Bent Høie (Høyre), 2021-03-22:
Jeg vil takke interpellanten for å reise en viktig debatt. Regjeringen har nylig besluttet å sette i gang et utredningsarbeid med sikte på å utvide retten til helsehjelp for ofre utsatt for menneskehandel. Utredningen vil også omfatte spørsmålet om betaling for helsehjelpen. Menneskehandel er vår tids slaveri. Regjeringen har en handlingsplan mot menneskehandel fra 2016, med tiltak som skal bekjempe menneskehandel og bistå ofrene. I Granavolden-plattformen er det slått fast at regjeringen vil styrke arbeidet mot menneskehandel, intensivere arbeidet med straffeforfølgning av bakmenn og sikre et helhetlig tilbud til ofre som blir utsatt for menneskehandel. Norge har gjennom Europarådets konvensjon om tiltak mot menneskehandel bl.a. forpliktet seg til å gi ofre beskyttelse og bistand. Vi har påtatt oss å gjennomføre tiltak som er nødvendige for å bistå ofrene med fysisk, psykisk og sosial restitusjon. Regjeringen mener det er rimelig å vurdere utvidede rettigheter til helsehjelp for denne særskilte gruppen. Det siktes her til antatte ofre for menneskehandel som har søkt om eller er innvilget oppholdstillatelse for en begrenset periode, eller som venter på endelig avgjørelse etter klage på avslag om slik tillatelse. En refleksjonsperiode for ofre for menneskehandel er en arbeids- eller oppholdstillatelse som varer i seks måneder. Formålet med refleksjonsperioden er at offeret skal kunne bryte med miljøet bak menneskehandelen og få hjelp til å komme til hektene. Videre er intensjonen å legge til rette for at personer som står bak, skal kunne straffeforfølges. Det kan derfor også gis en begrenset oppholdstillatelse for inntil ett år hvis det er nødvendig at offeret er i Norge mens politiet etterforsker bakpersonene, eller under rettssaken. Sistnevnte tillatelse kan om nødvendig forlenges. Kjente ofre for menneskehandel i Norge har i hovedsak vært utenlandske statsborgere som har vært kort tid i Norge, mange uten lovlig opphold, og fra land utenfor EØS-området. Det betyr at ofre for menneskehandel i dag ofte ikke har rett til helsehjelp utover det aller mest påkrevde. Selv etter at de har fått innvilget en refleksjonsperiode på seks måneder, har mange ikke rett til nødvendig helsehjelp fra kommunen og spesialisthelsetjenesten i det omfang som følger av såkalte fulle rettigheter til helsehjelp. Differensieringen av retten til helsehjelp er i utgangspunktet utslag av en saklig forskjellsbehandling basert på pasientens tilknytning til Norge. Men det kan være grunn til å gjøre unntak eller lage særordninger for visse grupper som ikke oppfyller de vanlige vilkårene. Jeg vil understreke at alle som oppholder seg i Norge, har rett til øyeblikkelig hjelp. De har også rett til helsehjelp som er helt nødvendig, og som ikke kan vente. Personer som er psykisk ustabile, og som utgjør en nærliggende og alvorlig fare for sitt eget eller andres liv eller helse, har rett til psykisk helsevern. Det gjelder også når de oppholder seg ulovlig i Norge. Videre har barn og gravide i stor grad rett til helsehjelp, uavhengig av om oppholdet er lovlig eller ikke. Dessuten har alle som oppholder seg i Norge, rett til svangerskapsavbrudd og smittevernhjelp dersom de har slike behov. Rett til helsehjelp utover dette forutsetter at man har lovlig opphold, og i tillegg oppfyller et av tre øvrige kriterier. For å ha såkalte fulle rettigheter til helsehjelp må man enten, punkt 1, være bosatt i Norge, dvs. ha opphold som har vart eller er ment å vare i minst tolv måneder, punkt 2, være medlem av folketrygden, eller, punkt 3, være omfattet av en gjensidighetsavtale som Norge har med andre land, som f.eks. EØS-avtalen eller trygdeavtaler med land utenfor EØS. De som ikke har fulle rettigheter til helsehjelp, utgjør ingen ensartet gruppe. De er her av mange ulike årsaker og under helt ulike forhold. Vi mener at ofre for menneskehandel er en gruppe som skiller seg ut. Ofrene er ofte i en svært sårbar situasjon. Menneskehandel innebærer å tvinge, utnytte eller forlede en person til visse handlinger ved vold, trusler, misbruk av sårbar situasjon eller utilbørlig atferd. Handlingene kan bl.a. være prostitusjon eller andre seksuelle ytelser, eller tvangsarbeid eller tvangstjenester, herunder tigging. Menneskehandel bryter grunnleggende menneskerettigheter og er grov kriminalitet som rammer ofrene svært hardt. De har ofte sammensatte helseproblemer og et stort behov for helsehjelp, både akutt og over tid. Samarbeid med ofrene er viktig for å kunne avdekke, etterforske og straffe menneskehandel. Det er noe av grunnen til at ofrene innvilges en refleksjonsperiode. Og som nevnt kan det gis begrenset oppholdstillatelse utover dette mens politiet etterforsker bakpersonene, eller under rettssaken. Vi vil derfor nå utrede om denne avgrensede gruppen bør få større rettigheter til helsehjelp enn de har i dag, selv om de ikke oppfyller de vanlige kriteriene. Det er rimelig å vurdere om de bør få tilgang til helsehjelp i vanlig omfang under slikt opphold i Norge allerede på et tidlig stadium i prosessen, ikke først dersom det innvilges oppholdstillatelse for minst et år. Personer uten fulle rettigheter til helsehjelp skal som hovedregel selv betale de fulle kostnadene for helsehjelpen. Vi må derfor også se på finansieringen for å sikre at en eventuell utvidelse av retten til helsehjelp blir en reell utvidelse. Regjeringen har bestemt at det skal utredes om det er hensiktsmessig å etablere en nasjonal funksjon som kan gi ofre utsatt for menneskehandel råd og helsehjelp, samt gi helse- og omsorgstjenestene praktiske råd og veiledning om helsemessig oppfølging. Helse- og omsorgsdepartementet vil ha ansvar for utredningsarbeidet i dialog med øvrige departementer.