Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-10-13:
Dette er den siste trontaledebatten i dette årtusen. Det fordrer at vi setter vår politikk inn i et lengre perspektiv og skisserer de utfordringene vi står foran. Det kan fort bli for ambisiøst å ta «millenniumbriller» på. Men selv i et kortere tidsperspektiv blir en slått av den samfunnsendring Norge har gjennomgått. Ved inngangen til dette århundre var Norge et fattig utviklingsland. Bortsett fra Irland var det Norge som sendte den største andel av befolkningen som innvandrere til Nord-Amerika – årsak: fattigdom. I dag er vi et av verdens rikeste land og opplever selv innvandring fra fattigere deler av verden. Den folkelige solidaritet var en bærebjelke i oppbyggingen av vårt nasjonale velferdssamfunn. I dag etterspørres vår innsats for flyktninger og fattige medmennesker i utviklingsland og vår innsats i internasjonalt freds- og forsoningsarbeid. Utfordringen til det nyrike Norge er denne: Velger vi internasjonal solidaritet, eller velger vi i vår velstand å være oss selv nok? Regjeringen velger solidaritetslinjen: I statsbudsjettet presenteres en plan for å trappe opp utviklingshjelpen til 1 pst. av brutto nasjonalinntekt, og som et første skritt økes den til 0,89 pst. neste år.Regjeringens gjeldsplan for de fattigste og hardest gjeldsrammede land plasserer Norge som et foregangsland. Nå følger andre land etter med lignende planer om gjeldsettergivelse.Norges rolle som fredsmegler i områder som Midtøsten og Guatemala, vår deltakelse i fredsoperasjoner på Balkan og vårt lederoppdrag i OSSE viser til fulle at Norge er etterspurt i internasjonalt freds- og menneskerettighetsarbeid. Regjeringens samfunnsvisjon er et Norge som rekker ut en solidarisk hånd og ikke snur ryggen til andre lands fattigdom, de globale miljøproblemer og kampen for fred og menneskerettigheter. Det er bruk for Norge – et solidarisk Norge! Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, framhevet i går arbeidet for å hindre spredning av atomvåpen som en av de største utfordringene vi står overfor. Regjeringen deler hans engasjement. Vi legger den største vekt på prøvestansavtalen, som er et av de viktigste internasjonale instrumenter for å hindre spredning av masseødeleggelsesvåpen. Norge har som kjent allerede undertegnet avtalen. Vi vil fra norsk side gjøre hva vi kan for å bidra til at avtalen trer i kraft. Amerikansk ratifikasjon er svært viktig i den forbindelse. Jeg vil i samtale med president Clinton kommende fredag gi støtte til hans innsats for å få Kongressen til å ratifisere avtalen. Jeg vil også møte representanter for Kongressen under besøket i Washington og kunne ta saken opp med dem. I løpet av få generasjoner har Norge gått veien fra et tradisjonspreget bondesamfunn – via industrisamfunnet – til et internasjonalisert kunnskapssamfunn. Endringstakten øker i dette samfunnet som preges av informasjons- og kommunikasjonsteknologiens raske utvikling og av globalisering av verdensøkonomien. Vi trenger vilje og evne til nyskaping for å holde tritt, ellers kan vi bli tapere – både som nasjon og som enkeltmennesker. Regjeringen tar denne store utfordringen på alvor. Både samfunnet som helhet, det politiske system, bedriftene, lokalsamfunnene og hvert enkelt menneske må opprustes med den nødvendige «endringskompetanse». Vi satser på et nyskapende Norge, og flere strategier vil bli fulgt: Regjeringen har satt i gang et systematisk reformprogram for «et enklere Norge». Vi vil fjerne eller forenkle regler som næringslivet, kommuner og folk flest opplever som byråkratiske hindre for nyskaping og nytenking. Nylig utfordret Regjeringen også det sivile samfunn til å delta. Nær 300 organisasjoner er bedt om innspill.Nyskaping i næringslivet, ikke minst i Distrikts-Norge, fremmes ved gode vilkår for nyetablerere og ved å styrke SNDs rolle. Evne til nyskaping og oppstart av nye bedrifter må stimuleres allerede i grunnskolen, noe som skjer ved at elevene får erfaring fra praktiske forsøk.Ikke minst er økt satsing på forskning og utdanning viktige ledd i Regjeringens strategi for et mer nyskapende Norge. I forskningsmeldingen varsles at forskningsinnsatsen i løpet av en femårsperiode skal opp på gjennomsnittlig OECD-nivå. Opptrappingen er allerede igangsatt. Forslaget til statsbudsjett viser den største veksten i offentlige forskningsbevilgninger siden 1993, med en økning på vel 650 mill. kr i forhold til det vedtatte budsjettet for 1999. Det er også forslag til økt innsats på utdanningssektoren, og vi gir gjerne partier som Høyre og SV honnør for at de hver på sin måte har brakt utdanningspolitikken i fokus. I en stadig mer omskiftelig verden er det etter Regjeringens syn helt avgjørende å gi folk trygghet i hverdagen – vi vil et tryggere Norge. Dette er den tredje, store utfordringen som jeg gjerne løfter fram. En god livskvalitet og et godt samfunn krever at vi utvikler trygghet på flere plan. La meg vise spesielt til tre områder: Det må skapes trygghet for syke og eldre. Vi gjennomfører nå en omfattende plan for utbygging av tjenestetilbudet innenfor eldreomsorgen. Kommunene bygger stadig flere enerom og sykehjemsplasser. Regjeringen har også iverksatt omfattende opptrappingsplaner for psykiatri, kreftomsorg og investeringer i nytt medisinsk utstyr ved sykehusene. Til sammen er utbyggingsplanene for eldreomsorgen og helsetjenesten så krevende at det legger begrensninger på hvilke utgiftsøkninger det innenfor en økonomisk forsvarlig ramme blir rom for på andre områder. La meg likevel framheve noen viktige oppgaver: Det må skapes større trygghet for liv, helse og eiendom gjennom aktiv bekjempelse av kriminalitet. Regjeringens handlingsplan «Trygghet i sentrum» har alt bidratt til positive resultat i kampen mot storbykriminaliteten. Vi ser tegn til nedgang i både volds- og vinningsforbrytelser, men det er langt igjen. Også i årene som kommer, må kampen mot kriminaliteten styrkes. I en omskiftelig tid øker også det enkelte menneskes behov for å ha en trygg verdiforankring som gir identitet og sosial tilhørighet i nære og varme fellesskap, og som gir støtte når vi utsettes for spesielle belastninger i livet. Verdikommisjonen skal bidra til en bevisstgjøring om dette. Regjeringens familiereformer – ikke minst kontantstøtten – har som siktemål å øke foreldrenes valgfrihet og gi større mulighet til å bruke mer tid på barna i deres første leveår. Fungerende familier er sammen med et godt barnehage- og skoletilbud og meningsfylt aktivitet i frivillige organisasjoner med på å skape sunne holdninger, gode lokalsamfunn og et tryggere Norge. Så om den politiske og parlamentariske situasjonen: Skal vi mestre de store utfordringene vi står overfor ved inngangen til et nytt århundre, kreves det vilje til samarbeid; ingen partier kan alene løse disse oppgavene. I en situasjon med en mindretallsregjering – og hvor de mulige alternativer også vil være mindretallsregjeringer – er vilje til samarbeid en forutsetning for at vi skal lykkes, ja for at Norge skal lykkes. Regjeringen møter Stortinget med en slik vilje. Det gjelder i arbeidet for å gjennomføre opptrappingsplanene innenfor helse- og eldreomsorgen, det gjelder i arbeidet for å sikre folketrygdens framtid, og det gjelder i arbeidet for en framtidsrettet forvaltning av statens petroleumsressurser, herunder organiseringen av Statoil og SDØE, for å nevne noen saker av langsiktig virkning. Men det gjelder også i arbeidet med å lose statsbudsjettet for neste år i havn. På samme måte som foregående år henvender Regjeringen seg først til det største opposisjonspartiet. Ved tidligere budsjettrunder hindret Arbeiderpartiets syn på kontantstøttereformen en forhandlingsløsning den veien. Med Arbeiderpartiets holdningsendring på dette punkt er det skapt en ny situasjon og en ny mulighet. Det er positivt. Regjeringen er derfor innstilt på å prøve ut denne forhandlingsmuligheten, men forhandlingene kan bli krevende. Bare de konkrete drøftingene vil vise om vi lykkes. Hvis de ikke fører fram, vil vi måtte søke løsninger med partiene til høyre. En løsning er uansett avhengig av at vi kan ta ansvar for sluttresultatet. Det må bety en ansvarlig budsjettramme, som gir grunnlag for fortsatt høy sysselsetting og ytterligere rentereduksjoner samt prioritering av områder som eldre, helse, utdanning, miljø, bistand og distriktspolitikk. Arbeiderpartiet legger vekt på rettferdig fordeling. Det gjør også Regjeringen. Og vi har tatt opp denne utfordringen, bl.a. i utjamningsmeldingen. Vi drøfter gjerne også ytterligere skattegrep i så måte, men vi må ikke ty til tiltak som blir en alvorlig trussel mot bedriftene og arbeidsplassene. Vi må ta vare på den høye sysselsettingen. Da jeg hørte opposisjonsleder Thorbjørn Jagland i går, var det tendenser til en elendighetsbeskrivelse som ikke samsvarer med virkeligheten. Vi har uløste oppgaver som vi går løs på, men vi har ikke lov til å glemme: at norsk økonomi er solidat vi har høy sysselsetting og lav ledighetat Regjeringen har lagt fram og fått tilslutning til de største helseplaner på årtierat Regjeringen, bl.a. gjennom utjamningsmeldingen, har tatt opp de økende forskjeller som utviklet seg på 1990-tallet Regjeringen sitter heller ikke passiv i forhold til truende ledighet innenfor verfts- og leverandørindustrien, tvert om, vi legger bl.a. opp til bygging av nytt forskningsfartøy, kystvaktfartøy og to hurtigruteskip, og videre – med tanke på leverandørindustrien – lettelser i produksjons- og CO2-avgiftene og et tilpasset opplæringsprogram for permitterte. Regjeringen sitter heller ikke passiv overfor behovet for strukturendringer på finansmarkedet. Vi vil i kredittmeldingen nå i høst legge til rette for nødvendige endringer, ikke bare sitte passivt å ta imot konsesjonssøknader i forbindelse med utenlandske institusjoners oppkjøp. Regjeringen vil fortsatt søke samarbeid fra sak til sak og fra budsjett til budsjett med de partier som åpner for løsninger som sentrumspartiene kan ta ansvar for. Sentrumsregjeringen har allerede oppnådd betydelige resultat de to første årene. Men det er mer vi vil ha gjort, og vi ønsker tid og muligheter for det i arbeidet for et solidarisk, et nyskapende og et tryggere Norge. Jeg kan ikke se at andre regjeringsalternativer i dag har bedre styringsmuligheter. Regjeringen vil bekrefte sin vilje til fortsatt ansvar og styring, og til et konstruktivt samarbeid med Stortinget.