trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Statens helsetilsyn la i juli 2001 fram en rapport om tilstanden for helsetilbudet til skoleungdom. Den avdekket store mangler i tilbudet om skolehelsetjeneste, spesielt i videregående skole. Rapporten inneholdt også flere konkrete anbefalinger til forbedringer. Hva vil statsråden gjøre for å bedre helsetilbudet for barn og unge?»
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret, som jeg også oppfatter som en vilje til å bedre helsetilbudet for barn og unge. I Kristelig Folkeparti har vi i lengre tid vært bekymret for dette helsetilbudet. Statens helsetilsyn påviste jo også i fjor sommer alvorlige mangler. Spesielt mangler elever i de videregående skoler en skolehelsetjeneste. I denne rapporten påpekte også Helsetilsynet at kommuner skjærer ned på tilbudet til skolehelsetjenesten, og at enkelte kommuner også legger ned helsesøsterstillinger, for så å opprette dem på nytt ved hjelp av midler fra Opptrappingsplan for psykisk helse. Statsråden viser i svaret sitt til målet om at 20 pst. av tilskuddene i psykiatriplanen skal gå til barn og unge, mens han selv sier at rapportene nå viste – hvis jeg ikke oppfattet det feil – 13 pst. Er statsråden fornøyd med at bare 13 pst. av tilskuddene går til barn og unge? Hva vil statsråden gjøre overfor de kommunene som legger ned stillinger, for så å opprette dem på nytt ved hjelp av midler fra denne opptrappingsplanen?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsråden vil stå på sine ambisjoner her, og at han ønsker å følge dette opp både overfor helseforetakene og i en dialog med kommunene. Statsråden sier også i sitt svar at han gjennom en felles forskrift ønsker å samordne skolehelsetjenesten og helsestasjonene i det han kaller ungdomshelsetjenesten, og perspektivet om at skolehelsetjenesten og disse ungdomshelsestasjonene kan utfylle hverandre, deler jeg. Men fordelen med skolehelsetjenesten er at den lett når mange, og den er også lett tilgjengelig for ungdom, nettopp fordi den er plassert på skolen, f.eks. i den videregående skolen. Overfor elever i den videregående skolen blir det da viktig med et nært og godt samarbeid mellom kommunehelsetjenesten og skoleeiere, altså fylkeskommunen. Og elever i den videregående skolen kommer jo også fra flere kommuner. Vil statsråden fokusere spesielt på behovet for et interkommunalt samarbeid, et samarbeid mellom kommunehelsetjenesten og kommuner/fylkeskommuner, i arbeidet med helsetjenestetilbudet videre?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «I spontanspørretimen den 27. februar 2002 sa utdanningsministeren om skolesituasjonen i Tromsø bl.a.: «De fleste der vil mene at skolene er i elendig forfatning, men jeg synes ikke det har noen særlig hensikt at jeg som utdanningsminister bare bruker tiden min på å skjelle ut kommuneledelsen der, men heller bistår dem i å prøve å få til en bedre skole.» Hva vil statsråden konkret gjøre for å bedre forholdene i Tromsø-skolene?»
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg vil takke statsråden for svaret, selv om det ikke var så konkret i forhold til hva som kan gjøres for å bedre situasjonen i Tromsø-skolene. Det mest konkrete statsråden nevnte, var en melding om storbyproblematikk, og vi ser fram til at den skal komme. Det er slik, som jeg er blitt fortalt av Ungdomsrådet, at man i Tromsø-skolene i dag sliter med temperaturer på kanskje 12 grader. Det er slik at gardinene blafrer, og det regner inn i klasserommene. Det er ikke et arbeidsmiljø som motiverer til læring. Det er viktig å satse på kvalitet, og det er viktig å satse på innhold, men når man hører om elever som får vondt i hodet etter en halv skoledag, hjelper ikke det på konsentrasjonen. Når jeg stiller spørsmål om de konkrete utfordringene i Tromsø-skolene, er det også fordi skolepolitikk nettopp handler om konkrete utfordringer – om den konkrete skolehverdagen i hver enkelt kommune. Ut fra det statsråden sa i spontanspørretimen forleden om at hun ville hjelpe Tromsø til å få til en bedre skole, vil jeg igjen repetere spørsmålet: Hva vil hun konkret gjøre for Tromsø-skolene?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Når det gjelder den låneordninga som arbeiderpartiregjeringa foreslo, og som stortingsflertallet følger opp, er det klart at det er en viktig ordning. Når Tromsø kommune har meldt et behov på 160 mill. kr, så er det i sammenheng med at det er det man etter elevtallet mener man kan få som en rettmessig andel. Men utfordringene i Tromsø kommune er jo langt større enn som så. Da Arbeiderpartiet overtok styret i 1999, var det et etterslep i skolesektoren bare når det gjaldt bygg, på 1,2 milliarder kr. Man planlegger å bruke 800 mill. kr over fire år, og da er 20 mill. kr hvert år som en del av skolesatsinga et helt nødvendig tilskudd. Den skolesatsinga er bra, og mye av det andre som statsråden tar opp bl.a. om lærerutdanninga, er også bra. Men for å få til en bedre skole både når det gjelder fysisk arbeidsmiljø, og også når det gjelder det psykososiale arbeidsmiljøet – en skole med et godt innhold og en god oppfølging av elevene – er det helt avgjørende at man har en god kommuneøkonomi. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Er statsråden enig i at en styrking av kommuneøkonomien er det viktigste generelle tiltaket for å få en bedre skole? Er statsråden enig i at det faktisk er en forutsetning i de aller fleste kommunene?(Presidenten klubber.) Vil statsråden love at hun på denne bakgrunn vil kjempe med nebb og klør innad i Regjeringa for en styrking av kommuneøkonomien? Det er den eneste måten elever, foreldre og de som jobber(presidenten klubber) i skolen, faktisk kan tro på og oppleve at Høyre holder sine valgløfter om en økt satsing på skolen? (Presidenten klubber.) (presidenten klubber)
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Det er kommuner og fylkeskommuner som har ansvaret for grunnopplæringen i Norge. Staten har på sin side et overordnet ansvar i forhold til regelverk og rammebetingelser for skolene. Norsk skole ligger på verdenstoppen når det gjelder ressursbruk. Likevel viser internasjonale undersøkelser at norske elever ikke ligger på verdenstoppen når det gjelder kunnskap i basisfagene, sammenlignet med elever fra andre land. Sammenligninger mellom kommunene i Norge viser også at det ikke nødvendigvis er en sammenheng mellom ressursinnsats og resultater. Derfor mener jeg at en av hovedutfordringene i norsk skole er å bedre kvaliteten, slik at elevenes resultater står i forhold til de ressursene som allerede blir lagt inn. Likevel er det slik at Tromsø kommune, sammen med de andre større byene i Norge, står overfor særlige utfordringer. Regjeringen har allerede varslet at den vil fremme en egen storbymelding som tar opp disse utfordringene. For å bidra til å heve kvaliteten i norsk skole har jeg nedsatt et kvalitetsutvalg som skal vurdere hele grunnopplæringen. Utvalget skal innen 1. april 2003 fremme forslag over et bredt spekter. Parallelt med dette vil departementet se på organisering og styring av grunnopplæringen i tillegg til finansiering og regelverk. Jeg arbeider også for at skolene og deres eiere i større grad skal bruke det handlingsrommet som faktisk finnes i dag. Jeg har bedt Læringssenteret etablere en ordning med bonusskoler, som skal være et incentiv for skolene til å gå nye veier i arbeidet med å bedre kvaliteten. Gjennom en ny praksis når det gjelder å godkjenne forsøk, vil jeg bidra til økt mangfold. Endringer i reglene om godkjenning av privatskoler kan også bidra til dette. Som alle vet, er lærerne skolens viktigste ressurs. Det er derfor viktig å sikre at kompetansen hos lærerne alltid er god i forhold til de utfordringene skolehverdagen inneholder. I år vil staten bruke ca. 200–250 mill. kr på videre- og etterutdanning av lærere, i tillegg til de midlene skoleeierne selv bruker. For å sikre tilgang på nok lærere i fremtiden har jeg satt i gang en kampanje for å rekruttere søkere til lærerutdanningen, og jeg vil fremme en melding om lærerutdanningen i løpet av våren. Jeg er også opptatt av læringsmiljøet for den enkelte. For å bedre det fysiske arbeidsmiljøet i skolen er det i budsjettet for 2002 vedtatt en satsing på skoleanlegg som gjør det mulig for kommunesektoren å ta opp rentefrie lån på til sammen 15 milliarder kr. I tillegg vil jeg om kort tid fremme en proposisjon med forslag til nye lovbestemmelser om elevenes arbeidsmiljø. Jeg har også bedt Læringssenteret utarbeide en helhetlig plan for arbeidet med lærings- og oppvekstmiljø. Som representanten Konglevoll forstår, arbeider jeg med en rekke tiltak som hver for seg og samlet vil bidra til å bedre kvaliteten i norsk skole. Disse tiltakene vil naturligvis også Tromsø kunne ha nytte av i sitt arbeid med å oppfylle ansvaret sitt for grunnskolen i kommunen.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Jeg er jo statsråd for hele utdanningssektoren i hele Kommune-Norge, så det er vel liten grunn til å tro at det skal være noen særbehandling av noen spesielle kommuner. Men det er klart at staten gir rammebetingelser både når det gjelder ressurser og en rekke andre forhold, noe jeg, med all respekt, mener jeg var ganske konkret på i mitt svar til representanten Konglevoll. Når det gjelder ressursspørsmålet, viser jeg til den låneordningen som er vedtatt, og som nettopp gjelder skolebygg. Så vidt jeg har fått vite, har Tromsø kommune meldt et behov på ca. 160 mill. kr under denne låneordningen, og vi får se om den er dimensjonert riktig når vi får bedre oversikt over hvilke behov kommunene melder inn. Når det gjelder kommuneøkonomien generelt, ligger det inne en realvekst for 2002 i forhold til 2001. Siden budsjettet ble lagt fram, har vi også hatt en rentenedgang som bedrer kommunenes økonomi. Jeg viste spesielt til at vi vil se på storbyenes situasjon, og så viste jeg til en rekke andre tiltak som vedrører Tromsøs mulighet til å bedre skolene. Innenfor gitte rammer vil det jo være mulig for kommunen å løse en oppgave på forskjellige måter, så det er også et ansvar for Tromsø kommune å prioritere riktig.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Jeg er naturligvis helt enig i at kommuneøkonomien og de økonomiske rammene er viktige, og jeg vil vise til at jeg også mener det har vært viktig å styrke den, ettersom kommuneøkonomien er styrket i 2002. Den kan styrkes gjennom de bevilgningene som ytes fra staten via regjering og storting, men selvfølgelig også ved at vi har en generell økonomisk utvikling som bl.a. gjør at vi får en lavere rente enn vi ellers ville fått. Det er av stor betydning for kommunene. Men om det at disse rammene økes, er det aller viktigste for å få til en god skole, er jeg i tvil om. Jeg tror ikke vi vet svaret på det. Det er det rett og slett ikke tilstrekkelig forsket på i Norge. Vi vet veldig lite om det vi får ut av skolen, målt i læringsutbytte, som må være det aller viktigste vi skal oppnå ved å gå på skolen i 13 år. Jeg tror personlig at kompetente eiere, kompetente arbeidsgivere, kompetent skoleledelse og kompetente lærere kanskje er den aller viktigste kilden til en bedre skole. Derfor er dette viktige satsingsområder for meg – men ressursene er selvfølgelig også viktige, og jeg har referert til hvordan vi arbeider med det.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Det nye finansieringssystemet ble innført fra 2002. Det består av en undervisningskomponent, en forskningskomponent og en basiskomponent. Institusjonene får i gjennomsnitt 26 pst. av bevilgningen knyttet til oppnådde resultater av undervisningsvirksomheten. Det pekes i spørsmålet på at Høgskolen i Hedmark kommer svært dårlig ut i det nye finansieringssystemet, både når det gjelder «tildeling av basiskomponenten og i den totale tildeling». Dette er ikke riktig. Innføring av nytt finansieringssystem gir ingen omfordeling av budsjettmidler i 2002 i forhold til 2001. Sagt med andre ord: Alle institusjoner har lik total bevilgning i 2002 som de ville fått om finansieringssystemet ikke hadde blitt innført. Finansieringssystemet ivaretar hensynet til videreføring av ulike aktiviteter som ikke gir uttelling i den resultatbaserte delen av finansieringssystemet. Dette gjelder bl.a. at institusjonene har ulike kostnader knyttet til ulik fagportefølje, distriktshensyn og flere studiesteder, og det viderefører tidligere års politiske prioriteringer. Det nye finansieringssystemet premierer universiteter og høgskoler som utvikler attraktive studier, og som får studentene til å lykkes i studieløpene. Høgskolen i Hedmark kommer altså i år ikke dårlig ut totalt sett. Basisfinansieringen, som er residualkomponenten i det nye finansieringssystemet, vil speile tidligere politiske prioriteringer, men er også bestemt bl.a. ut fra hvilke studier institusjonen har, og antall avlagte vekttall i 2000. Finansieringssystemet legger opp til at alle institusjonene kan øke sine rammer ved økt produksjon uten at det går på bekostning av andre institusjoner. Finansieringssystemet skal, i likhet med andre komponenter i kvalitetsreformen, evalueres etter en virkeperiode. Det legges opp til en gjennomgang av kostnadene til våren på bakgrunn av institusjonenes egne regnskaper. Disse dataene kan legge et grunnlag for en videre vurdering av kostnadene knyttet til de forskjellige studieprogram. Videre skal departementet vurdere indikatorene i den resultatbaserte forskningskomponenten, som meldt i St.prp. nr. 1 for 2001-2002.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Jeg kan ikke argumentere mot at noen synes at de kommer dårlig ut, det kan en i og for seg synes hvert år. Enten vi er inne i en omlegging av finansieringssystemet eller ikke, kan man være misfornøyd med sine rammevilkår og ønske at de var bedre. Det er altså den forrige regjering som har lagt opp systemet for overgang til nytt finansieringssystem. Det er klart at en slik overgang alltid kan være vanskelig og krevende for alle parter, og det har den vært for departementet. Det har vært et utstrakt samarbeid med sektoren for å få dette til. Men det som det ble lagt opp til fra den forrige regjering, og som vi da har videreført, er at fastsettelsen av basisfinansieringen – mange oppfatter at basisfinansieringen er en beregnet størrelse, men det er en residualkomponent – er selve mekanismen som sikrer at ingen institusjoner endrer budsjettnivå som direkte følge av at nytt finansieringssystem etableres. Jeg vil også si at sektoren har hatt ganske rikelige muligheter til å påvirke datagrunnlaget her. Det har vært flere runder for å få et best mulig datagrunnlag i selve utregningsmodellen. I utgangspunktet hadde institusjonene frist til 1. mars 2001 for å rapportere inn vekttallsproduksjonen, men det har senere vært gjentatte frister og utsettelser som har gjort det mulig å få inn korrigeringer i datagrunnlaget. Men vi er jo ikke helt ferdige med dette. Jeg har sagt at vi skal komme tilbake til det, og vi drøfter det med sektoren. Dette står også i St.prp. nr. 1 for 2001-2002.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
La meg si at dette systemet nå virker likt for alle. Utgangsposisjonen er vektallsproduksjonen i 2000, med korrigering etter måloppnåelse for å unngå å belønne institusjoner som har hatt en lav måloppnåelse. Så vil systemet virke slik at det i fremtiden er mye større muligheter for institusjonene til selv å påvirke sine rammer ved at godt arbeid belønnes, og ved at man ikke belønner dårlig arbeid. Men det sies i St.prp. nr 1 at departementet vil komme tilbake med en vurdering av behovet for justeringer av utregningsmodellen samt størrelsen på de enkelte komponentene når vi har fått erfaring med det nye finansieringssystemet. Det er i grunnen svaret på spørsmålet fra spørreren. Vi vil komme tilbake til eventuelle justeringer, og vi vil særlig komme tilbake til indikatorer knyttet til forskningskomponenten. Alt det arbeidet vi foretar med hensyn til fremtidige justeringer, som har vært forutsatt hele tiden fordi vi må ha en overgangsfase her, skjer i nært samarbeid med sektoren. Med dette kan jeg ikke garantere at alle blir fornøyde til enhver tid, men dette er i hvert fall arbeidet som pågår. Vi vil også se på justeringer.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Dette er en sak som skriver seg tilbake fra før min tid. Skrivekunst-akademiet i Hordaland har tidligere fått midler over statsbudsjettets budsjettkapittel 274, statlige høgskoler, til å arrangere kurs i både dramatikk og litteraturskriving for barn og unge. Disse tildelingene innebærer verken permanente krav på støtte eller støtte til økt aktivitet. Både Høgskolen i Telemark og Universitetet i Tromsø tilbyr også forfatterstudium. Departementet har ikke funnet å kunne prioritere nye studietilbud på dette fagområdet. Jeg vil vise til at universiteter og høgskoler de siste årene har fått redusert studieplasskapasiteten. Nye studieplasser har kun gått til prioriterte utdanninger som f.eks. helsefag- og lærerutdanning. Statlige midler til utdanning på universitets- og høgskolenivå blir for øvrig normalt fordelt til de statlige universitets- og høgskoleinstitusjonene og til private høgskoler med eksamensrett, og det har Skrivekunst-akademiet ikke.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
At man prioriterer slike tiltak innenfor egne rammer, synes jeg bare er positivt, men jeg kan ikke love noe for fremtiden. Jeg har gitt den begrunnelsen som ble etterlyst i spørsmålet, nemlig at det har vært vanskelig å prioritere nye studietilbud på dette området, og at vi også har tatt hensyn til at disse kursene ikke har eksamensrett. Men jeg skal påta meg å ta en del av ansvaret for dette avslaget. Søknaden ble opprinnelig avslått i august, men de søkte på ny, og fikk ytterligere avslag i desember. Så selv om man skulle se positivt på tiltaket, kan jeg altså ikke love støtte for fremtiden.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Vi kan i hvert fall ta et felles ansvar for hovedtrekkene i kvalitetsreformen for høyere utdanning, som jeg har vært inne på i det foregående spørsmål, som også innebærer bedre incentiver til institusjonene til å skaffe seg selv bedre rammevilkår. Da kan de innenfor det prioritere og få til mer selv hvis de er flinke – det kan vi i hvert fall enes om.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Fastsettelse av skolestrukturen er et av de områdene som er overlatt til det kommunale selvstyret og lokal prioritering. Et godt oppvekstmiljø og rimelig reisetid til skolen er viktige hensyn å ivareta i denne forbindelse. Det er imidlertid også viktig å ta hensyn til endringer i bosettingsstrukturen og kommunikasjonsmulighetene. Jeg ser selvsagt at hvor skolen ligger, kan ha stor betydning i lokalmiljøet og for den enkelte elev. Det er neppe slik at den enkelte elev alltid er best tjent med at det ikke skjer noen endring i skolestrukturen. De ulike hensynene må imidlertid veies opp mot lokale behov og forutsetninger. Det betyr igjen at det til syvende og sist er velgernes stemmegivning ved valg som blir prøven på hvorvidt lokalpolitikerne her har prioritert riktig. Jeg vil også vise til den redegjørelsen for Regjeringens syn på moderniseringen av offentlig sektor som statsråd Norman tidligere har holdt her i Stortinget. Her fremgikk det bl.a. at Regjeringen går inn for å innføre et krav om totalkostnadsberegninger ved offentlige anbud, offentlige investeringer og større omlegninger av offentlige tjenestetilbud. Som et eksempel ble det vist til at skolesentralisering da i enkelte tilfeller vil kunne fremstå som mindre aktuelt dersom det kommer frem at besparelsen for kommunen vil være mindre enn de ekstra tids- og transportkostnader som påføres barn og foreldre. Dette synes jeg er et meget viktig tiltak.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Jeg har ingen planer om å ta et slikt initiativ. Generelt vet jeg ikke om det er veien å gå overfor kommuner hvis en skal stimulere til en bedre skole, å drive med forbud, påbud, lover osv. Jeg tror vi kan stimulere frem en bedre skole på andre måter. Men hvis det er slik, som representanten Jensen her er inne på, at skolestrukturen, som man da har ansvar for lokalt, virkelig fører til helseproblemer, sosiale problemer, meget dyre transportkostnader osv., så er jo dette noe som nettopp vil bli avdekket dersom man blir tvunget til å gjennomføre totalkostnadsberegninger, og de beregningene vil da kunne vise f.eks. at noe som lønner seg for kommunen isolert sett, slett ikke er lønnsomt for samfunnet. Det vil være et incentiv til å tenke noe bredere, kanskje også til å være noe flinkere til å samarbeide over kommunegrensene, så personlig synes jeg det er et godt tiltak for å synliggjøre at det å nedlegge en skole kan ha samfunnsmessige effekter som er mer skadelige enn den vinningen man isolert sett ser for kommunen. Jeg tror derfor det er viktigere å gå den veien enn å gå veien om en noe rigid lov.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-03-06:
Representanten Jensen snakket om rett og rettigheter. I den grad det refererer seg til juridiske retter og rettigheter, har man et omfattende tilsyns- og klagesystem i norsk skole. Man kan f.eks. bringe saken inn for Statens Utdanningskontor hvis det står om juridiske rettigheter. Og tiltak generelt som kan stimulere til å få fornuftige skolestrukturer og ikke ufornuftige skolestrukturer, vil jeg naturligvis gjerne se på. Jeg har nevnt ett tiltak som statsråd Norman var inne på i sin redegjørelse. Men når representanten Jensen sier at det er få regler på skoleområdet, blir jeg litt forundret. Mitt inntrykk er at det er en stor grad av nasjonal detaljstyring på skoleområdet. Jeg stiller meg spørsmål om vi ikke bør gå motsatt vei, at vi bør ha litt mindre nasjonal styring, men tydeligere nasjonal styring, og samtidig kanskje også et sterkere tilsyn. Og så får vi vurdere hva det er som skal være absolutte rettigheter og krav i skolesystemet. Det vil vi kunne vurdere til enhver tid. Som sagt har jeg ikke noen planer om å fremme lovforslag om en akkurat angitt reisevei, men jeg synes kravet om totalkostnadsberegninger, som kommunene burde være interessert i uansett om det er et krav eller ikke fra statens side, bør gjennomføres.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Høgskolen i Hedmark driver med en spredt kultur, en bred studieportefølje og en dominans av profesjonsutdanninger. Den nye finansieringsmodellen for universitets- og høgskolesektoren har trådt i kraft som en forsøksordning fra i år. I modellen, som inneholder flere elementer, kommer Høgskolen i Hedmark svært dårlig ut i tildeling av basiskomponenten og i den totale tildeling. Hva kan statsråden gjøre for at skolen ikke kommer urimelig dårlig ut av den nye finansieringsmodellen?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er nok litt overrasket over at statsråden mener at Hedmark ikke kommer dårlig ut – hvis jeg forstod statsråden rett. Da er det i hvert fall slik at Høgskolen i Hedmark og statsråden har totalt ulike virkelighetsoppfatninger. Ifølge Høgskolen i Hedmark vil skolen tape om lag 20 mill. kr. Det er svært mye, og det vil også sette den desentraliserte strukturen i fare. Jeg forstår det slik at den nye finansieringsmodellen skal stimulere til økt effektivitet og produksjon. Det vi nå opplever ved Høgskolen i Hedmark, er at skolen blir straffet fordi de i basisåret hadde en svært høy vekttallsproduksjon. Mener statsråden at dette er helt feil oppfattet, og mener statsråden det er et problem at en taper 20 mill. kr? Eller mener statsråden at dette ikke vil ha noen negative konsekvenser for Høgskolen i Hedmark?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Jeg synes det er noe rart ved modellen, i hvert fall slik den nå fungerer i praksis, og det er at de som var effektive da dette ble beregnet, straffes på bakgrunn av det. Jeg hører statsråden sier at dette skal evalueres, og det er bra. Men det jeg er redd for, er at mens gresset gror, så dør kua. Mitt spørsmål er: Vil statsråden ta et initiativ til å justere modellen – en modell som gjør at Høgskolen i Hedmark og, så vidt jeg skjønner, den i Telemark som også har en spredt struktur, kommer særdeles uheldig ut i en overgangsfase – og gjøre noe med den? Og vil også statsråden være åpen for å ta et møte med Høgskolen i Hedmark for å snakke om dette?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Eg skal stilla følgjande spørsmål: «Skrivekunst-akademiet i Hordaland har søkt om tilskot til heilårskurs i barne- og ungdomslitteratur for studieåret 2002-2003 og fått avslag utan grunngjeving. For året 2000 fekk dei tilskott til halvårleg barne- og ungdomslitteraturkurs. Når dei no utvidar kurset, er det for å gjera sistnemnde til eit like attraktivt studietilbod innan Noreg og Norden som det heilårlege dramatikarkurset deira. Korleis vil statsråden forklara eit slikt avslag?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Eg skal få takka for svaret. Eg visste kva tid det vart gjeve avslag, det var ikkje av denne statsråden. Men eg trudde ikkje det var nokon partipolitikk i dette, og derfor syntest eg det var viktig å stilla spørsmålet. Skrivekunst-akademiet var i 1985 ein av dei første utdanningsinstitusjonane i Norden som tok tak i skriveutdanninga innan dramatikk. Det har vore gjort eit viktig arbeid i Bergen, som har hatt som konsekvens at mange tidlegare studentar har etablert seg som viktige skribentar innan dramatikk. Det er klart at det er viktig med helseutdanning, det skal vi ikkje diskutera, men spørsmålet mitt er: Ser statsråden det som viktig å stimulera til desse sjangrane som det her er peikt på, barne- og ungdomslitteratur, og å sjå til at staten i framtida kan vera med med litt midlar? Det er jo fylkeskommunen som står bak som etablerar i Hordaland, men KUF har vore med og gjeve statsstøtte heilt sidan 1999 til desse kursa.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Om vi kunne verta samde om å få auka midlane til desse undervisningstilboda, så er det òg viktig – eg synest det er viktig å sjå på andre ting enn helsefag osb. – at staten er med og stimulerer det som går på skrivekunst. Så vi får ha eit felles ansvar for å auka posten, og eg synest at statsråden i forhold til det bør sjå med milde auge og meir positivt på ein søknad, om det kjem ein ny søknad om slike kurs.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Fra skoleåret 1999–2000 til 2000–2001 var det registrert 44 nedlagte grunnskoler. Nedleggelse av skoler i distriktene har pågått i flere år, og er blitt intensivert de siste årene. Resultatet av denne utviklingen er lange skolereiser for barn, svekkelse av et godt oppvekstmiljø og fraflytting. Ser statsråden alvoret i denne utviklingen, og hva har statsråden i så fall tenkt å gjøre med dette?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret. Dette handler ikke om å frata kommunene selvstyre, dette handler om å sikre barns rettigheter i Norge, og Regjeringen er opptatt av at barn skal ha et godt og trygt oppvekstmiljø. Vi opplever i Norge i dag at elever har reiseavstander opp til syv mil hver dag fram og tilbake til skolen. Dette gir helseproblemer og sosiale problemer, samtidig som det gir store miljøproblemer. I svaret til representanten Synnøve Konglevoll sa statsråden at hun er en statsråd for hele utdanningssektoren. Det gjelder også distriktsskoler. Vil statsråden ta initiativ til et lovforslag om en maksimumsgrense når det gjelder reiseavstand for elever i grunnskolen?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
En skole i nærmiljøet mener jeg er en rett og en del av barns rettigheter i Norge i dag. Jeg begynte mitt spørsmål til statsråden med å si at nedleggelse av grunnskoler har vært intensivert de siste årene. Innenfor helsesektoren ser man at man har regler som bl.a. sier at alle har krav på og rett til enerom på sykehjemmene. Innenfor skolesektoren ser man at det finnes veldig få regler. Jeg ønsker at statsråden skal se på muligheten for å begrense reiseavstanden for veldig mange barn i Distrikts-Norge i dag, og se på den rettigheten som jeg mener barn har: rett til en skole i nærmiljøet.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-06:
Spørsmålet må bygge på en viss grad av misforståelse, for det har seg slik at bevilgningen til Havforskningsinstituttet for 2002 over Fiskeridepartementets budsjett kap. 1020 har en realøkning på 27,2 mill. kr. Det er altså langt fra en reduksjon av midler til Havforskningsinstituttet. Av realøkningen skal 4 mill. kr gå til å styrke nettopp ressursforskningen. I tillegg overtok Havforskningsinstituttet fra 1. januar 2002 de oppgaver innen ressursforskning som hittil har vært utført ved Fiskeriforskning i Tromsø. Dette skal danne grunnlaget for å etablere en egen avdeling av Havforskningsinstituttet i Tromsø. Havforskningsinstituttet får gjennom dette ansvaret for å forvalte den samlede nasjonale innsatsen på ressursforskning. Fiskeriforskning har på sin side også fått en realøkning i sitt budsjett for 2002, hvorav 4,7 mill. kr er øremerket til ressursforskning. Denne økningen utgjør sammen med økningen over Havforskningsinstituttets budsjett til ressursforskning en samlet realøkning til ressursforskning på 8,7 mill. kr i 2002. Hovedinnsatsen innen ressursforskningen skal være å fremskaffe et godt kunnskapsgrunnlag for en bærekraftig høsting av det marine ressursgrunnlaget. Det skal foretas tellinger med påfølgende bestandsberegninger på grønlandssel og klappmyss i Vesterisen i 2002. Det er foretatt tellinger for kystsel tidligere, som ligger til grunn for uttaket. Arbeidet med bestandsberegninger for hval, med hovedvekt på vågehval, skal videreføres på dagens nivå. Arbeid med hvalens fordeling i økosystemer og interaksjon med fiskeriene skal prioriteres. Fiskeriforskning har opparbeidet seg stor ekspertise på sjøpattedyr. Innenfor den nye organiseringen, hvor denne ekspertisen vil inngå som en del av Havforskningsinstituttet, ser jeg for meg en betydelig styrket innsats totalt sett på sjøpattedyrforskningen i Norge. I stedet for å være beskjemmet over en redusert forskningsinnsats på sjøpattedyr, som da ikke er tilfellet, er jeg tilfreds med å kunne si at denne forskningen har fått et styrket grunnlag, og det er både representanten Arnstad og jeg enige om er nødvendig.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-06:
Jeg vil selvfølgelig ikke ha oppfatning om det kommende budsjettet. Regjeringen skal samles på Halvorsbøle til helgen, og jeg skal vokte meg vel for å snakke om fremtiden i så måte. Derimot skal jeg garantere at for fremtiden er dette et prioritert område. For Regjeringen og for meg som fiskeriminister er det et ønske om økt innsats og flere midler knyttet til bestandsforskning, nettopp fordi vi må se tingene i en økosystemsammenheng. Økosystemforvaltning ligger til grunn for den politikken som har vært ført, og det ser vi både av de klare prioriteringene i budsjettet og av den innsats vi gjør for å øke uttaket av kystsel innenfor de anbefalingene som er der. Vi har økt uttaket av hval innenfor det regimet som er lagt av IWC. På den måten har vi dokumentert at vi er villig til å gå den veien som er nødvendig for å sette dette i sammenheng – da trengs det økt kunnskap om kompliserte sammenhenger – og det har vi gjort gjennom budsjettet. Det er ikke riktig å fremstille det som om kuttet på f.eks. Fiskeriforskning i Tromsø går ut over flerbestandsforskningen. Det er en realøkning som står fast, og det er jeg fornøyd med.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-06:
Jeg kan bekrefte at det budsjettfremlegget som vil komme for neste år, vil bli fremlagt i Stortinget, og da skal vi drøfte disse tingene!
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-06:
Regjeringens mål, slik det også er uttrykt i Sem-erklæringen, er å fullføre eldreplanen slik at de mål Stortinget har satt for planen når det gjelder dekning, enerom og modernisering av gammel bygningsmasse, nås. Etter at Stortinget i budsjettet sluttet seg til en utvidelse av rammen for handlingsplanen med 4 000 plasser, har vi i 2002 en ramme på 8 200 enheter til fordeling. Regjeringen har styrket den statlige styringen over midlene som bevilges gjennom eldreplanen, for å sikre at pengene går til de kommunene som har dårligst dekning, og at heldøgns pleie og omsorg prioriteres ved tildelingen. Så gjenstår det en bunke med søknader fra kommunene som det ikke er rom for innenfor den tilsagnsrammen Stortinget har satt. Regjeringen arbeider nå med å utarbeide en grundig oversikt over hva som gjenstår i forhold til de mål Stortinget har satt når allerede godkjente byggeprosjekter er ferdig bygd. Fortsatt er om lag halvparten av sykehjemmene og omsorgsboligene som ble reist med midler fra eldreplanen, under bygging. Regjeringen kommer med en sak til Stortinget denne våren om fullføringen av eldreplanen, hvor vi også vil gjøre opp status og evaluere planen i forhold til de mål Stortinget har satt for eldreplanen. Spørsmålet om en ytterligere utvidelse av tilsagnsrammen vil bli tatt opp her.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-06:
Jeg er veldig glad for at representanten Meltveit Kleppa er like opptatt av fullføringen av eldreplanen som jeg er. Det som er viktig, og som jeg også regner med at representanten Meltveit Kleppa er enig i, er at det er den rammen som Stortinget har vedtatt, som nå er til fordeling. Der har vi en streng prioritering. Det er viktig at vi holder på utgangspunktet for eldreplanen, nemlig målsettingen for den. Og det blir da en prioritering fra vår side i forhold til hvert enkelt fylke, og det er også en streng prioritering videre fra fylkesmannen til de prosjekter og kommuner som søker. Det er utgangspunktet i den vedtatte rammen. Så er vi i gang med å vurdere søknadene som jeg nevnte. Der er målene og kriteriene fortsatt de samme, nemlig at det skal være heldøgns pleie- og omsorgsdekning for 25 pst. av de over 80 år hele året, samt enerom og modernisering, som også mange kommuner har behov for. Vi kommer med en sak om dette til Stortinget til våren, og da får representanten Meltveit Kleppa anledning til både å vurdere saken og delta i debatten om den.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-03-06:
Målsettingen om dekning av heldøgns pleietilbud for 25 pst. av dem over 80 år ligger fast. Men jeg regner også med at representanten er like opptatt som undertegnede av at det er den rammen som Stortinget har gitt, vi skal holde oss innenfor. Som sagt gis det anledning ved den saken om fullføring av eldreplanen som vi kommer med til Stortinget til våren, å se på hvordan vi skal klare å fullføre.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg vil stille følgende spørsmål til statsråden: «Et offentlig utvalg har foreslått å fjerne beredskapslagrene for matvarer som korn, mel og sukker i Nord-Norge. I dag dekker disse lagrene ti måneders forbruk, mens utvalget mener at det er tilstrekkelig med et lager som holder til ti dagers forbruk, og at staten kan overføre ansvaret for dette til den private dagligvarehandelen. Anser statsråden den foreslåtte ordningen som forsvarlig?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har lyst til å si at de lagrene som er i landsdelen, er godt spredd og tar hensyn til de store avstandene som er der oppe. Det kan ikke være tvil om at et område med så store avstander og så hardt klima er ganske sårbart i en krisesituasjon. Jeg tenker ikke bare på trusler om invasjon og krig, men på andre krisesituasjoner som kan oppstå i en landsdel med slike avstander. Jeg ser derfor på disse lagrene som en god forsikring for befolkningen og synes ikke at de innsparingene man ønsker å oppnå, står i forhold til den usikkerhet som nå skapes hos folk. Så jeg er glad for at statsråden vil vurdere dette nøye framover. Men jeg har lyst til å spørre en gang til: Hvis man skal ha slike beredskapslagre, kan det være riktig å overlate til dagligvarehandelen å ha en slik form for beredskap?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg føler en viss beroligelse ved det statsråden sier. Men jeg registrerte i avisen Nordlys for en tid tilbake at lederen i Sårbarhetsutvalget, Kåre Willoch, gav uttrykk for bekymring dersom lagrene skulle bli helt nedlagt og det bare skulle være forsyning for ti dager. Så jeg ber statsråden om å følge dette nøye og ta hensyn til de innspill som kommer fra landsdelen selv. Den kjenner best hvor skoen trykker, som har den på, og som bor i området.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Utgangspunktet for at Nærings- og handelsdepartementet og Landbruksdepartementet under den forrige Bondevik-regjeringen nedsatte et utvalg for å se på forsyningsberedskapen av dagligvarer i Nord-Norge, var en erkjennelse av at dagens beredskapsopplegg fortsatt i for stor grad er basert på trusselbildet fra den kalde krigens dager. Ettersom det sikkerhetspolitiske trusselbildet endres, må også vår beredskapspolitikk gjøre det. Forutsetningene for beredskapsarbeidet er også endret gjennom at logistikkmønstrene og næringsstrukturen i primærnæringene, foredlingsindustrien og dagligvarenæringen endres. Utvalget har derfor bl.a. vurdert behovet for beredskapslagrene av mel og korn til i alt ti måneders forbruk og av sukker til 30 dagers forbruk, som representanten Arnesen tar opp. Prosjektgruppens anbefalinger er en kombinasjon av tiltak som skal skape robusthet i den ordinære logistikkstrukturen, planverk for ressursoppbygging i varslingstiden før et mulig invasjonsangrep og nedbygging av lagre som var tilpasset tidligere krisescenarier og næringsstrukturer. Prosjektrapporten er nå ute på høring hos berørte parter. Justisdepartementet skal snart fremlegge en stortingsmelding om samfunnssikkerhet. Jeg vil legge vekt på høringsuttalelsene og behandlingen av stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet før jeg tar endelig stilling til oppfølgingen av utvalgsrapporten, som representanten viste til.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Som jeg sa, har altså utvalget avgitt en rapport, og jeg forutsetter at de som satt i dette utvalget, var kjent med det som representanten påpeker, om avstandene i Nord-Norge, om klima og om alle stedlige forhold, og selvfølgelig den endringen som har vært i strukturen hva gjelder grossist- og detaljistleddet. Det er ingen tvil om at beredskapen i sin alminnelighet i tidligere tider i stor grad var basert på at vi hadde mange grossister. Nå er logistikksystemene slik at varene stort sett er på veiene. Jeg har en fortid i næringslivet, i fiskeindustrien. Jeg husker godt da jeg som ungdom kjørte rundt på Østlandet med trailer og leverte til 20-30 uavhengige grossister. Nå er det snart ikke et lager. Nå leverer man direkte til butikk. Det er noe av det som er det bakteppet som vi lever med. Utvalgsarbeidet kommer til å være litt reflektert i den meldingen som kommer fra justisministeren. De relevante innvendingene som kommer fra alle høringsinstansene, skal jeg selvfølgelig ha til overveielse når en til sjuende og sist skal fremme en sak om dette. Vi er i hvert fall enige om at beredskapen må være tillitvekkende for den befolkningen den er satt til å skulle betjene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Jeg kan i hvert fall forsikre om at alle relevante innspill og alle bekymringer man måtte ha i landsdelen, skal bli vel ivaretatt. At også Kåre Willoch er bekymret, er jo i seg selv egnet til bekymring. Så også det innspillet skal jeg selvfølgelig ta med i vurderingen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Jeg er kjent med at Telenor er i ferd med å gjennomføre effektiviseringstiltak på opplysnings- og kundeserviceområdet for å tilpasse seg markedets etterspørsel. Tiltakene vil innebære en reduksjon i antall lokaliseringer og en nedbemanning i virksomheten. Det ligger til selskapets administrasjon og styre å vedta tiltak av denne karakter. Dette er ikke en sak som kommer opp på generalforsamlingen. Telenor har opplyst at bemanningsreduksjonene skjer i henhold til lover og inngåtte avtaler. Alle ansatte som berøres av omstillingene, vil få tilbud om arbeid ved de stedene som drives videre i Telenor. Ansatte som ikke er villig til å flytte, vil bli hjulpet til å skaffe seg alternativt arbeid i eller utenfor konsernet. I tillegg vil det bli tilbudt avgangsstimulerende ordninger. Det er en forutsetning at selskapene i sin arbeidsgiverpolitikk holder seg til de regler og avtaler som gjelder på dette området. Ut fra de opplysninger jeg har fått fra Telenor, legger jeg til grunn at det er tilfellet også i denne saken. Og for å understreke: Jeg legger til grunn at den arbeidsgiverpolitikk som innebærer at man ikke aksepterer den premissen som spørreren har om sosial dumping, gjelder for alle selskap, enten staten har eierskap eller ikke. Jeg må også minne om at Telenor er et børsnotert selskap, og at strukturendringer, herunder hvilke områder man skal satse på og ikke satse på osv., og de implikasjonene det har for de ansatte, er et selskapsanliggende og ikke et eieranliggende. Det betyr at jeg ikke ser det som aktuelt å utøve innflytelse via eierskapsrollen i denne enkeltsaken.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Jeg legger til grunn at ingen bedrifter er unntatt fra den intensjonsavtalen som det her vises til, fra 3. oktober, ei heller Telenor. Telenor må i utøvelsen av sitt arbeidsgiveransvar forholde seg til slike intensjonsavtaler, men først og fremst til det lovverket som er bestemt i denne salen, og til de avtalene som gjelder partene imellom. Jeg har ikke fått meg forelagt fra noe hold dokumentasjon på at så ikke er tilfellet. Jeg har ingen indikasjoner på at Telenor har brutt noen avtaler knyttet til den strukturendringen som foregår i selskapet. At det er en vanskelig situasjon for de individene det angår når arbeidsplassen forsvinner, har jeg ingen problemer med å forestille meg. Men jeg har det inntrykk at norsk næringsliv, herunder Telenor, gjør det som er mulig innenfor økonomisk akseptable rammer, for å lindre de problemene som oppstår i den forbindelse. Det har jeg inntrykk av at også Telenor tar alvorlig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-06:
Den meldingen som fremlegges, er ikke først og fremst en melding om hvordan arbeidstakerne og arbeidsgiverne i de enkelte selskap skal forholde seg til denne type detaljer. Det som skal gjelde for arbeidstakere av rettigheter og plikter i dette landet, avgjøres etter mitt skjønn av to forhold: Det ene er den lovgivningen som foregår her, som er en beskrankning når det gjelder hva avtalepartene siden kan forhandle seg fram til eller bort fra, og det andre er det forhold at man forhandler innenfor det handlingsrommet som foreligger. Det vil etter mitt skjønn ikke være naturlig for staten som eier å utøve en egen eierskapspolitikk som skal reflektere arbeidsgiverpolitikken i de områdene hvor vi har små eller større eierandeler. Statens egen arbeidsgiverpolitikk er allment kjent, men den gjelder for dem som er ansatt i staten, og det ville etter mitt skjønn ikke være naturlig å utvikle en arbeidsgiverpolitikk som skal gjelde spesielt i de selskapene hvor vi har eierandel.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
«Flere av selskapene i Telenor-konsernet har varslet omfattende nedlegging av lokasjoner med følgende bortfall av arbeid for ansatte. De ansattes organisasjoner hevder at Telenor driver sosial dumping. Det gjøres gjennom å bygge opp parallelle selskaper og legge oppdragene til dem med dårligere lønns- og avtalevilkår, for så å legge ned det andre. Hvilken arbeidsgiverpolitikk mener statsråden at Telenor som et statlig majoritetseid konsern skal stå for, og hva vil statsråden gjøre for å følge opp dette?»
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret. Jeg er fornøyd med den delen av svaret hvor næringsministeren understreker at Telenor er forpliktet til å følge opp avtaleverket i arbeidslivet. De omorganiseringene som her er gjort, rammer jo spesielt kvinnearbeidsplasser – kvinner i alderen 45 år og mer, som jeg er informert om, som har vanskeligheter med å skaffe seg annet arbeid, kanskje spesielt i forhold til høy alder, og som også har problemer med å flytte på seg. Jeg vil henlede oppmerksomheten på en avtale som den forrige regjeringen gjorde med arbeidstakerorganisasjonene den 3. oktober 2001, en avtale om et mer inkluderende arbeidsliv til beste for den enkelte arbeidstaker, samfunnet og bedriftene. Målet er å få redusert sykefravær og uføretrygding, få flere arbeidstakere med nedsatt funksjonsevne i arbeid og økt pensjonsalder. Det står også at partene har et særlig ansvar i forhold til et holdningsskapende arbeid for å snu utviklingen. Det står klart for meg at det som har skjedd i Telenor-konsernet den siste tiden, er i strid med den avtalen som regjeringen inngikk med de ansattes organisasjoner. Så mitt spørsmål til ministeren blir da: Er han enig i at denne avtalen skal gjelde for Telenor-konsernet, som for øvrige statlige bedrifter, og at ledelsen og styrene har et ansvar for å følge opp spesielt denne avtalen?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Regjeringen kommer, har vi fått signalisert, med en melding om statlig eierskap, statlig virksomhet, innenfor næringslivet. Vil Regjeringen i denne meldingen drøfte også denne siden ved det statlige eierskapet, nemlig arbeidsgiverpolitikken?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-03-06:
Jeg vil først få påpeke at det ikke er riktig at Vegdirektoratet vurderer å etablere et system med variable fartsgrenser ned mot 50 km/t på E6 gjennom Østfold. Jeg er meget klar over at trafikkveksten på E6 i Østfold er høyere enn på de fleste andre vegstrekninger i landet. Vegen har for dårlig standard i forhold til trafikkbelastningen, utviklingen i trafikkulykker er meget foruroligende og ulykkesfrekvensen er skremmende høy. Som jeg har uttalt ved flere anledninger, vil jeg gi høy prioritet til å forsere utbyggingen av E6. Som jeg også tidligere har signalisert, vil jeg derfor komme tilbake til Stortinget med et forslag om å forsere utbyggingen av E6 gjennom Østfold.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-03-06:
Som jeg viste til i mitt svar, vil jeg komme tilbake til Stortinget med et forslag om denne forseringen, og hvordan den skal finansieres. Når vi opplever en slik ulykkesfrekvens og en slik ulykkesutvikling som vi gjør nettopp på E6 i Østfold, er det viktig å tenke på varige løsninger så vel som på strakstiltak. Hele tiden vurderes det strakstiltak, og det vil innføres strakstiltak der situasjonen er mest prekær. Likevel vil jeg understreke behovet for at vi nettopp må tenke på varige løsninger, ikke bare på strakstiltak, og for meg er det viktig å finne fram til en varig løsning når det gjelder E6 i Østfold.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-03-06:
Når jeg har sagt at vi ønsker en forsering av utbyggingen av E6, ligger det i det at den utbyggingen skal skje raskere enn det som ligger inne i Transportplanen. Det er nettopp det som ligger i begrepet forsering. Som jeg har sagt tidligere, vil jeg komme tilbake til Stortinget med spørsmålet om hvordan en skal få dette til. Vi vil komme tilbake til det, og derfor vil jeg be om forståelse for at jeg ikke kan gå nøyere inn på det. Men jeg har et mål om at vi skal klare å gjøre det så fort som det er mulig, dvs. at det må være en sammenheng mellom planlegging som er ferdig, og hva som er mulig fysisk å få til, for gjennomføring av dette prosjektet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-03-06:
Post- og teletilsynets virksomhet skal ifølge vedtak i Stortinget være selvfinansiert, noe som fremgår av formålsbestemmelsen i den tilhørende gebyrforskriften. Tilsynets gebyrer skal være kostnadsrelaterte. Ved beregningen av gebyrene skal det tas utgangspunkt i tilsynets kostnader på det aktuelle saksfeltet. Dersom tilsynet gir enkelte aktører/brukere unntak fra plikten til å betale gebyr, fører det til at andre aktører/brukere må finansiere disse kostnadene. Det vil klart stride mot det grunnleggende prinsippet om selvfinansiering som tilsynet bygger på. I forbindelse med ikrafttreden av ny gebyrforskrift i 2000 satte Post- og teletilsynet ned gebyrsatsene for den type utstyr som Røde Kors bruker, med ca. 15 pst. Post- og teletilsynet arbeider for øvrig med et opplegg for forenkling av frekvensforvaltningen på det aktuelle området, som vil kunne føre til ytterligere reduksjoner i disse gebyrene.