Trond Helleland (Høyre), 2015-06-19:
Borgerkrigen i Syria og ISILs brutale herjinger har ført til en av de største humanitære krisene siden annen verdenskrig. Millioner av mennesker er på flukt eller er internt fordrevne, og store deler av befolkningen er avhengig av humanitær støtte. I en slik situasjon påligger det Norge et stort ansvar for å bidra til å lindre den humanitære situasjonen for flyktninger og for befolkningen i Syria. 10. juni 1963 holdt John F. Kennedy en tale til American University – på dagen 52 år før vi ble enige om flyktningeavtalen – der han sa: «vi bor alle på denne lille planeten. Vi puster inn den samme luften. Vi vil alle verne om våre barns fremtid. Og vi er alle dødelige.» Skulle krisen en gang ramme oss, slik den har gjort i tidligere tider, ville vi også være avhengige av hjelp. La dette være bakteppet for hvordan jeg tar debatten videre. Etter statsministerens redegjørelse i Stortinget om den humanitære krisen i Syria har det vært forhandlinger mellom alle partiene på Stortinget om hvordan Norge skal forsterke sin innsats for å hjelpe mennesker på flukt fra krig og terror i Syria. Selv om to partier valgte å stå utenfor den brede enigheten, vil jeg gi honnør til alle for å ønske å være med og finne fram til en bred løsning. Høyres utgangspunkt var hele tiden ønsket om å konsentrere innsatsen, slik at vi kunne hjelpe flest mulig, best mulig. FNs høykommissær for flyktninger har her pekt på hjelp i nærområdene som den mest effektive formen for hjelp. Derfor er jeg glad for at avtalen Høyre har forhandlet fram med Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Venstre og Miljøpartiet De Grønne nettopp har dette som den viktigste prioriteringen. Etter at regjeringen allerede hadde økt innsatsen med 250 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett – som vi nå behandler – har vi sammen med forlikspartnerne forsterket dette med ytterligere 250 mill. kr til et nivå i 2015 på 1,25 mrd. kr, og som heves til 1,5 mrd. kr i 2016. Eksempler på hvordan disse pengene, 1,5 mrd. kr, kan brukes – i forhold til appeller fra FNs høykommissær – er at vi kunne f.eks. dekke husly til 260 000, vi kunne følge opp 30 pst. av helseprogrammet og nå 1,8 millioner mennesker, vi kunne dekke 40 pst. av utdanningsprogrammet for 1,8 millioner barn, eller vi kunne dekke 60 pst. av det høykommissæren ber om når det gjelder vann og sanitær for ti millioner mennesker. Dette er blant de prioriteringene Norge vil gjøre. I et ellers stort bistandsbudsjett var det viktig å finne rom for å prioritere det vi nå mener er aller viktigst, og derfor vil det bli foretatt omprioriteringer. Vårt utgangspunkt når det gjelder overføringsflyktninger fra Syria, er det ansvaret vi har for mennesker som kommer hit som flyktninger. Det er et stort ansvar. De skal få en ny start på livet, de skal få en bolig, de skal integreres i samfunns- og arbeidsliv, og de skal selvsagt få den oppfølgingen de trenger, med helse eller andre velferdsbehov. Sammenligningen med Bosnia og Kosovo halter. På 1990-tallet hadde vi ikke begrepet «integrering» i norsk politikk, det var ingen integreringspolitikk. Nå har vi en ambisjon om å gjøre dette på en god måte, sånn at dette er folk som kommer i arbeid, som får utdanning, og som blir produktive borgere i det norske samfunnet. I dag sitter mer enn 5 000 mennesker som har fått innvilget asyl eller opphold på humanitært grunnlag, i norske mottak. Til tross for at flere blir bosatt i dag enn i tidligere år, må vurderingen av eventuelle nye overføringsflyktninger fra Syria ikke føre til at dem vi allerede har gitt opphold, skyves lenger bak i køen. Når vi i dag vedtar å øke mottaket av syriske flyktninger, er det derfor veldig viktig at norske kommuner blir stimulert til å ta imot, bosette og integrere de som kommer, og de som allerede er her. Vi prioriterer dette i avtalen med til sammen nye 80 mill. kr utover det regjeringen allerede har foreslått. Da vi startet forhandlingene, kunne det etableres et flertall for at Norge skulle ta imot 10 000 flyktninger i 2015 og 2016. Dette var – og det vil jeg understreke – for Høyres del et forslag som aldri kunne aksepteres. Derfor er jeg glad for at vi har fått en mer moderat og realistisk tilnærming, at vi tar imot 8 000 flyktninger over tre år, og at vi skal evaluere dette i 2017. Vårt forslag vil bli lagt merke til internasjonalt. Norge er før dagens vedtak et av landene som bidrar mest. Det skal vi være stolte av.