trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
Det er en opposisjonspolitikers privilegium å si at en situasjon er dramatisk. Det bør ikke en statsråd si, med mindre situasjonen er dramatisk. Jeg har i mitt svar på interpellasjonen redegjort for de tiltak som er iverksatt. Det er riktig at resultatet av evalueringen av sykepleierutdanningen er skuffende. Det betyr at vi har iverksatt tiltak, og at institusjonene nå iverksetter tiltak for å nå de mål som er satt. Vi har godt håp om at dette gjør at mange sykepleierutdanninger vil nå målene. Så er jeg også tydelig på at vi i dag vet at ikke alle vil nå disse målene, og det vil selvfølgelig være en veldig krevende situasjon. Det vil være en situasjon som vi i så fall må komme tilbake til. Men i utgangspunktet er det, som interpellanten vet, institusjonenes ansvar å skaffe seg den nødvendige kvalitet for å få den akkrediteringen som NOKUT gir. Det betyr selvfølgelig at vi følger dette tett. Det betyr også, som interpellanten hørte, at vi har skissert sju ulike tiltak – noen på kort og noen på litt lengre sikt – som vi mener vil bidra til å heve kvaliteten. Diskusjonen om akademisering av profesjonsutdanningene er en gammel debatt. Vi hadde den også i forbindelse med lærerutdanningen da den ble forlenget. Profesjonsutdanningene har et bein i to leire. De har et bein i den praktiske virkeligheten: på et sykehus, på et sykehjem, i en skole eller i en barnehage, og så har de et bein i det akademiske Norge, ved at det skal være en forskningsbasert undervisning som skal være bygd på det fremste vi har av kunnskap. Disse to beina er en viktig kvalitet ved vår profesjonsutdanning, nemlig at lærerne, sykepleierne, ingeniørene eller hvem det ellers måtte være vi har innenfor profesjonsutdanningene, har begge disse to tingene i seg. Det betyr at de i så måte skiller seg fra universitetsutdanningen på akkurat det at de er en del av – skal vi si – praksisretningen i dette. Hva som vil bli en del av evalueringen av Kvalitetsreformen, er det litt for tidlig å si – den er nå under evaluering. De første rapportene har allerede kommet, de vil fortsette med å komme, og vi vil legge fram en sak for Stortinget om det. Men spørsmålet vil uansett ha relevans. Enten spørsmålet vil komme i denne meldingen eller i en annen melding, eller i en generell debatt i Stortinget, er det interessant å diskutere hva vi ønsker med høyere utdanning, og i hvilken retning profesjonsutdanninger og universitetsutdanningen skal gå. Uten at jeg her vil gå noe inn på innholdet i dette, er det en interessant debatt også knyttet til at institusjonene nå i større grad kan definere sitt eget ståsted, definere sitt eget fagtilbud og definere sin egen framtid. Det er også en interessant debatt, som knyttes opp til det interpellanten her tok opp som en utfordring. Avslutningsvis vil jeg si at jeg synes dette er en spennende og interessant debatt, og jeg vil gi honnør til interpellanten for å ha tatt opp saken. Jeg tror det er nyttig, også for Stortinget, å forholde seg til en litt endret virkelighet, nemlig at NOKUT faktisk nå er de som akkrediterer utdanning. Dette er det første eksemplet på NOKUTs rolle innenfor høyere utdanning.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-07:
I likhet med flere av dem som har tatt ordet i denne debatten, synes jeg dette har vært en god og opplysende debatt, om en type tematikk som vi i stortingssalen egentlig ikke har diskutert på denne måten, knyttet til NOKUT, det nye organet som har en uavhengig stilling i forhold til oss, og som har laget kriterier for hvordan man skal akkreditere utdanning, hvor vi har stått overfor en situasjon der sykepleierutdanningen har fått en akkreditering som avstedkom denne debatten. Vi vet at i neste runde vil det være allmennlærerutdanningen som skal akkrediteres. Det er vel all mulig grunn til å tro at det også der vil avstedkomme om ikke en debatt i stortingssalen, så i hvert fall en offentlig debatt. Det ser vi av midtveisevalueringen som nå er foretatt. Dette er det nye systemet som er innført, det betyr at det er et system vi skal forholde oss til. Flere har tatt til orde for at vi bør se på dette kravet om 20 pst. på førstestillingskompetanse. Det er en forskrift som NOKUT selv har bestemt. Departementet er som sådant ikke engang høringsinstans til dette. Dette er en del av NOKUTs uavhengige stilling i forhold til departementet og de kvalitetskrav som NOKUT mener er berettiget i disse utdanningene. Jeg mener, uten at jeg skal forskuttere noe, at det er klokt at hele det systemet vi har bygd opp, til enhver tid må evalueres og vurderes for å se om man oppnår det vi som samfunn er best tjent med. For det er klart at vi har et nasjonalt ansvar i denne salen, og ikke minst i Regjeringen, for at vi har en høyere utdanning som har en kvalitet, en dimensjonering og ikke minst en utbredelse som gjør at vi oppnår det vi ønsker. Det er en viktig bit av dette, det er et nasjonalt ansvar vi som utdanningsmyndighet har. Kvalitetsreformen skal evalueres, den skal tilbake til Stortinget. Det betyr at vi vil komme tilbake til disse spørsmålene i ulike sammenhenger. Jeg er glad for at flere er tilfreds med at vi nå har tatt grep. De sju punktene som jeg nevnte i mitt innlegg, følger vi nå tett opp. Jeg er glad for de lykkeønskninger som representantene sender til departementet og til statsråden. Jeg skal sammen med mitt embetsverk gjøre det jeg kan for å følge dette tett opp mot institusjonene. Vi skal ha en høy kvalitet på vår sykepleierutdanning, og vi har kort tid på oss for at disse institusjonene skal møte de kvalitetskrav som NOKUT har stilt. Så har flere kommet inn på de private høyskoler. Til det er det ikke annet å si enn at private høyskoler er en viktig del av vår høyere utdanning, de utdanner mange kandidater som vi som samfunn har bruk for. Så vil det være slik at de private høyskolene, sammen med øvrige statlige høyskoler og andre, til enhver tid vil være gjenstand for den vurdering regjering og storting gjør knyttet til økonomi. Noe annet er det ikke å si om det annet enn at det er slik det har vært til enhver tid i denne salen. Storting og regjering vurderer hvor man øker og hvor man reduserer, ut fra de pengene man har til rådighet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2006-03-02:
I august 2001 tok det norske skipet «MS Tampa», registrert i Tønsberg og tilhørende rederiet Wilh.Wilhelmsen, opp 438 båtflyktninger utenfor Christmas Island. Flyktningene befant seg i havsnød. Australske myndigheter – Australia var det land som etter internasjonal rett skulle motta flyktningene – nektet imidlertid å ta imot de nødstedte. Både flyktninger, skip og rederi ble satt i en meget vanskelig situasjon som det tok tid å løse. Det endte med at New Zealand tok hånd om nær halvparten av flyktningene. Australia tok imot 65. En rekke andre land tok også imot flyktninger – to av dem kom endog til Norge. Dette er bakgrunnen for den saken som vi behandler i dag, nemlig endringene i sjøloven, som igjen er en følge av at Norge har tiltrådt endringene i Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs og endringene i Den internasjonale konvensjon om ettersøkning og redning til sjøs. Stortinget behandlet for noen uker siden endringene i disse konvensjonene, etter innstilling fra utenrikskomiteen. «Tampa»-saken avslørte med all ønskelig tydelighet at de internasjonale rettsreglene på området ikke var gode nok, ikke minst gjaldt dette de enkelte lands plikt til å gi skipbrudne en human behandling, og skipsførernes plikt til å plukke opp personer i havsnød. Kapteinen på «Tampa» høstet som kjent mye ros for sin opptreden, for sitt dyktige sjømannskap, og for at han stod fast på hevdvunne prinsipper til sjøs. Norske sjøfartsmyndigheter og norsk utenrikstjeneste har siden tatt «Tampa»-saken opp til drøfting i den internasjonale sjøfartsorganisasjonen IMO. Det har altså resultert i endringer i de to nevnte internasjonale konvensjonene. Innst. O. nr. 29 og Ot.prp. nr. 31 omhandler implementeringen av konvensjonsendringene i norsk lovverk. Formålet er å styrke og presisere kapteinens rett og plikt til å hjelpe personer i havsnød og sikre at personer i havsnød blir tatt hånd om og behandlet på en verdig måte. Komiteens innstilling er enstemmig, og jeg anbefaler Odelstinget å gjøre vedtak i samsvar med innstillingen.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2006-03-02:
Jeg ønsker å benytte anledningen til å komme med noen kommentarer til noen av de synspunkter som er framkommet i debatten. Fra representanten Eldegards side ble det lagt vekt på at kommunene har mulighet til å gjennomføre ekspropriasjon, men at dette i stor grad er konfliktfylte saker. Det støtter jeg. Men det er klart at når man ønsker å innføre et slikt institutt som vi her nå står overfor, hvor et flertall kan tvinge et mindretall, vil man få en situasjon som ligger svært nær opp til ekspropriasjon, og det er for dårlig utredet i lovforslaget. Hvis kommunene ønsker å komme utenom ekspropriasjon, er det dialog mellom impliserte grunneiere som er den riktige veien å gå. Å finne løsninger med alle impliserte grunneiere kan nok de fleste kommuner bruke mer tid på. Det er jo ikke slik at kommunen står helt uten virkemidler når det gjelder å få bedre arealutnyttelse mellom forskjellige utbyggingsområder. Kommunen har i dag gjennom kommuneplanens arealdel og når utbyggingsområdet kommer til behandling i kommunen som reguleringsplaner, mulighet til å stille de krav som kommunen mener er riktige, og få til en dialog mellom grunneierne. Så min oppfatning er at kommunen i dag har de virkemidler som man trenger for å kunne stille krav til grunneiere som ønsker utbygging, om en bedre samordning og krav til infrastruktur, som f.eks. vei. Det er en begrunnelse som er blitt brukt fra flere talere her i dag. Spørsmålet er om vi har behov for flere virkemidler som medfører tvang. Å legge vekt på at grunneiere vil få en økonomisk dekning eller en verdiøkning ved at planforslaget blir vedtatt gjennom behandlingen i jordskifteretten, blir for snevert. For mange grunneiere er det helt andre forhold som vil være avgjørende enn det økonomiske når man ikke ønsker en utbygging. Det kan være familiære forhold, eller det kan rett og slett være at man ønsker å beholde litt plass rundt seg. Fra representanten Lundteigens side ble det presisert at jordskifteretten er en domstol. Det er jo helt korrekt. Men bruken av domstoler og domstolslignende tiltak inviterer til konflikt og uenighet. Det ville være langt bedre at man fikk løst eventuelle konflikter før man benytter seg av domstolslignende tiltak. En bedre kommunal planprosess vil gi en bedre arealbruk og dialog mellom involverte grunneiere, både for dem som sitter på tomtegrunn, og for andre med nærliggende arealer. På den måten kan man også møte utfordringene man har med arealer som ikke får en god utnyttelse i nærliggende områder.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2006-03-02:
Eg skal berre kort gi eit svar til den førre talaren, som kommenterte innlegget mitt. Han ønskjer at det skal vera semje mellom alle, og ikkje berre 2/3 fleirtal, som forslaget no inneber. Dei fleste ønskjer vel at det skal vera semje mellom alle, men me må hugsa at det er viktig her å merka seg at målet, som eg òg sa i det førre innlegget mitt, skal vera å få ei best mogleg utnytting av det samla arealet. Da er det veldig synd dersom ein som eig ein svært liten del, skal kunna hindra ei større utnytting av arealet. Det er på den bakgrunnen me har gått for det, men alle er sjølvsagt einige om at dialog og einigheit er det beste.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-03-02:
Saksordføreren orienterte om sakens innhold og bakgrunn på en god måte. Forslag til endring av jordskifteloven ble fremmet av Bondevik II-regjeringen og deretter fremmet på nytt av Stoltenberg II-regjeringen. Saken har således bred støtte. Lovendringsforslaget innebærer en klar forbedring av jordskifteordningen og legger til rette for privatøkonomiske gevinster og samfunnsmessig innsparing gjennom at arealutnyttelsen blir bedre. Det vil også bli enklere for partene i et jordskifte å kunne forholde seg til ett organ ved gjennomføring av reguleringsplaner og bebyggelsesplaner, altså jordskifteretten. Det er også behov for at jordskifteinstituttet i større grad skal kunne benyttes i tettbygde strøk for å gi en bedre planlegging, og at grunneierne må se sine arealer i sammenheng før utbygging gjennomføres. Dette gjelder både utnyttelse av tomter og infrastruktur som parkering, vei, vann og kloakk. Regjeringspartiene har i komitebehandlingen gått inn for å fravike prinsippet i proposisjonen om at kostnadene ved de nye oppgavene for jordskifteretten skal bæres av brukerne. Endringsforslaget som blir fremmet av regjeringspartiene, medfører at halvparten av kostnadsøkningen ikke blir dekket inn. Flertallet har underlig nok ikke kommentert de provenymessige konsekvensene av forslaget sitt i merknadene. Derimot har statsråden i brev til undertegnede av 6. februar bekreftet at inntektstapet som oppstår som følge av forslaget fra regjeringspartiene, må dekkes inn enten innenfor jordskifterettens budsjett eller ved en mindre økning av jordskifterettens budsjett når lovendringen trer i kraft. Nå er det slik at hele reformen har en kostnad pr. år på anslagsvis 4,8 mill. kr. Regjeringspartiene har uten å diskutere de provenymessige konsekvensene redusert inndekningen av dette i utgangspunktet relativt begrensede proveny med halvparten. Samtidig har flertallet endret retningslinjene for gebyrer, slik at noen grunneiere får vesentlig høyere gebyr i forbindelse med jordskifte. I sum fører dette til at den gebyrøkningen som står igjen i flertallsforslaget på ca. 2,5 mill. kr, synes lite formålstjenlig, og vi har derfor valgt å gå inn for en videreføring av dagens gebyrstruktur, slik at ingen får økte kostnader som følge av reformen. Jordskifte kan medføre uønskede inngrep fra enkelte grunneiere som kommer i mindretall når jordskifte gjennomføres gjennom enighet mellom 2/3 av grunneierne som til sammen eier minst 2/3 av arealet. Mindretallets rettigheter i et jordskifte vil etter Høyres oppfatning bli godt ivaretatt ved at jordskiftet skal dokumentere at alle grunneiere som omfattes av det, skal få en netto merverdi av skiftet. Individuelt gir altså loven en sikkerhetsgaranti for at ingen skal lide tap. Det er en sentral mekanisme i loven.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-03-02:
Representanten Lundteigen holdt like før statsråden et innlegg om hvordan han oppfatter at dagens lovendringer skal gjelde, særlig i forhold til bruk av nærliggende friarealer til skiløyper osv. Så vidt jeg forstod, gikk det ut på at de som har arealer som blir brukt til skiløyper, også skal kunne få utbyggingsrettigheter. Jeg vil bare spørre statsråden om han deler Lundteigens tolkning av dette, og om Regjeringen vil følge opp loven i samsvar med det innlegget som Lundteigen holdt.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2006-03-02:
Endringar i jordskiftelova er ikkje den saka som vekkjer størst merksemd i det politiske ordskiftet. Slik er det også i dag, med brei semje om innstillinga frå komiteen. Det er då også ganske talande at skilnaden kjem fram i spørsmålet om gebyr for å handsama nye typar saker etter lova. Når det gjeld sjølve innhaldet i lovendringa, er det semje mellom dei gamle regjeringspartia og dei nye. Det var Samarbeidsregjeringa som fremja denne saka før sommaren, og den raud-grøne regjeringa slutta seg til. Lova har som føremål å gjera dei rettsendrande verkemidla i jordskiftelova anvendelege for grunneigarar og rettshavarar, slik at dei kan setja i verk planar etter plan- og bygningslova. Det gjeld både eksisterande og nye verkemiddel. Jordskifte kan vera med på å gjera arealbruk og planlegging meir effektive. Kristeleg Folkeparti meiner me treng nye verkemiddel som kan stimulera til betre bruk av eksisterande byggjeområde. Det kan utløysa store verdiar og kan spara det offentlege for store investeringar i ny infrastruktur som veg, vatn og kloakk. Me treng òg verkemiddel som kan letta samarbeidet mellom grunneigarane i planlegginga. Bruk av jordskifte opnar òg for at me kan planleggja og byggja ut fleire eigedomar under eitt. Slik kan planløysingane koma i fokus, ikkje eigedomsgrensene. Kristeleg Folkeparti meiner at dei nye sakstypane i jordskiftelova gjer det lettare å finna gode løysingar i tettbygde strok. Dei nye verkmidla tek òg godt omsyn til rettane til mindretalet i eit jordskifte. Statsråden har i brev til komiteen opplyst at den auka saksmengda som følgje av lova ikkje er større enn at dei auka kostnadene i stor grad kan dekkjast inn gjennom ei mindre løyving til jordskifteretten når lova tek til å gjelda. På bakgrunn av denne opplysinga finn ikkje Kristeleg Folkeparti det no naudsynt å auka gebyra til jordskifteretten. Me står difor som medforslagsstillarar til forslag nr. 1, om å halda gebyra slik dei er i dag. Med dette eine unntaket vil Kristeleg Folkeparti støtta innstillinga frå komiteen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-02:
Odelstinget behandler i dag en rekke viktige endringsforslag i jordskifteloven. Forslagene tar alle sikte på at virkemidlene i jordskifteloven må tilpasses vår tids behov. Dagens behov knytter seg til langt mer enn det å skifte jord- eller skogteiger for å gjøre landbruksdriften mer rasjonell. Det er behov for konkret tilpassede fellesregler for fellestiltak ved drift og vedlikehold av private veier mv. Forslaget om en ny bruksordningsbestemmelse vil kunne bli et nyttig verktøy for å oppnå dette.Samfunnet har behov for virkemidler som kan stimulere til økt bruk av eksisterende byggeområder. Bruk av jordskifteløsninger knyttet til slike områder slik det er foreslått i § 2 første ledd ny bokstav h og i, kan utløse betydelige verdier, og samtidig spare det offentlige for investeringer i ny infrastruktur som bl.a. veier, vann og kloakk. Det vil også kunne hindre unødig bruk av dyrket og dyrkbar jord. Bruk av jordskifteløsninger kan gi eierne regler om bruk og om kostnadsfordeling ved fellestiltak, og det kan gi dem hjelp til å fordele eventuell utbyggingsverdi for området, slik at også eiere som sitter med areal som ikke blir selvstendige tomter, får del av utbyggingsverdien. Jordskifte fører også til at en unngår at det ligger igjen «skalker» og «døde» arealer mellom de utbygde enhetene.Tvister og problemer bør løses på et tidligst mulig stadium, og forsøksordningene med rettsmegling og arealmegling tar høyde for at dette skal skje i større grad enn i dag. I odelstingsproposisjonen foreslo departementet endringer i bestemmelsene om gebyr. Dette forslaget foreslo komiteen justert noe, slik at økningen av gebyrene, og da særlig grenselengdegebyret, blir mindre. Det synes jeg er en grei løsning. Jeg har også merket meg at det har vært delte meninger om det er nødvendig at alle eierne skal være enige for at de nye reglene ved urbant jordskifte skal kunne brukes. Dersom ikke alle er enige, forutsettes det derfor i lovforslaget at kravet om jordskifte likevel kan fremmes dersom det foreligger vedtak i kommunestyret om at jordskifte kan brukes, ogdet foreligger et kvalifisert flertall av hjemmelshavere som ønsker å benytte jordskifte, oghvis arealet dette flertallet disponerer, utgjør mer enn 2/3 av det samlede arealet som er gjenstand for jordskiftet Selv om eierne kan ha ulike interesser av den videre bruken av eiendommen, innebærer forslaget at det tas hensyn til dem, og samtidig gis rom for løsninger som kan ha stor samfunnsmessig verdi. Jordskifterettene ble overført til domstolsadministrasjonen fra 1. januar 2006. Det blir etter dette en viktig oppgave for domstolsadministrasjonen å følge opp endringene i jordskifteloven. Bestemmelsene er begrunnet ut fra viktige samfunnsinteresser, og jeg mener de bør iverksettes så snart det er praktisk mulig. Jeg tar derfor sikte på at endringene kan tre i kraft fra 1. januar 2007.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-03-02:
Hele intensjonen bak lovforslaget er at en skal kunne se områder i en større sammenheng, og at en skal kunne finne felles løsninger som et gode der hvor det er vanskelig, og bruker Jordskifteverket som institutt for å finne felles løsninger. Jeg oppfattet at det også var intensjonen til representanten Lundteigen og det han var opptatt av i sitt innlegg. Det er en intensjon og en premiss for lovverket som jeg selvsagt støtter, og som er en del av hele den prosessen vi har vært igjennom.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-04-05:
På vegne av representanten Jon Lilletun og meg selv vil jeg legge fram forslag om ny vurdering av opphold i Norge for barn som har sittet lenge i asylmottak.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-04-05:
På vegne av stortingsrepresentantene Svein Flåtten, Peter Skovholt Gitmark og meg selv vil jeg fremme forslag om å innføre en ordning som sikrer at merverdiavgiftssystemet ikke hindrer statlige virksomheter i å kjøpe fra dem som kan levere de beste varene og tjenestene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-04-05:
Ingenting er viktigere enn at alle barn får lov til å gå i en god skole, og at alle barn lærer mest mulig. Det har skjedd et skifte i skolepolitikken etter at Øystein Djupedal kom i stolen. Det er mindre fokus på kunnskap i skolen, og det er mindre ønske om kunnskap om skolen. Når vi har ønsket åpenhet om skolens resultater, er jo det fordi vi mener at vi gjennom en åpen debatt kan sørge for at vi fokuserer på hvordan alle skolene kan bli bedre. Det er åpenhet om hvor mange lærere vi har, hvor mye penger vi bruker, hvor mange PC-er vi har, men vi mener at det også må være kunnskap om hva elevene faktisk lærer. Jeg må spørre hr. Djupedal: Når han sier at det allikevel skal være kunnskap elevene får, foreldrene får og skoleeierne får, hvem er det Djupedal mener ikke skal ha informasjonen om hva elevene faktisk lærer, og om hvordan man kan øke læringsutbyttet hos den enkelte elev og på den enkelte skole?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-04-05:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Høyre vil spre makt, også eiermakt. Vi ønsker at flere ansatte skal ha mulighet til å bli medeiere i den bedriften som de jobber i. Det har vi også fremmet et konkret forslag om i Stortinget. IKT-Norge og tenketanken Mandag Morgen har lagt frem en grundig rapport som viser både gode nasjonale og internasjonale erfaringer med at ansatte er medeiere i bedriften. I Norge er de ansatte medeiere bl.a. i Norwegian, i Mamut og i Veidekke, og erfaringene er veldig gode. Internasjonal erfaring viser at bedrifter der de ansatte er medeiere, gir større motivasjon til de ansatte. Det er lavere sykefravær. Det viser seg bl.a. i Frankrike at lønnsomheten i bedrifter der de ansatte er medeiere, er høyere enn i andre bedrifter. Medeierskap blant ansatte kan også være med på å sikre et lokalt eierskap. Høyre og de rød-grønne er uenige når det gjelder privat eierskap. Vi ønsker mer privat eierskap. Men jeg er veldig overrasket over at den rød-grønne regjeringen med finansministeren i spissen er imot at de ansatte i større grad skal kunne bli medeiere i sin egen bedrift. I et brev til Stortinget avviser finansministeren Høyres forslag om å gi større skatterabatt for ansatte som kjøper aksjer i egen bedrift. Hun ser heller ingen grunn til noen bredere utredning for å fremme eierskap for ansatte i Norge. Jeg må stille spørsmålet: Hva er det som gjør at Sosialistisk Venstreparti og den rød-grønne regjeringen, som egentlig ønsker større eiermakt for de ansatte, er så imot at de ansatte skal kunne kjøpe aksjer til en rabattert pris og dermed bli medeiere i sin egen bedrift?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-04-05:
Det gleder meg at finansministeren ser på dette som en spennende debatt. Da kan hun åpenbart ikke ha lest det brevet som hun har sendt til Stortinget. Der fremgår det at hun ikke ser det som noe mål at de ansatte i større grad skal være medeiere i egen bedrift. Hun ønsker ikke en bredere utredning av hvordan vi kan fremme medeierskap. Det er jo et stort paradoks at en finansminister som aksepterer at ledelsen i en bedrift kan ha gunstige opsjonsordninger, ikke ønsker at de ansatte i bedriften, lagerarbeideren, ingeniøren, arbeideren, skal kunne ha aksjer i egen bedrift. Det er en litt gammeldags tenkning i de rød-grønne partiene. Det virker som man fortsatt ser et motsetningsforhold mellom ansatte og eiere. Ved å stimulere de ansatte til å eie aksjer bygger man ned dette skillet. Jeg tror det blir enda viktigere i et moderne arbeidsmarked der kampen om kunnskap blir viktigere. Er det slik at statsråden nå har endret standpunkt, og at hun faktisk er åpen for at man kan utrede dette videre, for å fremme medeierskap i bedriftene?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-05:
Mitt spørsmål går til likestillingsministeren. Det er en kjent sak at fundamentalistisk islam prediker vold, ufrihet og tvang. Det har også fremkommet at muslimske menigheter ved imamene åpner for vold mot kvinner. Dette er virksomhet og holdninger vi ikke vil ha i Norge, og vi ser resultatet i form av at andel innvandrerkvinner ved krisesentrene er i ferd med å passere 50 pst. I november 2005 uttalte statsråd Karita Bekkemellem til nyhetsbyrået ABN: «Det er helt uakseptabelt, og regjeringen vil se på om statsstøtten kan brukes som et pressmiddel. Imamer må ta avstand fra vold mot kvinner, ikke komme med utsagn som kan legitimere det.» Videre uttalte hun: «Vi skal kjempe mot kvinnevold blant nordmenn, og kan ikke godta det blant våre nye landsmenn.» Volden er en side av det, tvangsgifte, omskjæring, ufrihet og burkatvang er andre sider. Det er gått snart et halvt år siden dette utspillet, og hva konkret har statsråden gjort i denne perioden? Vi har ikke sett konkrete tiltak, annet enn kartlegginger og utredninger – det vi på godt norsk kaller prat. Men dette er problemer som ikke kan løses med prat. Vi så Regjeringens puslete og defensive holdning når det gjaldt forsvaret av ytringsfriheten i karikaturtegningssaken. Mange følte dette som et knefall for fundamentalistene. Mitt spørsmål til statsråden: Dette handler om kvinners situasjon i Norge, og kanskje de svakeste kvinnene: innvandrerkvinnene. Hva har hun konkret gjort, og hva vil hun konkret gjøre på dette området?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-05:
Jeg oppfatter at statsrådens klare svar er at man ikke har gjort noe som helst med pengestøtten i forhold til de muslimske menigheter som prediker vold. Det er lett å snakke om kvotering av kvinner i bedriftsstyrer, holde fagre taler om at kvinner f.eks. innen kvinneyrker, som sykepleieryrket, bør ha bedre lønn, prate om barnehageplasser osv., men å treffe disse vanskelige, konkrete tiltakene er det svært vanskelig å få til. Nylig sa regjeringspartiene nei til Fremskrittspartiets forslag som kunne begrenset en del av det som skjer gjennom tvangsgifte. Vi foreslo en 24-årsgrense for å bringe ektefelle til landet og forbud mot fetter og kusine-ekteskap. De tall vi har fått fra vår ambassade i Pakistan, viser at 97 pst. av alle ekteskap faktisk er tvangsekteskap. Hva vil statsråden gjøre konkret på dette området?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Jeg har lyst til å si at representanten Knudsen tar opp et problem som er viktig for hele det norske samfunnet, og som denne regjeringen tar fullt på alvor. Nå er det slik at vi har utfordringer på mange ulike fronter. Vi vet at voldsproblematikken for innvandrerkvinner er stor. Vi får hele tiden rapporter fra krisesenterbevegelsen om omfanget av det. I tillegg har vi de siste årene fått avdekket store utfordringer når det gjelder omskjæring. Flere departementer jobber med konkrete tiltak, og jeg har lyst til å si at vårt departement helt konkret i morgen vil ta tak i ulike organisasjoners arbeid med denne problematikken, for at vi skal kunne samle et stykke erfaringsmateriale til hvordan vi kan komme med konkrete tiltak. Vi vet at vi har hatt egne handlingsplaner både når det gjelder tvangsekteskap og når det gjelder omskjæring, men det som er viktig nå, er at vi klarer å evaluere, og også tør være litt kritiske til oss selv med hensyn til å kunne sette inn nye virkemidler. Det er ingen tvil om at det som går på pengestøtte, kan være et egnet virkemiddel. Jeg legger ikke skjul på at det er ulike oppfatninger om det spørsmålet i alle de tre partiene, men jeg mener at det viktigste i vårt samfunn er at det er nulltoleranse i forhold til å diskriminere og utøve vold mot kvinner og barn. Jeg mener at man kan ikke bruke verken religion eller kultur som en unnskyldning for å foreta den type handlinger mot kvinner og barn.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Nå jobber Regjeringen med en gjennomgang både av utlendingsloven og av ekteskapsloven. Det ligger flere konkrete forslag til tiltak på det punktet. Representanten Knudsen har ikke selv fått erfaring i regjering ennå, men det er faktisk slik at en del ting må ut på høring før en regjering kan legge fram et konkret forslag. Vi har nå sittet i fem måneder, og jeg kan i hvert fall love at denne regjeringen vil være uredd i forhold til å komme med konkrete tiltak. Men jeg ber også om en viss forståelse for at vi er nødt til å ha en viss prosedyre. Vi er nødt til å ha vanlige typer samarbeidspunkter også med de berørte departementene før vi kan legge fram et dokumentforslag i Stortinget på disse konkrete tingene. Hadde ikke Regjeringen gjort et grundig forarbeid før vi la fram forslag i disse til dels vanskelige og følsomme spørsmålene, er jeg helt sikker på at vi hadde fått en meget sterk reaksjon tilbake fra Stortinget.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Jeg har lyst til å si, som jeg også sa i mitt svar i stad til representanten Knudsen, at Regjeringen nå har et tett samarbeid med de mest berørte departementene. Det er slik at både Justisdepartementet og Inkluderingsdepartementet jobber intenst med disse spørsmålene sammen med vårt departement. Vi vil komme til å legge fram forslag på det. Men så synes jeg også det er litt oppsiktsvekkende hvor mange gode forslag Høyre hadde i skuffene da de satt i regjeringskontorene. Det er litt beklagelig for Høyre at ikke de gode forslagene kom ut av skuffen på de fire årene de faktisk satt i regjering og hadde muligheten til å utøve politisk makt.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Jeg har lyst til å si at Bondevik-regjeringen la et viktig og solid grunnlag på dette feltet som vår regjering vil videreføre. Det er ingen tvil om at det temaet som representanten tar opp, er et vanskelig tema. Det handler om intime ting som er vanskelig for offentlige instanser å gå inn i og kanskje gi de riktige hjelpetiltakene til. Derfor tror jeg også at offentlig oppmerksomhet og mye debatt om disse temaene i seg selv er viktig. Men det betyr også at vi er nødt til å ha hjelpetiltak. Så kan jeg heller ikke dy meg: Når representanten viser til en restriktiv linje i alkoholpolitikken, må jeg si at den linjen som Kristelig Folkeparti førte i regjeringskontorene, kanskje ikke nettopp medførte at det ble mindre flyt av ulike alkoholholdige drikker her i landet. Vi er opptatt av at vi skal ta dette temaet på alvor, og vi skal følge det ordentlig opp.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Jeg kan forsikre representanten om at også dette temaet er noe jeg har et stort engasjement i, det er et viktig tema å følge opp. Vi vet nå at vi har fått på plass et nytt likestillings- og diskrimineringsombud, som også vil få et viktig ansvar i vårt samfunn for å påse at den uretten mot homofile ikke skal skje. Stoltenberg-regjeringen la fram en viktig melding i sin tid om situasjonen for lesbiske og homofile, og også den forrige regjeringen har lagt fram ulike typer handlingsplaner som er et viktig grunnlag for oss alle å bygge videre på. Vi må hele tiden evne å gå inn og se på hvilke nye tiltak vi skal gjøre. Vi er, som sagt, i gang med dette arbeidet, og Stortinget vil få alle muligheter til å komme tilbake igjen, til å ha sine meninger og være med og gi sine signaler til samfunnet om hvordan vi skal etterleve disse tingene. Så har jeg også lyst til å si at jeg tror det er viktig at politiet vårt tar på alvor disse sakene, og at vi har et rettssystem som ser at dette er en urett som vi ikke ønsker.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-04-05:
Jeg er veldig glad for å ha muligheten til å si på vegne av Regjeringen at det er ikke slik at vi legger opp til unødvendig byråkrati og nye utvalg, hvis vi vet at vi har gode, konkrete forslag til løsninger. Jeg viste i mitt svar til representanten Knudsen til at Regjeringen nå har to konkrete saker, med helt konkrete forslag som vi har sendt ut på høring, som vi vil komme til å ta standpunkt til i løpet av våren. Derfor er det ikke slik at denne regjeringen nå skal strø om seg med diverse utvalg for å la være å fatte til dels kanskje vanskelige beslutninger. Vi vil komme til å foreta de beslutningene som er nødvendige for å stoppe denne uretten som skjer mot kvinner og barn. Representanten kjenner meg, som han sier, ganske godt etter mange år på Stortinget, så han vet at det er stort trykk på og engasjement i disse spørsmålene både fra statsråden og fra hele det kollegiet som nå sitter i den rød-grønne regjeringen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-04-05:
Det gleder meg å høre at statsråden vil være uredd når det gjelder å ta tak i dette. Jeg skjønner at man må ha en viss forberedelsestid for å ta tak i noe, eller for å legge noe frem. Nå er det altså slik at den forrige regjeringen gjorde noe som var konkret, nemlig at man senket kravene til utvisning. Men så er det slik at hvis man påklager dette, får det en oppsettende virkning som gjør at en overgriper mot en kvinne får lov til å være i landet og fremstå som en fortsatt trussel. Dette ble utredet av den forrige regjeringen, og jeg er sikker på at hvis statsråden tar kontakt med statsråd Bjarne Håkon Hanssen, og han ser litt etter i skuffene sine, vil han finne noe som gjør at man faktisk kan legge noe frem ganske raskt. Vil Regjeringen være modig og ta tak i dette, og sørge for at vi i disse tilfellene får et regelverk som gjør at vi ikke får en oppsettende virkning ved klageadgang? Da vil hun virkelig gjøre noe for alle dem som sitter i krisesentrene og er redde hver eneste dag.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-04-05:
Den førre regjeringa hadde ein offensiv politikk i forhold til å gripe utfordringa med vald. For Kristeleg Folkeparti er vald mot kvinner uakseptabelt, uansett kvar det skjer. Verken religion eller kultur kan forsvare valdsbruk. Ein liberal alkoholpolitikk veit vi også fører til auka vald. Derfor er vi opptekne av ei restriktiv linje på dette området. I sommar blei det føreteke ei måling om vald i nære relasjonar. Valdsmålinga viste at fleire tusen kvinner og barn lever med trussel om vald som ein del av kvardagen. I juni 2004 la regjeringa Bondevik II fram ein eigen handlingsplan om vald i nære relasjonar. Planen inneheldt 30 konkrete tiltak for å kjempe mot familievald og fokusere så vel på offer som på overgriparar og på barn som er vitne til vald. Tiltaka skal m.a. styrkje hjelpetilbodet til valdsutsette kvinner. Kva vil statsråden gjere for å vidareføre dette viktige arbeidet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-04-05:
Vi har en statsråd som har likestilling i tittelen sin. Du har nå sagt at du skal følge opp handlingsplanen mot tvangsekteskap, du skal følge opp handlingsplanen mot vold i nære relasjoner som vår regjering laget, og da kan du kanskje også si at du vil følge opp handlingsplanen mot vold og mishandling av kvinner – så har vi sikret at all den gode innsatsen vi faktisk satte i gang, blir fulgt videre. Overgrep mot kvinner er ganske tverrkulturelt og ganske tverr-religiøst. Dette ensidige fokuset på at det bare er noen religiøse ledere som kan fjerne dette fra jordens overflate, må være litt feil. Det er også slik at når det gjelder overgrep mot homofile og lesbiske, blir det oppfattet slik at i veldig mange trossamfunn er toleransen for dem veldig lav. Det er også ganske tverr-religiøst og ganske tverrkulturelt. Vil statsråden gjøre noe på dette feltet, eller er engasjementet bare knyttet til imamer?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2006-04-05:
Jeg har hatt den glede å sitte i komite med statsråden, jeg har også hatt gleden av å være på mange seminarer sammen med statsråden, og jeg vet at statsråden er enig med Fremskrittspartiet i at det bør innføres en grense på 24 år for å innføre ektefelle, jeg vet at statsråden er enig med Fremskrittspartiet på en rekke andre punkter, både i forhold til å øke forsørgelseskravet, i forhold til krav om egen bolig og også i forhold til dette med forbud mot ekteskap mellom fetter og kusine. I dag får vi klar melding om at man har stoppet 150 forsøk på tvangsekteskap, og så står statsråden her og prater om enda mer byråkrati og enda flere utredninger. Vi har løsningene, og da er mitt enkle spørsmål til statsråden: Hvor mange flere unge norske jenter vil statsråden akseptere skal falle på byråkratiets alter?
Erna Solberg (Høyre), 2006-04-05:
I går sa miljøvernminister Bjørnøy at åpenhet om all informasjon er avgjørende, og hemmelighold er undergravende for demokratiet. For noen år tilbake i denne salen sa daværende stortingsrepresentant Djupedal: Det er lang tradisjon i norsk forvaltning for åpenhet. Det er en av de gode tingene ved den norske forvaltningen. Jeg synes begge deler er riktig. Det er viktig å ha åpenhet, det er viktig å ha kunnskap. Åpenhet gir åpen debatt, diskusjon om ting. Men vi har altså en regjering hvor helseministeren mener at de eldre ikke har behov for å vite hvordan kommunen er kommet frem til hvor mye tid den enkelte skal få, og vi har en utdanningsminister som ikke vil ha åpenhet om resultater, prestasjoner og måloppnåelse i skolen. Skoleporten.no er et nettsted for kvalitetsvurdering og kvalitetsutvikling. Det er et viktig instrument for at de som fatter beslutninger i kommunene, på skolene, skal kunne gi et godt tilbud til elevene. Det er et instrument for at foreldrene skal kunne følge med i utviklingen på sin egen skole. Skoleporten.no er et åpenhetsinstrument, ikke et rangeringsinstrument, men et åpenhetsinstrument for at vi skal ha en kvalifisert, god og demokratisk diskusjon om hvordan utviklingen i den norske skole er – hvordan utviklingen innen den enkelte skole er, hvordan utviklingen på skolefronten i den enkelte kommune er. Det er altså det som er et viktig mål med dette. Derfor må jeg få lov å stille spørsmål til utdanningsministeren om hvorfor man stenger skoleporten. no, og om hva statsråden mener når han sier at resultatene av de nasjonale prøvene skal være tilgjengelige for dem som skal bruke disse.
Erna Solberg (Høyre), 2006-04-05:
Det er jo slik at skoleporten.no ikke var tilrettelagt for rangering – på samme måte som skattelistene, som hr. Djupedal har vært opptatt av skulle være åpne, aldri var direkte tilrettelagt for rangering. Da det var til behandling og det var spørsmål om åpenhet om det, sa Djupedal at det er sikkert mange som føler det svært ubehagelig, men poenget er at det ikke er Stortingets eller noe annet organs oppgave å redigere norske media. Det var også den forrige regjerings holdning til hva man måtte gjøre med de resultatene som kom ut. Men det har aldri vært lagt opp til den typen rangering fra skolemyndighetenes side under den forrige regjering. Men mitt spørsmål går tilbake til spørsmålet om åpenhet. I opplistingen av hvem som har behov for informasjon, glemte kunnskapsministeren foreldrene som en viktig gruppe. En annen ting er at når dette skal være et grunnlag for beslutninger i lokalpolitikken, når det skal være et grunnlag for at de nye skoleeierne, med mer makt, faktisk skal fatte gode beslutninger, skal ikke da velgerne vite hvilket grunnlag og hvilke problemer man adresserer som skolepolitiker i kommunen, fordi man ikke vet hvordan situasjonen på de enkelte skoler er?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-05:
La meg først starte med å si at vår regjering har åpenhet som en viktig del av sitt grunnlagsdokument. Det har man sett veldig tydelig i forbindelse med behandlingen av forvaltningsplanen, der miljøvernministeren forbilledlig har lagt alt fram som før var hemmelig. La meg si, til de nasjonale prøver: Vi har nå sørget for en dialog med Skole-Norge som gjør at de nasjonale prøver når de blir innført fra høsten 2007, vil ha bred aksept i Skole-Norge. Dessverre skjedde det under den forrige regjering at nasjonale prøver ble et politisk prestisjeprosjekt som verken skolene, foreldrene eller elevene skjønte betydningen av. Det gjorde skolen til en slagmark, og det gjorde at veldig mange som egentlig mener at det er riktig å måle kvalitet, var imot nasjonale prøver. Det vi har gjort i bred dialog med Skole-Norge, er at vi nå innfører det etter en testing, slik at kvaliteten er til stede. Fra høsten 2007 vil det derfor være nasjonale prøver i Norge, i lesing, i norsk og engelsk, og i matematikk. Så vil vi ha nasjonale utvalgsprøver på skriving på nasjonalt nivå, altså ikke på elevnivå, og så vil vi gå videre derifra. Det gjør vi fordi vi mener det er riktig at Skole-Norge skal vite hva vi gjør. Så flytter vi prøven fra våren, slik at det ikke framstår som en eksamen, over til høsten, slik at dette bare blir en vanlig prøve. Utgangspunktet vårt er at dette skal være en nasjonal prøve som måler elevens grunnleggende ferdighet, ingenting annet. Den informasjonen som der framkommer, er viktig for eleven, for læreren, for skolen og skoleeieren. Det betyr at informasjonen om elevens prestasjon skal være tilgjengelig for dem det angår. Men det har altså ingen mening å rangere skoler i rekkefølge, at den skolen liksom er bedre enn den, for vi vet utmerket godt at pedagogisk arbeid, pedagogiske resultater, ikke kan måles i en karakter. Derfor vil det være mulig å måle seg mot et nasjonalt gjennomsnitt, som vil være offentlig, men det vil ikke – vi vil ikke legge til rette for rangering – være for at skoler skal kunne ha konkurranse om liksom å være best. Alle som har barn i skolen, alle som er opptatt av skolen, vet at den karakter som framkommer på nasjonale prøver, har liten verdi, men den kan være et styringsinstrument for læreren, pedagogen, overfor eleven, og for foreldrene og skoleeierne, selvfølgelig, vil dette være nyttig informasjon. Det vil vi legge til rette for.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-05:
Hvis jeg kom i skade for å glemme foreldrene i min oppramsing i sted, skal selvfølgelig foreldrene ha tilgang til den informasjonen. Så det var i så fall bare «a slip of the tongue». Vårt utgangspunkt er at de nasjonale prøver skal være et styringsinstrument som legger til grunn hvordan kvaliteten er, og hvordan basisferdigheten for elevene er. Denne informasjonen er viktig for at eleven skal bli bedre, og for at skolen skal bli bedre, og vi må ha et styringsinstrument for dette. Derfor er dette et verktøy som skal brukes på den måten. Vi kan nok ikke gardere oss, tror jeg, mot at mye av denne informasjonen blir offentlig. Vi ser nå på hvordan vi skal kunne tilrettelegge dette. Vi ser at våre naboland har en annen måte å legge fram informasjonen på, slik at man ikke har muligheten til rangering. Det er man veldig tydelig på – ikke minst er den konservative danske minister Bertil Haarder, som Erna Solberg sikkert kjenner fra mange år i politikken, veldig tydelig på at denne informasjonen ikke skal være tilgjengelig for andre enn dem som har bruk for informasjonen i forbindelse med å forbedre elevens kvalitet og prestasjon. Dette vil også være vår regjerings utgangspunkt for hvordan vi skal gjøre dette.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-05:
Vår regjering har som utgangspunkt at vi skal ha mer kunnskap i skolen. Vi vet at skolen blir bedre i dialog og samarbeid med dem som er opptatt av skolen. Dessverre opplevde vi under den forrige regjering at veldig mye av dette ble konflikt, veldig mye ble ikke dialog, veldig mye ble til og med simpelthen satt på spissen, slik at f.eks. de nasjonale prøver, som i utgangspunktet er et godt styringsverktøy, ikke ble forstått, og ikke ble mottatt med den entusiasme som burde ha vært. Det betyr at vi er opptatt av kunnskap, men vi vet at vi får det beste ut av norsk skole ved å gå i dialog, lytte og lære, og så ta beslutning. De nasjonale prøver er et veldig godt eksempel på hvordan vi nå gjør dette fra vår regjerings side, noe som vil medføre at vi får nasjonale prøver som vil fungere, i motsetning til den forrige regjering, som dessverre gjorde skolen til en slagmark – og dessverre gjorde dette til et ideologisk spørsmål. For dette er ikke et ideologisk spørsmål. Nasjonale prøver er simpelthen et vanlig verktøy som skal brukes for å gjøre skolen bedre. Det betyr at vår regjering, i motsetning til den forrige regjering, har kunnskap som det viktigste mål. Og da vet vi at dialog, samarbeid og det å legge vekt på resultatene for eleven er det viktigste, ikke rangering i avisene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-05:
Vi legger til rette for åpenhet for dem som dette angår, og som har nytte av resultatene. Det betyr at det er skolen, og skoleeieren, selvfølgelig, men også elevene og foreldrene, som vil være de som skal forbedre elevenes prestasjon. Ved å ha den generelle åpenheten som den forrige regjeringen hadde på dette, ble fokuset helt borte. Bakgrunnen for de nasjonale prøver er at vi skal måle elevens basiskunnskap i basisfag, og så skal vi ut fra den informasjonen gjøre elevens prestasjon bedre ved målrettede tiltak i skolen. Det vi la merke til forrige gang, var at hensikten med de nasjonale prøver kom helt ut av fokus, den kom simpelthen i «ufokus»; det var avisenes rangering av såkalte gode og dårlige skoler som kom i fokus. La meg ta et eksempel: En skole som klarer å forbedre elevresultatet fra 3,1 til 3,3 i gjennomsnitt – hvis man lykkes med det med et stort minoritetselevinnslag – har en større pedagogisk prestasjon enn en skole på Oslo Vest som har et resultat på 4,3. Utgangspunktet er at de nasjonale prøver ikke måler kvalitet som gjør elevens prestasjon bedre. Det er derfor vi nå igjen fokuserer på hvordan vi skal gjøre de nasjonale prøver til et verktøy, et hensiktsmessig, godt verktøy, for skolen, og ikke til en rangering der man liksom rangerer gode eller dårlige skoler, som vi vet gir et misvisende resultat i forhold til prestasjon.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-05:
De forrige nasjonale prøver fikk en ganske nådeløs evaluering av uavhengige ILS. ILS’ evaluering av disse viser med all mulig tydelighet at det var nødvendig med en pause, og det var nødvendig å tenke gjennom hvordan vi skal gjeninnføre i skolen et verktøy som er hensiktsmessig. Det vi nå sier, er at vi ønsker resultatene tilgjengelig for dem det angår, og så vil vi høste noe erfaring med det videre framover. Vi ser at våre naboland har valgt en annen tilnærming til åpenhet rundt de nasjonale prøver. Man er veldig tydelig på at dette er et verktøy for skolen, elevene, foreldrene og dem det angår, og ikke for rangering i avisene, for det tar oppmerksomheten bort fra hva hensikten med nasjonale prøver er, nemlig å forbedre elevenes prestasjoner i basiskunnskapen i skolen. Vi er i prosess med hvordan vi skal gjøre dette, og vi vil komme tilbake til Stortinget med hvordan vi ønsker dette. Per i dag har jeg ikke svar på mange av disse spørsmålene. Vi vet hvor vi vil, men vi vet ikke hvordan vi skal tilrettelegge dette. Vi har selvfølgelig også behov for at den informasjonen er tilgjengelig for dem som skal gjøre skolen bedre. Det er viktig for oss. Hele hensikten med de nasjonale prøver er at elevenes ferdigheter skal øke, og at vi skal forbedre kunnskapen i skolen.