Erlend Nornes (Høyre), 2004-06-14:
I proposisjonen om statens eigarskap i Statkraft legg Regjeringa til grunn at Statkraft som Europas nest største vasskraftprodusent skal fokusera på kjernekompetansen sin i selskapet si vidare utvikling. Statkraft skal vera eit kommersielt føretak som konkurrerer på like vilkår med andre kraftprodusentar. Regjeringa legg til grunn for statens eigarstrategi at Statkraft skal konsentrera seg om å driva lønnsam produksjon og handel med fornybar energi, men med høve til å driva verksemd som står i naturleg tilknyting til dette. Under handsaminga av dei to proposisjonane i komiteen vart etter kvart spørsmålet om å utsetja omorganiseringsprosessen eit sentralt tema. Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet ynskte ei utsetjing, m.a. med tilvising til at Regjeringa i stortingsproposisjonen seier at "Statkraft kan delta i den videre restruktureringen av kraftmarkedet i Europa gjennom industrielle løsninger, og der staten ikke lenger er eneeier". Fleirtalet i komiteen, men altså ikkje i Stortinget, meiner det difor trengst meir tid til handsaming av eit slikt spørsmål. Men allereie i St.meld. nr. 22 for 2001-2002, Et mindre og bedre statlig eierskap, varsla Regjeringa ei omdanning av Statkraft. Både Statkrafts styre og Statkrafts leiing har uttrykt ynske om å få ei avklaring av omdanningsspørsmålet no. Opposisjonens ynske om ei utsetjing synest å vera reint politisk, m.a. for å kunna halda gåande ein politisk debatt om Statkraft. Dette vert også spegla i SVs tilvising til trongen for ein brei samfunnsdebatt om desse spørsmåla. Det er ingen ting gale i dette isolert sett, men selskapet er utan tvil mest tent med ei avklaring no. Lat meg gje Framstegspartiets representantar i komiteen honnør for å ha teke omsyn til dette. Opposisjonen sine argument har i stor grad også handla om kva som kan skje framover, og ikkje om det som proposisjonen faktisk legg opp til. Ei eventuell privatisering av Statkraft gjennom eit statleg nedsal eller gjennom ein fusjon som inneber ei utvatning av statens eigardelar, må likevel tilbake til Stortinget. Komiteens fleirtal - unnateke medlemmene frå Framstegspartiet - viser også til at stortingsproposisjonen ikkje inneheld forslag til endring av fullmakter, og har fremja eit forslag om at sal av aksjar i Statkraft AS og eventuelle fusjonar der Statkraft AS er delaktig, skal handsamast av Stortinget. Det er viktig for Statkraft at dei har dei same rammevilkåra som andre aktørar i marknaden, m.a. når det gjeld å kunna utnytta kraftressursane mest mogleg effektivt og forretningsmessig. Statkraft har sjølv grunngjeve behovet for omdanning til aksjeselskap med at selskapet må oppfattast som ein normal aktør, som opererer innanfor dei same rammevilkåra som gjeld for næringslivet elles, og som selskapets forretningsmessige samarbeidspartnarar og konkurrentar er fortrulege med. I høve til internasjonaliseringa av kraftmarknadene er det viktig å vera organisert i ei selskapsform som er allment kjend. Aksjeselskapsforma er vel kjend i marknaden og den mest utbreidde forma når det gjeld å organisera forretningsverksemd. Ved å følgja dei normale reglane for aksjeselskap oppnår ein meir gjennomsynlege tilhøve. Ein vil også redusera uvissa om ei særbehandling av Statkraft. Statkraft har i seinare år kjøpt seg opp i fleire regionale kraftselskap i Noreg. Dette er selskap som er vertikalt integrerte, med aktivitetar innan både produksjon, drift av nett og sal av kraft til sluttbrukar. Statkraft har sjølv peika på at det over tid vil vera ein ambisjon å konsolidera desse verksemdene. På denne måten vil drifta av nett og sluttbrukarsal få eit større omfang internt i konsernet. Dette vil gjera det meir ynskjeleg at Statkraft vert organisert etter ein konsernmodell. Dette følgjer naturleg av dei reglane som konkurransestyresmaktene både nasjonalt og i EU set for selskap som driv med både konkurranseutsett verksemd og monopolverksemd. Departementet har i proposisjonen lagt til grunn at eigar vil krevja eit relativt høgt utbytte, i parentes omtalt som "i øvre kvartil", dvs. frå 75 pst. til 100 pst. av "årsresultat etter skatt og minoritetsinteresser". Dette er ei tilpassing til den praksisen som eit fleirtal i Stortinget har lagt seg på dei siste åra. Sjølv om det vart formulert ein utbyttepolitikk om å ta 50 pst. av resultatet i utbytte for perioden 2001-2003, har faktisk utbytteprosenten vore langt høgare enn dette. Formuleringa av utbyttepolitikken har difor ikkje vore så føreseieleg som det ein hadde som målsetjing. I statsføretak er det eigar som fastset utbytte, utan avgrensing av styrets forslag. Det er ingen tvil om at dette kan gjera det vanskeleg å planleggja selskapets kapitalbruk, m.a. med omsyn til investeringar. Eventuelle gevinstar som oppstår i samband med sal av eigardelar, vil også inngå i utbyttegrunnlaget. Det står skrive i proposisjonen: "Departementet ser det som viktig at det ikke skapes innelåsningseffekter som hindrer slik omstrukturering. Det legges derfor opp til å vurdere spesielt hvorvidt eventuelle større gevinster som oppstår ved salg av eiendeler skal inngå i utbyttegrunnlaget." Ein samla komite har valt å formulera dette endå klårare og ynskjer at slike gevinstar skal haldast utanfor ved fastsetjing av utbytte, nettopp for å gjera det meir føreseieleg. Komiteens medlemmer frå Høgre og Kristeleg Folkeparti har også valt å gå saman med Framstegspartiet om eit forslag om å be Regjeringa "legge aksjelovens normalregler til grunn ved fastsettelsen av utbytte fra Statkraft SF", med same grunngjeving som ovanfor. Den omorganiseringa av Statkraft som er føreslått, medfører at utgiftene til dokumentavgift til staten vil komma opp i ein sum av 1,5 milliardar kr. Departementet har lagt til grunn at Statkraft skal betala dokumentavgift i tråd med lovas normalordning. Dette er m.a. for å unngå skuldingar om særbehandling av Statkraft og eventuelle problem med ESA. Utgifter til dokumentavgift vil redusera overskotet til selskapet og dermed også utbyttegrunnlaget. Komiteen har samla seg om eit framlegg frå Framstegspartiet om at "ilagt dokumentavgift ved omorganiseringen ... skal kompenseres med et tilsvarende beløp som trekkes fra i grunnlaget for utbyttet etter skatt inneværende år". Ei slik regulering av utbytte er det opp til eigar å avgjera, og ho skulle såleis vera uproblematisk andsynes ESA. Avslutningsvis vil eg seia at stortingsproposisjonen og komiteens handsaming av denne har munna ut i ei innstilling som Statkraft bør kunna sjå seg tent med. Selskapet får høve til å verta omdanna til aksjeselskap, slik selskapets styre og leiing har bede om. Etter mitt syn har komiteen også funne fornuftige løysingar på spørsmål om utbyttepolitikk og dokumentavgift. Det er difor å vona at dette kan vera til gagn for selskapet. Eg ynskjer både styret, leiinga og dei tilsette lukke til i arbeidet med å realisera dei måla og strategiane som selskapet har sett seg. Næringskomiteen har også handsama eit privat forslag frå stortingsrepresentantane Sylvia Brustad og Olav Akselsen om å gje dei regionale kraftselskapa tilgang på auka offentleg eigenkapital. For Høgre sin del vil eg visa til at den offentlege eigarskapen i norsk næringsliv er svært høg. På Oslo Børs er 40 pst. av verdiane statleg ått, 85 pst. av vasskraftressursane er offentleg ått, og den offentlege eigarskapen har vore aukande det siste tiåret. Dette heng saman med at privat eigarskap har vore diskriminert med omsyn til heimfall, og privat norsk eigarskap er, som i andre eigarskapsspørsmål, diskriminert på grunn av formuesskatten. Når forslagsstillarane seier at det ligg eit potensial i å vidareutvikla dei regionale kraftselskapa, er det lett å vera einig i det. Men at bransjen skal vera avhengig av offentleg eigarskap for å få til dette, og for å få til ei nødvendig omstrukturering, er ikkje like lett å sjå. Bransjen har samla sett vist god vilje og evne til å gjera omstruktureringar. Dei regionale selskapa Nord-Trøndelag Energiverk og Energiselskapet Buskerud er døme på dette. Det finst mange fleire. Regionale selskap har til no vore aktive når det gjeld å ta over kraftanlegg og eigardelar som Statkraft har fått pålegg om å selja. Ingenting er så langt selt til utlandet. Bransjen har neppe noko stort behov for ny eigenkapital for å kunna gjera lønnsame investeringar. Bransjen slit heller med ei for låg avkastning på eigenkapitalen. Å sprøyta inn inntil 30 milliardar kr i eigenkapital, slik enkelte har teke til orde for i media, vil ikkje løysa dette problemet, men tvert om verka kontraproduktivt. Høgre meiner det vil vera meir fornuftig å fokusera på å gje bransjen betre rammevilkår, meir på linje med det utanlandske kraftselskap har. Det ville også gjera det meir attraktivt å sitja som eigar i dei regionale selskapa, anten ein er offentleg eller privat eigar. Etter vårt syn bør forslaget difor avvisast.