Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
For godt over et år siden vedtok SVs landsstyre en uttalelse som hadde overskriften «Finnmarksloven – en historisk mulighet for flytting av makt». Landsstyret uttalte at vi så finnmarksloven som en viktig del av implementeringen av ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk, og konstaterte at SV er opptatt av at finnmarksloven må legge et godt grunnlag for at ILO-konvensjonen kan bli et redskap for å sikre urfolksrettigheter internasjonalt. Siden mange har hevdet at SV ikke har hatt noe felles standpunkt i arbeidet med finnmarksloven inntil like før avgivelse, skal jeg referere mer av uttalelsen. Vi sa: «SVs/SGs overordnede tilnærming til spørsmålet om retten til land og vann i Finnmark er klart formulert i SVs/SGs samepolitiske plattform: «Samene har, ut fra internasjonale konvensjoner og erklæringer og statens godkjennelse, kollektiv rett til land og vann. Denne rett må utøves i samarbeid med den øvrige befolkning som har tilhørighet til de samme områdene. Det er viktig å sikre samene styring og medbestemmelse på beslutninger som angår samisk kultur generelt og samiske næringer i de tradisjonelle samiske områdene.»» Videre uttalte landsstyret: «På bakgrunn av dette mener SV/SG at grunnlaget for Finnmarksloven særlig må være de folkerettslige forpliktelser Norge har i forhold til samene som urfolk og ivaretakelse av rettighetene til det samiske folk, samt en anerkjennelse av finnmarkbefolkningens rett til kontroll og forvaltning av grunnen i fylket. SV/SG ønsker ett forvaltningsorgan – Finnmarkseiendommen – for hele fylket.» … «SV/SG ønsker en egen tvisteløsningsordning – for eksempel i form av en kommisjon – for avklaring av enkeltpersoners rettigheter etter prinsippene om «hevd» og «alders tids bruk», slik at ikke folk belastes med dyre rettssaker.» Landsstyret i SV var også opptatt av at styret for Finnmarkseiendommen skulle sammensettes av et likt antall representanter valgt fra fylkestinget og Sametinget, og at statens representant skulle utgå. Sametinget og fylkestinget skulle stå fritt i å velge sine representanter. Landsstyret uttalte videre: «SV/SG krever derfor at saltvannsressursene må vurderes i forhold til folkerettslige forpliktelser og tradisjonell lokal utnytting med sikte på å sikre at folk i Finnmark får forvaltningsrett over ressursene som er i fylket.Ressursene i havet er den viktigste fornybare ressursen for å sikre bosetting og sysselsetting i Finnmark. Særlig er rettigheter i kystnære områder viktig for den sjøsamiske befolkningen. SV/SG kan derfor ikke godta at behandlingen av Finnmarksloven avsluttes uten at en er kommet videre med dette spørsmålet.» Det er mye vi er fornøyde med i det som nå er blitt flertallets forslag til finnmarkslov. Særlig gjelder dette forslaget som omhandler kystfisket og sjøsamiske rettigheter, som SV også står bak. SV er også glad for at hensynet til samiske interesser understrekes i formålsparagrafen. Vi støtter den delvise inkorporeringen av ILO-konvensjonen i § 3, som flertallet også foreslår. Vi er fornøyde med at praktiseringen av Sametingets retningslinjer blir mer balansert enn mange fryktet. Og nå vil jeg be representanten Storberget om å høre nøye etter: Vi mener det er positivt at det skal tas aktive skritt for å identifisere eksisterende rettigheter i Finnmark. Dette er noe vi har fremmet et anmodningsforslag om. Det er ikke bare i merknads form, som det har blitt påstått. I tillegg konstaterer vi at styremodellen til en viss grad samsvarer med SVs forslag, men vi er sterkt kritiske til modellen som er lagt til grunn ved endret bruk av utmark. Det ble likevel slik at SV ikke kunne slutte seg til flertallets innstilling til finnmarkslov, og jeg skal redegjøre for hvorfor. Den første årsaken angår allmennhetens rettigheter. SV har alltid vært sterke forsvarere av allmennhetens rettigheter – i hele Norge. Vi ønsker ikke noe i nærheten av det som mange har formulert som «et Finnmark for finnmarkinger». La meg raskt legge til at resultatet av forhandlingene mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet ikke kan karakteriseres på denne måten. Men for oss viste prosessen knyttet til konsultasjonene at det var viktig ikke å bidra til å skape tvil om allmennhetens stilling i Finnmark framover. Kombinasjonen av at man har fjernet allmennheten fra formålsparagrafen, byttet ut «rett» med «adgang» i kapittel 3 og svekket hensynet til allmennheten i § 27 bidrog til å gjøre det umulig for oss å delta i et flertall ved avgivelse i komiteen. La meg ta et par eksempler på uttalelser som har underbygd SVs posisjon. Fylkesordfører Helga Pedersen uttalte i konsultasjonen 2. mars: «Jeg mener at det vil være feil å innføre i finnmarksloven et nytt prinsipp der allmennhetens rettigheter ikke bare innebærer rett til ferdsel og til å plukke blåbær, for å si det litt flåsete, men der man også skal ha rett til å jakte og fiske. Altså: Det må man gjerne utrede, men ikke i forbindelse med finnmarksloven. Det er feil sted å ta den debatten.» I tillegg sa hun: «Vi kan ikke akseptere at grunneierrollen til Finnmarkseiendommen blir svekket ved at allmennhetens rettigheter lovfestes.» Pedersen mente det ville være politisk umulig, og heller ikke ønskelig, å begrense allmennhetens adgang. Det er SV glad for. Samtidig kunne hun tolkes dit hen at det skulle være mulig å begrense allmennhetens adgang ikke bare ved knapphet, men også i andre sammenhenger. Det kan ikke SV akseptere. Vi aksepterer heller ikke premisset om at Regjeringas opprinnelige forslag var en lovfesting av nye rettigheter for allmennheten. Vi mener i tillegg at det er grunn til å spørre hvorfor man i det hele tatt har vært så oppsatt på å få byttet ut ordet «rett» med «adgang», hvis det er slik som mange hevder, bl.a. representanten Storberget, at dagens tilstand skal videreføres for allmennheten. Sametingets posisjon gjorde ikke saken enklere. Her hadde man meget vidtgående forslag til endringer, med fjerning av alle referanser til allmennheten fra loven. De ønsket at det skulle være opp til Finnmarkseiendommen å forskriftsfeste adgangen til fylket. Sametingets juridiske rådgiver, Laila Susanne Vars, sa det slik i konsultasjonen 13. april: «Hvis vi mener at Finnmarkseiendommen skal tre inn i den rollen som Statskog SF har i dag, må den også få den forskriftskompetansen, og man må også ha tillit til at man selvfølgelig ikke skal stenge allmennheten ute. Noe annet tror jeg ville være en økonomisk katastrofe for Finnmarkseiendommen, for det er jo der mye av inntektene ligger.» SV ønsker ikke å la allmennhetens rett til å høste av naturen være avhengig av økonomiske betraktninger. Vi oppfatter det dessverre slik at også flertallet i justiskomiteen med sitt forslag delvis bygger sitt syn om videreføring av dagens praksis på økonomiske betraktninger. Det mener vi er uheldig. SV kan ikke se at tilreisende jegere og fiskere i Finnmark har vært til fortrengsel for reindriften, det samiske kulturgrunnlaget eller naturgrunnlaget i Finnmark. Tvert imot er det plass nok til alle. Samtidig er SV opptatt av særlig å verne om samiske interesser. Vi mener at det fins rikelig med muligheter til å foreta innskrenkninger og fortolkninger av loven som vil ivareta samiske interesser i eventuelle konfliktsituasjoner. For SV er det viktig at finnmarksloven blir noenlunde balansert, og at man oppnår økt forståelse for våre folkerettslige forpliktelser overfor samene, ikke motsatt. En finnmarkslov som oppleves som sterkt ubalansert, og hvor store deler av befolkningen ikke føler seg godt ivaretatt, vil ikke styrke ILO-konvensjonen. ILO-konvensjonen gir dessuten rom for lokale løsninger. Som Knut Storberget sa i konsultasjonen i april: «Artikkel 34 gir adgang til å kunne lage nasjonale ordninger nettopp på bakgrunn av at man har en etablert praksis.» Storberget understreket den gangen at det ikke bare ville virke krenkende overfor allmennheten, men det ville også kunne forkludre mye av legitimiteten til bl.a. urfolket at man plutselig fratar en gruppe rettigheter. Den andre hovedinnvendingen SV har, angår spørsmålet om en kommisjon for identifisering av eksisterende rettigheter. SV ønsker også en slik kommisjon, men er imot å fatte detaljerte vedtak om hvordan den skal operere, og hva den skal avdekke, uten å ha hatt en høringsrunde først. Kommisjonsforslaget er svært omfattende, hele 19 paragrafer. Alle partier i Finnmark har ønsket en høringsrunde. Uttalelser i mediene har bidratt til å spre usikkerhet rundt hvor omfattende rettigheter kommisjonen skal kunne tildele. Spesielt har uttalelser fra deler av reindriftsnæringa og fra samisk juridisk hold skapt usikkerhet rundt dette. SV mener det ville være en fordel for tryggheten til Finnmarks befolkning om spørsmålet om mandat og regelverk ble sendt på høring, men anser dette også som et demokratispørsmål. SV foreslår derfor at Regjeringa får i oppdrag å utarbeide et forslag til kommisjon, som så sendes på høring på ordinær måte før saken fremmes for Stortinget. Advokatforeningens innspill til justiskomiteen i etterkant av avgivelsen kan underbygge behovet for en slik høringsrunde. Advokatforeningen er av den oppfatning at Finnmarkskommisjonen, slik den er foreslått, sannsynligvis vil forsinke prosessen med avklaring av rettighetsforholdene med mange år, noe de anser som svært uheldig med hensyn til å skape ro omkring rettighetsforholdene innen rimelig tid. Det må understrekes at de ikke er imot en kommisjon, sjøl om de riktignok ønsker en annen variant. De mener også at det vil kunne by på problemer å få besatt både kommisjonen og utmarksdomstolen med faglig habile personer. Det mest betenkelige med Finnmarkskommisjonen er, etter Advokatforeningens oppfatning, at den skal avsi en «dom» i henhold til § 33 i form av en rapport, uten at vanlige saksbehandlingsregler for domstoler er fulgt. De mener at dersom saksbehandlinga hadde fulgt tvistemålslovens bestemmelser, ville dette vært en positiv ordning, men slik Advokatforeningen ser det, vil ikke folks rettssikkerhet være tilstrekkelig ivaretatt med den saksbehandling som det er lagt opp til i § 32. Advokatforeningen har også andre viktige innvendinger og betenkeligheter. Poenget er at vi burde tatt oss tid til å høre ulike syn i saken for å få en skikkelig kvalitetssikring av en prosess som kommer til å berøre hele folket i Finnmark, og som gjennom bl.a. underskrifter fra store deler av Finnmark har vist at det er betydelig usikkerhet knyttet til dette spørsmålet. Og jeg vil understreke igjen: SV er for en kommisjon, men vi mener at man skal ha ordinære demokratiske prinsipper også. SV mener det er lite heldig å vedta de detaljerte reglene for denne kommisjonen uten å ha tatt viktige innvendinger og innspill med i betraktningen. Både kommuner, domstolene og organisasjoner, som f.eks. Norges Jeger- og Fiskerforbund, burde altså fått anledning til å uttale seg. Det tredje forholdet jeg vil trekke fram som et hovedpoeng for SV ved behandlinga av loven, er miljøhensynet. SV mener det er avgjørende viktig å styrke kravet til bærekraftig bruk i hele loven. Vi foreslår dette hensynet tatt inn i flere paragrafer. Videre er det slik at flere av de områdene som i dag er vernet i Finnmark, kun er vernet gjennom administrative vedtak hos Statskog SF. Disse vedtakene er ikke lenger bindende når grunnbokhjemmelen overdras til Finnmarkseiendommen. SV mener det er viktig å videreføre disse vernevedtakene og vil foreslå at alle dagens administrative vedtak skal videreføres på samme nivå av Finnmarkseiendommens styre, inntil det foreligger en verneplan for Finnmarkseiendommens grunn. Vi mener at det bør iverksettes en total gjennomgang/kartlegging av eksisterende vernetiltak og kartlegging av behovet for nye vernetiltak. SV mener det har vært flere betenkelige forslag i prosessen som har gått, med hensyn til behovet for en bærekraftig forvaltning. Ett eksempel er forslaget til forvaltning av Tana-vassdraget. Her foreslo Sametinget regler som fikk ordførerne i Tana og Karasjok til å uttale følgende: «Forslaget kan øke fiskepresset og true bestanden i elva.» Forslaget ville sterkt utvide garnfisket i Norges største laksevassdrag, og det på et tidspunkt hvor laksebestanden i vassdraget er på et historisk lavmål. Det vi imidlertid er veldig fornøyde med i det resultatet som foreligger, er at miljøkompetansen i fjellstyrene blir med over i Statens naturoppsyn. Men vi foreslår at kravet om bærekraftig bruk må inn i flere lovparagrafer, og vi foreslår også referanse til våre internasjonale forpliktelser på miljøområdet. I det hele tatt er hensynet til bærekraft og til miljøvern tatt inn som et gjennomgående krav i veldig mange av våre forslag til lovparagrafer. Til slutt: SV konstaterer at vi ikke fikk gjennomslag for noen av våre forslag knyttet til allmennhetens rettigheter, høringsprosess angående kommisjonen eller hensynet til bærekraft og miljø. Heller ikke når det gjaldt styremodell, fikk vi gjennomslag for vårt forslag til slutt. Vi er også sterkt kritiske til den modellen, som jeg har gitt uttrykk for, når det gjelder endret bruk av utmark. Når våre forslag er falt, vil vi imidlertid stemme for loven i sin helhet. Jeg vil på vegne av SVs stortingsgruppe uansett få ønske Sametinget og Finnmark fylkesting lykke til med det videre samarbeidet, og vi håper sjølsagt at Finnmarks befolkning med dette vil kunne se framover. Som flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, skriver: «… hjemmelsoverføringen til Finnmarkseiendommen innebærer en klar tillitserklæring til alle finnmarkinger uansett etnisk og kulturell bakgrunn». Jeg tar opp de forslagene som SV har i innstillinga.