Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Senterpartiets leder har hevdet at det nå er ført nok høyrepolitikk her til lands. Med det som bakgrunn håper jeg noen kan forklare meg hvordan det er mulig å inngå forlik med Fremskrittspartiet og Høyre og samtidig hevde at forliket totalt representerer en profil sentrumsregjeringa kan stå for. Etter min mening er det mulig hvis mottoet er at dobbeltmoral er bedre enn ingen moral. For seriøs politisk virksomhet mener jeg det er skadelig. Et samlet storting lovte eldrereformen, og reaksjonene på at flertallet nå går bort fra den lovnaden er sterke. Da KS i Nord-Trøndelag hadde sin samling den 15. oktober, ble følgende uttalelse vedtatt – og det er verdt å merke seg at 19 av 24 ordførere tilhører Senterpartiet: «En ting er at kommunene/fylkeskommunene får all frustrasjon og oppgittheten blant ansatte og andre som arbeider direkte opp mot brukergruppene når oppfølgingen av den sentrale satsinga ikke følges opp i det generelle økonomiske opplegget. Noe ganske annet og mer alvorlig er situasjonen for de som skal ha tjenestene og deres forventninger til standardheving av disse. Dette går dessverre ut over troverdigheten/øker politikerforakten». Jeg husker et valgkamparrangement i Steinkjer i 1997, hvor jeg i en duell med Marit Arnstad prøvde å forklare at det ikke var mulig å få plass til store reformer når Stortinget hadde vedtatt eldrereformen. Arnstads svar var: «Den er vi ferdig med.» Ja, det stemmer det, vi var ferdig med vedtaket her i salen, men jobben med å prioritere pengene til gjennomføringen av planen skulle også gjøres. Det er derfor skuffende at vedtak gjort av Stortinget, nå settes til side. Det gjelder ikke bare eldrereformen, det gjelder også overgangsordninger for bostøtten. Nesten 22 000 husstander var det som i andre termin dette året fikk innvilget overgangsordning, og det er gruppen alders-, utføre- og etterlattepensjonister som berøres når overgangsordningen trappes ned til 60 pst. fra 1999. Overgangsordningen ble vedtatt her i Stortinget, og dermed mener vi det er en lovnad Arbeiderpartiet skal stå ved. Vi er oppmerksom på at det for hver enkelt husstand ikke dreier seg om de store beløp, men for den type husstander som er berettiget til bostøtte, mener vi at 900 kr betyr noe for økonomien. En konsekvens av forliket mellom regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre er at posten Boligtilskudd til etablering, utbedring og utleieboliger nå er nede i 250 mill kr. Posten er ganske dramatisk redusert siden 1996, da den var på 560 mill. kr. Det er de svakeste på boligmarkedet som rammes av disse nedskjæringene. I Østlandssendingen ble det opplyst at Oslo kommune ville redusere sine planer om 200 utleieboliger til 150 som en konsekvens av reduksjonen på statsbudsjettet. Og dette gjøres i en situasjon der antall bostedsløse bl.a. her i Oslo har økt dramatisk, og der det bor familier med barn på hospits som absolutt burde hatt et annet tilbud. En kan selvfølgelig si at de områdene jeg har nevnt, ikke utgjør de store beløpene, og det er nok riktig. Men likevel: Det er små skritt i en usosial retning som vi i Arbeiderpartiet ikke kan stå for. Da vi hadde landsmøtet, diskutere vi fordeling. Hvor er nå ropene fra Senterpartiet om Forskjells-Norge? Ser ikke partiet at den politikken som drives sammen med Fremskrittspartiet og Høyre, nettopp øker forskjellen mellom de økonomisk sterke og de økonomisk svake? Og så til slutt: Representanten Morten Lund sa at det passer Arbeiderpartiet å snakke opp arbeidsledigheten, slik Arbeiderpartiet også har snakket opp renta. Da må konklusjonen til Morten Lund være at det er uten betydning hvem som sitter i regjeringa og hva slags politikk som føres, det som betyr noe er hva Arbeiderpartiet sier. I tillegg beklager representanten Lund at Arbeiderpartiet har stilt seg sånn i budsjettforhandlingene at vi ikke har innflytelse. Det hadde vært en fordel om representanten Lund kunne ha bestemt seg for hvor stor innflytelse Arbeiderpartiet har.