Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2020-03-12:
Jeg vil takke utenriksministeren for en velskrevet, balansert og god redegjørelse. Fra Stortinget kan vi slutte oss til situasjonsbeskrivelsene og analysene som legges fram. Utenriksministeren snakket i forrige uke om den alvorlige koronaepidemien, og i går fastslo Verdens helseorganisasjon at virusutbruddet nå utgjør en verdensomfattende pandemi. I norsk utenrikspolitisk perspektiv utgjør spredningen av koronaviruset her hjemme også et tankekors. Sett i forhold til antall innbyggere ligger vi svært høyt når det gjelder koronasmittede i Norge. Vi har dobbelt så høye smittetall som Kina i forhold til antall innbyggere. Vi er et reisende folk. Vi er vant til at utenriksstasjonene utsteder reiseråd for nordmenn som skal ut. Gitt smitteraten i vår befolkning opplever vi nå at andre lands myndigheter advarer sine borgere mot å besøke Norge. Nå er det altså mange som ikke vil besøke oss. Uganda har innført 14 dagers karantene for reisende fra Norge. Det bryter med vår virkelighetsoppfatning om at det alltid er tryggest hos oss. Vi nordmenn er godt vant med å ligge på verdenstoppen i internasjonale rangeringer, og nå ligger vi altså dessverre på verdenstoppen når det gjelder koronasmittede. Denne epidemien og pandemien viser hvor sammenvevd verden er blitt, og hvor sårbare vi er. Danmarks statsminister snakker om å stå sammen ved å holde avstand til hverandre. Land holder nå også større avstand ved å stenge flyplasser og innføre reiseforbud. Internasjonal handel rammes. Når denne krisa er over, må vi gjøre alt vi kan for å styrke internasjonalt samarbeid på tvers av våre landegrenser. Åpenhet og effektivt samarbeid mellom land er og blir den beste metoden for å bekjempe det som er dagens største trusler, enten det er pandemi, atomtrusselen, ekstremisme og terror eller klimakrisen. Siden utenriksministeren holdt sin redegjørelse, har vi markert den internasjonale kvinnedagen. De siste tiårene har likestilling gjort viktige framskritt i mange land. I hjemlandet til pave Frans, Argentina, foreslår nå presidenten at dette skal bli Sør-Amerikas første land til å legalisere abort. Hittil har argentinske kvinner og helsepersonell risikert fengselsstraff på 15 år for et abortinngrep. Men hovedbildet i verden i dag er dessverre at likestillingen går i revers. Jeg er enig med utenriksministeren i at retten til å bestemme over egen kropp er en grunnleggende menneskerettighet. Men til forskjell fra andre menneskerettigheter kan vi faktisk fremme denne rettigheten effektivt ved å bruke bistandsmidler, ved at Norge bruker mer penger på å sikre tilgangen til prevensjon og trygge aborter, ikke minst i områder med krise, krig og konflikt. Derfor forstår ikke jeg regjeringas budsjettprioriteringer. I 2013 styrte president Obama i USA. Den gangen brukte Stoltenberg-regjeringa 1,1 milliard bistandskroner på familieplanlegging og reproduktiv helse. I 2020 er det Trump-administrasjonen som styrer med sine kutt, og bare i Mosambik har altså 380 000 mennesker mistet tilgang til prevensjonsmidler etter Trump-kuttet. Likevel er det altså store kutt i regjeringas budsjett. Det brukes bare 364 mill. kr på familieplanlegging og prevensjon. Det er et stort kutt. Når andre land trapper ned, mener jeg vi skal sikre disse menneskerettighetene ved at Norge trapper opp. Den 2. mars avholdt Israel sitt tredje parlamentsvalg på under ett år. Heller ikke denne gangen fikk et av de to regjeringsalternativene et klart flertall. En fellesliste med fire arabiske og jødisk-arabiske partier vant 15 av 120 seter i Knesset. Sittende statsminister, korrupsjonstiltalte Benjamin Netanyahu, utropte likevel seg selv til seierherre fordi araberne ikke er en del av regnestykket. Israel omtales gjerne som Midtøstens eneste reelle demokrati, men den typen språkbruk om landets egne statsborgere er ikke verdig en statsleder i et demokrati. Vi skal absolutt også stille krav til palestinerne. I Palestina er det ikke blitt avholdt parlamentsvalg på 14 år. Utallige forsøk på å oppnå palestinsk samling etter valgene i 2006 har ikke ført fram. Men palestinsk samling er en grunnleggende forutsetning for framgang i en fredsprosess. Her ligger det etter min mening en viktig rolle som Norge kan spille aktivt, og vi kan bruke vårt formannskap i giverlandsgruppa for å mobilisere støtte til en palestinsk samlingsregjering. Samtidig må vi være klokkeklare i møte med folkerettsbrudd og okkupasjon. En balansert midtøstenpolitikk kan ikke ha en annen standard i møte med Russland eller Marokko enn med Israel. Folkerettens prinsipper må gjelde enten det er snakk om okkupasjon av Krimhalvøya, Vest-Sahara eller av de palestinske områdene på Vestbredden. Alternativet er at vi tillater at den sterkestes rett får råde. Sikkerhetspolitikk var hovedtema i årets redegjørelse. Vi må hegne om og styrke samarbeidet i NATO-alliansen og FN. Disse organisasjonene må også utgjøre grunnlaget for våre militære bidrag utenlands. Jeg la merke til at utenriksministeren ikke nevnte situasjonen i Sahel og Frankrikes forespørsel om vi kan bidra med norske spesialstyrker i Mali. Forsvarsministeren sier til Dagbladet at det er ulike vurderinger av dette spørsmålet i regjeringa. Det kunne vært interessant å høre utenriksministerens vurderinger. Jeg mener Norge bør stille opp for å bekjempe ekstremisme og terror, om nødvendig også med militære bidrag. Men vi må ha en kritisk diskusjon om hver enkelt forespørsel vi får. Da ISIL sto rett utenfor døra til den kurdiske befolkningen i Nord-Irak, ba ikke kurderne om ulltepper og støtteerklæringer. De ba om militær bistand. Flere partier i denne salen var motstandere av å støtte kurderne militært, og flere partier mener i dag at Norge raskest mulig bør trekke ut sine gjenværende norske soldater fra Irak. Det vil jeg advare mot. Vi skal trekke ut norske soldater fra Irak i det øyeblikket regjeringa i landet ikke lenger ønsker oss der, eller sikkerheten til våre soldater ikke kan ivaretas. Med en rask uttrekking risikerer vi å skape et nytt maktvakuum. Terrorgrupper som ISIL og Al Qaida får lettere fotfeste der myndighetskontroll mangler og stor ustabilitet hersker. I norske skoler og barnehager iverksettes planer for utdeling av jodtabletter i tilfelle atomhendelser. Kjernevåpen spiller igjen en mer framtredende plass i internasjonal sikkerhetspolitikk. Avtaler for nedrustning og rustningskontroll forvitrer, brytes opp og sies opp – med negative konsekvenser for norsk og europeisk sikkerhet. Utenriksministerens i og for seg presise situasjonsbeskrivelse må følges opp med handlinger og nye initiativer. INF-avtalen med forbud mot mellomdistanseraketter med atomstridshoder er sagt opp av Russland og USA. Det er viktig for Norge at vi nå hindrer et nytt atomrustningskappløp i Europa. Jeg vil gjerne høre utenriksministerens vurdering av dette temaet og hva hun vil gjøre for å bidra til at START-avtalen videreføres. Utenriksministeren påpekte at Norges lengste grense ikke er mot Sverige, men mot Atlanterhavet. Nå har aldri nordmenn oppfattet vår langstrakte kyst som en begrensning. Kysten har vært vår dør ut mot den store verden. Sånn har det vært for vikingene, for sjøfarten, fisk, olje, gass og i dag havvind. I geopolitikken sier vi gjerne at geografien er konstant. Men det er jo ikke helt sant. Den eurasiske og den nordamerikanske kontinentalplaten glir fra hverandre med en fart på 20 mm i året. Det politiske samarbeidsklimaet mellom USA og Europa de siste årene kan tyde på at kontinentalplatenes hastighet er større enn som så. USA forblir vår viktigste allierte. Vi har håndtert uenighet før, og vi skal holde sammen. Norge er et atlantisk land. Likevel er det behov for å tenke nytt også om gamle samarbeid. Jeg mener det fremdeles er et uutnyttet potensial i et nordisk sikkerhets- og forsvarssamarbeid som et supplement til NATO. Vi sier gjerne at vi må unngå at sikkerhetspolitiske kriser blir for store for Norge, men for små for NATO. Å bruke nordisk samarbeid til å tette dette gapet er ett av flere konsepter vi kan arbeide videre med for å hegne om vår trygghet og sikkerhet også på vei inn i et nytt tiår.