trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Helleland (Høyre), 2005-06-06:
Jeg tror det er gjort klart gjennom diverse innlegg fra regjeringspartienes medlemmer hvordan vi har tenkt å gripe denne saken an. Vi har i dag en historisk lovdebatt om en tvistelov som det har vært flikket på siden 1915. Nå får vi en ny lov. Så bruker representanten Storberget anledningen til å gjøre dette om til en sak om fattigdomsbekjempelse. Jeg vil påpeke at denne regjeringen har, som den første regjering, lagt fram en pakke mot fattigdomsbekjempelse. Den har bevilget over 3 milliarder kr og har konsekvent lagt opp til en arbeidslinje der det er viktig å få bekjempet fattigdommen gjennom å skape arbeidsplasser, gjennom å få folk i arbeid. Så bruker altså representanten Storberget, antakelig fortsatt medlem av Den Norske Advokatforening, denne saken til et korstog for å få gjennom sitt særforslag om makspris for advokatsalær. Det interessante er at vi i denne saken nok en gang har fått illustrert at den rød-grønne alliansen spriker. Representanten Arnstad hadde et godt, velbalansert innlegg, der hun klart sa fra om at de forslagene som representanten Storberget har fremmet sammen med SV, vil hun gå imot. Jeg gleder meg til fortsettelsen. Jeg tror folk bør være obs på hva som er i ferd med å skje. Representanten Storberget har stilt seg i spissen for en kampanje mot fattigdomsbekjempelse knyttet til sivile saker. Det er altså saker der både fattig og rik kan være involvert. Det er ingen i denne sal som har tatt avstand fra eller sagt at vi ikke ønsker å se på utfordringer knyttet til kostnadsnivået. Men jeg synes det er synd at representanten Storberget gjør hele saken om til en debatt om sitt særforslag om makspris, når hele Tvistemålutvalget og tvistemålsinnstillingen er gjennomsyret av forslag som vil effektivisere, som vil forenkle, og som vil gjøre det enklere for folk å få rett. Derfor synes jeg det er en avsporing av debatten, en beklagelig avsporing som representanten Storberget nå må slutte med.
Trond Helleland (Høyre), 2005-06-06:
Selvsagt er regjeringspartiene samkjørte. Selvsagt har vi felles merknader, vi har felles forslag, og vi har felles stemmegivning. Storberget trenger ikke å dra det i tvil. Vi er enige om at gruppesøksmål er en svært viktig del av dette forslaget. Når jeg sier at fattigdomsbekjempelse ikke er hovedformålet med tvisteloven, tror jeg Storberget egentlig er enig med meg. Men jeg konstaterer at Arbeiderpartiet og SV fremmer fire forslag, og at Senterpartiet har signalisert at de vil stemme imot tre av dem. Jeg er ikke i tvil om hvor spriket er størst, og hvem som har de største utfordringene her.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Jeg synes det er viktig å understreke det som allerede har vært sagt fra statsråd Dørum, nemlig at det er uheldig å gjøre denne debatten om til en debatt som skal handle om hvem som gir folk en billigst mulig rettssak. Det hele dreier seg faktisk om at man skal forsøke å unngå at man skal bli påført store utgifter. Det er det som ligger i hele innstillingen, og jeg synes det er viktig å understreke nettopp det. Jeg er imidlertid nødt til – ikke å utvide svaret fra representanten Einar Holstad på vegne av Kristelig Folkeparti – men å understreke det representanten Holstad sa, nemlig at for Kristelig Folkeparti er det i denne sammenheng viktig å understreke at vi ikke i enkeltsaker hopper på forslag som måtte komme, om å redusere utgifter. Jeg skjønner veldig godt at Arbeiderpartiet benytter anledningen til å angripe Kristelig Folkeparti på det punktet som går på fattigdomsbekjempelse, og som går på å få ned utgifter for de fattige. Vi er opptatt av de spørsmålene i Kristelig Folkeparti. Men vi er ikke så opptatt av dem at vi må trekke dem inn i enhver sak og løsrive dem fra en større sammenheng. Det er nettopp det vi også har sagt når det gjelder denne saken. Det har vært presisert flere ganger, men jeg finner det nødvendig å måtte gjøre det enda en gang: Vi vil komme tilbake til dette. Det er ikke bare Kristelig Folkeparti som vil komme tilbake til dette fra regjeringspartienes side. Vi vil komme tilbake til det alle sammen. Vi har signalisert klart og tydelig at det skal skje i forbindelse med Rett til rett. Jeg synes ikke det er nødvendig å skulle bli konfrontert med dette flere ganger nå. Vi har også, i tidligere debatt i denne vårsesjonen, gitt klart og tydelig uttrykk for at ja, vi vil også i en annen sammenheng komme tilbake til det å få reduserte utgifter, f.eks. vet at man skal se på den finske modellen når det gjelder rettsgebyrene. Vi har gitt uttrykk for dette på en slik måte at det bør være klart og tydelig at for Kristelig Folkepartis del handler de enkelte sakene om noe mer enn å gjøre det hele om til et spørsmål om fattigdomsbekjempelse. Vi ser problemet, og vi ønsker å gjøre noe med det. Men vi vil ta det opp i de sammenhengene hvor det er naturlig å ta dem opp. Det har vi signalisert fra denne talerstol både i dag og tidligere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-06-06:
Representanten Storberget vet like godt som jeg at de endringene som er gjort, er gjort i samråd med Justisdepartementet og justisministeren; det er klargjøringer. Vi hørte i forrige sak at representanten Gjul sa at det var statsråden som hadde satt Arbeiderpartiet på tanken, og i denne saken vil jeg si også at det er statsråden som har ført endringene og klargjøringene i pennen, på bakgrunn av spørsmål som er kommet fra Stortinget. Dette er en klargjøring som har gjort ytterligere klart det Regjeringen mente. Slik sett har den et godt innhold i forhold til den stramme rammen som skal ligge til grunn for at PST skal kunne benytte denne metoden.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-06-06:
Vi ønsker ikke det, for hvis vi er så kjappe som det Fremskrittspartiet ønsker å være, risikerer vi å gi kortene til dem vi egentlig ønsker å avdekke. Politimetodeutvalget har sagt at det er ønskelig å innføre regler i forhold til nettopp det som går på dataavlesing, men det er sagt i høringen som er gjort om dette, at det ville være klokt å vurdere dette nærmere. Jeg vil henlede representantens oppmerksomhet på side 39 i innstillingen. Det står: «Høringen etterlater et klart inntrykk av at dette er en etterforskningsmetode som det er behov for å vurdere nærmere.» Departementet og justisministeren sier i tillegg at her er det grunn til å gå en runde til, sette ned et utvalg og gå i dybden på dette. Komiteen sier også i innstillingen at man «må ta hensyn til at metodene fremdeles skal være effektive og at de taktiske betraktninger som ligger til grunn ved bruken av disse ikke blir kjent for de som det er aktuelt å benytte slike metoder overfor». Det gjør at det kan være lurt å gå i dybden og la et datautvalg se på det. Jeg tror representanten her kanskje er noe kjapp, og så kjappe vil ikke vi være at vi ødelegger den gode intensjonen med denne bruken.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-06-06:
Til Thorkildsen vil jeg si at selvfølgelig svarer både departementet og justisministeren. Det er jo svært gledelig at i denne saken er det et bredt flertall for Regjeringens forslag, med noen små klargjøringer, og disse endringer i lovforslaget er gjort i tett samarbeid med justisministeren. Det er sågar justisministeren som har skissert disse lovendringene i korrespondansen med komiteen. Så jeg synes kanskje det er vel drøyt å si at vi tenkte selv, vi skrev selv og vi svarte selv, for slik er det ikke i denne saken. Det var justisministeren på henvendelse fra komiteen som skisserte de lovendringene, i korrespondansen med komiteen. Jeg kaller det fortsatt klargjøringer, for det er ingen materielle endringer i det som var den gode og stramme innramming i denne alvorlige saken, ved å åpne for to nye metoder både for politiet og for PST.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-06-06:
Jeg må si jeg reagerer ganske mye på representanten Gjuls innlegg om irettesetting og det ene med det andre, når det faktisk er justisministeren og departementet som har bidratt med tilbakemelding på de klargjøringene som komiteen har forelagt justisministeren. Jeg er veldig glad for at Regjeringen faktisk har fått gjennomslag for sin linje, og det er det som ligger til grunn her, både i valg av hovedspor og det som ligger her av gode innramminger. Det jeg lurer på, er særlig hvorfor Arbeiderpartiet går så hardt ut når man faktisk har blitt med på alt det som Regjeringen og regjeringspartiene har lagt fram, og det bare er få klargjøringer. Da lurer jeg litt på: Tør man egentlig ikke å stå for det man har blitt med på? Det er det ene. Det andre er at vi nok en gang ser at det er splittelse de eventuelle regjeringspartnerne imellom, og jeg kunne tenke meg å få en kommentar på om ikke det også uroer representanten Gjul.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Jeg ønsker å utfordre saksordføreren fra Høyre på en problemstilling som iallfall jeg mener er relevant. I en flertallsmerknad står det bl.a. at man «viser til at datalesing vil kunne være et nyttig virkemiddel i politiets arbeid for å avverge og strafforfølge særlig alvorlig organisert kriminalitet, og at det også gis uttrykk for dette hos et flertall av høringsinstansene». Det hadde vært interessant å høre hva slags begrunnelse representanten Schou har for ikke å gå inn for dataavlesing. Det er faktisk slik at man har åpnet for kommunikasjonskontroll, romavlytting og identifisering av mobiltelefonanlegg, men man skal altså ikke finne ut hva som kommuniseres mellom ulike datamaskiner. Hvis det er slik at informasjon er nødvendig for å forhindre eventuelle terroranslag, hvorfor ønsker man ikke da å støtte opp om dataavlesing?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Det var interessant å høre representanten Gjuls gjennomgang av Arbeiderpartiets ståsted i denne saken, ikke minst av de avveininger man har gjort når det gjelder metodebruk, innskjerping av domstolskontroll og de føringer som gjelder for PST og for øvrig. Det synes jeg er bra, for det sier noe om verdigrunnlaget som Arbeiderpartiet har hatt i denne saken. Jeg hørte at representanten Storberget i forrige sak var opptatt av klare svar. Jeg har lyst til å utfordre representanten Gjul når det gjelder et forslag fra Fremskrittspartiet om å påby nettleverandører og nettilbydere å lagre trafikkdata i tolv måneder. Det registrerer jeg at Arbeiderpartiet vil gå imot. Det hadde vært interessant å høre bakgrunnen for det, ikke minst sett i lys av noe som representanten Gjul var inne på selv, nemlig at denne typen kriminalitet er grenseoverskridende. Da hadde det kanskje vært fornuftig å ha en likelydende lovgivning som våre naboland har.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2005-06-09:
Jeg skal forsøke ikke å provosere for da å få mange flere innlegg. Danmark er nevnt, men vær klar over at epler og bananer ikke koster akkurat det samme. Hvis man sjekker, hvilket jeg faktisk har gjort, er det ikke helt riktig det som ble hevdet. Dette burde man i hvert fall sjekke litt bedre før man sier at det er en sannhet at det i Danmark er dobbelt så dyrt og ti ganger så dyrt. Det er ikke riktig hvis man sammenligner likt. Det andre er dette med anbud. Det er heller ikke slik at man, hvis man ønsker å få en eiendom målt opp, sender det ut på anbud. Det er jo ikke slik. Det vil alltid være en landmålerforretning i nærheten – akkurat som det er en eiendomsmeglerforretning – kanskje er det to. Så foretar man en vurdering av dem, men man sender jo ikke ut svære anbud. Det tredje er at jeg har jobbet med disse tingene for mange år siden. Da var det Arbeiderpartiet som styrte her i salen, og det var Arbeiderpartiet som styrte kommunene, og de køene og all den tiden man brukte for å få stokket disse oppmålingsforretningene, tok mye lengre tid enn å måle opp eiendommene. Det er altså viktig at man nå ser dette litt i sammenheng, at dette dreier seg om å få målt opp, satt ned pålene og få utstedt målerbrevet, og så er man ferdig. Det er ikke veldig mye politikk i det.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-09:
Regjeringa argumenterer for forslaget sitt bl.a. med verdien av å få opprettet et helt nytt konsulentmarked i det private. For meg sier dette det meste om begrunnelsen for forslaget, særlig med tanke på erfaringene fra andre land, som viser at dette gir verken billigere eller bedre tjenester for innbyggerne. Norge er et langstrakt land med mye spredt bosetting. Mitt spørsmål er: Kan statsråden forklare hvordan Regjeringas forslag har fordeler for folk som bor i dette langstrakte landet, og som faktisk skal bruke tjenestene, og ikke bare for en helt ny konsulentbransje som skal tjene penger på det.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-09:
Vi i Arbeiderpartiet mener faktisk at eiendomsgrenser er i en særstilling ved at de handler om både privat eiendom og offentlig infrastruktur. Så selv om dette verken gjelder sykehjem eller barnehager, er det faktisk en svært sentral oppgave i samfunnet som vi mener det offentlige bør ha styring med. I tillegg til det er det slik at en sentralisering av denne oppgaven kan føre til en utmagring av viktige, faglige miljø, som det bør være tilgang til for folk flest. Det andre er at jeg synes det er litt merkelig at statsråden forutsetter at fordi vi satte ned et offentlig utvalg som skulle se på det, og som bl.a. har foreslått endringer for å tilpasse dette til ny teknologi og til nye krav, så skal vi på en måte adoptere alle de løsningene som det offentlige utvalget foreslår. Jeg regner med at Kristelig Folkeparti heller ikke kommer til å støtte alle detaljer i alt som offentlige utvalg de har satt ned, foreslår.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
SV synest det er viktig å vera moderne. Men me vil ikkje vera moderne om det dreiar seg om å byggja ned arbeidsplassar og privatisera og så stempla det som moderne. Med ein gong ein er for privatisering, så er ein moderne, men så enkelt er det ikkje, og det veit statsråden òg. Statsråden var i innlegget sitt inne på at det var viktig no at kommunane konsentrerte seg om kjerneverksemder som kultur, skule og velferd, osb. Ja, det er jo det ein må gjera etter kvart når kommuneøkonomien til statsrådane Solberg og Hareide begynner å verka. Det er ikkje råd til ting lenger i kommunane. SV tek konsekvensen av det og plussar på kommuneøkonomien nettopp for å kunna oppretthalda eit offentleg, effektivt servicetilbod på dei fleste område. Men det er umoderne, synest statsråden. Det moderne er å vera med på Høgre-laget, synest ein frå Kristeleg Folkeparti si side. Å leggja ting ut på anbod og eigentleg gjera ting dyrare, det er det som er det reelle. Er det ei god og moderne retning, dette?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å ta ordet, men Hallgeir H. Langeland gav Kristelig Folkeparti en invitt som jeg føler jeg må kommentere. Jeg vil svare et bekreftende nei til både Synnøve Konglevoll og Hallgeir Langeland om at dette er et ideologisk spørsmål for Kristelig Folkeparti, men vi ser at det er det for de to partiene. Det ligger en refleksbevegelse i ryggmargen bare den første stavelsen av ordet privat nevnes i en eller annen sammenheng, og jeg kan stille spørsmålet tilbake til Hallgeir Langeland: Hva i all verden er det man ikke skal privatisere lenger i Norge? Det er nesten slik at ut fra argumentasjonen til Hallgeir Langeland vil man kanskje av ideologiske grunner i dag også gjøre private virksomheter offentlige. For Kristelig Folkeparti er det først og fremst viktig – og det gjenspeiler seg i flertallets innstilling – å være på brukernes side. Det vi ønsker, er å gi et tilbud som først og fremst brukerne er tjent med, og ikke nødvendigvis byråkrater eller de som måtte sitte i ulike arbeidstakerorganisasjoner rundt i kommunenes tjeneste. Vi skal være i brukernes tjeneste. Det ligger til grunn. Så er også målet at vi skal kunne gjøre dette rimeligere. Det er hele poenget med å sende noe ut på anbud. Begge de foregående talerne refererte til Danmark, at det har blitt dyrere der. Poenget er nettopp at når man har det på anbud, skal man kunne få det rimeligere. Og vi har den åpningen som flertallet legger til grunn, at hvis kommunene vurderer det slik at det er best for dem å ha dette på offentlige monopolhender, ja, så har de anledning til å gjøre det. Loven setter altså ikke noe stengsel for det. Av hensyn til brukerne og for å få vekk en flaskehals som er svært byråkratisk i mesteparten av Kommune-Norge, vil vi gi brukerne muligheten til å velge tjenester. Det vil bidra til at vi får en mer effektiv og mer funksjonell og fleksibel tjenesteyting. Det at vi skiller tjenesteyting og forvaltning akkurat på dette området, kan da umulig være det store privatiseringsspøkelset i Norge. Jeg har inntrykk av at man ser spøkelser nær sagt på høylys dag i denne sammenhengen. Fra Kristelig Folkepartis side mener vi at det er viktigere oppgaver for det offentlige Norge å ta vare på som en offentlig oppgave, enn spørsmålet om hvem som skal måle landgrenser til eiendommer rundt omkring i landet. Vårt utgangspunkt er hele tiden å være på brukernes side i dette, og loven legger til rette for det. Vi er helt overbevist om at når dette har fått gått seg til i den enkelte kommune, vil en positiv effekt komme til å vise seg først og fremst for brukerne. Avslutningsvis vil jeg igjen si: Vi fjerner en flaskehals, vi skaper et mer fleksibelt system, og ikke minst åpner vi for en type valgfrihet for kommunene som de ikke har pr. i dag. Den kan man altså nyttiggjøre seg hvis man kommer til den konklusjonen at det ikke er hensiktsmessig.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2005-06-09:
Senterpartiet støttar hovudtrekka i lovforslaget. Korrekte og relevante eigedomsopplysningar er nyttige og viktige for samfunnsutvikling og økonomisk verksemd. Difor er vi òg med på det meste av det som står i innstillinga i saka. Men som representantane for Arbeidarpartiet og SV har vore inne på, er det eit mindretal i komiteen som er ueinige i den privatiseringa av oppmålingstenestene som Regjeringa legg opp til som ein hovudregel. Senterpartiet kan vanskeleg sjå at ei deling av oppmålingstenestene i ein tenestedel, som i hovudsak skal utførast av private, og ein forvaltningsdel, som skal utførast av kommunane, vil gi særlege gevinstar. Erfaringane frå Danmark tyder faktisk på det motsette. Då kan det vere grunn til å spørje om hovudpoenget med ei slik oppdeling er å leggje til rette for ein ny konsulentbransje. Det går òg fram av proposisjonen at ei slik endring kan ventast å gi dyrare tenester for innbyggjarane og dårlegare tilgang til slike tenester i mange delar av landet. Det er ei utvikling som Senterpartiet ikkje ynskjer. Halvparten av dei kommunane som har uttalt seg om forslaget, er imot å dele opp oppmålingstenestene og privatisere delar av dei. Kommunaldepartementet og mange kommunar uttalar at privatiseringsforslaget vil resultere i dårlegare lokalt tenestetilbod. I område med lite kundegrunnlag vil det neppe vere grunnlag for å etablere private oppmålingsfirma. Dermed må folk kjøpe tenestene frå firma som får lang reiseveg. Dermed vil òg tenestene bli dyrare. Då er dagens ordning, der alle kan få denne tenesta utført av eigen kommune, eller dersom kommunen ikkje har kapasitet sjølv, at ein leiger inn private til å ta seg av delar av oppmålingstenestene, ei betre løysing. Dette vil vere meir rasjonelt enn at kvar enkelt tomtekjøpar skal leggje ut oppdraget sitt på anbod. Kommunane vil dessutan framleis vere avhengige av å ha tilsett kartfagleg personale. Kommunane skal kontrollere og føre opplysningane inn i matrikkelen. For å halde ved lag dei kartfaglege miljøa i kommunane og hindre at kommunane blir tappa for fagfolk, bør det liggje ei viss mengd kartfaglege arbeidsoppgåver i kommunane. Det er mykje som talar for at det er mest rasjonelt og gir billigaste tenester om kommunane framleis har heile oppmålingstenesta. I Regjeringa sitt forslag er det rett nok gitt opning for å innføre lokal forskrift om kommunal einerett til å utføre oppmålingstenestene. Men Senterpartiet meiner at dette berre i liten grad vil kunne kompensere for dei problema som vil oppstå i mange distriktskommunar. Privatisering vil med dette lovforslaget bli hovudregelen, og det vil ikkje gi innbyggjarane korkje betre eller billigare tenester.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Dette forslaget som me legg fram her, vil nettopp føra til ei modernisering av dette arbeidet. Det er slik at i enkelte kommunar fungerer dette godt i dag, i andre kommunar fungerer det dårlegare. Me legg opp til ei modernisering som vil gi forbetringar. Det er ikkje utan grunn at Forbrukarrådet gir oss si fulle tilslutning. Det er noko rart ved at det var ei tidlegare arbeidarpartiregjering som sette i gang dette arbeidet. Eit utval kom fram til eit forslag, og rett nok deler utvalet seg i to, men heile utvalet gir si tilslutning til det Regjeringa legg fram her. Ingen i det utvalet, som altså arbeidarpartiregjeringa sette ned, går for det mindretalet her vil. Om det er slik vi vil få oppleva ei eventuell ny raud regjering, ei regjering som ikkje vil sjå framover, men som derimot vil vera bakstreversk og ikkje velja moderniserte og gode løysingar for folk flest, ja, da synest eg det er skremmande.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Ja, dette er eg heilt sikker på er ei moderne og god løysing. Her gir vi valfridom til kommunane. Me seier til dei kommunane som ønskjer å behalda den praksisen dei har i dag: gjerne for vår del. Men for dei som ønskjer å utvikla interkommunalt samarbeid, ligg det no kjempegode moglegheiter her, m.a. til interkommunale selskap. Vår erfaring er at for å sikra at køane går ned og for å få betre tenester, er ikkje konkurranse noko usunt. Landmålarval er ikkje kjernen av det eg meiner skal vera offentlege velferdsoppgåver. Landmålaren har inga dommaroppgåve, inga styresmaktoppgåve. Det skal utførast ein jobb, å måla opp ei grense. Dei som ønskjer å gjera det kommunalt, skal få lov til det. Men det blir utført like godt privat, og kven av oss ønskjer at eigedomssal i dag skal vera ei offentleg oppgåve?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Det som eg peikte på når det gjeld dette offentlege utvalet, var at det der var både eit mindretal og eit fleirtal, men at det altså ikkje var nokon i dette utvalet som peikte på den løysinga som mindretalet i Odelstinget i dag står bak. Det er eit paradoks at absolutt ingen i det utvalet fant den løysinga som Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet peiker på i dag. Eg har lyst til å understreka at landmålarar ikkje har noka form for dommar- eller styringsrolle. Dette kjem òg tydeleg fram i lovforslaget. Ved påvising av eksisterande grense skal landmålar berre dokumentera kva partane faktisk er einige om. Ved deling av eigedom har naboane inga direkte rolle. Mange peiker på at kommunane har ei viktig rolle her, men ofte er òg kommunane ein part i slike saker. Derfor synest eg at den moglegheita vi gir her, er valfridom, valfridom for kommunane, og det snakkar ofte desse partia høgt om i andre samanhengar.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-09:
For omtrent to år siden behandlet Stortinget en ny lov om borettslag og boligbyggelag. Da vedtok opposisjonen i Stortinget, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, at borettsregisteret fortsatt skulle kunne drives av private, og at bl.a. boligsamvirkene kunne være aktuelle i denne sammenheng. Det er borettslagene som i dag så langt har utført denne oppgaven for de nesten 6 000 borettslag i Norge. Dette har fungert godt. Det har ikke vært noe å klage på. Det var ingen grunn til å gjøre endringer. Det ville ha sikret arbeidsplasser rundt omkring i det ganske land. Det ville ha vært med på å bidra til levedyktige boligbyggelag også i distriktene. Men igjen opplever vi her at Fremskrittspartiet skifter mening. Det er ikke første gang, og det kommer sikkert ikke til å bli siste. Det man står for i dag, gjelder ikke i morgen. Det viser at partiet ikke er til å stole på. Det tar Arbeiderpartiet til etterretning. Regjeringen mener at det ikke kunne bli noen effektiv konkurranse mellom private borettsregistre. Det er Arbeiderpartiet uenig i, for Regjeringen fastsatte aldri rammebetingelsene for konkurranse mellom private borettsregistre. Dermed har ingen private heller aldri blitt gitt anledning til å søke om å bli autorisert. I brev til komiteen 26. mai i år dokumenterer bl.a. OBOS og Bergen og Omegn Boligbyggelag at de akter å drive konkurrerende borettsregistre. Men Stortingets flertall bare avviser hele saken. Her snakker vi om et statsmonopol, som Regjeringen og Fremskrittspartiet mener skal gjennomføres koste hva det koste vil. Det er ganske spesielt å se hvem som står bak dette flertallet. Statsråden kan heller ikke ha respekt for lovlig fattede vedtak her i salen. For hva er det som skjer? Jo, statsråden bruker to år på å igangsette den nye loven, og kommer tilbake til Stortinget med et forslag om et statlig borettsregister – det motsatte av det Stortinget har bedt om. Er det fordi statsråden vet at ikke alle står fast på sine vedtak? Jeg bare spør. Arbeiderpartiet har i innstillingen fremmet forslag med det formål å sikre fri konkurranse om drift av borettsregistrene for å kunne tilby beboerne i borettslag bedre og billigere tjenester. Arbeiderpartiet vil stemme imot store deler av innstillingen. Vi har ikke endret standpunkt i denne saken. Vi mener fortsatt at vi skal gå inn for at det ikke skal være et statlig monopol, men at det skal være konkurranse om å drive borettsregistre, og vi vil gå inn for det. Jeg tar dermed opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV i innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2005-04-19:
Statsråden sier at forbud mot sosial infrastruktur i utbyggingsavtaler vil skape usikkerhet om boligbyggingen i presskommuner. Vi vet jo at presskommuner er store kommuner, som ofte har god råd, og de har ofte et borgerlig flertall. Statsråden viste også til rekkefølgebestemmelsen, f.eks. at det må bygges barnehage, skole og sykehjem først. Da er min utfordring: Hvorfor ikke la private bygge disse skolene? Da er jo ikke kommuneøkonomien noen relevant problemstilling i det hele tatt. Private kan bygge skoler og drive skoler. Private kan bygge sykehjem og drive sykehjem. Private kan bygge barnehager og drive barnehager. Da forsvinner den problemstillingen som statsråden bekymrer seg så storlig for. Jeg vil også gjerne ha en litt nærmere redegjørelse for hvordan statsråden tross alt vurderer stortingsflertallets ønske om å forby sosial infrastruktur i utbyggingsavtaler, og hvordan hun vil håndtere dette og komme tilbake med det i forskrifts form.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Dersom en utbygger ønsker å bygge typiske familieboliger i et område med dårlig dekning av barnehager og skoler, kan kommunen etter Regjeringens forslag kreve at boligbygger betaler for barnehagene og skolene. Men dersom utbygger i stedet bygger leiligheter tilpasset godt voksne mennesker uten barn, kan ikke kommunen kreve en slik utbyggingsavtale. Inn i de eneboligene som blir tomme, flytter det barnefamilier. Det krever at kommunen må bygge både skoler og barnehager. Dette er helt vanlig i kommunen min. Da er det fortsatt kommunen som sitter med ansvaret. Jeg vil spørre statsråden: Hvordan skal vekstkommunene løse slike utfordringer med den utbyggingsavtalen som nå er foreslått?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-19:
Forskriftsnøtten må statsråd Solberg løse, for ellers blir Planlovutvalgets innstilling vedtatt. Det er konsekvensen. Det Erna Solberg sier, er altså at boligbyggingen går ned hvis forslaget blir vedtatt. Spesielt sier hun at det i hvert fall gjør det med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiets forslag. Men det finnes jo en alternativ vei. Det er den veien som det andre flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, står for, nemlig at man sørger for å satse på en offentlig tomtepolitikk der det offentlige går inn og er eiendomsbesitter. Men forutsetningen for å gjøre det er at man har gunstige låneordninger, som altså er blitt nedstemt her på Stortinget av Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, og tilskudd til områdeutvikling, som også er nedstemt av Fremskrittspartiet og regjeringspartiene. Erna Solberg sier altså at fordi kommunene ikke har råd til å bygge skoler, blir det ikke boligutbygging. Det er bare én ting som hjelper for det: gunstige låneordninger til skoler og bedre kommuneøkonomi. Det er altså ikke Erna Solberg interessert i.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-19:
Jeg er helt enig med Karl Eirik Schjøtt-Pedersen i at det er akkurat dette som er utfordringen. Hele poenget gjennom denne lovprosessen har vært at statsråden helt klart har sagt at vi klarer ikke å lage et klokkeklart skille og si sosial infrastruktur på den ene siden og teknisk infrastruktur på den andre, fordi det også er en del ting som ligger i mellomsjiktet. Det er bare å vise til svar på spørsmål 4, som jeg også nevnte i mitt forrige innlegg, der det står klart. Med en rigid fastsetting etter Planlovutvalgets innstilling, som Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet legger opp til, vil det være en god del ting av typen fellesområder bl.a. som vil bli utelatt fra muligheten for å inntas i denne type avtaler. Det mener vi i SV er feil. Vi mener at de tingene som ligger i midten, må kunne være med – dette er det beste jeg kan gi som svar til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen. Så er jeg for øvrig fornøyd med at Karl Eirik Schjøtt-Pedersen presiserte overfor statsråden nettopp det som står på side 11, fordi det er det som er stortingsflertallets hensikt, og det vi sender et klart signal om. Sånn som denne forskriften blir lagt opp, som for øvrig blir utformet på bakgrunn av lovteknisk bistand fra departementet og fra Regjeringen, vil det være sannsynlig at vi vil ha en hyppigere oppdatering av forskriften enn det vi ville hatt dersom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiets forslag hadde blitt liggende til grunn. For det er klart at det hele tiden vil kunne være behov for å endre grensegangen for å sikre at ting som vil dukke opp, og som vi mener er sosial infrastruktur, ikke skal omfattes av utbyggingsavtaler. Det er utfordringen, og det er det jeg sa helt fra starten av er utfordringen: Velger man positivt å si hva man kan ha med, er det veldig enkelt, men det blir firkantet og rigid og lite fleksibelt. Velger man istedenfor å gjøre sånn som stortingsflertallet i dag gjør, nemlig å si at vi har disse åpningene, med de innstramningene som ligger i Regjeringens lovforslag, men samtidig sier i forskrift at forskriften skal avgrense videre de tingene som vi til enhver tid vil oppfatte å være «offentlig eid eller drevet sosial infrastruktur, så som skoler, barnehager og sykehjem m.m.», som det står, er det altså det rommet som det utøvende organ, nemlig Regjeringen, vil ha til å tolke dette lovvedtaket og følge opp fra sin side. Da må vi jo bare, sånn som det også legges opp til selvfølgelig, følge utviklingen videre, sånn at vi hele tiden observerer hva som skjer på dette feltet. Jeg opplever at vi, som også Karl Eirik Schjøtt-Pedersen sa, gir et klart mandat til Regjeringen: Gå ut og få dette til! Og får de det ikke til, får de komme tilbake igjen, og da vet de hva Stortinget vedtar.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-19:
Jeg synes det er pussig at Magnhild Meltveit Kleppa stiller det spørsmålet, for hun er selv med på den merknaden som jeg siterte fra talerstolen i sted. Magnhild Meltveit Kleppa spør: Hvilken type forskuttering er det SV ikke vil skal være lov? Da leser jeg igjen: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, mener grunneier/utbygger ikke skal kunne pålegges å finansiere offentlig eid eller drevet sosial infrastruktur, så som skoler, barnehager og sykehjem m.m.» Er det svar godt nok for Magnhild Meltveit Kleppa, er det da grunn til å spørre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-19:
For ordens skuld: Den debatten om kommuneøkonomi som statsråden viste til, handla fyrst og fremst om dei totale rammene til kommunesektoren. Lat meg frå Senterpartiet si side gjera det heilt klårt at vi ynskjer å bidra til tilrettelegging av bustadbygging i pressområde, og vi ynskjer å bidra til at vekstkommunane skal ha ein økonomi som gjer at dei varetek sine oppgåver. Men vi ynskjer faktisk òg å bidra til eit lovverk som tydeleggjer kva utbyggingsavtalar skal innebera. Eg er veldig lei meg for at vi ikkje har klart å sameinast her. Vi stiller statsråden i ein vanskeleg situasjon, for her er eit breitt fleirtal som seier noko i merknader, og så er der eit anna fleirtal som sørgjer for lovteksten. Eg vil spørja henne ein gong til når det gjeld side 11: Har ho nokon gong som statsråd vore oppe i ein slik situasjon at det er eit anna fleirtal som fortel kva forskriftene skal innehalda, enn det fleirtalet som står bak det forslaget som blir vedteke i salen?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-19:
Eg ynskjer på ingen måte å bidra til å forlengja debatten. Men eg meiner heilt klårt at det er eitt område til der det er nødvendig med ei presisering frå SV si side. Det er nemleg slik at på side 4 i innstillinga står Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, SV og Senterpartiet saman om å seia at dei «ønsker å fjerne muligheten for utbygger og kommune til å inngå avtale om at utbygger skal kunne forskuttere eller yte annet bidrag til sosial infrastruktur». Så i den same § 64 b, som vi allereie har diskutert, er forslaget frå Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Senterpartiet at avtalen ikkje kan «gjelde forskuttering av kommunale tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av planvedtak», mens SV no er med på eit forslag som lyder slik: «Avtalen kan uansett gjelde forskuttering av kommunale tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av planvedtak.» Då blir spørsmålet: Kva for type forskottering er det SV ikkje tillèt etter den merknaden dei er med på?
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Representanten Signe Øye har nettopp begrunnet det resonnementet som tilsier at man i hennes hjemkommune etter dette forslaget, hvis man har utbyggingsavtaler, bare kommer til å bygge boliger for velsituerte voksne mennesker som ikke kommer til å ha barn, fordi man kommer til å regulere området slik at det ikke er tilpasset barnefamilier – hvis logikken hennes skulle holde i forhold til hvordan hennes lokalpolitikere tenker. For nå vil man jo ikke engang ha mulighet til å få forskuttering av penger til en barnehage. La meg få lov til å si litt om disse vanskelighetene. Når komiteen skal avgrense mot sosial infrastruktur som eies og drives av det offentlige, blir det forferdelig vanskelig i forhold til mange forskjellige eierskaps- og driftsvarianter. Hva skjer f.eks. hvis en OPS-avtale inngås og kommunen skal overta vederlagsfritt etter et visst antall år, eller hvis man f.eks., som en del av pakken, sier at man skal igangsette en privat barnehage som skal drives av dem som bor der? Er det ikke å stille krav, eller er det å stille krav? Problemet forsvinner ikke, nemlig at kommunene alltid vil måtte velge ved at de må ta hensyn til hvor store utgifter til nye investeringer de har råd til å dekke over budsjettene sine. Det har heller ikke Arbeiderpartiet løst når det gjelder kommunesektoren.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
For meg kan private gjerne drive både eldreomsorg og bygge barnehager og skoler, men jeg er ikke så naiv at jeg ikke regner med at det medfører kostnader for kommunene som de må bære. Bygninger må f.eks. leies når det er et kommunalt ansvar å drive skole, og makspris på barnehager gir uttelling i forhold til dette. Det er jo ikke full brukerbetaling her. Så det er klart at kommunene vil ta hensyn til spørsmålet i forhold til en utbygging. Særlig de store utbyggingene aggregerer på en måte krav til sosial infrastruktur og sosiale tiltak. Derfor ligger det primært i vårt opplegg en mulighet til å forskuttere dette for tilbakebetaling. Det er klart at det også vil skape politiske motforestillinger i kommunene hvis vi sier at vi bygger ut et område og det betyr at kommunens penger går til en ny skole der fremfor å rehabilitere den skolen som våre barn går på. Det er slike aktuelle ting som skjer. Dette er et vanskelig dilemma, som man alltid må ta stilling til. Her forsøkte vi å gjøre veivalgene noe lettere. Vi forsøkte å få til en konsensus der det var interessant både for utbyggerne og for kommunene å få til en god boligbygging. Nå tror jeg det vipper feil vei med det flertallet har lagt opp til. Særlig får vi se hvordan vi skal klare å løse forskriftsproblematikken.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Er det én ting jeg har pleid å få kjeft for i denne salen når det gjelder kommuneøkonomien, er det at jeg gir for mye til presskommunene i forhold til distriktskommunene, og at omfordelingen jeg har gjort i inntektssystemet, har hatt slike utslag at det har blitt feil. Det er jo slik at hvis jeg begynner å regne på noen av de enkeltkommunene som det er snakk om her, har jeg mye mer penger enn det Heikki Holmås hadde gitt til de samme kommunene. Du er ikke villig til å stille i Finnmark og si at fordi vi nå må ha mer boligbygging i de områdene der det allerede er press, vil vi omallokere mer ressurser dit, og flere av pengene skal brukes der. Han er ikke villig til å ta de valgene som dreier seg om å flytte penger til pressområdene. Så litt sammenheng kunne man nok forvente der. Vi er enige om at vi skal begrense bruken av penger på sosial infrastruktur. Vi hadde ønsket at vi likevel skulle ha en større åpenhet for å forskuttere, og at vi skulle ha en lovformulering som ikke var statisk, men sånn at man kunne finne løsninger innenfor det. Jeg skjønner at det politisk kan være vanskelig å kommunisere av og til, for det høres så enkelt ut å ha et flatt forbud mot det. Når det da gjelder forskriftene, har vi selvfølgelig tenkt å forsøke å følge opp flertallet, se på hvilke muligheter vi har. Vi kommer også til å ha det på høring. Så må jeg få ta stilling til om vi må gå tilbake igjen til Stortinget og diskutere grensegangene på dette, før vi eventuelt lar det tre i kraft. Det tror jeg det kan være naturlig å gjøre, siden innstillingen er litt uklar på en del punkter.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Jeg har nok opplevd at det har vært ulike flertall bak lovforslagene og føringer på forskrifter i løpet av min tid på Stortinget, både når det gjelder skatt og i andre spørsmål. Men jeg har vel aldri opplevd at vi har vært i en situasjon hvor man egentlig foreslår at forskriften skal begrense det som ikke ligger i lovteksten. Man legger altså føringer på at forskriften skal inneholde noe annet enn det lovteksten i utgangspunktet hjemler. Det er en betydelig innskrenkning som ligger her. Derfor har jeg også sagt at jeg ser på mulighetene. Vi har et sterkt ønske om at vi skal komme raskt i gang med det, for det er veldig mange som nå sitter og venter på denne loven. Mange sitter strategisk og lurer. Jeg tror det blir mye kaos de nærmeste månedene fremover: Hva gjør vi nå, når loven er blitt sånn? Nå tror jeg at kommunenes interesse for å bruke dette lovverket i det hele tatt blir betydelig dempet, hvis vi skal legge inn de føringene som ligger i forskriften. Jeg tror jeg må få lov å ta litt betenkningstid. Vi skal forsøke å gjøre en jobb i forhold til det stortingsflertallet legger som føringer på forskriftene. Hvis det medfører problemer, kommer vi selvfølgelig tilbake igjen til Stortinget. Hvis vi føler at det er grunnlag for at her må det trekkes noen klarere rammer, må vi på en eller annen måte kommunisere med Stortinget for å få en dialog knyttet til det med forståelsen av flertallet. Jeg mener ikke at dette er en sak å legge meg ut med et stortingsflertall på. Vi er i utgangspunktet enige om noe av retningen, men vi er litt uenige når det gjelder teknikken og synet på hvilke konsekvenser vi skal ha.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Statsråden har gitt uttrykk for noen synspunkter om hvordan hun forstår Stortingets behandling. Men det er jo selvfølgelig ikke minst vesentlig hvordan Stortinget selv forstår sin behandling. Da er det vesentlig å få en utdyping av de elementene som har vært sentrale i debatten, og som også var sentrale i replikkordskiftet. Det vi kan konstatere, er at et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, sier at «det legges opp til en lovregulering som setter et tydelig forbud mot at sosial infrastruktur kan inngå som en del av kommunenes krav til innhold i en utbyggingsavtale». Det er et helt utvetydig klart utsagn. Samtidig, som statsråden viste til, er altså utgangspunktet slik at Høyre, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti har stilt seg bak at avtalen også «kan gå ut på at grunneier eller utbygger skal besørge eller helt eller delvis bekoste» osv. Det står også at avtalen «kan uansett gjelde forskuttering av kommunale tiltak». Så kommer da det tredje, at Sosialistisk Venstreparti, som jo inngår i det flertallet, sammen med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet sier at man «mener grunneier/utbygger ikke skal kunne pålegges å finansiere offentlig eid eller drevet sosial infrastruktur, så som skoler, barnehager og sykehjem m.m.», og videre at «det derfor også gjennom forskrifter må fremgå at det ikke kan inngås avtale om bidrag eller forskuttering av denne type infrastruktur». Det første tolkningspunktet vil naturlig nok være at det er en direkte motstrid mellom det som vedtas, med en åpning for å finansiere sosial infrastruktur og for forskuttering, og flertallsmerknaden. I alle høve må da vedtaket tolkes avgrensende i forhold til det flertallet sier, at man ikke skal kunne finansiere sosial infrastruktur så som skoler, barnehager og sykehjem m.m., og at man heller ikke gjennom forskrifter kan legge opp til forskuttering av det. Med andre ord: Det minimum som må forstås av Stortingets behandling, er at det ikke gjennom lovgivningen er et forarbeid som gir grunnlag for å finansiere sosial infrastruktur hva gjelder skoler, barnehager og sykehjem m.m., heller ikke forskuttering av det. Det må med andre ord være snakk om den resterende delen av sosial infrastruktur. Da går jeg ut fra at slik må merknadene forstås. Og da er det naturlige spørsmål til representanten Holmås: Hva er å forstå som sosial infrastruktur, utover skoler, barnehager og sykehjem m.m.?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-02-03:
Jeg vil på vegne av Marit Arnstad, Magnhild Meltveit Kleppa og meg selv fremme forslag om oppnevnelse av et uavhengig utvalg for å gå gjennom størrelse og antall vaktområder for veterinærer samt en tilpasning av bemanning av områdene etter behov.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-02-03:
Det er helt riktig, som fiskeriministeren sier, at de tidsavgrensede enhetskvotene i utgangspunktet skulle fordeles på de fartøyene som er igjen, når tiden for enhetskvotene var gått ut. Det fiskeriministeren nå gjør, er altså å tildele kvotene dem som har posisjonert seg og brukt enhetskvotene, disse kvotene - og jeg velger å bruke begrepet «for evig tid», dvs. så lenge som man er i fisket. Det innebærer at man har endret spillereglene når det gjelder de premisser som var lagt til grunn da enhetskvotene i sin tid ble innført. En god del av industrien valgte når enhetskvotetiden var ute, å beholde sine båter for ikke å miste tilførsel av fangst, for å ta ett eksempel, mens andre har brukt dette og får dermed nå fra fiskeriministeren tildelt et verdipapir som de i utgangspunktet ikke skulle ha, som skulle fordeles på hele gruppen. Det er den faktiske situasjonen. Mitt spørsmål er: Vil fiskeriministeren på noen måte bidra til at Stortinget får ta del i debatten om dette viktige spørsmålet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-03:
På vegne av Lena Jensen, Karin Andersen, Sigbjørn Molvik og meg selv vil jeg framsette forslag om at utdanningsmodellen skole på arbeidsplass skal integreres i det fylkeskommunale utdanningssystemet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om jeg må si jeg synes det er noe spesielt å bli beskyldt for å være nærmest injurierende fra Stortingets talerstol, når det eksempelet jeg har hentet fram, er en sak som er godt dokumentert. Det er ikke unaturlig og kan ikke overraske statsråden at det blir stilt spørsmål ved den saken som har en såpass stor likhet med den prosessen vi har vært inne i nå. Det er ikke unaturlig at man da spør om noe av det samme kan ha skjedd denne gangen. Det spørsmålet som statsråden ikke svarer på, er om det var nødvendig å avbryte denne arbeidsgruppens arbeid med en ny pyramidelov. Selv om dette EU-direktivet er på vei, vet vi at normal implementeringstid for denne typen direktiver er to år. Dette er et direktiv som skal vedtas, forhåpentligvis, i EU-parlamentet i løpet av våren, hvilket vil si at en normal implementering av direktivet for Norges del vil være innen 2007. Det vil altså si at hvis man hadde fått på plass et strengere regelverk i 2003 eller i 2004, ville vi ved hjelp av en relativt enkel lovendringsprosess ha kunnet implementert direktivet og endret norsk lovverk etter det, hvis det var sammenfallende. Eventuelt kunne vi ha hatt et strengere lovverk helt fram til 2007 som ville ha gitt oss gode muligheter til å gripe inn mot en del av de verste utslagene av denne virksomheten. Når det gjelder begrepet «frihavn», vil jeg bare gjenta at det ikke er mine ord, men det er Forbrukerombudets ord. Det er også slik at når vi sammenligner de nordiske lovverkene, ser vi at den loven Danmark vedtok i 2000, er en lov som nettopp gjør det den norske loven ikke gjør. Den går i detalj og beskriver hva et pyramidespill er, og gir noen kjennetegn som gjør det mulig for myndighetene å håndheve det forbudet som vi også har i Norge, men som er svært vanskelig å håndheve. Det er nettopp mangelen på den typen formuleringer som man f.eks. finner i det danske lovverket, som gjør at Lotteritilsynet sier at det er vanskelig å etterforske og anmelde tilfeller der det er mistanke om brudd på pyramidelovverket. Fra SVs side vil vi naturligvis støtte en rask implementering av det direktivet som kommer. Vi er glade for at det jobbes i departementet med å forberede en rask innføring av det nye regelverket, og ser fram til at den saken kommer til Stortinget. Vi vil selvfølgelig støtte Regjeringen i å få den prosessen til å gå så fort som mulig.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-03:
Det har vært en nyttig debatt, tror jeg, og vi har fått avklart en del ting rundt prosessen som kommer. Jeg tror det er grunn til å forvente at det vil være bred enighet i Stortinget om dette, og hvis prosessen i EU-parlamentet går slik som vi er forespeilet, skulle det være mulig å få på plass et bedre lovverk før sommeren. Det vil være positivt, og det er positivt at vi kan stå sammen om det. Så registrerer jeg, i likhet med Senterpartiets representant, at Regjeringen fortsatt ikke er villig til å ta selvkritikk for den prosessen som har vært. Det får vi da bare ta med oss. Men jeg vil fortsatt stå fast på at det er grunn til å gå kritisk gjennom den prosessen som har vært, at det hadde vært mulig å lage et strengere lovverk, at det ville vært en fordel å ha det lovverket på plass, og også at det faktisk er slik at det er en del vesentlige forskjeller mellom de nordiske lands regelverk. Det danske lovverket går lenger enn det norske i form av nærmere å definere hva et pyramidespill er, mens vi i den norske lotteriloven bare slår fast at pyramidespill er forbudt, noe som gjør det vanskelig å etterforske, anmelde og få dømt aktører i denne typen virksomheter. Det som statsråden imidlertid peker på, og som selvfølgelig er helt riktig, er at uansett hvor godt regelverk man har, er det vanskelig å stoppe denne typen virksomhet, som er tilpasningsdyktig. Slik sett er det utvilsomt en fordel å få et regelverk som vil gjelde i mange land, og som gir oss grunn til å håpe at det skal være mulig å komme denne type virksomhet til livs i større grad i årene som kommer. Så er det selvfølgelig slik at et nytt lovverk også må følges opp med ressurser til å håndheve dette regelverket og til å gå sterkere inn på etterforskningssiden når det gjelder å kartlegge denne typen virksomhet, som mange i hvert fall hevder er omfattende også i Norge i dag. Det vil være nødvendig å styrke både kompetansen og ressurssituasjonen for de organer som skal håndheve dette. Det vil være viktig at Stortinget får anledning til også å diskutere det og til å styrke den siden av det, parallelt med at man får vedtatt et strengere lovverk.