Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-10-23:
Først vil jeg få takke saksordføreren for et grundig arbeid med saken. Jeg slutter meg også til den kritikken som er blitt reist mot både statsråd Knut Storberget og Regjeringa som helhet fordi saken kom sent til Stortinget, noe som i utgangspunktet gav komiteen lite handlingsrom for en fornuftig og forsvarlig behandling. Stortinget har også tidligere behandlet saker om Opplysningsvesenets fond, både gjennom en interpellasjon jeg selv reiste til kultur- og kirkeministeren i fjor høst, og gjennom en innstilling fra kontroll- og konstitusjonskomiteen som omhandlet spørsmålet om Stortinget med hjemmel i Grunnloven § 83 kunne be Høyesterett om en betenkning om hvorvidt den nye tomtefesteinstruksen og endringen i lov om Opplysningsvesenets fond, som vi behandler her i dag, er i samsvar med Grunnloven § 106 første punktum. Den nye tomtefesteinstruksen ble fastsatt ved kongelig resolusjon 14. september 2007, og det er som følge av denne instruksen at lov om Opplysningsvesenets fond § 5 endres. Kjernen i debatten i dag er om denne endringen kan sies å være innenfor eller utenfor de rammene som Grunnloven § 106 første punktum setter for anvendelsen av fondets midler. Det igjen får selvsagt konsekvenser for om Stortinget kan fatte beslutning gjennom ordinær lovbehandling etter Grunnloven § 75, eller gå veien om grunnlovsendringsforslag etter § 112. Det kommer jeg litt tilbake til. La meg først si litt om innholdet i grunnlovsvernet. Paragraf 106 første punktum lyder: «Saavel Kjøbesummer som Indtægter af det Geistligheden beneficerede Gods skal blot anvendes til Geistlighedens Bedste og Oplysningens Fremme.» En konsekvens av denne bestemmelsen er at § 5 i Opplysningsvesenets fond første ledd i dag lyder: «Eigedommane og kapitalen til fondet kan ikkje gjevast bort eller brukast opp.» Denne bestemmelsen er altså en retningslinje som følger av Grunnloven § 106. Jeg vil også presisere at Justisdepartementets lovavdeling i høring med komiteen 4. september i år bekreftet at disse bestemmelsene gjelder helt uavhengig av eierskapet til fondet. Så uansett på hvilken måte man ser på det både juridisk og politisk uløste spørsmålet om eierskap, gjelder skranken i § 106 fullt ut. Men nettopp fordi eierforholdet er uavklart, stilles det selvfølgelig også ekstra aktsomhetskrav til forvaltningen av fondets formue. Jeg vil også presisere at bestemmelsene i Grunnloven § 106 ikke stiller krav om profittmaksimering. Med andre ord: Til grunn for opposisjonens motstand mot lovendringen ligger ikke en uenighet om hvorvidt fondet skal kreve inn maksimalt av det det kan ved innløsninger og festeavgiftskontrakter. Til grunn for motstanden står tvert imot en sterk uenighet om hvorvidt det er rimelig at OVF som bortfester skal stilles vesentlig dårligere enn andre bortfestere som følger de alminnelige reglene i tomtefesteloven. På den måten kommer vi i en situasjon der noen heldige, tilfeldige tomtefestere får store gevinster. I avisen Vårt Land kunne vi i går lese om en tomt som etter de alminnelige reglene i tomtefesteloven skulle hatt en innløsningssum på ca. 630 000 kr. Med de nye reglene i tomtefesteinstruksen kan den samme tomten innløses for ca. 39 000 kr. Det gir en rabatt på nesten 600 000 kr. Det er jo lett å tenke seg at en fester da kan løse ut tomten for 39 000 kr og så selge den videre til markedspris og sitte igjen med en pen fortjeneste. Representanten Gorm Kjernli sa i sitt innlegg at det nesten er sånn at tomtefesterne fortjener å få utløst til en lav sum fordi de selv har opparbeidet tomten. Men det gjelder jo for enhver tomtefester at man opparbeider tomten. Det er ikke unikt for dem som fester på Opplysningsvesenets fonds tomter. Det gjelder for alle. Men alle andre må forholde seg til de retningslinjene som følger av tomtefesteloven. Gjennom tall som ble lagt fram for komiteen under høringen, ser vi at en vanlig situasjon vil være at vi opplever rabatter i størrelsesordenen 80–95 pst. på innløsningssummene. Det vil nå bli realiteten. Beregningene som ligger til grunn i proposisjonen, har saksordføreren redegjort for. Det er altså snakk om store tap – tap i størrelsesordenen mellom 1 og 1,25 milliarder kr av fondets formue, det vil altså si ca. 20 pst., og 20–25 mill. kr i tap årlig som følge av lavere festeavgifter. Et ytterligere politisk poeng er selvfølgelig at det er ganske pussig at en rød-grønn regjering gjør seg til talspersoner for at man skal overføre store summer fra fellesskapet til tilfeldige, heldige enkeltpersoner. Som en del tomtefestere uttrykte det i tiden etter at proposisjonen ble lagt fram: Dette er som å vinne i lotto. Bestemmelsen i grunnlovsparagraf 106 er selvfølgelig ikke til hinder for at det tas samfunnsmessige hensyn ved forvaltningen av OVFs eiendommer. Men disse hensyn er sekundære, og de kan bare gjelde så langt Grunnloven § 106 setter skranker. Spørsmålet i denne saken er altså om staten kan pålegge fondet en særskilt forpliktelse til å ivareta disse allmenne samfunnsinteressene som går på bekostning av de rammer og formål som er nevnt i § 106 i Grunnloven. Den nye tomtefesteinstruksen og lovendringen som er til behandling i dag, pålegger OVF en generell forpliktelse til å selge festetomter til en pris som er langt lavere enn det som følger av tomtefestelovens regler, og til å la være å innkreve den festeavgift som fondet har krav på i henhold til de avtaler som er lovlig inngått. Dette er etter mitt syn en systematisk tapping av fondets verdier for å fylle helt andre formål enn de som er omtalt i Grunnloven § 106. Det er ikke snakk om individuelle avtaler om lavere festeavgift eller lavere innløsningssum i enkelttilfeller, noe som er helt i orden, og som ligger helt innenfor det fondet kan gjøre allerede i dag, men det er snakk om å pålegge fondet alltid å bli stilt vesentlig dårligere enn andre bortfestere. Tomtefesteinstruksen pålegger altså ikke OVF en forpliktelse til å ta samfunnsmessige hensyn, men en forpliktelse til å avstå eiendom og verdier. Professor dr. juris Eivind Smith sa under høringen at det er merkelig hvis Stortinget gjennom uformelle uttalelser skal kunne fastlegge rekkevidden av Grunnlovens bestemmelser uten å gå veien om formell grunnlovsendring. Det har også blitt presentert, både gjennom proposisjonen og i andre sammenhenger, en problemstilling fra regjeringspartiene som handler om hvorvidt det er instruksen eller loven som er i strid med Grunnloven. Det er mildt sagt en spesiell problemstilling. For selv om Regjeringen i proposisjonen skriver at lovforslaget i seg selv ikke vil være i strid med Grunnloven § 106, men at det i så fall er instruksen som er det, så er ikke det relevant for Stortingets behandling. Som advokat Frode Innjord sa under komiteens høring: «Alle skjønner at en slik logikk bærer galt av sted, idet det fullstendig fratar Stortinget det ansvar som nasjonalforsamlingen har for å påse at det ikke gis lover som åpner for grunnlovstridige inngrep fra forvaltningens side.» Jeg har stilt spørsmålet før, og jeg tillater meg å stille spørsmålet igjen: Dersom det ikke var meningen at det skulle disponeres i strid med OVF-lovens § 5 første ledd og dermed Grunnloven § 106 første punktum, hva er da poenget med det nye andre leddet i OVF-lovens § 5 som Stortinget bes om å vedta i dag? Dette er meget enkelt, sett fra regjeringspartienes side. Dersom man skulle gå veien om grunnlovsendring, kreves et helt annet flertall, og det kreves en helt annen behandlingstid. Regjeringa har verken tida eller flertallet som trengs for å få vedtatt det den ordinære veien, slik som det skulle ha vært gjort. Derfor velger Regjeringa en vanlig lovendring, fordi de vet at det er det flertallet de har nå. Det har blitt sagt av flere – inkludert statsråden, som i brev til Kirkerådet datert 2. oktober 2007 sier at når det gjelder konsekvensene for Den norske kirke, vil han understreke at Regjeringa legger til grunn – at «Kirkens økonomi ikke skal svekkes som følge av instruksen». Det er ikke tegn til, verken i budsjettet eller på andre måter, at Regjeringa gjør noe med det å kompensere for Kirkens bortfall av penger. OVF gir mellom 200 og 250 mill. kr hvert år til kirkelige formål, som barne- og ungdomsarbeid og andre gode formål. De pengene kommer nå til å forsvinne, og det er ikke sagt noen ting om hvordan de skal kompenseres. Etter Høyres oppfatning er det ikke tvil om at det Stortinget i dag skal vedta, er i strid med Grunnloven § 106. Det er vi ikke alene om å mene. Det mener en samlet opposisjon, og det mener også sterke og klare røster i det juridiske miljøet. Til og med ekspedisjonssjef i Justisdepartementets lovavdeling Inge Lorange Backer sa under høringen at det er et forsvarlig juridisk skjønn å mene det motsatte av det lovavdelingen mener. Det er en sterk uttalelse. På bakgrunn av at Høyre mener at dette er i strid med Grunnloven § 106, er det for oss ingen tvil om at vi må be Odelstinget om å avvise loven. Jeg håper at det blir et vedtak, ved at flere slutter seg til.