finansiere denne overgangsfasen.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Representanten Alstad kritiserer kulturministeren fordi den mediepolitiske redegjørelsen inneholdt få nyheter, og han sier også at de årsmeldingene vi har hatt oppe til behandling før, kom altfor seint i forhold til de aktuelle saker. Jeg vil legge til at redegjørelsen nå kanskje kom litt for tidlig fordi det kommer så mange utredninger i løpet av juni måned som vil legge viktige premisser for mediepolitikken framover, utredning fra Konvergensutvalget – om digital TV – og muligens utredning fra Ytringsfrihetskommisjonen. Når Alstad kritiserer at det er lite nytt, er det litt spesielt at han synes at de nyhetene som ligger i redegjørelsen, på en måte foregriper begivenhetenes gang, bl.a. en liten sak om lang- og mellombølgekonsesjoner, og at kulturministeren nå sier klart fra om at hun ikke ønsker en lovfesting av redaksjonell uavhengighet. Så på en måte kan en spørre hva det er Alstad egentlig ønsker at denne redegjørelsen skulle inneholde. Jeg trodde debatten skulle dreie seg om den medieutviklingen vi ser framover, men igjen ender Alstad opp med å levere et varmt forsvar for den mest gammeldagse av alle mediepolitiske ordninger, nemlig pressestøtten. Da er vi tilbake i den litt tilbakeskuende mediedebatten. Når Alstad i tillegg er opptatt av at vi skal begynne å diskutere konsesjon for allmennkringkastere, er det med utgangspunkt i at Stortinget nærmest skal inn og drive politisk styring av dette. Han sa det rett ut, at konsesjon skal brukes som et politisk styringsmiddel, og da vil jeg spørre: Tenker Alstad i den sammenheng på detaljregulering av sendetidsskjemaet for minoritetssendinger o.l., som mange i Stortinget er opptatt av, eller er det andre ting han tenker på?
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Fremskrittspartiet og representanten Bredvold hadde en gjennomgang av mediepolitikken der utgangspunktet var at markedet skulle styre. Høyre er naturligvis langt på vei enig i det. Men spørsmålet til Fremskrittspartiet blir: Hva legger Fremskrittspartiet i allmennkringkasterbegrepet? Og ser Fremskrittspartiet noe behov for at begrepet «allmennkringkasting» er noe vi bør ta vare på og videreføre? Ligger det noen form for føringer fra Fremskrittspartiets side på hva en allmennkringkaster er og bør være? Eller er det helt opp til den enkelte kringkaster å vurdere dette selv? Med andre ord: Bør Stortinget ha noen mening om overordnede mål for mediepolitikken når det gjelder kringkasting? Så et spørsmål knyttet til Bredvolds innlegg vedrørende NRK, der han åpner for å fjerne lisensen. Da blir spørsmålet: Hvordan ønsker Fremskrittspartiet at NRK skal være organisert i framtiden? Skal det være et NRK fortsatt? Skal det være et privat-NRK? Skal NRK underlegges konsesjonsbehandling, slik som de andre konkurrentene om allmennkringkastingskonsesjoner er? Det hadde vært interessant å få svar på en del av tankegangen rundt dette og hvordan Fremskrittspartiet ser for seg NRKs rolle, hvis den i det hele tatt skal ha noen, i årene framover.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Jeg ble litt forvirret etter både Lånkes første innlegg og hans replikksvar til representanten Fossum, for det Lånke sa i sitt innlegg, så vidt jeg kan huske, var at nå var det nedsatt et pressestøtteutvalg, vi hadde en framvekst av nye medier som Internett osv. Jeg understreker at vi må se bredt på det arbeidet som skal gjøres i dette utvalget, sa representanten Lånke. Betyr det at representanten Lånke også ønsker å inkludere Internett-aviser i pressestøtteordningen, også i lys av det han sa om lokalmedia – altså lokalradio, lokal-TV? Ønsker han å utvide ordningene? Kan vi få et klart svar på det? Så vet vi alle at representanten Lånke kanskje er en av Stortingets varmeste og mest engasjerte forsvarere for kulturlivet i Norge, ikke minst opera og andre musikk- og kulturformer. Statsråd Lahnstein sa i fjor høst, da kuttet i pressestøtten var et faktum og hun selv hadde gjort det valget å kutte i pressestøtten, at for henne var det viktigere å støtte teater- og musikklivet i Norge. Hvis en først skulle velge et kutt, ville hun heller velge å ta det på pressestøtten – og ta alt der. Det var viktigere å sørge for aktivitet i kulturlivet. Støtter representanten Lånke denne uttalelsen fra statsråden? Vil representanten Lånke i valget mellom å støtte kulturlivet i Norge og å støtte avishusene i Norge, fortsatt velge å støtte kulturlivet?
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Begrepet «riksveg 1» er vel reservert hurtigruta, men når det gjelder framtidig infrastruktur i Norge, har vi i Høyre vært ganske klare på at kabling av landet, IT-kabel, kringkastingskabel – muligens i den samme kabel, det vet vi ikke ennå – er en prioritert oppgave. Så når Alstad er opptatt av hva Høyre ønsker på dette området, vil jeg si at vi ønsker sambruk mellom de kommersielle nett som vil være tilgjengelige i store deler av landet, men det offentlige har også et ansvar for at alle skal få en mulighet til å ta del i den digitale revolusjon. Hvordan dette skal gjøres, vet jeg ikke, men jeg syns kulturministeren for så vidt er inne på gode tanker i redegjørelsen, der hun sier at vi må se på ulike distribusjonsnett og se dem i sammenheng. Det kan være et interessant utgangspunkt. Jeg tror det ville være feil å satse alle kortene på én hest. Men det viktige er at vi har målet klart, nemlig at alle skal ha tilgang til dette. Alstad snakker om at Høyre nå er opptatt av politisk styring, på linje med de fleste andre. Det jeg prøvde å si i mitt innlegg, er at vi har noen overordnede mål for mediepolitikken. Og når vi snakker om f.eks. NRK, som er et lisensfinansiert selskap, er det klart at NRK må ha noen forpliktelser. De forpliktelsene er vi villige til å være med og diskutere. Men det vi ikke er villig til å diskutere og å gå i detalj på – i motsetning til ikke spesielt Alstad, men en del andre – er hva den enkelte, TV 2 eller P4, skal sende, hvor mange timer samisk de skal ha, hvor mange timer barneprogram de skal ha osv. Det må være noen overordnede mål som vi må sette opp, og de må følges opp, det er jeg enig i, men å gå i detalj, det blir feil.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Det ble sent i går på grunn av avgivelsen av innstillingen om operaen, så jeg tilgir at Lånke fire ganger kalte meg representanten Alstad. Men det var kanskje ikke så dårlig, det! Det representanten Lånke spør om, er: Hvor lang skal overgangsperioden være? Det håper jeg kulturministeren og digitalmeldingen vil gi oss svar på. Men jeg vil si at hvis vi bestemmer oss for å gå inn for en digitalisering, tror jeg det ville være uklokt å la dette spørsmålet sveve i altfor lang tid. Det vil bli veldig dyrt, og det vil heller ikke gi den nødvendige impuls til markedet med henblikk på fornying av mottakerutstyret. Det er kanskje nærliggende å sammenlikne med California, hvor man har satt en frist for når bensinbilene skal være ute av drift og man skal gå over til andre former for kjøretøy – uten at jeg vil låse meg til det. Vi får vente til digitalmeldingen kommer. Så er det spørsmål om multipleksene – og da begynner vi å bli tekniske. Men det er etter min mening faktisk et av de aller viktigste redskapene i den framtidige medieutviklingen. Det er en server eller en boks som styrer frekvensfordelingen, og som, hvis en part har styring over den, kan brukes til å holde konkurrentene ute. Jeg går ut fra at Regjeringen, når den nå drøfter dette, vil se på muligheten for flere multiplekser, slik at en får én multipleks som NRK kanskje har deler av ansvaret for, én for det kommersielle og en tredje for noe annet. Men dette gjenstår å se, og jeg skal ikke utgi meg for å være ekspert på dette, så jeg avventer den digitalmeldingen som kommer, med stor spenning. Men jeg tror at det blir viktig for oss i Stortingets kulturkomite rett og slett å bruke mye tid på dette for å sette oss ordentlig inn i det.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
Jeg har stor tro på mangfold, og jeg har stor tro på mangfold uten subsidier, og det har vi også i dette landet. Jeg har vokst opp i en del av Buskerud, i Hallingdal, der vi har en glimrende lokalavis som aldri har mottatt én krone i pressestøtte, og som utmerket godt klarer seg uten. Problemet er– det er kanskje ikke et problem, men i hvert fall viser det seg at svært mange av lokalavisene har et opplag som står akkurat i forhold til den grensen for støtte man har, uten at det utvikler seg i det hele tatt over år. Jeg tror pressestøtten virker konserverende. Den sørger for at avisene innretter sin virksomhet etter de ordningene som foreligger. Det var noe vi ikke minst merket i høst da Senterpartiet og kulturministeren på en fin måte gjorde det klart at det var viktigere å prioritere kulturpolitikken enn pressestøttepolitikken. Så Senterpartiet skal ha honnør for at de der tok et riktig valg, etter min mening. Da sa Senterpartiet veldig klart at de ønsker å prioritere teater, kunst og kultur framfor pressen og pressestøtten. Det valget må jeg si jeg respekterer. Det var kanskje litt overraskende, at det kom fra Senterpartiet, men jeg synes på mange måter at det gir uttrykk for en veldig fin tone i forhold til hva som er det viktigste på kulturbudsjettet, sett fra Senterpartiets side. Og det er en prioritering som Høyre støtter, så jeg skjønner ikke helt hvorfor Unn Aarrestad er så opptatt av å utspørre Høyre om dette, når de egentlig er enig i de samme prioriteringene. Riktignok vil Senterpartiet fortsatt stå på pressestøtten som et prinsipp, men når det kommer til de harde realiteter, har Senterpartiet sagt veldig klart at de ønsker å redusere pressestøtten til fordel for kulturtiltak. Og det er en god prioritering.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-04:
«Regjeringen er ikke innstilt på å åpne for økt kommersialisering i kringkastingen», sier statsråden i sin avslutning på redegjørelsen, samtidig som hun på en god måte beskriver den rivende, grensesprengende medieutviklingen som kommer i årene framover. Mener statsråden med kringkasting her NRK eller allmennkringkasterne, eller mener hun all form for kringkasting når hun advarer mot og sier at hun vil sette foten ned for økt kommersialisering? Mitt utgangspunkt er litt annerledes. Vi ser at kommersiell kringkasting vil ekspandere og kanskje eksplodere med utviklingen av nye sendeformat og digitalisering. I den situasjonen blir behovet for vern om norsk språk og kulturidentitet enda viktigere enn i dag. Har statsråden gjort seg noen tanker om hvordan dette skal ivaretas i en digital framtid, hvor mulighetene for å velge bort norsk språk og kultur vil være enorme?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Representanten Lånke konstaterte at det var viktig med gode styringsredskaper og gode virkemidler når man drev med mediepolitikk, og det er jeg helt enig med ham i. Men av og til koster det penger, og jeg må si at jeg ser ikke så mye fram til å diskutere dette, men jeg ser mye heller fram til at man sikrer, gjennom pengebruk, mediene gode rammevilkår. Derfor utfordrer jeg Lånke til å se nøye på det forslaget til revidert budsjett som kommer fra Arbeiderpartiet, hvor han får muligheten til å vise sin gode vilje ved å støtte 25 mill. kr nettopp til gode virkemidler, nemlig pressestøtte. Jeg øyner en liten konflikt i Regjeringen, fordi det representanten Lånke sier, er at lokalkringkastingen sliter økonomisk, og det er viktig å se på deres rammebetingelser. Dette er et gammelt Kristelig Folkeparti-standpunkt, som også Senterpartiet stod for da de var i opposisjon her i Stortinget. Det var faktisk slik at man vurderte å legge inn penger til direkte støtte til lokalkringkasterne. Men så sier statsråden i sin redegjørelse: «Det er ikke aktuelt for Regjeringen å utvide eller innføre nye økonomiske virkemidler for lokalkringkasting utover de tilskudd som gis gjennom Audiovisuelt Produksjonsfond.» Da må jeg spørre Lånke: Er det slik at Regjeringen som partiet hans er medlem av, vil gå inn for å gi penger, direkte støtte til lokalkringkasting, eller er dette bare et slag i luften, som man ikke har klart å få med seg Regjeringen på?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
: Representanten Kvassheim nevnte at det manglet noe viktig om Arbeiderpartiets politikk i innlegget til representanten fra Arbeiderpartiet, i motsetning til i statsrådens redegjørelse, hvor det var mange, flotte og lange linjer. Det kan nok være riktig. Men statsrådens redegjørelse var på 30 minutter, og representanten fra Arbeiderpartiet hadde 10 minutter, og de 10 minuttene brukte vedkommende på å gi en del signaler i forhold til det som kom fra statsråden. Jeg tror nok ikke at vi i Arbeiderpartiet har en så kortsiktig politikk når det gjelder den mediesituasjonen vi er i, at den lar seg beskrive på 10 minutter. Men jeg kan love representanten at Arbeiderpartiet vil komme tilbake til sin mediepolitikk når vi får meldingene som er nevnt her, om framtidens mediepolitikk. Representanten viste også til at det var viktig med stabile forhold for mediene, og særlig gjaldt det presse og aviser, som er utsatt for en voldsom konkurranse. Disse stabile rammevirksomhetene har representanten Kvassheim faktisk vært med på å forrykke. Gjennom to år nå har de tatt av pressestøtten. Nå lover de riktignok at de skal holde pressestøtten på et visst nivå helt til utvalget er ferdig med sin innstilling, og mitt spørsmål til Kvassheim er da: Kunne han tenke seg å være med på å støtte Arbeiderpartiet i de 25 mill. kr som Arbeiderpartiet har lagt inn i sitt reviderte budsjett, nettopp for å få den stabile virkningen som han er ute etter? Det ville jo vært et håndslag til pressen.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Representanten Kvassheim kommer her med noen spekulasjoner om hva Arbeiderpartiet og Høyre ville kommet fram til i et budsjett når det gjelder pressestøtte. Det har han ingen forutsetninger for å gjøre. Personlig var jeg nok mye mer opptatt av hvilke resultater man ville ha fått av kontantstøtten, enn av pressestøtten. Men det har faktisk alltid vært slik at Arbeiderpartiet har støttet opp om pressestøtten, så spekulasjonene om Arbeiderpartiet og Høyre tror jeg ikke hører hjemme på Stortingets talerstol. Jeg er også, som Kvassheim, opptatt av at presse- og mediepolitikken handler om noe annet enn penger, og jeg er glad for at Kvassheim kanskje vil bidra til det, men i innlegget hans var det ikke mye av det. Jeg utfordrer Kvassheim på tanker om ytringsfrihet kontra personvern, for vi ser f.eks. at Venstre på mange områder vil ha frihet, åpenhet og gjennomsiktighet, men i hvilken grad tar de da hensyn til personvernet? Den debatten var i hvert fall fraværende både i Kvassheims innlegg, i statsrådens innlegg og også i innlegg fra andre fra regjeringspartiene. Så det er ikke bare å beskylde Arbeiderpartiet for kun å være opptatt av penger; den beskyldningen kan han faktisk ta med seg selv når han ser på samlingen av de innleggene som har kommet fra regjeringspartiene.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-06-04:
Representanten Helleland har lita tru på pressestøtteutvalet, og slett ikkje med Hallvard Bakke som leiar, som er veldig mykje for statlege overføringar og støtte, etter Helleland si meining. Nå skal dette utvalet sjå på alle støtte- og hjelpetiltak i heile si breidd, alt frå moms til pressestøtte, statsannonsar og porto. Ein skal sjå på på kva måte ein kan retta dette inn mot dei som treng det mest. Ein har vore inne på Finansavisen tidlegare i dag, og eg går ut frå at ein også vil ta opp slike ting i dette utvalet. Det undrar meg at Helleland er så redd for støttetiltak til lokalaviser. Har ikkje representanten Helleland tru på mangfald i pressa? Har ikkje representanten Helleland tru på tilhøyring og samhald, som lokalavisene er med på å skapa? Og ser ikkje Høgre at nettopp slike tiltak kan halda lokalaviser i gang, for det er ikkje alltid så mykje som trengst for at dei skal klara seg?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-06-04:
Dei store utfordringane på mediesektoren framover kom klart fram i utgreiinga frå kulturministeren. Dei sentrale mediepolitiske verkemiddel vil stadig måtte tilpassast endra vilkår. Utanom dette vil me ha enkeltsaker og reguleringar av delområde. Nokre av desse sakene er viktige prinsipielt. Det er nok å nemna endringar i regelverket om sponsing av kringkastingsprogram. Dessutan kjem digitaliseringa opp i si fulle breidd, og det har knytt seg mykje uvisse til kva den teknologiske utviklinga vil bety i praksis. Me kan berre slå fast at media har ei viktig kulturpolitisk rolle. Det er nødvendig med ein aktiv innsats for å sikra eit norskspråkleg tilbod og samtidig ta vare på det kulturelle mangfaldet. Det er elles verdt å merka seg eit par av utsegnene i meldinga frå Allmennkringkastingsrådet, der dei peikar på at nynorskdelen i radiosendingane er for låg, noko departementet også tidlegare har vore samde i. Dette gjeld for begge fjernsynskanalane til NRK. Når NRK2 berre har ein nynorskprosent på 11,1, som er langt under grensa, må det vera grunn til å undrast. NRK, allmennkringkastingskanalen betalt med lisenspengar, burde gå i bresjen her. Det verkar som den største rivalen, TV 2, er flinkare, også når det gjeld dialektbruken. Eg er klar over at departementet har teke dette opp med NRK, men dette må ikkje få kvila. Statsråden var også inne på teksting for høyrselshemma i utgreiinga si, og eg er klar over at det nå vert arbeidd med eit program som gjer om tale til tekst på direkten. Likevel tykkjer eg det er fint at statsråden vil førebu arbeidet med sikte på å lovfesta teksting av fjernsynsprogram, dersom teknologien ikkje skulle verka. Representanten Stolt-Nielsen var elles inne på grunngjevinga for dette, og eg vil også støtta opp under den. Eg ser også fram til resultatet av arbeidet til det utvalet som går gjennom pressestøtta og ser på pressa sine rammevilkår. Sidan utvalet ikkje skal avgje innstillinga si før i april neste år, er det viktig å syta for best mogleg stabilitet for pressa i perioden fram til då – dette for å unngå avisdød og for å dra nytte av utvalet sitt arbeid. Nettopp det som har vore framme i dag, om støtte til Finansavisen på den eine sida og lokale småaviser på den andre, gjer det klart at dette må sjåast på i si fulle breidd og i samanheng. Det burde alle, inkludert Høgre og Grete Knudsen i Arbeidarpartiet, vore samde i. Det er nå avgjerande å få ein rask gjennomgang av alle dei offentlege verkemidla for pressa. Til slutt vil eg berre nemna at behovet for å styrkja det etiske arbeidet i pressa har vorte stadig viktigare. Ikkje minst gjeld det å trekkja opp grensene, som enkelte medium strekkjer stadig lenger.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-04:
Jeg hadde jo ikke forventet at Fremskrittspartiet – som er tilhenger av stor markedsmakt i media – ville gå inn for å lovfeste redaksjonell uavhengighet. Bakgrunnen for dette er nettopp – som jeg redegjorde for – at vi har en utvikling der vi får større og større eierkonsentrasjoner, og eiere som puster redaksjonene i nakken for å få ut mer profitt. Da er det fare for at det kan bli krav om oppslag, spesielt på forsida, som gjør at avisa, eller mediet, selger bedre, og dermed også kan innhente mer reklame. Vi mener at det kan være med på å begrense den kritiske debatten og den brede informasjonen som jeg vet redaktørene gjerne vil formidle. Når det gjelder utformingen av en slik lov, er det klart at jeg ikke kan drive med detaljregulering med hensyn til det, det må det være opp til departementet å gjøre. Departementet har, som statsråden gjorde rede for, gjort sin vurdering. Hun sier også at det her er uenighet i juristmiljøet, og jeg ønsker at hun skal høre på de juristene som sier at lovfesting av redaksjonell uavhengighet kan være en klok tanke. Det vil framfor alt bety noe for de avisene som har eiere som først og fremst ønsker profitt ut av de investeringene som de har foretatt.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-04:
Jeg registrerer at vi er uenige når det gjelder spørsmålet om å lovfeste redaksjonell uavhengighet. Jeg ser poenget med at eiere også må få ytre seg, men jeg vil presisere at det forslaget som ligger inne, tar utgangspunkt nettopp i Redaktørplakaten, og som jeg sa, gir den redaktøren mandat til å styre den redaksjonelle virksomheten innenfor de rammene som grunnsynet representerer. Jeg vil nå ta opp et spørsmål som overhodet ikke er blitt berørt i denne debatten. Det har noe med kvinnedekninga i media å gjøre. For nesten ti år siden gjorde Elisabeth Eide ved Journalisthøgskolen en undersøkelse om kvinnebildet i norsk dagspresse og kom fram til ganske nedslående resultat. Til tross for at kvinner da hadde toget inn på alle samfunnsarenaer, var det bare 14-16 pst. av kildene som media brukte, som var kvinner. Likestillingsutvalget i NRK gjorde på samme tida en undersøkelse, «Hvem snakker i NRK?», og kom også der fram til dårlig kvinnedekning. Nå gjør Institutt for Journalistikk igjen en undersøkelse på oppdrag av Verdikommisjonen. De har kommet fram til et ganske oppsiktsvekkende resultat når det gjelder kvinnedekninga, og det er det samme nedslående resultatet: at kvinner er veldig lite brukt som kilder i media. Dette representerer en usynliggjøring av kvinner, kvinners hverdagsliv og kvinner også i framskutte samfunnsposisjoner. Da er spørsmålet mitt: Vil statsråden sørge for at dette også blir et viktig debattema i den neste mediepolitiske redegjørelsen, og hva slags virkemidler ser hun for seg at vi som politikere kan bidra med for å få opp kvinnedekninga i Norge?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-04:
Det gjelder forslag nr. 3. Nå er det slik at flere i debatten har stilt seg positive til intensjonene i dette forslaget, men vil vente på Ytringsfrihetskommisjonens arbeid. Når det er tilfellet, ser jeg ingen grunn til å få forslaget nedstemt i dag. Tvert imot, jeg vil vente til tanken om redaksjonell uavhengighet er blitt modnet. Jeg vil derfor be om at også dette forslaget blir oversendt.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-04:
Nei, det vil jeg ikke gjøre.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-04:
I kjølvannet av kulturministerens redegjørelse kom det fra Arbeiderpartiet kritikk av at de store nyhetene manglet. Jeg sa at det var en ubegrunnet kritikk, for det er ikke store nyheter norsk mediepolitikk trenger, men vilje til å styre etter opptrukne mål i et langsiktig perspektiv. Når det gjelder at Arbeiderpartiet skal komme tilbake med en helhetlig pressepolitikk, er det nødvendig, og vi ser fram til det. Min utfordring er at en da ikke bare teller kronene, men ser på en del andre viktige prinsipper, at en er villig til å stille opp på vilkår som går på ytringsfrihet, i motsetning til det de gjorde da de sammen med Fremskrittspartiet gikk inn på en linje som snevrer inn pressens arbeidsvilkår på viktige områder. Min utfordring er akkurat den samme når det gjelder åpenhet, at en medvirker til større grad av åpenhet når loven skal justeres. Jeg tror det er en svakhet ved norsk pressedebatt at en i for ensidig grad har gått på pressestøtten. Når det gjelder pressestøtten, er det rett at Regjeringen i samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet foretok et kutt. Jeg har reflektert mye over hvor stort det kuttet ville blitt hvis Arbeiderpartiet og Høyre hadde gått i et budsjettsamarbeid. Jeg tror det ville blitt minst like stort som det det ble her, for det var så stor grad av vilje fra Arbeiderpartiets side til å komme til enighet med Høyre at jeg tror man var villig til å fire mye her for å få et totalt kutt på 5 milliarder kr, som en måtte ha i fjor. Og mitt poeng er at i den situasjonen vi var i, trengte avisene stabilitet. Det betydde et budsjett som fikk på plass et hovedbilde som kunne bringe renten ned, osv. Og det bidraget har vært mye mer betydningsfullt for pressen enn den reduksjonen på noen titalls millioner i støtten som kom i den aktuelle politiske situasjon.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-04:
Det er rett at jeg ikke har noen mulighet for å forutse hva som ville blitt utfallet av et mulig budsjettsamarbeid mellom Arbeiderpartiet og Høyre – det har også begrenset interesse å spekulere rundt det. Men jeg slår fast at på det tidspunktet var Arbeiderpartiet så innstilt på å finne en løsning med Høyre at når det skulle kuttes i milliardklassen, tror jeg mange poster kunne vært utsatt. Når det gjelder rammevilkårene for pressen, endres de på ulik måte. Jeg vil gjøre oppmerksom på ett forhold: Når en avis som får pressestøtte, utvider utgivelsen slik at den kommer ut også på søndagene, utløser det en tilførsel av pressestøtte på flere millioner kroner, med den konsekvens at andre støtteberettigede aviser får redusert sin støtte. Så det har vært andre faktorer i den perioden som også i betydelig grad har påvirket rammevilkårene, og som er utløst av avisenes egne disposisjoner – noe som det kan være naturlig å diskutere i forbindelse med dette utvalgsarbeidet. Så til utfordringen om ytringsfrihet og personvern. Det er helt naturlig at den kommer til Venstre, for vi er det partiet som i lengst tid og mest konsekvent har fremmet debatten om ytringsfrihet og personvern, og lagt mye arbeid i å finmåle de avveiningene som hører hjemme i denne sammenheng. De som fulgte debatten om forbud mot identifisering med navn og bilde, vil være klar over Venstres tanker rundt det. Jeg får ikke tid til å gå i dybden av det i denne replikken. Jeg kan imidlertid love representanten fra Arbeiderpartiet at i vårt arbeid med å fremme ytringsfriheten skal vi avstemme dette mot personvernet, men det må ikke gjøres på en så lettvint måte som stortingsflertallet har lagt opp til.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Det er nok ikke nok at kvinnene gjør det alene, det må nok langt flere til for å klare likestillingskampen. Jeg vil tilbake igjen til ordvekslingen som statsråden hadde med meg etter mitt innlegg. Kampen for språk, for skrift og for det å lese er antakelig den aller viktigste kulturkampen for å sikre at vi som folk forblir bevisste. Hvis vi nå ser til land der «bilder» blir mer og mer fremtredende, blir folk faktisk også mindre generelt orientert. Derfor var det meget overraskende at en forsvinnende liten del – om noen – i denne redegjørelsen omhandlet holdning til pressepolitikken i et slikt perspektiv i en tid med mediekommersialisering. I svar til meg sier Lahnstein at hun er såret over all kritikken og kjeften hun har fått i forbindelse med pressestøtten. Men det dreier seg ikke om det. Det dreier seg heller ikke om hvor såret statsråden eventuelt er blitt, eller hvor god hun synes at redegjørelsen hennes er, og hvor godt den er blitt fremført. Det dreier seg om hvordan statsråden på vegne av en regjering skal sikre at nr. 2-aviser, meningsbærende aviser, ikke dør, ikke reduseres og ikke blir solgt ut mens det utvalget som Stortinget ønsket nedsatt, nå skal gjennomføre sitt arbeid.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
La meg først si når det gjelder lovfesting av Redaktørplakaten, at jeg selvfølgelig er klar over at det er spørsmål om eieres misbruk av sin makt som har vært det sentrale poenget. Men jeg kan ikke se det slik at det er noe grunnlag for å lovfeste Redaktørplakaten av hensyn til det. Tvert imot kan man også, slik jeg nevnte at Justisdepartementet har gjort, peke på at også eiere må ha lov til å komme med sine synspunkter uten at man på en måte skulle bli mistenkeliggjort i den sammenheng. Når det gjelder filmpolitikken, er det riktig som representanten Alstad pekte på, at vi har fått en rapport fra Ernst & Young. Vi går igjennom den nå. Det er klart at det også er et budsjettspørsmål, så vi vil komme bredt tilbake i budsjettproposisjonen for neste år når det gjelder filmpolitikken. Jeg er enig med representanten Alstad i betydningen av å styrke norsk filmproduksjon, både ut fra kulturpolitiske synspunkt og fordi dette faktisk kan bidra til at vi som en del av et mangfold i et internasjonalt samfunn kan komme fram med det som også er norsk språk og kultur, så jeg syns det er veldig fornuftig og viktig. Det som er en utfordring, er at norske filmer ikke alltid har vært de store suksessene i Norge. Vi har en veldig lav andel av tilskuere på norske filmer. Men det er unntak, meget gode unntak, og det paradoksale er at nettopp de vellykkede unntakene gjør at ordningen med støtte til film kommer i et litt underlig lys. Men det er selvfølgelig noe som vi både vil følge og se på framover.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
La meg si til det siste: At Fremskrittspartiet mener at det er feil vei å gå å ha noen retningslinjer for allmennkringkasterne, skremmer ikke meg, for det er ikke spesielt overraskende. Tvert imot er det en bekreftelse på at Fremskrittspartiet ikke ønsker eller har noen tanker om hvordan allmennkringkastere skal kunne utvikle seg. Vi har imidlertid det systemet i dag at vi har noen tanker rundt og noen prinsipper for allmennkringkasting som det etter min mening er veldig, veldig viktig å holde fast ved i den tiden vi nå går inn i, for vi ser en økende grad av kommersialisering, og allmennkringkasterne kan komme under press. Derfor er det viktig, ikke med detaljstyring, slik representanten Bredvold beskriver det, men å gi retningslinjer og ha konsesjonskrav, slik at man kan dekke opp også smalere tilbud og sørge for både språk, barn og samiske grupper, som nettopp er de områdene hvor Allmennkringkastingsrådet har påpekt at bl.a. TV 2 og P4 ikke har fulgt opp de kravene som er stilt, på en god måte. Nå er det også sagt at man har registrert en viss bedring, og det gleder meg. Det innebærer også det selvsagte at denne form for overvåking eller etterprøving av konsesjonsvilkår som Allmennkringkastingsrådet representerer, fungerer etter hensikten. Vi har altså viktige mål å ivareta gjennom det systemet vi har, og jeg kommer til å prøve å følge opp det etter beste evne, også i forbindelse med de samtalene vi nå skal ha med TV 2.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
Jeg syns at representanten Helleland her peker på det vi står overfor, nemlig en rivende teknologisk utvikling, og et ønske – det er i hvert fall mitt ønske, som jeg gav uttrykk for i min redegjørelse – om at kommersialiseringen ikke skal gripe om seg. Vi er altså nødt til å prøve å sørge for å styre dette, og spørsmålet er da hvordan vi kan finne gode virkemidler for det. Ett virkemiddel som jeg gjerne vil trekke fram, er å gi NRK, som er den viktigste kulturinstitusjonen vi har i landet hvis man tenker på hvor ofte og hvor mange man møter, gode arbeids- og rammevilkår. Derfor har vi lagt fram en sak om det forretningsmessige forhold knyttet til NRK, slik at man kan utvikle seg mer fritt enn det som har vært tilfellet før. Vi har også satt klare rammer når det gjelder sponsorvirksomhet, slik at NRK kan fremstå, selv om vi må ha visse unntak, som reelt reklamefri. Når det gjelder det å ta vare på norsk språk og kultur, er dette et gjennomgående ønske. Jeg nevnte nå NRK og allmennkringkasterne. Jeg tror at det i forbindelse med den meldingen om digitalisering som vi skal legge fram i løpet av noen få uker, håper jeg, kanskje i denne måneden, også vil være lagt opp til at man foretar valg hvor det maksimale gjøres, nettopp for å sikre allmennkringkasterne og det som er viktig for å ivareta norsk språk og kultur.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
Dette var vel først og fremst et innlegg i likestillingsdebatten, og representanten Valle peker selvfølgelig på noe veldig viktig. Representanten dokumenterer i sin replikk at situasjonen er at kvinner blir mindre brukt i mediene enn hva man skulle forvente, og at man har en form for usynliggjøring av kvinner i mediene. Jeg tror nok imidlertid at jeg er nødt til å utvide debatten om kvinner i media til faktisk å være en samfunnsdebatt om likestilling. Jeg kan ikke se for meg noen virkemidler som vi kunne ta i bruk, bortsett fra at når dette har blitt et tema her i dag, så kunne jo media sjøl også tenke igjennom hvordan man i større grad kan få fram kvinner i mediene. Det er viktig. Og jeg kan ikke skjønne hvorfor det ikke har endret seg i det siste. Tvert imot har jeg av og til inntrykk av at det går i gal retning. Jeg hadde for 20 år siden en upretensiøs personlig liten gjennomgang av den politiske debattdekning i NRK. Jeg telte opp menn, inkludert de som ledet debattene i NRK, og det var forstemmende. Det kan jo være et virkemiddel at man gjør det fra tid til annen og spør: Hvorfor er det slik? Dette skaper et bilde i de tusen hjem av et samfunn som er mannsdominert og mannsstyrt. Men representanten Valle og den store andelen av kvinnelige politikere vil jo sjøl også kunne bidra til å gjøre noe med dette.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
Jeg tar pressepolitikken meget alvorlig. Jeg er ikke såret over at jeg har fått motbør når det gjelder de grepene jeg har vært nødt til å ta i forbindelse med budsjettbehandlingen her i Stortinget. Jeg har imidlertid tatt kritikken for det, og jeg har nedsatt dette utvalget med Hallvard Bakke som leder. Jeg er enig i at språket og skriftspråkets betydning ikke kan overvurderes når det gjelder folks identitet og kulturens utvikling. Derfor har jeg også vært helt klar på at det er pressen vi støtter, det skrevne ordet, og jeg anbefaler ikke at man går inn for generelle ordninger til andre typer medier som kringkasting. Så til spørsmålet fra Grete Knudsen om holdning til pressepolitikken. Min holdning er at vi skal legge forholdene til rette slik at vi kan sikre mangfold. Jeg har nevnt det gang på gang: sikre nr. 2-avisene, sikre de riksdekkende, meningsbærende avisene og lokalavisene. Vi står – og det synes jeg også Arbeiderpartiet kunne erkjenne – i en situasjon hvor dette ikke er så enkelt å få til som tidligere, bl.a. ved at pressen sjøl f.eks. begynner å gi ut gratisaviser som undergraver annonsemarkedet, ved at eierskapsstrukturene endrer seg, og ved at man generelt får et krav om å gjøre noe med momsen. Jeg har sagt fra hva jeg mener om moms. Men jeg har også registrert at ganske sentrale folk i Arbeiderpartiet har pekt på det faktum at momsfritak, både på utgående og inngående moms, er en meget sterk subsidiering, som virker slik at vi også støtter de store mediekonsernene på en måte som man selvfølgelig bør gjennomgå. Det regner jeg med at dette utvalget vil gjøre.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-04:
La meg si til det siste spørsmålet som ble tatt opp, at jeg er enig i fortolkningen om at her har Stortinget gitt et pålegg til NRK. Men nå er det også slik at stortingsflertallet har gjort om NRK til et AS, og derfor mener jeg at det er veldig viktig å lytte til hva NRK også har å si i sakens anledning. Der har jeg en prosess på gang, og jeg skal love å komme tilbake til Stortinget med denne saken når jeg mener tiden er inne for det, og jeg tror det blir i forbindelse med budsjettproposisjonen for neste år. Jeg følger opp dette etter beste evne. Det er slik at dette for så vidt har vært en prøveordning i form av redegjørelse og debatt. Det ble sagt fra representanten Stolt-Nielsen at dette ikke er noen egnet form. Jeg er opptatt av at vi kan utvikle denne formen heller enn å gå tilbake til et opplegg hvor man legger fram meldinger om tidligere års virksomhet, og så har det som grunnlag for debatt. Jeg mener at det er behov for generelle debatter om mediepolitikken, slik som vi har hatt i dag. Jeg synes denne debatten peker på at her er det bred politisk enighet om de mediemålene som vi har trukket opp. Det er litt uenighet om virkemidlene, men jeg synes ærlig talt ikke lydnivået til Arbeiderpartiet når det gjelder det, står i forhold til det som er den store forskjellen, nemlig dette pressestøttekuttet. Jeg vil gjerne trekke den konklusjonen at når det gjelder virkemidler i mediepolitikken generelt, er det bred enighet mellom også Arbeiderpartiet og sentrumsregjeringen om de systemene som vi har for det. Når det gjelder presseetikken, er det riktig at jeg ikke gikk så mye inn på det i min redegjørelse. Jeg har i mitt innlegg i dag pekt på det som jeg synes er en opplagt sak, at pressen sjøl – og redaktørene sjøl – her har det åpenbare ansvaret, og at «Vær-varsom»-plakaten og praktiseringen av den så langt ikke har gitt grunnlag for å kreve eller komme med forslag om lovfesting av dette. Den selvjustisen er også et ansvar som pressen påtar seg. Jeg vil selvfølgelig i likhet med andre her, følge dette nøye, også fordi det på dette området skjer mye i kjølvannet av den kommersialiseringen som jeg tror mange her er skeptiske til. Når det gjelder nettopp dette med medias betydning for vårt demokrati, betydningen av mangfold, variasjon og tilbud spredt geografisk, tror jeg i hvert fall at det er et flertall i Stortinget for å følge opp det som har vært målsetningen i en årrekke.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Hvem er det som er forunt å få det de betaler for, også når det gjelder TV-lisensen fra NRK? Slik det ser ut nå, blir det alle andre enn seerne i Nordland fylke. I statsbudsjettet for 1996-1997 ble kringkastingsavgiften økt med den begrunnelse at Nordland og Østfold skulle få egne distriktssendinger. Nord-Norge har i dag Nordnytt, med sitt hovedsete i Tromsø, som skal dekke alle de tre nordligste fylkene. På grunn av avstandene i Nord-Norge – bare Nordland er like langt som fra Steinkjer til Moss – er Nordland det fylket som taper i innslagene. Styret i NRK sa allerede i 1994 at regionen var for stor, og at Nordland skulle skilles ut som egen region. Stor var gleden da Stortinget gjorde vedtak om distriktskontor i Nordland, som tross alt har 250 000 innbyggere. Et nytt NRK-bygg ble planlagt bygd i Bodø, og stod ferdig våren 1998. Alt utstyret er også på plass. Stor var skuffelsen da NRK gjorde det klart at de ikke ville satse på Nordland allikevel, og kjørte Østfold opp som kandidat foran Nordland. I tillegg presset styret i NRK med leder Kåre Willoch gjennom morgensendinger på NRK, slik at saken ytterligere ble forverret. Dette ble gjort selv om stortingsvedtaket fremdeles gjelder. Slik behandles distriktene uten skrupler. Lovnadene er at distriktene vil få en viktig rolle når Frokost-TV starter. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har i brev til Kulturdepartementet av 17. desember 1998 og 3. februar 1999 tatt opp spørsmålet om NRK har fulgt opp de forutsetninger som Stortinget gav uttrykk for i forbindelse med vedtak om økning av kringkastingslisensen i statsbudsjettet for 1996 og 1997. Komiteen konstaterte at Stortingets forutsetninger for økte lisensbetalinger ikke er fulgt. I svarbrev til komiteen sier statsråden at departementet legger til grunn at utbygging av egen distriktssending i Nordland er bindende vedtatt inntil Stortinget måtte bestemme noe annet. Dette er betryggende, men burde resultert i et klart pålegg til NRK om å iverksette utbyggingen straks. Befolkningen i Nordland forventer at den innstillingen statsråden vil legge fram, er positiv, slik at det tilbudet de vitterlig har betalt for, kommer på plass så snart som mulig. Noe annet vil ikke bli forstått. En utsettelse, slik det er antydet i mediepolitisk redegjørelse, har liten forståelse i Nordland.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-04-21:
På vegne av representanten Lars Arne Ryssdal og meg selv vil jeg fremme forslag om at gebyrfinansierte kommunale tekniske tenester skal konkurranseutsettes, pålegges revisjon og prises i henhold til forbruk.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-21:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister. Etter 60 års bruk av antibiotika registreres det nå både i inn- og utland bakteriegrupper og basiller som er resistente mot behandling med antibiotika. Noen av disse bakteriene, eksempelvis multiple resistente stafylokokkstammer, har allerede gjort inntog ved svenske sykehus og er særlig alarmerende. Det er bare et tidsspørsmål når vi vil stifte bekjentskap med disse bakteriene i norske sykehus. I denne situasjonen er det derfor særdeles bekymringsfullt å registrere at de fleste av våre sykehus ikke har forskriftsmessige isolat for å isolere disse pasientene fra den øvrige pasientmasse, og jeg vil spørre helseministeren hva han har tenkt å gjøre med dette alvorlige problemet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-21:
Jeg takker helseministeren for svaret. Jeg er glad for at arbeid er på gang, men det haster virkelig når det gjelder å få forskriftsmessige isolat i alle våre norske sykehus. Har helseministeren så langt skaffet seg oversikt over hvilke sykehus som mangler et forskriftsmessig isolat eller flere, slik at vi er i stand til å forebygge det som vil skje – sannsynligvis om ikke så lenge – ved norske sykehus? Nå er jeg kjent med at flere norske sykehus som mangler isolat – i hvert fall sier de det – ikke har midler til å etablere slike isolater. Jeg mener at disse isolatene må etableres umiddelbart, koste hva det koste vil. Hva vil helseministeren i så fall gjøre for å sikre at norske sykehus i løpet av inneværende år har på plass disse isolatene?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-04-21:
Det har vært tverrpolitisk enighet i denne salen om å satse på helsevesenet. Jeg må derfor si jeg finner det oppsiktsvekkende når jeg nå hører at departementet har redusert de polikliniske takstene og dermed også redusert antall behandlede pasienter – uten at dette er forelagt Stortinget på noen som helst måte. Man hadde jo mulighet til å vente med dette til revidert nasjonalbudsjett og få det lagt fram for Stortinget til behandling – eventuelt vedtak. Jeg vil sterkt henstille til helseministeren å ta denne saken opp i revidert nasjonalbudsjett. Fremskrittspartiet kan overhodet ikke støtte det som nå er foretatt fra departementets side.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Jeg deler representanten Alvheims syn på alvoret i spørsmålet om antibiotikaresistente bakterier. Derfor har også denne regjeringen tatt et politisk initiativ til å få etablert en handlingsplan mot antibiotikaresistens i norsk helsevesen. Det er bevilget 5 mill. kr til dette formålet på statsbudsjettet for 1999, og Regjeringen har hatt en gruppe som har utredet grunnlaget for en samlet plan for hvilke tiltak som kan være hensiktsmessige i å bekjempe resistensutviklingen mot antibiotika. Det går for det første på mindre og riktigere bruk av antibiotika, fordi all bruk av slike medikamenter øker risikoen for resistens, for det andre gjelder det prioritering av forebyggende tiltak for å begrense opptreden av infeksjoner, og for det tredje går det på å hindre at antibiotikaresistens spres via forflytning av biologisk materiale. Med hensyn til dette siste punktet er også retningslinjene for og oppfølgingen av sykehusenes standard når det gjelder dette viktige smittevernområdet, en del av det det arbeides med i denne handlingsplanen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Som sagt inneholder dette arbeidet som vi nå har satt i gang, en handlingsplan for bekjempelse av antibiotikaresistens. Det er bevilget penger, og det arbeides med å utvikle et overvåkingssystem som nettopp skal være med og kartlegge problemet i sin fulle bredde, og være med og overvåke problemet. Handlingsplanen vil angi konkrete tiltak når den blir endelig fastsatt, og da vil også tiltak rettet mot sykehusene være en del av det. Det er det jeg kan svare på dette tidspunkt og på dette grunnlag.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Det er riktig det som representanten Skogholt tar opp, at når det gjelder poliklinikktakstene ved norske sykehus, har det vært nødvendig å foreta en nedjustering. Det har sammenheng med at aktivitetsveksten fra 1998 og inn i 1999 har vært større enn det som var forutsatt da budsjettet ble vedtatt. Dette er en budsjettstyrt ordning, så for å holde budsjettrammene på dette området, har det vært et nødvendig grep. Dette må imidlertid ses i sammenheng med sykehusfinansieringen for øvrig, hvor aktivitetsveksten også har vært større enn det som opprinnelig var planlagt. Dette vil vi fra Regjeringens side komme tilbake til Stortinget med i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, som vi sa da budsjettet ble vedtatt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Det er et omfattende spørsmål som representanten Skogholt nå stiller. La meg svare kort, slik jeg har anledning til her. Endringen i poliklinikktakstene er vedtatt for å sørge for at Stortingets budsjettvedtak knyttet til poliklinikkbevilgningen kan overholdes, dvs. at budsjettrammen kan overholdes. Jeg minner om at det har vært en viktig forutsetning for gjennomføringen av dette budsjettopplegget at man søker å holde en streng budsjettdisiplin. For det andre gjennomføres det en rekke tiltak for å stimulere til økt pasientbehandling. Det aller viktigste tiltaket er gjennomføringen av innsatsstyrt finansiering. Den økte vekt som legges på den innsatsstyrte delen av sykehusfinansieringen, har etter min vurdering ført til økt aktivitet både i 1998 og også inn i 1999.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-21:
Dagbehandling er noe mer enn poliklinisk behandling, det foregår også annen dagbehandling ved sykehusene enn ved poliklinikkene. Jeg minner om at vi i forbindelse med statsbudsjettet for 1999 har gjennomført endringer i satsstrukturen som gjør at det blir en mer likeverdig finansiering mellom dagbehandling og inneliggende behandling – det er altså først og fremst en medisinsk vurdering som der skal ivaretas. Vi har det siste året oppnådd en dramatisk reduksjon i tallet på brudd på ventelistegarantien – en reduksjon på om lag 75 pst. Jeg vil arbeide iherdig for at denne situasjonen ytterligere skal forbedres. Når det gjelder vurderingsgarantien, er ikke bare poliklinikkene sentrale der, men også de privatpraktiserende spesialister og spesialistene med avtale med fylkeskommunen.