trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Fyrst ein liten visitt til representanten Torbjørn Andersen frå Framstegspartiet som er bekymra for at Framstegspartiet sine 25 tiltak berre i liten grad får fleirtal. Men ikkje fortvil, for Regjeringa har ei rekkje tiltak berre for å kjempa mot tvangsekteskap – heile 30 tiltak. Og desse får fleirtal og blir verksam politikk. Forslaget om at ingen asylsøkjarar i mottak skal ha anledning til å finna seg innkvartering på eiga hand, synest eg er skuffande. Gledeleg er det derfor at det ikkje får fleirtal. Men at Arbeidarpartiet skal vera så mykje mot private løysingar at dei ikkje ser at asylsøkjarar som ynskjer å ta vare på seg sjølve, som ynskjer eit mest mogleg normalt tilvære, som ynskjer seg ut av passivitet, som vil etablera nettverk og kontakt med det norske samfunnet, som ei forsøksordning bør få høve til privat busetjing, er for Kristeleg Folkeparti uforståeleg. Regjeringa kan sjølvsagt berre budsjettera med reelle tal basert på realistiske prognosar. Det er ingen grunn til å rekna med at talet på asylsøkjarar skal bråstoppa og enda på 6 000 i år. Derfor er forslag nr. 2 frå Framstegspartiet i Dokument nr. 8:55 uforsvarleg. Noreg har sjølvsagt eit problem når ein av tre asylsøkjarar frå enkelte austblokkland etter media har kriminelt rulleblad. Men Regjeringa er altså i ferd med å etablera eit nytt mottakssystem som vil innebera eit fysisk skilje mellom asylsøkjarar som eventuelt kjem hit med grunnlause søknader, og andre asylsøkjarar, med rask utsending av den fyrste gruppa. Enkelte mottak vil òg få styrkt vakthald. Likevel vil eg presisera at to av tre asylsøkjarar frå desse austblokklanda kanskje har grunnlause søknader, men dei er altså ikkje kriminelle og må heller ikkje behandlast som kriminelle. Stortingsrepresentant Jan Simonsen har i Dokument nr. 8:47 tre forslag som går i same retning som dei i Dokument nr. 8:55. Vi er alle for så vidt einige med forslagsstillaren i at det er urovekkjande at talet på asylsøkjarar som kjem hit med grunnlause søknader, aukar, dette fordi behandlinga tek tid, det kostar pengar og det skapar vanskar for asylsøkjarar med eit reelt behov for vern. Vi kan vel vera einige om at det går føre seg eit misbruk av asylinstituttet, men kriminelt er det ikkje. Då skal dei heller ikkje behandlast som kriminelle. Kristeleg Folkeparti vil òg konstatera det som vel må vera eit faktum, at Schengen-avtalen har ført til det som vi som var motstandarar, peika på, nemleg ein auke i talet på asylsøkjarar parallelt med nedbygginga av grensekontrollen. Men derfor jobbar òg Regjeringa intenst og målretta for å iverksetja rask retur og for ei todeling av mottakssystemet der asylsøkjarar som ein meiner ikkje har nokon grunn for å søkja asyl, får søknaden raskt behandla og dermed vert sende ut av landet etter kort tid. I tillegg må saksbehandlingstida generelt ned. Kristeleg Folkeparti meiner at Regjeringa har sett i verk tilstrekkeleg med tiltak for å løysa utfordringane som forslagsstillarane er opptekne av.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-04-18:
Forslagsstillarane i Dokument nr. 8:60 slår eigentleg inn ei open dør med sitt forslag nr. 1, om eit minimumskrav i norsk og samfunnsforståing for imamar som skal praktisera i Noreg. I Regjeringas tiltak mot tvangsekteskap er dette eitt av tiltaka, faktisk nr. 22, og vi har ikkje behov for å vedta det for andre gong. Eg tilrår derfor Framstegspartiet si gruppe iallfall å gjera akkurat dette forslaget om til eit oversendingsforslag. Eg vil gjerne presisera at representanten Sandberg har rett. Det dreier seg ikkje om framandfrykt i dette tilfellet. Det dreier seg om eit forslag som Regjeringa vil gjennomføra, nesten som føreslått av Framstegspartiet. Vi meiner altså at dei som skal vera lærarar for born i Noreg, som imamane faktisk er, må kjenna til norsk språk og samfunn. Det er i alle fall ein stor fordel, og det vil vi gjennomføra. Kristeleg Folkeparti og eit fleirtal er òg opptekne av at trussamfunn der leiaren medverkar eller oppmodar til straffbare handlingar, f.eks. kjønnslemlesting, skal mista økonomisk støtte. I motsetnad til forslagsstillarane trur vi det vil svi og oppdra meir enn at vitnemål og attestar må skaffast til veges før den religiøse leiaren får koma til Noreg. Kristeleg Folkeparti er altså ikkje einig i punkt nr. 2 i forslaget frå Framstegspartiet, men vil bidra til at religiøse leiarar for framtida må læra seg norsk og ha eit minimum av forståing for det norske samfunnet. Når det gjeld truskapsløfte og statsborgarskap, vil eg understreka at dei spørsmåla som forslagsstillarane reiser i Dokument nr. 8:58, vil bli gjennomgått i samband med ei ny lov om statsborgarskap som kjem til Stortinget i neste stortingssesjon. Då kan vi sjå heile saksfeltet i samanheng, og Kristeleg Folkeparti utset dermed debatten til regjeringsarbeidet ligg føre. Vi kjem ikkje med delfråsegner i denne samanhengen, men det betyr ikkje at vi ventar at det SV etterlyser, skal vera ein del av anbefalinga.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Som representanten Apelthun Sæle var inne på, er språkkunnskap og kunnskap om arbeids- og samfunnsliv nøkkelen til integrering og inkludering. Debatten dei siste dagane har vist at god integrering er viktig. Det er ikkje integrering som er problemet, men derimot mangel på god integrering. Derfor har Arbeidarpartiet gjort framlegg om at det blir innført eit obligatorisk introduksjonsprogram. Nå er det slik at Kristeleg Folkeparti støttar Arbeidarpartiet i sak, men dei vil ikkje, underleg nok, gje si støtte til forslaget. Er det slik å forstå at Kristeleg Folkeparti ikkje vil vere med på å medverke til ei god og konstruktiv integrering? Er ikkje representanten Apelthun Sæle einig med sin eigen statsminister som i spontanspørjetimen i går gav uttrykk for at Regjeringa er for eit slikt introduksjonsprogram? Det er underleg å vere for ei sak og likevel gje uttrykk for at ein kjem til å stemme imot. Dersom svaret frå representanten Sæle er tilsvarande det representanten Holmberg frå Høgre gav uttrykk for i si replikkordveksling, meiner eg at det vitnar om handlingslamming. Dette er ikkje godt nok. Eg vil minne om at Arbeidarpartiet sitt forslag går ut på at Regjeringa snarast mogleg – eg understrekar snarast mogleg – blir beden om å innføre eit obligatorisk introduksjonsprogram. Det er med andre ord ikkje noko forhasta vedtak. Eg utfordrar representanten Apelthun Sæle til no å gje til kjenne om ho kanskje kan slutte seg til dette forslaget.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
SV er prinsipielt for en politikk som legger til rette for kvinners selvstendige mulighet til å ta egne valg for sine liv. For kvinner med minoritetsbakgrunn som kommer til landet, er det tre forhold som er avgjørende for dette. Det er språk, det er kjennskap til egne rettigheter, og det er muligheten til en egen inntekt og et nettverk som gir åpninger snarere enn begrensninger. Derfor har jeg to spørsmål til representanten Sæle. Det ene av disse spørsmålene er Sæle i og for seg blitt plaget med et par ganger fra talerstolen før, men når svaret hennes i forbindelse med det aller viktigste tiltaket som vi kan vedta her, nemlig obligatoriske introduksjonskurs for alle, også for dem som kommer hit på familiegjenforening, blir at Kristelig Folkeparti ikke har behov for å vedta alt de mener, har vi i og for seg også fått det svaret tidligere når det gjelder barnehagepriser og utbygging av barnehager. Så det er ikke noe nytt, men jeg synes det er spesielt trist på dette området, for det er kanskje det aller viktigste vi kan gjøre for disse kvinnene. Jeg lurer på om det er slik at partiet mener at det muligens kan være forskjell på hvilke behov kvinner som kommer hit til landet for første gang, har for kunnskap om språk, rettigheter, muligheten til å skape seg et bredt nettverk og en egen inntekt, og at man derfor ønsker å utrede dette og ikke stemme for det nå. Det andre spørsmålet gjelder kontantstøtten. Den har særlig hatt betydning for minoritetskvinners mulighet til selvstendighet i negativ forstand. Kontantstøtten har bidratt til å sementere et mønster med tradisjonell arbeidsdeling mellom kjønnene, noe som er enda mer framtredende i noen minoritetsgrupper enn i de fleste etnisk norske miljøer. Likestillingspolitikkens hovedmål, i hvert fall for SVs del, har vært å gi kvinner de samme mulighetene som menn til å tjene pengene selv. Hvordan vil Sæle si at hun og hennes parti har bidratt til dette målet når kontantstøtten har ført til en oppmuntring av praksisen med å være hjemme, forsinket deltakelse på norskkurs, begrenset kvinners nettverk og sementert et mønster hvor kvinnene ikke har sin egen inntekt? Hvordan legger man da opp til muligheten til å ta frie valg?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Senterpartiet ynskjer eit fleirkulturelt samfunn tufta på respekt og toleranse overfor einskildmenneske og ulike grupper. Vi vil arbeida for at alle som får opphald i Noreg, skal ha moglegheit til eit fullverdig liv med lik tryggleik, same tryggleik for utdanning, for jobbmoglegheiter, for sosiale rettar og deltaking i samfunnet som alle andre. Men vi ynskjer òg å setja krav til dei som kjem til landet, om aktivt å medverka til eiga integrering gjennom opplæring i norsk og samfunnskunnskap og aktiv deltaking i arbeids- og samfunnsliv. Eg deler Odd Roger Enoksen si bekymring for den kvardagen som vi no ser. Eg antek at òg Framstegspartiet har fått med seg at når det gjeld spørsmål om å fråta folk statsborgarskap, har Odd Roger Enoksen sjølv presisert at hans reaksjon var ein spontan og folkeleg reaksjon som følgje av ei uhyrleg handling i Moss, men at Senterpartiet, og då faktisk i motsetning til Framstegspartiet, står fast ved dei forpliktingane vi har etter folkeretten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Eg skal gi representanten Østberg rett i at når ein er myndig, bør ein òg kunna forventa at ein gjer sine vurderingar i tråd med sin alder – utan at eg skal gå inn i invitasjonane til bryllaup som eg og Ivar Østberg måtte motta. Eg synest ikkje at dette spørsmålet er udelt enkelt – om ein skal ha dagens aldersgrense, 18 år, eller eventuelt vurdera ei høgare aldersgrense. Eg synest faktisk det er eit moment at ein kunne letta giftepresset i tidleg alder. Det kunne vore ein lette for nokre ungdomar og for nokre familiar der det er press frå ei slekt. Men det er likevel så mange uklåre punkt knytte til det same forslaget at eg og Senterpartiet har valt ikkje å gå nærmare inn på ei utgreiing. Det er altså slik at i høve til denne merknaden er eg ikkje like skråsikker som Ivar Østberg på dette punktet. Så må eg seia at når Kristeleg Folkeparti no ynskjer å bidra til ei styrking i høve til ungdommar som er i vanskelege situasjonar når det gjeld tvang, så undrar det meg at dei ikkje kan vera med på forslag nr. 10, som vil styrkja innsatsen i høve til fosterheimar og personellressursar på ulike felt, ja, heller ikkje midlar til ein kontakttelefon kan Kristeleg Folkeparti vera med på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Eg har med undring følgt den replikkordvekslinga som no har vore i forhold til eit introduksjonsprogram. Eg forstår statsråden slik at ho vil leggja til rette for frivilligheit, ho vil halda fram med sine planar både når det gjeld tvangsekteskap og kjønnslemlesting og andre tiltak, men ho vil ikkje stilla opp med midlar. Lat meg frå Senterpartiet si side seia at det å gå inn for eit obligatorisk introduksjonsprogram er å ta på alvor det som NOU-en fortel om behovet for norskopplæring, behovet for kunnskap om norske samfunnsforhold og behovet for raskt å bli integrert i eit arbeid. Men det er òg sjølvsagt for Senterpartiet at om dette skal gjerast obligatorisk, så skal regjering og storting stilla opp med dei midlane som måtte vera nødvendige. Arbeidsløysa i dag er påfallande mykje høgare i innvandringsmiljø enn i det norske samfunnet elles. Dette må vi ta på alvor, og vi må gi folk ein god start. Men det skal sjølvsagt vera slik at ei innføring skal greiast ut i samarbeid med kommunane i forhold til kva som trengst. Er det slik at statsråden fråskriv seg ansvaret for å stilla opp med midlar og for dei grensene ho her vil setja? Og eit spørsmål til som gjeld eldre innvandrarar som bur i kommunane, og der mange av dei må gå på sosialhjelp fordi den stønadsordninga som Stortinget for lengst har gitt si tilslutning til, ikkje er komen på plass: Vil statsråden der halda farten i forhold til kommunane?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Debatten har i løpet av denne dagen dreia meir og meir mot busetjing av flyktningar og asylsøkjarar, og det er viktig at det er ein god dialog mellom departementet og kommunane på det området. Statsråd Solberg er integreringsminister, det var difor eg stilte henne spørsmål når det gjaldt ei supplerande stønadsordning for eldre innvandrarar. Eg har brakt i erfaring at òg den gruppa er eit dilemma i dag for mange kommunar, og det er svært bra at ho no varslar oppfølging frå Regjeringas side på det punktet. Det er lenge sidan ei utgreiing vart lufta fyrste gong i Stortinget. Det har teke si tid og er i dag eit dilemma for mange kommunar fordi det medfører ekstrautgifter. Difor er det òg med i vurderinga i nokre kommunar når det er snakk om å busetja flyktningar. Så til slutt berre nokre få ord i forhold til introduksjonsprogrammet. Eg er uroleg for fortsetjinga dersom statsråden overfor kommunane framleis har den same haldninga som ho viser i Stortinget i dag. Det er vel slik at det i kommunane er sterke ynske om å få folk ut i arbeid så fort som mogleg, og la dei som no skal ha obligatorisk norskopplæring, òg få bruka den norsken dei tilegnar seg i tilknyting til arbeidslivet. Det er laga eit mønster gjennom dei forsøka som er gjorde, og dersom Regjeringa no la det godt til rette, skulle ein faktisk kunna forventa at i ein del kommunar gjekk busetjinga enno lettare, fordi ein då òg fekk aktiv støtte i forhold til eit introduksjonsprogram som gjekk noko lenger enn norskopplæring. Men føresetnaden er heilt klart ein positiv dialog og eit så godt samspill som mogleg mellom det departementet som skal følgja dette opp, og Kommune-Noreg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
Senterpartiet er med i det breie fleirtalet som avviser innhaldet både i Dokument nr. 8:47 og i Dokument nr. 8:55. For vår del gjer vi det dels fordi vi synest dei er unødvendige, og dels fordi vi er ueinige. Difor berre nokre korte merknader frå mi side. Fyrst til Dokument nr. 8:47. Det er underleg å lytta til Framstegspartiets nærmast salvelsesfylte indignasjon i dag over den veldige tilstrøyminga av asylsøkjarar til Noreg. Det er jo eit faktum at det er det at Noreg har kome med i Schengen-samarbeidet, som er årsaka til det. Noreg har felles ekstern grense med 14 andre Schengen-land. Den interne grensekontrollen er fjerna. Det er mest så ein kunne ha lyst til å spørja om det er slik at Framstegspartiet angrar på at dei i si tid var med på vedtak om å gå inn for Schengen og dermed no eigentleg bør ta ansvaret for ein situasjon som dei sjølve har vore med på å leggja til rette for. Og er det slik at dei angrar, vil eg understreka at så lenge det er krig, så lenge det er naud og naturkatastrofar, vil det vera folk på flukt. Noreg skal ta sitt ansvar for å gi vern i så måte. Det er sagt frå statsråden si side at ho no har gitt UDI moglegheit til å endra rutinane når det gjeld såkalla openbert grunnlause søknader. På same måten som resten av komiteen gir vi statsråden støtte til å setja i verk tiltak som inneber at asylsøkjarar openbert grunnlause søknader og dei som er innblanda i kriminalitet, kan sendast raskt ut av landet og det nemnt åtte dagar. Eg vil be henne presisera kva denne åttedagarsregelen eigentleg inneber. Når eg utfordrar henne på det, er det fordi eg trur det er ein del tilfelle der det kan vera behov for noko meir tid for å sjekka ut om ein søknad er openbert grunnlaus. Om ein opererer med ein frist på åtte dagar, kan det kanskje medverka til at søknader som er openbert grunnlause, likevel kjem inn under den normale kategorien fordi tida var for knapp til å sjekka det skikkeleg ut, eller ein kan òg risikera at aspektet som gjeld rettstryggleiken, ikkje er godt nok teke vare på. Så her er det behov for fleksibilitet både i forhold til det å vera effektive og i forhold til det å ivareta rettstryggleiken. Eg vil gi statsråden ros for at ho her har medverka til at saksbehandlingstida har vorte redusert for dei som har behov for å få sin søknad grundig vurdert. Så til Dokument nr. 8:55. Der legg Senterpartiet følgjande merknad frå komiteen til grunn: «Dette flertallet forutsetter at det ikke igangsettes prøveprosjekter uten at det gjøres i samarbeid med Vestfold fylkeskommune og de berørte kommunene.» Forsøk med privat busetjing er noko som Stortinget har gitt si tilslutning til i fjor. På meg verkar det noko søkt å gripa inn i den prosessen på dette tidspunktet når det berre er eit prosjekt som skal vara i eitt år, altså ut 2002. Men det er sjølvsagt ein føresetnad at det skjer i samråd med dei involverte fylkeskommunar og kommunar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-18:
I eit forsøk på å forkorta denne debatten valde eg, fordi vi kjem tilbake til desse spørsmåla på eit seinare tidspunkt, å avstå frå å bruka taletida mi. For ordens skuld – sidan debatten no har gått som han har – har eg behov for berre ganske kort å seia kva Senterpartiet står for. Fyrst til Dokument nr. 8:58. Det går fram av innstillinga at vi for vår del avventar det arbeidet som Regjeringa har sett i gang når det gjeld statsborgarskap. Sett i lys av den debatten som har gått dei seinaste dagane, trur eg det er klart presisert frå vår side at det som gjeld forslaget om å ta statsborgarskapet frå folk som ein straffereaksjon og gjera dei statslause, ikkje blir vurdert i Senterpartiet. Når det gjeld kriminalitet, kjem vi til å følgja opp på annan måte. Eg er overraska over at dette forslaget vert fremja med den grunngjevinga å styrkja integreringa i det norske samfunnet. Eg trur faktisk at det då både på det førebyggjande planet og når det gjeld lovverket elles, må heilt andre tiltak til enn å laga seremoniar og krevja lovnad til Grunnlova og tradisjonar. Så til Dokument nr. 8:60: Noko avgjerande viktig har kome ut av komiteen si handsaming på det området, synest eg. Det er at det faktisk er eit fleirtal som ber Regjeringa vurdera regelendringar som gjer det mogleg å stilla krav om elementære kunnskapar i norsk språk, samfunnstilhøve og kultur òg til religiøse leiarar, og som vilkår for at trussamfunna kan motta offentleg støtte. Det er òg bedt om at Regjeringa vurderer å nekta økonomisk støtte til trussamfunn der leiarane medverkar eller oppmodar til straffbare handlingar. Det trur Senterpartiet er ein betre veg å gå enn å nekta folk ytringsfridom.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-04-18:
Jeg beklager selvfølgelig hvis representanten Sandberg synes jeg ikke var saklig nok for hans debattnivå. Hvis representanten Sandberg ønsker informasjon om det, kan jeg opplyse at jeg også har jobbet med veldig mange slike jenter. Jeg har hatt møte med alle de jentene som har stått fram og fortalt sine historier. Det er grunnlaget for de over 30 tiltakene som Regjeringa har lagt fram når det gjelder tvangsekteskap. Men det trengs en viss presisjon når man gjør ting. Aldersgrenser som blir hevet veldig høyt, som man f.eks. gjør i Danmark, fører til at man får en annen holdning til utenlandske statsborgere som skal gifte seg, enn til norske statsborgere som gifter seg. Jeg mener ikke at man noen gang kan garantere at det ikke fins tvangsekteskap også der begge statsborgerne er norske. Man må ha en presisjon her som gjør at man ikke tar alle med i dragsuget. Jeg har kjent det sinnet som mange av disse jentene her har følt. Og jeg tror at rettighetene til disse kvinnene er vår tids kvinnekamp. Jeg føler meg forpliktet som liberal dame til å følge opp akkurat disse tingene. Men vi må ha en presisjon på dette, vi må ha en sikkerhet for at de tiltakene vi setter i gang, faktisk når fram. Jeg betviler ikke representanten Sandbergs engasjement på dette området, men dette engasjementet har også andre, selv om man velger andre virkemidler. Jeg tror det er kjempeviktig å se at hvis vi ikke klarer å ha dette presisjonsnivået, kan vi fort ende i et skille der det er andre ting som ligger bak politikken enn det å kjempe for disse jentene. Jeg tror engasjementet vårt er ganske likt, men jeg oppfatter ikke at Fremskrittspartiet er så opptatt av å gjøre dette presist, når det ikke er snakk om statsborgerskap eller hvor man kommer fra. Jeg vet at engasjementet til justisministeren er enormt stort på dette området. Vi har hatt mange møter om dette, og vi har et stort engasjement i saken.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-04-18:
Når det gjelder familiegjenforening, vil en aldersgrense på en måte ramme alle, og det vil også være et ganske stort virkemiddel som kommer til å ramme mange uskyldige, som ikke trenger å bli rammet av det. Vi har snakket om forsørgelsesplikten. Før var forsørgelsesplikten knyttet til den som ønsket å få ektefellen inn til landet. Så ble det endret slik at foreldre kan ha forsørgelsesansvaret. Det mener jeg gir et helt feil ansvarsforhold mellom foreldre og barn. Hvis man ønsker å få en ektefelle inn i landet, blir det et helt feil ansvarsforhold om far er den som sikrer at man har økonomisk handlingsrom. Jeg tror det er veldig mange jenter som trenger den økonomiske friheten det er – og som også trenger det ansvarsforholdet – ved faktisk å kunne si til sin ektefelle som kommer til landet, at det er fordi jeg kan forsørge deg at du kommer hit. Det syns vi er et mer presist virkemiddel enn den generelle aldersgrensa. Vi har vært skeptiske til dette fordi det rammer veldig mange flere enn det man gjør hvis man strammer inn på forsørgelseskravene, som er mye mer presise i forhold til målgruppa, og som også er mer presise i forhold til det ønsket vi har om at akkurat disse jentene skal ha det overtaket – for å si det slik – i et slikt forhold.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Når jeg sier at man slår inn en åpen dør, er det faktisk det at man får en sak. Den saken har vært varslet, det er varslet en hel lovproposisjon om rammene rundt dette tiltaket som kommer i juni måned. I den proposisjonen skal man ta stilling til om introduksjonsprogrammet skal være frivillig eller obligatorisk. Men Stortinget får altså en sak – som faktisk er det man ber om – og det har Stortinget lenge visst at de kommer til å få. I den prosessen vil man selvfølgelig kunne ta stilling til de forskjellige substansielle tingene. Men når jeg hører innlegget fra Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, lurer jeg litt på om han blander to ting. For det er altså slik at Stortinget i fjor vedtok at vi skulle innføre obligatorisk norskopplæring for alle som kommer til Norge. Det gjelder alle. Den opplæringen skal inneholde norsk og samfunnskunnskap. Det er også Regjeringen enig i. Til den gjennomgangen kan en knytte opp et spørsmål om bosettingstillatelse. Der har også Regjeringen sagt at det har vi nå til utredning, og vi kommer med et opplegg for obligatorisk norskopplæring. Jeg vil minne om at bakgrunnen for dette er at Høyre og Fremskrittspartiet har vært for dette lenge. Høyres leder, Jan Petersen, fikk masse pepper fra alle liberale krefter i Norge for noen år siden, da han nettopp tok opp det forslaget som Aslam Ahsan senere har tatt opp, om å knytte dette til bosettingstillatelse. Det var uhørt på det tidspunktet han tok opp den debatten. Jeg er glad for at dette har forandret seg, og at man har kommet dit. Det er et tilbud til alle som kommer til Norge. Så er spørsmålet: Hva skal introduksjonskurset være? Introduksjonskurset, som har vært utprøvd under to regjeringer tidligere, er et kurs som er beregnet på flyktninger som får opphold på humanitært grunnlag – den gruppen mennesker som hver kommune får kr 376 000 i integreringstilskudd for å gi et tilbud til – som kombinerer norsk, samfunnskunnskap og arbeidsmarkedstrening, og som skal være et heldags opplegg og et helt annet tilbud. Hva er det representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen nå snakker om? Er det obligatorisk norskopplæring eller er det introduksjonsstønad for flyktninger og systemet for det? Det er tross alt to forskjellige ting, og det var det for arbeiderpartiregjeringen for et år siden også.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Jeg vet ikke helt hvor misforståelsen er. Det er klart det er mange som kommer hit, som ikke har familiegjenforening, personer som har opphold på humanitært grunnlag, samt alle de andre som kommer til Norge. Og de det er snakk om å knytte opp til bosettingstillatelse, eventuelt til en deltakelse i norskopplæring, er jo en gruppe som i utgangspunktet familien skal ta det økonomiske ansvaret for, det er en gruppe som ikke kvalifiserer til sosialhjelp, ikke minst hvis vi i den sammenhengen setter krav til at man skal ha forsørgelsesevne for å ta ektefeller inn til landet. Det er mulig det er to forskjellige ting, men da må jeg si at det er litt uklart. Men Stortinget får full mulighet til å ta stilling til introduksjonsprogrammet når det skal behandles til høsten.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
For å begynne med det siste. Jeg ser ikke en sammenheng mellom norsk integreringspolitikk og den store asyltilstrømningen vi har, men jeg ser en sammenheng knyttet til kaoset og problemene vi har hatt med behandlingen av asylsøkere, tillatelsene vi har gitt bl.a. etter 15-månedersregelen – at vi derfor er blitt oppfattet som et mer liberalt land – som noen av de tingene. Og det er ikke bare Norge som ser det. I den perioden England hadde veldig lang behandlingstid, hadde de også en mye høyere tilstrømning av asylsøkere enn etter at de begynte å få orden på behandlingstiden. Jeg har nettopp vært i Frankrike, hvor franske myndigheter selv innrømmer at det at det kan ta opptil tre år før man har ferdigbehandlet en søknad, sannsynligvis bidrar til at antallet asylsøkere har økt fra litt over 10 000 til 100 000 i løpet av fire år – fordi de har problemer med å strømlinjeforme sin saksbehandling. Vi ser at mange av dem som kommer, ikke kommer fordi de tror de skal få bli i Norge, de kommer faktisk fordi de ser at de kan ha et bra liv i den perioden de er her, før de blir sendt tilbake, for det er dessverre stor fattigdom rundt omkring i verden, også i våre nærområder, som gjør at det kan være bedre å bo her. Derfor har vi også strammet til, for å gi helt andre signaler. Derfor har vi også lagt mye arbeid i at vi skal få ned saksbehandlingstiden, som nå viser seg å gå ned. Vi ser f.eks. også av tall fra første kvartal i år at tilstrømningen fra det som vi definerer som land med antatt grunnløse søknader, går ned – fra at det i høst var over 40 pst. av ankomstene, til at det nå ligger mellom 25 og 35 pst. Det betyr – tror jeg – at en del av signalene våre har virket. Ved at vi har sendt folk tilbake igjen raskt, har vi fått snudd det. Så får vi da bare håpe at vi finner en løsning på de aktuelle konfliktene.(Presidenten klubber.) Jeg har bare lyst til å si at min oppfatning er at et slikt opplæringskurs skal dreie seg om den kretsen vi allerede i dag har forpliktelse overfor, som har fått tillatelse til å bo. Men jeg synes man skal tenke gjennom nettopp forholdet til norske kommuner, at kommunalkomiteen også er kommunalkomite i denne saken – man bør kjenne realitetene i Kommune-Norge. (Presidenten klubber.)
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Mitt største poeng er at jeg synes at det iallfall i en overgangsperiode er viktig at det er frivillig for kommunene å bestemme om de skal bruke den loven som vi kommer med forslag til. Så vil Stortinget få en mulighet til å diskutere kretsen disse tilbudene skal gis til, i forhold til de lovbestemmelsene som da kommer til å ligge inne. Men jeg må si at nettopp fordi vi nå er på vei til å få ganske bra bosettingstall, etter at vi hadde stopp i flere år når det gjelder bosetting i kommunene, så er jeg veldig opptatt av at vi nå ikke finner på noe som setter igjen folk på flyktningmottak, og at vi ikke får dem ut igjen til kommunene. Det gir ikke god integrering. Det er mitt varsku i forhold til spørsmålet om hva en legger i obligatorisk. Så er det selvfølgelig også spørsmål om fra hvilket tidspunkt en vedtar at man skal ha det obligatorisk. Det er klart at det blir en annen situasjon om fem år. Det ser jeg også. Om fem år er det kanskje slik at man har fått kompetansen, kunnskapen, godt nok opp til at alle kommuner kan ha dette. Det vil ha noe med gjennomføringstidspunktet å gjøre. Men å gjennomføre dette over natten i mange kommuner, på basis av hva de gjør i dag og hvordan de bl.a. har organisert norskopplæring og andre ting, tror jeg faktisk vil medføre at flyktningene blir sittende igjen rundt omkring på flyktningmottak. Så til spørsmålet om hvem som skal ha en rettighet. Jeg mener at hvis det skal ha noen «sense» å snakke om forsørgelsesplikt i det hele tatt, må det faktisk være slik at når folk kommer hit for familiegjenforening, uten at det er personer som er flyktninger eller folk som har kommet på humanitært opphold, så har familien faktisk forsørgelsesplikt for de personene. Det er ikke slik at når en kommer, kan en gå på sosialkontoret fordi en har en rett til å få et introduksjonskurs som skal gi en introduksjonsstønad på 2 G i opptil to år. Da har det ingen mening å stille et krav om forsørgelsesplikt, for da blir en jo forsørget av den offentlige stat. Jeg synes ikke at vi skal forsørge alle som gifter seg til Norge, men jeg synes vi skal stille et krav om at de skal gå på norskkurs. Og det, tror jeg, er forskjellen på alle andre partier og SV i denne sammenhengen. Det vi skal gjøre obligatorisk, er at de skal delta på et norskkurs, og vi vurderer sanksjonsmulighetene for det. På det norskkurset skal de også få samfunnsopplæring, og det skal man ikke kunne komme seg unna fordi ektemenn eller andre ikke vil at de skal gå.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Når det gjelder spørsmålet om supplerende stønad til eldre innvandrere, er det et ansvar som ligger under Sosialdepartementet, som den tidligere sosialministeren sikkert vet. Det jobber Regjeringen med, og jeg regner med at vi kommer med et opplegg for det i løpet av rimelig kort tid. Vi har jobbet for å finne en løsning, vi ser at det er viktig i forhold til kommunenes forpliktelser på dette området. Jeg har lyst til å minne om at vi fra Stortingets side hadde en brevveksling med den forrige regjeringen i fjor vår, hvor man bl.a. pekte på en del problemstillinger knyttet til EØS-regelverk og andre når man gjennomførte denne typen regler, altså om en trygde- eller en sosialytelse gir ulike typer rettigheter når man innfører dette. Så det var viktig å ha et godt grunnlag for utredningen av det. Men dette er under fullt arbeid, og det håper jeg også at vi snart kan ha på plass. Vi må tilbake igjen til Stortinget med det, både i forhold til budsjett og i forhold til regelverk. Jeg har ikke fraskrevet meg noe ansvar for penger i det hele tatt. Jeg har bare påpekt at så lenge vi ikke har tvangsmessig bosetting av flyktninger, bør vi tenke på at kravene til hva kommunene automatisk skal stille opp med, kan medføre en helt annen reaksjon, nemlig at kommunene sier nei takk til flyktninger. Da må vi være realistiske med hensyn til det tempoet vi har når det gjelder å innføre denne typen krav. Og det er en av grunnene til at jeg har vært tilbakeholden. Men jeg sier at jeg er helt enig i at alle som er innenfor den kretsen vi i dag har et økonomisk ansvar for når de kommer, burde hatt et slikt program, nettopp fordi det her er et stort potensial med hensyn til å få folk hurtigere i jobb og man dermed kunne hatt en mye bedre bruk av det arbeidstilbudet vi har, og faktisk over tid spart penger over budsjettene, ved at man både fikk lavere sosiale utgifter og økte inntekter. Men jeg tror vi må være klar over at i det samfunnet vi lever, hvor det er et kommunalt selvstyre og et kommunalt veto mot å ta imot flyktninger, så må vi ha den balansen med, i hvilket tempo vi pålegger dette, og hvorfor vi setter dette som obligatorisk. Det kan av og til være slik at det beste blir det godes fiende, og det ville være leit hvis det satt mange flyktninger igjen i ledighet.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Stortinget får seg i juni forelagt en lovproposisjon og kan da bestemme seg for om de mener at introduksjonsprogrammet skal være obligatorisk og bindende for alle kommuner, eller om det skal være frivillig. Den utredningen kommer til Stortinget, og så får man i den forbindelse, synes jeg, ta stilling til om det tilbudet som da gis, skal være obligatorisk eller frivillig, og hvilken personkrets det i så fall skal gis til. Men jeg har lyst til å si at alt det Gunn Karin Gjul sa – og som er viktig – er en argumentasjon for obligatorisk norskopplæring med samfunnskunnskap, som vi altså er enige om. Vi er enige om at vi skal ha et system for alle som kommer, ikke bare for dem som er flyktninger eller har opphold på humanitært grunnlag, fordi det er grunnlaget for å kunne klare seg i det norske samfunnet. Jeg synes derfor det er viktig å se på hva som er våre programforpliktelser overfor flyktninger og dem som får opphold og bosettingstillatelse på humanitært grunnlag, og hva som er våre forpliktelser overfor den andre gruppen. Det er ingen tvil om at alle skal få tilbud om et obligatorisk norskopplegg i tiden fremover. Men spørsmålet er: Hvem skal få 2 G i lønn for å gå på det introduksjonsprogrammet? Og hvem skal ha rett til tiltak knyttet til arbeidsmarkedet i den forbindelse? Det vil være hovedforskjellen på de to gruppene. Det ene vil være å oppfatte som et heltidsarbeid man gjør, mens det andre er noe man må tilta seg i løpet av en periode, gjennom å delta på kurs og skaffe seg kvalifikasjoner for f.eks. å opprettholde og ha en permanent bosettingstillatelse, hvis det blir konklusjonen. Jeg synes dette i og for seg er en interessant diskusjon, men jeg synes det er viktig at det i fjor, da vi behandlet disse prinsippene i forbindelse med St.meld. nr. 17 for 2000-2001, ble det skilt klart mellom introduksjonsprogrammene og den obligatoriske norskopplæringen. Men det ble fra Arbeiderpartiets side ikke sagt noe om hvordan de skulle gjennomføre obligatorisk norskopplæring. Det stod ikke noe mer enn at man ville ha det; det stod ikke hvordan det skulle gjøres, hvordan kravene skulle stilles, eller hvilke sanksjoner det var tenkt på på det tidspunktet. Det krever utredning, det krever oppfølging. Det er ikke noe man gjør over natten, for det er et ganske stort program som skal gjennomføres. Det bruker vi også tid på å gjennomføre. Men jeg har bare lyst til å si at grunnen til at vi er skeptiske til obligatorisk introduksjonsprogram nå, er at vi er redde for de flyktningene som ikke kommer til å komme ut i en kommune, hvis vi gjør dette obligatorisk for kommunene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-18:
Min bekymring gjelder ikke de som ikke kommer inn under dette, min bekymring er at vi kommer tilbake igjen til den situasjonen vi var i for to år siden når det gjelder bosettingstall, for kommunene tok veldig få til bosetting. Derfor tror jeg vi skal tenke litt over hva jeg faktisk sier, nemlig at her må vi også være sikker på at man får tilbudet. Det som er utredet, er et veldig bra program. Det er altså veldig klare krav og individuelle rettigheter i det programmet som skal komme, med hensyn til hva som skal være innholdet. Det stilles krav til et introduksjonsprogram, ikke bare at det skal kalles et introduksjonsprogram, men til kvalitetene og oppfølgingen av det, som skal være basert på enkeltvedtak, og man kan faktisk klage på det tilbudet man får i forhold til den loven som er gitt. Og det er en ganske sterk rettighetsreform for dem som bosetter seg, og derfor er jeg noe betenkt over at dette kan presses raskt på kommunene. Jeg tror vi hadde fått en bedre prosess hvis vi hadde gått mykt inn i den prosessen overfor kommunene, for jeg tror det er et genuint ønske om og en genuin interesse for å få folk i jobb, når man først har sagt ja. Men jeg har mye kommunikasjon med kommuner som ikke vil bosette flyktninger for tiden, og jeg ser jo hva de tar opp av problemstillinger. Da må jeg si at jeg er litt betenkt over at vi skulle tre en sånn reform raskt nedover kommunene. Denne loven trengs for de kommunene som er kommet langt, for de sitter og venter og har klare opplegg, men det er mange som ikke har det ennå, og mange trenger en god stund på seg for å få bygd opp god nok kapasitet til å få gjennomført dette. Så til forvirringen og hvem som er forvirret. Jeg tror jeg har hørt godt etter her, og det er forskjell på det SV mener, og det de andre mener, om hvordan det skal bli i fremtiden når det gjelder personkretsen, og hvem som her skal være dekket. Det var uklart tidligere. Jeg har nå avklart at det er den samme personkretsen dette dreier seg om som det Regjeringen har tenkt å legge opp til, samme persongruppen skal få tilbudet. Jeg skal selvfølgelig utrede og legge frem et forslag som baserer seg på de vedtakene som Stortinget fatter, men det må også være lov til å si hva baksiden kan være, og ha en diskusjon om i hvilket tempo man kan gjennomføre en sånn reform. Dette kan virke forsinkende for når loven kan tre i kraft, fordi man stiller kommunene overfor krav som de i dag ikke er forberedt på å kunne møte.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Jeg synes det er greit at statsråden avklarer at det faktisk er uenighet i Stortinget når det gjelder introduksjonsprogrammet og spørsmålet om det skal være obligatorisk eller ikke. Men jeg synes det er veldig synd at man ikke klarer å bli enig om at man skal ha et obligatorisk introduksjonsprogram. Arbeiderpartiet mener at et av de viktigste og mest sentrale virkemidlene for at man skal lykkes i integreringsdebatten, er nettopp at vi lykkes med å gi våre nye landsmenn en god norskopplæring og kunnskaper om det norske samfunnet. Et obligatorisk introduksjonsprogram vil gi de grunnleggende norskkunnskapene, og vi i Arbeiderpartiet mener at det er viktig at vi kommer i gang med et introduksjonsprogram som er obligatorisk, og som favner alle dem som kommer til landet. Jeg synes derfor at statsråden er svært defensiv når hun ikke vil innføre et introduksjonsprogram som er obligatorisk, og jeg synes det er defensivt når det skal være avhengig av hvilken kommune flyktningene kommer til, om de får et introduksjonsprogram eller ikke. Jeg synes også det er helt uakseptabelt at man har en argumentasjon om hvorvidt alle våre landsmenns introduksjonsprogram skal være obligatorisk eller ikke, skal være avhengig av det kommunale selvstyre. Jeg synes at statsråden bør vurdere å snu i denne saken, for dette er det helt avgjørende trekket for om vi skal lykkes i vår integreringspolitikk.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Min gruppe skal ikke stjele altfor mye taletid. Jeg vil bare kommentere noen av forslagene. Arbeiderpartiet har forslag som jeg finner målrettede og fornuftige, og som jeg ikke har noen problemer med å støtte, med unntak av forslag nr. 7. Fremskrittspartiet bommer stygt. Forslagene er for generelle, de rammer for bredt, og de ender opp i rene formynderier overfor samtlige norske statsborgere. En norsk USA-student som forelsker seg i en 20 år gammel amerikansk medstudent, skal altså ikke kunne gifte seg og bo i Norge før begge er 24 år – seks år eldre enn myndighetsalderen. ANSA, organisasjonen for utenlandsstudenter, burde jo ha protestert mot en slik grov form for formynderi. Og som om det ikke var nok, vil altså Carl I. Hagen og hans folk i tillegg blande seg inn i hvordan folk skal bo. Krav om underhold og krav om å ha et sted å bo er jo ikke urimelig for å få en ektefelle til landet, men Carl I. Hagen og hans folk skal i tillegg blande seg opp i privat, personlig norsk boligstandard. Før jeg begynte på Stortinget i 1989, bodde jeg i en leilighet på 10 m2. Det gikk utmerket. Jeg kjenner mange nordmenn som sammen med sine ektefeller bor i flergenerasjonsboliger, altså sammen med sine foreldre. Det fungerer også utmerket. Men dersom jeg nå vil gifte meg med en mer enn 24 år gammel jente fra et annet land, krever altså Carl I. Hagen og hans folk at vi må ha en «egen egnet bolig», som en eller annen byråkrat, eller kanskje Carl I. Hagen eller Per Sandberg, må godkjenne, ettersom den skal være «egnet». Kanskje jeg kunne tenke meg å leie et rom for meg selv og min nye ektefelle hos en kamerat og så dele kjøkken. Men nei, det er ikke godt nok for formynder Hagen. Gifter jeg meg med en utlending, må jeg pent finne meg i å bo standsmessig i en «egen egnet bolig». Dette er ikke målrettede tiltak mot tvangsekteskap. Dette er å gå flere skritt tilbake, til den gamle formynderstaten som Fremskrittspartiet ble stiftet for å bekjempe. Men det forundrer jo ingen at Carl I. Hagen fortsetter å blande seg opp i andre menneskers privatliv. Det er i alle fall ikke noen ny erfaring for meg selv.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-18:
Saksordføreren redegjorde på en skikkelig og ordentlig måte for innholdet i forslagene mine, men kom vel i skade for å si at de var framlagt etter drapene i Moss. Jeg antar at hun mente at det var debatten som kom etter drapene i Moss. Dagens asylordning, der utlendinger som klarer å ta seg fram til våre grenser, får gratis kost og losji i asylmottak, mulighet til å arbeide og adgang til å bevege seg fritt i det norske samfunn allerede før deres identitet og bakgrunn er skikkelig kontrollert, gir mange muligheter til misbruk. Hovedårsaken til mine forslag om raskere saksbehandling og bedre kontroll med asylsøkere, som i komiteen er tatt opp av Fremskrittspartiet, er følgende: For det første. Hvert år forsvinner mer enn 1 000 asylsøkere fra mottakene. Flere av disse er under 18 år. Vi vet ikke hvor de er, eller hvordan de livberger seg, men det er grunn til å tro at noen av disse befinner seg et eller annet sted i Europa, hvor de enten jobber svart eller driver med kriminalitet. Yngre asylsøkere risikerer også å komme i kontakt med porno- og prostitusjonsbransjen. For det andre. Internasjonale terrorister kan med letthet komme til Norge som asylsøkere, og de kan dermed operere fritt og planlegge terrorhandlinger alene eller i samarbeid med allerede eksisterende hvilende terrorceller så lenge det ikke finnes noen begrensninger i asylsøkernes bevegelsesfrihet. For det tredje. Kriminelle personer, spesielt fra fattige land i Øst-Europa, kan lett ta seg til Norge som asylsøkere og ha anledning til å drive vinningskriminalitet i den perioden det tar før søknaden er ferdigbehandlet og de har fått avslag. Det har de siste årene vært et stort problem med strømmer av asylsøkere fra land som har et demokratisk styresett, akseptert og kontrollert av Europarådet. Disse personene, ofte sigøynere fra land som Tsjekkia, Romania og andre demokratiske stater, har selvsagt et elendig grunnlag for sine søknader. De utgjør et betydelig problem, fordi behandlingen av useriøse søknader trekker ressurser som skulle vært brukt til å behandle seriøse søknader om oppholdstillatelse i Norge, og det rammer derfor andre utlendinger som har seriøse grunner for å søke om innreise eller oppholdstillatelse. I tillegg koster det norske skattebetalere betydelige pengesummer, og mange av disse useriøse søkerne benytter tiden i Norge til kriminell virksomhet. Disse useriøse søkerne vil slutte å komme til Norge dersom de vet at de vil bli utvist så å si ved grensen, og så å si bli snudd i døren. Det er bakgrunnen for mine forslag, og jeg er glad for at de blir fulgt opp av Fremskrittspartiet. Jeg vil legge til at forslagene ikke innebærer noen varetekt over lengre tid. Jeg forutsetter jo at søknadene kan bli behandlet i løpet av en uke, senest, og de aller fleste i løpet av en dag. Danmark har hatt slike ordninger i mange år, med gode resultat.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Stadig flere mennesker er på flukt. Det er ingen grunn til å tro at mengden mennesker som skifter land og oppholdssted, vil avta. Verden er blitt slik at flere trenger en nødhavn. Alle partier på Stortinget står heldigvis samlet om at man skal motta mennesker på flukt. Til og med Fremskrittspartiet, etter det jeg forstår, åpner i det minste for at man skal kunne motta kvoteflyktninger gjennom FN. Debatten går langs helt andre linjer enn det å stenge grensen totalt. Jeg starter her, fordi dette utfordrer oss alle. Hvordan er vi alle rustet til å skape et best mulig flerkulturelt samfunn, hvor vi i størst mulig grad sier oss og vi, og ikke dem og dere? Etter de siste dagers hendelser er det kanskje også grunn til å stoppe opp og spørre ikke bare hvorfor det går galt for et fåtall, men hvorfor vi faktisk har klart å lykkes med så mange. De siste dagers debatt om integrering av innvandrere har til fulle vist at egenmarkering, partitaktikk og størst mulige oppslag i stor grad har vært styrende for debatten. Dessverre synes de fleste forslag vi her behandler, også å være preget av det samme. I en tid da vi først og fremst trenger å skape frivillige tiltak, forståelse og dialog, er mange av forslagene preget av tvang og konfrontasjon. Det bes f.eks. om obligatorisk helsekontroll av en gruppe jenter som vi gjerne skulle ha snakket mer med – frivillig. Å stemme mot et slikt forslag betyr slett ikke at vi ikke ønsker å hjelpe disse jentene som er i risikosonen for kjønnslemlestelse. Det er dessuten, når det gjelder det samme, klokt å avvente spørsmål om strafferammer, for å se dette i helhet med annen lovgivning. Vi må likevel ikke glemme at strafferammene for vold og trusler mot familiemedlemmer har et langt videre omfang enn det domstolene anvender når de en sjelden gang anvender dem på dette området. Troen på at straff skal løse denne problematikken, er nokså i overkant av den reelle effekten. I relasjon til de siste dagers hendelser er det også grunn til å påpeke at det å frata mennesker statsborgerskapet på grunn av straffbare forhold raskt kan bli i strid med internasjonale forpliktelser. Det reiser også et praktisk problem: Hvor skal disse menneskene reise? Jeg tror det avgjort er viktig at vi politikere holder oss til forslag som faktisk kan gjennomføres, og bare da kan vi oppnå endringer gjennom effektiv politikk. Det er ikke slik at de mest høylytte forslag og de største overskrifter gir de beste resultater. Sånn sett er jo denne debatten et godt tegn på og en henvisning til de mer grå og kjedelige tiltak om styrking av arbeidsliv, skoler og ungdomsmiljøer rundt omkring. Det synes jeg er noe forslagsstillerne, særlig fra Fremskrittspartiet, bør ta lærdom av.