trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Eg skal vera relativt kort fordi representanten Kolberg har gjort greie for regjeringspartias klare syn i denne saka. Eg synest no òg, etter replikkordskiftet, at det er heilt tydeleg at det er ei tynn sak opposisjonen no vel å ha eit spel om. Det er veldig overdriven språkbruk, det er mistenkeleggjering, og det er dårlege svar å få når me ber om dokumentasjon. Å koka suppe på ein spikar var det noko som heitte før, og dette liknar litt på det. Her har me altså ein partileiar som har sagt at ho har gjort noko gale, pengane er betalte tilbake, ingen er inhabile, og då reknar eg som så: «end of story». Men så dreg ein i gang ein svær prosess der parlamentet skal bruka timar og dagar på å høyra på forskjellige ting, ha høyringar, kalla folk inn på teppet – i det heile bruka masse tid, og så er konklusjonen: ikkje nokon mistillit. Det er ingen konklusjonar. Det er berre å fortsetja i det same sporet som ein har kjørt på heile vegen: mistenkeleggjering. Eg synest det er beklageleg at Stortingets mest drivne representant og komiteens leiar her nærmast opererer i fri dressur når det gjeld desse problemstillingane, og har nærmast sitt eige byrå for å driva fram denne saka. Det er beklageleg, for det er ikkje sånn at me er her på Stortinget for å driva detektivbyrå. På Stortinget held me faktisk på med å vedta budsjett og behandla saker – og driva med seriøse saker. Eg synest denne saka etter kvart får eit useriøst preg. Eg har ingen ting imot det om representantane Foss og Anundsen skulle ønskja å driva eit detektivbyrå, men det må dei gjera utanfor dette huset etter mi meining. Eg registrerer at ute i media har denne saka vore ein suksess for Framstegspartiet og Høgre, for der har det vore støy heile vegen. Ein har klart å mistenkeleggjera Senterpartiet og dermed òg regjeringa gjennom det støyprosjektet som ein har hatt utanfor huset. Men eg meiner at det ikkje er det ein skal driva med på Stortinget. Stortinget skal ta på seg oppgåver i samsvar med maktfordelingsprinsippet og ikkje halda på slik som i dag. Me skal altså ikkje driva som eit detektivbyrå, ikkje som politi, ikkje som påtalemyndigheit og ikkje som dommarar. Me er einige om at det i utgangspunktet dreidde seg om eit lovbrot. Ingen frå opposisjonen tek opp noko mistillitsforslag. Saka renn ut i sanden. Foss og Anundsen sitt opplegg har lukkast på sett og vis, men no treng me at det som føregår på Stortinget, blir skikkeleg, ryddig og Stortinget verdig.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Eg ser at representanten Foss omtalar meg som ein bohemaktig type frå Rogaland i boka si, så eg forstår jo i utgangspunktet spørsmålet, også når representanten har vore 30 år i opposisjon. Men eg meiner at representantane Foss og Anundsen, som er hovudaktørane i denne saka, har ei svært tynn sak. Det som skjedde, var at statsråden la seg – eg kjem ikkje på noko betre ord enn det ordet – beklaga seg. Ingen var inhabile, pengane blei betalte tilbake. Saka var oppklart etter mi meining. Så kjem dette som eg kallar for «Detektivbyrået Foss og Anundsen» og skal fortsetja denne saka, som eg då oppfattar som eit sirkus.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Som fleirtalspartia sa i kontroll- og konstitusjonskomiteen, meinte me at me ikkje burde oppretta sak på dette så lenge alle ting var avklarte. Så oppfattar eg det sånn at ein no fortset med den strategien som ein hadde då, nemleg ei mistenkeleggjering av ting som har skjedd, utan å presentera fakta. Det er ein måte å jobba på som eg ikkje liker. Eg liker å få klare ord for pengane, for å seia det sånn. Er det noko som er gale, ryddar me det av vegen. Så vart det rydda av vegen av partileiaren i Senterpartiet sjølv. Kvifor skal me fortsetja med dette sirkuset då? Då opplever eg det som at Høgre og Framstegspartiet har ein annan agenda, og det liker ikkje eg. Eg liker at ein held på med dei sakene som er viktige, at ein kjempar dei politiske kampane, på ærleg vis.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Eg har aldri, så vidt eg veit, nekta nokon å diskutera noko som helst. Det kjem eg heller aldri til å gjera. Eg meiner absolutt at open debatt om alt mogleg er veldig bra. Til og med det Høgre kjem med, ønskjer eg skal bli hørt, òg Per-Kristian Foss sine påstandar. Det eg misliker, er når det blir sirkus ut av saker som eigentleg dreier seg om noko anna, slik eg oppfattar denne saka. Senterpartiets leiing seier at dei har gjort ein feil. Pengane er betalt tilbake. Saka er i prinsippet oppklart, og så fortset ein saka i Stortinget, der parlamentet bruker masse tid på noko som ein ikkje burde brukt tid på, og som representanten Anundsen seier er kjedeleg for politikken. Då er representanten Foss, saman med Anundsen, med på å svekkja politikkens innhald. Det er ikkje bra.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Når et parti med åpne øyne bryter loven, og statsråder er sentrale i saken, er det åpenbart at det er grunn til å se nærmere på en slik sak for Stortinget. Særlig gjelder dette forholdet til habilitet. Det er selvfølgelig mulig at man ikke har vært formelt inhabil i en slik sak, men man har åpenbart balansert på en knivegg. Det er også noen av de tingene som er berørt i innleggene både fra saksordføreren, Per-Kristian Foss, og fra Anders Anundsen, vår komitéleder. Når man er i så viktige posisjoner som statsrådene er, må man holde seg langt unna forhold som kan lukte av inhabilitet eller enda verre saker. Vi får håpe i så måte at denne saken har vært en lærepenge. Etter denne saken sitter jeg med en spesiell smak i munnen, noe som ligner på hva jeg leser i dagens VG på side 3 at Senterpartiets nye partiblomst, gaukesyra, skal smake. Ifølge avisen skal også denne planten være giftig i store mengder, og den trives visst også best der det er mørkt, ifølge VG. Jeg håper ikke sistnevnte skal være ledende for Senterpartiets økonomiske disposisjoner i fremtiden. Med hensyn til avisen VG og andre deler av pressen er det av og til at vi politikere får ufortjent mye kjeft, synes jeg. Men denne saken synes jeg det er rett og rimelig at pressen har satt søkelyset på. Jeg merker meg at ingen i pressen har ment at det ikke har vært relevant for opposisjonen å ta opp saken. Det har kun fremkommet i denne debatten, fra regjeringspartiene, at man er kritisk til at vi har tatt opp saken. Det er en veritabel forsvarskrig som i dag har vært ført av regjeringspartiene her i salen. Det er åpenbart at vi har tråkket på noen ømme tær. Sterkest har kanskje representanten Martin Kolberg vært under overskriften «angrep er det beste forsvar». Det er veldig få av synspunktene i representanten Kolbergs innlegg jeg er enig i, bortsett fra en av hans konklusjoner, at vi tåler ikke flere slike saker i norsk politikk. Det håper jeg regjeringen legger seg på hjertet. Til slutt: Representanten Anundsen, komitélederen, var inne på at regjeringspartiene finner grunn til å utrykke tillit til statsrådene i innstillingen og denne debatten. Nå er jeg ihuga fotballinteressert og følger mye med på sportssendingene på våre tv-kanaler. Når et styre i en fotballklubb går ut og uttrykker sterk tillit til en trener etter at det har gått litt dårlig, er det ikke lenge før man får sparken. Men det er sikkert forskjell på fotball og politikk på dette området.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Først vil jeg takke saksordføreren for et grundig og godt arbeid i forbindelse med denne saken. Så vil jeg henlede oppmerksomheten på side 20 i innstillingen. Der har det sneket seg ut et ord som ikke er uten betydning. Det står: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre viser til høringsnotat fra FNO av 23. november der FNO uttaler at det vil være mulig for pensjonsleverandøren(...) (...) Selvfølgelig skal ordet «ikke» stå inne her. Lønninger og godtgjørelser bør etter Fremskrittspartiets mening bestemmes av eierne til de aktuelle foretakene. Det er ikke noe staten bør blande seg inn i. Avlønningen, dersom den skal være resultatbasert, bør basere seg på faktisk oppnådde resultater, med korrigering for eksempelvis generell oppgang i økonomien eller andre tilfeldige forhold. Fremskrittspartiet ser at noen avtaler om lønn og godtgjørelser har vært uheldig utformet, men mener likevel at dette er et forhold mellom avtalepartnerne. Fremskrittspartiet har ingenting imot at det utarbeides anbefaling om avlønning som man kan velge å følge, eventuelt begrunne hvorfor man ikke følger. Men å basere dette på tvang mener vi vil hemme dynamikken i markedet. Vi er meget kritisk til bestemmelsene i det foreliggende parlaments- og rådsdirektivet om endringer av direktiver. Derfor ber vi i et forslag regjeringen om å forhandle med EU om det foreliggende parlaments- og rådsdirektivet og bestemmelsene om godtgjørelse med sikte på i størst mulig grad å hindre begrensninger i avtalefriheten og inngripen i markedsmekanismene når direktivet skal implementeres i Norge. Hvis dette ikke skulle føre fram, håper vi at man innfører et regelverk som så er begrenset som mulig, og så næringsvennlig som mulig, innenfor de rammene direktivene setter. For øvrig tar jeg opp de forslag som vi er medforslagsstillere til, og dem vi er alene om.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-12-09:
Ja, det er stor grad av enighet her, så saksordføreren må ha gjort en god jobb. Fra Høyres side ser vi på dette nærmest som en ren tilpassing til den pensjonsreformen som skal iverksettes fra nyttår, og siden den også gir økt fleksibilitet, ser vi ikke grunn til å lage noe dramatikk ut av det vi vedtar i dag. Til foregående taler: Dette med lønn og bonuser osv. var et slag som sto i fjor, og vi har ikke tatt noen omkamp rundt det, selv om vi ikke var helt på linje med regjeringen da det ble vedtatt. Men det som kan være en liten kime til spenning mellom posisjonen og opposisjonen i denne saken, er i hvilken grad man skal få likebehandling mellom selvstendig næringsdrivende og andre når det gjelder innskuddspensjonsordninger og den type ting. Der noterer vi oss at Banklovkommisjonen har laget dette i to deler og skal komme tilbake til det med likebehandling. Det aksepterer vi. Men samtidig vil vi bemerke at når man går inn i den jobben, håper vi for det første at det kommer ganske raskt – det er viktig å få det avklart – og at man kanskje også går inn i det med blikk for å skape forenkling, og selvfølgelig skal likebehandling være i fokus. Det er jo noe Banklovkommisjonen har sagt noe om. Det med pensjon er vanskelig, særlig for mange selvstendig næringsdrivende og små bedrifter. Så hvis man samtidig kunne få til forenkling, ville det være et stort framskritt.
Borghild Tenden (Venstre), 2010-12-09:
Jeg vil også takke saksordføreren for en god jobb. Jeg skal kun kommentere én av sakene i innstillingen, den eneste saken hvor regjeringen ikke har fulgt opp Banklovkommisjonens anbefalinger – som Gundersen også var inne på – nemlig likestilling av selvstendig næringsdrivendes innskuddsgrenser knyttet til pensjon. Venstre har i de siste ukene flere ganger tatt opp de sosiale ordningene for de selvstendig næringsdrivende med ulike statsråder. Statsministeren og næringsministeren har svart at jo da, vi vurderer, og vi ser på dette. Men den vikarierende arbeidsministeren, Aasrud, var prisverdig klar da hun på spørsmål fra undertegnede tirsdag i denne uken sa klart og tydelig i et meget kortfattet svar: «I det budsjettet som er lagt fram her, har vi valgt å gjøre andre prioriteringer enn å prioritere økte rettigheter for dem som er selvstendig næringsdrivende.» I den proposisjonen som vi nå behandler, skriver imidlertid departementet at de ikke vil foreslå endringer i innskuddsgrensene nå, underforstått at dette eventuelt kommer en eller annen gang bare man har fått vurdert det ferdig. Med fare for å gjenta meg selv, og det gjør jeg helt sikkert: Venstre vil at flere skal bli selvstendig næringsdrivende, og vi vil legge til rette for at det skal bli enklere å bli det. Vi er helt avhengig av at flere tar den risikoen det er å skape arbeidsplasser for seg selv og kanskje noen til. Disse modige menneskene burde hjelpes fram og ikke ses på som suspekte og tvilsomme. Jeg mener statsråd Aasruds korte og konsise svar til meg på tirsdag er rimelig avklarende både for de selvstendig næringsdrivende og for opposisjonen. Jeg vil derfor utfordre finansministeren, som har neste innlegg, til å være like tydelig som Aasrud. Er det slik at det er helt urealistisk å forvente forbedringer for de selvstendig næringsdrivende fordi det naturlig nok har en kostnadsside? Og er ikke det noe regjeringen prioriterer når det kommer til stykket? Det er mye ærligere å si det som det er, så jeg forventer og håper på at finansministeren kommer inn på det i sitt innlegg.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg er også glad for at finanskomiteen raskt har fulgt opp de forslag som regjeringen har lagt fram for å tilpasse de private tjenestepensjonsordningene til de nye reglene om tøyelig eller fleksibelt uttak av alderspensjon i folketrygden, og at komiteens flertall – pluss komiteen som sådan – slutter seg til forslagene som ligger inne i proposisjonen. Det betyr – og det er viktig – at reglene om tøyelige uttak av pensjon i de private tjenestepensjonsordningene kan tre i kraft fra årsskiftet og samtidig med det som vil gjelde for pensjonsordningen for øvrig. Jeg har bare lyst til å understreke at det som man her diskuterer, er at regjeringens forslag innebærer en rett for den enkelte til å ta ut alderspensjon fra privat pensjonsordning fra fylte 62 år, en rett til å ta ut alderspensjon fra en privat pensjonsordning uten samtidig å ta ut alderspensjonen fra folketrygden, og en rett til å velge hvor stor andel av pensjonskapitalen som skal tas ut. I tillegg innebærer også forslaget en mulighet og en rett til å kombinere uttak av alderspensjon med arbeid og videre pensjonsopptjening. Det betyr at det blir en stor valgfrihet for den enkelte til å tilpasse seg i forhold til pensjonen på den ene siden og arbeidslivet på den andre siden. Jeg har god tro på at dette også vil øke arbeidstilbudet framover, som er viktig av flere grunner. Så vil jeg bare til slutt kommentere forslaget om innskuddsgrenser for selvstendig næringsdrivende. Det skjer ingen endringer nå, og som også representanten Gundersen var inne på, er det en ren tilpasning til pensjonsreformen. Vi vil komme tilbake til det spørsmålet og gå gjennom det på en god måte når Banklovkommisjonen har gått igjennom det. Uten å love for mye kan vi vel si at det ikke er urealistisk å forvente at man kanskje kan komme fram til en fornuftig og god ordning i så måte. Jeg vil også understreke at Banklovkommisjonen gjør en veldig god jobb. Den har nå levert en lang rekke innstillinger på et veldig komplisert område, og jeg synes egentlig at den jobben som her er gjort, også fortjener honnør fra denne talerstol.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Dette er en sak som ikke bør ta så veldig lang tid. Komiteen er enig på de aller, aller fleste områder. Det er kun nyanser i komiteens merknader knyttet til noen få problemområder. Det gjelder i første rekke hvorvidt man er veldig fornøyd med regjeringens arbeid knyttet til ulovlig, urapportert og uregulert fiske, eller om man mener at vi fortsatt har litt å strekke oss etter. Utover det er man enig om det aller meste. Saken dreier seg om oppfyllelse av avtalene i 2008 og 2009. Jeg vil faktisk gi honnør til regjeringen for det arbeidet som er gjort, særlig knyttet til det ulovlige fiske. Jeg vet også at innenfor ett område har vi felles front, og det er knyttet til utkastpraksisen som EU bedriver, altså utkastpåbud. Der har både regjeringen og også komiteen gitt signaler til fiskerikomiteen i EU i forbindelse med utarbeidelse av grønnboken og behandling av den i EU-systemet. Vi får se hvor langt man kommer. Jeg har tro på at også EU går i riktig retning, for man er nødt til å gå i riktig retning, hvis ikke er det en trussel mot fiskebestandene. Jeg skal faktisk ikke bruke lengre tid enn dette. Vi har felles front. Vi har et felles mål. Vi har kanskje litt forskjelllige virkemidler for å komme fram til dette målet. Som opposisjonsparti er vi kanskje litt mer – skal vi si – urolige. Vi ønsker i hvert fall å gå litt raskere fram. Sånn er det bare. Utover det vil jeg si at den stortingsmeldingen som foreligger her, er et godt dokument og gir en god oversikt. Så får vi følge dette opp på en skikkelig måte.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Spørsmålet mitt dreier seg rett og slett om man virkelig har tenkt å gjøre noe med den utfordringen som her dras opp, når det gjelder det som har med kvoteåret å gjøre. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden kalle inn partene i fiskerinæringen? Fremskrittspartiet har fremmet et forslag, som er tatt inn i innstillingen, der vi ber om at regjeringen setter seg ned sammen med partene – både på fisker- og kjøpersiden, på industrisiden og på salgssiden, altså fiskesalgslag etc. – for nettopp å komme fram til ordninger her, ordninger som kan være en vei å gå. Jeg er også overbevist om at det vil ta tid før det er mulig endelig å få på plass et system der de andre landene også er med. Men, som sagt, Island har allerede innført 1. september som start på året. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden i hvert fall prøve å få kalt inn til et møte for samtaler med aktørene for å se om dette kan være veien å gå?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Takk for det. Det kan hende vi til og med skulle spørre om det samme, men det vil nå vise seg. Statsråden snakker om et nullsumspill. Hun snakker om at antall fisk, altså kvoten, MTB, og hvor mye man kan ta ut, ikke vil endre seg. Det er helt riktig. Man får ikke flere dager heller. Men man kan oppnå en annen ting, man kan planlegge virksomheten mer ut fra hva markedet er villig til å betale. Så lønnsomheten i næringen vil kunne gå opp, altså prisen både på førstehånd og på andrehånd, fordi man kan planlegge mer i henhold til markedet. Prisen vil gå opp fordi man slipper noe av det man i dag innenfor næringen omtaler som såkalt olympisk fiske for å bli raskest mulig ferdig, og for å komme over på neste fiskeri. Vi har sett det litt på makrellsiden også i høst, knyttet til at man fisket veldig mye veldig tidlig fordi man visste at silda kom i ettertid. Spørsmålet mitt til statsråden er da følgende: Ser ikke statsråden viktigheten av å kunne planlegge bedre i tråd med markedet, slik at verdien av fangsten går opp uten at det nødvendigvis gir seg utslag i kvoten?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Mitt spørsmål er følgende til statsråden: I en familie der man foretar et generasjonsskifte, er det tre barn. Den ene personen er økonom og bor i Oslo. Den andre personen jobber med noe helt annet og bor i utlandet. Og den tredje personen bor i Norge, da i nærheten, og kan ta over rederiet. I forbindelse med generasjonsskiftet deles rederiet opp i tre like deler. Man deler altså med ca. 33 pst. på hver. I henhold til deltakerloven er det ikke godkjent som eierskap, fordi eierandelen til vedkommende som skal drive rederiet, og som da må være aktiv fisker, er for lav. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hva er det mest fornuftige i en sånn situasjon? Skal man måtte selge båten, eller skal man tvinge de andre til å gi fra seg sin del av arven for at statsråden skal få viljen sin – en fiskereid flåte?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Da skal jeg dra mitt resonnement litt videre, for da kommer nemlig moroa med deltakerloven. Hvis økonomipersonen som bor i Oslo, flytter sin virksomhet hjem, driver virksomheten fra rederikontoret og sier at jeg fører nå regnskap også for dette, dvs. at jeg er med på driften, er det greit. Da kan man etter deltakerloven for det første få en dispensasjon hvis man er med og driver rederiet. Da kan man først få en femårsdispensasjon, og så kan den gjøres permanent, fordi man er med og drifter rederiet sammen med den andre arvingen. Den tredje står da utenfor. Da er det greit. Da er mitt spørsmål til statsråden følgende: Er man blitt noe mer fisker for det?
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg har tenkt å bruke litt lengre tid, fordi denne meldingen er viktig og gir en god beskrivelse av arbeidet norske myndigheter og underliggende etater gjør for å sikre norske fiskeriinteresser internasjonalt og arbeidet med bærekraftig høsting av ressursene våre. Norge har en rekke fiskeriavtaler med andre land. Disse avtalene er svært viktige. Den meldingen vi behandler i dag, omtaler kvoteavtalene for 2010, norsk deltaking i flersidig fiskerisamarbeid og regionale forvaltningsorganisasjoner. Videre gir denne meldingen innsikt i bestandsutregning, rådgivning, tilstandsrapporter og langsiktige forvaltningsplaner for de viktigste bestandene som Norge har med andre land. Det at Norge er medlem av en rekke internasjonale organisasjoner og komiteer, er med på å påvirke hvordan de enkelte fiskebestandene beskattes på en mest mulig optimal måte. Og nok en gang vil jeg framheve at Norge er god i fiskeriforvaltning. De siste 20 årene har det vært et nært samarbeid med EU om ressursforvaltningen. EUs felles fiskeripolitikk er imidlertid ikke en del av EØS-avtalen, dvs. at EUs ressursforvaltning, strukturpolitikk og markedsforordning faller utenfor EØS-avtalens virkeområde. Hovedinnholdet i den bilaterale fiskeriavtalen er at Norge og EU skal tillate fiskefartøy fra den andre part å fiske innenfor sitt jurisdiksjonsområde. Dette fisket reguleres i årlige kvoteavtaler mellom partene. Videre er partene forpliktet til å samarbeide om forvaltningen og vern av de levende ressursene i havet. Ikke minst er arbeidet med revidering av EUs fiskeripolitikk veldig viktig. Der spiller Norge en viktig rolle, men det er utfordringer. Jeg vil trekke fram EUs importforbud mot selprodukter, makrellforhandlingene og utkast som utfordrende. Utenriksminister Gahr Støre sa i sin europapolitiske redegjørelse i mai: «Selsaken handler om vår rett og våre muligheter til å drive bærekraftig forvaltning av levende marine ressurser og til å omsette produktene fra fangst og fiske. Ingen av de selbestandene vi fangster, er truet. Aksepterer vi forbudet, aksepterer vi at det skapes en presedens for handelsforbud på et slikt grunnlag i vårt viktigste marked.» Jeg synes faktisk det var veldig godt sagt. Det sier det meste, etter min mening. Det er et mål å styrke dialogen med Russland om hvordan vi best kan samarbeide om redusert overfiske i Barentshavet. Dette har vært og er et prioritert område. Norge har årlige kvoteforhandlinger med Russland om totalkvoter for fellesbestandene i Barentshavet. I tillegg er man enig om å forvalte kongekrabben hver for seg i sine respektive økonomiske soner. Til slutt vil jeg framheve nok en gang viktigheten av vår deltakelse i de ulike forhandlinger og internasjonale ressursforvaltningsfora.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Det er registrert at det fra enkelte hold er et ønske om å endre kvoteåret. Dette med bakgrunn i ønsket om en utjevning av fiske over året. Spesielt innenfor hvitfisksektoren har det vært ønskelig med en sesongjustering med en endring av kvoteåret, sånn at fisket kan starte på høsten. Her vil jeg vise til brevet fra fiskeri- og kystministeren i saken, at det å endre kvoteåret vil være en lang og krevende prosess, og at endringene bl.a. vil forutsette enighet med andre land som Norge har avtaler om forvaltning av felles bestander med. Og som statsråden viser til i sitt brev, blir det verken mer fisk eller økte kvoter om man endrer kvoteåret. Regjeringspartiene er imidlertid alle opptatt av å ha en regulering av fisket som ikke bare er rasjonell, men som så langt som mulig legger til rette for effektivitet og fleksibilitet, samtidig som vi sikrer tilgang på råstoff for industrien. Regjeringspartiene er derfor tilfreds med at statsråden i samme brev sier at hun vil arbeide videre med disse spørsmålene, og vil invitere næringen til å komme med innspill for å sikre at tiltakene som iverksettes, er både treffsikre og rasjonelle. I mellomtiden er vi enige i vurderingene om at bifangstordningen vil være et godt tiltak for å øke fangsten av torsk, hyse og sei på høsten, og at dette forhåpentligvis vil bidra til en jevnere levering over året og økt aktivitet på høsten. Det var i grunnen det jeg hadde tenkt å si.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-09:
Forslaget om å endre kvoteåret er et tema som har blitt satt på den fiskeripolitiske dagsordenen flere ganger. Spørsmålet ble berørt allerede tidlig på 1990-tallet i forbindelse med St.meld. nr. 58 for 1991–1992, Om struktur- og reguleringspolitikk overfor fiskeflåten. Det var de samme problemstillingene den gang som nå: «En omlegging av reguleringsåret i Norge vil føre til at en kommer i utakt med en rekke internasjonale avtaler. Dette tilsier at saken må tas opp med de land Norge har avtaler med. Fiskeridepartementet vil foreta en grundigere analyse av spørsmålet om en eventuell omlegging av reguleringsåret.» I en annen stortingsmelding, St.meld. nr. 51 for 1997–1998, står det klart at startpunktet for kvoteåret ikke har noen praktisk betydning så lenge kvotene er høye nok til at det kan drives fiske hele året. Man konkluderte også den gang med at man så det som lite aktuelt å flytte reguleringsåret. Island har lagt om kvoteåret, noe som har vært positivt. Omleggingen av kvoteåret har hatt en betydelig innvirkning på å jevne ut råstofftilgangen. Jeg skjønner at vi ikke kan overføre Islands erfaringer direkte til norske forhold, men det er interessant å lese historien. Norge kan lære av disse erfaringene. En omlegging av kvoteåret kan være positivt for fiskernes mulighet for å planlegge, og man reduserer usikkerheten knyttet til planlegging av driften i andre halvår. De som f.eks. har planlagt et aktivt høstfiske, men som følge av dårlig vær ikke har fisket opp det planlagte kvantumet, kan fiske det resterende kvantumet i løpet av vinteren og sommeren. Man kan altså justere driften fortløpende i forhold til de rådende værforhold og pris- og markedssituasjonen om høsten. Kristelig Folkeparti ber i sitt forslag regjeringen vurdere både justering av kvoteåret samt økt kvoteavsetning til bifangst som virkemidler for å jevne ut landingene av torsk over året og komme tilbake til Stortinget på egnet måte. Dette forslaget er veldig likt både Fremskrittspartiets og Høyres forslag, men vi skiller lag f.eks. der Fremskrittspartiet ber om forslag fra regjeringen allerede våren 2011. Kristelig Folkeparti tror at dette dessverre, med de prosessene som skal til, vil ta noe lengre tid. I sak er vi enige både med Høyre og Fremskrittspartiet. Når jeg har tatt opp dette temaet i mitt hjemfylke, har jeg fått ulike signal. En fisker sa til meg at endringer av kvoteåret kan utvilsomt ha mye for seg, men dette er ikke det største problemet i norsk fiskeripolitikk akkurat nå. Så jeg fremmer forslaget fra Kristelig Folkeparti, og så får vi se hva som skjer. Statsråden har gitt en åpning ved at det skal arbeides videre med disse spørsmålene. Det har fiskeriministre av ulike politiske farger sagt siden tidlig på 1990-tallet. Jeg skjønner utfordringene. Dette kan vi ikke bare vedta. Her må det faktisk forhandles, både i Den blandede norsk-russiske fiskerikommisjon og i Det internasjonale havforskningsrådet. Jeg skjønner godt at dette er krevende, og ønsker statsråden lykke til med det arbeidet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-12-09:
Deltakerloven er en viktig pilar i en sak der man drøfter eier- og maktforhold i fiskerinæringen. Det er deltakerloven som gir rett til å delta i fiske og fangst, og du kan ikke fiske for å tjene til livets opphold, ha ervervsmessig fiske, uten at det er gitt tillatelse. I Merkeregisteret dokumenteres eierforhold, enten man er alene eller har fartøy i et selskap med flere eiere. I Fartøyregisteret finner man alle opplysninger om fartøyet, hvem som eier og antall konsesjoner fartøyet har. Deltakerloven burde sammen med disse registrene gi en god oversikt over eier- og maktforhold i fiskerinæringen. Forslagsstillerne påpeker at det er unøyaktig statistikk fra Fiskeridirektoratet. Dette gjelder bl.a. restriksjoner mot å selge fartøy fra et område til et annet, eller salg fra Nord-Norge til Sør-Norge. Det påpekes også manglende kontroll på hvor eierne bak selskapene som er registrert f.eks. i nord, faktisk bor. Jeg er enig med Høyre i at det er uheldig dersom direktoratet har et system som er unøyaktig. Da må det ryddes opp. Enhver lov som man begynner å gi dispensasjoner fra, kan uthules. Derfor er det viktig å begrense adgangen til slike dispensasjoner. Myndighetene må ha kontroll på hvem som eier og driver båtene. En annen lov, råfiskloven, er også en viktig pilar i fiskeripolitikken. Fiskeressursene må forvaltes i et langsiktig perspektiv. Hensynet til levedyktige bestander må gå foran kortsiktige næringshensyn, slik at fiskeressursene fortsatt kan danne grunnlag for eierskap og sysselsetting både på sjø og på land. Kristelig Folkeparti mener at det ved fordeling av kvoter bør legges mer vekt på å skape lokale arbeidsplasser både på sjø og på land. Det er viktig med fornyelse av fiskeflåten, men en må unngå at fornyelsen fører til behov for langt større kvoter for å forrente investeringene. Det er viktig å sikre ungdom mulighet til å komme inn i næringen og kunne starte som fisker uten store investeringer i båt og utstyr. Mange unge har også mulighet til å starte med fiske ved å føre videre familiens selskap. Kristelig Folkeparti er sammen med Høyre og Fremskrittspartiet om et forslag om å endre regelverket, slik at generasjonsskifter kan skje på en mer ubyråkratisk måte, og at regjeringen gjør rede for problemstillingene knyttet til generasjonsskifter i familieeide selskaper. Her må vi ha smidige ordninger. Jeg utfordrer regjeringen til å se på dette som en del av forenklingen som skal skje fremover, uten at dette uthuler det lovverket vi har i fiskerinæringen.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-10-22:
På vegner av representantane Per-Willy Amundsen, Åge Starheim og meg sjølv har eg gleda av å fremje forslag om ikkje å tillate at politisk eller religiøs aktivitet i Noreg blir finansiert av kapital med base i totalitære, islamistiske regime som ikkje følgjer FNs verdserklæring om menneskerettar.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-10-22:
På vegne av representantene Frank Bakke-Jensen, Svein Flåtten, Bjørn Lødemel, Svein Harberg, Lars Myraune, Gunnar Gundersen, Siri A. Meling og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om å forbedre bøndenes driftsmuligheter og styrke den private eiendomsretten herunder gjennom fjerning av særreguleringer på landbrukseiendommer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-10-22:
På vegne av representantene Svein Flåtten, Elisabeth Røbekk Nørve, Ivar Kristiansen, Linda C. Hofstad Helleland og meg selv vil jeg framsette et forslag om overtredelsesgebyr og rettssikkerhet for oppdrettsnæringen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-10-22:
Også jeg vil åpne med å takke interpellanten for å ha tatt opp et uhyre viktig og aktuelt tema. Det er veldig aktuelt, men samtidig er det beklageligvis ikke sant at dette er en ny problemstilling. Det har vært sagt at siden annen verdenskrig har vi hatt 120 000 nordmenn ute i forskjellige utenlandsoperasjoner. De aller fleste av disse er kommet tilbake rikere på erfaringer og rikere på inntrykk. For meg ble et år i Libanon på begynnelsen av 1990-tallet både viktig og oppbyggelig. Det formet meg og mitt liv på en positiv måte. Det vet jeg også gjelder for mange av de andre som jeg tjenestegjorde sammen med. Litt beskjedent vil jeg tilføye at for Norge er disse menneskene vi har hatt ute i utenlandsoperasjoner, en ressurs vi dessverre aldri har lært oss å verdsette. Med full støtte i et samlet storting har regjeringen de siste årene gjennomført flere positive tiltak. Det er lagt fram en stortingsmelding om ivaretakelse av Forsvarets personell før, under og etter internasjonale operasjoner, og det er gjort lovendringer for å styrke veteranenes rettigheter, bl.a. ved innføring av et objektivt erstatningsansvar ved personskade i internasjonale operasjoner. For psykiske skader som er pådratt før lovens ikrafttredelse 1. januar 2010, er det innført en særskilt kompensasjonsordning. Stortingsmeldingen om veteranene ble behandlet i fjor, og det er dessverre ennå lovnader knyttet til denne som regjeringspartiene ikke har klart å oppfylle. Det synliggjør antakelig noe av problemet med den manglende virkelighetsforståelsen, og er til stor frustrasjon for dem som venter på hjelp. At regjeringen mener vi har et større ansvar for soldater som er ute etter 2009, enn før, kan ikke være riktig. I debatten er det ett moment jeg mener må vektlegges veldig: Den forståelsen vi i Norge har av hva denne tjenesten innebærer, er forsvinnende liten. Dette gjelder samfunnet generelt og den offentlige tjenestesektoren spesielt. Det er etter min mening derfor de som virkelig trenger hjelp, har trøbbel med å finne den. Handlingsplanen er varslet, men er dessverre blitt forsinket. Etter min mening er noe av det viktigste den må ta høyde for, det faktum at vi i det sivile samfunn ikke har forståelse for hva denne typen tjeneste er. Vi har ikke veldig lyst til å identifisere oss med disse menneskene som vi har sendt ut og gitt et oppdrag. Dette er beklagelig, men etter min mening er det et faktum. Mitt inntrykk er at Forsvaret etter hvert har gjort en bedre jobb med denne saken, men at veien til forståelse i andre offentlige etater er lang og veldig bratt. De neste årene vil det fra Forsvaret komme en rekke mennesker med erfaring fra mange og lange oppdrag i krigen i Afghanistan. For noen av disse må støtteapparatet være tilgjengelig og av den beste kvalitet vi kan tilby fra første dag. Vi har eksempler nok på mennesker som ikke har fått den støtten de trengte. Jeg er av dem som setter pris på den erfaringen helseministeren har fra sin forrige post. Jeg tror det blir viktig, men det er etter min mening også viktig at vi skrur skikkelig til og tar denne saken alvorlig.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-10-22:
Jeg vil takke statsråd Meltveit Kleppa for svaret, som jeg synes var et godt svar, og som også viser at hun tar denne problemstillingen på alvor. I motsetning til det som gjøres, kreves, planlegges og jobbes med over hele Norge, med store, ofte tunge, investeringer på samferdselsfeltet, koster dette ganske lite. Etter min oppfatning handler ikke dette så veldig mye om bevilgningen av penger. Det handler i mye, mye større grad om det å evne å koordinere alle disse aktørene, at noen tar ansvaret for at det lages analyser, at det deretter lages planer, at det deretter gjøres konkrete ting i en bestemt rekkefølge, slik som statsråden nettopp sa. Det jeg mener er påkrevd, er at vi får en helhetlig vurdering, at alle aktørene snakker sammen. Det er tydelig for meg at det er Ruter, Jernbaneverket og Statens vegvesen som sammen er nødt til å ta et helhetlig ansvar. Da er det svært viktig at statsråden viser dette engasjementet, for det er hennes signaler som jeg tror vil skape fortgang i denne saken. Jeg tror mange lokalpolitikere i både Oslo og Akershus føler avstand til en del av disse organisasjonene. Mange av disse, både Statens vegvesen, Jernbaneverket og NSB, har ofte mer presserende oppgaver: Dette kan vi hele tiden skyve på. Det er ikke her det brenner når det er tungt snøfall og NSB sliter, eller det er viktige utbygginger andre steder som må gjøres. Å bygge noen få parkeringsplasser hist og her rundt i fylket blir da en nedprioritert sak, slik mitt inntrykk er. Jeg vil bare spørre statsråden på nytt om det stemmer at Jernbaneverkets plan skal være ferdig nå før jul, var det sånn å forstå? I løpet av dette året, eller var det neste år? Det vil jeg gjerne ha en oppklaring av. Når det gjelder byråkratiene, håper jeg de også snakker sammen om disse planene og analysene, slik at man ikke gjør et dobbeltarbeid. Ruters rapport er, i den grad jeg har lest alle detaljer, ganske god. Med den kan man få gjort ganske mye, men det gjenstår å se det som ikke står noe særlig omtalt i rapporten: organisering, ansvarsfordeling, finansiering og hvordan man skal konkretisere disse planene framover. Derfor er jeg veldig glad for at statsråd Meltveit Kleppa vektla Ruter-rapporten, som er et stort skritt i riktig retning.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-10-22:
Jeg er veldig glad for engasjementet som flere har vist – fra mange partier og representanter fra ulike deler av østlandsområdet. Det er viktig at det synliggjøres at det er en bred politisk enighet på dette området, og det er viktig at representantene her i salen også gir uttrykk for de lokale bekymringene som er de forskjellige steder – enten det gjelder Moss, Drammen, Telemark eller Oslo, for den saks skyld, som selvfølgelig blir sittende med alle disse bilene. Representanten Trine Skei Grande pekte på et vesentlig poeng, synes jeg. Det var at det bør være en helhetlig plan som settes inn i en helhetlig sammenheng. Det er et godt poeng, også fordi det er slik i dag at selv om vi kan dokumentere at det er mange pendlerparkeringsplasser som er tjokkfulle klokken sju om morgenen, så er det også sånn at det er en del pendlerparkeringsplasser som er nesten tomme, hvor det ikke parkerer noen – kanskje bare tre, fire, fem biler – og som vi da har brukt penger på, hvilket viser at det ikke er en helhetlig tilnærming til det som er bygd på analyser av hvor behovet er størst. Det må vi ha, og det er derfor denne Ruter-rapporten er ganske god. Når vi nå vet at det er en politisk vilje til å gjøre noe med det, vi vet det er et dokumentert behov for det, og vi vet det er gode grunner for å bruke både penger og ressurser på det, hvorfor skjer det ikke mer? Jeg tror at svaret ligger i organiseringen. For Jernbaneverket skal være best på og være eksperter på infrastrukturen på jernbanen. De skal være så gode som overhodet mulig på vedlikehold og bygging og drifting av hele jernbanenettet. Da er det kanskje en unaturlig eller en litt rar organisering og en tilleggsfunksjon sikkert, som de ser på det, at de plutselig skal ha ansvaret for noen asfaltflater der det skal stå noen biler, som da blir ikke helt kjerneoppgaven, for å si det på den måten. Da har statsråden naturlig nok pekt på noe som er viktig, at alle disse aktørene må samarbeide. Vi har ikke noe annet valg enn at alle, både stat, kommune og fylke, må samarbeide – og alle de etatene og organisasjonene som har ansvaret for kollektivtransporten og transport for øvrig. Selvfølgelig må det samarbeides. Men jeg lurer på om vi skal ta en runde på organiseringen: Er det naturlig at det er Jernbaneverket som har hovedansvaret for pendlerparkeringen? Eller burde vi tenke på at Statens vegvesen kanskje skulle mer inn, som tross alt har ansvar for det som handler om asfalt, og det som handler om biler, og som er mer i deres kjerneområde? Det hadde det vært interessant å få en kommentar på fra statsråden.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-10-22:
Det er slik at denne regjeringa har auka midlane til jernbane med 67 pst. Det er òg slik at det er ambisiøse planar både for 2011 og for dei åra som ligg føre. Så har vi av naturlege årsaker vore nøydde til å setja eit spesielt søkjelys på vedlikehald. Eg trur dei kjenner snøen på vegane akkurat i dag, på Vestlandet og Sørlandet. Eg håpar at dei ikkje vil kjenna det så tøft til vinteren som den vinteren vi har bak oss. Men både NSB og Jernbaneverket har ein heilt annan beredskap når det gjeld det kortsiktige, og når det gjeld vinteren, for det året som ligg føre. I budsjettet for 2011 ligg det både auka løyvingar til vedlikehald – ein betydeleg auke av løyvingane til det. Det ligg nokre nye kryssingsspor. Det ligg nokre tiltak som har direkte med førebuinga av gradvis innføring av ny ruteplan å gjera. Det er samtidig sett i gang arbeid som det er, skal vi seia, meir flukt over. Både intercitystrategien og hurtigtogutgreiinga går inn under det omgrepet. Det er sett av midlar til viktige investeringar som er påbegynte. Det gjeld f.eks. Holm–Holmestrand–Nykirke som er forsert i Nasjonal transportplan. Det gjeld òg tidfesting av dei andre prosjekta som er lova i den perioden vi no er inne i. Så er det ein svært viktig – vi må nesten kalla det for missing link. Det er nettopp moglegheita til å parkera, moglegheita til å gå over og nytta eit betra tilbod. Moglegheita til å gå og sykla ligg der, men moglegheita til å parkera bilen er heldigvis gradvis betra gjennom det samarbeidet som allereie er, men må forsterkast. Når det gjeld det arbeidet som Jernbaneverket no held på med, gjekk eg litt langt då eg sa dette året. Vi er no i slutten av oktober. Det er eg glad eg fekk ei moglegheit til å retta opp, for det er i løpet av 2011 dei vil ha ferdig sin nasjonale, overordna parkeringsstrategi, og då i samarbeid med dei aktørane det gjeld.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-10-22:
Eg vil slutta som eg begynte, med fyrst å understreka kor bra det er med det breie engasjementet som interpellanten her tok opptakten til, og som denne debatten har vist – eit engasjement ikkje berre for å satsa meir på tog og på kollektivtilbod, men òg satsa på tilrettelegging og tilgjengelegheit, slik at det er mogleg å gjera seg nytte av dei ulike tilboda. Eg kunne supplert mitt fyrste innlegg både med Framtidens byer og det som skjer der, og med belønningsordninga for kollektivtilbod og det som skjer der. Det skal eg ikkje bruka tid på no, men lat dei begge to vera nemnde, for allereie fyrstkomande tysdag skal det vera eit møte i Drammen som gjeld framtidas byar. Det skulle undra meg mykje om ikkje nettopp moglegheita for å innfartsparkera i Drammen kjem opp òg der. Det eg kan svara konkret no på status i Drammen, er at eg veit at dei i alle fall er komne viktige skritt vidare no i løpet av denne hausten i den heilt nødvendige samordninga som er der, før dei får parkeringshuset på plass. Så er eg veldig ueinig med representanten Hoksrud, som seier at her skjer lite. For her skjer faktisk veldig mykje i ulike ledd no både på veg og på bane – ikkje dermed sagt at det ikkje kunne skjett endå meir. Eg kan ikkje talfesta kor mange nye parkeringsplassar som kjem i 2011, men at det kjem fleire, er heilt sikkert. Eg synest nok òg Jernbaneverket bør få 2011 på å utarbeida sin overordna parkeringsstrategi, men eg veit at dei veit at vi er utolmodige òg på det feltet. Så har det vore møte i mitt departement der eg ser at vi kan koma vidare med å setja oss rundt eit bord – det gjaldt Drammen, det gjaldt òg planlegging Oslo–Ski. Det var ein fornøyelse å sitja med Oslo, Ski og Oppegård kommunar og sy saman eit opplegg som gjorde at vi alle var einige, både frå stat, fylkeskommune og kommune. Det er nettopp dette med organiseringa som eg no kjem til å setja søkjelyset på vidare. Interpellanten spurde konkret om Statens vegvesen heller burde overta ansvaret. Eg vil verken påleggja dei nye oppgåver eller ta frå Jernbaneverket nokre oppgåver akkurat no, men eg skal sørgja for at samarbeidet blir tettare.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-10-22:
Jeg vil også takke interpellanten for at hun stiller en så viktig interpellasjon om noe som påvirker mange menneskers hverdag. Det overordnede målet her er jo at folk skal få lov til foreta de reisene de sjøl ønsker, uten å ødelegge våre kommunikasjonsårer, som er ganske sprengt slik som det er i dag, og heller ikke naturen og miljøet rundt oss. Vi i Venstre er lei oss for å ha fått beskjed om at Ruteplan 2012 er forsinket. Det hindrer folk i å gjøre alle de kloke valgene. «Park and ride» er en viktig del for å få vårt kommunikasjonssystem til å fungere. Venstres mening er at Ruter burde hatt et mye større ansvar også for den lokale togtrafikken, slik at vi kunne fått en mer helhetlig løsning, og at all lokaltrafikk kunne blitt sett på som en helhet. Ruter har faktisk en innfartsparkeringsstrategi som det hadde gått an å legge til grunn for en slik helhetlig plan. Det store grepet som ble gjort i Oslo og Akershus, som er den store utfordringen for hele kommunikasjonssystemet, som gjør at vi nå ser at vi har et mer og mer fungerende system, er at vi fikk en helhetlig planlegging og ikke fortsatte med krangelen om trikken, T-banen og bussene, om hvem som skulle gå hvor og når, og hvem som hadde status til å gjøre det ene og det andre, men at vi faktisk fikk Ruter, som hadde en plan for helheten. Vi i Venstre tror at vi hadde fått en mye bedre plan for hele området om lokaltogtrafikken også hadde vært en del av den planen, for togtrafikken i Norge er nok generelt preget av at man har mange store og små gutter og jenter som har store ansvarsområder, og som er mer opptatt av å beholde sine ansvarsområder enn av å finne gode løsninger for folk. Hva er fordelen med innfartsparkering? Jo, folk slipper å stå i kø. Det er et av de første og beste argumentene folk sjøl bruker. Tog, trikk og bane oppfattes som mer komfortabelt, men hvis vi ikke klarer å få unna køene på trikk, bane og tog, klarer vi ikke å konkurrere med et komfortabelt tilbud. Så er det veldig lurt at man har gode rutetilbud for å få det til å fungere. Det siste er at mange oppfatter det som både dyrt og vanskelig å parkere på egen arbeidsplass. Slik sett kan et «park and ride»-system faktisk gjøre hverdagen bedre for folk. Jeg tror at dette vil vokse framover, og det må det gjøre hvis vi både skal ta vare på naturen rundt oss og klare å konkurrere med klimautfordringene og i tillegg også la folk få muligheten til å reise så ofte i framtida som de ønsker. Jeg er veldig enig i hele problemstillingen som interpellanten reiser, men dette må gjøres på en klok måte, med en helhetlig plan og en helhetlig tankegang. Hvis ikke kan vi her trå feil, og da mister vi den samfunnsøkonomiske lønnsomheten som ligger i en slik tankegang.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-10-22:
Mottakelsen av våre veteraner har blitt bedre siden de første soldatene reiste ut i fredsbevarende operasjoner. Jeg har hørt historier om at man i gamle dager hadde en halv dag fri for å levere utstyr før man skulle tilbake på jobb. Noen fortalte at da en av gruppene kom fra Libanon, var mottakelsen på gamle Fornebu at tollskolen hadde eksamen. Alle soldatene ble gjennomgått i to timer ned til minste detalj som en test i tollskolen. Det var den norske stats «velkommen tilbake og takk for innsatsen». Nå har vi i hvert fall fått en mottaksseremoni på Akershus, og Venstre har i hvert fall passet på å være til stede ved alle. Likevel er det mye igjen før vi gjør en god jobb. Den største utfordringen er i forhold til helsevesenet. Jeg har to oppfølgingsspørsmål til statsråden. Det er godt at disse planene kommer. Det er godt at forskningen kommer. Men hadde det også vært lurt med noen «hands on»-grupper som kunne jobbe praktisk mot veteranene? Kanskje burde Forsvaret og helsevesenet gått sammen om å lage noen slike grupper som kunne oppsøke de veteranene vi har, for å få en oversikt over tilstanden og for å være sikker på at de som trenger hjelp, faktisk får det. For det må også innrømmes at dette er en gruppe, ofte menn, som ikke alltid oppsøker hjelp når de burde, og som trenger litt hjelp til å finne fram til den hjelpen de trenger. Det andre spørsmålet mitt går på alle de mødre, fedre og barn som har kontaktet meg, og som sier at de ikke har noe sted å gå. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hvor skal de gå?