Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-06-06:
Utenriksministeren gjennomførte en reise til Afghanistan i januar 2008. Reisen var planlagt til perioden 14.-17. januar, og formålet med reisen var å gjennomføre bilaterale samtaler med afghanske myndigheter og synliggjøre og markere langsiktig norsk utviklingsbistand. Utenriksministeren skulle også ha møter med representanter for internasjonale organisasjoner i Afghanistan, med norske frivillige organisasjoner og norske militære styrker. Hotell Serena, der delegasjonen bodde, ble da rammet av et terrorangrep. Tre tungt bevæpnede personer tok seg inn på hotellets område og etter hvert inn i selve hotellet. Utfallet av angrepet var at flere personer mistet livet, herunder journalist Carsten Thomassen fra Dagbladet. Videre ble flere personer skadet i angrepet, deriblant UD-ansatte Bjørn Svenungsen. Det har vært avholdt høringer med både berørte statsråder, representanter for pressen og PST, som har gitt nyttige innspill til kontroll- og konstitusjonskomiteens behandling av saken om terrorangrepet i Kabul. Både utenriksministeren og pressefolkene som opplevde terrorangrepet, gav alle i sine innledninger og svar klart uttrykk for den uoversiktlige, kaotiske og til dels dramatiske situasjonen som oppstod på hotell Serena under og etter angrepet. Utenriksdepartementet, Justis- og politidepartementet og Forsvarsdepartementet har alle foretatt egne gjennomganger av hendelsesforløpet forut for, under og etter angrepet. En arbeidsgruppe på departementsnivå ledet av Justis- og politidepartementet har startet arbeidet med sikkerhetsspørsmål knyttet til utenlandsreiser for offisielle delegasjoner med følge, herunder journalister. Her er det også dialog med pressens organer. Norsk Presseforbund har i etterkant av hendelsen nedsatt et sikkerhetsutvalg for å koordinere sikkerhetsspørsmål i forhold til mediene og kontakt med myndighetene. Senterpartiet er godt fornøyd med de tiltakene som er satt i gang, og vil rose statsrådene for den åpenhet om saksområdet som er vist overfor både Stortinget og media. Denne saken viser at også et lite land som Norge kan bli utsatt for terrorangrep, hvor folk er villige til å ofre livet for en sak de tror på. Jeg har selv bodd på hotell Serena, som har vært og er det sikreste hotellet i Kabul - kanskje et av de sikreste i verden. Historien viser at selv et hotell som er sikret med både sterkt vakthold, sluser og porter, ikke gir en garanti for full sikkerhet når folk er villig til å ofre eget liv - selvmordsbombere som sprenger seg for å utføre politisk motivert vold. Derfor overrasker det meg når jeg opplever at enkelte personer i ettertid er mer opptatt av å lete etter mulige feil i prosedyrer enn av å fordømme de faktiske handlingene som har vært utført, eller å være med på å diskutere hvorfor terror oppstår. Jeg er derfor glad for at saksordføreren og andre i salen tydelig har plassert ansvaret for denne terroren - hos terroristene. Jeg har bl.a. merket meg at et av medlemmene i komiteen i høringer og i media har brukt mye tid på å skissere at en erfaren militær bør være med på statsbesøk til utlandet for å ta kontrollen i en krisesituasjon. Det vi vet, er at PST har ansvaret for sikkerheten til norske statsråder, at de har utført denne oppgaven på en meget god måte, og at PST har alle fullmakter som skal til for å kunne ta kontrollen når det er fare for sikkerheten til statsrådene. Vi har i denne saken kunnet konstatere at Utenriksdepartementets gjennomgang av retningslinjer og prosedyrer og de mangler ved regelverket som denne krisen avdekket, ikke var av en slik karakter at det kan sies å ha hatt innvirkning på hendelsesforløpet. Det er med andre ord ingen grunn til å anta at andre prosedyrer ville ha gitt et annet utfall av det dramaet og den tragedien som utspant seg på hotell Serena. Prosedyrer og retningslinjer for krisesituasjoner er et rammeverk som skal bidra til at de som rammes, skal evne å handle mest mulig rasjonelt for å begrense mulige skadevirkninger. Det terrorangrep med selvmordsbombere som hotell Serena ble utsatt for, skapte en dramatikk som stilte usedvanlig store krav til de berørtes evne til å håndtere situasjonen, og la samtidig sterke begrensninger på de handlingsmuligheter de hadde i en situasjon hvor afghanske politi- og militærmyndigheter tok kontroll over hotellet og området omkring. Jeg er faktisk imponert over den innsats som ble utført av enkeltmennesker i den dramatiske og uoversiktlige situasjonen som utspant seg på hotellet, og jeg vil rose innsatsen til både folk i UD og PST og pressefolkene, som tross krisesituasjonen klarte å få til så mye. Det er ikke mulig å gardere seg mot det drama og den uoversiktlighet som denne type terroranslag medfører for dem som havner midt oppe i det. Det er nok en lærdom vi må ta med oss, og som er vanskelig å komme utenom å akseptere.