trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2018-06-14:
Senterpartiet er glad for at man også i år kom til enighet om en reindriftsavtale. Reindriftsavtaleinstituttet er viktig for å ha en nær og grundig dialog med næringen. En naturbasert næring vil alltid stå overfor vekslende utfordringer og behov. Derfor må man ha tett kontakt. Reindrift er en av de viktigste bærere av samisk språk og kultur. I innstillingen trekkes det fram som nesten litt negativt eller bekymringsverdig at man ser en liten økning i antall mennesker tilknyttet næringen. Næringen selv ser på dette som veldig positivt. Reindrift er en familiebasert næring. Derfor er det gledelig å se at det er god rekruttering til næringen. Tall fra undersøkelser viser at reindrift sammen med fiskeri skiller seg kraftig ut fra alle andre yrker hva gjelder trivsel i yrket. Det aller viktigste for å bevare reindriftsnæringen er at beitearealer ivaretas. Det har vært og er mye fokusering på reintall, men for å ha gode rammevilkår for fortsatt bærekraft må også de øvrige rammevilkår på plass, som beitetider og beitegress. For å fastsette og få anerkjennelse for et bestemt reintall må man også ha forutsigbarhet når det gjelder tilgjengelig beiteareal. Vi ser av forhandlingene at næringen selv poengterer at arealvern er det aller viktigste og mest krevende de jobber med. Forutsigbarhet gjelder også hvor mye av produksjonen som vil gå tapt til rovvilt. Årets avtale viser at mye er på plass. Nå ser vi at vi også får på plass en ordning som fritar næringen for en del avgifter på driftsmidler. Dette er på høy tid. Noe som ikke er på plass, er en norsk-svensk reinbeitekonvensjon. Dette arbeidet må nå prioriteres, slik at det kommer en løsning. Norge skal være stolt av at vi har en sterk, levende reindriftsnæring, en unik urfolksnæring som produserer fantastiske råvarer på karrige og værharde beiteområder – og på den måten viderefører en stolt og rik kultur.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Det er vel ingen tvil om at Norge har bedrevet en aktiv fornorskningspolitikk over mange år. Historien har vist oss at mange er utsatt for til dels grove overgrep. Effekten av den politikken og alle de årene den er bedrevet, er ennå ikke kjent, og det er vel noe av det kommisjonen skal få fram. Samtidig har det vært en vanskelig sak for mange. Også mange av dem som har følt fornorskningspolitikken på kroppen, har vært i tvil og tvilt seg fram til om det var riktig å sette ned en kommisjon. Mange gamle sår blir åpnet, mange debatter som mange har styrt unna, vil komme fram. Derfor er det utrolig viktig, mener jeg, at man har et bredest mulig mandat til den jobben som skal gjøres, at man har bredest mulig kompetanse i det enkelte kommisjonsmedlemmet, men også samlet sett. Det er viktig at man får en kartlegging, at man undersøker virkningene av fornorskningspolitikken i dag. Det er viktig, sånn som det ligger her, at man skal foreslå tiltak for videre forsoning. Det er ikke tvil om at kommisjonen kommer til å bli møtt med skyhøye forventninger. Mange av de forventningene kommer nok til å bli vanskelig å innfri, for det er mange som sitter med personlige opplevelser, personlige forventninger, forskjellige forventninger. Jeg tror det viktigste er at man er tilgjengelig, at man er lyttende, at man spiller på de samiske, de norsk-finske og de kvenske miljøene og organisasjonene. Jeg tror det verste vi kan få ut av dette, er hvis noen, når jobben er ferdigstilt, sitter igjen med et inntrykk av at deres historie ikke ble lyttet tilstrekkelig til. Det kan ikke være noen fasit på hva som er riktig og galt, når det er folks personlige erfaringer. Mange har nok følt dette som grupper, men mange har også følt det på kroppen privat, som enkeltpersoner. Jeg tror at kommisjonen blir møtt med skyhøye forventninger, men jeg tror den sammensetningen og det mandatet gir den et godt utgangspunkt for å gjøre en god jobb, så jeg ser fram til at den trer sammen og får begynt sin jobb.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2018-06-14:
Presidentskapet legger med dette frem sin innstilling til representantforslaget til stortingsrepresentantene Arne Nævra, Kari Elisabeth Kaski, Solveig Skaugvoll Foss og Lars Haltbrekken om å innføre betalingsparkering i stortingsgarasjen. Et samlet presidentskap tilrår at representantforslaget ikke vedtas. Presidentskapet støtter forslagets intensjon om å bedre bymiljøet i Oslo, men mener at innføring av betaling i stortingsgarasjen ikke er et riktig virkemiddel, verken for å oppnå dette eller for å gjøre stortingsrepresentantenes arbeidshverdag mest mulig smidig og effektiv. Stortinget er ikke en ordinær arbeidsplass, og å være stortingsrepresentant er Norges fremste tillitsverv. Stortingsrepresentantene er innvalgt fra alle landets fylker, og det bør følgelig tilrettelegges for at stortingsrepresentanter som ikke er hjemmehørende i Oslo, lett kan komme seg til og fra Stortinget. Dette gjøres i dag, eksempelvis ved at det tilbys pendlerboliger og gjennom fri parkering i stortingsgarasjen. Tilrettelegging for at stortingsrepresentanter har anledning til å benytte bil til og fra Stortinget, har i tillegg et sikkerhetsperspektiv, f.eks. er det enkelte representanter som frarådes å bruke offentlig transport. I stedet for å innføre betalingsparkering i stortingsgarasjen vil presidentskapet vurdere alternative tiltak som kan tilrettelegge for miljøvennlig transport, bl.a. vil vi se på hvordan det kan legges enda bedre til rette for økt bruk av sykkel og elbil ved reiser til og fra Stortinget. Presidentskapets innstilling er derfor at dette representantforslaget ikke vedtas.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Det er ikke vanskelig å være enig med de to foregående talerne fra denne talerstolen. Det er også greit at mange av poengene mine er blitt tatt av mine to kolleger. SV deler ofte sakene sine, ikke minst transportsakene, inn i to grupper. Vi kaller det de grønne sakene og de røde sakene – dvs. de to sakene vi vil fronte – og så har vi de blå, som vi ikke pleier å fronte noe særlig. Denne saken er både grønn og rød, det dreier seg om et miljøperspektiv og et rettferdighetsperspektiv. Det er to innganger til denne saken. Vi vet at Oslo skal bli Europas miljøhovedstad. Miljøpolitikken vil ikke bare gi reduserte klimagassutslipp, men også bety mer liv i byen, en åpnere by, renere luft, flere sykkelveier og enda bedre kollektivtransport. Oslo kommune har satt seg det ambisiøse målet å redusere biltrafikken med 20 pst. ved utgangen av neste år og med en tredel innen 2030. Vi har mange virkemidler i verktøykassen vår for å oppnå dette. Jeg sitter i transportkomiteen, og vi går igjennom bypakke etter bypakke – et fantastisk virkemiddel. Vi har bomringer, vi har støtte til kollektivtrafikken, vi bygger gang- og sykkelveier – fine ting alt sammen – og så har vi igjen ett verktøy, og det er nemlig å se kritisk på parkeringsmuligheter og prising på bil i sentrum. All forskning tyder på at det er et viktig virkemiddel. Det lille smutthullet gjør faktisk at vi ofte ikke kan nå målet om nullvekst for biltrafikk i sentrum. Derfor er det viktig ut fra et grønt hensyn – og selvfølgelig ut fra det røde hensynet, dvs. rettferdighetsprinsippet. Jeg tror ikke folk skjønner det hvis ikke stortingsflertallet kan støtte SVs forslag her i dag. De folkevalgte bør likestilles med andre i byen når det gjelder tilgang og priser på parkering. Vi kan ikke med den ene hånden sette krav til vanlige folk og faktisk gjennomføre noe annet for vår egen del. Med skyggen av byggeskandalen på huset friskt i minne synes jeg dette er en ørliten pris å betale for å rette opp inntrykket blant mange av at Stortinget svever i sin egen lille verden med regler som ikke gjelder for folk flest. Når jeg sier «for folk flest», ber jeg spesielt ett parti merke seg det.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Jeg har ikke tenkt å ta ordet til siste taler, for da tror jeg det kan bli en lang debatt i dag. Bruken av norske jordressurser i produksjon av mat i Norge har over lang tid blitt erstattet av importert kraftfôr. Det er et faktum. Det har vært fokusert på volum som har gitt lav selvforsyningsgrad, gjengroing, overproduksjon, som har svekket økonomien, tilskuddsavhengighet og gjeldsvekst i landbruket. Dette er et faktum. Vi ser det, og det gjør jordbruket ganske sårbart for framtiden. Flere talere har påpekt det, bl.a. hvis renteøkningen kommer, og det gjør den ganske sikkert. Det store spørsmålet for meg og SV er: Hva vil vi med norsk jordbruk? Det er det som er nøkkelspørsmålet. Er det bare volum? Jeg tror ikke det er volum som er poenget. Vi kan ikke i Norge satse på kvantitet. Vi har ikke en sjanse i den internasjonale situasjonen, selv om norsk jordbruk på et vis er beskyttet. Det er kvalitet. Hva vil vi med norsk jordbruk? Hva slags rolle skal matproduksjonen ha, og hvordan skal vi forvalte bruken av jord i samfunnet? Det er Stortingets viktigste oppgave å stille det spørsmålet, og det er også forhandlingsinstituttets viktigste oppgave, etter min mening. Her må selvberging stå helt sentralt. Da er innretningen på jordbruksoppgjøret ganske avgjørende. Det er også prising av kraftfôr, stimulering av grovfôr, osv. Vi har verktøy. Vi kan bruke det, hvis man vil. Jeg vil signalisere at jeg har stor sympati for Rødts forslag om å øke selvbergingsgraden til 50 pst. Det er et bra mål i første omgang, og det betyr selvfølgelig at man trekker fra det som importert kraftfôr innebærer. Man måler da i kaloriinnhold. Etter et par mageplask her i salen kom staten med et tilbud som jordbruksorganisasjonene ikke kunne si nei til. Jeg kan ikke se at innretningen på jordbruksoppgjøret er betydelig endret, at det er gitt noen særlig nye føringer, men de klarte ikke si nei til det. Det kan jeg forstå. Men like viktig som bondens inntekt er fordelingen av den inntekten. Fordelingen av den inntekten, hvilke bruk den kommer til gode, er også av stor betydning for hva slags formål vi har med jordbrukspolitikken. Det var veldig synd at ikke driftsvansketilskuddet kom opp i jordbruksforhandlingene, og at det ble en del av det. Det skulle jeg ønsket, og jeg skulle også ønsket at dyrevelferd på et eller annet vis ble stimulert i en slags bonusordning, incentivordninger, og jeg håper det etter hvert kan komme på plass i den sammenheng. Så får vi bare håpe at underveis til en slik ordning vil vi i hvert fall kunne øke økologisk produksjon i Norge, hvor dyrevelferd står ganske sentralt.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Hvis vi ikke ser på de ansattes arbeidsvilkår – som kan bli atskillig dårligere, og de kan til og med miste jobben ved utsettelse – hvis alt blir så mye bedre, som det blir sagt, med privatisering og anbudsutsettelser, hvis vi ser på teknisk drift og organisering, må jeg spørre statsråden: Hva var det som gikk feil i Sverige og i Storbritannia? Der har ikke erfaringene vært direkte gode, for å si det mildt. Det tror jeg vi kanskje kan være enige om, og da vil jeg spørre: Hva er det statsråd Solvik-Olsen skal gjøre som Sverige ikke klarte?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Forslaget som er til debatt her i dag, om virksomhetsoverdragelse, handler om tryggheten og arbeidsvilkårene til over 500 arbeidsfolk – 500 som jobber med renhold og vedlikehold av norske tog. Det er snakk om mange arbeidsplasser. Det kan vel sammenlignes med en relativt stor hjørnesteinsbedrift i et norsk samfunn – 500 mennesker. SV har hele veien vært tydelig motstander av hele jernbanereformen – det er kjent – og kritisk til den manglende handlekraften denne regjeringen viser på vegne av norsk jernbane. Så er det kanskje feil å si at de mangler handlekraft, for de viser handlekraft i forbindelse med privatiseringer og anbudsutsettelser. Men mangel på handlekraft har de vist når det gjelder IC-utbyggingen, som blir utsatt, når jernbanen ikke blir prioritert framfor store motorveiprosjekter, f.eks. Forslaget vi diskuterer i dag, burde vært mulig å vedta uansett hva man mener om regjeringen og jernbanereformen. Samferdselsminister Solvik-Olsen har gjentatte ganger lovet at denne reformen ikke skal gå ut over lønns- og pensjonsvilkår for de ansatte. Den 6. mars 2015 sa Solvik-Olsen: «Det er viktig for meg å understreke at dette ikke er en reform der vi skal spare penger ved å la selskaper konkurrere på lavest mulig lønn og pensjoner.» I mai 2015 gjentok regjeringen det samme budskapet og spesifiserte at de ansatte skulle få virksomhetsoverdragelse. «Jernbaneloven inneholder bestemmelser som medfører at arbeidsmiljølovens regler gjelder ved konkurranser om avtaler om persontransport med tog, dersom virksomheten etter konkurranse blir drevet med samme type transportmiddel som før.» Det ministeren da glemte å si, var at dette ikke skulle gjelde de som renholder togene, og de som vedlikeholder togene, altså klargjøringspersonalet. Vårt forslag her i salen i dag handler ganske enkelt om å sikre de ansatte de rettighetene regjeringen har lovet dem. At regjeringen går imot dette forslaget, er skuffende. At Kristelig Folkeparti har signalisert at de vil gjøre det samme, er overraskende og ekstra skuffende. Jeg kjenner Kristelig Folkeparti som et parti som er opptatt av vanlige folks rettigheter, som ønsker å sikre gode og trygge jobber, og som er opptatt av at vi skal ha et fellesskap som skal ta vare på alle. Og jeg kjenner Kristelig Folkeparti som et parti som setter mennesket i sentrum. Å stemme mot dette forslaget er å sette markedet – ikke mennesket – i sentrum. De eneste som kan tjene på dette, er de som vinner anbudene, som kan skvise kostnadene ved hjelp av dårligere arbeidsvilkår og sparke dem som har vært i disse jobbene i 10, 20 eller 30 år. De som taper på det, er de ansatte direkte, familien deres og til sist vi som bruker tjenestene. Luftambulansesaken har vist hvor galt det kan gå når man legger opp til en anbudsprosess som ikke ivaretar de ansatte.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Til dem som har hatt ordet her fra Fremskrittspartiet: Jeg er ikke allergisk mot privat drift. Jeg har hatt egen virksomhet i 40 år, jeg må bare minne om det. Og jeg ser at Nye Veier har gitt oss veldig mye. Jeg ser også at det er mye å hente fra privat drift, men vi kunne altså ha gjort dette innad i Statens vegvesen, og vi kunne også ha tatt grep i Norges statsbaner og Bane NOR tidligere. Men la nå det ligge. Det er så populært med slike case-studier. La oss tenke oss at noe ikke helt funker på jernbanen, f.eks. på Østfoldbanen, f.eks. en sporveksler som ikke helt funker. Hva er da saksgangen? Hvem finner feilen, hvem bestiller for å rette opp feilen, hvem utfører reparasjonen, hvem kontrollerer reparasjonen, og hvem koordinerer? Kanskje noen svarer på det?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Jeg har lyst til bare å henvise litt til det brevet som kom fra Lier-ordføreren, som er en føring, en henstilling til en behandlingsmåte ved å fokusere på dette lange Viker-alternativet for rv. 23. Kan statsråden se noen juridiske hindringer i veien for at man konsentrerer seg om det ene alternativet, som det er enighet om i kommunen nå? Eventuelt hvis han gjør det, hvilke andre grep kan statsråden ta for at vi kan få en raskere behandling enn f.eks. muligheten for en detaljregulering direkte?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Jeg takker for svaret. Poenget med rv. 23 og dette prosjektet er at det er veldig spesielt. Vi har utredet, og det har vært diskutert alternative traseer i årevis. Holdningene lokalt har vært framme mange ganger. Vegvesenet har kommet med mange synspunkter, så det er gjort masse faglige vurderinger. Hvis man velger det ene alternativet, snakker vi om ganske enkle problemstillinger. Det er omtrent snakk om hva slags bergtype vi har for boring hele veien – så enkelt er det vel. Men ser statsråden noen grep som han kan ta som forkorter planleggingstiden for den hardt rammede befolkningen som venter på et resultat på Lahell?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-14:
Aller først vil jeg signalisere støtte til Kristelig Folkepartis forslag om Leirin. Det kan for så vidt noteres. Jeg har lyst til å ta opp spørsmålet om innfasing av nullutslippsteknologi for fartøyer for persontransport i Oslofjorden. Det har ikke vært nevnt så vidt jeg har hørt her i salen – det må ha vært i forbifarten. Den er også omtalt i samleproposisjonen. Jeg mener det er et kjempepotensial for trafikk i indre Oslofjord. Hvis vi får nullutslippsteknologi, får vi slått to fluer i ett smekk. Vi snakker her om muligheter for trafikk fra Hurumhalvøya, som er i befolkningsvekst, Fornebulandet, som er i enorm vekst med arbeidsplasser og bosetting, og så har vi selvfølgelig de tradisjonelle anløpsplassene fra tidligere. Selvfølgelig er dette saker der fylkeskommunene må sitte i førersetet. Det er et fylkeskommunalt ansvar, og det er også de som sto bak den rapporten som ble utgitt i fjor omkring hvilken teknologi man kunne lene seg på – hydrogen eller elektrisitet. Rapporten konkluderer med at begge deler for så vidt er mulig, men at hvis man velger hydrogen, enten alene eller i kombinasjonsløsninger, er det til en viss grad behov for en testperiode. Derfor får det også til en viss grad karakter av et pilotprosjekt. Det betyr at Staten burde hatt et ansvar for å være med og initiere og støtte opp om prosjektet. Det er bakgrunnen for det forslaget som vi har lagt fram i dag på det området.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Presidentskapet legg med dette fram ei samrøystes innstilling om endringar i reglementet om register for verva og dei økonomiske interessene til representantane. Endringane er ei oppfølging av tilrådingar frå Europarådets antikorrupsjonsorgan, Greco. For det fyrste føreslår presidentskapet at det vert plikt til å oppgje gjeld og garantiansvar ein har i næringstilhøve over høvesvis 10 og 20 gongar G. Registreringsplikta gjeld berre gjeld som representanten personleg heftar for. Det ligg i dette at gjeld i eit aksjeselskap ein har eigarinteresser i, ikkje skal registrerast. Formålet med registeret er å gje informasjon om økonomiske tilhøve som har offentleg interesse, slik at ein synleggjer kva for økonomiske kontaktar representantane har. Presidentskapet meiner at det kan vera like viktig å vera open om personlege skulder av noko omfang i næringsverksemd som om investeringar ein har. Samstundes må reglane vera praktikable. Eg meiner me her har funne ein rimeleg balanse mellom desse omsyna med dei nye reglane. For det andre vert det gjeve ein regel om at representantar har høve til å leggja inn annan informasjon om interesser av særleg personleg eller økonomisk art, dersom ein meiner det har offentleg interesse. Presidentskapet tenkjer her særleg på informasjon i samband med ei sak Stortinget skal handsama, der representanten opplever at han har ein interessekonflikt. Det kan vera tilfelle der representanten har verv eller andre bindingar i ei sak som i særleg grad har konsekvensar for han, eller til dømes ein planlagd vegtrasé som går over eigedomen hans og vil få stor innverknad på verdien av denne. Registeret kan då nyttast til å informera om dette, slik at ein unngår spekulasjonar i ettertid. I innstillinga vert det elles gjort greie for fleire tiltak presidentskapet vil setja i verk som ledd i oppfølginga av tilrådingane frå Greco, m.a. ved å ta inn ei tilvising i etisk rettleiar om at relevant informasjon knytt til einskildsaker Stortinget handsamar, kan leggjast inn i registeret. Med dette oppmodar eg om at ein følgjer tilrådinga frå presidentskapet.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Denne regjeringen har prioritert strukturgrep som gjør at de som satser i næringen, må kunne få en inntekt som det går an å leve av, og som kan forrente de investeringene de har gjort. Når bøndene selv er ansvarlige for å balansere markedet, har vi en forventning om at de klarer det på en bedre måte enn det de har gjort til nå. Så er det sagt at det er lite virkemidler. Det gjør regjeringen nå en jobb med for å finne ut om det finnes andre måter å balansere dette på innenfor det rammesystemet vi har. Det er forventninger om at Omsetningsrådet og de som jobber med dette, finner gode virkemidler for å få bedre balanse i markedet.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Den beregningsmåten som landbruket og staten har forholdt seg til i en årrekke under skiftende storting, og som bygger på totalkalkylen for landbruket, er ikke egnet til å måle nivå. Staten kan ikke vedta et inntektsmål for en bonde som gjør sine disposisjoner på sin gård hver eneste dag. Staten kan bare legge til rette for rammer for inntektsutvikling, og så må bøndene selv gjøre sine vurderinger når det gjelder inntjening på gården.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
For det første har jeg lyst til å minne om at dette er et av de beste oppgjørene på mange tiår. Jeg tror de fleste der ute er veldig fornøyd, og at de bretter opp ermene og gjør noe med markedsubalansen som finnes i dag, pluss andre faktorer som påvirker lønnsnivået til bøndene. Det er mange ting. Det er produksjonsforhold, det er vær og klima, det er renteutvikling og kostnadsutvikling. De disposisjonene som gjøres hos en selvstendig næringsdrivende bonde, påvirker resultatene og inntektene i veldig stor grad. Totalkalkylen er heller ikke et egnet system for å måle inntektsnivå. Den måler bare en utvikling over tid. Hvis vi skulle gå til en kronemessig lik utvikling som for alle andre, måtte vi ha hatt et helt annet grunnlag å bygge på.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV påstår i en merknad i innstillingen at regjeringen Solbergs siste fem år har ført til sentralisering i landbruket. Det finnes ikke dokumentasjon på at denne regjeringens politikk har hatt en sentraliserende effekt. Tvert om kan det påvises at økningen i det grasbaserte husdyrholdet i kornområdene under den forrige regjeringen i stor grad har snudd. Tiltakene for å sikre grunnlaget for den geografiske produksjonsfordelingen og for områder med driftsvansker er styrket, og tilskuddet for å utnytte utmarka er styrket vesentlig. Subsidieringen av grasproduksjonen i kornområdene er avviklet. Kan representanten Aasland dokumentere disse påstandene?
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Nå oppfatter jeg at representanten Terje Aasland snakker om framtida. I merknaden som står i innstillingen, handler det om de fem siste årene til Solberg-regjeringen. Da spør jeg igjen om påstandene i innstillingen, og det som representanten for så vidt også var innom i innlegget sitt, kan dokumenteres.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Representanten Pollestad sa at det var feil at dette var det beste oppgjøret på flere tiår. 770 mill. kr over budsjettet er det beste, i hvert fall på de siste 14 årene. Det kan jeg dokumentere for representanten Pollestad i dag, hvis han vil se det. Mitt spørsmål til Pollestad er det samme som til representanten Aasland: Kan representanten Pollestad dokumentere at regjeringen Solbergs landbrukspolitikk har hatt en sentraliserende effekt?
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Kristelig Folkeparti snakker varmt om forhandlingsinstituttet. Det gjør Høyre også. Vi har faktisk et landsmøtevedtak på at vi er for det. I år ble det avtale, og organisasjonene er jevnt over godt fornøyd med resultatet, men i innstillingen går likevel Kristelig Folkeparti langt i å pålegge den ene parten, altså staten, konkrete forpliktelser på enkeltpunkter i virkemiddelbruken. På denne måten overkjører Kristelig Folkeparti det som skjedde i forhandlingene. Spørsmålet til representanten Molvær Grimstad er: Hvis Kristelig Folkeparti er opptatt av å ta vare på forhandlingsinstituttet, hvorfor foreslår de konkrete tiltak i Stortinget?
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Som representanten Moxnes sikkert er kjent med, regnes selvforsyningsgraden på kaloribasis i et normalt norsk kosthold, og det inneholder langt mer enn det som produseres i Norge. Det som er et faktum, er at Norge tett på er selvforsynt med de produktene vi kan produsere i dette landet. Noe potensial er det på poteter, frukt og bær, men ellers er vi faktisk selvforsynt med de produktene som det går an å produsere i dette landet. I tillegg har vi veldig mye fisk. Jeg må nesten spørre representanten Moxnes om han har lest proposisjonen, for det som er et faktum, eller i hvert fall det som står der – hvis ikke Moxnes henter sine fakta fra andre kilder – er at selvforsyningsgraden har gått opp, spesielt på grunn av at man produserer mer korn. Og med flere år med reduksjon i selvforsyningsgraden har norsk fôrandel økt med 14. pst. fra 2014 til 2017. Så jeg må altså spørre representanten Moxnes: Hvor henter han disse faktaene fra?
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Som representanten helt sikkert også er kjent med, er det mye av fôrkomponentene som hentes fra andre land for å få nok protein til dagens produksjon. Det forskes også veldig mye for å prøve å finne proteinkilder som kan tilføre fôret det vi trenger for å ha den produksjonen vi har i dag. Da er spørsmålet mitt til representanten Moxnes: Hva er svaret på at Norge per i dag ikke har nok proteinråvarer til fôrproduksjonen sin? Hvor skal vi hente det fra?
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Norsk landbrukspolitikk har fire overordnede mål. Det er matsikkerhet, landbruk over hele landet, økt verdiskaping og et bærekraftig landbruk med lavere utslipp av klimagasser. I tillegg skal vi redusere inntektsgapet. Det er en jobb som staten og bøndene har sammen. Bøndene tar sitt ansvar med produktivitetsutvikling og tilpasning, og staten legger til rette med rammer for dette. Men når en hører på deler av opposisjonen, kan en jo tro at denne avtalen bommer fullstendig på disse målene. Det er i tilfelle underlig at faglagene med åpne øyne skulle ha gått inn i en avtale som ikke bygger opp om målsettingene. Det har de heller ikke gjort. Som jeg nevnte i mitt første innlegg, kommenterte min nabo, Karl Petter Vintland, avtalen til meg på følgende måte: Jeg er kjempefornøyd! Nå er jo vi sørlendinger kjent for å være litt mer avdempet og beskjedne. Jeg prøvde meg litt på min kollega fra Bergen, og han sa: Ja, hadde jeg skullet si det, hadde jeg sagt: Det er kanon, kjempefantastisk, legendarisk, historisk, det er bedre enn skillingsboller! På sørlandsk sier en at dette er en god avtale. Bondelaget mener det, Norsk Bonde- og Småbrukarlag mener det, samvirkebedriftene mener det, de små bøndene mener det, de store bøndene mener det. La meg oppsummere: Dette er den største overføringsøkningen på lang, lang tid. For det første: Den øker matsikkerheten ved å bedre bøndenes inntektsmuligheter. For det andre: Den sikrer landbruk over hele landet, bl.a. ved å bedre støtten til mindre melkebruk, som er selve ryggraden i landbruket i mange distrikter. For det tredje: Den øker verdiskapingen gjennom bedre markedstilpasning, bl.a. ved å gi nye verktøy. For det fjerde: Den bedrer bærekraften og reduserer klimaavtrykket ved å vektlegge nye klimatiltak. Til sist: Den vil, sammen med summen av de tidligere oppgjørene som denne regjeringen har styrt under, gi en bedre inntektsutvikling for bøndene enn for samfunnet ellers. I dette oppgjøret er partene enige om at «det er en utfordrende markedssituasjon for flere husdyrproduksjoner, og at forutsetningen for jordbrukets inntektsmål for tiden ikke er oppfylt, og at forbedring av markedsbalansen er avgjørende for en god inntektsutvikling». Netto inntekt kan ikke vedtas i oppgjør. Oppgjøret legger rammer for inntektsdannelsen, og resultatene følger utviklingen i markedene, kostnadsutvikling og en rekke andre beslutninger som den enkelte bonde som selvstendig næringsdrivende tar på sine gårdsbruk hver eneste dag.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Strukturendringene som ble vedtatt i 2014, ble gjennomført for å legge til rette slik at det går an å leve av å ha sitt arbeid i landbruket. Videre var det et mål å øke produksjonen i de fleste sektorer. Det betyr kort og godt at det må lønne seg å utvide produksjonen. Etter 2014 er rammene for mindre bruk styrket uten at det har rammet de større brukene. Mange har investert og tilpasset seg dagens regelverk, og en gjeninnføring av tak, som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV tar til orde for, vil gjøre det veldig vanskelig for dem som har investert store summer, særlig de unge som har satset på dette grunnlaget, og som vi er helt avhengige av i framtiden. Dette jordbruksoppgjøret følger opp Stortingets behandling av jordbruksmeldingen. Det legger til rette for økt produksjon i sektorer med markedsmuligheter, det legger bedre til rette for små og mellomstore bruk, og det tar hensyn til områder med driftsvansker. Det stimulerer ytterligere til bruk av utmarksressursene, og det styrker velferdsordningene vesentlig. Innsatsen for å redusere klimagassutslipp styrkes, og det bevilges vesentlig mer penger til å styrke kunnskapsgrunnlaget. Inntektsmålet følges opp, og målet avveies mot andre hensyn, bl.a. fordi Stortingets forutsetning om god markedstilpasning for tiden ikke er oppfylt. Så vil jeg kommentere litt av det som har kommet fram her i debatten. Heller ikke representanten Bjørke kan dokumentere at denne regjeringens politikk har vært sentraliserende. Jeg vil bare minne om at i Senterpartiets egen regjeringstid gikk matproduksjonen ned, investeringene gikk ned, mer jord gikk ut av drift, og færre unge ville satse i landbruket. Det kan være at Senterpartiets representant i likhet med Arbeiderpartiets representant Sveen sier at nei, de kan ikke dokumentere det, men de har en oppfatning og en følelse av det. Det er rimelig oppsiktsvekkende fra denne talerstolen. Så til representanten Pollestad, som omtalte mitt besøk på Jæren i lite rosende ordelag, der utvidelsen av konsesjonsgrensen for kylling hadde hatt en sentraliserende effekt. Det han ikke fortalte noe om, var at han også tok meg med til sin egen familie på Hå Rugeri, som i løpet av året vil klekke kylling nummer 300 millioner, der de fra 1996 har hatt en eventyrlig vekst, og der de også sier at viktigere enn volumet er kvaliteten. Det rugeriet, som klekker hver tredje norske kylling, regnes for å være et av de fremste i verden. Så jeg ber representanten Pollestad ta med en hilsen til sin bror Arild Pollestad – jeg syntes besøket på Hå Rugeri var et flott besøk da jeg var på Jæren.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
En lang debatt går mot slutten, og jeg har lyst til å kommentere noe av det som kom fram i innleggene nå i den siste runden. Representanten Nils T. Bjørke forteller oss at verden der ute er helt annerledes enn det som beskrives fra Senterpartiets politikere. Ja, det kan godt tenkes. Nå har jeg jobbet på dette politikkområdet i fire og et halvt år, og jeg har vært på veldig mange samlinger i organisasjonssammenheng. Jeg må si at når jeg har reist rundt i landet og møtt bønder, har jeg truffet fryktelig mange offensive, flinke og stolte bønder. Men i den nasjonale retorikken og i mange av organisasjonenes møter, opplever jeg det motsatte. Det er vel kanskje det jeg har blitt mest overrasket over i mitt politiske liv, at det å jobbe med næringspolitikk skulle være så tungt med hensyn til det å legge til rette for gode rammebetingelser for en næring. Så til representanten Terje Aasland: Det virker rett og slett som en tror at det å heve stemmen i innlegget sitt gjør at argumentasjonen blir bedre. Jeg må jeg si jeg synes det er veldig, veldig rart. Representanten Pollestad sabler ned at noen får lov til å drive noe større, han som tok meg med til et fantastisk rugeri som er drevet av hans egen bror. Du må jo være så stolt! Det var et mønsterbruk. Det var helt fantastisk å være der og se på disse flotte kyllingene som ble klekt i millioner. De klekker hver tredje kylling i dette landet. Det var helt fantastisk. Det må jeg virkelig si. Når de er blant de beste i verden, tenker jeg at de må jammen ta meg få lov å eksistere. Det er sikkert bare for deg å ønske deg tilbake til å være kyllingbonde. Kanskje det hadde vært bedre enn å klage her i salen på alt som har med landbruket å gjøre, som denne regjeringen gjør.
Ingunn Foss (Høyre), 2018-06-14:
Den samiske reindriften er en viktig næring og en viktig kulturbærer for det samiske folk. Grunnlaget for å utvikle næringen videre ligger i en bærekraftig og dyrevelferdsmessig forsvarlig bruk av beiteområdene. Regjeringen har en offensiv reindriftspolitikk og vil følge opp arbeidet for reindriftsmeldingen gjennom bl.a. endringer i reindriftsloven. Reindriftsavtalen er, ved siden av reindriftsloven, det viktigste redskapet for å følge opp målene og retningslinjene i reindriftspolitikken. Det er positivt at staten og Norske Reindriftsamers Landsforbund i februar kom til enighet om en ny reindriftsavtale. Den nye avtalen viderefører linjene i reindriftsmeldingen, noe som bl.a. innebærer at tilskuddsordningene som styrker produksjon og omsetning, prioriteres, og at det legges til rette for reineierne som har reindrift som hovednæring. Regjeringen er opptatt av å føre en reindriftspolitikk som sikrer at det lønner seg både å skape nye arbeidsplasser og å være i arbeid, og vil legge til rette for å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell, markedsorientert og bærekraftig næring. Jeløya-plattformen slår fast at regjeringen i samarbeid med reindriftsnæringen vil legge til rette for en økologisk bærekraftig reindriftsnæring. Det er derfor positivt at tiltak som bygger opp under dette, er særlig prioritert. Markedet for reinkjøtt har hatt en positiv utvikling de senere årene, noe som har bidratt til en positiv inntektsutvikling i næringen. Regjeringen peker i proposisjonen på viktigheten av samsvar mellom reintall og beiteressurs, noe som understreker at arbeidet med å begrense reintallet, som er gjort over flere år, har vært nødvendig. Den nye avtalen viderefører dette ved å støtte opp under dem som har fulgt opp vedtakene om reduksjon, mens de som ikke har fulgt opp reduksjonskrav, ikke har vært i posisjon til å få tilskudd. Det er positivt at avtalen legger til rette for en styrking av HMS-tjenesten i reindriften og for beredskapen for å sikre dyrevelferden under vanskelige beiteforhold. Til slutt: Det er gledelig at en samlet komité står bak komiteens innstilling om den nye reindriftsavtalen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
En av utfordringene med norsk landbrukspolitikk de siste årene, som har vært med på å skape en krevende situasjon, er selvfølgelig ubalansen i markedet og manglende muligheter for å regulere dette. Da er mitt spørsmål til representanten veldig enkelt: Ser hun noen sammenhenger mellom den politikken som har vært ført de siste årene, og den faktiske manglende muligheten for å redusere ubalansen i markedet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Ja.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Jeg er veldig glad for spørsmålet. Det er ingen tvil om at en av de store forskjellene mellom det Arbeiderpartiet vektlegger som kvaliteter i norsk landbrukspolitikk, og det Høyre og Fremskrittspartiet vektlegger, går nettopp på dette med å bruke de mulighetene og arealressursene som er, rundt omkring i landet. Det er ingen tvil om at hvis en lar en situasjon hvor en øker produksjonsvolumene og avregulerer mulighetene for å ha god markedshåndtering, fortsette, er det klart at en får en selvforsterkende effekt ved at sentraliseringen kommer. Den kommer jo ikke bare på de gode områdene, den kommer også i de mer marginale områdene, hvor f.eks. økning i melkeproduksjonen osv. er med på å sentralisere landbruksproduksjonen. Det ønsker ikke Arbeiderpartiet å være med på. Vi mener det er viktig at vi har god utnyttelse av landets arealer, og ikke minst at vi ser at det er levende gårdsbruk med varierte bruksstørrelser over hele landet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Det er ingen tvil om at den utviklingen som har vært de siste fire årene, hvor en legger mer og mer til rette for større produksjonsenheter og stadig større produksjonsvolum rundt omkring på de ulike sentrale gårdsbrukene i landet, vil medføre en sentralisering. Det vil også forsterkes i en situasjon hvor en legger mer og mer vinn på å ta ut gevinstene i markedet. Da vil selvfølgelig de største dra av gårde med de store gevinstene. Samtidig som det å hente ut gevinster i markedet blir mer og mer krevende, er det helt klart at det er de største som vinner fram. Det vil være en sentraliserende effekt, og denne sentraliserende effekten har regjeringen Solberg beredt grunnen for, ikke minst med en landbruksminister fra Fremskrittspartiet, som har dette som sin ideologiske tilnærming til norsk matproduksjon.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Nå er vel ikke akkurat Venstre kjent for å være redd for å ramme dem som nylig har investert, jf. f.eks. pelsdyr, men det er ingen tvil om at for Arbeiderpartiets del er kanaliseringspolitikken helt vesentlig. Vi skal produsere korn der hvor korn kan produseres, og også la det være en viktig understøttelse av det å ha matproduksjon over hele landet. Det er helt opplagt at vi må satse mer på de marginale områdene rundt omkring i Distrikts-Norge – gjøre dem enda mer lønnsomme og satse mer på arealeffektivitet osv. i tilknytning til dette. Det vil underbygge nettopp mulighetene for å investere, og det vil også være med på – tror vi – å gi en mer optimistisk framtid. Så vi er tydelig opptatt av at vi skal forsterke og videreutvikle den kanaliseringspolitikken som er helt nødvendig å ha.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Det er artig å sitte og høre på en statsråd som så ivrig og som med slik innlevende glød prater om en politikk hans parti egentlig er sterkt imot. Det er interessant. Det er ingen tvil om at hadde det ikke vært for en del av de klare begrensningene Stortinget har satt for regjeringens og Fremskrittspartiets ønske om å sentralisere norsk landbruk, hadde situasjonen vært helt annerledes, og jeg tror vi hadde – hvis ikke Stortinget hadde avvist regjeringens landbruksmelding i fjor – vært langt fra en avtale. Er statsråden enig i at det som stortingsflertallet tydelig har begrenset regjeringen i, er en av de grunnleggende årsakene til at en i år har en avtale?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Arbeiderpartiet er veldig tydelig på at det er noen kvaliteter i norsk landbruk som det er helt nødvendig å legge til grunn. For å få til det må det også noen reguleringer til, og de reguleringene har vi vært veldig tydelige på – i kontrast til hva regjeringen faktisk har foreslått. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet stort sett har fått flertall gjennom både landbruksmelding og påvirkning på de siste års jordbruksoppgjør. Et konkret spørsmål gjelder det at en samlet komité slår fast at importvernet skal være velfungerende. Kan statsråden nå fortelle Stortinget hvordan han har tenkt å følge opp det å få et velfungerende importvern?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Dette har vært en forutsigbar debatt, og spesielt Høyre har skrytt av avtalen. Det er for så vidt bra. Det er flott å høre at naboen til saksordfører Foss er fornøyd. Det er også flott å høre at hun har møtt en fornøyd bergenser. Vi har også gitt uttrykk for at vi er fornøyd med innholdet i avtalen. Vi mener den faktisk er god, og det er fordi det er en betydelig kursendring som ligger til grunn for den avtalen Stortinget nå har fått seg forelagt. Det er en kursendring som tar oppgjøret til de grader bort fra det som er Høyres og Fremskrittspartiets opprinnelige politikk. Det er et tankekors at når vi sitter her time etter time og hører på hyllesten fra Høyres representanter, er det første gang – så vidt jeg kan huske – på fem år at regjeringen legger fram et landbrukspolitisk dokument uten at Stortinget korrigerer kursen. Jeg kommer ikke på noen. Kanskje landbruksministeren husker noen, men jeg husker ingen. Det er sånn sett en merkedag for Høyre i dag. Jeg skjønner at de bruker tid, og sånn sett er det bra. Men markeringen består i at det er en vesentlig kursendring fra Høyres og Fremskrittspartiets ideologi, og det er jeg glad for. Det er mange eksempler i avtalen på at det var klokt å korrigere for det som kom i 2014. Ikke minst er melketilskuddet for små og mellomstore bruk et godt uttrykk for det. Det som ble satt fram i 2014, hadde ett formål, og det var å sentralisere og styrke de største produsentene i dette landet. Det ble tilbakevist av Stortinget. Det ble ikke gjennomført. Det er den kursendringen – som tydelig er stadfestet i fjorårets behandling av landbruksmeldingen i Stortinget – regjeringen må forholde seg til, og det er en vesentlig annen kurs enn det Høyre og Fremskrittspartiet har hatt som mantra. Jeg vil absolutt anbefale at de fortsetter den linjen. Så er det opplagt noen problemstillinger, ikke minst at vi i større og større grad reduserer bruken av våre egne ressurser for å produsere mat. Fôrressursene er sånn sett viktig, og det har vært tatt opp i debatten. Jeg synes det har vært mange saklige og gode argumenter i påpekningen av det. Vi for vår del har fremmet en veldig tydelig opptrappingsplan fordi vi ønsker å bruke norske naturressurser mer i innsatsen for å produsere mat. Det blir et av de viktige temaene i framtiden, i tillegg til å håndtere klimaet. Når noen representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet går opp her og påpeker at de er for klimahåndtering, burde de stemme for klimafondsforslaget som er satt fram i dag.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Jeg vil takke saksordføreren for effektiv og god sakshandsaming i komiteen. Jeg vil også takke næringsministeren for at han har vært velvillig til å orientere Stortinget på den måten som han har gjort. Jeg synes det er en god måte å gi Stortinget orienteringer om kompliserte saker på. Og så vil jeg også takke representanten Knag Fylkesnes, som hadde et eget engasjement for å få saken på dagsordenen. Jeg tror det er viktig. Jeg tror det er viktig at Stortinget evner å se, diskutere og ikke minst la seg informere om denne typen saker. Det er en krevende sak for Hydro. Da Hydro gikk inn i Brasil og overtok disse anleggene, var det for å gjøre Hydro framtidsrettet, for å sørge for at de hadde kontroll på verdikjeden for produksjonen av aluminium og ikke minst understøtte den norske virksomheten. Det var en viktig hendelse da Hydro fikk anledning til det. Det er klart det er en ripe i lakken og en krevende situasjon sånn som situasjonen nå har blitt. Jeg forventer at Hydro nå gjør alt de kan, eventuelt sammen med eierne, for å sørge for at befolkningen er trygg, og at de ikke på noen som helst måte blir utsatt for påvirkning når det gjelder helse, miljø og sikkerhet. Så er det viktig at Hydro nå klarer å løse situasjonen, at en forsikrer seg om at utslipp ikke kommer til å skje igjen, og ikke minst at tillit og omdømme kan gjenopprettes. Jeg tror det er viktig at også Stortinget erkjenner at den produksjonen Hydro har i Brasil, også er vesentlig for Hydros framtid, for de har et grunnlag for hele verdikjeden. Men det må ikke på noen som helst måte gå på bekostning av befolkningen og miljøet – forurensning, utslipp i nærområdene. Jeg tror at når vi får enda mer lærdom av denne saken – og det er viktig at også statsråden erkjenner alle læringspunktene som en kan ta med seg av denne saken – er det viktig å diskutere dette videre i Stortinget hvis det skulle være noe, og at en da også drøfter hvordan en følger eierstyringsprinsippene og hvordan også staten følger opp kompliserte saker overfor de selskapene som opererer ute. Jeg har god tro på at det blir gjort. Vi har i utgangspunktet en veldig sterk ramme rundt eierskapsmeldingen og hvordan ting skal forvaltes, og jeg regner med at vi får gode diskusjoner om det også i fortsettelsen.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
At det stilles spørsmål i etterkant av Stortingets behandling av saken, er vel egentlig naturlig, men jeg vil bare referere til det som ble gitt av opplysninger den 7. juni gjennom NRK, der det står følgende: «Norge og USA er enige om at to norske statseide satellitter i polar bane fra 2022 skal være utstyrt med amerikanske spesialutvikla militære sensorer.» Med bakgrunn også i slike opplysninger: Er statsråden i ettertid enig i – eller tenker han noe om – at det burde vært gitt ytterligere opplysninger i sakens anledning?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-14:
Jeg er enig i at det ikke kom noen tilleggsspørsmål om dette fra Stortingets side, og jeg har heller ingen formening om hvorvidt opplysningene i NRK er presise eller upresise – jeg stoler på det statsråden sier. Men i proposisjonen står det veldig tydelig: «Space Norway viser til at det fremdeles er usikkerheter i prosjektet. Denne usikkerheten knytter seg til at selskapet ikke har ferdigforhandlet avtale med kunder, leverandører og finansinstitusjoner.» Det er en veldig presis formulering, og hvis det er slik at nært forestående avtaler foreligger, ville det kanskje vært naturlig, i etterpåklokskapens lys, å opplyse Stortinget om det.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-06-14:
Høgre er i innstillinga med i ein fleirtalsmerknad der ein skriv at ein legg stor vekt på at det nye inntektsmålet skal realiserast. Inntektsmålet seier jo at ein skal redusera inntektsgapet. Då er mitt spørsmål: Er det mogleg å redusera inntektsgapet utan at jordbruket i kroner har minst same inntektsutvikling som andre grupper?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-06-14:
Eg vil gripa fatt i det same. Rovdyrpolitikken er ein viktig føresetnad for å bruka ressursane i heile landet. Framstegspartiet har tydelegvis gløymt dette. I innstillinga er dei ikkje eingong med i ein merknad som seier at den vedtekne rovdyrpolitikken må bidra til at beiteressursane i større grad kan utnyttast. Regjeringa sender av garde ein statsråd for å kosa med ulvekvalpen Balder, ein ekstrem provokasjon mot dei som mister sauer til rovdyr. Me ligg skyhøgt over bestandsmåla som Stortinget har fastsett. Då er spørsmålet mitt: Er Morten Ørsal Johansen fornøgd med regjeringa si oppfølging av rovdyrpolitikken?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-06-14:
Eg registrerer at representanten Ørsal Johansen ikkje er like klar og tydeleg som han var i sitt svar til representanten Sveen på dette spørsmålet. Men eg synest det blir mange ord her. Me har ein akutt situasjon. I den situasjonen vel regjeringa å reisa ut og utføra ein provokasjon mot folk på bygdene. Då spør eg på nytt: Er statsråden fornøgd med regjeringa si oppfølging av ulveforliket, og er representanten fornøgd med måten regjeringa i det siste har kommunisert dette på?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-06-14:
Ja, tilbodet frå staten var eit angrep på norsk matproduksjon. For å nemne nokre enkle forhold der: For det første hadde staten lagt inn eit teoretisk anslag for kor mykje ein skulle betra marknadsbalansen – eg meiner å hugsa det var 348 mill. kr. Dette la ein inn som ei eiga inndekning, utan å gje jordbruket verkemiddel som trengst for å oppfylla det. Viss ein i framtidige år skulle leggja det til grunn, ville det undergrava det viktige inntektsmålet som Stortinget har fastsett. Difor meiner eg det er eitt eksempel på at det er eit angrep på norsk matproduksjon. Eg meiner òg at det ein fekk til på det såkalla pyramidetilskotet – som ein vel har kalla det – rettar opp ein god del når det gjeld små og mellomstore bruk. Så eg har full dekning for ein slik påstand. Den vil eg òg bruka neste gong regjeringa angrip norsk matproduksjon.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-06-14:
Då vil eg ta med representanten Foss inn på ein gardsplass på Sola 1. mai 2014. Der kjem det ein Rock Taxi. I den sit representantar for Venstre – og eg trur representanten Foss var med sjølv – og dåverande statsråd Listhaug. Dei hadde fått ein idé. Dei syntest at det var ein kjempegod idé å dobla konsesjonsgrensa for kylling over natta. Det var ingen faglege råd. Statsråden sa sjølv at ho hadde tenkt på 250 000, men så var det nokon som hadde sagt 280 000. Det var ein god idé. Det utløyste på ein augneblink ein overproduksjonssituasjon, som – ein kan gå inn og sjå – har bidrege til ei kraftig sentralisering av kyllingproduksjonen, der bruk i distrikta vert kjøpte ut eller lagde ned. Produksjonen vert flytta nærmare slakteria. Det som skjedde den dagen, sentraliserte norsk kyllingproduksjon. Eg meiner det er eitt av fleire eksempel på sentralisering.