Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-05:
Stortingsmeldinga om strukturpolitikken for fiskeriene er ei viktig melding. Den er viktig for landet generelt og kysten spesielt – ikke minst for den landsdelen jeg kommer fra. Jeg er fra et fiskevær på yttersida av Senja og har sett at utviklinga for min heimkommune, Torsken, ikke har vært positiv de siste årene. Årsakene til det er mange og sammensatte, men en av grunnene er nok at kommunen de siste par–tre årene har mistet mye av sitt ressursgrunnlag, nesten 30 pst. av torskekvoten og 35 pst. av kvoten NVG-sild. Det har hatt stor og negativ betydning i en så fiskeriavhengig kommune som det Torsken er. Derfor var jeg i likhet med mange veldig glad da fiskeriminister Helga Pedersen lanserte sin viktige ambisjon for fiskeripolitikken, at det skal være «lys i husan» langs heile kysten. Det betyr rett og slett at fiskeripolitikken skal formuleres ut fra noen overordnede samfunnsmål, som f.eks. at den skal trygge bosettinga langs kysten i tillegg til å legge til rette for bedriftsøkonomisk robuste fiskerimiljø. Vi er mange som mener at det er mål som utmerket godt lar seg forene. Det har i flere tiår vært politisk enighet om at fangstkapasitet i flåten må tilpasses en bærekraftig høsting av ressursene. Det har også vært vanlig å tenke at de store naturressursene – som fisken i havet – er et felleseie som man ut fra definerte forutsetninger har fått tilgang til å høste av. Derfor var det også mange som med bekymring så på hva som skjedde da de den gang gjeldende strukturkvotene ved en forskriftsendring i 2003 gikk fra å være et tidsavgrenset gode for konsesjonshavere til å bli en evigvarende eiendom som den enkelte kunne omgjøre til et verdipapir og selge til høystbydende. Det har gjort at strukturkvotene har gått fra å være et bedriftsinternt virkemiddel til et redskap for akselerering av transaksjoner, konsentrasjon av virksomhet og med det en direkte påvirkning når det gjelder omfordeling av ressurser, på en måte som har uroet ganske mange. I tillegg har dette etter manges mening ført til et kostnadsdriv i næringa som er bekymringsfullt. Ser man på forholdet mellom gjennomsnittlig inntjening og gjeldsnivå i flåten de siste årene, ser man at gjelda har fordoblet seg, mens gjennomsnittsinntekten har holdt seg på samme nivå. Det gjør selvfølgelig flåten mer sårbar for alle slags svingninger, som ressursvariasjon og svingninger i rentenivå og drivstoffpriser. Forslaget til tidsavgrensing av strukturkvoter som St.meld. nr. 21 legger opp til, har bl.a. som mål å dempe prispresset i fiskeflåten. I utredninga om strukturvirkemidlene fra 2006, som ligger til grunn for den meldinga vi behandler i dag, er det beregnet at kvoteverdien hadde blitt redusert med ca. 48 pst. dersom tidsavgrensinga hadde blitt 15 år, forutsatt at kvotene i sin helhet ble tatt ut. Dette er et tenkelig estimat, all den tid pris på kvote vil være et uttrykk for forventet inntjening på den samme kvoten. Tiltak som avgrensing er med andre ord viktig for å hindre at struktureringa blir det den ikke var tenkt å være – et redskap for å sende kapitalen ut av næringa og en bonus for dem som vil ut av fiskeryrket. Det er svært viktig at strukturmeldinga legger opp til at både nåværende og framtidige strukturkvoter skal ha tidsavgrensing, sjøl om man har litt forskjellig tidshorisont på de to gruppene. Det er viktig av mange grunner, men først og fremst fordi det ville være svært uheldig å så å si innføre et A-lag og et B-lag. Strukturering har vært og kan fortsatt være et godt virkemiddel for å tilpasse flåten det fangstgrunnlag man til enhver tid har, og for å gjøre fiskerinæringa lønnsom for den enkelte aktør. Men det forutsetter at man har et våkent øye på – og regelverk for – å forhindre negative konsekvenser av strukturering, som f.eks. at man ikke tar ut for mange fartøy i en gruppe, eller at man får for stor eierkonsentrasjon av fartøy og kvoter. Særlig er dette viktig når det gjelder kystflåten. Derfor er det bra at Regjeringa tar flere grep for denne flåten, særlig for flåtegruppen mellom 11 og 15 meter, som nå får anledning til å strukturere. Dette er en viktig, men spesielt sårbar fartøygruppe. En moderat strukturering, hvor man evaluerer ordninga allerede i 2009, vil kunne bidra til at man kontinuerlig ser resultater av ordninga. Det er også interessant å merke seg at regjeringspartiene tar til orde for at det skal vurderes om det kun skal være mulig for sjarkkvoter å overføres fra større fartøy og ikke omvendt. Det er stor enighet i komiteinnstillinga om at det bør utarbeides klare retningslinjer for å hindre eierkonsentrasjon i næringa. Spesielt trengs dette innen kystflåten, som ikke har slike begrensninger i dag. Her må man særlig se på deltakerlovens intensjon om en fiskereid flåte og sørge for at det finnes regler som f.eks. hindrer at flere fartøy kan samles på ei hand, eller at man får krysseierskap mellom hav- og kystflåte. Det er også viktig at man ser på strukturutredningas forslag til suppleringskvoter, f.eks. at man vurderer hvordan fellesskapet kan sørge for å ha ressurser som kan settes inn der det til enhver tid er behov for det, f.eks. distriktskvoter, kvoter som settes inn i spesielle fiskerier til spesielle tider, eller – ikke minst – at man kan sette av ressurser til ungdom i fiskeriene. Det er dette som er framtida for kysten og for en av våre viktigste næringer.