Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Det sikkerhetspolitiske bildet er komplisert. Den russiske operasjonen i Tsjetsjenia med minst 40 000 mann involvert forteller at Russland er en militær stormakt som fortsatt må regnes med i internasjonal politikk. Etter Berlinmurens fall kom undertrykte konflikter fram i Europa, konflikter som bygger på etniske, religiøse og nasjonalistiske holdninger. Dette kom tydeligst fram på Balkan. De store politiske og militære endringene i Europa på 1990-tallet medførte at alle land nå går gjennom sin forsvarsstruktur, og Norge er som kjent intet unntak. Det viktigste som har skjedd på politisk plan, er utvidelsen av NATO, med Polen, Ungarn og Tsjekkia som nye medlemmer, videre arbeidet innenfor PFP og fornyelsen av NATO gjennom det nye strategiske konsept. DCI er også viktig. I denne debatten vil jeg allikevel bruke noe tid på det som skjer i EU på det forsvarspolitiske området. For Arbeiderpartiet har det alltid vært viktig å bidra til forsvarspolitisk sikkerhet gjennom avtaler og allianse med vennligsinnede land. Derfor var Arbeiderpartiet pådriver for NATO-medlemskap. Nå utformes altså nye forsvars- og sikkerhetspolitiske organisasjoner og samarbeidsstrukturer i Europa. Her kan ikke Norge sitte på gangen og la andre land legge viktige premisser for vår forsvars- og sikkerhetspolitikk. Ja, hva skjer i EU? Kommisjonens president, Romano Prodi, har uttalt at den neste store saken etter den pengepolitiske unionen er hurtig å bygge ut en europeisk militær union. Dette har Tony Blair støttet, og på sentrum/venstresiden i EU støttes dette av Gerhard Schröder fra Tyskland, Lionel Jospin fra Frankrike og Massimo D"Alema fra Italia, som tidligere var kommunist. Det er altså bred politisk enighet om at innen utgangen av år 2000 skal det være fattet nødvendige vedtak om en fullt operativ militær enhet. Det at NATOs tidligere generalsekretær Javier Solana blir EUs første forsvars- og utenriksminister, forteller om alvoret EU legger i prosjektet. Det er nå i ferd med å skapes en europeisk forsvarspilar. Dette er etter min mening nødvendig ikke minst på bakgrunn av mangel på nødvendig utstyr og utvikling av europeisk forsvarsindustri. Forsvaret i Europa har ikke strategisk lufttransportkapasitet for å flytte tungt materiell, ingen langdistansemissiler og ingen tilfredsstillende militær etterretningskapasitet. Skal Norge stå på sidelinjen og avvente andres beslutninger i denne prosessen? Alliansefrie land som Sverige og Finland får større innflytelse på utformingen av det fremtidige forsvar. Det er på denne bakgrunn at mange av oss som er forsvarsvenner og stemte nei til EU i 1994, nå er kommet til at det bare er gjennom medlemskap at Norge kan beholde et troverdig forsvar og bruke de stadig synkende bevilgningene til Forsvaret på en måte som samsvarer bedre med den nye europeiske forsvarsstrukturen. Nå er jeg ikke så naiv at jeg tror at det europeiske «forsvarstoget» er gått. Men det er sakte i gang, mens vi står ved billettluken og lurer på om vi skal kjøpe billett. Møtet i Helsingfors kan få stor betydning for Norge. Tidligere NATO-ambassadør Leif Mevik uttalte til Aftenposten 26. november 1999: «Norge kan oppleve å bli marginalisert fordi det blir EU og ikke NATO som «blir selve gravitasjonssenteret i europeisk forsvarspolitikk».» Fra det sikkerhetspolitiske bildet i Europa til Heimevernet. Regjeringens forslag i budsjettproposisjonen gir en reell reduksjon på 5 mill. kr, som vil gi noe reduksjon med hensyn til trening sammenlignet med 1999. Når HV skal opp i 83 000 mann, er det klart at HV-områdene ikke får det ønskelige og nødvendige antall øvelsesdager. Det som bekymrer meg, er at når mannskapet først er innkalt, så er materiellet for dårlig. Det er et faktum at ønsket utstyr delvis fins som overskudd i andre forsvarsgrener, men det hevdes at man ikke har kapasitet til omfordeling til Heimevernet. Det er uheldig, og jeg forutsetter at dette arbeidet prioriteres i 2000. Det jeg i tillegg hører fra mange heimevernssoldater, er at det er mangel på sambandsutstyr, nattobservasjonsutstyr og utstyr for personlig beskyttelse. Dette er viktig for at den årlige øvelsen skal gi mening. Noen av disse investeringene vil komme over kap. 1760, og det er nødvendig. Så noen ord om Forsvarets investeringer. På dette feltet er det dessverre grunn til visse bekymringer. Det er, som kjent, bare et halvt år siden Stortinget behandlet den investeringsprofilen vi bad om i forbindelse med langtidsmeldingen. I dag kan det allerede slås fast at det som følge av rammereduksjonene og det økende presset på drift, ikke har vært mulig å nå den investeringsrammen som Forsvarets investeringsprofil la opp til, og som et bredt flertall i Stortinget sluttet seg til. Regjeringen slår derfor allerede i budsjettproposisjonen fast at det er nødvendig med en fornyet gjennomgang av investeringsprofilen. Dette reiser selvfølgelig prinsipielt betenkelige sider, dersom både investeringsprofiler og langtidsmeldinger blir dynamiske og rullerende og ikke styrende plandokumenter. I dette arbeidet har både Regjeringen og vi et felles ansvar. Jeg vil i den forbindelse vise til mitt innlegg i fjorårets budsjettdebatt, der jeg nettopp poengterte betydningen av langsiktighet og forutsigbarhet i forsvars- og sikkerhetspolitikken. Våre sikkerhetspolitiske nærområder og våre allierte har fortsatt et legitimt ønske om og et behov for å kunne vite hva som kan forventes å ligge fast i våre nasjonale forsvarspolitiske prioriteringer. Jeg hadde i årets budsjettdebatt ikke tenkt å snakke om lokale saker. Men «tilfeldigvis», tre dager før Stortinget skulle behandle budsjettet, presenterte Generalinspektøren for Hæren forslag om omorganisering, en omorganisering av Hæren som i hovedsak vil redusere eller fjerne grunnlaget for Evjemoen. Det er to ting som forundrer meg med den saken. Det første er at Evjemoen er den eneste garnisonen som Stortinget har uttalt seg positivt om, og det har også sagt at Evjemoen skal bestå som et militært kraftsenter for Hæren på Sørlandet. Dette er arrogant oversett. Det andre er pressemeldingen fra Overkommandoen om saken. For så vidt gjelder det også andre pressemeldinger, der det alltid henvises til St.meld. nr. 16 for 1992-93 eller St.meld. nr. 22 for 1997-98. Kanskje kunne det være fornuftig av Forsvaret å henvise også til stortingsinnstillinger og vedtak fattet i Stortinget. Nå er det likevel slik at enhver reduksjon eller nedleggelse av Hæren på Evjemoen ikke er en sak som er oppe her i dag, og jeg forutsetter at omorganisering og strukturendringer skjer på vanlig måte, med en omorganiseringsproposisjon til Stortinget. Det er ikke til Forsvarets eller Stortingets fordel å foreta panikkartede endringer. Nå må vi i det minste vente til FS2000 kommer. For meg blir det forsvarspolitiske utvalget som Regjeringen har satt ned, med bred politisk deltakelse, mer og mer viktig. Da har vi et grunnlag der forsvarssjefens totalvurderinger og det politiske perspektivet er med. La meg avslutningsvis minne GIH om Grunnloven § 25. På den bakgrunn blir uttalelsen til Aftenposten den 4. desember 1999 om at nå må politikerne besinne seg, ganske merkelig.