Bente Stein Mathisen (Høyre), 2015-03-05:
Forslagsstillerne har tatt opp en veldig viktig sak. Vold og trusler om vold er en reell problemstilling og en del av hverdagen for veldig mange arbeidstakere. Det er særlig sosionomer, vernepleiere, barnevernspedagoger, helsepersonell, som sykepleiere og hjelpepleiere, og polititjenestemenn og vektere som er mest utsatt for vold og trusler på arbeidsplassen. Som representanten Holen Bjørdal også viste til i sitt innlegg, kommer det frem i en Fafo-rapport at så mange som 60 pst. av barnevernsansatte og ansatte i boliger for utviklingshemmede har opplevd vold eller trusler om vold i løpet av det siste året. Dette er en trend som har holdt seg stabilt på et så høyt nivå helt siden 2009. I tillegg har det vært rapportert om en del svært alvorlige hendelser. De mest alvorlige: da en ansatt ble drept på et Nav-kontor i Oslo i 2013, og det siste tilfellet i fjor høst da en nattevakt ble drept av en beboer i boligen hun arbeidet i. Det er bekymringsfullt at så mange rapporterer om at de opplever å bli utsatt for vold og trusler i forbindelse med utøvelse av yrket sitt. Arbeidsmiljøloven er veldig klar på dette området. Det står i § 4-1: «Arbeidsmiljøet i virksomheten skal være fullt forsvarlig ut fra en enkeltvis og samlet vurdering av faktorer i arbeidsmiljøet som kan innvirke på arbeidstakernes fysiske og psykiske helse og velferd. Standarden for sikkerhet, helse og arbeidsmiljø skal til enhver tid utvikles og forbedres i samsvar med utviklingen i samfunnet.» Loven sier videre i § 4-3: «Arbeidstaker skal, så langt det er mulig, beskyttes mot vold, trusler og uheldige belastninger som følge av kontakt med andre.» Det er viktig at man på utsatte arbeidsplasser tar dette på alvor. Det er et lederansvar å være i forkant, fange opp signaler om utrygghet, gjøre risikovurderinger, gjennomføre vernerunder sammen med ansatte, tillitsvalgte og verneombud. Er risiko til stede, skal det settes inn tiltak for å beskytte arbeidstaker mot vold og trusler. Dessverre opplever en del ansatte at dette ikke har nok oppmerksomhet og prioritet. Det må liksom skje noe før tiltak blir satt inn. Min lokalavis, Budstikka, skrev nylig om en som jobber som nattevakt i en omsorgsbolig for psykisk syke. Han ble utsatt for overfall og drapsforsøk med kniv på vakten sin for to år siden. Han fikk 17 knivstikk, det ene gikk inn rett ved øyet. Han hadde flaks; han ble ikke blind og han overlevde. Det som kom frem etter overfallet, og som denne nattevakten ikke visste noe om, var at beboeren som angrep ham, var anmeldt for drapstrusler. Taushetsplikten ble brukt som begrunnelse for at dette ikke var kjent for personalet som skulle passe på og følge opp beboerne i boligen. I dag er nattevakten tilbake i jobb i samme bolig, men han har siden hendelsen vært opptatt av å påpeke at ansattes rettigheter til en trygg og sikker arbeidsplass må gå foran lederes misforståtte tolkning av hva taushetsplikten innebærer. For det er et lederansvar å beskytte ansatte mot vold og trusler, og for å forebygge alvorlige hendelser må nødvendig informasjon og rapportering om hva som kan trigge og provosere frem en trusselsituasjon, komme frem. Det er en del av risikovurderingen, og det er ikke å bryte med taushetsplikten. Det er et lederansvar å påse at nødvendige tiltak settes inn, ut fra hvilken risiko det handler om. Det kan f.eks. være behov for fysiske sikringer, alarm for å tilkalle hjelp, opplæring i konfliktdempende kommunikasjon, økt bemanning i perioder med økt risiko, eventuelt økt bemanning på permanent basis. Komiteen gjennomførte høring i forbindelse med behandlingen av forslaget. Både LO, Fellesorganisasjonen, Norsk Sykepleierforbund og Politiets Fellesforbund var enstemmige og tydelige på at de lenge har ønsket større oppmerksomhet rundt dette temaet, og at regjeringen bør vurdere å utarbeide en egen forskrift til arbeidsmiljøloven om vold og trusler om vold, og det de sa, gjorde faktisk inntrykk. Det er tverrpolitisk enighet i komiteen i denne saken. Det bør bli større oppmerksomhet om disse arbeidsmiljøutfordringene, og komiteen ser at det kan være behov for en presiserende forskrift til dagens lov i forhold til vold og trusler, noe organisasjonene har tatt til orde for lenge. Loven er i utgangspunktet klar og tydelig nok når det gjelder dette feltet, men en presiserende forskrift ville signalisert at myndighetene mener at håndtering av voldsrisiko og psykososiale forhold er særdeles viktig, og at disse faktorene bør likestilles med de mer tradisjonelle fysiske arbeidsmiljøfaktorene, som allerede har fått en egen forskrift. Partene i arbeidslivet skal ha reell innflytelse på denne prosessen fremover. Det er gode signaler. Det å forebygge vold og trusler om vold på arbeidsplassen må synliggjøres bedre og tas mer på alvor.