Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Stortinget skal i denne saken behandle et forslag fra Fremskrittspartiet til omfattende endringer i utlendingsloven. Utgangspunktet er at norsk innvandringspolitikk bestemmes av norske myndigheter, men et minimumskrav er at vi oppfyller våre internasjonale forpliktelser etter alminnelig folkerett og de internasjonale avtalene vi er bundet av. Dagens utlendingslov ble vedtatt av Stortinget i april 2008 og trådte i kraft 1. januar 2010, etter et omfattende arbeid med bred politisk enighet. Utlendingsloven med tilhørende forskrifter er i seg selv et komplisert regelverk for regulering av og kontroll med inn- og utreise og utlendingers opphold i riket. Fremskrittspartiets forslag er omfattende, og ble tildelt komiteen for bare 3 uker siden, mandag 27. mai. Komiteen har likevel valgt å behandle saken før Stortinget går fra hverandre. Til tross for de omfattende forslagene til lovendringer, er saken relativt enkel å ta stilling til. Den er i det store og hele en reprise av Stortingets behandling av ny utlendingslov i 2008. Det er også grunnen til at komiteen valgte ikke å avholde høring i saken. Vedlagt innstillingen følger brev fra justis- og beredskapsministeren, der hun gjennomgår de viktigste forslagene til endringer. På samme måte som tidligere arbeids- og inkluderingsminister vurderte det i 2008, konkluderer nåværende minister på utlendingsfeltet med at en rekke av forslagene bryter med Norges grunnleggende internasjonale forpliktelser på utlendingsfeltet. For alle de andre partiene er dette grunn nok i seg selv til å innstille på at forslagene ikke bifalles. Som i 2008, vil forslagene bare få Fremskrittspartiets egne stemmer. Innenfor rammen av et 5-minuttersinnlegg er det ikke mulig å kommentere alle forslagene, men retningen på dem anslås allerede i forbindelse med formålsparagrafen. Fremskrittspartiet foreslår her å innføre en restriktiv fortolkning av alminnelig folkerett og internasjonale konvensjoner. Det finnes det allerede internasjonale kjøreregler for. Vi kan ikke lage vår egen praksis i strid med det. Bruken av begreper som at loven bare skal omfatte dem som er reelt forfulgt, uttrykker dessuten en sterk skepsis til at mange av dem som får flyktningstatus i dag, egentlig ikke er forfulgt. Det er en oppfatning Fremskrittspartiet står alene om. Flere av forslagene strider mot internasjonale forpliktelser. Forslagsstillerne mener at Norge skal tolke Schengen-avtalen på sin egen måte ved å senke kravet til grensekontroll. Det har vi ikke adgang til å gjøre. Det skal bli vanskeligere å få opphold i Norge for en rekke grupper, til og med for personer som har krav på beskyttelse. Fremskrittspartiet vil sende dem tilbake til den regionen de kom fra, og la andre land ta seg av dem. Arbeidsinnvandrere skal ikke lenger få permanent opphold. De skal heller ikke få rett til å ta med seg sine familier til Norge. Det er ikke brudd på internasjonale konvensjoner, men likevel ikke særlig smart, med tanke på rekruttering av framtidig arbeidskraft. Det som er brudd på internasjonale konvensjoner, er imidlertid forslagene om å senke terskelen for å frata folk med beskyttelsesbehov deres flyktningstatus, jf. forrige sak, forslag om å innskrenke mulighetene for opphold på grunn av sterke menneskelige hensyn, å oppheve Barnekonvensjonens krav om at barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i saker som omhandler barn, og innføre et nytt innvandringsregulerende hensyn, som kalles integreringsmessige hensyn, men sistnevnte er i realiteten en forskjellsbehandling av mennesker. Noen, basert på etniske skillelinjer, skal møtes med strengere krav enn andre når det gjelder muligheter for permanent opphold, og når det gjelder muligheter for familiegjenforening med både ektefeller og barn. Det fremmes også forslag om senket terskel for bruk av tvangsmidler, bl.a. lukkede mottak for alle som ikke kan dokumentere sin ID ved ankomst. Summen av alle forslagene som fremmes, bryter med Rasediskrimineringskonvensjonen, Den europeiske menneskerettskonvensjon, FN-konvensjonen om sosiale og politiske rettigheter og Barnekonvensjonen. Mindre alvorlig, men like fullt noe ingen andre partier ønsker å slutte seg til, er at de strengere reglene for både permanent og midlertidig opphold vil føre til et betydelig administrativt merarbeid, stikk i strid med det forslagsstillerne selv sier at de ønsker. Som sagt: Forslagene får ikke støtte fra noen andre partier. Jeg forutsetter at forslagsstillerne selv tar opp de forslag de ønsker å fremme i saken.