Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Om man ikke har annet å klage på, må man altså klage på at det er for mange statsråder i salen. Det er ganske fantasifullt. Vi markerer nå at det er 150 år siden Edvard Munch ble født, en av våre aller største kunstnere, som også ruver internasjonalt og er av dem som hentet impulser og ble preget av mange år i utlandet – og et eksempel på at kunst og kunstnere forholder seg til en internasjonal, en global virkelighet. Henrik Ibsen er et annet eksempel. Men det er ikke alle forunt å ha Munchs og Ibsens dimensjoner. Derfor har vi en politikk for å bringe norsk kultur og norske kulturutøvere ut, og for å bringe impulser, ideer og inspirasjon til vårt hjemlige kulturliv. Denne regjeringen har gjennomført et kulturløft uten sidestykke, med nær 5 mrd. kr i økte bevilgninger over statsbudsjettet. Kulturløftet har også omfattet den internasjonale kultursatsingen og gitt en budsjettøkning på 130 mill. kr. Å hjelpe norsk kultur, norske kunstnere og utøvere ut til et bredere publikum og internasjonal suksess er én viktig side av den internasjonale kultursatsingen. Kultur er også en voksende del av et allsidig arbeids- og næringsliv her hjemme. På ti år har antall ansatte som arbeider i og av kulturnæringer, økt med 50 pst., og verdiskapningen – målt i kroner og øre – er økt med 70 pst. Er det noen del av næringslivet som kan se en hel verden som sin markedsmulighet, er det kulturen. Forfatteren Jo Nesbø, som er ute med en ny eksportartikkel i disse dager, er ett eksempel, arkitektfirmaet Snøhetta et annet. Den andre viktige siden er å benytte norsk kultur i arbeidet med å presentere Norge som nasjon. Norske kulturuttrykk skal være med på å sette det fotavtrykk vi ønsker å etterlate oss internasjonalt og skape et bredere bilde av Norge ute. Norge er ikke bare oljefondets eierandel i kjente handlegater i London. Det er også Edvard Munchs malerier, Ole Edvard Antonsens trompettoner eller Oslo-Filharmoniens konserter, Snøhettas bibliotek i Alexandria eller minnesmerket på Ground Zero i New York. Kultur er også et virkemiddel i å åpne nye og styrke eksisterende forbindelser, som i nordområdesatsingen, der nettverk av folk-til-folk-samarbeid bidrar til å knytte sterkere bånd over en grense som tidligere var stengt og preget av mistenksomhet. Fordi kultur i sitt vesen er internasjonal, tjener dette samarbeidet også som idé og modell for tilsvarende satsinger over andre grenser i Europa, som er preget av de samme utfordringer og behov for ny kontakt. Kulturprogrammene i EØS-finansieringsordningene er et ledd i dette. Gjennom våre bidrag og samarbeid med mottakerlandene bidrar vi til å styrke landenes kulturarv og kulturelle mangfold, men også til å bruke kultur som kanal og virkemiddel for å bygge et Europa hvor grensene ikke lenger er stengsler mellom mennesker. Den tredje stolpen i vår internasjonale kulturinnsats knytter an til vår utviklingspolitikk. Her skal kultursamarbeidet ikke bare være med på å prege vårt fotavtrykk eller åpne nye muligheter for norske utøvere. Viktigere er å bidra til at kultur kan få spille på hele sitt impulsregister for å bidra til samfunnsbyggingen: som verdi- og identitetsskaper, som menneskerettighetsbygger ved å knesette kunstnerisk frihet som fundament, som bidragsyter til økonomisk vekst og arbeidsplasser – slik vi så på Tinga Tinga-markedet under utenrikskomiteens besøk i Tanzania – som brobygger over gamle skiller og som byggeklosser i utviklingen av et sivilsamfunn. Kultur i utviklingspolitikken handler også om å styrke de kulturelle rettigheter i FN, respekten for kulturell verdensarv for å unngå ekstremisters rasering av uerstattelige Buddha-statuer i Afghanistan eller forsøket på å brenne bibliotekskatter i Timbuktu, og respekt for opphavsrettigheter og åndsverk – kort sagt: byggingen av en internasjonal rettsorden også på kulturens område. Til slutt: Det er, som saksordføreren pekte på, ganske bred enighet i innstillingen. Men denne innstillingen tilslører stor ulikhet i gjennomføringsevne. Høyre kutter 1 mrd. kr i bevilgningene på dette området i sitt budsjett for dette departementet for i år, Fremskrittspartiet kutter 7,5 mrd. kr, og begge partier vil gjøre sine kraftigste kutt i bistandsbudsjettet, noe som også vil svekke mulighetene for den kulturelle utviklingsinnsatsen. Fremskrittspartiet sier da også klart i innstillingen at de mener satsingen på å styrke kultursektoren i utviklingsland er altfor omfattende. Ord er gratis, men det må penger til hvis ordene skal bli til virkelighet. Høyre og Fremskrittspartiet prioriterer milliardene til å lette skattebyrden for dem som har mye fra før. Vi mener disse pengene gjør mer nytte for seg bl.a. i vår internasjonale kultursatsing.