Guri Melby (Venstre), 2019-11-12:
Da min mormor var tenåring og bodde i Finnmark, kom tyskerne og brente opp omtrent alt. Hun fikk en veldig dårlig skolegang og hadde noen år på internatskole på Vestlandet, men fordi hun hadde foreldre som pushet henne til å ta utdanning, endte hun opp på lærerutdanningen på Nesna. Der møtte hun også morfaren min, fra en liten bygd i Trøndelag, og sammen fikk de grunnlaget for å skape seg et veldig godt liv, med en solid utdanning. Dette er ganske lenge siden nå, men det viser betydningen av et tilgjengelig utdanningstilbud for absolutt alle sammen for at man skal kunne realisere sitt gode liv. Det er ingen tvil om at den utdanningsinstitusjonen som vi snakker om her i dag, har hatt en utrolig sentral rolle i å gi kompetanse, ikke bare i en landsdel, man faktisk over hele landet. For Venstre er det viktig at alle som vokser opp i Norge, skal ha mulighet og frihet til å ta høyere utdanning av god kvalitet. Det er kanskje viktigere nå enn noen gang tidligere. Det handler om den enkeltes muligheter. I en verden der arbeidsmarkedet er i stor endring, der det er veldig få som kan regne med at de har den samme jobben hele livet, der kravene til kompetanse og spesialisering stadig blir høyere, må vi alle egentlig belage oss på at vi må heve den formelle kompetansen vår, kanskje flere ganger i løpet av et liv. Derfor er vi nødt til å se på tilgjengeligheten i utdanningssystemet vårt på nytt. Det er ikke lenger sånn at alle de som utdanner seg, er 18–19-åringer som reiser til et studiested og er der i tre til fem år, og så reiser de til det stedet der de skal bo resten av livet. De fleste av oss kommer ikke til å leve på den måten. Universitetene og høyskolene skal tilby utdanning til et mye større publikum. Det må være mye mer fleksibilitet når det gjelder hva slags kurs man kan ta, hva slags grader man kan sette sammen, og også når det gjelder hvordan og hvor hen man studerer. Men det er institusjonene selv som skal levere disse løsningene, det er de som er ekspertene. Det er til syvende og sist de som må ta beslutningen om hvordan tilbudet skal utformes og struktureres. Det å ha høyere utdanning og forskning av høy kvalitet handler om mer enn den enkeltes muligheter for utdanning. Det handler også om vår utvikling som nasjon og hva vi skal bidra med i verden, for det er gjennom utdanning og forskning vi kan finne svar på de store utfordringene vi har foran oss. Dersom Norge skal bidra til framtidens løsninger, må vi ha sterke institusjoner med høy kvalitet på forskningen sin. Men det er også noen som harselerer litt over at det viktigste ikke er at vi har utdanningsinstitusjoner som leverer forskningsartikler til internasjonale tidsskrift. Det er ikke det det handler om, det handler om å utdanne fagfolk av god kvalitet, og det er det viktigste – f.eks. gode lærere. I denne salen debatterer vi ofte hvor viktig det er med gode lærere, og hva slags kompetanse de må ha med seg fra lærerutdanningen, og det er ikke måte på hvilke krav vi stiller til hva man skal kunne. Jeg har selv jobbet på de to største lærerutdanningsinstitusjonene i Norge, med store seksjoner på alle fagområder. Likevel har de utdanningsinstitusjonene også mangler, hull og behov for å innhente ny kunnskap. Det er heller ikke sånn at fagfolkene står i kø for å jobbe på disse utdanningene våre. Ofte er det utfordringer med å rekruttere, til og med i de store byene. Hvis vi skal ha de aller, aller beste lærerne, de aller beste sykepleierne, de beste legene og de beste ingeniørene, må vi faktisk også ha utdanningsinstitusjoner av høy kvalitet, og det er de hensynene som må bety aller, aller mest når universitetene og høyskolene bestemmer seg for hvordan de skal rigge seg for framtiden. Selvsagt trenger vi gode studiesteder over hele landet, og vi trenger desentraliserte campuser. Men det viktigste er ikke hvor hen campusene er, men at alle – uansett hvor de bor – har tilgang på høyere utdanning når de trenger det. Jeg har selv midt i Oslo sentrum kurset lærere som jobber i Troms eller i Finnmark. Så det viktigste er ikke hvor hen campusene ligger, men at man har tilgang på et tilbud. Det er selvsagt ingen tvil om at det å legge ned Nesna er en krevende beslutning, og vi ser alle at det er en beslutning som har negative konsekvenser for lokalsamfunnet. Det er ingen tvil om at Nesna med dette mister viktige kompetansearbeidsplasser, og det er ikke noe vi skal legge skjul på, men vi er selvsagt nødt til å se på andre måter vi kan kompensere for det på. Men det er først og fremst kvalitet og tilgjengelighet vi skal stille krav om til utdanningsinstitusjonene våre – ikke plassering av campusene.