Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Så langt i debatten har det vært mye fokus på veksten i kommunesektoren under den rød-grønne regjeringen. Det er fullt fortjent. 47 000 nye årsverk til viktige oppgaver innen velferd og skole er en betydelig vekst. Den vil fortsette, men det er bare en del av bildet. Det er rundt 300 000 flere sysselsatte i dag sammenlignet med 2005, og de aller, aller fleste nye jobbene har kommet i privat sektor. Det er positivt. Det bidrar til verdiskaping og gode skatteinntekter til kommunene. Sammen med økte overføringer legger det grunnlaget for ny og bedre velferd. Det viktigste er imidlertid ikke hva som er gjort, men hva som fortsatt må gjøres. I Aftenposten i går sto det en interessant «stillingsannonse» basert på nye tall fra SSB: «Norge er(en) velutviklet økonomi med 2,5 millioner ansatte. Det er gode tider i sikte med sterkt stigende etterspørsel til 2014. Derfor blir det 220 000 ledige stillinger(…) Både norske og utenlandske arbeidstagere er velkomne til å søke.» (en) (…) En viktig understreking: Norge trenger innvandring av ren egennytte. Vi har internasjonale forpliktelser til å ta imot mennesker i nød. Den fanen skal vi holde høyt, men ikke så høyt at vi sitter igjen med et falskt bilde av virkeligheten. Da kunne vi lett komme til å tro at innvandring er en belastning, noe vi gjør av veldedighet, og glemme at vi faktisk er avhengig av fortsatt innvandring for økt verdiskaping og fortsatt velferd. Det krever imidlertid at vi greier å kvalifisere så mange som mulig til aktiv deltakelse på arbeidsmarkedet. Mange av dem vil trenges i kommunene. Kommuneproposisjonen nevner tre viktige innsatsområder for en bedre integrering – raskere bosetting av flyktninger, bedre språkopplæring og tiltak for å sikre at kvalifiserte innvandrere faktisk kommer til intervju. Når Fremskrittspartiet i sine merknader kaller dette diskriminering satt i system, er det å snu saken fullstendig på hodet. Diskrimineringen er der i fullt monn allerede og må bekjempes, av åpenbare grunner. 10. mai kom Brochmann-utvalgets utredning om velferd og migrasjon. Et hovedpoeng i utvalgets utredning er nødvendigheten av å vri velferdsordningene våre enda mer fra passive stønader til aktivisering og kvalifisering. Vi har allerede startet den jobben på noen områder. Introduksjonsprogrammet for nyankomne innvandrere, kvalifiseringsprogrammet for langtids sosialhjelpsmottakere, Ny sjanse-programmet med vekt på en del innvandrerkvinners omfattende kvalifiseringsbehov er eksisterende eksempler på denne måten å tenke på. Det arbeidet må forsterkes. For to dager siden presenterte Kaldheim-utvalget en omfattende utredning med 230 forslag til en bedre integrering. Et hovedpoeng er at tross høyt sysselsettingsnivå blant innvandrere i Norge er det behov for enda sterkere fokus på kvalifisering av innvandrere og flyktninger, og med langt sterkere vekt på å måle faktiske resultater. Integreringspolitikkens mål må ikke bare være å gi muligheter, men også å sørge for at mulighetene blir brukt. Dagbladet hadde i går en interessant Side 3-artikkel som viste til forskjeller i tilnærmingsmåte mellom de to utvalgene, men likhet i svar – yrkesdeltakelsen blant innvandrere må opp. 6. juni fikk justisministeren utredningen fra Berge-utvalget om mottakstilbudet for asylsøkere – «I velferdsstatens venterom», som de kalte den. De anbefaler å fylle tiden på venterommet med kvalifiserende tiltak, herunder arbeidsmarkedstiltak. I sum peker de tre utvalgenes anbefalinger i samme retning: systematisk og mer målrettet kvalifisering. Det er den samme retningen som Arbeiderpartiets landsmøte pekte ut i april i år. Vi vet nok. Nå må vi handle, og kommunene får en nøkkelrolle. Dermed blir en god kommuneøkonomi viktig av flere grunner – sikre gode velferdstjenester, skaffe kvalifiserte folk til å levere dem, og sist, men ikke minst, kvalifisere nødvendig arbeidskraft som næringslivet allerede nå etterspør, men ikke fullt ut får tak i. Dermed blir rød-grønn kommunepolitikk den beste politikken, også for næringslivet.