Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Diskusjonen om politisk reklame viser at dette er et komplisert emne, og at det er lett å komme i skade for å forenkle problematikken. I denne sammenheng kan det være viktig å ha in mente at vi fram til nå har hatt forbud mot å sende reklame for politiske partier og livssynsorganisasjoner i etermediene. Dagens forskriftsbestemmelse, som ble fastsatt i 1997, lyder som følger: «Det kan ikke reklameres for livssyn eller politiske budskap.» Bakgrunnen for dette var at et flertall i Stortinget flere ganger hadde gitt uttrykk for at denne typen reklame bør være forbudt. Så har Stortingets ombudsmann påpekt at et forbud bør ha en klar hjemmel i lov. Med dette som bakgrunn diskuterer vi i dag et forslag om å tillate reklame for livssyn og politiske budskap i radio, men å forby det i fjernsyn. I begrunnelsen for at Regjeringen har valgt å skille mellom slik reklame i fjernsyn og tilsvarende i radio, har den lagt vekt på at Fjernsynet har større gjennomslagskraft og påvirkningseffekt enn radio. Det er i denne sammenheng vist til at Den europeiske menneskerettighetsdomstolen har lagt vekt på at fjernsyn er et særlig sterkt medium. Av dette har Regjeringen altså sluttet at radio er et medium med mindre påvirkningskraft enn fjernsyn. I tillegg har Regjeringen anført at radioreklame er rimeligere å produsere og vil derfor ikke favorisere kapitalsterke grupper eller organisasjoner i like stor grad. Fremskrittspartiets og Høyres representanter har i sine merknader innvendt at forslaget representerer en begrensning i ytringsfriheten. Ja, Fremskrittspartiet hevder til og med at det er i strid med Grunnloven § 100. Til dette er å si at Regjeringen har vurdert dette grundig, og konklusjonen er at det representerer en begrensning i ytringsfriheten, vel å merke en legitim begrensning, som altså ikke strider mot Grunnloven, men tvert imot er akseptabel, ja til og med ønsket. Nå er det ikke gitt at fullt frislipp av all slags reklame i alle medier er løsningen for å verne om ytringsfriheten. Her er jeg enig med vår kulturminister, som i en avisartikkel nylig stilte et lignende spørsmål i Dagsavisen den 20. februar 1999, der hun peker på at en ved et begrenset forbud kan bidra til å fremme ytringsfriheten, «bl.a. ved at ressurssterke grupper ikke får et fortrinn når det gjelder mulighetene til å fremme synspunkter i kringkastingen». Statsråden peker også på at erfaringen til nå heller ikke tilsier at den aktuelle form for reklame «har en opplysningsverdi som gjør den til en berikelse for samfunnsdebatten. Snarere tvert om». Jeg deler kulturministerens synspunkter i denne saken. Det må også være klart at mediene står helt fritt til å fremme svake gruppers interesser i medier og i samfunnsdebatten. Vi skal fortsatt verne om ytringsfriheten, men det er viktig å ha klart for seg at det faktisk er ytringsfriheten vi kjemper for, og ikke økt påvirkning av kommersielle interesser. Et forbud mot reklame for politiske partier og livssynsorganisasjoner i etermediene forhindrer på ingen måte den offentlige debatt om politiske eller religiøse spørsmål. Forbudet skal være begrenset både med hensyn til medium, altså fjernsyn, og med hensyn til på hvilken måte ytringene vedrørende politikk eller livssyn forbys framsatt i dette mediet, altså i form av reklame. Jeg vil også vise til Den europeiske menneskerettskonvensjonen, artikkel 10, som sikrer enhver rett til å ha egne meninger og til å motta og meddele informasjon og idéer uten inngrep fra offentlige myndigheter og uavhengig av landegrenser. Denne retten kan imidlertid innskrenkes hvis andre viktige hensyn tilsier det. Hvis man deler vurderingen av at forbudet mot reklame for livssyn eller politiske budskap ikke strider mot vernet om ytringsfrihet, blir spørsmålet om hvorvidt forbudet skal opprettholdes eller ikke, et politisk spørsmål. Og det er det vi skal ta stilling til i dag. Kristelig Folkeparti deler synspunktet til de høringsinstanser som vurderer det slik at forbudet mot reklame for livssyn eller politiske budskap ikke strider mot vernet om ytringsfriheten. Det er viktig å fremheve at allmennheten gjennom kringkasting i størst mulig grad bør ha rett til saklig og allsidig informasjon om den politiske og livssynsmessige virkelighet. Alle grupper bør også ha mest mulig like muligheter til å fremme sitt syn. Konsekvensen av dette vil for Kristelig Folkepartis vedkommende være at vi ikke ønsker at denne informasjonen skal formidles via TV-reklame. Vi opplever i dag en tiltakende tabloidisering av den politiske debatten. Vi ønsker ikke en ytterligere utglidning ved å tillate formidling gjennom fjernsynsreklame. Vi legger samtidig ikke skjul på at enkelte av de hensyn som taler for et forbud mot kringkastingsreklame for livssyn og politiske budskap, er mindre tungtveiende for reklame i radio enn for fjernsynsreklame. Det er med dette som bakgrunn vi vil anbefale Regjeringens forslag. Jeg tar herved opp forslag nr. 2 fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet.