trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det som dreier seg om det forebyggende tilbudet også overfor eldre mennesker, har fått stor oppmerksomhet, ikke minst har vi omtalt det i den omsorgsmeldinga som Stortinget nylig har behandlet, og som representanten i høyeste grad har vært med på. Hvordan man organiserer dette, mener vi må være opp til kommunene. Men som jeg prøvde å si noe om i mitt hovedinnlegg, har mange tilbud om vaktmestertjenester, og vi har også en sosialtjenestelov som sier noe om det, dersom brukeren trenger det. Det er selvfølgelig vår oppgave å påse at kommunene faktisk følger opp de lover og regler som gjelder. Jeg mener at med den kommuneøkonomien som det nå er lagt til rette for, vil det også være mye større muligheter til å gjøre enda mer når det gjelder det skadeforebyggende arbeidet. Jeg er helt enig med representanten Ludvigsen i at vi må legge til rette for at eldre kan bo hjemme så lenge som mulig. Vi vil også gjennom det nye investeringstilskuddet som kommer fra neste år, kunne bidra til ikke bare å bygge sjukehjemsplasser, men også å bygge flere omsorgsboliger og heiser i blokker, som gjør at folk faktisk kan bo hjemme lenger enn det som for en del er tilfellet i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg er uenig med representanten Dåvøy, som sier at Regjeringa mener at det bare er kommunene som skal mene noe om dette. Det er jo feil. Vi har en hel rekke lover som skal gjelde for hver enkelt, og som vi selvfølgelig forsøker å påse blir fulgt opp i praksis. I den meldinga som Dåvøy var saksordfører for, omsorgsmeldinga, har vi også varslet en konkret plan om hvordan dette skal følges opp videre framover. Vi skal kombinere det med mer penger til kommunene slik at det kan følges opp med ytterligere konkrete tiltak, slik vi har varslet. Det som også er gledelig å se, er at det meste av den økte bevilgningen til kommuneøkonomien har gått til omsorg i kommunene, og mye av det har gått nettopp til eldreomsorgen. Det synes jeg viser at vettet er noenlunde likt fordelt, og at kommunene gjør det de mener er viktigst i sine kommuner. Det er jeg veldig glad for. Denne regjeringa har tenkt å fortsette med å gi penger til kommunene, slik at de får ytterligere mulighet for å gjøre det. Men selvfølgelig skal vi fra statens side sørge for at vi også gjør det for å sikre alle eldre som trenger det, verdighet i det tilbudet de skal få.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Regjeringa er også opptatt av å legge til rette for at nære pårørende som ønsker det, skal kunne påta seg tyngre omsorgsoppgaver. Da er det ingen tvil om at omsorgslønn er ett mulig viktig virkemiddel. Foreldre som har unger med omfattende funksjonshemninger, er en viktig og også en sårbar målgruppe. Jeg kjenner godt til at mange av disse familiene gjør en kjempeinnsats, og at mange til tider opplever det som svært krevende å greie de tunge omsorgsoppgavene. Vi må ta det ansvaret vi har for å få til helhetlige og gode løsninger tilpasset hver enkelt familie og de pårørende. Det er et viktig mål at mennesker som har ekstra tyngende omsorgsoppgaver, ikke skal få for store belastninger, ikke skal tape inntekt i forhold til andre familier, og ikke helt eller delvis blir presset ut av arbeidslivet. Vi er opptatt av å finne løsninger der vi kan ta vare på omsorgsinnsatsen fra de pårørende. Det er også som kjent en viktig sak i oppfølginga av stortingsmeldinga om framtidas omsorgstjenester. Som kjent er omsorgslønn i dag en ytelse som kan komme på toppen av vanlig arbeids- eller trygdeinntekt. Omsorgslønn kan gi en viss erstatning for eventuelt tap av arbeidsinntekt, men omsorgslønn er ikke en ordning som gir individuell rett til kompensasjon for all tapt arbeidsfortjeneste. Kommunen har som kjent ansvar for å finansiere tjenester til den som har omsorgsbehovet. Kommunen har ikke ansvar for å erstatte tapt arbeidsinntekt til omsorgsytere. Det er mye som spiller inn når kommunene skal beslutte hva slags tjenester som skal gis den enkelte etter sosialtjenesteloven. Det kan sjølsagt være spørsmål om type og grad av behov, og det kan være familie-, arbeids- og boligsituasjon og pårørendes evne, vilje og mulighet til å gi omsorg og pleie. Det vil derfor variere om det eventuelt skal innvilges omsorgslønn og i tilfelle hvor mye. Jeg mener det er veldig viktig at foreldre til funksjonshemmede unger skal ha tilbud om gode og forutsigbare tjenester. Det er også svært viktig at disse foreldrene har en forutsigbar og forsvarlig inntekt. Ikke minst gjelder dette mødrene til disse ungene. Forskning viser at mødre til funksjonshemmede unger ikke deltar i arbeidslivet i samme grad som andre mødre. Vi vil være med på å legge til rette for at disse familiene også skal ha en reell mulighet til å velge å delta i arbeidslivet på lik linje med andre foreldre. Da må vi se ordninga med omsorgslønn i sammenheng med barnehagetilbud, skolefritidsordning, kommunale omsorgstjenester, pleiepengeordninga i folketrygden og permisjonsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven. Dette er spørsmål som arbeids- og inkluderingsministeren, kunnskapsministeren og jeg nå samarbeider om. Her vil vi også se nærmere på situasjonen til nære pårørende som yter omsorg til personer over 18 år. Med andre ord: Vi går nå også gjennom om det bør være mulig å utvide ordninga med permisjonsordninger i tilfeller der en har tunge omsorgsoppgaver, enten det gjelder for unger eller for andre nære pårørende.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er vi i gang med en gjennomgang av ulike typer ordninger rettet mot mennesker som har nær familie med tunge hjelpebehov, bl.a. omsorgslønn. Jeg kan med én gang si at Regjeringa ikke har noen planer om å statliggjøre den, men vi er jo også opptatt av det faktum som representanten Nesvik viste til i sitt innlegg, at det er veldig store variasjoner mellom en del kommuner. Det kan ha gode forklaringer, som representanten Skjælaaen sa, men det er ikke alltid sikkert at det har det. Alt dette går vi nå gjennom. Når utredning vil foreligge, tør jeg ikke å love – iallfall ikke akkurat hvilken dato – men vi jobber med dette i disse dager, og jeg håper at vi skal kunne komme langt i løpet av inneværende år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg meiner absolutt at omsorgslønn i gitte situasjoner er en god løsning, men det må vurderes individuelt hva man skal stille opp med av tilbud for øvrig, og hva som passer hver enkelt familie best. Jeg er også enig med representanten Ludvigsen i at det er et paradoks, eller hva man vil kalle det, at det stort sett er kvinnene som mister tilknytninga til arbeidslivet – om ikke helt, så i hvert fall et langt stykke på vei. Det er Regjeringa særlig opptatt av. Vi er opptatt av at alle må ha mulighet til å kunne ta vare på sine unger eller sine foreldre i gitte situasjoner, og at man samtidig skal kunne ha muligheten til å beholde tilknytninga til arbeidslivet. Det er bakgrunnen for de gjennomgangene vi nå har av omsorgslønn og andre typer tjenester, men også av permisjonsordninger, som jeg vet veldig mange tenker på, f.eks. når unger blir sterkt skadet i ulykker og derved blir funksjonshemmet, og man ikke har muligheten til å stille opp. Dette går vi nå igjennom.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg tror representanten Sjøli skjønner at jeg ikke kan svare på det her og nå, men det går jo absolutt inn i det Regjeringa holder på å vurdere: Hvordan skal vi sikre at foreldre kan få fri fra jobben – med lønn – for å ta seg av noen av sine nærmeste i kritiske situasjoner eller i tider hvor det er nødvendig? Hva Høyre mener om det, har vi fått med oss i det innlegget som representanten her viser til, og vi vil selvfølgelig ha det med oss i vurderinga. Jeg opplever at det ikke er noen uenighet om å finne fram til ordninger som er mer fleksible enn det en del føler på kroppen at dagens ordninger er.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg kan bekrefte at vi går igjennom alle sider av saken, også for dem som ikke er i arbeidslivet. Men det er vel et faktum at de fleste – i hvert fall i utgangspunktet – er i arbeidslivet, og at det er en utfordring når en får funksjonshemma unger, og kanskje spesielt sterkt funksjonshemma unger, at mødrene forblir hjemme, mens noen av dem kanskje absolutt hadde ønsket seg noe tilknytning til arbeidslivet. Så vi er nødt til å få til at en også kan ha det, og jeg vil bekrefte at vi går igjennom alle sider av det, i vid forstand.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
La meg først si at Kreftforeningen gjør en utrolig viktig jobb, også når det gjelder forskning innenfor kreft i Norge. Det har den gjort i mange år. Men det er altså slik at fra 2006 til 2007 har tilskuddet fra det departementet jeg styrer, Helse- og omsorgsdepartementet, til Norges forskningsråd økt med 19 pst., for å nevne ett eksempel. Det har i henhold til statistikk vært en økning i forsknings- og utviklingsbevilgningene til helseforskning fra 2005 til 2006 på 100 mill. kr, altså fra 1,5 milliarder kr til 1,6 milliarder kr. Vi gir også hvert år fra Helse- og omsorgsdepartementet midler til Norges forskningsråd, 174 mill. kr, og til helseforetakene, over 400 mill. kr. I tillegg setter også de regionale helseforetakene av betydelige midler sjøl. Alt dette, sammen med den nyordninga vi nå er i gang med – også for å få flere private, frivillige på banen på dette området – er med på å kunne gi flere pasienter forhåpentligvis bedre tilbud og bedre medisiner i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Hvilken retning det måtte gå i når det gjaldt spilleautomater, er jo noe Stortinget har ment noe om for en tid tilbake, så det bør ikke være ukjent for noen. Og Regjeringa følger opp de vedtakene som Stortinget har gjort i den saken. Mange lider av spilleavhengighet, med de følger som det har i negativ retning både for dem det gjelder, og for mange av deres familier. Det har Regjeringa tatt på alvor. Samtidig er vi opptatt av alle dem som har nytt og nyter godt av penger fra dette. At det skulle bli endringer her, er ikke noe som plutselig har oppstått i år. Det er noe som ligger tilbake i tid, og som også Fremskrittspartiet kjenner godt til. Det er en del organisasjoner som ikke har basert seg på spilleautomater i så stor grad på som f.eks. Kreftforeningen har gjort. Men jeg står fast på at denne regjeringa vil gjøre det den kan for fortsatt å satse betydelig på kreftforskning. Vi kan jo bare nevne ett tall til til Fremskrittspartiet, og det er at i 2005 brukte de regionale helseforetakene 1,2 milliarder kr til helseforskning av sine budsjetter. Det er et betydelig beløp. Vi kommer heldigvis stadig videre, og vi skal videre på den veien.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det vet representanten godt at jeg ikke kan svare på. Representanten er sikkert også kjent med at kultur- og kirkeministeren nå jobber med en melding om frivillighet, hvor også dette vil bli tema. Så er det ikke sånn at jeg bare viser til en rekke generelle tiltak. Nei, jeg viser til hva vi faktisk bruker, og hvilken økning det har vært siden denne regjeringa tok over, nettopp på forskning innenfor helse og kreft spesielt. Og det er ikke små tall. Men det er også helt riktig at vi er nødt til å bruke mye penger på dette, for det er dessverre så mange mennesker som blir rammet av det. Vi ser at de endringer som her skjer, vil være en utfordring for Kreftforeningen Vi ser fram til å ha en god dialog med dem i tida framover. Men dette er ikke noe som er oppstått nå, og det er heller ikke en nyhet for noen at dette skjer nå. Men fra det offentliges side, i samråd og samarbeid med private og frivillige aktører på banen, skal vi fortsatt styrke forskningen på kreft i tida framover. Det er det aller viktigste.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Vi hører at det er stor optimisme; at kreftforskningen ikke skal bli skadelidende. Den optimismen deler ikke professoren ved Haukeland sykehus. Som jeg nevnte i innlegget mitt, sier han at dette kuttet vil bremse en forskning som allerede får langt mindre enn ønskelig. Han sier at alle universiteter og sykehus med kreftavdelinger vil merke det. Nå nevnte også statsråden i sitt innlegg at det skulle satses veldig mye. I en annen setning var det snakk om at minskingen ikke skulle bli så uheldig. Det skulle demme litt opp for den uheldige effekten dette vil få. Hvorfor har ikke Regjeringen tenkt på disse uheldige effektene før de fratar noen inntektene i stedet for å ta det i etterkant? Noen måtte kunne forutsi at det ville bli så store tap.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Statsråden føyer seg inn i rekken av talere i dag som har talt varmt om hvor viktig det er å sikre en god og stabil ramme for kreftforskningen i Norge. Statsråden sa at det er viktig å forske mer på kreft, og hun sa også at det har vært et prioritert område i forskningspolitikken. Da regner jeg med at statsråden mener at det har vært et prioritert område for den offentlige andelen av forskningen. Hvorfor er det da slik at det er Kreftforeningen som finansierer 70 pst. av kreftforskningen i Norge, utenom den som gjøres av legemiddelindustrien?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Statsråden setter inntektsgrunnlaget til Kreftforeningen opp mot forslaget om å sikre kreftforskningen. Det ene er en konsekvens av det annet, men det viktigste må jo være et perspektiv for å løse de utfordringene kreftforskningen nå vil stå overfor, når bidraget fra Kreftforeningen går ned. Statsråden er flink til å ramse opp en rekke generelle tiltak, særlig innenfor helseforskningen, som er gjennomført. Men vi er jo kjent med hvilke tall det faktisk dreier seg om. Vi vet hvor mange penger Kreftforeningen har brukt til kreftforskning i 2006. Vi vet hvor mye det er budsjettert for i 2007. Og da vil jeg gjerne utfordre statsråden til å si hvor mye av det beløpet som Kreftforeningen nå ikke kommer til å bruke på kreftforskning i 2008, statsråden helt konkret vil bidra med i statsbudsjettet for 2008 for å sikre at kreftforskningen får bedre eller i hvert fall likeverdige vilkår med det de har i dag, til tross for at bidraget fra Kreftforeningen går ned.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Jeg må erkjenne at jeg er litt skuffet i dag, for jeg hadde trodd at forslaget fra Fremskrittspartiet skulle bli mottatt på en helt annen måte av de andre partiene enn det har blitt. Jeg mener at vi er vitne til en ansvarsfraskrivelse, og jeg er overrasket over at samtlige partier unntatt Fremskrittspartiet lukker øynene for det som er problemstillingen. Vi har hørt saksordføreren i dag og en rekke andre talere være helt tydelige på hvor viktig det er å sikre omfanget av forskning på kreft. Saksordføreren sa til og med at det handler ikke bare om tall, det handler om enkeltskjebner – og det er det det gjør. Forskningen på kreft redder enkeltmennesker – enkeltskjebner. Vi er i en situasjon hvor saksordføreren sier at det er viktig at penger til kreftforskningen skal kanaliseres gjennom de ordinære kanalene. Det er jo tilfellet i dag. Til tross for det står altså Kreftforeningen for 70 pst. av forskningsbidraget! Det må mer enn indikere at det offentlige så langt ikke har tatt det ansvaret de har for å sikre god kvalitet på kreftforskningen. Fremskrittspartiet mener det er uakseptabelt, og når det ikke fremmes noen alternative forslag i dette dokumentet – som det hadde vært muligheter til hvis flertallet hadde vært interessert i å fokusere på problemstillingen – er realiteten at kreftforskningen ikke blir styrket. Forslaget handler ikke, som noen har indikert, først og fremst om å sikre inntektene til Kreftforeningen, men det handler om å sikre kreftforskningen. I 2006 bevilget Kreftforeningen 129 mill. kr til forskning. I 2007 er tallet gått ned til 124 mill. kr, og da tapper de 19 mill. kr fra egenkapitalen sin. Kreftforeningen varsler at de vil redusere kreftbidraget ytterligere fordi inntektene fra spilleautomater går ned. Hva resulterer så disse kronene i? Det er så lett å snakke om penger. I realiteten står Kreftforeningen alene for 13 forskere, hvorav fem nye i 2006, 55 postdok-stillinger, hvorav 23 nye i 2006, 88 rekrutteringsstipendier, hvorav 18 nye i 2006 og ca. 60 tekniske hjemler. Det er mye forskningskapasitet. Og så langt i dag har vi ikke hørt ett eneste ord fra statsråden om hvordan hun skal kompensere inntektsbortfallet til kreftforskningen. Det er et faktum at det offentlige har nedprioritert kreftforskning i altfor mange år, og jeg registrerer med beklagelse at flertallet i denne sal sier at det fortsatt skal være sånn.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Det er en samlet komite, med unntak av Kristelig Folkeparti, som står bak innstillingen i disse to sakene – samtykke til ratifikasjon av Den europeiske patentkonvensjonen, EPC, og inngåelse av avtale mellom Danmark, Island og Norge om etablering av Nordisk Patentinstitutt. Den europeiske patentkonvensjonen er en gammel sak – en internasjonal avtale fra 1973 – og den har vært tatt opp gjentatte ganger i denne salen, senest i 2005 i forbindelse med et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet. EPC gjør at patentsøkeren gjennom én søknad kan få patent i alle land som er tilsluttet konvensjonen. Det medfører at det blir både enklere og billigere for norske bedrifter å søke patent, og man vil også få samme konkurransebetingelser som andre europeiske konkurrenter. Det er også viktig at Norge får formell innflytelse i organisasjonen, og komiteen la også vekt på at de fleste høringsinstansene var positive til inngåelse i EPC. Ved tilslutning til EPC vil en betydelig del av arbeidsoppdraget til Patentstyret bortfalle. Komiteens flertall har vært oppmerksom på at den kompetanse som Patentstyret har, bør videreføres og ivaretas, spesielt med hensyn til små og mellomstore bedrifter. Derfor er det positivt at man har klart å etablere et nordisk patentinstitutt i samarbeid med andre land, som ivaretar den spesialkompetanse man har, og som gir mulighet for nye arbeidsoppgaver. Jeg regner med at Kristelig Folkeparti redegjør for sitt syn i disse to sakene, og som det fremgår av innstillingen, har regjeringspartiene kommet med egne merknader. Jeg har bare lyst til å komme med den kommentaren at de har kommet veldig sent, og det har vært veldig vanskelig for resten av komiteen å vurdere innholdet i en så pass vrien sak. Men vi står samlet bak innstillingen.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-11:
Venstre er enig med de talerne som har hatt ordet her tidligere, og som målbar at dette er kompliserte og sammensatte saker. På bakgrunn av tidligere behandlinger her i Stortinget og sakens forhistorie har det også vært en vanskelig sak for Venstre. Jeg vil innledningsvis bringe til torgs at vi støtter de forslagene til vedtak som ligger her i dag. Venstre er enig i at det er viktig å forbedre norsk patentpolitikk, slik at vi kan sikre patentrettigheter på høyde med våre konkurrentland. En tilslutning til Den europeiske patentkonvensjonen, EPC, vil gjøre det enklere og billigere for norske bedrifter å sikre seg patent i hele Europa. Dette vil føre til mer like konkurransevilkår med utenlandske konkurrenter. Det vil bli enklere for små bedrifter, ja alle bedrifter, og selvfølgelig for dem som har det vanskeligst: gründere i en oppstartingsfase. I tillegg vil norske bedrifter få mulighet til å delta i nettverket for det europeiske industri- og patentsamarbeidet som er etablert. I praktiseringen av regelverket forutsetter Venstre at det grunnleggende prinsipp om respekt for menneskeverd blir fulgt. Det legges også til grunn at Norge fortsatt vil være en brobygger og et kontaktledd til u-landene. Videre er det for Venstre viktig at det som blir gjort i praksis, er i samsvar med Biodiversitetskonvensjonen. Venstre forutsetter også at det gjennom Regjeringens forarbeid til saken har vært sikret nødvendige tiltak, slik at en kan ha en fortsatt restriktiv praktisering for å motvirke at det blir for enkelt å få patent, og at patentbeskyttelsen strekkes for langt. Det er spesielt viktig innenfor utnyttelsen av biologisk materiale. Vi er inne i en tid med sterk globalisering. Konkurransen for næringslivet er hard. Vi har et utadvendt næringsliv i dette landet, og konkurransen går selvfølgelig over landegrensene. Derfor er det viktig at disse sakene blir behandlet nettopp med tanke på norsk næringslivs framtid. Jeg slutter meg til dem som har gitt ros til saksordføreren for et godt arbeid. Til slutt viser jeg til komiteens merknader som Venstre er med på.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Som mange av dere fikk jeg mitt første kjennskap til patenter gjennom å lese Donald Duck. Petter Smart var jo stadig utsatt for tyver som forsøkte å stjele ideer og nye oppfinnelser. Senere fikk jeg som tillitsvalgt ved Universitetet i Oslo virkelig øynene opp for hvor viktig det er å sikre immaterielle rettigheter, for der lå forskningsresultater av store verdier usikret. Det er nå en milepæl at Regjeringen etter 30 års avventning skal ratifisere Den europeiske patentkonvensjonen. Med dette tiltaket hjelper vi norske bedrifter å sikre seg verdier i den internasjonale konkurransen. Prosessen knyttet til om Norge vil ratifisere konvensjonen, som vi undertegnet i 1973, har vært lang, møysommelig og det man kan kalle grundig. Denne regjeringen tok fatt i saken umiddelbart etter at de flyttet inn i regjeringskontorene, og det er tydelig å se at statsråden er i gang med å gi landet en ny politikk. Med medlemskap i det europeiske patentsystemet viser Regjeringen handlekraft. Det er aktiv næringspolitikk i praksis. Jeg håper og tror at flere bedrifter i kjølvannet av tiltredelsen vil satse mer offensivt på å sikre industrielle rettigheter. Medlemskapet er gunstig for norsk næringsliv. Økt internasjonal konkurranse gjør at næringslivet får et stadig større behov for å beskytte sine immaterielle verdier. Blant dem igjen er industrielle rettigheter spesielt viktig fordi de er så slagkraftige. Det gir ekstra stor fordel i konkurransen fordi de er registrert og kan gjennomtvinges ved domstolens hjelp. Det er ikke lenger et kretsmesterskap vi er deltakere i, men et verdensmesterskap. Medlemskapet vil gjøre det billigere og lettere for norske bedrifter å sikre seg rettighetene til sine innovasjoner. Med dette tiltaket hjelper vi norske bedrifter å sikre seg verdier i den internasjonale konkurransen, samtidig som vi gir Norge medbestemmelse i Europa på et svært sentralt politikkområde. Vi må være klar over at det på sikt vil bli flere patenter med utenlandske innehavere å forholde seg til. Dette innebærer at norske bedrifter vil få mer globaliserte konkurransevilkår, også her hjemme. Med Norge som medlem blir det både viktigere og lettere for bedriftene å gjennomføre en bevisst strategi for industrielle rettigheter – viktigere fordi bedrifter fra andre land lettere kan få patent i Norge, og lettere fordi det blir enklere og billigere å sikre seg patent i hele Europa. Det at Regjeringen og Stortinget nå ratifiserer Den europeiske patentkonvensjonen etter over 30 års avventing, er et tiltak som forbedrer rammebetingelsene for norsk næringsliv, og en viktig milepæl for en aktiv og handlekraftig næringspolitikk.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
St.prp. nr. 65 for 2006-2007 omhandler tildeling av billighetserstatning, med det mer treffende nynorskordet «rettferdsvederlag». Dette er Stortingets egen erstatningsordning for enkeltpersoner som har kommet særlig uheldig ut. Disse kan søke om skjønnsmessig kompensasjon fra staten. Stortinget har to billighetserstatningsutvalg. Jeg viser til at det er Stortingets billighetserstatningsutvalg som gjør vedtak i saker om billighetserstatning, men det er Stortinget som behandler saker der det er aktuelt å tilkjenne kompensasjon på over 200 000 kr – med unntak av saker etter St.meld. nr. 24 for 2004-2005 der billighetserstatningsutvalget er gitt fullmakt til å gi opptil 300 000 kr – og saker av særlig politisk art. I denne proposisjonen blir det lagt fram fem saker for Stortinget der det blir tilkjent billighetserstatning på over 200 000 kr. Komiteen slutter seg enstemmig til den framlagte proposisjonen, som omhandler fem søknader. Videre har vi tatt med en tilleggssak i denne stortingsproposisjonen. Jeg viser til at fristen for krigsbarn til å søke om billighetserstatning etter St.meld. nr. 44 for 2003-2004 går ut 1. juli 2007. Komiteen er kjent med at interesseorganisasjoner for krigsbarn har henvendt seg for å få en utsettelse av fristen. Jeg er glad for å kunne meddele at en samlet komite anbefaler at fristen for å søke utsettes til 1. januar 2008. Det antas at mellom 10 000 og 12 000 personer er såkalte tyskerbarn eller krigsbarn, etterkommere av norske kvinner og tyske menn i forbindelse med krigsårene 1940–1945. Ved å forlenge søknadsfristen for billighetserstatning med et halvt år håper vi at enda flere krigsbarn vil søke om erstatning for de ulemper de var utsatt for under og etter annen verdenskrig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
La meg kort kommentere denne saken, siden proposisjonen for så vidt også har en mer prinsipiell tilnærming i forhold til billighetserstatningsordningen. Billighetserstatningsordningen er Stortingets egen vederlagsordning for enkeltpersoner som har kommet svært dårlig ut. Jeg har også, som representanten Lydvo var inne på, stor sans for nynorskbegrepet «rettferdsvederlag». Det sier godt hva dette dreier seg om. Et slikt rettferdsvederlag fra statskassen kan bidra til å gjenopprette verdighet og gi en følelse av at rettferdighet har skjedd fyllest for den det gjelder. Jeg har notert at justiskomiteen enstemmig går inn for å gjøre vedtak om forhøyet billighetserstatning til de fem søkerne det gjelder i denne omgangen. Det er jeg også glad for. Jeg har merket meg at justiskomiteen anbefaler at fristen for krigsbarn til å søke rettferdsvederlag foreslås forlenget til 1. januar 2008, og dette er jeg også enig i. Den opprinnelige fristen ble vedtatt i Stortinget i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 44 for 2003-2004. Jeg legger til grunn at det er Stortingets ønske at fristen nå forlenges, og skal sørge for at dette blir formidlet videre. Til det mer prinsipielle og for så vidt også konstitusjonelle: Arbeidet med denne stortingsproposisjonen har gitt grunnlag for å vurdere hvordan rapportering fra billighetserstatningsutvalgene best kan skje. Departementet vil nå gjøre en ny vurdering av rapporteringsordningen der rapporteringen og den konstitusjonelle ansvarsfordelingen vil bli særlig vurdert. Jeg viser i den forbindelse til de synspunkter som bl.a. er referert i foreliggende proposisjon, og som kom til uttrykk i vedlegg til St.meld. nr. 44 for 2003-2004, om at billighetserstatningsordningen er Stortingets egen ordning og prinsipielt sett ikke er noe for Regjeringa. Jeg vil komme nærmere tilbake til Stortinget om disse spørsmål på egnet måte, etter en nærmere dialog med bl.a. utvalgene.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-06-11:
Dei fleste av oss opplever landet vårt som trygt å bu i, men ikkje alle. Forslagsstillarane adresserer ei utfordring til oss som nasjonale politikarar så vel som til dei lokale politikarane. Vi har eit felles ansvar for å sikre at òg storbyane i landet er trygge, og for å sikre at dei mange som føler utryggleik ved å ferdast ute i det offentlege rom, skal sleppe å kjenne det slik. Tryggleik er eit av dei mest grunnleggjande behova for oss menneske. Det er grunnleggjande viktig for demokratiet, og det er grunnleggjande viktig òg for økonomisk utvikling. På bakgrunn av det er det all grunn til å ta forslagsstillarane sitt initiativ på alvor. Eg har lyst til å gi ros til Kristeleg Folkeparti for den tankegangen som ligg til grunn for forslaget, nemleg at vi som politikarar ikkje berre har ansvar for å reparere skadane etter kvart som dei oppstår, men òg tenkje førebyggjande og hindre at skadane oppstår. Dermed har vi høve til ikkje berre å spare samfunnet for store ressursar, men fyrst og fremst hindre stor menneskeleg liding. Dette er noko som Senterpartiet har vore oppteke av lenge. Forslagsstillarane nemner rusfrie møteplassar som viktig. Det er utvilsamt heilt rett. Derfor gleder vi i Senterpartiet oss over den endringa i Kristeleg Folkeparti sin politikk som har skjedd på dette området. Under den førre regjeringa, der forslagstillarane var representerte, forsvann rekordmange rusfrie ungdomsklubbar i kommunal regi. Grunnen var det økonomiske strupetaket den dåverande regjeringa tok på kommunane. Det gledelege er at etter at den nye regjeringa tiltredde, har vi sett teikn på det motsette – nemleg eit betre tilbod for ungdom rundt om i kommunane. Ei rekkje av dei tiltaka vi her diskuterer, handlar også om ein god kommuneøkonomi. Ei rekkje av forslaga rettar seg mot skjenkjepolitikken, som er kommunane sitt ansvar. Det er ingen tvil om at det er ein samanheng mellom rus og kriminalitet. Derfor er det viktig at kommunane tek ansvaret for skjenkjepolitikken alvorleg. Vi må ha tillit til at dei gjer det. Det er overraskande at Kristeleg Folkeparti i ein merknad frå helse- og sosialkomiteen nemner at dei vil overføre delar av dette ansvaret til staten. Særleg kjem dette i eit underleg lys når Kristeleg Folkeparti i andre saker, t.d. i spelpolitikken, vil overføre makt frå staten til kommunane med grunngjeving nettopp i det viktige kommunale sjølvstyret – og så kritiserer andre parti for ikkje å ha tillit til dei lokalt folkevalde. Her er det ingen samanheng i politikken. Senterpartiet er oppteke av å styrkje det kriminalitetsførebyggjande arbeidet. Vi vil bidra til å halde fokus på dette i tida som kjem.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-12-05:
På vegne av representantene Lars Sponheim, Trine Skei Grande og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om å innføre en registreringsordning for lobbyvirksomhet i Stortinget, i departementene og på Statsministerens kontor.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Eg trur at denne oppfatninga av verkelegheita først og fremst finst inne i replikantens hovud. Det er ikkje rot i verkelegheita for den beskrivinga. Sanninga er at me i dag står mykje meir samla om dei viktige utanrikspolitiske spørsmåla enn me nokon gong har gjort i nyare norsk historie. Det er altså full oppslutning i Regjeringa om at NATO skal vera vår viktigaste base for tryggingspolitikken, og det er full oppslutning om den politikken som me fører i Afghanistan. Eg meiner det er svært viktig at me har utanrikspolitisk debatt. Eg synest òg det er viktig at den debatten speglar ulike standpunkt. Det er viktig at den einigheita som finst om dei viktige tinga i dette hus, ikkje fører til at me får ein stivna debatt. Så norsk tryggingspolitikk er godt vareteken av denne regjeringa. Den faren som Vaksdal ser, er det heldigvis få andre som ser.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Eit av dei mest positive oppdragingstrekk Kristeleg Folkeparti har bidrege til overfor Høgre, har vore at dei har fått Høgre med på å bli ein del av den viktige, breie politiske einigheita om bistand. Men dessverre ser det ut til at med ein gong Høgre skal stå på eigne bein, forsvinn den einigheita. Difor vil eg seie, som eg sa i fjor, at noko av det mest skuffande ved Høgre sitt alternative budsjett er at dei på nytt kuttar i bistanden – og dermed er dei ikkje lenger med som ein del av den breie politikken når det gjeld bistand. Både innstillinga frå komiteen no og ikkje minst den innstillinga som komiteen hadde i tilknyting til utviklingsministeres utgreiing, viser at det er brei einigheit om satsingsområda. Eg må seia som sant er, at eg føler at opposisjonen prøver å laga ei verkelegheit som tilseier at denne regjeringa ikkje satsar på utdanning. Det er ei verkelegheitsbeskriving som eg ikkje kjenner meg igjen i. Sjølvsagt skal utdanning òg vera eit av dei viktigaste satsingsområda framover.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Dessverre vil eg påstå at det er det motsette som vil skje, nemleg at det er desse fattigaste landa som vil bli hardast ramma av klimaendringane. Derfor er det ekstra viktig at me fokuserer på tiltak som kan avhjelpa situasjonen i desse landa. Det er det Regjeringa legg opp til ved å ha ei målretta satsing på utviklingsbudsjettet. Men det er òg slik at dersom me skal nå dei klimamålsetjingane me har, er eg heilt sikker på at me må ta i bruk dei mekanismane i Kyoto-avtala som tilseier at dei rike landa må gjera tiltak i dei fattige landa for å redusera CO2-utslepp og halda oppe regnskog, og ha prosjekt som kan redusera ørkenspreiing osv. At dette godt kan kombinerast, at me har ein offensiv utviklingspolitikk samtidig som me har ein offensiv miljøpolitikk, er eg heilt sikker på.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
UNRWA er FN sin hjelpeorganisasjon for dei palestinske flyktningane. Dei driv eit utstrakt arbeid. Dei driv skular, dei driv helsestasjonar, og dei driv med utdeling av mat. UNRWA er på plass i Libanon, i Syria, i Jordan og i dei palestinske områda. Utan UNRWA ville ikkje desse flyktningane fått den hjelpa dei i dag får. Desse flyktningane har svært få alternativ. Det er restriksjonar på deira reisemoglegheiter, og det er restriksjonar på deira moglegheiter til å ta jobb. Alle veit at sikkerheitssituasjonen, f.eks. i Gaza, er svært spent, så ei normal næringsutvikling er ikkje mogleg. I realiteten er befolkninga i Gaza innesperra. Med Framstegspartiet sine kutt ville det fått dramatiske følgjer for UNRWA si moglegheit til å driva sitt utstrakte hjelpearbeid. Svolten ville blitt større, nauda ville blitt større. Ser ikkje Framstegspartiet at deira kutt faktisk er med på å leggja grunnlaget for endå meir ekstremisme i desse områda?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Debatten nærmar seg vel slutten. Eg skal ikkje prøva å forlengja han, berre kort kommentera forslag nr. 5, frå Dagfinn Høybråten. For det første vil eg slå fast at eg meiner Regjeringa har vore veldig flink til å informera og heile tida halda Stortinget oppdatert på strategiane i Afghanistan. Det er i dag òg blitt bekrefta av utanriksministeren at det er ein aktivitet som vil halda fram, anten i form av utgreiingar i Den utvida utanrikskomiteen eller direkte i salen. Sånn sett er det grunnlag for å gjera dette om til eit oversendingsforslag. Dersom forslagsstillaren likevel vil halda på forslaget, kan eg ikkje sjå nokon grunn til at regjeringspartia skulle stemma imot det, for me er alle opptekne av å få ein betre balanse i høve til dette. Eg meiner i det store og heile at denne debatten har vist at det er stor oppslutnad om den politikken som Regjeringa fører på utanriksområdet, og dei prioriteringane som kjem fram i budsjettet. Det har vore litt ulike signal frå Framstegspartiet. Eg meiner at det siste innlegget frå Jan Arild Ellingsen eigentleg legg seg nærmare det som er den generelle haldninga i denne salen, enn det Framstegspartiet elles plar å gje uttrykk for. Eg er òg einig i at me må ha ei samhandling mellom militære og sivile løysingar i dei fleste konfliktar, men då kan ein ikkje samtidig stemma for dramatiske kutt i overføringane til bistand, slik Framstegspartiet gjer. Korsberg seier i sitt innlegg at alt heng saman med alt når han analyserer Framstegspartiet sitt budsjettforslag. Sanninga er vel heller at ingenting heng saman. For her har ein ei høg sigarføring og kritiserer Regjeringa for å bruka nokre midlar annleis, samtidig som ein har veldig store kutt på dei same områda utan at ein kan dokumentera kva desse kutta vil bidra til. Ein krev altså ein analyse frå Regjeringa si side når det gjeld flytting av pengar, mens ein sjølv ikkje har nokon analyse, verken av korleis desse kutta på 100 mill. kr til drift vil verka, eller av kva som f.eks. vil bli verknaden for dei palestinske flyktningane av dei dramatiske kutta som Framstegspartiet har overfor den gruppa. Det ser tvert imot ut til at ein bagatelliserer verknadene av eigne kutt eller tek avstand frå verknadene av eigne kutt. Derfor: Det er ikkje slik at alt heng saman med alt. I budsjettforslaget frå Framstegspartiet er det ingenting som heng saman.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Norsk utenrikspolitikk har gjennom årtier vært preget av konsensus om viktige utenriks- og forsvarspolitiske spørsmål, noe Arbeiderpartiet også har vært med på å bidra til. Historisk har Arbeiderpartiet arbeidet for et godt transatlantisk samarbeid, og aktivt bidratt til at Norge ble medlem av NATO. Nå sitter Arbeiderpartiet i regjering med Sosialistisk Venstreparti, som hevder at vår nærmeste allierte, USA, er den største trusselen mot verdensfreden. I tillegg taler partiet med minst to tunger i viktige sikkerhetspolitiske spørsmål i og utenfor dette hus, noe vi nylig opplevde da vårt Afghanistan-engasjement ble diskutert. Er man i Arbeiderpartiet komfortabel med en situasjon der vår utenriks- og sikkerhetspolitiske troverdighet til de grader blir undergravd av deres egen regjeringspartner?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
Siden representanten Akselsen er opptatt av virkelighetsoppfatning, kan jeg trøste ham med at vi har veldig god erfaring med å finne fellesløsninger med Kristelig Folkeparti i regjering. Det har vi vist før, også på bistandsområdet. Det er tross alt bare 0,03 pst. forskjell på Høyres alternative bistandsbudsjett og Regjeringens bistandsbudsjett. Det er et gammelt uttrykk i bistandssammenheng som sier at den beste utviklingshjelp får man ved å gi utdanning til jenter. Det er derfor veldig forståelig at Arbeiderpartiet har vært opptatt av å få frem en forholdsvis klar formulering i merknadene om verdien av utdanning, når man ser på hvor fraværende temaet egentlig er i budsjettet fra bistandsministeren. Kan vi regne med at Arbeiderpartiet er med på laget når vi vil jobbe for at utdanning fortsatt skal være et hovedtema i utviklingspolitikken?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
Det er dessverre slik at hvis man mener noe med ordet «prioritering», og er blitt enige om å gjennomføre den prioriteringen, så er det andre ting som blir lavere prioritert. Det oppsiktsvekkende i dette er ikke Høyres holdning til og merknader om Latin-Amerika – det oppsiktsvekkende her er jo regjeringspartienes holdning til og gjennomføring av prioritering av Afrika. Hvis man går inn på vårt budsjettalternativ, vil man se at vi har skånet Afrika, i tråd med de omforente prioriteringer som har hersket i denne komiteen tidligere, både i denne perioden og i den forrige.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
La det være sagt med en gang at for Høyre ligger det helt klart i bunnen en forståelse av at tusenårsmålene er bunnplanken. Jeg har fremholdt noen av dem i innlegget mitt som vi syntes fortjente spesiell oppmerksomhet. Så har vi jo gjennom de siste årene gradvis arbeidet frem en bevissthet i komiteen og i Stortinget om andre gjennomgående viktige temaer, som bl.a. endte opp i et forslag om miljøhandlingsplanen. Den satsingen som ligger her nå, med å integrere miljø og klima i både utenriks- og utviklingspolitikken, er – skal vi si – «mainstreaming» av et viktig tema, som vi står helt bak.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
Jeg tror ikke man behøver å lete så lenge i budsjettet for å finne våre formuleringer om nordområdene. Vi har en omdisponering innen rammen vår, pluss tilførsel av noen få ekstramillioner, som Samuelsen pekte på. Budsjettet har flere innretninger, ikke minst er det rettet mot forskning i nordområdene. Den svake innsatsen når det gjelder forskning, som er en generell merkelapp på Regjeringen, og vi synes også forskningssiden er manglende i nordområdesatsingen. Det har vi spesielt merket oss. For øvrig må jeg si at det er andre sider av nordområdesatsingen vi er opptatt av. Noe av det var fremme i debatten under behandlingen av Forsvarsdepartementets budsjett i går. Vi synes reduksjonene blir for store når det gjelder å støtte opp under satsingen vår i nord. Et annet forhold er jo at vi håper at vi i vennskapspolitikken overfor Russland, som jeg nevnte i innlegget, har en helt omforent og klar holdning til at vi hører hjemme i Europa og i NATO, som gir sikkerhet og er en grunnplanke for vår kontakt med Russland. Der er vi litt usikre på hvor koalisjonen står.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
Jeg tror, i motsetning til representanten Valle, at det er en ganske klar og omforent oppfatning innen opposisjonspartiene om nødvendigheten av å kombinere sivile og militære og sikkerhetsmessige operasjoner i Afghanistan. Det fremgår bl.a. av det forslaget som legges frem i dag av partiene. Men en etterlyser altså en helhetlig fremstilling fra regjeringssiden. Det er etter operasjonene i Irak de senere årene blitt ganske tydelig at her i huset er det bred enighet om at det skal ligge FN-mandat i bunnen for operasjoner av den typen. Nå har det vært en del uttalelser fra SV-representanter i den senere tid når det gjelder engasjementet i Afghanistan, som tyder på at en kanskje ikke synes at det er like relevant i den sammenhengen. Det får meg til å spørre om det er slik at SV forbeholder seg retten til å vurdere hvilke FN-mandater en egentlig synes er legitime.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-12-05:
Jeg registrerer statsrådens krokodilletårer over Ugandas problemer, men Swazilands problemer er vel egentlig at de har løst alle de problemene og derfor er en reell eksportør til Norge i likhet med Namibia og Botswana. Så er jeg imponert over statsrådens kapasitet og evne til å ta ansvar for de to ulike departementene. De er ulike fordi det ene har veldig store ambisjoner og små budsjetter. Det andre er mer etablert og har en kjempestor pengesekk. Nettopp på den bakgrunn har jeg forståelse for flere NGO-er og Kristelig Folkepartis bekymring over en mulig omdisponering av midler som egentlig var tiltenkt fattigdomsreduksjon. Men også fordi Stortinget er ansvarlig for bevilgning og kontroll, er jeg interessert i å få vite: Kan statsråden garantere at vi ikke risikerer en sammenblanding av de to departementenes budsjetter?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Eg kan roe representanten Akselsen med at Kristeleg Folkeparti var veldig fornøgd med dei bistandsbudsjetta vi fekk til i Bondevik II-regjeringa, nettopp i samarbeid med Høgre og Venstre. Eg synest det er veldig flott at representanten Akselsen begynner innlegget sitt med å snakke om klima, og nettopp tek opp samanhengen mellom klimaet og den fattigdomsutfordringa vi står overfor. Det er ikkje noko nytt at miljøet har vore ein integrert del av bistanden. Det som likevel kan bli eit paradoks no – som òg ein del bistandsorganisasjonar har uttrykt bekymring over – er at dei landa som i det heile ikkje har noko ansvar for klimaproblema, dei fattigaste landa i Afrika, kan vere dei som blir ramma ved at vi ikkje prioriterer fattigdomssatsinga mot desse landa. Da vil mitt spørsmål til representanten Akselsen vere: Kan Arbeidarpartiet garantere at dei fattigaste landa i Afrika ikkje blir ramma dersom vi får ei sterkare klimasatsing inn mot fattigdom?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Det er korrekt.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Det er en komplisert og ulykkelig situasjon i de palestinske områder og blant de palestinske flyktingene. FNs organisasjon for disse har svært sjelden hatt en heldig hånd med denne situasjonen. Dette reflekterer våre kutt. Når det gjelder våre generelle kutt på Midtøsten, som i veldig stor grad omfatter dette, sier vi også at vi med en annen tilnærming og en annen politikk både i området og når det gjelder den bistanden vi gjør, er villig til å se på dette igjen innenfor vårt totale budsjett. Både når det gjelder Midtøsten og Afrika, ser vi at våre kutt er dramatiske, men det er veldig mye et uttrykk for den politikk som har vært ført, og som føres i dag, som vi mener ikke gir det nødvendige bidrag til en fredelig utvikling i Midtøsten. Derfor må vi inn på et helt annet spor. Kommer vi inn på det andre sporet – kanskje ser vi antydning nå etter Annapolis – får vi være med og drøfte en endret budsjettering.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Nå har ikke jeg merknadene foran meg, men så vidt jeg erindrer, er vi i grunnen med på alt som sies om disse spørsmålene i innstillingen – vi erkjenner utfordringen med klimaendringene, hva det kan gjøre i forhold til emigrasjon, hva det kan gjøre i forhold til den fattige del av verden, og at dette kan bidra til flyktningkatastrofer som vi ikke engang aner konturene av. Da blir vår politikk som går ut på å gjøre noe for disse flyktningene i nærområdene, svært relevant. Å koble det til dagens flyktningpolitikk bidrar ikke til særlig mange gode resultater. Vi deler bekymringen med SV. Vi deler bekymringen som Regjeringen har. Vi deler bekymringen som en enstemmig komite har. Jeg tror bare det er i fellesskap at vi kan finne resultatene. Jeg ser ikke at vi her på noen måte har stilt oss utenfor. Med den innstillingen vi leverer i dag, er vi sammen med resten av Stortinget på det området.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Swazilands betydning i denne debatten er det regjeringspartiene som bidrar til. Det burde ikke være noe problem. Når man trekker opp bistandens effekt – nå er det ikke jeg som skal stille spørsmålet – er det naturlig å peke på det som f.eks. NORAD viser til i sin rapport, at man etter 40 år med bistand til Zambia ikke kan se nevneverdige resultater. Så kan man, og det innrømmer vi gjerne, peke på en del enkeltprosjekter som har vært vellykket. Bistanden som sådan har ikke gitt det løftet, mens veldig mange er enige om at handel og økonomisk utvikling nettopp kan gi det løftet. Så hvem som har den mest offensive politikken for å løfte befolkningen i Afrika, vil jeg gjerne få lov til å komme tilbake til!
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Representanten Valle hadde en henvisning til at Iran nå ser ut til ikke å ha gått inn på veien til atomvåpen. At det stoppet i 2003, er basert på amerikansk etterretning. Det kunne vært interessant å høre SVs synspunkt på etterretteligheten til amerikansk etterretning, men jeg skal la det ligge. Representanten Akselsen tok opp i et svar til representanten Vaksdal at det kun var i Vaksdals hode at det var en forvirring i SV om engasjementet i Afghanistan. Kan representanten Ågot Valle forsikre Stortinget om at det i SV er bred støtte for vårt engasjement i Afghanistan, inkludert den militære delen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Representanten Samuelsen skryter av de prosjektene som har bidratt til gjøre Swazilands bønder konkurransedyktige, og som har gjort at de har kommet opp på et høyere nivå, og han refererer til EFTAs frihandelsavtale og mulighetene for økt handel i SACU. Men jeg forstår fortsatt ikke det essensielle. Hvorfor er det et problem for Norge å øke importen fra Swaziland? Kan Samuelsen forklare meg det?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Jeg tar utenriksministerens brede oppmerksomhet på disse konsulatspørsmålene og utenrikstjenestens innretning som en bekreftelse på at Stortinget kan, skal og bør spille en rolle også i slike spørsmål. Det er bra. Utenriksministeren vier Fremskrittspartiet stor oppmerksomhet – at vi utgjør forskjellen i norsk utenrikspolitikk – og snakker om våre kutt. Vi har sagt at klok bistand er bra. Vi har et bistandsbudsjett på 13,6 milliarder kr. Vi skammer oss ikke over det. I en internasjonal målestokk mener jeg vi står oss godt. Handel er et annet område som har preget denne debatten. WTO var utenriksministeren selv inne på. Det har vært andre spørsmål. I Bergens Tidende tidligere i år stod det at Norge er verdensmester i toll på mat, og at ingen land kan konkurrere med oss når det gjelder tollbeskyttelse av landbruksnæringen. Skulle utenriksministeren sett at dette var annerledes?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-12-05:
Representanten Ågot Valle tok veldig prisverdig opp det forholdet at i Saudi-Arabia har en 19 år gammel jente blitt straffet for å ha blitt gjengvoldtatt, noe som ryster oss alle. Jeg ble også rystet over at nasjoner som står Saudi-Arabia nær, ikke var veldig sterke i sin kritikk – for å si det mildt. Jeg tenker først og fremst på USA. Dette var rett før Annapolis, og utenrikspolitisk kan det forstås; allikevel er dette trist å reflektere over. Kan utenriksministeren si noe om hvorvidt Norge har gjort noe i den anledning, om vi ved vår ambassade i Saudi-Arabia har tatt opp dette spørsmålet, og bekrefte at vi eventuelt vil fortsette å ta opp slike uhyrlige overgrep, som ikke er en demokratisk stat verdig – uten at jeg vil antyde at Saudi-Arabia er særlig demokratisk?