Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-06-20:
Det er vel lov å kunne fastslå at det går relativt trått for den rød-grønne regjeringen, og det til tross for at den har kraftig drahjelp fra en sterk økonomi, som vi også ser når revisjonen av budsjettet kommer. Til sammen 3,8 milliarder kr ekstra har Regjeringen til disposisjon gjennom økt skatteinngang og økte anslag på utbytteinntekten. Så ved samlet revidering av 2008-budsjettet har man 10,6 milliarder kr ekstra til disposisjon på grunn av de samme forholdene, samt reduserte anslag på utgifter i folketrygden. Så er spørsmålet: Hva gjør man med denne unike handlefriheten? Det som vel overrasket Kristelig Folkeparti mest da revideringen av budsjettet ble framlagt, var at det var tilnærmet null satsing på fattigdom. Når man tenker etter hva denne regjeringen har hatt av økte skatteinntekter fra 2005, snart 150 milliarder kr, og relativt sett hvor lite som har gått til økt innsats mot fattigdom, så er det for meg og for Kristelig Folkeparti et stort paradoks. Når man i tillegg velger å betale noe av det miljøansvaret vi selv har, ved å ta penger fra bistandsbudsjettet, blir paradokset ikke noe mindre. Vi kan ikke akseptere at 175 mill. kr av regnskogsatsingen skal dekkes ved kutt i bistanden til verdens fattige. En slik satsing må komme i tillegg, ikke til erstatning for bistanden. Derfor foreslår vi også en revisjon av dette i revidert budsjett. Når det gjelder tiltak mot fattigdom, var representanten Holmås inne på noe som kanskje er betegnende for Regjeringen. Vi får se, sa han i replikk til meg om bostøtteordningen. Ja, vi får se. Det vi vet, er at det er fullt mulig å gjøre noe ved revisjonen av budsjettet uten å ta de store gjennomgangene, som det ble refererte til, bl.a. gjelder det hvilke krav Husbanken setter til hvem som faktisk kan få støtte gjennom de ordningene Husbanken disponerer. Det er også andre tiltak innenfor fattigdomsområdet som vi bør gjøre noe med, og som Regjeringen ikke gjør noe med. Det er fortsatt mange som står i kø for å få yrkesrettet hjelp og bistand. På tross av dette øker ikke antallet som Regjeringen legger inn i budsjettet, nevneverdig. Det burde vi gjøre noe med. Og så til noe som virkelig ligger meg på hjertet, og som jeg vet at det er mange i regjeringspartiene som stusser over. Det er hvordan man kan sitte stille og se på at mange institusjoner som behandler rusmisbrukere, går dukken. Det er det som skjer i foretak etter foretak, som Regjeringen tross alt har et overordnet ansvar for å gjøre noe med. Det er et paradoks for meg at man sitter stille i Regjeringen og ser på at det f.eks. i Helse Sør-Øst legges ned så mange institusjonsplasser at det går direkte ut over dem som ønsker, men ikke får, behandling. I Helse Sør-Øst er situasjonen nå at for å komme inn til akuttbehandling, er ventetiden på over fem uker. Da kan man spørre seg hva som er igjen av akuttbehandlingen. Når det gjelder dem som ønsker rehabilitering over lengre tid, er ventetiden nå på over fem måneder. Det er klart at motivasjonen hos dem som ønsker og trenger hjelp og bistand, ikke har en tålegrense som svarer til en slik ventetid. Jeg skulle virkelig ønske at Regjeringen tok et grep, ikke fordi vi i Kristelig Folkeparti eller andre mener det, men fordi de som er avhengige av denne hjelpen, trenger det. Vi skulle også gjerne sett at man hadde lagt inn midler til å gjøre noe for dem som faktisk betaler mest for barnehageplasser. Ifølge Statistisk sentralbyrå er det de som har dårligst råd, som har fått høyest økning i barnehagesatsene - 25 pst. på to år. Likevel legger ikke Regjeringen inn noe til inntektsgradering av barnehagesatsene. Altså kunne man gjort noe for relativt få kroner, som ville løftet dem som trenger det mest. Jeg tror også at akkurat på dette området er det mange langt inni regjeringspartiene som er enige i at vi kunne lagt inn de 15 mill. kr som kunne bidratt i så måte. I det hele tatt bekymrer det meg hvordan de frivillige organisasjonene opplever et regime i kraft av det man kan kalle foretaksmodellen, som blir et større og større problem. Når Frelsesarmeen i skriv til næringskomiteen, som har behandlet et forslag om anbud for frivillige organisasjoner og rusomsorg, sier at de er i tvil om ideelle organisasjoner er med og driver institusjoner i norsk rusomsorg om fem år, da burde det ringe en varselklokke langt inn i Regjeringen og i regjeringspartienes rekker. Vi har ikke råd til å miste de viktige samarbeidspartnerne som de frivillige organisasjonene representerer, og som har en så lang historisk tradisjon for å bygge opp under hjelp til dem som trenger det mest i samfunnet. Her burde vi egentlig stått sammen om å styrke rammevilkårene for denne type institusjoner og organisasjoner. I vårt alternative budsjett legger vi også vekt på å styrke innsatsen i skolen, men vi gjør det ikke på den måten Regjeringen gjør det. Vi ønsker ikke flere timer. Vi ønsker å fylle de timene vi allerede har, med mer kvalitet. Vi ser at Regjeringen velger en annen linje, på tross av advarsler fra både faglig hold og andre om hva som egentlig trengs i norsk skole. Vi ønsker også i dette budsjettet en sterkere dreining i en grønnere retning når det gjelder skatte- og avgiftsopplegget. Vi øker miljøbegrunnede skatter og avgifter med 350 mill. kr for 2008, men dette gir vi altså i sin helhet tilbake til næringslivet og til privatpersoner gjennom andre skatte- og avgiftslettelser, som skal sørge for at vi også har et godt og fungerende næringsliv i tiden som kommer. Vi styrker også bevilgningene til kollektivtrafikken, og jeg er glad for at også regjeringspartiene har funnet å kunne øke den potten noe i forbindelse med revisjonen av budsjettet, selv om det åpenbart har sittet langt inne. Flere har vært innom sykehusene, og vi er glade for at man nå ordner opp i pensjonsutgiftene, som beløper seg til flere milliarder. Det er altså en ting som gjenstår, og det er 2007-kostnadene for økte pensjonsutgifter for de ideelle private sykehusene. Det har Regjeringen ikke gjort noe med i denne omgangen, og vi håper, tror og utfordrer Regjeringen på at man gjør noe med dette i salderingen av budsjettet. Så vil jeg til slutt si noen ord om barne- og familievernet. Vi ser økte køer både innenfor barnevernet og innenfor familievernet. Her er det også, ikke minst når det gjelder familievernet, spørsmål om relativt få kroner for å bidra til at familier får hjelp langt tidligere enn det de gjør i dag. Dessverre virker det også som om Regjeringen har ideologiske problemer med at det er mange frivillige som er inne i familievernet. Man greier ikke å se over dette, men setter dem altså i skrustikken, slik at de knapt har penger til å utvikle sin egen organisasjon og det faget som familievernet faktisk representerer. Jeg kan ikke skjønne at dette egentlig er villet politikk, men da kreves det at man tar noen grep også fra politisk hold i Regjeringen. Jeg startet med å si at Regjeringen sliter på tross av god økonomi. Jeg vil også si at det nok kunne vært tilfellet for nesten enhver regjering, og det er en utfordring til oss alle: Det er en så sterk forventning i det norske folk om hva enhver sittende regjering skal makte å innfri av forventninger, at man av og til kan lure på hvor det skal ende. Da vi hadde vår sommeravslutning, var det noen som sa at vi burde ha en folkebevegelse mot syting. Det kunne kanskje være fristende å se om ikke vi kunne spe på med noen kroner for å oppmuntre til en slik folkebevegelse. Jeg er ikke helt sikker på hvor stor oppslutningen hadde blitt, men det kunne være et ønskemål, sikkert også sett fra Regjeringens side. Med dette tar jeg opp våre forslag.