Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-04:
SV mener det er bra at vi nå får en egen bestemmelse om tortur. På den måten sender Norge signaler internasjonalt om at vi tar på oss vår del av ansvaret, til tross for at Norge ikke er det landet som har de største problemene på akkurat dette feltet. Samtidig må vi også huske på at vi ikke har helt rent mel i posen sjøl heller, og vi har heller ikke hatt det. Vi har gjentatte ganger blitt kritisert av internasjonale organer og torturkomiteer som har vært i Norge på befaring, bl.a. når det gjelder norsk praktisering av varetektsbestemmelser. Her har det skjedd en opprydning, men dette har etter SVs mening tatt for lang tid. Det må være klinkende klart at vi i Norge ikke aksepterer tortur, og at vi vil beskytte og forsvare menneskerettighetene uansett. Det kan innebære ganske store krav til oss i Norge, for det innebærer også at utlendinger som begår kriminalitet i Norge, også grov kriminalitet, har krav på beskyttelse mot tortur og andre umenneskelige handlinger og mot menneskerettighetsbrudd. Det innebærer bl.a. at også Fremskrittspartiet må akseptere at kriminelle som har begått grove overgrep mot borgere i Norge, må få lov til å bli i Norge hvis det er fare for at de blir utsatt for tortur eller andre menneskerettighetsbrudd hvis de blir sendt ut. Dette er ganske krevende når en kommer opp i helt konkrete saker der det har blitt begått stor urett mot andre, til og med drap. Blant annet er Sverige nå i hardt vær fordi de har sendt ut to utlendinger som var mistenkt for terror, til Egypt, og de skal ha vært utsatt for grov tortur i Egypt. Menneskerettighetsaktivister og politikere internasjonalt har reagert veldig skarpt på det, fordi de mener at Sverige har satt seg sjøl i et veldig dårlig lys og mistet sin posisjon som et foregangsland for å få bukt med tortur og brudd på menneskerettighetene. Det er også et annet aspekt som jeg har lyst til å trekke fram når vi nå berører tortur. Det handler om kvinneperspektivet. Internasjonalt har det vært vanskelig å få aksept for at kvinner skal beskyttes av nøyaktig de samme bestemmelsene og få den samme beskyttelsen i praksis som det menn får. Helt konkret har FNs kvinnekomite vært veldig bekymret for at ikke FNs torturkomite har tatt dette nok på alvor, nettopp fordi man har sett på menn som torturerer, ikke som torturister, men som menn. Dersom mannen bl.a. har begått voldtekt mot sitt torturoffer, har han plutselig bare vært "mann" - det har ikke vært i "embets medfør". Når departementet på side 5 i innstillingen skriver at "det er tilstrekkelig å nevne i motivene at handlingen, for å omfattes av torturdefinisjonen, må skje i tilknytning til arbeidet eller tjenesten", må vi holde tunga rett i munnen. Jeg tror også at justisministeren internasjonalt må holde fast på at vi ikke må skille mellom "tjenestemann" og "mann", for å si det på den måten. I praksis har dette mange steder betydd at kvinner ikke har fått beskyttelse mot tortur, fordi det rett og slett har blitt sett på som en privatsak. Helt til slutt vil jeg bare berøre situasjonen i forhold til Irak og USA og også terrorproblematikken. Det er klart at vi nå er i en sitasjon der et av verdens største demokratier begår grove overgrep og brudd på menneskerettighetene mot mennesker som de definerer ut fra medborgerskapet, ved å si at terrorister ikke skal ha de samme menneskerettighetene som andre. Det gjelder helt uavhengig av om de er dømt og det faktisk er bevist at de er terrorister. Dette setter oss alle i en veldig farlig situasjon. Vi kan aldri akseptere det. Uansett hvem det er som begår overgrep, kan vi aldri akseptere det. Når det da til alt overmål også gjelder en demokratisk stat, blir det veldig alvorlig. Dette må Norge fronte mye kraftigere når man er ute og treffer amerikanske embetsmenn og politikere.