Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-15:
Justiskomiteen har i forbindelse med Ot. prp. nr. 3 for 1999-2000 behandlet en omfattende mengde lovforslag innenfor sivilprosessens område, som på en utmerket måte er presentert av saksordfører. Selv om hvert av endringsforslagene i seg selv ikke er omfattende, betrakter jeg dette som et viktig ledd i arbeidet med å effektivisere og forenkle rettergangen, samtidig som rettssikkerheten overfor borgerne blir ivaretatt. Jeg er glad for at justiskomiteens flertall støtter forslagene i proposisjonen, herunder harmonisering av fristene for anke og kjæremål, forslagene om effektivisering av bøtestraffen og en rekke endringer i saksbehandlingsreglene for herreds- og byretten, lagmannsretten og Høyesterett. Forslaget om harmonisering av fristen for anke og kjæremål og øvrige rettsmiddelfrister til én måned vil bidra til å gjøre det lettere for advokater og andre brukere av rettsapparatet å forholde seg til de frister som løper i ulike typer saker, og gjennom dette bedre tilgjengeligheten til domstolene. I et større perspektiv kan forslaget også knyttes til Regjeringens felles målsetting om et enklere Norge. Fra Justisdepartementets side legges det også stor vekt på at den nye fristen må legges til grunn for fremtidig revisjon av rettsmiddelfrister i andre lover. Tvistemålsloven foreskriver på en del områder en noe gammelmodig og tungvint prosessuell fremgangsmåte, og mange av lovforslagene som nå er til behandling, har som et klart siktemål å gjøre prosessen enklere både på herreds- og byrettsnivå og for lagmannsretten. Jeg kan i den sammenheng spesielt nevne regler om direktesending av prosesskriv, utvidet adgang til overprøving av saksomkostningsavgjørelser, innkalling av vitner i sivile saker, utvidet adgang til å gå over til hovedforhandling i muntlig saksforberedende møte, saksbehandling ved fremme av anker under ankesummen og vitnepliktens geografiske utstrekning. Også de prosessuelle endringer som gjelder Høyesterett, er av stor betydning. Arbeidet med disse forslagene ble satt i gang etter henvendelser fra Høyesterett selv. Jeg føler at vi nå får på plass et regelverk som gjør Høyesterett bedre i stand til å fylle den funksjon som Høyesterett skal ivareta som den øverste domstol i landet. Forslagene vil gi Høyesterett den arbeidsform og smidighet som er nødvendig for å effektivisere saksbehandlingen, samtidig som hensynet til god saksopplysning og partenes interesser ivaretas. Også forslagene om effektivisering av bøtestraffen står sentralt. For å oppnå positive allmenn- og individualpreventive virkninger er det viktig at inndriving av bøter skjer effektivt. Dersom bøter ikke inndrives på en tilstrekkelig effektiv måte, vil bøtestraffen lett kunne bli illusorisk. Ettersom bøter er den mest aktuelle straffereaksjonen på mange områder, er det en situasjon som må unngås. Jeg vil også understreke at selv om Tvistemålsutvalget nå arbeider med en fullstendig revisjon av tvistemålsloven, vil en rekke av endringene i dette lovforslaget kunne gi verdifulle erfaringer som Tvistemålsutvalget kan bruke i sitt videre arbeid. Jeg vil også påpeke at det stadig er behov for endringer og justeringer i prosessreglene. Jeg viser i den forbindelse til Ot. prp. nr. 27 for 1999-2000, som også nå er til behandling i Odelstinget. Jeg regner derfor med at dette arbeidet i tiden fremover vil bli fulgt opp med forslag om andre lovendringer, og håper at disse kan bli tatt godt imot i Odelstinget. Jeg vil knytte noen enkle merknader til spørsmålet om tvistemålsloven § 305. Det er her foreslått en endring som gjør at retten ensidig kan bestemme at et saksforberedende møte kan gå over til hovedforhandling. Begrunnelsen for endringen er at domstolene skal få et effektivt virkemiddel for å korte ned på saksbehandlingstiden i enkelte saker. I likhet med komiteens flertall legger jeg til grunn at ordningen først og fremst vil ha betydning i ukompliserte saker der dommeren gjerne har en klar formening om hva som kan bli utfallet i saken. Selv om det er overlatt til dommeren å avgjøre om saken skal gå over til hovedforhandling, vil partenes synspunkter og begrunnelse for eventuelt å vegre seg mot overgang til hovedforhandling, være av betydning. I tillegg til at det må være ubetenkelig å gå over til hovedforhandling i et saksforberedende rettsmøte, må retten i innkallingen til møtet ha gjort partene oppmerksom på denne muligheten. Jeg legger til grunn at retten ikke vil ta en slik reservasjon i innkallingen med mindre dommeren klart ser behovet for en forenkling av saksbehandlingen i den konkrete sak. Jeg finner ikke at det er grunn til å tro at ordningen vil gli ut slik at en prosessfullmektig må nedlegge mye ekstraarbeid foran et saksforberedende møte. Uansett vil slik forberedelse sjelden være bortkastet, for hvis ikke hovedforhandlingen blir gjennomført i tilknytning til det saksforberedende møtet, vil forberedelsen komme til nytte når hovedforhandlingen senere gjennomføres. Når det gjelder pantelånsforretninger og pantegodsauksjoner, har representanten Marthinsen gjort rede for volumet på dette, at det er ca. 20 mill. det gjelder, og at det er ca. 5 pst. som omsettes ved tvangssalg. Jeg er en aktivist, men jeg vil ikke ta imot invitasjonen til å være aktivist og gjennomgå dette. Jeg har dels ved egen aktivitet og dels ved vennlig aktivitet fra Stortinget og justiskomiteen fått så mange oppgaver å henge fingrene i at jeg skal konsentrere meg om å sørge for at disse blir levert til rett tidspunkt og med den rette kvalitet til Stortinget.