Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-03-16:
Det teologiske Menighetsfakultet har en besynderlig måte å ansette vitenskapelig personell på. Stillingene lyses nemlig ikke ut, de som skal ansettes, blir kallet. Denne meget spesielle form for ansettelse har så langt bl.a. ført til at ikke en eneste kvinne er blitt kallet til å undervise på Menighetsfakultetets teoretikum. Det er riktignok tre kvinnelige stipendiater der, og når det gjelder Det praktisk-teologiske seminar, er det noen få kvinner ansatt. Der har de den merkelige regelen at mannlige studenter kan be seg fritatt for øvingstjeneste sammen med kvinnelige studenter. En kan vel trygt si at denne skolen er organisert på en meget spesiell måte, som ikke er i samsvar med praksis i et åpent og demokratisk samfunn. Ved våre andre universitet og høgskoler ville et system hvor folk kalles eller håndplukkes til stillinger, bli sett på som etisk og juridisk uforsvarlig. Det ville ført til sterke protester fra andre kvalifiserte folk som kunne konkurrere om stillingene. Det som skjer ellers, er at stillingene blir lyst ut slik at alle som mener seg kvalifisert, kan søke. Så blir det nedsatt en egen komite med de best mulig kvalifiserte fagfolkene, som skal vurdere søkerne. Deres vurdering og konklusjon blir gjort kjent for alle søkerne, som så har anledning til å komme med sine kommentarer eller protester. Slik burde det selvsagt også være ved Menighetsfakultetet. En kan spørre seg hvorfor de ønsker at ansettelser skal skje ved kallsordning og ikke ved vanlig åpen prosess. Vil man på den måten unngå kvalifiserte kandidater som etter Menighetsfakultetets syn ikke «passer inn»? Et annet spørsmål er om de ved en slik snever prosess klarer å få tilstrekkelig kvalifiserte kandidater til ledige stillinger. Ifølge opplysninger fra Menighetsfakultetet kommer for tiden ca. 70 pst. av de nyutdannede teologiske kandidatene derfra. Menighetsfakultetets lærerstab er med på å utdanne et flertall av prestene i Den norske statskirke. Det gjør at det er enda større grunn til å være betenkt over ansettelsespraksisen ved denne høgskolen. Staten betaler mesteparten av skolens utgifter, og etter mitt skjønn er det viktig at også denne skolen følger vanlige ansettelsesprosedyrer med utlysning, og at de tilsetter dem som er best kvalifisert. Det er lærerrådet ved skolen som avgir innstilling i kallelsessaker etter forslag fra et innstillingsråd. Det er styret som foretar den endelige ansettelse. Styret velges av forstanderskapet, som består av fem medlemmer. Forstanderskapet er skolens øverste organ og består av 21 medlemmer. Av forstanderskapets medlemmer, som velges for ni år, går tredjeparten ut hvert tredje år. Men det som er merkelig med forstanderskapet, er at de selv velger de nye medlemmene, så det er et selvsupplerende utvalg. Det forsterker inntrykket av en lukket og udemokratisk institusjon. Statsråden gav før jul skolen en gavepakke på fem stipendiatstillinger. Det var halvparten av stillingene som ble opprettet til private høgskoler. De andre fem gikk til BI. I sin søknad om å få tildelt stillingene understreker Menighetsfakultetet at de vil lyse ut stillingene, og at søkere og prosjekter vil bli kvalitetsvurdert. De skriver videre at de antar at utlysningen ytterligere kan stimulere konkurranse blant søkerne. De sier ingenting i søknadsbrevet om at tilsetting vil skje etter kallsordningen. I utlysningsteksten står det imidlertid at tilsettingen vil skje etter Menighetsfakultetets kallsordning. Dette har ikke fakultetet opplyst departementet om, og jeg mener statsråden bør se nærmere på dette forholdet og eventuelt holde tilbake stillingene dersom de opprettholder sin praksis med at de skal ansettes etter kallsordningen. Vel lyses stillingene ut i dette spesielle tilfellet, og det skulle bare mangle, men fortsatt skal man altså kalle folk til disse stillingene. Hva betyr det? Er det ikke de fem søkerne som er mest kvalifisert, og som har de beste prosjektene, som skal tilsettes? Jeg går ut fra som en selvfølge at stillinger betalt av det offentlige må følge de aksepterte prosedyrer for ansettelse. Når Menighetsfakultetet bruker kallsordning, kan det også reises berettiget tvil om det er de mest kvalifiserte søkerne med de beste prosjektene som blir tilsatt. Det er for øvrig interessant at statsråden har valgt å gi hele fem stipendiatstillinger til Menighetsfakultetet. Hvis intensjonen med disse stillingene var å bygge opp kompetanse utenfor og dermed avlaste de offentlige institusjonene, er det jo påfallende at han velger en institusjon som ligger midt i Oslo, bare 500 m fra statens egen utdanningsinstitusjon Universitetet i Oslo. Denne gavepakken til Menighetsfakultetet kommer også i en tid da det er reelt kutt i universitetets midler, slik at en rekke fakulteter må holde rekruttstillinger helt eller delvis ledige for å få budsjettet i balanse. Det som er mitt anliggende med denne interpellasjonen, er å få satt søkelyset på hvordan Menighetsfakultetet organiserer sine ansettelsessaker spesielt, og jeg håper at statsråden nå kan gi meg et svar som viser at han også er opptatt av dette, og at man vil foreslå endringer her.