Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-04:
Vi går nå inn i det siste året med denne regjeringen, og det er på tide å gjøre opp status. Hva er det som vil bli stående etter Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen? En ting jeg kommer til å huske, i hvert fall, er at regjeringen hadde som sin aller viktigste prioritet å gjennomføre skattekutt til dem som har mest fra før i det norske samfunnet, utmerket illustrert gjennom et oppslag i Klassekampen i dag, og at de kombinerte disse kuttene med smålige kutt i inntektene til mange av dem som har minst i dette samfunnet, en politikk for mindre rettferdighet og for økt ulikhet. I Norge er forskjellene fortsatt ganske små, det er en av de viktigste kvalitetene ved vårt samfunn. Men ulikheten øker. Det er ikke nevnt i trontalen med ett ord, og bedre kan man ikke demonstrere, tror jeg, hvor likegyldig denne regjeringen er til den utviklingen, hvor lite den bryr seg om at ulikheten øker, og hvor lite den tar innover seg de negative konsekvensene av økte forskjeller. Vi vet at store forskjeller i andre land har ført til større sosiale problemer, mindre sosial mobilitet og lavere økonomisk vekst, og likevel har vi en regjering som med åpne øyne er villig til å ta Norge i den samme retningen. Det bekymrer meg, og det burde bekymre regjeringen også. Det at forskjellene øker, vet vi gjennom ulike tall og statistikker, men vi har nå også fått vitnesbyrd fra en eks-statsråd i denne regjeringen. Det har vært litt snakk om hvor man har kommet når det gjelder sidetall i ulike aktuelle bøker, og jeg har kommet til side 94 i Robert Erikssons bok «Bare gjør det». Han sa jo i forbindelse med framleggingen at det å gjennomføre kutt i barnetillegget i uføretrygden og kombinere det med lavere formuesskatt til mange av de rikeste i samfunnet måtte kunne oversettes til å ta fra de fattige og gi til de rike. På side 94 skriver Eriksson at man aldri har funnet «gode nok bevis på at det er lurt å fjerne» formuesskatten, og på pressekonferansen beklaget Robert Eriksson overfor landets uføre at han hadde vært med på denne politikken. Det synes jeg Fremskrittspartiet burde gjøre også, for man har ført en retorikk der man har snakket til mange av dem som har minst i dette landet, og så har man ført en politikk som gjør det motsatte. Det er bare å gjøre det: beklage overfor de uføre. Noen av de kuttene regjeringen har gjennomført, har nemlig hatt knallharde konsekvenser for de menneskene som rammes av dem. Kuttet i barnetillegget er nevnt – som om mer fattigdom skulle være mirakelkuren for å få flere i jobb. Jeg har møtt uføre med barn som kan fortelle at den eneste konsekvensen dette kuttet har, er å gjøre livet for hele familien verre. Det innebærer at flere barn vokser opp i fattigdom, barn straffes for foreldrenes sykdom. Kirsti i Trondheim, f.eks., som jeg møtte nylig, og som også fortalte sin historie i Dagbladet, sitter i disse dager med en uro. Hun sa til meg at hver gang det legges fram et nytt statsbudsjett, spør hun seg: Hva er det de vil ta fra meg nå? Hva vet egentlig regjeringen om hvordan det går med dem som er rammet av disse kuttene? Fint lite, tror jeg, og derfor fremmer SV i debatten i dag et forslag om at vi må få kartlagt det, sånn at vi faktisk får oversikt over de sosiale konsekvensene av regjeringens kuttpolitikk overfor dem som har lite. Det blå flertallet har rigget skattesystemet for økte forskjeller. Det blir lavere skatt på det de som har mest, henter sine inntekter fra, samtidig som vanlige mennesker fortsatt betaler mye skatt på sin arbeidsinntekt. SV vil ha lavere skatt på helt vanlige inntekter, og vi vil ha høyere skatt på formue, stor arv, eiendom og utbytte. Vi vil ha en boligpolitikk som tar utgangspunkt i at bolig er noe man bor i, ikke noe man spekulerer i. I dag ser vi at boligmarkedet kan bli en ny, sterk driver for økt ulikhet. Unge og lavtlønte blir stående utenfor boligmarkedet, samtidig som vi er i en sårbar situasjon, med svært høy gjeld i mange husholdninger. Landets ledende økonomer advarer mot cowboytilstanden i boligmarkedet, men regjeringen sitter stille. Det er på høy tid at vi endrer skattesystemet sånn at det fortsatt er gunstig å eie egen bolig, men ikke like gunstig å eie andres bolig, og at vi flytter skatt fra arbeid til eiendom, sånn at vi kan både redusere forskjellene og dempe prisveksten i boligmarkedet. Når skattesystemet vårt oppmuntrer til spekulasjon og vill prisvekst, må vi gjøre noe, og det er utrolig at så få politikere tør å ta tak i det. Privatiseringspolitikk styrker også forskjellsutviklingen. Det ser vi på mange områder, f.eks. innenfor fiskeriene, der noen av våre viktigste ressurser nå konsentreres på færre hender. Retten til å fiske samles hos et stadig mindre antall mennesker. Grunnloven av 1814 forbød utnevnelse av en ny adel, og nå er vi i ferd med å få en ny likevel, gjennom kvotebaronene i fiskeriene. Vi må se tilbake til ånden i Grunnloven, og så må vi endre den i tråd med det. Derfor har SV nylig fremmet et grunnlovsforslag om at ressursene i havet skal tilhøre folket, og i denne debatten vil vi fremme forslag om frys i kvoteendringer, i tråd med det Stortinget sa før sommeren. Vi må bruke de store pengene på de små menneskene – hvis vi skal bygge et varmere samfunn, er ingenting mer lønnsomt enn det. Det er tid for å satse mer på flere voksne i skolene og i barnehagene, sånn at det blir mer tid til hvert enkelt barn, mer omsorg for hvert enkelt barn, mer læring for hvert enkelt barn. Vi trenger en nasjonal norm for lærertetthet i skolen, og vi trenger nasjonale normer for antall barnehagelærere og fagarbeidere i barnehagene. SV vil ha en inkluderende fellesskole med et bredere syn på kunnskap og læring, med mer praktisk og variert opplæring, med fysisk aktivitet og et gratis og sunt skolemåltid. Det er det vi kaller heldagsskolen. Det handler om å bruke den tiden ungene våre allerede bruker på skole og skolearbeid, på en bedre måte, på å skape en mer inkluderende dag, på å skape en dag for mer trivsel, på å skape en dag for mer læring og for sosial utjevning. Så har vi nettopp lagt bak oss det vi må kunne kalle en varm og deilig september. I Hordaland, mitt fylke, har det vært en sommer for rekorder. Der fikk vi slått tre nedbørsrekorder i løpet av sommeren og så én varmerekord i september – det var kanskje ikke helt den rekkefølgen folk hadde sett for seg. Det kommer fortsatt til å regne i Bergen hvis vi får et nytt flertall, og jeg skal ikke skylde på regjeringen for det ustabile været, men det må være lov å bruke øynene. Det vi ser rundt oss nå i verden, er alvorlig: breer som smelter, mer flom, mer ekstremvær, stadig flere naturkatastrofer. 2015 er det varmeste året som er målt på kloden til nå. Og så fører regjeringen en klimapolitikk som suverent overser dette, som overser behovet for forandring, som kaller inn til pressekonferanse for å fortelle at de skal gjøre det mer lønnsomt å kjøre fossilbil, midt i den revolusjonen for ny nullutslippsteknologi som vi står overfor i transportsektoren. Hvorfor er ikke klimaambisjonene større? Hvorfor kan vi ikke gå sammen om å gjøre det Paris-avtalen faktisk krever av oss? Hvorfor kan vi ikke slutte å fortelle eventyr om at norsk olje og gass kan redde verden fra klimagassutslippene? Med denne regjeringen er det ikke lagt fram ett eneste forslag av betydning for å få utslippene ned. De som har kommet, har blitt forhandlet fram av partier i Stortinget. Historiens dom over vår generasjons politikere kommer til å bli nådeløs hvis vi ikke handler raskt og kraftig. Det er det ingen spor av med dagens flertall. Vi vet hva som må gjøres. Teknologien for å la oljen bli liggende har vi allerede, det er bare å la være å sette nye bor i havbunnen. Den nye bilteknologien har vi, men vi mangler regjeringens plan for å sette sine egne mål ut i livet, derfor fremmer vi også forslag om det. Avslutningsvis: Krigen i Jemen har pågått i over ett år. Det er en brutal krig som får altfor lite oppmerksomhet. Avsløringene om eksport av norsk forsvarsmateriell til landene som deltar i den saudiarabiske koalisjonen, må få Stortinget til å våkne. Det er en politikk Stortinget og Norge ikke kan være bekjent av, og stikk i strid med våre internasjonale forpliktelser, gjeldende lovverk og vår moralske plikt til å hjelpe dem som lider under denne krigen. Derfor fremmer SV i trontaledebatten forslag om å stoppe denne eksporten, og jeg vil be alle partier om å ta det forslaget opp til nøye vurdering.