Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-03-22:
Først vil jeg gi honnør til interpellanten som har satt denne saken på dagsordenen, for det er en viktig sak. Det er mulig at undertegnede og forrige taler på talerstolen har oppfattet representanten Flåtten litt forskjellig når det gjelder innfallsvinkler, men slik som i hvert fall undertegnede forstår både innlegget og interpellasjonen, er det mer en invitasjon til hvordan vi kan bli bedre, slik at disse næringene kan leve side om side – ikke at den ene næringen skal få preferanse, men at vi må prøve å leve side om side. Man påpeker noe veldig viktig. Omdømmebiten er nok viktigere enn vi har tatt inn over oss i de årene vi har bak oss. Jeg skal nevne et par eksempler. Det er klart at hvis vi får en diskusjon i media internasjonalt om det bildet av denne fisken som en del av oss har sett, som er svært luseinfisert, vil ikke det akkurat være noen salgsfremmer i de store markedene våre – Frankrike, Tyskland, Russland etc. – når det gjelder laks og oppdrettslaks. På samme måte: Hvis miljøaktivisten Oddekalv får gjennomslag for sine ting om at lusevæsken vi bruker, kan være skadelig, er heller ikke det noe godt salgsargument. Det kan være så riktig eller så uriktig som det bare vil, men hvis mottakeren av budskapet oppfatter dette som negativt, og som at det går i riktig retning, har vi som nasjon et problem. Jeg har hørt svært mange festtaler fra denne talerstolen i mange sammenhenger om at det er oppdrettsnæringen som skal være det som er «drivende» etter at oljen tar slutt – ja, i dag eksporterer Norge, sammen med villfisknæringen, vel 25 millioner måltider mat pr. dag. Vi er en betydelig aktør. Men vi må heller ikke glemme at vi har store utfordringer. Villaksen er det viktig å ta vare på, men vi må heller ikke gå i den fella som enkelte – i hvert fall forskere – ser ut til å gjøre, nemlig at absolutt slik skal det være, ut fra deres synspunkt. Og så er man ikke interessert i å høre hva andre kommer med av informasjon. Når jeg ser på enkelte uttalelser fra enkelte direktorater, ønsker jeg kanskje at Harald Eia kunne lage en programserie knyttet til de etablerte sannhetene også på dette feltet, og kanskje gå enkelte ting litt nærmere etter i sømmene. Dette er en viktig diskusjon, og jeg må si følgende: Jeg har ikke fasit, jeg er ingen ekspert verken på Gyrodactylus salaris eller på lakselus, det lille krepsdyret som finnes naturlig i sjøen. Men på enkelte som debatterer, særlig i en del andre fora, høres det ut som om lakselus er noe som laksenæringen har funnet på. Slik er det er jo ikke. Lakselusa finnes naturlig i sjøen. Da er det på tide at vi får ut nettopp det budskapet. Jeg har lyst til å ta til orde for at man kanskje skal gjøre noe litt annerledes. Kanskje nettopp fiskeri- og kystministeren og hennes departement bør få et større ansvar, et mer altomfattende ansvar, slik at mer av det som dreier seg om havet og om ressursene i havet og i elvene, nettopp kan tilfalle dét departementet, slik at vi kan få en helhetlig politikk og ikke en politikk som er stykkevis og delt, som en kan få inntrykk av når en ser enkelte reportasjer fra diverse direktorater – og i hvert fall når jeg hører budskapet fra enkelte av disse direktoratene. Det er ikke så mange dagene siden enkelte av oss slo på tv-en og så noen nyhetssendinger og kommentarer knyttet til tilstanden hos villaksen – så kanskje Harald Eia har en jobb å gjøre. Jeg ønsker at denne debatten ikke skal stanse her, men at debatten går videre. Jeg ønsker at også Stortinget kan ta større del i denne debatten. Det at villaksen og oppdrettsnæringen kan leve side om side, er viktig. Det er viktig for oss som nasjon, som naturforvalter, og også som den som skal drive dette videre. Jeg har lyst til å gi statsråden en utfordring som jeg håper at hun kan ta. Når vi nå utover våren får se hvordan det går med bekjempelsen av lakselusen – debattene knyttet til oppdrettsnæringen, knyttet til omdømmet etc. – kunne jeg tenke meg at statsråden tar imot en invitasjon om å komme og gi en redegjørelse om tilstanden i næringen, med en påfølgende debatt, slik at vi viser at vi faktisk er engasjert i dette og ønsker å gjøre noe med det – og ikke minst at debatten tas videre.