Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2015-06-02:
Luftfarten er viktig i det transportsystemet som vi har i Norge. Den er viktig for både bosetting og næringsstruktur. Luftfart i Norge stiller kanskje spesielle krav, i hvert fall spesielle kunnskaper om både topografi og værforhold, for at vi skal ha en sikker luftfart. Luftfarten er samtidig det eneste transportmiddelet som gjennom bruk er selvfinansierende. Avreguleringen av luftfart i Europa har siden 1990-tallet medført utstrakt konkurranse og effektivisering, noe som har gitt et betydelig og ønsket fall i prisene på flyreiser. Avregulering har dermed gjort flyreiser langt mer tilgjengelig for alle. Det er viktig å merke seg at billigere reiser ikke skyldes aktørenes velvilje, men faktisk er et resultat av avregulering og konkurranse – en konkurranse som fram til et visst punkt er formålstjenlig og hensiktsmessig for både konsumenter og samfunn. Samtidig er det åpenbart at konkurransen i luftfarten nå har kommet til et punkt hvor kostnader gjenstår som det eneste innovative elementet. Like regler er ikke lenger tilstrekkelig, og oppfinnsomheten og innovativiteten rettes nå mer og mer mot omgåelse av enhver begrensning ut fra eiers interesser – lover, regler, samfunnsplikt, arbeidsgiveransvar, tilsyn osv. Ytterligere kostnadskutt nå vil derfor kun tjene eierinteresser på bekostning av kunden, ansatte i luftfarten samt samfunnets interesser. Flyselskapene etablerer produksjonsbaser – med andre ord et nettverk av flyruter i den stat der kjøpekraften og etterspørselen etter flyreiser er høy. Flyselskapene bestemmer også fritt i hvilken stat mannskapsbasene skal ligge. Flyselskapet bestemmer også i hvilken stat flyene skal registreres. Summen av dette muliggjør en usunn og uholdbar konkurranse overfor de tradisjonelle nettverksselskapene: mannskapsbaser i den stat der man finner dette rimeligst, der sosiale lover og regler er svakest, og tilsyn og flyregistrering i den stat flyselskapet finner mest hensiktsmessig og der gebyrregulativet er lavest. Derimot skal selve ruteproduksjonen – flytilbudet, markedet, altså sentrum for selve luftfartsaktiviteten – skje i den stat hvor kjøpekraften er høyest. Norske myndigheter må derfor jobbe for å motvirke en utvikling der også de tradisjonelle nettverkselskapene innfører samme praksis ved at også deres flygende personell i framtiden ikke lenger tilbys faste ansettelser, med den konsekvens at hele denne sikkerhetskritiske yrkesgruppen «tvinges» til nærmest å leve på siden av samfunnet, uten tilgang til de sosiale rettigheter og plikter som vi tar for gitt i Norge. For å understreke hva slike kontrakter faktisk innebærer er det viktig å nevne at disse medfører at piloten kun får lønn når han/hun er på jobb, samtidig som piloten under trussel om kontraktsterminering påføres et juridisk ansvar for oppfyllelse av egen arbeidskontrakt. Dette gjør at piloten i ytterste konsekvens selv blir økonomisk ansvarlig for sin erstatter ved f.eks. sykdom eller graviditet. Som om ikke dette er nok, finnes det også i Europa i dag eksempler på at piloter faktisk betaler for å arbeide, gjennom å kompensere selskapet for flytimer, utsjekk på flytype eller grunnleggende utdannelse som kadett. Arbeidsgiveransvaret blir selvsagt en saga blott, og den enkeltes rett eller mulighet til å organisere seg totalt fraværende. Da sykdom medfører økonomisk tap eller fullstendig bortfall av inntekt og derav muligheten til å forsørge seg selv og sin familie, er det stor risiko for at dette medfører at piloter med slike kontrakter vil befinne seg bak spakene med ansvar for hundrevis av flypassasjerer når de burde ha holdt seg hjemme. Regelverk og tilsyn omgås i dag gjennom oppsplittede selskapsstrukturer og kreative ansettelsesmodeller. Manglende europeisk samordning har igjen etterlatt smutthull som muliggjør sosial dumping og kynisk utnyttelse av flygende personell innen luftfartsnæringen. Stoppes ikke denne utviklingen i luftfarten, er det stor sannsynlighet for at man mister kontrollen med denne samfunnskritiske infrastrukturen. Liberaliseringen av arbeids- og hviletidsbestemmelser utgjør dessuten sammen med oppsplittede selskapsstrukturer og kreative ansettelsesmodeller en betydelig sikkerhetsrisiko. For å stoppe denne utviklingen er det essensielt at vi tar grep nå. Derfor har vi – i dette bildet – foreslått det vi har gjort: en stortingsmelding om norsk luftfart.