Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-03-21:
Jeg mistenker at temperaturen i denne debatten ikke blir like høy som i den debatten jeg deltok i tidligere i dag, som handlet om motorferdsel i utmark – og det er kanskje like greit. Jeg synes jeg må få knytte en kort kommentar til det representanten Bremer sa nå, for han snakket veldig mye om ambisjoner. Men så vidt jeg kunne skjønne, var det eneste virkemiddelet som ble presentert, mer samarbeid. Det er for så vidt et virkemiddel jeg er enig i. Jeg skal prøve å komme med noen andre innspill etter hvert. Jeg har også lyst til å takke interpellanten for at vi får tatt denne debatten. Jeg er enig med både statsråden og Bremer i at dette nok er et tema som vi er nødt til å adressere også når vi behandler forskningsmeldingen – som vi vel så vidt har begynt med i komiteen. Så er jeg enig med dem som sier, har sagt og kommer til å si etter meg, at det er helt åpenbart fornuftig å diskutere rangeringen. Det er fornuftig å diskutere hva de egentlige målene er, og alt dette, og hvordan rangeringen kan gi et bedre bilde av de universitetene vi faktisk rangerer. Alt det er vel og bra, men samtidig er det sånn at disse rangeringene er der, og vi må forholde oss til dem. Det gjør internasjonale forskere, det gjør internasjonale studenter, og det gjør norske studenter. Hvis vi skal klare å rekruttere de aller fremste både studentene og forskerne til norske universitet, er det tvingende nødvendig at vi har noen institusjoner som klarer å hevde seg på disse rangeringene. Jeg tror også at å ha noen akademiske flaggskip som er godt synlige ute i Europa, er bra. Jeg tror også det er bra for de institusjonene som ikke kan forventes å ha den typen ambisjoner. Å ha noen flaggskip i Norge som utdanner og forsker på høyt, høyt nivå, vil også være rekrutteringsgrunnlag for andre institusjoner i resten av landet. Så tror jeg det er åpenbart at noen av universitetene – det var vel interpellanten inne på også – må ta jobben med å hente hjem kunnskap fra forsknings- og utdanningsmiljøer andre steder i verden. Helt uavhengig av hvem som styrer Kunnskapsdepartementet, vil Norge levere mellom 0,5 pst. og 1 pst. av all forskningsproduksjon i verden. Vi kan ikke basere norsk velferd og velstand på 1 pst. av verdens kunnskapsproduksjon. Vi må ha noen flaggskip for å hente hjem denne kunnskapen. Derfor er det viktig å bygge sterke miljøer. Så hørte jeg statsråden snakke om å utrede, evaluere, vurdere osv. Det er vel og bra, det. Jeg er for så vidt enig i det meste som statsråden sa. Men så håper jeg at jeg når budsjettet kommer i oktober en gang, nikker gjenkjennende til det – at ok, dette har statsråden faktisk fulgt opp – for det har jo en konsekvens også der. Jeg er veldig enig i det statsråden sier, at institusjonene selv har et betydelig ansvar for å løse dette, og de må bruke sitt strategiske handlingsrom til å nå det målet. Da synes jeg det er et paradoks at det er blitt trukket fram, for vi vet at under den rød-grønne regjeringsperioden, i de siste åtte årene, har det strategiske handlingsrommet til universitetene som kunne blitt brukt til å posisjonere seg internasjonalt, de facto blitt redusert. Dette er det ikke Fremskrittspartiets utredningsavdeling som har kommet fram til, men det er Handlingsromsutvalget som har kommet fram til det. Det er jo det ene – vi må styrke det strategiske handlingsrommet til disse institusjonene. Da handler det, tror jeg, om å prioritere. Det er vi altfor dårlige på å diskutere i denne sal. Jeg mener at skal vi få til dette, som jeg mener er en god ambisjon, må vi prioritere og tørre å satse midler på det. Ett konkret innspill til: Vi har Forskningsrådet som det viktigste rådgivende organ og virkemiddelet for å styrke forskningen i Norge. Hvis vi er enige om de målsettingene som vi har diskutert i dag, er det et paradoks at bare 7 pst. av midlene som tildeles over Forskningsrådet, blir tildelt basert på rent kvalitative parametre. Det mener jeg er for dårlig. En større andel av Forskningsrådets midler må gå til forskningsinitierte forskningsprosjekter.