trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Davidsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Igjen ser vi at regjeringen leverer. I dag har vi en sak til behandling som er etterlyst og etterspurt av både kommuner og seriøse reiselivsaktører over store deler av Kyst-Norge. Norge skal være en attraktiv reiselivsdestinasjon, og vi er nødt til å sikre oss rammebetingelser som gjør at seriøse aktører får mulighet til utvikling og vekst. Vi vet at det over tid har fått vokse opp et marked innenfor turistfisket som gir lite eller ingenting igjen til lokalsamfunnene, som fører til et uoversiktlig uttak av fisk – og som oppleves konkurransevridende for de etablerte aktørene. Det skal nå ta slutt. Nå skal vi sikre at forvaltningen får bedre oversikt over det samlede uttaket av de viltlevende marine ressursene. Da vil det bli mulig å regulere turistfiskenæringen, på lik linje med all annen virksomhet som høster av ressursene i havet for næringsformål. Dette forslaget vil pålegge virksomheter som eier eller driver fiskeanlegg eller fiskevirksomhet, å gi opplysninger om alt fisket i sjø som de legger til rette for. Men komiteen har også vært tydelig på at det er viktig at det gjennomføres på en praktisk og lite byrdefull måte for aktørene. Dette lovforslaget har blitt tatt godt imot av både næringen og høringspartene. Ved å gjøre denne lovendringen i dag vil departementet ha de nødvendige mulighetene til å fastsette forskriftsendringer som sikrer intensjonen i vedtaket. Turistfisket kommer også i framtiden til å være en viktig del av våre reiselivsnæringer. Nå vil det skje i kontrollerte former og på en bærekraftig og seriøs måte. En liten kommentar må jeg få knytte til forslaget om å endre utførselsgrensen fra filetert til rund fisk, i utgangspunktet et tilforlatelig forslag, men etter Høyres vurdering vil det være en endring som krever nye høringer, og som vil forsinke endringene i forskriften ytterligere. Derimot tror vi at de nye forskriftene som nå kan innføres, vil sikre at turistfiskebedriftene gir turistene nødvendig opplæring i både hvordan de skal håndtere fisken – og også hvilket lovverk som skal følges. Det tror vi vil sikre at intensjonen om regulering og kontroll i turistfisket vil være godt ivaretatt.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2017-06-08:
I dag skal jeg altså bli innlending. Jeg må innrømme at jeg er veldig glad i representanten Vedum, men jeg har ikke akkurat lyst til å være samfylking med ham. Jeg blir i dag innlending når fylkene Hedmark og Oppland blir slått sammen under tvang fra Venstre, Kristelig Folkeparti og regjeringa – dette til tross for at begge fylkeskommunene har takket nei til regjeringas tilbud. Det er i grunnen ikke så rart, for hva er det egentlig befolkningen i Oppland og Hedmark er tilbudt? Et svakere folkestyre? Regjeringa legger vekt på samarbeidet som Oppland og Hedmark har i dag. Det er bra, men det logiske ville ha vært å se det som et bevis for at sammenslåingen er overflødig. For regjeringa er det altså ikke hva en får til sammen, som er viktig, det er sammenslåingen i seg selv som er viktig. Sammenslåing av Oppland og Hedmark faller inn i rekken av håpløse konstruksjoner som blir vedtatt her i dag, alt for å redde regjeringa fra et prestisjenederlag etter en langdryg og kostbar prosess. De som kan gni seg i hendene og le hele veien til banken, er de mange konsulentbyråene som har levd godt på prosessene, og som sikkert fortsatt vil gå gode tider i møte etter hvert som tvangsekteskapene skal fullbyrdes. Saksordføreren mente at folk flest ikke har noe forhold til fylkestinget sitt, og det kan godt hende. Folk flest i Oppland har iallfall et forhold til de videregående skolene sine, særlig når de er truet av kutt i linjetilbud og trussel om framtidig skoletilbud lenger unna elevene. De videregående skolene i Hedmark og Oppland skal altså etter regjeringa og Venstres logikk nå bli bedre, gjennomstrømmingen skal bli bedre, og frafallet skal bli mindre. Min spådom er at dette vil bli enda mer krevende etter en sammenslåing. Fra før er Oppland og Hedmark store fylker i areal, men med veldig spredt bebyggelse. Geografien blir ikke endret selv om fylkeskommunene slås sammen. Utkantene blir bare enda mer utkanter. Tvert imot vil det bli et press om å hente ut såkalte synergieffekter. Hvorfor øke tilbudet i et studieprogram i Oppland dersom det blir ledig kapasitet på en skole i Hedmark? Det blir billigere å sende elevene på hybel enn å opprette nye klasser. Senterpartiet mener at mindre enheter er mer effektive enn større. Å være tett på næringslivet, tett på skolene, tett på behovene som er i de ulike områdene, er en fordel, ikke en ulempe. Det kan heller ikke kalles mer lokaldemokrati å slå sammen flere kommunestyrer og fylkesting. Da blir det færre folkevalgte og mer byråkrati. Med Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti er vi nå på vei bort fra et sterkt folkestyre og på vei tilbake til embetsmannsstaten. «Ei lita kjerring får gjort mye mens ei stor snur seg», sier vi på Hadeland. Forslaget fra regjeringa og Venstre om tvangssammenslåing av fylker og kommuner er en siste hilsen til dette stortinget fra den blå-blå regjeringa. Jeg håper også det blir den siste hilsenen fra regjeringskontorene.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2017-06-08:
Eg skal glede Stortinget med å gjere det kort og seie at Senterpartiet støttar Arbeidarpartiet sitt forslag om å gjere det på det viset som Kari Henriksen skisserte.
Ingunn Foss (Høyre), 2017-06-08:
Vi forandrer ikke Norge for forandringens skyld. Vi forandrer Norge fordi Norge har forandret seg, og fordi vi vil spre makt og myndighet til det lokale nivået. Cirka halvparten av norske kommuner er på under 3 500 innbyggere, og mange er enda mindre. Vi ser at tjenestetilbudet, særlig til de svakeste, har mange kommuner betydelige utfordringer med. Behovet for endringer i kommunestrukturen har vært en aktuell sak i mange tiår, og det har vært bred tverrpolitisk enighet om at endringer er nødvendig. Derfor er det særlig skuffende at Arbeiderpartiet på nasjonalt nivå har gitt betydelig motspill til reformen og ikke stått sammen med Høyre, som de har gjort i store og viktige reformer før. Arbeiderpartiet sier at de skal lage sin egen kommunereform med «en annen holdning og med et annet samspill med kommuner og regioner», som Jonas Gahr Støre har sagt. Ja vel, som vi sier på Sørlandet. Det blir spennende å se hva det kan bli, spesielt med tanke på at de skal samarbeide med Senterpartiet, som ikke vil ha endringer på noen områder, men som heller vil reversere helt nødvendige endringer som er tilpasset den tida vi lever i og er bærekraftige i framtida. Det er det dette handler om: framtida for velferdssamfunnet vårt og for innbyggerne våre. Senterpartiet prøver å framstille en helt nødvendig reform som sentralisering og maktforskyvning, men det er det stikk motsatte som vil skje. Ved sammenslåinger vil vi få nye robuste kommuner hvor folk vil bo og kan finne seg arbeid. Faktum i dag er at flyttestrømmen fra de små kommunene mot de tettest befolkede områdene i landet øker kraftig, interkommunale samarbeid likeså. Og uten å gjøre noe som helst, som Senterpartiet på nasjonalt nivå vil, vil utfordringene og ikke minst sentraliseringen bare bli enda større. Heldigvis har lokale politiske ledere, også fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, hatt en annen holdning og jobbet godt i lokale prosesser, som har ført til at vi i dag kan vedta en reduksjon av kommuner fra 428 til 354, en nedgang på 17 pst., noe som er veldig bra med tanke på at det nesten ikke har skjedd noen ting de siste 50 årene. I dag gleder vi oss over at Aust- og Vest-Agder blir ett fylke, og at åtte kommuner blir redusert til tre. Jeg skulle gjerne sett at vi hadde fått til enda mer, men dette er en god begynnelse, og jeg har stor tro på at flere kommuner vil finne ut at større kommuner med flere folk og større fagmiljøer vil gi bedre og mer robuste tjenester og bli mer attraktive for både bosetting og næringsliv. Takk til statsråden, som har stått stødig i stormen, overbevist om at dette er viktig og helt nødvendig for framtida til land og folk.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2017-06-08:
Det er menneskeleg å møte endringar med motstand – me veit kva me har, men ikkje kva me får. Det er menneskeleg å føle usikkerheit ved endringar, og nokon er meir skeptiske til endringar enn andre. Som folkevalde politikarar på lokalt plan, på fylkesplan eller på nasjonalt plan må me prøve å sjå fram i tid og til kvar tid føreslå løysingar som er tilpassa den tida som me lever i. Den siste store gjennomgangen av kommunestrukturen var for om lag 50 år sidan. Den såkalla Schei-komiteen føreslo ein ny kommunestruktur som reduserte talet på kommunar frå 744 til 454. Kritikken mot prosessen den gongen var at ein i for liten grad involverte kommunane, lokalpolitikarane og innbyggjarane. Det er tverrpolitisk einigheit om at me skal ha generalistkommuneprinsippet, som inneber at innbyggjarane har krav på likeverdige tenestetilbod same kor i landet dei bur. Sidan siste kommunereform har kommunane fått mange og komplekse oppgåver, i takt med at samfunnet har endra seg. Det krev at ein har solide, sterke fagmiljø. I mange kommunar blir fag- og kompetansemiljøa små og sårbare, ofte blir det mykje ansvar, og beslutningar blir lagde på enkeltpersonar. Det er litt av bakgrunnen for dagens kommunereform. I prosessen dei tre siste åra har ein, i motsetnad til Schei-komiteen, overlate til lokalpolitikarane å drive prosessen med strukturendring, der ei av oppgåvene har vore å involvere innbyggjarane i beslutningane. I dag vedtek me samanslåingar som inneber at ein går frå 426 kommunar til 354 kommunar frå 1. januar 2020. Strukturendringar tek tid, omstilling tek tid, og det er viktig med gode prosessar for å lykkast med å skape den nye kommunen. Eg har som tidlegare ordførar lyst til å gje lokalpolitikarane frå alle parti honnør for godt leiarskap i prosessane så langt, og eg vil ønskje dei lykke til vidare etter det historiske vedtaket som me gjer her i Stortinget i dag. I Telemark, mitt heimfylke, med 18 kommunar, er det berre to av kommunane, Bø og Sauherad, som slår seg saman. Eg er overtydd om at det blir fleire i neste stortingsperiode. Dette var berre det første steget, for målet vil framleis vere å gje innbyggjarane gode teneste- og velferdstilbod i heile landet. Difor må reformarbeidet halde fram. Det er tryggjande å høyre i debatten i salen i dag at den oppfatninga har dei aller fleste partia her på Stortinget.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Kommunereformen ble introdusert som en frivillig reform. Det var nabopraten som skulle avdekke om den ga grunnlag for en videre prosess med eventuell sammenslåing som sluttresultat. Det er vel ingen som ikke vil gi sin tilslutning til den type prosesser, basert på frivillighet. Det er vel heller ikke mange som er uenig i at den kommunestrukturen vi har hatt fram til i dag, ikke skal kunne vurderes med tanke på hensiktsmessighet, med bakgrunn i det økte antall oppgaver kommunene gjennom årene har fått ansvaret for. Problemene oppstår når spillereglene endres underveis. Når det som ble introdusert som en frivillig prosess, blir til tvang gjennom bruk av endringer i inntektssystem og tvangssammenslåing foretatt av Stortinget, har faktisk de forutsetninger som kommunereformen ble bygd på, endret seg fundamentalt. Det er ikke tvil om at de endringer i inntektssystemet Stortinget vedtok i 2016, av mange kommuner ble opplevd ikke bare som en gulrot, men også som en pisk for å få til flere sammenslåinger. Når Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre velger å tvangssammenslå enkelte kommuner, er det også et problem at dette ikke gjøres ut fra ett eller to klare prinsipper. Argumentasjonen for tvang i de enkelte tilfeller framstår ikke konsistent. Det er snarere like mange prinsipper som ligger til grunn for hver enkelt sammenslåing, som det er kommuner som blir berørt. Kristelig Folkeparti sier derfor nei til tvangssammenslåing av kommuner, fordi frivillighet fortsatt bør være det bærende prinsipp for reformen. Det er et prinsipp som vi ikke ønsker å fravike. Kristelig Folkeparti er glad for at vi nå får til større og mer slagkraftige regioner enn dagens fylkeskommuner. Noen har i dag stilt spørsmålet om Kristelig Folkeparti har blitt lurt – nei, på ingen måte! Vi opplever at vi har fått regjeringspartiene med på en styrking av et regionalt folkevalgt nivå. Større regioner vil åpne for at flere oppgaver kan løses regionalt. Vi har tatt et første skritt, men vi er på ingen måte i mål. De fire samarbeidspartiene har blitt enige om en regionmodell som åpner for mer makt og større regional styring. Men det som er utfordringen nå, og som må være de neste skrittene som tas, er å få Stortinget og departementene til å overføre mer makt til regionene. Det er først når den jobben er gjort, med flere oppgaver, en vil få et styrket regionalt folkestyre. Dette arbeidet er så vidt påbegynt. Her må det legges et betydelig trykk framover, om reformen skal bli en demokratiserende kraft. Sammen med utflytting av etablerte og nye statlige arbeidsplasser vil overføring av nye oppgaver til et folkevalgt regionalt nivå bidra til et styrket demokrati i vårt land.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2017-06-08:
Reformer og endringer gjennomføres for at Norge fortsatt skal være verdens beste land å bo i. Høyre tror på kommunene. Derfor vil vi delegere mer makt og myndighet nettopp til kommunene. Det handler ikke om sentralisering, men desentralisering – mer makt der folk bor. Når nesten 100 kommuner går sammen frivillig, er det fordi de ønsker å bruke makten og gi enda bedre tjenester til innbyggerne. Jeg bor i en kommune som har valgt å slå seg sammen med to nabokommuner. For ett år siden ble Asker, Hurum og Røyken enige om at de ville bli en ny stor kommune. Det var en omfattende og god prosess før beslutningen ble tatt av de tre kommunestyrene. Nå jobbes det godt på tvers av kommunegrensene slik at den nye Asker kommune kan være operativ fra 1. januar 2020. Jeg vil gi stor honnør til de tre ordførerne og den politiske ledelsen i de tre kommunene, samtidig som jeg også vil gi honnør til ordførere og politisk ledelse i alle andre kommuner rundt om i landet som har besluttet å gå sammen, for det har vært omfattende prosesser. Det er krevende å stå i front og planlegge for en utvikling man tror er best for kommunen og innbyggerne i et langsiktig perspektiv. Det har vært mange hensyn å ta og mange meninger som har gått i flere retninger. Det har også vært mye følelser i sving, for de fleste av oss har sterke følelser for kommunen vår, og det er heller ikke noe nytt at det er motstand mot endringer. Det har også vært mye skremselspropaganda, men når folk innser at kommunen og nærmiljøet ikke forsvinner ved en kommunesammenslåing, så blir de roligere. Senterpartiet har jo nesten fått folk til å tro det med sin sentraliseringsretorikk. Det er slik at vi fortsatt blir boende der vi bor, i det samme nabolaget og i det samme lokalmiljøet. Vi kommer til å ha det samme nærsenteret, skolen vil fortsatt hete det samme og stå der den står. Det vil også sykehjemmet, fotballaget og andre viktige nærmiljøsteder og -institusjoner. Det som endres, er at kommunene blir større, får bredere kompetansemiljøer og vil være bedre i stand til å gi gode, likeverdige tjenester til innbyggerne. Asker er en stor kommune med 60 000 innbyggere, men selv om min kommune er det man kaller robust, viser en fagrapport at den nye storkommunen Asker, med Røyken og Hurum, vil være bedre rustet til å møte fremtidens utfordringer enn om Asker skulle fortsette som før alene – særlig innen areal- og boligpolitikk. Den forventede befolkningsveksten i vårt område vil gi miljø- og transportutfordringer. En felles arealpolitikk for de tre kommunene hvor bolig, næring og rekreasjon ses i sammenheng, vil styrke mulighetene for en mer fornuftig og bedre utnyttelse av arealene og for mer miljøvennlige transportløsninger. Vinnerne i kommunereformen er innbyggerne. Nye, sterke kommuner kan sikre bedre tjenester. Heldigvis er ikke kommunereformen over i dag. Den er i prosess. Noen trenger mer tid. Høyre vil fortsatt oppmuntre og bidra med gode økonomiske incentiver. Dagens regjering er garantisten for at prosessen fortsetter, og at reformarbeidet ikke reverseres. Derfor er valget i september viktig.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Innledere til sakene som gjelder kommunereform og regionreform, har karakterisert dagen i dag i Stortinget som en historisk dag. Jeg er enig med dem i dette. Det er ikke ofte at en ser vedtak i Stortinget om sammenslåing av kommuner som en større reform. Sist en hadde en større kommunereform som innebar sammenslåing av kommuner, var i 1965, da Stortinget gjorde sitt vedtak basert på Schei-komiteens utredninger. Etter denne tid har det også vært foretatt enkelte kommunesammenslåinger, men da ikke som en samlet større kommunereform. Personlig har jeg hatt gleden av å forestå prosjektledelsen av sammenslåingen av kommunene Ølen og Vindafjord i Nord-Rogaland. Dette var en sammenslåing som var et resultat av en felles politisk vilje i begge kommunene, og der formålet var at man sammen ble mer robust og bedre i stand til å gi bedre tilbud til befolkningen innen dette felles geografiske området. Sett elleve år i ettertid, vil jeg hevde – og det tror jeg at jeg har befolkningen i nye Vindafjord kommune med meg i – at kommunesammenslåingen var vellykket, og resultatet samsvarer bra med det som var forutsetningen for dette prosjektet. Enhver større endring i kommuneinndelingen vil skape debatt, da en rokker ved noe som har kjentes trygt og godt, og som har skapt identitetsfølelse i lang tid – og en vet ikke helt sikkert hva det nye vil bli. I den foreliggende saken vil jeg gi stor honnør til både regjeringen og kommunal- og forvaltningskomiteen for et stort og omfattende arbeid for å tilpasse kommunestrukturen bedre til en fremtid der en stiller enda større krav til tjenesteyting til innbyggerne enn det en gjør per i dag. Jeg er spesielt glad for at komiteen har tatt hensyn til og fulgt folkets vilje i Rogaland, som er mitt fylke, når det gjelder kommunesammenslåinger. Jeg vil således gratulere kommunene Stavanger, Rennesøy og Finnøy, som blir ny kommune. Jeg vil likeledes gratulere Sandnes og Forsand, som også blir ny kommune. Jeg er videre fornøyd med at Rogaland fortsetter som eget fylke så lenge fylkesnivået består. Når Rogfast, som nettopp er vedtatt, sammen med andre fjordkrysninger i fylket står ferdig om noen år, vil Rogaland bli sveiset sammen på en svært god måte, som det ikke har vært tidligere. Fremskrittspartiet har programfestet nedlegging av fylkeskommunenivået, og dette forvaltningsnivået burde ha vært overflødig for lenge siden. Da det ikke foreligger flertall i Stortinget for en slik nedleggelse, deler jeg komiteens arbeid for å redusere antall fylkesting i vårt lille land, og således fremstår regionreformen som en god start på veien til å effektivisere forvaltningen i landet. Jeg vil på nytt takke både regjeringen og kommunalkomiteen for et solid stykke arbeid både med kommunereform og med regionreform. Når det har gått en tid, føler jeg meg trygg på at innbyggerne i de kommunene og regionene der det skjer endringer, fortsatt vil oppleve å bli vel ivaretatt av det offentlige forvaltningsapparatet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Representanten Tyvand og jeg, vi tilhører samme parti, så vi hadde sikkert sagt akkurat det samme. Sterke og mer slagkraftige regioner enn dagens fylkeskommuner er utrolig viktig for distriktspolitikken, for en distriktspolitikk som virker, og som bygger på de ulike fortrinn som våre svært ulike regioner har. Dette er en av grunnene til at Kristelig Folkeparti har jobbet hardt for å få til en regionreform, og jeg er glad for at vi har fått det på plass. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet gjør seg høye og mørke over at en har sånne håpløse grenser. De var selv i gang med det som de den gang kalte forvaltningsreformen, men det endte som kjent i svært lite. Som min kollega Geir Sigbjørn Toskedal sa, fikk vi den rød-grønne regjeringens regionreform, en mulighet som ble skuslet bort, og som ble til fjellet som fødte en mus, som en av avisene skrev på kommentarplass den gangen. Jeg synes ikke det er noen grunn til at Arbeiderpartiet – heller ikke Senterpartiet – skal gjøre seg høye og mørke i denne saken her. Vi vedtar i dag en regionstruktur som ikke er mitt partis primærvalg. Mange helt riktige grep gjøres, men det er også noe som burde vært annerledes, og jeg legger ikke skjul på at vi hadde fått en bedre løsning med Buskerud, Vestfold og Telemark enn bare de to siste. Jeg legger heller ikke skjul på at det hadde vært mer hensiktsmessig for resten av østlandsområdet. I innstillingen har Kristelig Folkeparti en merknad: «Komiteens medlem fra Kristelig Folkeparti understreker at arbeidet med grenseendringer mellom de nye fylkeskommunene må ha en vid nok ramme til å skape hensiktsmessige regionsgrenser. Dersom utredningene viser at disse blir for omfattende til at regjeringen kan behandle dem innenfor gjeldende lovverk, vil det måtte fremmes en supplerende sak for Stortinget.» Det betyr bl.a. – mener jeg, i hvert fall – at det bør ses nærmere på om vestre del av Buskerud allikevel bør inngå i region sammen med Vestfold og Telemark. Men det hele koker ned til – og dette er de to viktigste tingene – å få på plass en regionreform. Vi kunne risikert et nytt mageplask à la det som skjedde sist, fordi sterkere folkevalgte regioner er så viktig for distriktspolitikken. Vestfold og Telemark er ikke noen stor region, som vi egentlig ville hatt, men det var altså dette som da var politisk mulig. I dag sikrer vi også at vi fortsatt skal ha tre folkevalgte forvaltningsnivåer. Vi må ikke glemme at Høyre og Fremskrittspartiet ville legge fylkeskommunen ned uten å erstatte den med noe annet. Nå har vi altså kommet i gang med en regionreform.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
I mitt innlegg sier jeg veldig klart og tydelig at det er forskjell på flyktninger, altså konvensjonsflyktninger, og personer som gis opphold på grunn av sterke menneskelig hensyn. Det er helt greit at man har hatt en gjennomgang av ordningene, men man kan ikke forvente at man skal få full støtte, og særlig ikke til forslag som hindrer integrering framfor å fremme integrering.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Vi kommer til å stemme for vårt eget forslag, som vi har fremmet løst i salen i dag, som handler om å stille krav til obligatorisk språkopplæring for kontantstøttemottakere med kortere botid enn tre år. Jeg vil bare gjenta det jeg sa, at det er helt greit at regjeringen har hatt en gjennomgang og har kommet til Stortinget og fremmer forslag, men å fremme forslag som hindrer integrering, framfor å fremme integrering, og som faktisk også er med på å bidra til at de som er i en lavinntektssituasjon, kommer til å bli enda fattigere, kan ikke Kristelig Folkeparti være med på. Dette rammer – ikke minst – barn.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Det å tilhøre en lavinntektsgruppe, det ikke å ha råd til å la barna sine f.eks. være med på ulike aktiviteter, tror jeg er like smertefullt enten man er innvandrer, eller man er nordmann. Poenget er at mange av de forslagene som dere fremmer her, tar utgangspunkt i at bare man fjerner en ordning, er det en automatikk i at man kommer ut i arbeid, og at det er en automatikk i at hvis man strammer inn reglene når det gjelder kontantstøtten, kommer innvandrerkvinner fortere inn i arbeid. Det veldig mange av disse kvinnene opplever, er stengte dører. Det er ikke slik at de automatisk kommer inn i arbeid, og det betyr at på kort og kanskje lengre sikt vil disse familiene bare bli enda fattigere.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Til dette forslaget om å innføre botidskrav på fem år for kontantstøtte: Jeg regner med at regjeringen vil – og regjeringen får også flertall for det, dessverre – gjøre dette fordi de mener at dette hindrer integrering og utfordrer arbeidslinjen. Men hva er grunnen til at regjeringen da tror at de innvandrerfamiliene som mottar kontantstøtte, og de kvinnene vi her snakker om, automatisk vil komme inn i arbeid? For det er jo dette som må være grunnlaget for at man strammer kontantstøtteloven til sånn som man gjør her.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-08:
Jeg har lyst til å si noen ord om sammenslåing mellom Sandnes og Forsand i Rogaland. Dette er en sak som har blitt svært vanskelig i Forsand. Kommunestyret var splittet på midten da det med én stemmes overvekt vedtok at de ønsket en sammenslåing med Sandnes. Siden vedtaket har det vært mange diskusjoner, og mange har jobbet for å endre det vedtaket. Det har også vært snakket om at deler av innbyggerne ønsker en grensejustering, sånn at de kan gå mot Strand. Bak denne konflikten ligger mange saker og argumenter. Mange har nok ønsket en sammenslåing med Sandnes fordi de håper at ferja skal fortsette å gå. Det er nå klart at ferjedriften mellom Sandnes og Forsand vil bli lagt ned, og at de som bor i Forsand, vil måtte kjøre gjennom både Strand og Stavanger for å komme til sitt nye kommunesenter i Sandnes. Dette tatt i betraktning strider all logikk mot denne sammenslåingen. Det vi ser i Forsand i dag, er et samfunn som er splittet, og der konfliktnivået er svært høyt. Det hele toppet seg denne uka da flere av kommunestyrerepresentantene hadde bedt ordføreren om å kalle inn til ekstraordinært møte for å diskutere kommunereformen. Det er kjent fra avisene at ett av kommunestyremedlemmene som tidligere hadde sagt ja til sammenslåing med Sandnes, nå ville endre sin stemme etter at det ble endelig klart at ferjetilbudet ville bli lagt ned. Da møtet var i gang, benyttet imidlertid ordføreren § 34 i kommuneloven og nektet flertallet å fremme saken. Jeg har selv jobbet som advokat, og jeg har nok brukt loven til fordel for min egen sak. Men i dette tilfellet vurderer Fylkesmannen å ta opp saken på eget initiativ for å gjennomføre en lovlighetskontroll. Han skriver at kommunestyret trolig hadde plikt til å ta saken opp til votering. Som ordfører er du valgt som den fremste av likemenn, og uavhengig av jusen er det en moralsk plikt til å oppføre seg deretter. I denne saken har ikke ordføreren oppført seg som ordfører for hele befolkningen sin. Tilbake står et splittet lokalsamfunn. I spørsmålet om Sandnes–Forsand har vi sett de styggeste sidene ved politikken. Selv om Stortinget i dag kommer til å forholde seg til de vedtakene som Forsand har fattet, er jeg rimelig sikker på at siste ord i denne saken ikke er sagt ennå. Jeg ber regjeringen være spesielt oppmerksom på denne kommunen framover, og skulle det komme en søknad om grensejustering, forventer jeg at regjeringen tar den søknaden til følge.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Tidligere i dag hadde jeg besøk her på Stortinget av klasse 4A ved Brånås skole i Skedsmo. Elevene følger godt med, og visste godt at spørsmålet om sammenslåing av Skedsmo, Fet og Sørum kommuner skulle behandles i Stortinget i dag. Klassen gjennomførte en avstemning, som viste at samtlige 22 elever var imot tvangssammenslåingen av Skedsmo, Fet og Sørum. Jeg fikk beskjed av klassen om å overbringe dette til Stortinget, og det er herved gjort. Jeg kommer til å stemme imot sammenslåingen av Skedsmo, Fet og Sørum i dag – ikke fordi klasse 4A sa det til meg, og heller ikke fordi jeg er imot alle kommunesammenslåinger, for det er jeg ikke. Jeg kommer f.eks. til å stemme for sammenslåingen av Aurskog-Høland og Rømskog, Ski og Oppegård og Asker, Røyken og Hurum. Der har det vært gode prosesser lokalt, og kommunene går inn for dette. Men Skedsmo, Fet og Sørum har ikke gått inn for sammenslåing av disse tre kommunene. Derfor er Arbeiderpartiet imot denne tvangssammenslåingen. Jeg har fulgt godt med på debatten i dag. Da stiller jeg spørsmålet: Hvor er de talerne fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti som taler varmt for de nye regionene? Det er taust, taust som i graven. Ikke mindre enn seks av Høyres stortingsrepresentanter fra Akershus har hatt ordet i dag: Tone Wilhelmsen Trøen, Hårek Elvenes, Sylvi Graham, Henrik Asheim, Mette Tønder og Bente Stein Mathisen. Ingen av dem har forsvart den nye regionen Viken. Ingen av dem! «Glimrer med sitt fravær», sa Henrik Asheim. Ja, Akershus-representantene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre glimrer virkelig med sitt fravær når det gjelder å forsvare den nye regionen. Det er forståelig, for det er ikke mulig å forsvare noe slikt. Å lage en hovedstadsregion uten Oslo er rett og slett meningsløst. Nå får vi altså en region som strekker seg fra Halden til Hallingskarvet, men uten Oslo. Jeg har ikke møtt noen som mener at dette er en god idé. Ikke noen! Ingen av representantene fra regjeringspartiene i Akershus, Østfold og Buskerud forsvarer dette. Det er akkurat det som er saken, for det er ingen av dem som er for denne regionen. Stortingsrepresentant Hårek Elvenes sa i Budstikka 15. september i fjor at han støtter tanken om større regioner, men ser det lite hensiktsmessig for Akershus å slå seg sammen med andre fylker til Viken om ikke Oslo blir med. «Et Viken uten Oslo er ikke noe Viken», mener han. Det samme i Budstikka for 23. februar i år. Fremskrittspartiets gruppeleder i Akershus fylkesting, Vibeke Limi, uttalte: «Jeg er fryktelig skuffet. Jeg har kjempet med nebb og klør for å forhindre denne sammenslåingen og regionreformen. Den vil ikke gi våre innbyggere bedre tjenester.» Det er akkurat det som er saken.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg sa i det forrige innlegget mitt at ingen av regjeringspartienes talere forsvarte den nye regionen Viken. Jeg skal moderere meg og si at Kristin Ørmen Johnsen delvis – delvis – forsvarte den nye regionen, den nye hovedstadsregionen uten hovedstaden som vil strekke seg fra Halden til Hallingskarvet. En enslig Buskerud-representant forsvarer delvis den nye regionen. Men ingen av stortingsrepresentantene til Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre i Akershus forsvarer den. Jeg hørte innlegget til Ingjerd Schou fra Østfold, som jeg lytter til når hun prater. Det var ikke noe glødende forsvar av region Viken der heller. Hvor er stortingsrepresentantene fra Fremskrittspartiet i Akershus i dag: Limi, Kjønaas Kjos, Thomsen? Det er helt taust – taust som i graven. Det er forståelig, for dette går rett og slett ikke an å forsvare. Eller som én skrev på Facebook i går kveld: Bestemmes disse fylkessammenslåingene på nachspiel eller noe? Jeg er for en ny organisering av hovedstadsregionen. Men da må Oslo være med. Da må hovedstaden være med. Skal Akershus inngå i en større enhet, må Oslo være med. Noe annet gir ingen mening. Hvis vi ikke ønsker å gjøre noe med Oslo – og det er vanskelig politisk i alle partier, jeg tror ingen partier i Oslo ønsker at Oslo skal inngå i noen større enhet – bør vi heller ikke gjøre noe med Akershus. Vi har et ansvar som medlemmer av Norges nasjonalforsamling. Vi kan ikke sitte på bakrommet og finne på nye kart og tegne nye grenser litt tilfeldig. Enten får vi gjøre dette ordentlig og skikkelig, eller så lar vi det være. I mine 16 år på Stortinget tror jeg ikke jeg har vært vitne til noe verre vedtak, ikke noe verre vedtak, enn det som ser ut til å bli vedtaket om region Viken her i dag, et vedtak fullstendig uten mål og mening, fullstendig virkelighetsfjernt og fullstendig uten støtte i befolkningen. Og til representanten Keshvari vil jeg si: Det er heldigvis ikke Fremskrittspartiets program vi har til behandling her i dag. Jeg kan gjøre oppmerksom på at det er Prop. 96 S for 2016–2017, Endringer i kommunestrukturen, og Prop. 84 S for 2016–2017, Ny inndeling av regionalt folkevalt nivå, som vi har til behandling her i dag, som er lagt fram av Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen. Da kunne jeg i hvert fall ønsket meg og forventet noen innlegg som forsvarte de merkverdighetene som her er foreslått. Med et halvt unntak fra en Buskerud-representant er det ingen som forsvarer det. Det skjønner jeg, for dette går ikke an å forsvare.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg ba om ordet igjen fordi Venstres talsmann, André N. Skjelstad, er ganske så omtrentlig med fakta. Han sa i spørsmålet om hovedstadsregionen noe sånt som at Arbeiderpartiet hadde meldt seg ut. Faktum er at Arbeiderpartiet to ganger denne perioden – to ganger – har foreslått en egen prosess for hovedstadsregionen, der Oslo skulle være med. Det er begge ganger blitt nedstemt av stortingsflertallet, bl.a. med Venstres stemmer. Og da er vi der vi er. Enten får vi gjøre dette skikkelig og ordentlig, eller så lar vi det være.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2017-06-08:
Jeg må innrømme at jeg egentlig var oppgitt over at vi skulle møte fullt i dag, men jeg er veldig glad for at det ble slik, og jeg er stolt av å få lov til å være med på dette historiske vedtaket. Dagens votering er den viktigste jeg har fått privilegiet å være med på. Vi trenger nemlig større og sterkere kommuner som er rustet for framtiden, og som gjennomgående kan levere kvalitet i tjenestene til innbyggerne. Som ministeren sa, er ikke denne reformen til for å endre samfunnet – det er samfunnet som har endret seg. Valget står ikke mellom å forandre og bevare. Det står mellom å forandre og forvitre. Denne debatten har synliggjort hvem som tar Norge videre. Det høres virkelig på representantene som har hatt ordet så langt – feststemtheten til dem som er for å organisere Norge for framtiden, og frustrasjonen til dem som er mot. Jeg synes det er bra at frontene i norsk politikk tydeliggjøres på denne måten – framtidskoalisjonen mot reverseringskameratene. Med fare for å plukke opp en debatt ingen i denne salen er interessert i, kommer jeg stadig tilbake til den manglende regionaliseringen av kommunale skattekontor. Til tross for at antall besøkende til de kommunale skattekontorene er mer enn halvert de siste fire årene, til tross for at skatteprosessen er digitalisert, og til tross for at oppgavene har endret seg, har dette storting opprettholdt en gammel, unødvendig og dyr struktur. Vi kunne ha brukt de ressursene på f.eks. barnevern, lærere eller helsesøstre. I stedet subsidierer vi nå arbeidsplasser vi ifølge skatteetaten ikke trenger. Det er ikke mye framtidsrettet, særlig når vi vet at behovet for barnevern, lærere og helsesøstre er der. Slikt gjør behovet for kommunereformen enda mer presserende. For et par år siden harselerte en herværende partileder med ordet «robust» i forbindelse med regjeringens reformer. Robuste kommuner var bare et nyord for sentralisering, og det er det eneste enkelte partier ser – ikke utsatte barns behov for et mer robust barnevern enn det de får i en kommune med færre enn to fagansatte, ikke robustheten i tjenestetilbudet for mennesker med behov for spesiell tilrettelegging. Det er ikke så mye harselering med ett ord, men med menneskers liv og behov. Igjen: Vi trenger større og sterkere kommuner som er rustet for framtiden, og som gjennomgående kan levere kvalitet i tjenestene til innbyggerne. Da regjeringen satt i budsjettkonferanse i mars i år, sa jeg på Politisk kvarter at jeg ville premiere den ministeren som sørget for å omstille Norge til å bruke offentlige ressurser bedre, smartere og til det beste for innbyggerne. Som premie har jeg en button fra Harry Potter med «Ministry of Magic» på. Med dagens vedtak og gårsdagens gravlegging av graveforskriften går den uten tvil til kommunal- og moderniseringsminister Jan Tore Sanner.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-06-08:
Dagen i dag er en merkedag i norgeshistorien. Vi skal vedta en ny region- og kommunestruktur, med nesten 100 frivillige sammenslåinger. For Høyre, som tror på sterke kommuner, levende lokaldemokrati, og som ønsker et styrket lokalt selvstyre, er kommune- og regionreformen en fornuftig, overmoden og nødvendig reform – en oppgavereform, en tillitsreform, en lokaldemokratireform og en maktspredningsreform. Det er en reform for sterke kommuner og regioner som skal bidra til vekst og utvikling i alle deler av landet, spesielt i Distrikts-Norge. Kommunereformen er et resultat av at Norge er vesentlig forandret på de 50 årene som er gått siden forrige store endring av kommunestrukturen. Norge er endret kommunikasjonsmessig. Vi har tatt steget inn i den digitale virkeligheten – endringer få, om noen, i 1964 kunne forestille seg. Ikke minst er virkeligheten ute i Kommune-Norge endret gjennom et større ansvar for samfunns- og næringsutvikling, for flere og mer komplekse tjenester, for å sikre rekruttering, sterke fagmiljøer og kvalitet i tjenestene. Kommunereformen er heller ikke først og fremst en reform for dagen i dag, men en langsiktig reform for de kommende tiårene. Vi trenger kommuner som kan håndtere en stadig større endringstakt, og som kan ha ansvar for flere oppgaver framover. Et stort flertall av innbyggerne i dette landet ser også det samme behovet, og ikke minst gjør næringslivet det. Dessverre har reformprosessen vist oss en rekke politikere som burde ha gått foran, men som har blitt dem som løper etter med fortidens løsninger på framtidens behov. Samtidig er det grunn til å berømme en rekke ordførere som på tvers av politiske skillelinjer har tatt på seg ledertrøya lokalt og sørget for gode prosesser og resultater – som i Nord-Trøndelag, f.eks. i Leksvik, Namsos, Fosnes, Namdalseid, Verran og Steinkjer. Også de som forsøkte, men som ikke kom helt i mål, fortjener honnør. Og det vil komme flere tog, for reformarbeidet i Kommune-Norge er ikke over i dag. Jeg vil også trekke fram Ytre Namdal i dag, der Vikna, Nærøy, Leka og Bindal blir en ny kommune – men da med et helt annet perspektiv enn det representanten Berg-Hansen fra Arbeiderpartiet har. Jeg vil rett og slett gratulere med dagen. For dette gir grunn til framtidsoptimisme. Ytre Namdal overtar nå posisjonen som landets største havbrukskommune. Kommunale og regionale grensehindre for næringslivet forsvinner, og med det legges grunnlaget for et kraftsenter for vekst og næringsutvikling også i nasjonal målestokk. Men ikke minst gjennom de økonomiske føringene som ligger i reformen, vil Ytre Namdal-kommunene i løpet av den kommende 20-årsperioden få 1 mrd. kr mer å rutte med for å skape bedre tjenester for sine innbyggere. Det burde man kunne glede seg over. Kommunereformen har lyktes mer enn mange i denne salen åpenbart liker, fordi kommunene ser behovet, de nyter godt av de økonomiske ordningene, og vi flytter makt og oppgaver som gjør at kommunene får langt større muligheter til å gjøre jobben sin på en god måte i årene som kommer.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Argumentasjonen begynner å bli tynn når Fremskrittspartiet argumenterer for tvang med at det da blir færre politikere. Noen har nevnt Komiske Ali her tidligere i debatten, og den tar vel kaka i så måte. Jeg har lyst å avlegge min kollega fra Aust-Agder, Ingebjørg Amanda Godskesen, en liten visitt. Hun er faktisk den eneste representanten fra Fremskrittspartiet som ivaretar partiets sjel, som partiet er kjent for, når det gjelder både folkeavstemning og demokrati. Det er interessant i så måte, mens de andre representantene flykter fra sin politikk i ekspressfart og synes det er bekvemt å underlegge seg styring fra Høyre. «Gode tjenester» er en gjenganger i debatten. Det finnes ikke noe som helst dokumentasjon på at mindre kommuner gir dårligere tjenester enn større kommuner. Jeg merker meg også at noen forsøker å skyve svake grupper foran seg i den diskusjonen. Det har blitt kraftig tilbakevist av bl.a. interesseorganisasjonene for disse gruppene. De er i harnisk når dette argumentet brukes, for de vet – og vi vet det alle sammen – at dette stemmer ikke. Det er ikke veldig gode tilbud i de store kommunene og veldig dårlig tilbud i de små. Nei, snarere tvert imot: Det kan ofte være motsatt. Det er ingen sammenhenger her. Hovedgrunnen til at jeg tok ordet, var at jeg ville gjenta spørsmålet til statsråden. Jeg skal gi statsråden en ny sjanse. Jeg forstår at statsråden har fått mange spørsmål og utfordringer her i dag, og det var kanskje grunnen til at han ikke svarte på det spørsmålet jeg stilte i mitt forrige innlegg, og som representanten Arnstad og for så vidt også representanten Navarsete har vært inne på. Det gjelder de forutsetningene som ligger til grunn. Jeg vil ta opp forutsetningene som ligger til grunn i avtalen som et flertall i fylkestinget i Aust-Agder og Vest-Agder har gått inn for, som bl.a. innebærer at det skal et betydelig antall arbeidsplasser til Aust-Agder, når det gjelder de statlige arbeidsplassene som skal betjene det nye, sammenslåtte fylket. Vil statsråden fjerne snubletrådene – jeg snakker da om Vegvesenet, Nav og andre typer arbeidsplasser – eller vil statsråden fortsatt la være å gi klare svar på det spørsmålet og la det herske usikkerhet i tida framover på Sørlandet?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg skjønner godt at mine to øvrige kollegaer, representantene Harberg og Ropstad, ikke deltar i denne debatten, for de er nok i likhet med fylkespolitikerne i Aust-Agder fra både Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre veldig skuffet i dag. De hadde nok forventet en mye mer offensiv statsråd, som hadde vært svært tydelig på at den avtalen som er inngått, nettopp av de flertallskameratene i Aust-Agder, hadde blitt fulgt opp i praksis. Så jeg har lyst til å gi statsråden en siste sjanse til å svare på mitt spørsmål. Det var hyggelig med det fellessekretariatet for fylkesmennene, men det avtalen mellom de to fylkeskommunene går ut på, og som det er flertall for i de to fylkene, er statlige arbeidsplasser til Arendal utover Fylkesmannen som skal betjene de nye fylkene. Vil statsråden sørge for det, ved bl.a. å sikre at Nav – i fylket – kommer til Arendal, og at sams veiadministrasjon, arbeidsplassene der, blir flyttet til Arendal?
Anders B. Werp (Høyre), 2017-06-08:
Mye er sagt i denne debatten, og kommunereformen dreier seg om én ting: Det er å gi gode velferdstjenester der folk bor, nå og i framtiden. Den handler om å skape gode lokalsamfunn, for velferden i samfunnet leveres jo, som vi alle vet, i stor grad av kommunene. Det er de som sikrer oss de viktigste tjenestene i mange faser i livet. Høyre ønsker sterke kommuner og levende lokaldemokratier, der makt og ansvar ligger nær dem beslutningene angår. Derfor flytter vi flere oppgaver til kommunene. Antall kommuner synker nå fra 426 til 354. Dette er gledelig av flere grunner. For det første: Høyre ønsker at kommunene skal få mer ansvar og større frihet. Vi vil flytte mer makt nærmere der folk bor. Staten skal overstyre mindre, slik at kommunenes vedtak gjelder oftere. Men da må vi ha en kommunestruktur som setter kommunene i stand til å få flere oppgaver. For det andre: Høyre ønsker kommuner som kan løse sine lovpålagte oppgaver selv. Dette er bedre enn det som åpenbart har blitt Senterpartiets nye ideal, at kommunestyrene «outsourcer» sine tjenester fra kommunen til interkommunale ordninger. Det er en oppskrift på at både lokaldemokrati og folkevalgt kontroll forvitrer. Den mest negative rollen i arbeidet med kommunereformen er det Arbeiderpartiet her på Stortinget som har hatt. Arbeiderpartiet har vært en bremsekloss, og det har toppet seg med at de har gjort felles sak med Senterpartiet. Arbeiderpartiet har vinglet, og Senterpartiet har bremset. Desto større grunn er det til å gi ros til de 47 arbeiderpartiordførerne og 22 senterpartiordførerne som har jobbet for at deres kommune skal gå sammen med naboen og dermed gi bedre tjenester inn i framtiden for sine innbyggere. Over 150 kommuner, nesten to tredjedeler av Norges befolkning, har et ønske om en sammenslåing. Dette viser at kommunereformen er ønsket lokalt. Vinnerne i kommunereformen er innbyggerne, og det er morgendagens generasjoner. Nye sterkere kommuner skal sikre bedre tjenester. De aller fleste kommunesammenslåingene er frivillige, og kommunene skal ha honnør for at reformen er kommet så langt.
Anders B. Werp (Høyre), 2017-06-08:
Jeg skal gi en stemmeforklaring fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre. Vi støtter presidentskapets innstilling i saken. Vi mener det gir best behandling av forslaget. Det vil også være helt i tråd med tidligere praksis her i Stortinget. Selv om det er sent i perioden og på slutten av perioden: Det var en tilsvarende votering for ett år siden over et representantforslag fra SV om overføring av fiskekvoter. Det ble fremmet i Stortinget den 9. juni i fjor, innstillingen fra næringskomiteen forelå fire dager senere, og debatten i Stortinget foregikk én uke etter fremleggelsen. Det har vi tid til. Da får vi en ordinær og solid behandling på vanlig måte i komiteen, og saken blir dermed også grundig belyst før votering.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-06-08:
Eg vil knyta nokre ord til kommunereforma, slik ho ser ut frå Rogaland. Det endar jo med at Rennesøy og Finnøy skal leggjast inn under Stavanger, og at Forsand skal verta ein del av Sandnes. Sånn er innstillinga, og desse to samanslåingane er såkalla frivillige. Men om ein høyrde kva måla var då kommunereforma vart sett i gang, og ein no kikar på Rogalands-kartet, trur eg det er svært få som vil meina at det ein har oppnådd, var fornuftige og gode resultat. Det har i alle kommunane i Rogaland vorte brukt svært store ressursar, mykje tid, på å ha arbeidsmøte, på å laga intensjonsavtalar, på å ha folkeavstemmingar, og folk har sagt nei til kommunereforma. Staten har bidrege med ein såkalla statleg prosessrettleiar som har reist rundt i fylket og prøvd å lokka til fleire samanslåingar. Bodskapen har alltid vore det same: Det er ei positiv stemning i andre delar av fylket. Då prosessrettleiaren var i Dalane, sa han at på Jæren og i Stavanger har dei så gode prosessar. Då prosessrettleiaren var på Jæren, sa han at i Dalane og Stavanger har dei så gode prosessar. Då prosessrettleiaren var i Stavanger, sa han at på Jæren og i Dalane har dei så gode prosessar. Resultatet overalt var at folket sa nei. Kommunereforma minner litt om friidrettsøvinga tilløp utan hopp, eventuelt øvinga orientering utan kart. Senterpartiet har levert eit forslag om at me skal leggja inn ein føresetnad for samanslåing av Forsand og Sandnes kommunar. Eg meiner det er eit greitt prinsipp at kommunar som vert slått saman, skal hengja saman. Eg meiner det er eit greitt prinsipp at når det er klart at det ikkje lenger er eit fleirtal i kommunestyret, skal ein ikkje bruka ei finte i kommunelova til å hindra at kommunestyret får koma saman og seia si meining om reforma. Difor vil eg oppfordra til at ein støttar forslaget om at me legg inn ein føresetnad om at Forsand kommunestyre stadfestar sitt vedtak om samanslåing, før det vert sett ut i livet. Det vil ikkje forsinka prosessen, men det vil sikra at punktet om at det skal vera frivillig, er reelt. Eg trur at sjølv ikkje Jan Tore Sanner ville slått saman Forsand kommune med Sandnes kommune med tvang – ei usikker framtid for ferja, ein kommune som det er delte meiningar om. La oss no få klart kva som er fakta, og la fakta gå fyrst. Støtt det forslaget!