Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Det var forfriskende å høre Gunnar Kvassheims innlegg. Jeg mener det var visepresidenten til Richard Nixon, Spiro Agnew, som en gang lagde begrepet «det tause flertall». Er det ett tema der jeg er helt bombesikker på at det finnes et taust flertall i Norge, er det rovdyrpolitikken. Da snakker vi også om et taust flertall i Distrikts-Norge. Det tause flertallet ønsker både at vi skal ha rovdyr i norsk natur, at vi skal legge til rette for sauehold rundt omkring i Distrikts-Norge, og at folk i Distrikts-Norge skal kunne leve med rovdyrene uten frykt. Altfor lenge har vi latt denne debatten bli dominert av noen velmenende miljøvernere i byene som ikke klarer å forstå at det ser annerledes ut fra Engerdal eller Lierne enn fra Oslo. På den annen side er det folk som forsøker å utnytte enhver tenkelig eller utenkelig sak for å piske opp stemningen mot rovdyr, og som egentlig har som agenda å få fjernet alle rovdyr fra norsk natur. Jeg vil oppfordre det store, brede flertallet i Stortinget, som også har avtegnet seg i denne saken, til å ta eierskapet til denne saken tilbake, fra de ekstreme. Da er det veldig betryggende at Høyre står sammen med alle andre partier, unntatt Fremskrittspartiet, om å akseptere rovdyrforliket som den videre politikken. Men konsekvensen av det burde også være at Høyre ikke bruker enhver tenkelig anledning til å finne et eller annet å kritisere, for å piske opp stemningen mot det forliket som partiet helt riktig var en av arkitektene bak – et forlik de har støttet hele tiden, og sågar fortsatt bekrefter at de står bak. Vi har vedtatt bestandsmål for bjørn, ulv, gaupe, jerv og kongeørn. Det gledelige er at mye av politikken virker – ikke slik at konflikt er avviklet på dette området, det kommer til å være konflikt rundt rovdyrpolitikken i lang, lang tid framover, men politikken virker i den forstand at bestandsmålet for jerv og gaupe nå er nådd. Da kan man jo endre en del av forutsetningene på det området, når man har nådd bestandsmålet. Det er positive tendenser til at vi får opp ulvebestanden – mye tyder på at vi har tre ynglinger av ulv i Norge i år. Det er også et tegn på at det virker. Vi har mye lenger igjen når det gjelder bjørn. Politikken virker også i den forstand at det er satt i verk mange tiltak og mye mer penger enn noen gang før. Senterpartiet har vært en ivrig pådriver for dette, for ulike konfliktdempende tiltak i distriktene som skal gjøre at folk skal kunne leve uten frykt, og som skal gjøre det mulig å ha et aktivt sauehold også i områder hvor der er rovvilt. Vi har også på basis av rovdyrforliket opprettet åtte forvaltningsregioner for rovdyr. De har kommet godt i gang med arbeidet. Jeg var veldig imponert da jeg besøkte rovviltsregionene Troms og Finmark og så hvor kunnskapsrike, aktive og engasjerte de var, og hvor opptatt de var av å få dette til å fungere – å få opp rovdyrbestandene, men på en måte som gjør at både mennesker og ikke minst sau kan sameksistere med rovdyrene. La disse som konstruktivt prøver å løse konfliktene, få litt ro til å løse dem. Nemndene har også myndighet til selv å fastsette forvaltningsplan, til å fordele midler til forebyggende og konfliktdempende tiltak, til å fastsette kvoter for lisensfelling, skadefelling og kvotejakt for bestander der de regionale bestandsmålene er nådd. Vi legger opp til at beitebruk og rovvilt skal gis ulik prioritet i forskjellige deler av landet, nettopp for å få den sameksistensen som vi ønsker. Det er de regionale rovviltnemndene som i sine forvaltningsplaner gjennomfører disse prioriteringene innenfor regionen. Det er også etablert et nært samarbeid, spesielt med Sverige – men ikke om et felles forvaltningsmessig samarbeid. Det vil være vanskelig, fordi den svenske landsbygda for en stor del er avfolket og ser helt annerledes ut enn den norske. Felles forvaltning vil være vanskelig og faktisk et stort problem i et land som Norge, med et så utstrakt dyrehold i distriktene. Men vi kan samarbeide om mye, ikke minst forskning, registrering, kunnskapsutvikling og på en serie andre områder. Det kan også selvsagt være aktuelt å samarbeide med Finland og andre nærstående land. For å klargjøre dyreeierens rett til å beskytte husdyr og hunder mot angrep har et forslag til endring av viltloven § 11 vært ute på høring. Det forslaget innebærer en liberalisering av den såkalte nødvergebestemmelsen. Der har det vært sterke synspunkter, bl.a. på Miljøverndepartementets forslag om ikke å innlemme hund i nødvergebestemmelsen. Jeg kan forsikre om at jeg vil foreta en nøye vurdering av de innspillene som har kommet i den høringen, både når det gjelder dette spørsmålet og alle andre forhold.