Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-03-20:
Ut fra slik saken er framstilt i komiteinnstillingen, og slik det er argumentert fra flertallets side, skal jeg tydeliggjøre hvorfor Venstre stemmer for mindretallets forslag. Vi stemmer de facto for noe jeg vil kalle lex Sandberg. Vi har en situasjon – en helt spesiell situasjon – hvor et individ som har gjort en helt enestående innsats for å rydde opp i en sak som var et justismord, er kommet i klemma, fordi vi enten ikke har lovverk som er presist nok til å fange opp situasjonen – det framgår av betraktningene fra Høyesterett – eller fordi vi på andre måter ikke klarer å finne løsningene. Så kan man stille spørsmålet: Hva gjør man da? Da kan man jo som oftest – og det er vel det vanlige i dette land – lene seg tilbake og si at det var synd. Men nå velger jeg sammen med mindretallet – og jeg oppfatter de facto sammen med et flertall – å gå en vei hvor man finner en løsning, som jeg da i mangel av et bedre uttrykk kaller for lex Sandberg, dvs. at vi ber om at man ved å opptre på en lovmessig korrekt måte finner en løsning som gjør at Sandberg holdes skadesløs for sin særdeles samfunnsgagnlige virksomhet. Man kan i en sak alltid anføre at dette vil skape presedens. Jeg vet ikke om det skaper presedens i det sosiale landskap å gjøre den type innsats som Sandberg har gjort. Jeg antar at hvis det skulle utløse en presedens, ville vi leve i et veldig lykkelig land, for da ville vi ha et så særdeles utvalg av oppofrende borgere som nærmest setter alt det de har på spill for å hjelpe andre, at det i seg selv ville vært et evigvarende svar på en verdikommisjon. Så jeg tror dessverre ikke at risikoen for en omfattende sosial presedens er til stede, men kanskje nok til at noen, én gang for hver generasjon kanskje, gjør en innsats som ligner på det som har skjedd i denne saken. Når det gjelder den formelle og juridiske siden av saken, og det må man jo ta på alvor i et land som skal styres etter lov, føler jeg at det fra de ulike parter som har ytret seg i saken, er skapt åpninger for å finne en løsning som gjør at man kan komme ut av saken. Og jeg syns at representanten Simonsen på en utmerket måte oppsummerte det ved bl.a. å vise til formuleringen «særlig ubillig», som da går på Skattedirektoratets melding nr. 5/1998, hvor man kan foreta en såkalt lemping. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det annet enn å si at det er mulig å komme ut av det, og er det sluttresultatet i saken, er det vel ikke noe grunnlag for noen av oss til å heve røsten mer enn nødvendig, men da glede seg over at det blir resultatet. Representanten Simonsen foretok en oppsummering med representantenes navn og parti, og jeg føyer meg til listen i den forstand at jeg for sikkerhets skyld også stemmer for forslaget. Jeg gjør det fordi denne saken har engasjert meg meget sterkt, og fordi jeg ikke syns at vi i Norge er spesielt flinke til å ta vare på dem som blir en slags hverdagslivets helter når det er situasjonen. Uten sammenligning for øvrig måtte jeg en gang som samferdselsminister fremme en sak for Stortinget for å holde en gammel mann i Kristiansand skadesløs for at man hadde tatt huset fra ham til en vegutbygging som senere ikke fant sted. Da var det faktisk helt nødvendig å fremme en egen proposisjon til Stortinget for å bevilge 100 000 kr. Men jeg gjorde det med full overbevisning, og jeg syns den saken vi står foran her, er prinsipielt mye større og viktigere, og det er bakgrunnen for min stemmegivning. Men jeg konstaterer med glede at det på tvers av partier i salen synes å være en vilje til å finne en løsning når voteringen er avsluttet.