trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er altså ikke riktig at vi ikke har en god utvikling også når det gjelder dialogmøter. Jeg gjentar at de tallene som Riksrevisjonen viser til, går fra 2009 til august 2010. Hvis man bl.a. ser på kontakten med arbeidsgiversiden, er det nå en veldig positiv utvikling. Arbeidsgivere opplever at de får god støtte av Nav når det gjelder oppfølging av sykmelding. Det er en konsekvens av det gode IA-arbeidet vi driver, og det må man ikke underslå. Det er nettopp det trekantsamarbeidet som er viktig. Så skal jeg komme tilbake til Stortinget med klare måltall knyttet til hvor mange dialogmøter man skal ha. Jeg synes det er veldig viktig at man ikke underslår at man nå faktisk lykkes med å få ned sykefraværet i Norge, selv om man godt kan ta utgangspunkt i det høyeste punktet og si at da er man ikke langt nede, men etter planen har vi lyktes veldig godt.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Aller først til dette med at det er en organisasjon som tappes. Nav fikk 1 mrd. kr i bevilgningsøkning fra 2009 til 2010, og det er videreført i 2011 – bare så vi er enige om at Nav ikke er en organisasjon som på en måte sultefôres økonomisk. Så er det riktig, som det også vises til, at det er store variasjoner, og det skal vi gå inn og se på. Men jeg er veldig opptatt av at den jobben vi nå gjør, må gjøres i sammenheng med det generelle IA-arbeidet vi driver med. Vi er altså inne i et godt arbeid med partene i arbeidslivet, det jobbes veldig, veldig godt og nært på bedriftene, og vi ser resultater. Så kan jeg forsikre om at jeg også tar alvorlig at vi må følge opp hvordan Nav følger opp særlig dialogmøte 2, for nettopp å kunne bygge opp under de gode resultatene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er riktig at vi fikk dette ekspertutvalget på sykelønn for ett år siden. Vi har jo fulgt opp det aller meste. Men vi har en prosess på å følge det opp, og jeg vil komme tilbake til Stortinget i løpet av våren bl.a. med lovendringer knyttet til den nye IA-avtalen, og knyttet til klare anbefalinger fra ekspertutvalget, hvor særlig dette med gradert sykmelding er en viktig ting – der vi allerede nå ser at det virker. Når det gjelder normering, har vi for så vidt fra regjeringens side vært helt entydige på at en ren normering isolert sett ikke virker. Vi er opptatt av at legene skal ha en god opplæring for å sikre best mulig og mest mulig lik behandling av sykmeldte når det gjelder sykmeldingsperioden. Det arbeidet er vi i gang med, og det arbeidet vil bli intensivert. Det er satt av midler for at vi nettopp skal ha en slik opplæring av legene. Jeg har en veldig bred kommunikasjon med legene nettopp på det.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Jeg skjønner at «stim» på en måte blir min nye stol nå, for å si det på den måten. Jeg har bare lyst til å si med en gang at denne regjeringen faktisk bruker langt mer penger på det man kan definere som fattigdomstiltak, enn det den tidligere regjeringen gjorde, som også partiet til representanten var med i. Men jeg synes ikke det er så interessant å sitte og diskutere hvor mye penger man har brukt, her og nå. Vi kan også diskutere tallene og hvordan man beregner fattigdom, men representanten har rett i at det er for mange barn som ikke har det slik som vi ønsker at alle barn skal ha det. Regjeringen driver en aktiv politikk i forhold til dette. Vi er veldig opptatt av å ikke snakke om fattigdom som fattigdom, men å gå løs på hva som er roten til at folk havner der. Da vet vi – hvis vi går inn og ser på dette – at det er mangel på arbeid, det er i mange tilfeller innvandrermiljøer hvor man ser at dette går i arv, det er rus, og det er psykiatri. Da er det de tre postene vi må angripe. Og hovedinnsatsen for regjeringen er altså å få folk i arbeid eller kvalifisering. Da har vi kvalifiseringsprogrammet, som virker – det har en utrolig høy grad av folk som kommer tilbake til arbeid og utdanning. Vi har satset på rusomsorg og psykiatri i årets budsjett. Og – det kanskje aller viktigste – vi er opptatt av å gjøre noe med frafallet i videregående skole, for vi vet at det at folk faller fra i videregående skole, er én av årsakene til at man også reproduserer fattigdommen, det går i arv fordi man faller utenfor.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
For å ta utgangspunkt i det saksområdet som jeg er ansvarlig for, og som representanten også var opptatt av, knyttet til arbeidsmarkedstiltak, må vi ha et litt edruelig forhold til den debatten. Denne regjeringen har altså mer eller mindre fordoblet antall arbeidsmarkedstiltak siden 2005 – vær klar over det – og det har vært en nesten tilsvarende økning når det gjelder bevilgninger til den type tiltak. Det vi har gjort for 2011, er å gjøre en liten nedjustering, 3 800 plasser, knyttet til at man hadde en forutsatt nedgang i ledigheten. Vi hadde et høyt nivå i 2010 knyttet til finanskrisen. Så ser man at man er over den kneiken, og så har man et slikt kutt. Det man også skal vite, er at man, når vi gjør opp regnskapet for plasser for 2010, fikk 18 000 flere plasser ut av de pengene man hadde, enn det man hadde forutsatt. Det jeg prøver å si, er at vi kan ikke ha hele debatten om arbeid i Norge knyttet til at man har redusert arbeidsmarkedstiltakene med 3 800 plasser. Vi får se til slutt hvordan realiteten er.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Jeg har ikke sagt at alt er såre vel. Jeg har bare understreket at denne regjeringen altså bruker bortimot dobbelt så mye penger på disse tiltakene som de tidligere regjeringene har gjort, og det må vi ha med oss i det bildet. Så holder jeg fast ved at det er en nedgang på 3 800 plasser, men som representanten også er klar over, er det noe med fordelingen, altså hvor man tar den nedgangen, om man tar den nedgangen knyttet til dem med moderat bistandsbehov, eller dem som har et større problem på arbeidsmarkedet. Her har man valgt å ta flere av de 3 800 plassene blant dem som ikke har så stort behov for hjelp, fordi man får en større turnover i systemet. Poenget er at dette er jo ikke hvor mange mennesker som faktisk er på tiltak, det er hvor mange plasser man disponerer, og så er det jo mange flere mennesker som over perioden er på det. Jeg vil gjerne være enig med representanten i at det hadde vært nyttig eller kunne vært ønskelig med flere plasser. Dette er et budsjett også for å sikre sysselsettingen i Norge, for å balansere den økonomiske utviklingen, og da er det en riktig vurdering fra regjeringens side å legge seg på dette nivået for 2011.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Denne regjeringen gir store tilskudd til frivillige organisasjoner på det området det er snakk om. Det det vises til her, er at fordi man har langsiktige avtaler, slik at pengene kommer over tid, og fordi det skal være forutsigbarhet for dem det gjelder, er det en begrenset adgang til å åpne for nye. Det betyr ikke at ikke jeg mener at det er viktig også med nye tiltak, men det er en balanse hele tiden når det gjelder hvor mye penger du skal bruke på dette, og hvor mye du skal bruke på annen virksomhet bl.a. i Nav, og vi mener at dette er en riktig balanse. Vi gir allerede i dag store tilskudd til f.eks. Kirkens Bymisjon, og jeg mener at vi har veldig nytte av den jobben som gjøres. Jeg vil gjerne understreke det, at det er et veldig viktig arbeid.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Vi har jo allerede, som også representanten sier, statsstøtte til denne typen ordninger i kommunene. Det representanten egentlig ber meg om, er å vurdere hvorvidt man bør utvide disse ordningene, og det er en budsjettsak som jeg vil komme tilbake til. Men jeg er veldig glad for at representanten selv understreker at dette ikke gjør noe med årsakene, for det er noe av det jeg er mest opptatt av. Skal man lykkes med dette, er det foreldrene man må få i arbeid, foreldrene man må få i aktivitet. Vi har hatt en liten diskusjon i Aftenposten i det siste om hvorvidt uførhet går i arv. At uførhet går i arv, har jeg aldri polemisert mot representanten om, for det er jeg helt enig i. Og alle som har greie på det, sier at noe av det viktigste her er å se mor og far i arbeid. Hvis man ser mor og far på trygd hver eneste dag, er faren for å ende der selv veldig stor. Derfor mener jeg at vi må slutte å snakke om fattigdom generelt, vi må målrette tiltakene våre – gjerne også det som representanten er opptatt av, men vi må være målrettet når det gjelder innvandrere og innvandrerkvinner, rus og psykiatri.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Når det gjelder reglene om avkorting av pensjon for gifte og samboende, har vi, i tråd med pensjonsforliket, videreført den ordningen man for så vidt allerede har i dag, hvor det er en avkorting for gifte og samboende. Når det gjelder hvor denne slår inn i forhold til høytlønte og lavtlønte, vil jeg veldig gjerne få lov til å komme tilbake til det i et skriftlig svar til representanten. For akkurat det faktum som legges til grunn her, er jeg nødt til å se nærmere på for å gi et godt og fyllestgjørende svar.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Bakgrunnen for at man har denne avkortingen, er jo, som også representanten er klar over, at man mener at det er billigere å leve i en toinntektsfamilie enn i en eninntektsfamilie. Når det gjelder akkurat det spørsmålet som representanten stiller – selv om det framstilles som et ja eller nei – så knyttes det noen forutsetninger om opptjening osv. til det. Så for å svare korrekt og riktig, og det er jeg opptatt av å gjøre, vil jeg få lov til å komme tilbake til det i en skriftlig besvarelse.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er riktig, som representanten viser til, at det har tatt tid å få gjennomgått disse sakene. Noe av bakgrunnen er at det har tatt tid bare å få lovgivningen på plass. Som det også vises til, har statssekretær Støstad nå sagt til Bergens Tidende at disse sakene skal vi få ferdigbehandlet i løpet av 2011. Det betyr ikke at alle får sine saker ferdigbehandlet 29. desember 2011. Det er satt inn økte ressurser og økt arbeid i forbindelse med dette i Statens pensjonskasse, for å få disse fortløpende ferdig og ut. Jeg tror også man skal være klar over at man foretar en individuell behandling av hver sak, så det er ikke slik at i det øyeblikket man fikk den avgjørelsen mot seg, så kunne man bare utbetale til alle. Det har imidlertid tatt lang tid, jeg skal være enig i det, men nå har vi altså gitt et klart løfte om når vi skal være ferdig med de sakene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
I mitt svar 25. januar 2011 på spørsmål til skriftlig besvarelse nr. 697 fra representanten Giltun redegjorde jeg for at stiftelsen Helse og Rehabilitering fra 2001 til 2006 finansierte to servicehundprosjekter på totalt 8 mill. kr i regi av Norges Blindeforbund og Norges Handikapforbund. Hunder fra disse prosjektene når nå etter hvert forventet pensjonsalder for en servicehund, noe som har aktualisert spørsmålet om å videreføre disse avsluttede prosjektene. Jeg har selvsagt merket meg arbeids- og sosialkomiteens innstilling i saken i forbindelse med Stortingets behandling av statsbudsjettet for 2011. I mitt svar til representanten Giltun redegjorde jeg for at bevilgningen på kap. 634 post 21 går til å finansiere flere tiltak, herunder forsøket med servicehunder, og har stikkordet «kan overføres» knyttet til seg. Det var i 2010 avsatt totalt 71,88 mill. kr på denne posten. Først når det foreligger en samlet regnskapsrapport med fullstendig oversikt over merforbruk eller udisponerte midler i alle tiltak i 2010, er det mulig å tallfeste den endelige summen udisponerte midler som kan overføres til 2011 og avsettes til innkjøp av erstatningshunder. Her legger jeg til grunn at Stortinget ønsker at rapportering av overføringer fra ett budsjettår til året etter meddeles Stortinget på vanlig måte i Meld. St. 3. Jeg vil, når fullstendige regnskapstall for 2010 foreligger, følge opp arbeids- og sosialkomiteens innstilling i saken med sikte på å disponere ubrukte midler i bevilgningen for 2010 til å dekke behov for erstatningshund til aktuelle brukere. Dette svaret er tydeligere enn det representanten fikk i det skriftlige svaret, og det er det tydeligste jeg som statsråd kan gi på dette tidspunktet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Jeg viser til det svaret jeg har gitt, som jeg tror langt på vei var det som var forventet og ønsket så langt som vi er nå. Når det gjelder revidert, kan ikke jeg mene noe om det på dette tidspunktet. Men jeg har altså sagt, at når vi får avklart hva som står igjen av midler i forhold til 2010, vil jeg legge fram en sak om hvordan dette kan brukes på erstatningshunder.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Jeg kan love representanten at også jeg er opptatt av denne problemstillingen, men jeg tror ikke vi er tjent med å lage en konkurranse om hvem som er mest bekymret for dette. Jeg er også det. Det jeg har svart nå, helt entydig, er at jeg følger opp komiteens merknad ved at når vi nå får udisponerte midler, skal jeg i tråd med hva komiteen har bedt om, anvende disse på erstatningshunder. Men når det gjelder videre satsing på dette området, er det et budsjettspørsmål som jeg ikke kan kommentere nærmere nå.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-02-02:
Det er godt å høre at statsråden mener man er inne i en «god stim». Jeg må innrømme at jeg ikke har hørt det uttrykket før, og jeg er litt usikker på om det henvises til fiskestim eller en fornorskning av det engelske «steam», som kommer fra tog eller noe sånt. Men jeg regner med at det betyr at man er på vei fremover på en eller annen måte. Men det var ikke det spørsmålet dreide seg om. Dette har statsråden i og for seg sagt fra denne talerstolen helt siden hun tiltrådte, og forgjengeren hennes sa det, og forgjengeren før der igjen sa det. Spørsmålet var: Hva er statsrådens konkrete mål for 2011 – ikke hvorvidt man er inne i en god stim, ikke en evaluering av hvorvidt utviklingen går greit eller litt fremover? Har statsråden konkrete måltall for 2011, bl.a. på dialogmøter, på oppfølging av langtidssykemeldte, som hun har lyst til å dele med Stortinget?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-02-02:
Jeg vil tilbake til det som var det opprinnelige spørsmålet, nemlig fattigdom. Jeg er veldig glad for at statsråden understreker at fattigdomsspørsmålet i Norge er stort og komplisert. Det er det. De tunge årsakene dreier seg om innvandring, utenforskap, integrering, manglende plasser i arbeidslivet, for ikke å snakke om rus og psykiatri. Men så er det også noe man kan gjøre med virkningene av fattigdom, og det er kanskje spesielt viktig på barnefattigdom. I Høyre har vi vært opptatt av velferd som virker, og akkurat nå er det en kampanje i gang der man foreslår at man i alle kommuner i Norge skal ha noen enkle ordninger. Man skal gi alle barn mulighet til å låne sportsutstyr, man skal ha enkle, ubyråkratiske ordninger for å kunne få betalt kontingenten til utvalgte frivillige organisasjoner, altså dem man selv ønsker å være med i, og man skal ha kulturkort som gjør at ingen skal bli utestengt fra kulturtilbud utelukkende fordi foreldrene har dårlig økonomi. Det vil selvfølgelig ikke gjøre noe med de grunnleggende årsakene, men det vil kanskje lindre noe av barnefattigdommen. Hvordan kan statsråden bidra til at flere kommuner gjør dette?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Jeg registrerer at statsråden sier at det er en dramatisk nedgang i sykefraværet, men det er alt etter hvordan man bruker statistikken, for det er en forholdsvis stor økning hvis man tar utgangspunkt i 2004 og frem til i dag. Men la nå det ligge, og la oss ikke diskutere statistikken sånn sett. Vi registrerer at regjeringen i budsjettet har sagt at man skal ha en nullvekst i sykefraværet, og faktisk budsjetterer med en nedgang. Samtidig har IA-avtalen vært viktig. Man har kommet med en rekke tiltak, der dialogmøte og ikke minst gradert sykmelding har vært et av de viktigste tiltakene. Da vi behandlet tiltaksplanen på grunn av krisen i Nav våren 2009, bevilget Stortinget ekstra midler for at departementet skulle følge opp dette. Så viser Riksrevisjonens rapport at departementet ikke har fulgt opp på disse områdene, og statsråden er meg bekjent den øverste ansvarlige i departementet. Når vil statsråden begynne å følge opp de tiltakene hun selv har lagt frem for Stortinget, og som Stortinget har bedt henne følge opp?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Mitt spørsmål går også til arbeidsministeren. Frem til 1. januar var det sånn at gifte og samboende pensjonister ble diskriminert ved at de fikk avkortet sin grunnpensjon med 15 pst. Nytt pensjonssystem, som trådte i kraft for litt over en måned siden, viderefører en differensiering basert på sivilstand. Det nye nå er at avkortingen skal skje i garantipensjonsbeholdningen. Det betyr at de med høy inntekt ikke vil være berettiget til garantipensjonsbeholdning, ergo ingen avkorting. La oss vise dette med følgende eksempel: Kari og Trine startet å jobbe samtidig. De tilhører lavtlønnsgruppen. De har den samme arbeidsplassen, de gjør de samme arbeidsoppgavene, og de går av med pensjon når de er 67 år. La oss si at de blir 81 år. Det betyr da at Trine, som har valgt å tviholde på gubben også i pensjonstilværelsen, får til sammen 158 000 kr mindre i samlet pensjon enn Kari, som ble skilt før hun nådde pensjonsalderen. La oss da si at de ikke tilhører lavtlønnsgruppen, men at de har en inntekt på over 400 000 kr. Da får de ingen avkorting, uavhengig av sivilstand. Regjeringen har vært opptatt av rettferdig omfordeling, og har gjentatt det argumentet gang på gang i den politiske debatten. Jeg vil derfor utfordre statsråden: På hvilken måte mener statsråden det er rettferdig omfordeling å fjerne avkortingen på bakgrunn av sivilstand for høytlønte, mens man opprettholder full avkorting for lavtlønte?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Spørsmålet mitt er ganske enkelt, noe man ikke trenger å gå hjem og tenke veldig nøye på, eller komme tilbake med et skriftlig svar på: Det er om statsråden synes det er en fornuftig og god omfordelingspolitikk å fjerne avkortingen for høytlønte, men opprettholde den for lavtlønte. Det er et prinsipp som det bør være ganske enkelt å svare på. Hvis statsrådens svar er nei, vil hun da bli med, sammen med Fremskrittspartiet, og endre regelverket, altså fjerne avkortingen for gifte og samboende i sin helhet, så man slipper disse usosiale effektene og den urettferdigheten som det nye pensjonssystemet her inviterer til? Mest sannsynlig, ut fra det svaret statsråden også ga, er dette nok en utilsiktet virkning av det nye pensjonssystemet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
Først må eg seie at det er gledeleg å ha statsråden tilbake frå sjukefråveret. Det hadde vore freistande å spørje om hennar sjef, Jens Stoltenberg, har følgt opp med dialogmøte og gjennomført gode samtaler. Resultatet er i alle fall at ho er frisk og tilbake – og det er me glade for. Mens statsråden har vore sjuk, og i den siste tida, har det vore stort opprør og mykje bråk rundt Nav. Eg skal for så vidt ikkje bruke spørsmålet til det, for det skal statsråden få lov til å svare på i ein interpellasjon seinare. Men hovudutfordringa er at me alle er einige om at tidleg innsats og tett oppfølging er nøkkelen. Når Nav ikkje har dei ressursane som trengst for å gjennomføre det, blir det òg eit dårlegare resultat i den andre enden – fleire som er lenger sjukemelde, og fleire som endar som uføre. Riksrevisjonen sin rapport viser at det er klare fylkesvise forskjellar, der det er alt frå under 20 pst. til over 60 pst. gjennomførte dialogmøte. Det seier meg at det verkar som om etaten har dårleg styring. Så mitt spørsmål er: Vil statsråden gå sterkare inn og gi klarare føring til Nav?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
No trur eg eg må puste ut, for eg kjende eg blei engasjert. Eg trur ikkje statsråden er klar over korleis situasjonen er. Ved inngangen til 2011 er det 61 000 menneske med nedsett arbeidsevne som er på tiltak. Gjennomsnittstalet for 2011 i statsbudsjettet er 51 000. Det er 10 000 færre. Når det er snakk om eit gjennomsnitt, betyr det at det i fleire månader må vere under 50 000 plassar. Samtidig som det står 150 000 menneske i kø og ber om å få ein tiltaksplass, kuttar altså regjeringa 10 000 plassar berre frå 61 000 ned til 51 000, og kanskje enda meir i nokre månader. Dersom det er arbeid som er nøkkelen, som me alle er einige om, så må jo det å kunne hjelpe dei menneska inn i arbeid òg vere nøkkelen. Derfor må eg seie at eg blir rett og slett engasjert når eg høyrer statsråden seie at alt er såre vel, og at det blir satsa på arbeidsmarknadstiltak. Vil ikkje statsråden gjere noko i revidert eller hindre at situasjonen er slik?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-02:
I min familie var begrepet «god stim» brukt når mor syntes at familien hadde god nok fart på vei inn til hytta, da var vi i «god stim». Den rapporten som ble lagt fram, viser ikke akkurat at det er «god stim». Det er ganske nedslående det Riksrevisjonen sier. Ubalansen i hele systemet vårt handler om at vi har leger og pasienter som bestemmer, og stat og arbeidsgivere som betaler. Det er ikke noe avhengighetsforhold mellom dem. Det virker som om statsråden er enig med oss i Venstre om at utgiftene faktisk må ned, og at vi må ta grep for det. I morgen er det årsdag for statsrådens ekspertutvalg, som ble nedsatt for å komme med gode ideer. Veldig lite av det har blitt fulgt opp. Ingenting av det som kan være litt konfliktfylt å gå inn i, har i hvert fall blitt fulgt opp. Men nå har statsråden hatt ett år på seg til å tenke igjennom ekspertutvalgets forslag. Tør statsråden å gå inn og ta noen av de store grepene, som f.eks. normering av sykelønnen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-02:
«I Klassekampen 8. januar kan vi lese at statsråden har uttalt at regjeringen ikke vil kable av estetiske hensyn, bare dersom det er nødvendig av hensyn til naturmangfoldet. Han bekrefter samtidig at det er estetiske hensyn det er snakk om i Sima–Samnanger-saken. Hvis statsråden mener Hardanger kun handler om estetiske hensyn, kan dette tolkes på noen annen måte enn at statsråden allerede har konkludert i denne saken før utvalgene i det hele tatt har lagt frem sine rapporter?» Nå har de lagt fram sine rapporter etter at jeg stilte dette spørsmålet, men jeg antar at spørsmålet er relevant likevel.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-02:
Da må jeg være helt sikker på at jeg tolket statsråden rett, for det betyr at han ikke avviser det å bruke estetikk som et argument i denne saken, at estetikk faktisk er et av de store argumentene for å verne Hardanger. Da er det en avveining hvorvidt pris, hastighet og de andre tingene kan veie opp mot det å bevare estetikken i en type område som Hardanger er – en viktig del av vår felles naturarv. Jeg må si at jeg syns egentlig statsråden i går modererte litt det som sto i Klassekampen, og som jeg refererer til i spørsmålet, at estetikk også har en verdi, sjøl om den ikke alltid kan måles i penger. Statsministeren har jo sagt i denne saken at dette ikke er et pengespørsmål. Dermed antar jeg at estetikken også har en verdi i regjeringas vurderinger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-02:
Estetikk har jo en verdi i våre liv. Det er derfor vi pusser opp våre hus, og det er derfor vi drar på ferie til ulike steder som vi syns er vakre. Men det er vanskelig å sette en pris på det. Spesielt er det vanskelig å sette en pris på naturopplevelser, hvordan man skal ha verdi av det. Statsministeren sa i Bergens Tidende 18. juli 2010: «Dette er ikke et pengespørsmål. En sjøkabel ville ikke belastet statsbudsjettet med ett øre. Hele regningen ville blitt tatt av strømkundene gjennom nettleien. Men en sjøkabel ville ikke gitt den nødvendige forsyningssikkerheten fordi en feil kan ta måneder å reparere, mens vi snakker om timer for linjer i luften. Risikoen med sjøkabel ville vært for stor.» Med den rapporten vi fikk i går, er det vel i og for seg klart at risikoen ikke er så stor som statsministeren er redd for. Når det heller ikke er et prisspørsmål, som statsministeren sa i juli, begynner argumentene til regjeringa å falle sammen. Så da er mitt spørsmål: Er det ikke soleklart at statsministeren tok feil i sin vurdering i sine uttalelser i juli, med de nye rapportene i går?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Frivillige organisasjoner som arbeider mot fattigdom og sosial ekskludering, bidrar til å gjøre hverdagen bedre for vanskeligstilte, både gjennom arrangementer, støttetiltak og selvhjelpsaktiviteter. På Navs informasjonsside med søknadsskjema om tilskudd kan man lese følgende: «Med forslaget til statsbudsjett som ble fremlagt i oktober, vil det være svært begrenset anledning til å gi driftsstøtte til nye organisasjoner eller støtte til nye prosjekter.» I årets budsjett valgte Fremskrittspartiet derfor å styrke budsjettet med 200 mill. kr på denne posten. Dette ville vært vel anvendte penger, som ville gitt mangedobbelt igjen, og som kunne gitt vekstmuligheter til viktige fattigdomsreduserende tiltak. Hvorfor vil regjeringen hindre at nye organisasjoner skal få mulighet til å få tilskudd, og at nye tiltak skal iverksettes, når nettopp den hjelpen som disse organisasjonene gir, kan hjelpe mange som lever i fattigdom, til et bedre liv?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
«I årets budsjett er det avsatt 3 mill. kr til servicehundprosjektet som skal gjennomføres. I tillegg sa en samlet arbeids- og sosialkomité at 3 mill. kr som ikke var benyttet i 2010, kunne brukes til erstatningshunder. I løpet av året når elleve hunder pensjonsalder, og neste år ytterligere fem, og det får store følger hvis disse brukerne blir uten hund. Svaret på mitt skriftlige spørsmål nr. 697 for 2010–2011 skapte mer forvirring enn klargjøring. Kan statsråden klargjøre om brukerne vil få ny hund slik de er lovet fra samtlige partier?»
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Jeg takker for svaret. Dette gjorde det litt klarere. Jeg fryktet nemlig at det var de samme millionene til prosjektet for i år som skulle benyttes. Det komiteen har bedt om, er at 3 mill. kr, altså de prosjektmidlene som ikke ble benyttet i fjor, blir benyttet. Da er det altså snakk om 3 mill. kr. Det dekker ikke alle de elleve brukerne, og derfor fulgte jeg det opp i mitt skriftlige spørsmål ved å spørre om det kom mer midler i revidert – for det er viktig nå. Det er en samstemt politisk mening om at det er viktig at disse brukerne får en klarhet i og en sikkerhet for at de får nye hunder før det er for sent. Og nå begynner det å bli for sent for noen, for det tar lang tid å trene hundene. Tiden begynner å bli knapp; det er bare spørsmål om tid før noen står uten hund. Resultatet vil da være at en av brukerne kanskje må flytte til institusjon, og en annen av brukerne må kanskje slutte å jobbe. Dette er alvorlig, og nå må statsråden komme med et klart signal om at de blir sikret nye hunder uansett.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Jeg er jo ikke helt fornøyd, for det virker ikke som om statsråden ser at dette er enkeltpersoner som er så avhengige av disse servicehundene at det må et klarere politisk signal til, også fra statsrådens side, om hva som skjer videre. Nå har komiteen og de ulike partiene sagt veldig tydelig hva de mener. Man mener også at det skal bli en permanent ordning, men statsråden sier altså ikke noe videre om dette, annet enn at man skal se på midlene fra i fjor. Hvis det da viser seg at det ikke er nok midler der, hadde jeg forventet at statsråden kunne si noe om hvordan hun skulle sikre at disse brukerne faktisk fikk ny hund. For dette er ikke bare viktig for helsetilstanden – de bedrer jo helsen sin ved at de får god hjelp, de kommer ut, de kan være i jobb, og de har et helt annet liv – men det er også samfunnsøkonomisk lønnsomt; det sparer samfunnet på andre områder i kroner og øre. Og da ville det vært interessant om statsråden kunne vært litt mer proaktiv i forhold til hva som skjer.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Ein kan vel konstatera at i denne saka er det i alle fall fråvere av «stim», ordet ein bør bruka her, er vel heller ein svikt. Det var med stor forundring eg las Bergens Tidende førre fredag om at staten framleis skyldar enkjemenn nærmare ein halv milliard kroner etter ein dom i EFTA-domstolen av 2007. Dette er alvorleg og lite tillitskapande. Nokre av desse enkjemennene har allereie gått bort og vil ikkje kunna nyttiggjera seg desse rettmessige pengane direkte, noko som gjer det endå verre. Statssekretær Jan-Erik Støstad lovar utbetaling i år, men dessverre for seint for endå fleire. Dette må då gje både departementet og statsråden ein nokså flau smak i munnen. Ekstra flaut blir det når Framstegspartiet har teke opp dette tidlegare, nærmare bestemt 12. mars i fjor. I svar på skriftleg spørsmål seier statsråden: «Statens pensjonskasse og KLP har som målsetting å få ferdigbehandlet sakene om etterbetaling før 1. oktober 2010. Departementet vil følge opp framdriften i behandlingen av disse sakene.» Ein må konstatera at framdrifta framleis er svært fråverande(presidenten klubbar)(presidenten klubbar) (presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Trond Helleland (Høyre), 2011-02-02:
Jeg har stor respekt for at statsråden sier at trafikksikkerhet er prioritet nr. 1. Det er da det er så skuffende å lese de tallene som kommer ut. Representanten Sanner nevnte antall millioner som var bevilget – at det var en nedtrappingsplan. Statsråden har jo selv sagt, og det står i NTP, at det skal bygges 750 km midtdelere. Så langt, etter to år i perioden, er altså 3 mil med midtdelere bygget. Det betyr – da må jeg bare be om at statsråden bekrefter det jeg sier – at det står igjen 720 km, eller 9 mil – 90 km – per år i transportplanperioden. Kan statsråden bekrefte at det for de åtte resterende årene i transportplanperioden skal bygges minst 9 mil med midtdelere hvert år, eller er dette målet forlatt?
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Trafikksikkerhet er viktig, og å få midtdelere er som å vinne i lotto. Når motgående kjøretøy skjærer over, er midtdelere ofte det som skiller mellom liv og død. Trafikksikkerheten, ja tryggheten et midtrekkverk gir oss, er gull verd, og det sparer oss for sorg og smerte, store lidelser og tap av menneskeliv. Vi vet at det er stor reduksjon i trafikkulykkene der vi har bygd midtdelere. Det er da uansvarlig av regjeringen å satse så minimalt på midtdelere som den gjør. Det er faktisk uforståelig at slike trafikksikkerhetstiltak ikke blir tatt mer på alvor. De få kilometrene midtrekkverk som regjeringen ønsker å bygge, er så godt som ingenting, og Sverige overgår oss totalt her. Mitt spørsmål blir da: Hvorfor ønsker ikke regjeringen å bygge flere kilometer med midtrekkverk enn det som gjøres, når betydningen for det norske folk er så stor? Penger har vi. Må det først gå enda flere liv tapt på strekninger som f.eks. avkjørselen til Flekkefjord på E39, der seks personer har mistet livet?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
Det siste statsråden sa litt lavt, er hørt – og det er kjempebra. Det er gjort mange dybdeanalyser gjennom de siste årene for å finne ut av hva som er årsaken til ulykker. Det gir oss jo kunnskap, kunnskap som gjør at vi kan sette i gang tiltak som virker, og ikke tiltak som vi tror virker. I Region sør hadde man 259 dødsulykker fra 2005 til 2009. I 28 pst. av tilfellene handler disse dødsulykkene om at man kjørte i ruspåvirket tilstand. I dag har vi hørt statsråden snakke om at det ikke bare handler om veiens tilstand, om midtdelere – som Kristelig Folkeparti mener er veldig viktig å få på plass – men også om at føreren har ansvar. Da hører jeg bare litt sånn lavmælt at vi liker det ikke. Det jeg ønsker meg, er en statsråd og en regjering som nå tør å stå litt opp og si «don't drink and drive» – kjøre en massiv kampanje som sier at rus og bilkjøring ikke hører sammen, og ikke bare si at man ikke liker det. Vil statsråden ta initiativ til det?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «På årets reiselivsmesse i Lillestrøm var det et utvalg av forskjellige reisemål. Den standen som jeg tror fikk flest besøk, var den svenske som tilbød naturopplevelser med snøscooterkjøring og tilbud om overnatting, mat, guiding etc. Hvorfor er ikke regjeringen mer positiv til snøscooterkjøring innenfor et regelverk, slik at nordmenn ikke behøver å reise til Sverige eller Finland for å oppleve dette og dermed bruke penger der som heller kunne vært med på å bygge opp denne type reiselivsnæring i Norge?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Det var egentlig ikke så mye positivt i dette svaret, synes jeg. Jeg har jo stilt liknende spørsmål til andre departementer og statsråder. Denne gangen syntes jeg det var riktig å stille det til næringsminister Giske. Dette med turisme og reiseliv handler også om å komme seg ut i naturen. Det er ikke alle steder man kan komme seg ut i naturen uten å ha en snøscooter tilgjengelig. Dette har svenskene skjønt. De har lagt opp til snøscooterleder og -løyper rundt omkring, slik at man kan reise til Sverige og kjøre snøscooter og oppleve naturen på en eminent måte. Dette tjener svenskene mye penger på. Dette er med på å bygge opp reiselivet og dem som driver med reiselivssatsingen i Sverige. Det er også en kjempefin måte å komme seg ut i naturen på for dem som det ikke er så enkelt for å komme seg ut i naturen – de som er syke, handikappede eller eldre, eller av andre årsaker har vanskeligheter med dette. Jeg kan ikke skjønne at ikke regjeringen – i dette tilfellet nærings- og handelsministeren – ser mer positivt på dette med å komme seg ut.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Da tolker jeg regjeringen dit hen at regjeringen ikke er særlig positiv til bruk av snøscooter i reiselivsnæringen. Jeg skjønner selvfølgelig at hvis man spør én statsråd, får man ett svar, og spør man en annen statsråd, får man tilnærmet det samme svaret. Men jeg trodde at man kunne samarbeide litt mer, og at næringsministeren ville se på dette med snøscootere med positive øyne, for det betyr mye. Det ville gi så mange positive ringvirkninger for dem som driver med turisme og reiseliv, for dem som ikke er i nærheten av en hopp- eller skibakke eller et alpinsenter. Slik sett ville dette gitt helårsarbeidsplasser for mange. Jeg tolker statsråden dit hen at det ikke vil skje noe særlig når det gjelder snøscootere, og at det må et regjeringsskifte til for at man skal være mer positive på dette området. For man taper mange penger slik det er i dag. Man reiser til utlandet og legger igjen mye penger. Dette gjelder ikke bare enkeltpersoner, men det er familier som gjør dette. Jeg synes det er synd at jeg får det svaret jeg får, som jeg tolker som negativt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Nærings- og handelsdepartementet har det overordnede ansvaret for reiselivspolitikken i Norge. Det er imidlertid slik at ansvaret for andre politikkområder med relevans for reiselivspolitikken ligger hos de enkelte fagdepartement. Ansvaret for lov om motorferdsel i utmark ligger hos Miljøverndepartementet, men siden spørsmålet er stilt til meg, antar jeg at det er reiselivsmulighetene innenfor dette området som er representantens hovedanliggende. I Norge har vi fulgt et grunnleggende prinsipp om å ha en begrensning på motorferdsel i utmark. Det har gitt seg utslag også i et regelverk for scooterkjøring i utmark, og problemstillinger knyttet til ulike konkurransevilkår for reiselivsbedrifter i Norge sammenlignet med reiselivsbedrifter i våre naboland kommer fra tid til annen opp. I Sverige har man lagt litt andre prinsipper til grunn for sin regulering av motorferdsel i utmark enn man har gjort i Norge. I den nasjonale reiselivsstrategien fra desember 2007 er ett av tre overordnede mål å gjøre Norge til et bærekraftig reisemål. Bærekraftbegrepet er sammensatt og består av miljømessige, økonomiske og sosialt bærekraftige vurderinger knyttet til reiselivsbedriftene. Utmarksopplevelser som baserer seg på scooterkjøring, kan fort komme i konflikt med utmarksopplevelser som ikke involverer motorferdsel. Her må vi ha en balanse som gjør at vi ikke ødelegger grunnlaget for den strategien vi har lagt om naturopplevelser og en bærekraftig reiselivsopplevelse. Jeg kan svare representanten Bredvold med at regjeringen er positiv til snøscooterkjøring innenfor et regelverk. Men spørsmålet er vel heller hvor det regelverket skal ligge og hvor strengt det skal være. Det er det Miljøverndepartementet som har ansvaret for overfor Stortinget. Fra reiselivssiden kan man si at det å komme seg ut og å oppleve norsk natur er en viktig del av reiselivsstrategien.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er fint at Bredvold spør flere statsråder, men han må regne med at fra samme regjering får han omtrent samme svar, uansett hvilken statsråd han spør. Vi har et godt samarbeid mellom Næringsdepartementet og Miljøverndepartementet. Vi prøver å avveie de ulike hensynene, hensynet til reiselivsnæringen og miljøhensyn – også de hensynene som er mellom ulike typer reiselivsnæringer. Det er helt sikkert flott å komme seg ut på snøscooter, men det er også flott å bevege seg i uberørt natur som ikke er preget av motorferdsel. Det er denne balansen vi prøver å ivareta. Så det er ikke ensidig slik at jo mer motorferdsel man tillater i utmark, jo bedre blir det for reiselivet, for det vil kunne gå ut over andre typer reiselivsaktiviteter som baserer seg på den uberørte naturen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
For det første får vi håpe at det ikke er så mange steder i Norge man legger opp til helårsarbeidsplasser basert på kjøring med snøscooter. Det tror jeg er en vinteraktivitet. For det andre: Hvis det er regelverket for snøscooterkjøring som er representantens hovedanliggende, er det altså miljøvernministeren som har ansvaret for det. For det tredje er det vel få næringer som har såpass mye dispensasjoner, unntak og tilrettelegging når det gjelder bruk av snøscooter som nettopp reiselivsnæringen. For også der man har reiseliv basert på den uberørte naturen, får reiselivsaktører i mange tilfeller anledning til å frakte både turister, mat og utstyr inn til hytter og andre steder i reiselivsøyemed. Det er altså en avveining mellom den turismen som baserer seg på den uberørte naturen og den som baserer seg på motorferdsel, som vi må ta hensyn til også i regelverket.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
«Innen offentlige akademiske institusjoner er andelen forskere med midlertidig ansettelse langt høyere enn i forskningsinstitusjoner utenfor offentlig eie. Situasjonen er tilsynelatende sammenlignbar ved universitetssykehusene og annen forskningsvirksomhet organisert under Helse- og omsorgsdepartementet. Statsråd Tora Aasland har igangsatt et arbeid med mål om å kartlegge og redusere andelen midlertidige i UH-sektoren. Vil statsråden ta initiativ til å iverksette et lignende arbeid i forskningsvirksomhetene underordnet Helse- og omsorgsdepartementet?»
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Ja, her var det mye å ta tak i. Jeg noterer meg at statsråden konsekvent bruker begrepet «uønskede midlertidige stillinger». Det er bra å høre at det er det som er virkelighetsoppfatningen. Jeg har nå imidlertid notert meg at statsråd Aasland har gått enda lenger; hun kaller det også ulovlig bruk av midlertidige stillinger. Det er et paradoks at vi stadig oftere diskuterer i denne sal at staten bruker ulovlige midlertidige stillinger. Blant medlemmene i Forskerforbundet ved Universitetet i Oslo er det 27 ansatte som er i sin tredje og fjerde postdoktorstilling – en helt åpenbar ikke lovlig bruk av den typen stillingshjemmel. Den private instituttsektoren vektlegger muligheten for å bygge opp generisk kunnskap i sine organisasjoner, og de gir dermed trygge ansettelsesvilkår, til tross for at de har en større grad av ekstern finansiering. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at statsråden ikke ønsker å gjøre den samme jobben som Kunnskapsdepartementet ønsker å gjøre med dette.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Jeg er glad for at statsråden har tenkt å følge denne saken tett. Jeg er imidlertid av en annen oppfatning når det gjelder alvorlighetsgraden av situasjonen. Ifølge den samme undersøkelsen som jeg viste til i stad, gjort av Forskerforbundet, har 22 pst. av alle medlemmer vært midlertidig ansatt i mer enn sju år. Det finnes 43 ansatte som er i sin andre periode som postdoktor, og 27 er i sin tredje eller fjerde periode som postdoktor, som altså ikke er intensjonen med instituttet postdoktor. Det paradoksale er at det er særlig innen kreftforskningen – et av de fremste kompetansemiljøene vi har i Norge, uansett disiplin – at dette er et framtredende problem. Det argumentet at ekstern finansiering i seg selv skulle gjøre at det er nødvendig med kortere stillinger, kjøper jeg ikke, for oppbygging av generisk kunnskap er viktig uavhengig av finansieringen av de enkelte prosjektene. Dette klarer man altså i andre sektorer med 90–95 pst. ekstern finansiering. Mener statsråden at situasjonen i dag er akseptabel?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er regjeringens holdning at hovedregelen i arbeidslivet skal være fast ansettelse og redusert bruk av midlertidig ansettelse. Representanten Lien tar opp bruk av uønskede midlertidige tilsettinger av forskere i helseforetakene. Jeg har forståelse for at slike tilsettinger bør holdes på et lavt nivå. Det er rapportert at enkelte forskere har stått i midlertidig stilling langt utover forventet tidsperiode. Det er ikke ønskelig. Jeg forutsetter for øvrig derfor at helseforetakene forholder seg til de rettigheter som følger av norsk lov. I juni 2010 innhentet vi informasjon om bruken av midlertidige forskerstillinger i helseforetakene. Ifølge de fire regionale helseforetakene har helseforetakene relativt få stillinger fullstendig dedikert til forskning. De aller fleste forskere har kombinerte stillinger mellom klinikk og forskning. Innen forskning er det imidlertid vanlig, også internasjonalt, å tilsette forskere i midlertidige stillinger. Grunnen er at slike stillinger ofte er eksternt finansiert og oftest for en tidsavgrenset periode. Gjennom foretaksmøtene har jeg bedt om at helseforetakene følger opp situasjonen omkring faste stillinger, deltids- og midlertidige stillinger for alle ansatte. Det er et krav at hovedregelen er å bruke faste stillinger og begrense bruken av midlertidige stillinger og vikariater til et minimum. Rapporteringen fra de regionale helseforetakene vil gi oss den informasjonen vi trenger for å følge med i fordelingen av alle typer ansettelser – fast, deltid og midlertidig. Det gjelder også forskere og andre vitenskapelig tilsatte. Kunnskapsdepartementet har et notat på høring om bruk av midlertidige stillinger i universiteter og høgskoler. Notatet presenterer ønske om tre tiltak: Midlertidige stillinger skal reduseres Utviklingen skal følges opp i etatsstyringsmøtene Universitet og høyskoler er bedt om å gå igjennom egen praksis for å rapportere til etatsstyringsmøtene Med bakgrunn i det jeg tidligere har sagt, har vi per i dag ingen planer om en lignende høring for helse- og omsorgssektoren. Forespørselen til de regionale helseforetakene har ikke avslørt at midlertidige ansettelser for forskere i helseforetakene er et stort problem. Samtidig mener jeg vi har iverksatt tiltak for å redusere omfanget av uønskede midlertidige stillinger ved å gi de regionale helseforetakene styringskrav om å følge opp situasjonen. Disse kravene er i tråd med anbefalingene fra Kunnskapsdepartementet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er jo nettopp fordi vi både gjorde en undersøkelse i juni i fjor og fordi vi har stilt veldig klare styringskrav når det gjelder bruk av deltid, som vi vil redusere med 20 pst. i inneværende år, når det gjelder bruk av vikariater, som vi skal ha på et minimum, og når det gjelder midlertidige stillinger, som vi også skal ha på et minimum fordi det skal være fast ansettelse som er det vanlige. Så er det også slik at noen ganger er det forskerstillinger som kan være eksternt finansiert, eller det kan være en forskerstilling for en periode. Det må vi kunne godta, men det er en helt klar forutsetning at dette ikke skal skje – jeg holdt på å si – med spekulasjoner, slik at det blir ulovlige stillinger. Det er en helt klar forutsetning. Nettopp på grunn av disse forholdene har jeg nå bedt om å få månedlig rapportering på disse områdene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Hvis alt var akseptabelt, så hadde jeg ikke gjort noe med det. Men jeg har jo nettopp stilt strenge styringskrav til dette med bruk av vikariater, midlertidige stillinger og, som sagt, deltid – for å få redusert deltid, som er en stor bekymring i helse- og omsorgssektoren fordi det er en så stor andel deltidsstillinger, noe som absolutt ikke er ønskelig. I tillegg tok jeg i fjor et initiativ for å få redusert utdanningsstillingene i helseforetakene fra midlertidige stillinger – dette gikk spesielt på legestillinger – til at man i størst mulig grad skal ansette fast. Det arbeides det med nå. Veldig ofte er det denne typen stillinger som kombineres med forskerstillinger. Hvis det er tilfelle at noen går over år i midlertidige forskerstillinger, så bør ikke det skje, men her er det jo nettopp også et poeng å få rotasjon i stillingene, slik at flere kan spesialisere seg og delta i den kompetanseoppbyggingen som skjer med forskning.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
«NRK Finnmark melder 24. januar 2011 at Alcoa, verdens største aluminiumsprodusent, vil bygge et smelteverk til 15 milliarder kroner i Finnmark. Det kan gi inntil 500 arbeidsplasser og drives av gass fra Snøhvit. Prosjektet blir således ganske likt Hydros verk i Qatar. Regjeringens CO2-rensekrav gir Alcoa strengere og mer kostbare rammebetingelser i Norge enn i konkurrentland, samtidig som lokalisering i Norge ikke påvirker de globale CO2-utslippene. Vil regjeringen revurdere vilkårene slik at industrien kan utvikle seg i Norge?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Utfordringen her er at «et dundrende flertall» har vedtatt rammebetingelser som bare betyr at man flytter utslipp og ikke kutter utslipp. I denne konkrete saken, der Alcoa har sendt sin norske direktør på tur til Finnmark for å snakke med fylkespolitikere, sier direktøren at ja, vi ønsker å investere i dette, men vi trenger rammebetingelser som gjør at en kan investere i Norge med de samme CO2-kostnader som en har i andre land. Man snakker om at vi skal bruke norsk Snøhvit-gass, slik at CO2-utslippene globalt blir uendret om en bygger i Finnmark, eller om en frakter Snøhvit-gassen på skip til Tyskland, England, USA, eller hvor det skal være, og bygger et tilsvarende anlegg. Faktisk vil CO2-utslippene globalt være mindre om en gjør det i Norge, for en slipper prosessen med å kjøle ned gassen og så varme den opp igjen. Det betyr at en får lavere utslipp totalt sett om en etablerer et aluminiumsverk i Norge, som uansett vil bli bygd et sted. Da er spørsmålet: Synes statsråden det er greit at Norge prøver å innfri sine utslippsmål, som medfører større globale utslipp som en konsekvens?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Da er det bare et raskt spørsmål tilbake, og det er: Tror statsråden at industrien i Norge blir styrket av at en ikke kan investere i ny industrivirksomhet i Norge, slik som regjeringens politikk er? Alcoa kan altså ikke investere 15 mrd. kr og dermed bygge opp aluminiumsmiljøet i Norge. Ironman-prosjektet, som er et annet, får ikke investere i Norge med sitt smelteverk, de må ut av landet. Det betyr at det er den best tilgjengelige teknologien som ville blitt investert i Norge, men ingeniørmiljøene som finnes, må ut av landet. Det betyr at det er andre land som får styrket sine klynger, ikke Norge. Greia her er jo igjen at når en gjør vedtak i Stortinget, som så viser seg å ha konsekvenser som faktisk reduserer norsk konkurranseevne, norske næringsmiljøer og ingeniørmiljøets mulighet til å bidra til å finne framtidens løsninger, er en heller ikke med på å bedre miljøet. Jeg er enig i at hvis en går på akkord med lokale miljøforhold, skal man være strenge. Men dette er en global ting, der en skal ha globale avtaler og ikke nasjonale mål, etter Fremskrittspartiets mening.