trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Kristeleg Folkeparti er veldig klår over at asylinstituttet bør oppretthaldast, og at det ikkje må verta uthola. Likevel må det kunna gå an å ha to tankar i hovudet på ein gong. Og det vi ber om, er at ein er meir romsleg når det gjeld behandlinga av desse sakene. Då vil behandlinga også gå fortare. Det betyr ikkje at ein skal få asyl eller opphald på humanitært grunnlag om ein ikkje har grunn til å få det. Men dei fleste sakene vert avgjorde ved skjønn. Og det er molbuaktig å senda ein person tilbake medan ein «headhuntar» naboen. Derfor må ein i ein overgangsperiode kunna vera meir romsleg når det gjeld behandlinga av den store restansen som er der. Vi krev veldig mykje i denne innstillinga, og vi krev at saksbehandlingstida skal ned. Vi synest det er vel mykje å krevja ein tidsfrist for kor fort dei skal koma i jobb. Det betyr ikkje at vi ikkje meiner at dei nabolanda som har klart å setja tidsfristar for opphaldet, gjer ein god jobb. Og det kan henda at vi seinare kjem tilbake både med ein betre økonomi og med ein tidsfrist for kor lang tid det kan gå før ein person skal koma i jobb. Men vi synest altså at vi må vera nokolunde rimelege og realistiske i forhold til våre krav, og dei er ganske store som dei er.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Den 21. mars sende statsråden ut eit rundskriv som skulle gjera det enklare for familiar å koma til Noreg medan saka deira vart behandla. Den 15. februar og den 21. mars varsla Regjeringa ein del forenklingar når det gjaldt det å koma til Noreg i samband med familiegjenforeining. Dette synest eg er veldig positivt, men i UDI ligg det ei mengd slike familiegjenforeiningssaker, noko det er heilt umogleg å akseptera for dei som ventar og ventar på sine kjære. Kva vil statsråden gjera for at denne oppmjukinga skal få konsekvensar for dei som har venta på kona si altfor lenge?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg synes faktisk det var oppsiktsvekkende at Berit Brørby innrømmet – slik hun gjorde det i begynnelsen av sin replikk – at hovedgrunnen til asylstrømmen var fattigdom. Hvis man studerer hele FNs flyktningkonvensjon, som er begrunnelsen som flertallet hele tiden bruker og viser til, er fattigdom og sosial nød – eller, skal vi si, ulike syn på virkningen av ulike religioners syn på forholdet mellom mann og kvinne – overhodet ikke grunnlag for å søke om asyl etter Flyktningkonvensjonen. Så når representanten innrømmer at fattigdom er hovedproblemet, gir hun i realiteten Fremskrittspartiet rett i at det er et misbruk av asylinstituttet som skjer når man med den begrunnelsen prøver å få varig og fast opphold i Norge. Så sa også representanten på slutten at når UDIs saksbehandlingstid går ned, blir det bedre. Jeg vet ikke om jeg skal le eller gråte, for det har ulike arbeiderpartiregjeringer, stortingspolitikere og Arbeiderpartiet faktisk sagt i veldig mange år. Man henviser til noe som skal bli. Det sa man i 1990 da det var store problemer, og det sa man i 1995. Kan ikke også Arbeiderpartiet la være å si slike ting inntil de har levert at det er en lavere saksbehandlingstid, for det er bare en liten drøm der i fremtiden. Når det gjelder forslaget om egne verksteder, skal Berit Brørby få kopi av Dagsavisen for 9. april, hvor dette er omtalt. Dette er altså noe som gjennomføres av den sosialdemokratiske regjeringen i Danmark. Jeg vet at hun alltid har meg mistenkt for å gjøre rare, dumme ting, men når det gjelder en sosialdemokratisk dansk regjering som har god kontakt med den norske, så bør det vel kanskje være noe fornuftig? Hun skal nå få overlevert hele begrunnelsen som står der, og som for så vidt også støttes av NOAS og av Røde Kors.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Først sa Erna Solberg at vi er imot å «presse opp tempoet». Nei, vi er uenige i uansvarlighet. Man kan ikke bare vedta ting her i Stortinget og tro at det da skjer noe i virkelighetens verden. Og det er grundig redegjort for – i hvert fall etter vår oppfatning – at det å arbeide med UDI er Regjeringen i gang med. Selv om man vil fatte et vedtak her om en eller annen tidsfrist som det i praksis ikke er mulig å holde, finner ikke vi at vi vil være med på et uansvarlig forslag som bare er myntet på å gjøre seg populær utenfor dette hus. Det må være gjennomførbart. Seriøse og ansvarlige partier kan ikke opptre slik som Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet her gjør. Og vi har ingen problemer med å akseptere de begrunnelser som er gitt av Regjeringen på dette området. Ja, det er gjennomført muligheter for dem som er i asylmottakene, til å ha arbeidstillatelse, men det er i praksis veldig få som blir benyttet. Og det vi sier, er at vi synes at det bør være en plikt til at de skal kunne settes i arbeid og settes på kurs, når de er asylsøkere her, og at de har en plikt til å gjøre det. Vi tror faktisk at selv om det kunne være noen ting som vil være i konkurranse med næringslivet, ville det kunne gjøres forskjellige enkle ting på et slikt verksted på et mottak. Det er jo nettopp Høyre som hevder at det er mangel på arbeidskraft i dette land. Så det at i hvert fall de asylsøkere på et mottak som ikke har noe å gjøre, blir satt i produksjonsarbeid, må jo være fornuftig, for da vil det bli mindre press på bedrifter i det ordinære næringslivet, som Høyre er så opptatt av skal få fri arbeidsinnvandring for å få tilstrekkelig tilgang på billig arbeidskraft. Jeg viser bare til den debatten. Dette synes vi er fornuftig, for da skjer det under plikt, og det er organisert av mottaket. Man slipper også det presset som man ville få fra en arbeidsgiver hvis søknadene ble avslått og asylsøkerne skulle sendes hjem. Da slipper man den hylingen og skrikingen. Da er det på mottaket de gjør dette, og det ville også være meget fornuftig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Først til det siste spørsmålet fra Erna Solberg: Det betyr at vi vil ha like regler for alle når det gjelder folketrygden. I mange år har vi fått henvendelser fra nordmenn som har bodd veldig mange år av sitt liv i utlandet, arbeidet der og så flyttet hjem til Norge. De har ikke fått full minstepensjon, for de har ikke hatt tilstrekkelig botid i Norge til å oppnå det. Ingen i Høyre eller andre partier har vært innstilt på å endre regelverket av den grunn. Men når det nå kommer innvandrere til Norge som ikke kan få botid nok til å få minstepensjon, våkner man øyeblikkelig i enkelte partier og sier at da må vi lage nye særregler som sikrer rettigheter i folketrygden på et mye mildere og snillere grunnlag enn det som hittil har gjeldt for nordmenn. Det er det vi er helt uenig i. Det skal være de samme regler for alle. Det er det vi synes er så merkverdig, at man ikke har hatt noen problemer med å si nei til nordmenn som har vært en del år av sitt liv i utlandet, mens man ikke har noen problemer med å si ja til utlendinger som flytter til Norge i voksen alder. Det er vårt fornuftige standpunkt. Så spør Magnhild Meltveit Kleppa om det er slik at vi vil ha en strengere praksis. Ja, det er riktig. Jeg bekrefter det jeg har sagt i hele mitt innlegg. Vi vil ha en langt strengere praksis, fordi vi vet av erfaring at av dem som kommer til Norge og søker asyl, er det bare 2-3 pst. som er reelle flyktninger etter FNs konvensjon. Og hvis vi først skal ta imot langt flere enn det som er reelle flyktninger, får man si hvilke mekanismer det er som skal avgjøre hvem det er som skal være så heldig å få komme til Norge. Skal det virkelig være de som har så mye ressurser at de greier å finansiere sin egen reelle billett til Norge, de som betaler smuglere for å komme til Norge, eller de som eventuelt begår kriminalitet? Det kan ikke være noe særlig fornuftig, så jeg bekrefter at vi ser på virkelighetens verden som den er, og er ikke så troskyldige og blåøyde som bl.a. Meltveit Kleppa er i denne politiske vurderingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Det ble påstått at det var vårt forslag nr. 17 som var grunnlaget for spørsmålet. Forslag nr. 17 lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem de nødvendige forslag som sikrer like opptjeningsregler i folketrygden for alle.» Det har altså ingenting med kommunenes sosialhjelpsutbetalinger å gjøre i det hele tatt. Vi har da også i vår innstilling og vårt forslag sagt at vi ønsker at staten skal ha det fulle og hele ansvar inntil folk kan livnære seg og greie seg selv. Hvis man ikke har hatt nok botid i Norge til å skaffe seg en fullverdig pensjon, får man heller legge opp til at man kjøper private pensjonsordninger. Vi ønsker ikke at det skal være kommunene som påtar seg dette ansvaret, slik som det er i dag. Vi ønsker å flytte ansvaret over til staten.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Det er slik, hvis også representanten Hagen tenker etter, at historisk sett har Norge fortsatt minus i regnskapet når det gjelder flyktninger. Det er faktisk betydelig flere nordmenn som, i hvert fall hittil, har flyktet fra Norge enn det vi har mottatt av flyktninger. Før var det slik at folk flyttet ut av landet på grunn av fattigdom, og fattigdom er vel hovedgrunnen til at folk også kommer hit nå. At enkelte i Norge nå flytter ut, er ikke fordi de er fattige, men derimot fordi de tror de blir det ved å betale skatt til hjemlandet sitt. Men jeg stusser litt over det siste forslaget fra representanten Hagen, forslag nr. 36. Jeg vil gjerne høre hans utdyping av det. Her står det nemlig at han vil ha «et system som åpner for at asylsøkere i mottak kan gis arbeidsoppgaver for eksempel i egne verksteder på mottakene». Hva betyr det egentlig? Betyr det at vi nå skal opprette statlige verksteder, som f.eks skal gå på bekostning av det lokale næringsliv som driver et verksted der asylmottaket er? Altså: Hvilken utforming har egentlig Hagen tenkt at et slikt forslag skal få? Mitt andre spørsmål til representanten Hagen er: Blir det ikke bedre – med raskere integrering og også raskere utsending – når vi får litt mer orden på UDIs saksbehandling, slik at det kan gå raskere? Og er det ikke et poeng at heller enn å ha disse såkalte statlige verkstedene, kan man la lokalt arbeidsliv, som kan ta mye bedre vare på asylsøkerne og flyktningene som vi har her i landet, ta dem inn som reell arbeidskraft?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Velferdsordningane våre er bygde på ein stor grad av tillit mellom folket og trygdesystemet. Vi veit at det er ein del som juksar seg til meir hjelp enn dei treng. Difor har vi kontrollrutinar og regelverk, men ikkje så strengt at dei som treng hjelp, ikkje får det. På den same måten har vi eit grunnleggjande prinsipp i straffelova om at ingen er skuldig inntil det motsette er bevist. Det vil seia at ein del som er skuldige, går fri fordi vi vil vera heilt sikre på at ingen uskuldig blir dømd. Når det gjeld høvet til å søkja asyl i Noreg, vil Framstegspartiet og Carl I. Hagen til og med ha eit strengare regelverk enn for dei som gjer seg skuldige i kriminelle handlingar i Noreg. Dei gir inntrykk av at det er nokre, men då nokre yttarst få, som skal få høve til å få asyl i Noreg. Det er i dagens innstilling avgrensa til å gjelda 1 000 kvoteflyktningar. Mitt spørsmål går i forhold til situasjonen for desse 1 000 som Framstegspartiet vil gi dette høvet. Dei finn til og med grunn til å føreslå endring når det gjeld familiegjenforeining, slik at det ikkje skal vera tillate å innvilga familiegjenforeining før etter 36 månader. Det vil altså seia at her er det nokre yttarst få som skal få høve til å koma innanfor grensene våre, men dei skal ikkje givast den tryggleiken, den starten for eit nytt liv i forhold til det dei har gått gjennom, som FN har gått god for. Dei skal ikkje givast noko håp om familiegjenforeining før tre år har gått.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Eg er overraska over at Høgre ikkje tek inn over seg det engasjementet og òg den frustrasjonen som er i mange lokalsamfunn når det gjeld dagens tilstand. Det er faktisk slik at statsministeren og andre prominensar på den eine sida tek til orde for ein brei kamp mot rasisme, samtidig som mange foreldre, mange organisasjonar, einskildpersonar og òg lokale folkevalde spør korleis vi skal forklara ungane våre om likeverd og respekt når det faktisk er slik at nokre av dei ungane som går i klasse med våre ungar, må sendast ut av dette landet fordi dei er frå feil land. Senterpartiets utgangspunkt er ei oppmjuking av sjølve asyl- og flyktningpolitikken. Vi peikar i innstillinga på at det er behov for å sjå på om ikkje fleire òg i Noreg bør givast asyl framfor opphald på humanitært grunnlag. Det er sjølvsagt det grunnleggjande. Og det er søknader om asyl og opphald på humanitært grunnlag som skal vera UDI si oppgåve, og der må saksbehandlinga kortast ned. Det er ingen fare for at dei vil bli arbeidsledige med den svært forsiktige merknaden frå Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet i forhold til at vi meiner at det å gi lokal vetorett bør kunna vurderast nærmare. Det ville faktisk vera å ta på alvor nokre lokalsamfunn som i dag har eit engasjement rundt einskildpersonar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Om representanten Torbjørn Andersen karakteriserer alle forslag som er romslegare enn det å gi rom for tusen kvoteflyktningar til landet pr. år, som ein generøs flyktningpolitikk, så står Senterpartiet for ein generøs flyktningpolitikk. Om han karakteriserer mitt innlegg og vår politikk som eit sært standpunkt i forhold til norsk flyktningpolitikk, er det feil. Om han les innstillinga nøye, ser han at her står Senterpartiet, SV og Kristeleg Folkeparti i all hovudsak saman. Vi står òg saman med Høgre og med Arbeidarpartiet i svært mange forslag. Det er slik at det er eit breitt fleirtal som ynskjer ein gjennomgang av norsk flyktningpolitikk i forhold til FNs flyktningkonvensjon. Eg synest det er pinleg at Flyktningerådet, NOAS og Amnesty. må påpeika at Noreg innvilgar langt færre asyl i dette landet enn land som det er naturleg for oss å samanlikna oss med. Når det gjeld Senterpartiet sine ordførarar – ja, ein av dei er Kristin Sørheim i Tingvoll, som i sin eigen kommune har registrert eit breitt engasjement for å la ein familie som dei meiner treng hjelp og støtte og opphald i Noreg, få bli i Noreg, og som har gitt si fulle støtte til Verdikommisjonen sitt forslag om det lokale ansvaret som, når det kjem til stykket, ligg i vetoretten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Statsråden understreka i innlegget sitt at praktiseringa av norsk utlendingslov skal ha eit «kjønnssensitivt» perspektiv. Mitt fyrste spørsmål vil gå i forhold til det manglande samsvaret som er påvist mellom dagens lovverk, dei regelendringane som skjedde i 1998, det rundskrivet som vart sendt ut i 1999 og som galdt samlivsbrot, altså det lovverket som ser ut til å vera på plass for ein meir romsleg praksis, og det som enkeltsaker viser på ein svært alvorleg måte. Synest statsråden det er urimeleg at det i påvente av den gjennomgangen som ein no skal føreta, vert føreslått at effektuering av saker vert lagd til side inntil ein får ei ny vurdering av slike søknader som kan få så kjempestore konsekvensar for enkeltkvinner? Kva initiativ er det eigentleg statsråden vil ta? Er det denne gjennomgangen av utlendingslova som kjem til å ta vinter og vår, eller har ho no teke innover seg at det faktisk er eit stortingsfleirtal som vil ha ein raskare gjennomgang og ei raskare endring, slik at vi raskare får samsvar mellom lovverk og praksis? Mitt andre spørsmål gjeld alle desse som i dag oppheld seg i mottak, og som etter det statsråden sjølv sa, i visse tilfelle ikkje har råd til nødvendige helsetenester og medisinar. Det ligg føre eit forslag frå SV og Senterpartiet som vil kunne betra det. Vil statsråden ta andre initiativ til forbetring på det området?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-04-23:
Det kunne være fristende å spa litt mer i dette om den kommunale vetoretten for utsendelse. Det er etter mitt syn en grundig sammenblanding av asyl- og flyktningpolitikk og arbeidsinnvandring som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet nå står for, og på mange måter var det vel Senterpartiets representant Meltveit Kleppa som under behandlingen av saken om arbeidsinnvandring for kort tid siden åpnet ballet med å bli ganske drøftende når det gjaldt utsending. Dette med saksbehandlingstid og dermed også ventetid er fra mange hold hevdet å være et motiv for fremming av diskutable søknader. Når vi da i merknadsform fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet får slått til lyd for en kommunal vetorett, og at ordførerne skal kunne forhindre en utsendelse av velintegrerte sysselsatte asylsøkere, reises spørsmålet om man ikke i realiteten er i ferd med å sette asylinstituttet på hodet. Kanskje er det slik at UDI blir andre instans, og at det med et visst volum og en lang ventetid i realiteten blir ordførerne som blir første instans. Hvis de kan melde om brukbar sysselsetting, er all annen grundig saksbehandling i UDI overflødig. Spørsmålet til Meltveit Kleppa er da: Hvor mye unødvendig ressursbruk skal vi ha i UDI hvis dette får et visst volum? Og skulle vi ikke, slik som man har gjort i andre land, sette inn alle krefter og ressurser på å få ned ventetiden slik at man unngår dette volumet på vikarierende grunnlag?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Det jeg akter å gjøre, er å iverksette det som jeg har signalisert på vegne av Regjeringa, og som Apelthun Sæle og Stortinget er godt kjent med, nemlig en del oppmykninger og forenklinger som bl.a. vil gjøre at familiegjenforeningssaker behandles raskere enn det som er tilfellet i dag. Nå er det slik at en del av forslagene krever lovendring, noen krever forskriftsendring, og noen dreier seg om praksis, og vi skal iverksette det så fort som det overhodet er praktisk mulig. Men man må altså vente inntil man får endret det som må endres, enten det er lov eller forskrift, før man kan bruke det på de sakene som ligger der. Så mens man venter på det, må sakene behandles etter det regelverket som gjelder nå, men der det bare er behov for å endre praksis eller man kan bruke de retningslinjer som er, skal det selvfølgelig iverksettes så snart som overhodet mulig. Jeg kan bare forsikre representanten om at det jobbes på høygir, som man har gjort ganske lenge nå, for å få en fortgang i disse sakene, og vi skal ikke ha mindre utålmodighet når det gjelder det i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Det jeg i hvert fall er helt sikker på etter et drøyt år som kommunal- og regionalminister, er at den måten vi i dag driver bosettingsarbeid overfor våre flyktninger og asylsøkere på, ikke fungerer. Spørsmålet var: Hva skal vi gjøre med det? Jeg spurte kommunene om hva de mente måtte til for at vi raskere skulle få bosatt flere. Ett av de svarene jeg da fikk, var: Mer penger. Kommunene fikk – etter Stortingets vedtak – omtrent akkurat det de sjøl bad om. Hva er så situasjonen i kommunene nå? Det er ikke slik at det har blitt noe vårslepp i kommunene sjøl om de har fått akkurat det de har bedt om når det gjelder integreringstilskudd. Hva skal vi da gjøre? Vi satte oss ned og snakket med Kommunenes Sentralforbund – hvilket jeg faktisk mener er veldig viktig at vi gjør – som har ansvar overfor kommunene, og som representerer kommunesektoren. Vi har i samarbeid fått til en modell som vi har anbefalt overfor Stortinget. Jeg er veldig overrasket over at bl. a. Høyre ikke støtter den modellen. For hva er det som skjer? Jo, mange flyktninger sitter i mottak i måneder og år. Jeg er veldig glad for den fokuseringen og det engasjementet som komiteen har, f. eks. i forhold til enslige mindreårige asylsøkere. Men hvis vi tror at bosettinga nå går av seg sjøl uten at en får på plass en ny bosettingsmodell, som til og med KS støtter, må jeg med all respekt si at det er å tro på julenissen, og det tror jeg faktisk ikke vi bør gjøre i forhold til dem som faktisk blir sittende i mottak i måneder og år, f. eks. enslige mindreårige asylsøkere som bør bli bosatt på en langt raskere måte. Hva skjer videre? UDI må i dag bruke mange ressurser på å spørre kommunene om de vil ta imot flyktninger eller ikke. Og er ikke Stortinget og komiteen veldig opptatt av at UDI skal behandle søknadene langt raskere? Da må en også ta konsekvensene av det. Jeg har også hørt at bl. a. Høyre har vært opptatt av at vi skal bruke pengene på en skikkelig måte. Hva skjer nå? Vi må bruke mange millioner kroner ekstra i året fordi mange flyktninger som skulle ha vært bosatt i kommunene tidligere, blir sittende altfor lenge i mottak. I tillegg mener jeg faktisk at hvis vi ikke greier å få et nytt grep omkring bosettinga i dette landet, vil vi lykkes enda mindre i integreringspolitikken. Jeg har også oppfattet at komiteen og Stortinget har vært særdeles opptatt av at vi skal lykkes bedre i integreringspolitikken. Men da må en også ta konsekvensene av det en sier. Da mener jeg det er underlig at Høyre ikke støtter opp om en bosettingsmodell som også Kommunenes Sentralforbund gir sin tilslutning til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Regjeringa hadde ikke lagt opp til noen tvang i sin opprinnelige bosettingsmodell, men vi oppfattet det slik at KS underveis i marsjen ville ha en annen bosettingsmodell. Jeg syntes faktisk at saka var for viktig til å ri prinsipper om hvilken modell som var den beste. Det jeg og Regjeringa var opptatt av, var å få en raskere bosettingsordning enn den som er i dag. Derfor gikk vi som kjent i dialog med Kommunenes Sentralforbund og ble enige om den modellen som det nå heldigvis blir flertall for. Der er det slik, som representanten Andersen var inne på, at vi ønsker at det skal være et nasjonalt utvalg som skal fordele – om en vil – i forhold til det samlede bosettingsbehovet det kommende året, og som også skal fastsette kriteriene som kommunene i hvert fylke skal legge til grunn for bosetting hvert år. Så er det slik at vi legger opp til at UDI sammen med KS skal be kommunene om å ta imot et visst antall flyktninger. Og hvis det er slik at det gjenstår en rest når høsten kommer som ingen kommuner vil ta imot, så er det lagt opp til at Kommunenes Sentralforbund på sine høstkonferanser skal forestå fordelingen av disse. Det som ligger i bunnen for hele denne modellen, er at flere kommuner må ta et større solidarisk ansvar for å få bosettinga på plass. Jeg vil minne om at når vi sier at vi skal ta imot folk fra andre land som er i nød – noe som er helt riktig etter Arbeiderpartiets mening – er det også slik at det får noen konsekvenser, bl. a. at de skal bosettes i noen kommuner. Da mener jeg at vi bare lurer oss sjøl hvis vi ikke har et opplegg som gjør at vi får til bosettinga langt raskere. Det gjør vi gjennom dette. Jeg har også oppfattet at mange kommuner faktisk er positive til ordninga, i likhet med Kommunenes Sentralforbund. Derfor føler jeg meg også trygg på at vi her skal kunne få til et opplegg som gjør at det i framtida vil være færre, både voksne og ikke minst unger, som blir sittende i mottak så lenge som tilfellet er i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg er i likhet med mange i Stortinget opptatt av å være helt sikker på at vi ivaretar kjønnsperspektivet på en skikkelig måte. Men jeg er ikke innstilt på å stille saker i bero mens en nå gjennomgår både lover og forskrifter – slik jeg også er innstilt på å gjøre. Hvis jeg hadde ment det, måtte jeg også ha ment at dagens lovgivning og de som forvalter utlendingslovgivningen, forholder seg til at det ikke skulle være riktig. Det har ikke jeg noe grunnlag for å si. Det er slik at de nye retningslinjene som ble lagt under Bondevik-regjeringa, blir fulgt. Det jeg har lært meg i løpet av det året jeg har vært så heldig å få være kommunalminister, er at alle saker har to sider, og den andre sida kommer ikke alltid fram i media. Det er heller ikke alltid slik at det er det riktige bildet som blir presentert i media. Det tror jeg det er veldig viktig å ha med seg når vi snakker også om den typen saker. Det betyr ikke at jeg ikke tror og mener at kjønnsperspektivet er svært viktig. Men jeg mener at vi nå har fått en bedre mulighet til å avdekke slike ting bl. a. ved at det nå er UDI som foretar avhørene istedenfor politiet. For i UDI er det flere kvinner, og jeg tror det er lettere å få fram den type opplysninger når kvinner snakker til kvinner. Det er et viktig poeng. Jeg tror også at det ved opprettelsen av Utlendingsnemnda, hvor vi har flere lekfolk inne, vil være enklere å få flere til å mene noe om den typen saker som ikke minst handler om rettssikkerheten. Jeg kommer til å sørge for, slik flertallet ber om, at vi får en raskere gjennomgang av det som dreier seg om kjønnsperspektivet, istedenfor å vente til vi har gått igjennom hele utlendingsloven. Og hvis det da er behov for å endre forskrifter, eller for å endre praksis, får vi se på det. Men jeg er innstilt på å foreta en hurtigere gjennomgang av dette enn av selve utlendingsloven. Når det gjelder det siste spørsmålet om helsetjenester, er det noe Regjeringa vil gå igjennom.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Til spørsmålet om barnevernsloven og hvorvidt den skal gjelde i forhold til alle mottak der det er enslige mindreårige asylsøkere: Jeg mener at dette er å gjøre barna til klienter. Jeg mener også, etter det jeg har sett og lært i løpet av dette året – jeg har møtt mange barn i en slik situasjon – at barna har svært forskjellige behov. For noen er det best å bo i bokollektiv. Jeg har selv møtt mange ungdommer som gjør det. Det er ikke nødvendig at de er under barnevernet. For noen av de barna er fosterhjem det beste, for andre er det altså andre løsninger som er det beste. Jeg mener vi må ha rom for å kunne finne ulike løsninger, og jeg mener også at de tiltakene som Regjeringa har foreslått, og som Stortinget nå i dag slutter seg til, og også en forsterkning av det i forhold til å styrke bl.a. bemanning, kompetanse osv. for å følge opp barna enda bedre mens de er i mottak, er viktige tiltak for å gjøre noe med dette. Jeg mener det er langt bedre forslag enn å si at en skal komme inn under barnevernsloven. Så vil ikke jeg her kommentere enkeltsaker som representanten Karin Andersen tar opp, bortsett fra å si – for jeg har sett at det har versert en del saker i forhold til bl. a. Kosovo – at sjuke barn kan være mangt, og for en del sjukdommer er det fullt mulig å få behandling i Kosovo. Poenget mitt med å si det er at her må det selvfølgelig foretas en individuell vurdering i hver enkelt situasjon, og også i forhold til hvilken sjukdom en her snakker om. Jeg vil også si at i forhold til det andre eksemplet på en sak som også har stått omtalt i media, en sak i Sollia, er det bildet som ble presentert i media, ikke nødvendigvis det riktige. Når det gjelder den familien det der var snakk om, var det faktisk slik at vedkommende familie hadde fått beskjed om å reise ut tidligere og ikke hadde forholdt seg til utreisefristen. Derfor bør det ikke komme som en overraskelse for noen at det da blir bedt om utsendelse på et senere tidspunkt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. Den senere tiden har det vært skapt mye uro og usikkerhet når det gjelder Storebrand, DnB og Sampo. I den forbindelse var finansministeren offentlig ute og påpekte at han ønsket at Folketrygdfondets styre registrerte og la merke til hva de politiske partiene på Stortinget gav uttrykk for. For ti år siden, da finansministeren var stortingsrepresentant og medlem av finanskomiteen, var han sammen med Fremskrittspartiet om å lage retningslinjene for hvordan Folketrygdfondets styre skulle opptre. En av de tingene statsråden selv var opptatt av da, var at Folketrygdfondet ikke skulle brukes til redningsoperasjoner, videre at det ikke skulle være politisk styring av enkeltinvesteringer foretatt av Folketrygdfondets styre. Jeg vil derfor be statsråden om å bekrefte at han ikke har endret oppfatning i dag i forhold til hva han selv gav uttrykk for for ti år siden.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
Jeg er fullt klar over at Regjeringen ikke har noen fullmakter hva gjelder å instruere Folketrygdfondets styre. Det er det Stortinget som har. Men det er nå engang slik at kraftfulle uttalelser fra finansministeren i denne sammenheng åpenbart er med på å påvirke prosessene. Og jeg vil veldig gjerne nok en gang be statsråden om å bekrefte at han ikke har noen intensjoner om verken å påvirke Folketrygdfondets styre i deres beslutninger i denne saken eller å ta noe som helst initiativ til at de retningslinjer som er trukket opp av Stortinget, skal endres. Det er vesentlig med en klargjøring, for det er skapt betydelig usikkerhet i denne saken. Det er av betydning at Stortinget og andre miljøer opptrer ryddig når denne type fusjonsspørsmål kommer opp – jeg har i hvert fall registrert betydelig uro. Jeg vil nok en gang be finansministeren bekrefte at han ikke har tenkt å blande seg inn i disse.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-30:
Det er bedre at 10 av 10 boligeiere slipper enn at seks av 10 boligeiere slipper boligskatt. Derfor vil jeg ha svar på spørsmålet jeg nå har tenkt å stille, og ikke en utlegning om hvordan finansministeren tolker Fremskrittspartiets synspunkter på boligskatten. Det finansministeren sa i sitt første svar til representanten Foss, var at det vi diskuterte, var et nytt takseringssystem, og at et av resultatene av det ble 1,5 milliarder kr i lettelser, og det kunne nesten høres ut som om finansministeren syntes det var en litt sånn uheldig bieffekt at det faktisk ble noen skattelettelser som følge av innføringen av et nytt takseringssystem. Hvis det derimot er slik at Arbeiderpartiet virkelig mener at det er nødvendig å gi lettelser i boligbeskatningen, hvorfor er det da så viktig å vente med å gi den skatteletten til år 2005, og ikke begynne å innføre den allerede i 2002? Hvis målet er å gi lettelser for folk flest «som bor i blokk», som finansministeren så pent sa det, hvis det er viktig, må det være viktigere å gjennomføre det fra 2002 enn å late som om man først skal gjøre det i 2005.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Det er ofte slik at det er ulike politiske syn i saker som denne. I denne saken har imidlertid alle partiene i Stortinget gitt samstemmig uttrykk for betydningen av at Storebrand forblir norsk. Det har jeg merket meg. Det går jeg ut fra at alle samfunnsaktører har merket seg. Og det går jeg ut fra at også aksjonærene har merket seg. Regjeringen har aldri på noe tidspunkt eller i noen enkeltsak gitt uttrykk for noe ønske om å instruere Folketrygdfondet. Refereringen fra representanten er derfor ikke korrekt. I tråd med etablert praksis er det heller ikke slik at Regjeringen har noen fullmakt til det. Folketrygdfondets styre skal på selvstendig grunnlag avgjøre slike saker. Det forhindrer ikke at man må forvente at Folketrygdfondet i likhet med alle andre aksjonærer har merket seg de samstemmige synspunktene som er kommet fram fra partier i Stortinget. Jeg har i denne sammenheng merket meg en interessant uttalelse fra tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik, som er parlamentarisk leder for Kristelig Folkeparti. Han uttrykker i et intervju med Dagens Næringsliv 25. mai: «Det er nok en klar oppfatning her i huset at man ønsker en norsk løsning slik at vi kan få en sterk norsk finansinstitusjon. Jeg mener det må være tillatt å si såpass at man regner med at Folketrygdfondet merker seg det». Videre sier han i forhold til spørsmålet om Folketrygdfondets behandling: «Det er klart det har den muligheten. Ingen kan gripe inn mot det. Men jeg synes at når det er en såpass entydig oppfatning i det politiske miljøet, er det ikke unaturlig at dette kommer frem. Folketrygdfondet lever ikke i et vakuum. Men ingen av oss vil begi seg inn på en instruksjon». Jeg syns det er godt uttalt, og jeg har ingenting å tilføye til det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jeg kan selvsagt bekrefte det som representanten ber om i sitt spørsmål. Det har da heller aldri vært aktuelt. Regjeringen har aldri på noe tidspunkt gitt uttrykk for at den har noe ønske eller noen mulighet for å instruere Folketrygdfondet. Det jeg har gitt uttrykk for, er ganske identisk med det som representanten Bondevik har gitt uttrykk for i dette intervjuet i Dagens Næringsliv. Jeg regner med at det er et utgangspunkt også for representanten Jensen at hvis politiske partier gir uttrykk for synspunkter, går man ut fra at samfunnet rundt seg merker seg det man sier. Det går jeg ut fra at alle aksjonærer har gjort, også Folketrygdfondet. Men det har aldri noen gang vært snakk om noen instruksjon.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jeg syns det er riktig å ta utgangspunkt i at det er Storebrands aksjonærer som nå skal ta stilling til de bud som foreligger. Jeg har merket meg styrets tilråding. Jeg har merket meg at det er ulike syn i styret. Jeg har for så vidt også merket meg at det synes å være noe ulike vurderinger blant aksjonærene. Jeg er meg svært bevisst at jeg har ulike roller i denne sammenheng, bl.a. en rolle som konsesjonsmyndighet, hvor jeg ikke vil gi uttrykk for noe synspunkt før saken kommer til behandling på mitt bord. Når det gjelder de øvrige spørsmål som representanten her reiser, ser jeg ikke grunn til å reise spekulasjoner rundt det nå. Nå er det de ulike selskapene og aksjonærene som skal behandle de bud som foreligger.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Mitt alternativ – hvis man skulle kalle det det – er at jeg legger til grunn at de utsagn som kommer fra politiske partier i Stortinget, merker alle aktørene i samfunnet seg, også aksjonærene i Storebrand. Det har jeg gitt uttrykk for, verken mer eller mindre.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Som i svaret til representanten Jensen må jeg avklare en nyanse. Representanten Hagen brukte uttrykket «avgjørende vekt på». Det har aldri jeg uttalt. Det jeg har uttalt, er at jeg forutsetter at representanten Hagen, hvis han som folkevalgt politiker gir uttrykk for et syn, mener det han sier i en slik sammenheng, at han ønsker at det skal bli lagt merke til, ikke bare slik at han gir uttrykk for det for at det skal stå på trykk. Og da går jeg ut fra at de ulike aktørene i samfunnet merker seg det representanten Hagen sier, i likhet med de andre politiske partiene. Det er jo ikke slik at man skal legge avgjørende vekt på det selv om man merker seg det, men det er et moment som man selvsagt forutsetter at man tar med i betraktningen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Regjeringen har lagt fram et forslag om et nytt takseringssystem for boliger. Dette forslaget har under behandlingen i Stortinget ført til at Arbeiderpartiets representanter sammen med representantene fra SV har lagt fram et forslag til votering som ville ha gitt som resultat at vi ville fått et system som ville ha redusert boligskatten med 1,5 milliarder kr. Det ville bety at seks av 10 helårsboliger helt ville slippe boligskatt, mot nå én av 10. Åtte av 10 ville komme bedre ut enn i dag. Da er det forunderlig for meg at Høyre for sin del velger å stemme mot et slikt forslag og heller velger å bli stående med dagens takseringssystem, som vi alle sammen mener er dypt urettferdig. Så fremmer Høyre et forslag om at man skal få en alternativ vurdering for dem som klager, og man skal basere seg på markedsverdi. Men det er jo nettopp det vi har prøvd å unngå gjennom det nye forslaget til takseringssystem. Høyres forslag til alternativ løsning, som innebærer å basere seg på markedsverdien, betyr at det må foretas takst av hvert enkelt hus som skal opp til vurdering. Der må man, fordi man skal legge markedsverdien til grunn, sjekke om det er fliser på badet, om det er sprekker i grunnmuren, om det er kveldssol eller ikke. Det er nettopp dette vi har prøvd å unngå. Men Høyre stod, da deres eget forslag hadde falt, overfor valget mellom det system som Arbeiderpartiet la opp til, og som ville bety betydelige forbedringer og lettelser, og å videreføre dagens system. Jeg konstaterer at Høyre valgte det siste.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Nå er det slik at budsjettet for 2002 skal legges fram i midten av oktober. Men Arbeiderpartiets forslag er at man skal legge fram et nytt takseringssystem som vil være rettferdig, og som vil ha som konsekvens at når det gjennomføres, vil man få slike lettelser som det som beskrives. Så må jeg gjenta, selv om det er sagt i Odelstinget, at jeg blir ikke mindre forundret over at representanten Foss skal reise opp til dem som bor i blokk på Stovner og forklare dem at vel, Høyre valgte at dere, til tross for denne sikkerhetsventilen som Høyre ønsker å legge inn, skal betale 2 000 kr i boligskatt, mens med Arbeiderpartiets opplegg ville 94 pst. – 19 av 20 – av dem som bor i blokk i dette landet, sluppet boligskatt. Det er et valg Høyre har gjort. Høyre har, når de ikke fikk gjennom sitt prinsipale forslag, valgt å si nei til Arbeiderpartiets forslag og heller bevare dagens system, og de har valgt en subsidiær løsning hvor de baserer seg på en markedspris som gjør at man må foreta taksering i forhold til den enkelte bolig. Forstå det den som kan!
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Det vi snakker om nå, er hvorvidt man får et nytt system eller ikke. Det er ikke nivådiskusjonen som har vært det sentrale i forbindelse med spørsmålet om det nye takseringssystemet. Vi har sagt at vi som følge av det nye systemet foretar endringer som gir et slikt resultat. Så blir det hvert enkelt år en diskusjon om hvilket nivå man ønsker å ha. Representanten har et fullstendig feil utgangspunkt, for representanten Jensen sier at det er bedre at ti av ti slipper boligskatt enn at seks av ti slipper boligskatt, men det er jo ikke det som er alternativene her. Fremskrittspartiet og Høyre har valgt at én av ti skal slippe boligskatt, på grunn av at de ikke fikk gjennom at ti av ti skal slippe det. De valgte altså å videreføre et system som gjør at én av ti slipper boligskatt istedenfor seks av ti. Det er det som er resultatet av den stemmegivningen som ble foretatt i Odelstinget.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jeg stiller det samme spørsmålet som representanten Svarstad Haugland gjør. For jeg syns også det naturlige utgangspunktet er at hvis man ikke får det man mener er best, så tar man det som er nest best. Men det som var det utrolige under behandlingen i Odelstinget, var at de enkelte partier, når de ikke fikk det de syntes var best, tok det som var verst, altså en videreføring av dagens system, istedenfor å velge den nest beste løsningen, som etter mitt syn var forslaget fra Arbeiderpartiet og SV, sett fra Kristelig Folkeparti sitt ståsted. Så reiser representanten spørsmål om byråkratisering. Det er jo nettopp det vi har prøvd å unngå gjennom det nye takseringssystemet. Vi har lagt fram et forslag som er så enkelt at hvis man vet hva kvadratmetersatsen og alderen på boligen er, kan man regne ut skatten selv uten noe problem. Det alternativet som Høyre nå kommer med, og som jeg forstår at Kristelig Folkeparti vurderer å stemme for, har som innretning at man skal ta utgangspunkt i markedspris. Men hvordan fastsetter man markedspris? Markedspris avhenger jo av hvilken tomt man har, hvilken utsikt man har, hvor oppusset boligen er, osv. Det er da åpenbart at dette er et svært byråkratisk system. Og markedsprisen varierer som kjent fra år til år, så hvorfor i all verden ikke ta et enkelt system basert på kvadratmetersats?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Høyre har en utmerket evne til å si at de ikke gjør endringer i boligskatten når de er i opposisjon, men jeg syns det er mest relevant å se på hva som er praksis. Høyre satt i regjering og økte boligtaksten i 1982 med 10 pst., i 1983 med 10 pst., i 1984 med 10 pst., i 1985 med 10 pst. og i 1986 med 10 pst. Så var de i opposisjon noen år, og da var de imot. I 1990 kom de tilbake i regjeringsposisjon, og da var de for økt takst på 10 pst. Så var de ute noen år, men i 1998 inngikk de et budsjettforlik med regjeringen Bondevik, og da var det en økning på 5 pst. Jeg syns kanskje det vil være rimelig at Høyre tar med seg sin nære fortid før de kritiserer andre.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
La meg først understreke at økningen fra Høyres side i 1998 var etter Høyres såkalte nye vedtak – bare slik at representanten og jeg kan være enig om det. Når det gjelder budsjettet for neste år, har jeg ikke tenkt å legge fram det før i begynnelsen av oktober. Jeg har ingen umiddelbare planer om noen økning i boligbeskatningen i forbindelse med det. Men budsjettet presenterer vi i oktober.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Nei, på ingen måte. Vi har vært villig til å finne løsninger under arbeidet i Stortinget. Jeg konstaterer at det dessverre ikke var mulig å nå fram til et slikt resultat. Arbeiderpartiet vil selvsagt vurdere de forslag som andre partier måtte ha, men vi syns det er trist at det ikke var mulig å få til en endring av systemet som ville ha ført til at vi fikk et mer rettferdig takseringssystem, et enklere takseringssystem og et system som folk på en enkel måte kunne ha beregnet taksten ut fra. Jeg mener at det systemet som vi har i dag, må endres, og jeg håper at det skal være et bedre grunnlag på et senere tidspunkt for å få tilslutning i Stortinget til å foreta slike endringer. Så er det slik, som jeg svarte på det foregående spørsmålet, at vi ikke kommer til å øke boligtakstsatsen for kommende år. Vi mener det er riktig å legge fram forslag om et takseringssystem i tråd med det som vi foreslo i Stortinget for få dager siden.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Da vil jeg selvsagt ta beslutningen til etterretning.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jeg tror vi skal ha respekt for at det er et stort antall boliger som må få fastsatt en takst. Hvis jeg ikke husker veldig feil, dreier det seg om rundt 2 millioner boliger som skal ha en takst. Det er et veldig stort antall. Bare det å få fastsatt takst for hvert enkelt tilfelle – selv om det er enkle beregninger som skal gjøres med utgangspunkt i kjent boligstørrelse – er årsaken til at det tar noe tid å gjennomføre et slikt nytt system. Jeg vil ikke avvise muligheten for å sette inn ytterligere ressurser for å gjennomføre dette på et enda tidligere tidspunkt, men det krever selvfølgelig ytterligere ressurser enn det som i utgangspunktet er forutsatt. Med den ressurstilgang som vi la til grunn i proposisjonen, er det slik at det vil være klart først fra skatteåret 2005, i forbindelse med forskuddsutskrivningen da.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Jeg tror nok det er fornuftig å vente med statsbudsjettet til statsbudsjettet kommer. Det som har vært Regjeringens utgangspunkt, er at vi skal ha et taksystem for egenandeler, som er slik at de som er storforbrukere, som har behov for mye medisiner som det er egenandel på, skal få begrensede belastninger. Antallet som kommer under dette taket, har økt kraftig i løpet av de senere årene. Det viser at taket er en effektiv begrensning i forhold til kostnadene, og her har vi lagt til grunn begrensede økninger, bl.a. i budsjettet for inneværende år.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Regjeringen har lagt et opplegg hvor vi ønsker å begrense egenandelene når det gjelder sykdom, ved å ha en effektiv takordning. Den kommer vi selvsagt til å videreføre. Vi la i årets budsjett opp til endringer i egenandelene bl.a. når det gjelder opptreningsinstitusjoner. Enkelte egenandeler gikk faktisk ned. Jeg tror at takordningen her er helt sentral, og derfor har vi lagt stor vekt på å begrense veksten i taket. Og det virker i dag som en vesentlig begrensning i forhold til betaling av egenandeler for dem som er kronisk syke og har stort behov for medisin.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Nå går jeg ut fra at representanten Meltveit Kleppa med sin bakgrunn vet at det ikke er finansministeren som er fagstatsråd for spørsmålet om egenandeler. Men det forhindrer ikke at Regjeringen for sin del har kommet til en konklusjon, som representanten her viser til. Et motstykke til det var altså at vi la fram et budsjett hvor vi også reduserte egenandelene på enkelte områder.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Den sammenhengen som representanten peker på mellom bl.a. Høyres forslag om store skattelettelser og det som kommer ut i form av kommunale gebyrer og egenandeler, tror jeg det er meget vesentlig å peke på. Jeg tror at et motstykke til den skattelettepolitikk som Høyre presenterer, vil være en økning i vesentlige egenandeler på det kommunale området. Så til kjernen i spørsmålet: Ja, utviklingen bekymrer meg. Jeg mener at det er svært betenkelig og ikke akseptabelt at vi har en utvikling hvor enkelte barn ikke kan ta del i felles aktiviteter på skolen på grunn av at det er egenandeler på dem. Ja, Regjeringen vil gjøre noe med det. Regjeringen vil følge opp Arbeiderpartiets landsstyrevedtak om at vi skal ha en grunnskole fri for egenandeler. Det kommer vi til å følge opp. Det er også nedfelt i forbindelse med langtidsprogrammet, slik at Arbeiderpartiet er seg meget bevisst at vi ønsker å sikre en rettferdig fordeling i tilknytning til skolen. Derfor er vi nødt til å ha en grunnskole som er fri for egenandeler.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Når det gjelder egenandelstak 2, er representanten sikkert kjent med den redegjørelsen som Regjeringen gav i budsjettet om at det er praktiske problemer i forbindelse med å få til en slik løsning. Motstykket til det var altså at vi reduserte egenandelene på enkelte områder. I motsetning til hvordan man ser på det engasjement som er fra SVs, Senterpartiets og Arbeiderpartiets side, blir jeg forundret når representanter fra Kristelig Folkeparti tar opp spørsmål om sykdom. Kristelig Folkeparti går jo inn for innstramminger i forhold til sykelønnsordningen, sammen med Fremskrittspartiet, sammen med Høyre og sammen med Venstre. Men hva er det som virkelig betyr noe i forhold til dem som er syke? Det er om de har mulighet for å beholde sin lønn under sykdom, eller om de vil få vesentlige reduksjoner i den. Vi har lagt fram en beregning som viser at dersom man legger f.eks. Høyres modell til grunn, vil utslaget være minst 4 800 kr i sykdomsskatt for en person med en gjennomsnittlig industriarbeiderinntekt. Er han syk et helt år, vil resultatet være 32 000 kr. Dette er skatt på sykdom, en skatt som Kristelig Folkeparti vil innføre.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Den konkrete saken som representanten reiser her, er en meget komplisert og vanskelig sak. Jeg har ikke problemer med at man reiser problemstillingen knyttet til sparebankenes egenart. På den andre siden er det en viktig problemstilling at en av Norges største finansinstitusjoner gir uttrykk for at de har problemer med å få tilstrekkelig tilgang på kapital hvis de ikke får endret organisasjonsformen. Det er ikke et selvsagt svar på dette spørsmålet. Vi har lagt stor vekt på at sparebanknæringen selv skulle kunne gi uttrykk for sitt syn. De har lagt til grunn en bred prosess. Den har resultert i at et flertall har gått inn for at det skal gis adgang til omdanning. Det har jeg merket meg. Jeg vurderer saken. Jeg har ikke tatt standpunkt, og det vil enda gå noe tid før standpunkt vil bli tatt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Det representanten her gir uttrykk for, er at hans parti mener å ha et grunnlag for et bedre standpunkt til fordel for sparebanknæringen enn det sparebanknæringen selv mener å ha. Her er det ikke entydig hvilken konklusjon som er den riktige. Det er et spørsmål som jeg har gitt uttrykk for at vi vil vurdere meget grundig. Det innebærer selvsagt også at jeg ikke hadde noen forutinntatt konklusjon før sparebanknæringen la fram sin tilråding. Den har jeg registrert. Jeg har hatt møte med Gjensidige NOR. Jeg har hatt møte med de ansatte i Gjensidige NOR. Jeg har hatt møte med andre sparebankrepresentanter, med Sparebankforeningen, og jeg har for kort tid siden fått en redegjørelse om Sparebankforeningens standpunkt. Dette vil jeg ta med meg i den videre behandlingen, men det vil fortsatt ta noe tid før konklusjon foreligger.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-30:
Regjeringen vil følge opp handlingsplanen for sosial og økonomisk trygghet i budsjettet for neste år og i de etterfølgende år. I så måte er det ikke behov for å forsere det, vi er allerede i gang med oppfølgingen.