Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-10-03:
Jeg er stolt av å representere et parti som tar enkeltmennesket på alvor, som tror at folk klarer å tenke selv og derfor ønsker å ta egne valg. Fremskrittspartiet er overbevist om at alle innbyggere ønsker å være sjefen i sitt eget liv. Derfor er kampen for valgfrihet så viktig for oss. Gjennom hele livet prøver vi foreldre å lære barna å reflektere over problemstillinger i samfunnet, være bevisst på at alle de valg man tar, også får noen konsekvenser. Barna må skaffe seg informasjon og lære å ta egne beslutninger. Likevel er det ikke sånn at vi har et samfunn som lar alle innbyggere ta sine egne valg. Altfor ofte finner politikere og byråkrater ut at det er bedre at vi på vegne av innbyggere tar beslutninger som strengt tatt er unødvendig for oss å ta. Vi må ha litt tiltro til at våre innbyggere klarer å tenke selv, at de fortjener å bestemme mer i sitt eget liv. Når barna våre blir 12–13 år, får de lov til å bestemme hvilke valgfag de skal ha på ungdomsskolen. Det blir et av deres første møter med å bestemme over sin egen utdannelse. Når ungdommen skal søke seg over i videregående skole, er det ikke alle fylker som lar dem bestemme selv hvilken skole de vil gå på. Det mener vi i Fremskrittspartiet er synd, fordi motivasjonen til ungdommen kan være helt avhengig av at de får lov til å bestemme selv hvilken skole de vil gå på, for fagtilbudene er ikke like på alle skolene. Fremskrittspartiet vil derfor ha et fritt skolevalg over hele landet. Fremskrittspartiet vil også kjempe for retten til å bestemme selv hvilken barnehage barna våre skal gå i. Gjennom barnehageforliket SV og Fremskrittspartiet inngikk for 15 år siden, var vi enige om å slippe private aktører inn i markedet for å sikre full utbygging av sektoren og for å skape et mangfold av tilbud. I dag har vi full barnehagedekning og et mangfold av tilbud, hvor alle foreldre kan velge selv hva som passer best for seg og sine blant kommunale og private barnehager. Noen av dem har mat, gode åpningstider, tilbyr en kristen forankring, idrett eller kultur. Mangfoldet er stort, og valgfriheten settes pris på. Halvparten av landets barnehager er private, og det er ingen annen velferdssektor i Norge hvor brukerne og familiene er mer fornøyde. Dette vil nå SV og andre sosialistiske og kommunistiske partier reversere, og det bekymrer meg at til og med Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti vurderer å samarbeide med dem. Vi burde hylle de private aktørene for den innsatsen de har gjort for landets barn, for valgfriheten og for kvalitetshevingen. Når det offentlige må konkurrere med de private, resulterer det i at alle blir bedre. 95 pst. av foreldre med barn i barnehage sier at de er godt fornøyd med det tilbudet de får. De private skårer litt bedre, men mange offentlige barnehager gjør det også veldig bra. Fremskrittspartiet ønsker å utvide denne valgfriheten til også å gjelde eldreomsorgen. Hvorfor skal man ikke selv få lov til å velge hvem som skal levere hjemmetjenester, tilby renhold og bistand – og til og med gi sykehjemsplass når man har behov for det? Med Fremskrittspartiets modell vil alle aktører som ønsker å levere bedre velferdstjenester, få lov til det. Finansieringen fra det offentlige må være lik. Egenbetalingen må være lik. Kvaliteten og tilsynet må være helt likt. Deretter får det være opp til hver enkelt å velge hvilken tilbyder de vil ha. Jeg kan akseptere at medlemmer fra SV og Rødt ikke liker private aktører. Det er så enkelt at også de har valgfrihet til konsekvent å velge offentlige aktører hvis de vil det, men det gir dem absolutt ingen rett til å velge på vegne av alle oss andre. Tidligere i høst var jeg og besøkte Thea Eidjord, en hyggelig dame på 89 år som ønsker å bo hjemme med sin mann så lenge som mulig. Hun har i over ti år måttet kjøpe hjelp til renhold, matlaging og andre tjenester i hjemmet for å klare det. Som bruker av privat velferdsleverandør har hun fått lov til å bli kjent med en dame som har hjulpet henne gjennom mange år og fram til nå, når hun har fått betydelig større behov for hjemmehjelp. Hun kunne fortelle meg at i løpet av en helt vanlig uke kan en få besøk av 22 forskjellige personer fra den kommunale hjemmesykepleietjenesten. Det ønsker hun ikke, fordi hun synes det er upersonlig, uoversiktlig og vanskelig å forholde seg til. Hun ønsker å bruke den private leverandøren som allerede har vært med henne gjennom mange år av livet, men det får hun ikke lov til av kommunen. Fremskrittspartiet synes det er synd. Også de eldre må få lov til å være sjefen i sitt eget liv og selv velge hvem som skal gi dem tjenester i hjemmet sitt. Ytterliggående venstre i norsk politikk benytter enhver anledning til å snakke ned og fornærme velferdsleverandører i Norge. De driver en aktiv heksejakt på alt som er privat, på alle de flotte menneskene som jobber hver dag, hver kveld og hver natt for å skape et velferdstilbud som er bra. Vår velferdsstat ville ikke fungert uten private velferdsleverandører. Barnefamilier hadde i dag ikke hatt full barnehagedekning uten de private. Vi hadde ikke hatt den voldsomme kvalitetshevingen hvis det ikke var for sunn konkurranse mellom offentlige og private aktører. Jeg vil takke de private aktørene for å skape et godt tilbud til våre innbyggere. Valgfriheten og mangfoldet vi har i barnehagesektoren, ønsker Fremskrittspartiet å øke innen både skole og eldreomsorg. Vi må la våre innbyggere få frihet til å bestemme mer i sitt eget liv og stole på at folk klarer å tenke selv. Jeg er stolt av å representere et parti som alltid har kjempet for de eldres rettigheter og trygghet, som ikke har tro på offentlig monopol, og som anerkjenner alle hender i eldreomsorgen.