Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Arbeidsavklaringspenger, AAP, er en midlertidig ytelse som ikke skal vare lenger enn det som er nødvendig for å få mottakeren i eller tilbake til arbeid, eller få avklart om vilkårene for å få uføretrygd er oppfylt. Hovedbildet er at AAP-ordningen ikke har ført til kortere varighet for trygd enn det som var tilfellet tidligere da AAP var tre ytelser: rehabiliteringspenger, attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad. Et hovedproblem synes å være at oppfølgingen av den enkelte ikke er god nok. Kristelig Folkeparti støtter intensjonen om å presisere i formålsbestemmelsen at ordningen er en helserelatert ytelse, men mener at denne presiseringen gjør det nødvendig med et tilbud til dem som ikke defineres å ha krav på ytelsen. Kristelig Folkeparti mener også at det å fjerne mulighetene for at de som ikke har lang botid i Norge, kan motta arbeidsavklaringspenger, neppe vil bidra til at flere kommer i arbeid, men kanskje bidra til at flere holdes utenfor arbeidslivet. Regjeringa foreslår å lovfeste arbeids- og velferdsetatens praksis om å avgrense utenlandsopphold for mottakere av arbeidsavklaringspenger. Dette handler om å lovfeste gjeldende praksis. En lovfesting vil imidlertid kunne gjøre det vanskeligere for arbeids- og velferdsetaten å utvise skjønn i utbetaling av arbeidsavklaringspenger. Derfor er Kristelig Folkeparti kritisk til det forslaget. Det kom en rekke innvendinger mot mobilitetskravet som er foreslått av regjeringa. Kristelig Folkeparti mener det bør være den enkeltes situasjon og helsetilstand som er avgjørende for om det er hensiktsmessig å kreve at mottakere av arbeidsavklaringspenger flytter. Hvis ikke kan muligheten for arbeid reduseres snarere enn å styrkes. Regjeringa foreslår å endre beregningsgrunnlaget for arbeidsavklaringspenger på en måte som betyr en innstramning for dem som har prøvd å stå i jobb i forkant av en sykdomsperiode gjennom å redusere arbeidsmengden. Kristelig Folkeparti er kritisk til dette. Vi mener videre at en karensperiode på 52 uker vil kunne avskjære folk som har et reelt behov for arbeidsavklaringspenger, fordi de står utenfor arbeid med bakgrunn i et betydelig helseproblem. Varigheten på ytelsen og omfanget av unntak er et særlig viktig punkt i denne saken. På den ene siden er det viktig at AAP-perioden ikke er så kort at dette fører til økt tilgang til og press på uføretrygden. Dersom maksimal varighet er nådd, og sykdommen som gir redusert arbeidsevne vedvarer, vil de fleste sannsynligvis få innvilget uføretrygd. Å ha så strenge varighetsbegrensninger at det gir flere uføretrygdede, vil ikke være tjenlig verken for den enkelte eller for samfunnet. På den andre siden bør ordningen være midlertidig i større grad enn det som har vært tilfellet med dagens regler, med fire år som begrensning og liberale unntaksregler som gir ytterligere varighet. Sannsynligheten for overgang til arbeid øker vesentlig når den maksimale varigheten nærmer seg. Et strammere stønadsbeløp kan bidra til raskere oppfølging av den enkelte og igangsetting av aktivitet, som igjen kan gi raskere arbeid. Den løsningen som Kristelig Folkeparti mener ivaretar begge hensyn best mulig, er alternativet som også fikk størst tilslutning under høringen – fra 19 høringsinstanser, herunder de fleste kommunene, Nav-kontorene, Spekter, Virke, YS og subsidiært fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Norges Handikapforbund. Denne løsningen innebærer en maksimal varighet på tre år. Unntak tidsbegrenses ikke, men det strammes inn på vilkårene for unntak. Senterpartiet fremmer forslag om dette alternativet, og Kristelig Folkeparti kommer derfor til å stemme for Senterpartiets forslag.