Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-12-09:
Regjeringen har i utallige møter og på konferanser fortalt norsk næringsliv at Norge skal bli et av verdens mest innovative land. Visjonen til Regjeringen er følgende: «Norge skal være et av verdens mest nyskapende land der bedrifter og mennesker med pågangsmot og skaperevne har gode muligheter til å utvikle lønnsom virksomhet. På viktige områder skal Norge ligge i tet internasjonalt når det gjelder kunnskap, teknologi og verdiskaping.» Flott! Men hvordan skal en nå denne visjonen? Riktignok har de lagt fram en plan. Det gjorde Egon i Olsenbanden også, og jeg håper Regjeringen lykkes bedre enn han har gjort med sine planer. Planen til Regjeringen heter Fra idé til verdi. Når en leser denne, handler det mest om å spille ballen over til næringslivet. Dette ble enda klarere for meg da jeg hørte næringsministerens tale under Designdagen for noen dager siden, hvor han bl.a. sa at han var mest glad i de næringene som ikke trengte subsidier og støtte – en merkelig uttalelse fra en statsråd som har ansvaret for næringspolitikken Norge. Noen av Regjeringens medlemmer oppretter nå programmer rundt om i landet hvor hensikten er å plukke ut allerede vellykkede bedrifter, eller fyrtårn, som de kalles, som kan brukes som eksempler for andre for hvordan en kan etablere vellykkede bedrifter. Et av disse programmene som nå er i gang, er Innland 2010, som landbruks- og matministeren – for øvrig et veldig bra navn – også nevnte i sitt innlegg i stad. Dette var tema på en reiselivskonferanse på Hamar i forrige uke, hvor jeg var til stede. Reiselivet i Hedmark var positivt til Innland 2010, og det har det grunn til. Men etter innlegget fra representanten fra den politiske ledelsen i departementet forstod jeg at det var lite å hente av økonomiske bidrag fra Regjeringen. Jeg fant heller ikke noe i budsjettet til landbruksministeren da jeg lette der. Da er det lett å ha gode ideer, når andre skal betale for dem. I forbindelse med behandlingen av dette budsjettet har vi registrert at regjeringspartiene ikke har villet øremerke midler. Tydeligst ser vi det i merknadene og bevilgningene til Innovasjon Norge. Lettest er det å se på post 71, hvor en finner både internasjonalisering, profilering og innovasjonsprogrammer under samme post. En liten beskrivelse av en mulig fordeling er å finne i teksten til denne posten, men regjeringspartiene overlater all politikk på dette området til Regjeringen med merknaden om at «Regjeringen har lagt opp til å oppheve øremerkingene for å utnytte knappe ressurser mest mulig effektivt og uavhengig av bransjetilhørighet». Med andre ord er det departementet som skal prioritere pengebruken, ikke vi her på Stortinget. I tillegg innrømmer de selv at det er knappe ressurser det er snakk om. Innovasjon Norge er nå etablert og stort sett på plass, og jeg er optimist på deres vegne. Men jeg er enig med regjeringspartiene i at de har knappe ressurser, både til reiselivssatsing og til innovasjonsprogrammene. Jeg var inne på Designdagen i starten av mitt innlegg. Det er imponerende hvordan en del norske bedrifter har kommet seg når det gjelder design, og det blir flere som tenker design. Men fremdeles er det for få nykommere med på denne mønstringen av norsk design. Det er flere bedrifter som kunne gjort seg nytte av Norsk Designråds kunnskaper. Det er interessant å registrere at Regjeringen har fulgt Finlands eksempel og utropt 2005 som designår. Sammen med at Norsk Designråd har flyttet inn i nye lokaler, som vi håper kan utnyttes kreativt av norske bedrifter og designmiljøer, vil dette forhåpentligvis gi design enda et løft. Det som imidlertid bekymrer, er økonomien. Riktignok har Regjeringen bevilget 4 mill. kr mer enn i fjor, men det er ikke mye å lage designår av. Til slutt er stikkordet mitt såkornfond. Det er flott at Regjeringen har opprettet nye landsdekkende fond. Enda bedre er det at Stavanger ble inkludert av Stortinget. Men det er leit at ikke Tromsø fikk flertall. Problemene rundt de distriktsrettede såkornfondene bekymrer oss. Nå begynner folk ute å bli utålmodige og urolige av alt det som har vært fram og tilbake. De fire distriktsordningene er ennå ikke satt ut i livet, og det høres ut som om de lokale finansieringsmiljøene har liten tro på ordningene. Det vi hører, er at fondene er for store, de favner over et for vidt område og bør deles opp. Vi i Arbeiderpartiet har ikke vært arkitekten til disse fondene, og siden vi ikke har vært med på statsrådens kontor og tegnet, har vi holdt oss rolige i denne saken, helt til nå. Men nå synes vi det er på tide å få ryddet opp i dette. Det har vi fått mange henvendelser om. Vi ber arkitektene se én gang til på tegningene. Kanskje er husene for store, og det mangler noen dører å komme inn gjennom.