trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-22:
Den avslutningen tror jeg vi kan være helt enige om. Det må jo være trygghet rundt forvaltning av den type midler, og det bør legges godt til rette for en god, langsiktig forvaltning. Jeg takker statsråden for en veldig bra gjennomgang av markedet, og vi kan også være enige om at risikoen i dette aldri kommer til å forsvinne, uansett hva man gjør fra myndighetenes side. Det er klart at lavt rentenivå gjør at svingninger i nåverdi blir desto større selv om det blir små svingninger i rentenivåene. Det er ganske naturlig at man kanskje ikke hører så mye fra selskapene når ting går bra, for da er heller ikke forpliktelsene noe problem. Det er i nedgangstider man hører om dette. Et av mine spørsmål var bl.a. om man ikke kunne se litt på dette med bufferkapital, og i og med at vi har et årlig krav til avkastning, om man ikke da også kunne løse litt på bruken av bufferkapital, for jeg vil jo tro at bufferkapital typisk bygges opp i gode tider. Det håper jeg vi kanskje kan få en kommentar på litt senere i debatten. Hva som er fornuftig investeringsstrategi, er det ikke så veldig enkelt å si noe om. Det kan vi også være enige om. Men jeg konstaterer jo at forvaltningen av oljefondet og mye av den rent praktiske tilpasningen du ser ute hos mange av selskapene, er veldig forskjellig, og da kommer man ikke helt utenom at mandatet til oljefondet er noe helt annet enn de rammene som man gir livsforsikringsselskapene. Noe av mitt hovedpoeng er jo det problemet som et årlig avkastningskrav setter, når man har en så langsiktig profil på sine investeringer som livselskapene har. Det må bli et motsetningsforhold og kan fort føre til altfor kortsiktig horisont når det gjelder mye av det man foretar seg. Derfor var også et av spørsmålene om man kan tenke seg å gå inn i en diskusjon rundt at man mer garanterer den verdien som hver enkelt pensjonist inngår kontrakt om, og ikke ha et årlig avkastningskrav. Men dette er et vanskelig tema. Det blir neppe noen gang allemannseie. Men jeg synes det er veldig store beløp vi snakker om her. Det er mange mennesker som er avhengige av at selskapene innfrir sine forpliktelser, og jeg synes vi skal fortsette å ha et kontinuerlig fokus på rammebetingelsene.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-22:
Jeg takker for debatten. Det er jo ikke vanskelig å si seg enig med siste representant, Lundteigen, om at man skal ha fokus på realøkonomien og få orden på de underliggende utfordringene. Det sier seg i grunnen selv. Det er der løsningen ligger, så det kan vi være helt enige om. Jeg oppfatter det ikke slik at man nærmest må komme med løsninger på alle problemer for å komme med en interpellasjon. Jeg har oppfattet at det er et rop om hjelp der ute. Hvis problemene i realøkonomien – som Lundteigen ynder å snakke om – er så store som man kan lukte, tror jeg vi bare har sett starten på de ufordringer som disse selskapene står overfor, dessverre. Det har vært noen ganske dramatiske overskrifter, i bl.a. Dagens Næringsliv. Det begynte med pensjonsrus, det var «Pensjoner i krise», og Finanstilsynet mener eierne må bla opp. Dette – som jeg var inne på – dreier seg om store beløp. Det kan komme voldsomme belastninger både på selskapene og eierne, og det kan sås tvil om pensjoner, for der er vi alle enige. Det må ikke bli tvil om en forsvarlig forvaltning og avkastning når det gjelder hva disse pensjonene til syvende og sist skal gi. Der oppfatter jeg at alle er helt enige. Jeg har ikke løsninger på disse spørsmålene. Men som sagt oppfattet jeg at det var et rop om hjelp der ute, og ville egentlig ta opp spørsmålet for å være sikker på at finansministeren har en dialog med bransjen og har et åpent sinn for å finne løsninger på en utfordring som jeg tror er ganske stor, og som er ganske viktig for folk. Jeg vil også avslutningsvis si at jeg setter pris på den åpenhet som jeg følte statsråden møtte spørsmålet med, særlig treminuttersinnlegget som kommentar. Det er alltid veldig moro å ha interpellasjoner mot finansministeren, for jeg synes en blir møtt med en åpenhet rundt de utfordringene som blir tatt opp. Jeg tar det egentlig som et tegn på at det kanskje er Hedmark-dialekten som slår igjennom, og at det blir en god dialog rundt det. Men, som sagt, jeg håper at finansministeren har en aktiv dialog med bransjen, for det er først og fremst mellom det profesjonelle byråkratiet og det profesjonelle apparatet som er i Finansdepartementet og bransjen, at man må finne de gode løsningene på dette. Jeg opplever at Stortinget er veldig enig om intensjonene bak hvordan slike midler skal forvaltes, og takker egentlig bare for debatten.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
I den situasjonen mange land i Europa er i, er det veldig lett å sitte på sidelinjen og iaktta og også bedømme denne situasjonen. Ikke bare er det enkelt å karakterisere det som skjer, men det er også lett i etterkant å si hva som burde ha vært gjort annerledes for å unngå å komme i en liknende krise. Noen ganger kan vi spørre oss om det virkelig er mulig å sette sitt lands økonomi så til de grader over styr ved å gjøre så til de grader lite bærekraftige politiske vedtak. Eksemplene er mange, men det som kanskje er mest iøynefallende, er de svake metodene enkelte land har for innkreving av skatt. Like iøynefallende er holdningen som befolkningen har til det å betale skatt. Den er i mange tilfeller helt fraværende. Det viser hvor viktig det er å skape tillit til slike systemer. Like merkelig er det at de folkevalgte gir seg selv ordninger som er så langt fra de ordninger befolkningen ellers har. Når avstanden blir så himmelvid stor, er det naturlig at motstanden blir stor til disse politikerne når krise oppstår og befolkningen må ta den største byrden for å rette opp den situasjonen som har oppstått, fordi de folkevalgte ikke har beredt grunnen godt nok for å gjøre landets økonomi bærekraftig. Når de politiske systemene over tid – og ganske lang tid – ikke har den nødvendige tillit i befolkningen, brer likegyldigheten seg, og en blir oppgitt over den avstanden som er, og ikke minst til den verden politikerne lever i. Jeg synes å se denne oppgittheten i flere søreuropeiske land, som bl.a. Hellas og Italia. Men det er også uhyre spennende å se hva slags konsekvenser det får når det er fageksperter i stedet for direkte politisk valgte personer som nå settes inn i styrende organer, bl.a. i Italia. Er dette en form for politisk abdikasjon? Det er mange steder bekymringsfullt å se hvilke krefter som frigjøres når krisen blir stor nok. Vi ser det helt klart i mange arabiske land, men også i Europa. Vi har enkelte steder sett at ekstreme politiske grupper får sin nye vår. De er proteksjonister, og de skylder på alle andre som årsak til problemene som har oppstått. De skaffer seg syndebukker, og de er ekstreme i sin metode for å komme fram med sine synspunkter. De tyr til udemokratiske virkemidler og vold for å gi uttrykk for sin situasjon. Vi merker vår plass i Europa når vi deltar i forskjellige politiske fora. I et slikt forum, Østersjøsamarbeidet, ble det for en tid tilbake startet en arbeidsgruppe som skulle se på trepartssamarbeidet mellom myndigheter og partene i arbeidslivet. Hva ville et slikt samarbeid bety for økonomisk stabilitet, demokratiutvikling og ikke minst stans av trafficking og sosial dumping? Denne arbeidsgruppens arbeid i samarbeid med EU har vært svært vellykket, og svarene er at partssamarbeidet virker positivt på disse områdene. Det er utrolig viktig at vi, et rikt land i Europa, bruker vår situasjon til å bidra til å hjelpe andre land som nå trenger all den hjelp de kan få for å komme ut av den vanskelige situasjonen, og ikke minst lærer av de situasjonene som har oppstått i Europa.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-11-22:
Representanten Gustavsen har satt en viktig interpellasjon og et viktig tema – Burma, Myanmar – på dagsordenen. Det er imidlertid grunn til å minne om at det i Myanmar fortsatt er én million internt fordrevne; det er ca. 135 000 alene fra karenfolket i flyktningleir i Thailand. Og det er fortsatt slik at det er brente landsbyer, det er ødelagte avlinger i etniske områder. Det kan også være greit å minne om at juntaen bruker over 25 pst. av statsbudsjettet på forsvar og militær opprustning, og sånn sett tror jeg at ordene er dekkende når jeg sier at dette er en opprustning uten sidestykke. Dette muliggjøres også fordi salg av naturressurser ikke kommer sivilbefolkningen til gode, men derimot juntaen selv og handelspartnere som Kina, India og Thailand. Det er svært viktig at Norge har kontakt med demokratibevegelsene i Myanmar. Jeg skal imidlertid også tilkjennegi at det er grunn til forsiktig optimisme, og at vi også støtter den linjen som regjeringen har lagt seg på når det gjelder å involvere seg videre – uten å bli tatt som gissel for det som tross alt fortsatt kan bli en prosess som ikke fører fram. Det er viktig at Norge har en linje hvor vi er kritiske, men samtidig evner å være konstruktive i samhandlingen. Det er også viktig at vi følger med på hva militærregimets representanter gjør – følger nøye med på deres handlinger og ikke bare på hva de sier. Vi tror ikke at tiden er inne for en norsk alenegang. Det er viktig at vi evner å handle, men også samhandle koordinert med det som er det internasjonale samfunn, særlig i EU. Det er fortsatt politiske fanger som må frigis, og det bør også innføres våpenhvile med væpnede etniske grupper. Lovendringene har vært mange, blant dem også valglovene som nå er skrevet om, slik at tidligere politiske fanger kan stille til politiske valg. Det er dette som også har gjort det mulig at NLD og Suu Kyi nå tar steget tilbake til den burmesiske politikk, og trolig blir dette det største opposisjonspartiet etter valget. Det er det grunn til å glede seg over. Oppsummert tror jeg det er grunnlag for en forsiktig optimisme, at Norge må opprettholde presset på demokratisk utvikling, sammen med andre land, og ikke lempe på det før det er grunn til det. Det er det ikke i dag. Det har vært valg. Det kan også være et skalkeskjul for både handelspartnere og junta for å skjule hva som reelt foregår. Det kan også være grunn til å minne om at av disse 30 statsrådene som nå er offentlig nominert, så er ca. 26 tidligere generaler eller har tidligere vært ministre. Sånn sett har valget dessverre betydd flere generaler i flere posisjoner.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-11-22:
Statsråden gir en beskrivelse av at Redningsselskapet ikke nødvendigvis har noe med oljevernberedskap å gjøre, og jeg håper ikke det er det som er situasjonen. Landsorganisasjonen har understreket at det fortsatt er behov for en markant styrking av den totale oljevernberedskapen langs hele norskekysten. Da hurtigruten trengte hjelp i Ålesund, var det Redningsselskapet som var først på plass med slep. Kystverkets egen båt ble verken tilkalt eller brukt i den første tiden. Spørsmålet til statsråden er: Er Redningsselskapets påplussing på 10 mill. kr er en engangssum, eller er dette noe som vil fortsette fremover? I praktisk virkelighet er det slik at Redningsselskapet faktisk er med på å hindre og forebygge ulykker.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Desse speedlekterane har vorte diskuterte ein del, og det er vel rett at Sverige har bestilt 25 stykke, men så er det noko med at farvatna i Sverige er noko annleis enn våre farvatn kysten rundt. Men i den nye beredskapsanalysen vert det understreka at rask responstid er viktig, og at hurtiggåande oljevernlekterar – speedlekterar – som vert trekte av redningsskøyter eller losbåtar, kan bidra til å redusera responstida når vêrforholda er gunstige. Kystverket og Redningsselskapet samarbeider no om å testa ut konseptet med slike lekterar og tilpassa utstyret til norske forhold. Forslaget om å byggja ut ein beredskap basert på hurtiggåande lekterar vert då vurdert òg her. Men, som sagt, ein må testa dette ut, for det er klart at skal du slepa dette i 25–30 knop, kan det du slepar, ikkje ha så veldig stor tyngd, og viss det berre er lette ting, er det ikkje så lett å samla opp olja og hindra utslepp – det spreier seg om det er for lett. Så eg synest det er veldig viktig og riktig at me no får testa dette på ein skikkeleg måte, før ein eventuelt går til større anskaffingar. Og uansett vil det vel berre vera delar av kystområda våre som er eigna til å ha dette materiellet. Så vil eg òg visa til at for nøyaktig to veker sidan var transport- og kommunikasjonskomiteen på komitéreise i Ålesund. Det var ein fantastisk fin plass – 16–27 grader, strålande vêr – og me hadde møte med Kystverket og direktøren der. Ho sa at ho hadde vore i den jobben i fire og et halvt år, og på den tida hadde budsjettet hennar auka frå 1,4 mrd. kr til 2,7 mrd. kr. Og vel var det fint der vi var, men dei hadde ikkje flotta seg og brukt pengane på kontora sine. Nei, den auken har i veldig stor grad gått til å opprusta det som gjeld dei tema me snakkar om no, og til å styrkja dei operative tenestene. Så eg synest me er veldig godt i siget. At LO er utolmodig, er nokre av oss vane med. Å byggja ut oljevernberedskapen endå meir skal me òg jobba med og truleg òg finna endå smartare måtar å gjera ting på, der òg andre aktørar i større grad kan vera med på dette spleiselaget.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-11-22:
Sjøtransporten representerer en både miljøvennlig og kostnadseffektiv transport, men kan samtidig være en miljømessig trussel om uhell inntreffer. Men samtidig ønsker regjeringspartiene – Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – at sjøtransporten skal styrkes, noe som dagens Nasjonal transportplan legger opp til. Vi ønsker å stimulere til vekst i sjøtransporten, og vi ønsker å ivareta både sjøsikkerhet og forebyggende tiltak mot uønskede hendelser. Det er økte budsjett til oljevernberedskap, men samtidig må den statlige oljevernberedskapen styrkes ytterligere. Derfor har Kystverket utarbeidet en miljørisiko- og beredskapsanalyse, som kom i sommer, der man ser spesielt på akutt forurensning. Saksordføreren har gjort grundig rede for hva som ligger der, så jeg skal ikke gå i detaljer om det. Det er klart at dette er viktig for det videre arbeidet som skal gjøres på dette området. Seilingsleder langs kysten er etablert. Først kom Kirkenes–Røst, og fra 1. juni 2011 fikk man det på plass utenfor kysten av Sørlandet og Vestlandet. Det er viktig for å sikre god og rett transportkorridor. En styrket slepebåtberedskap er også på plass, noe som også er viktig når det gjelder oljevernberedskapen. Et ledd i det videre arbeidet må også være å utvikle nytt utstyr. Derfor må samspillet mellom maritim næring, FoU og aktører på utviklingssiden styrkes. Bedre samarbeid mellom alle aktører på maritim side er viktig – det gjelder uansett om det er de som har sitt daglige virke på havet, eller om det er de offentlige aktørene, eller de som mer driver innenfor sivil virksomhet og koblingen der. Redningsselskapet hører helt klart inn under dette samarbeidet. Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og SV, har styrket bevilgningene til selskapet, noe som man også er klar over i denne sal. Mer gods på kjøl er vårt mål. Derfor vil dette temaet være helt sentralt ved rulleringen av Nasjonal transportplan. Det er det denne debatten kommer til å stå om for fullt. Vi må ha et godt samspill med mange ulike aktører hvis målet skal nås, for det kan ikke nås kun ved styrket beredskap. Vi må få alle aktører som har mulighet til å frakte gods på kjøl, til å bidra til at vi kan legge til rette for det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Det at vi har utstyr som kanskje ikke alltid har holdt mål, særlig når nordområdene er trukket fram, tror jeg vi fort kan bli enige om. Da snakker vi om værsituasjon, bølgehøyder og slikt, der utstyret som er – skal vi si – godt nok, fortsatt ikke finnes. Men at det skal finnes utstyr som noen ikke er kjent med av dem som har ansvaret for den samlede oljevernberedskapen, har i hvert fall ikke jeg oversikt over. Jeg legger til grunn at alle aktørene som har ansvar knyttet til oljevernberedskapen – og det vi diskuterer nå, er de tilfellene der det er statlig aksjon som er iverksatt, for der er det Kystverket som har ansvaret – til enhver tid selvfølgelig vet hvilket utstyr som er hvor. Det som det har blitt pekt på, er samordningen og kompetansen. Det er bakgrunnen for at vi nå foreslår å bevilge penger, i tråd med de funn som er gjort i beredskapsanalysen, som også peker på akkurat det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Det jeg presiserte i stad, var at vi snakket om to forskjellige saker. Det vi, staten, bevilget midler til og gir tilskudd til, er redning av liv. Når vi diskuterer oljevern, er vi inne på et annet område. Det er viktig for meg – og jeg tror det er like viktig for Redningsselskapet – at vi skiller de to områdene, av forskjellige grunner. Samtidig yter selvfølgelig Redningsselskapet assistanse ved å holde båter. Det er jo slik på sjøen at de som er nærmest, er de som gjerne trår til – og det er Redningsselskapet veldig ofte. Det var de i Ålesund, der vi har fått rapport fra Hovedredningssentralen om at det var dem det var mulig å få raskest på plass. Det kunne jo absolutt være tilfellet å redde liv da hurtigruten sto i brann, og det ville tatt lengre tid med den båten som lå ved kai i Ålesund. Når det gjelder budsjett, kommer vi tilbake til det på naturlig måte – som vanlig.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Til spørsmålet om markant styrking av oljevernberedskapen: Ja, det er nettopp det vi gjør. Vi har gjort det år for år. Vi har fulgt opp de forslagene og den planen som forelå fra Kystverket, til punkt og prikke. Vi startet allerede i forbindelse med neste års budsjettforslag å følge opp den rapporten de kom med i sommer. Vi fikk den i juli, så vidt jeg husker, og allerede i neste års forslag til statsbudsjett legger vi inn penger i tråd med det som de foreslår der. Til spørsmålet om eksterne krefter har vært med i vurderingen, er – så vidt jeg har oversikt over her jeg står nå – den analysen som er lagt fram, gjort av Kystverkets folk. Der opplever jeg at vi har dem som er tettest på, og kan gi oss gode, faglige bidrag, noe vi i neste omgang følger opp punkt for punkt. Men skulle det være noen som har andre forslag, diskuterer vi selvfølgelig dem også.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Det er stilt spørsmål om ekstern bistand i utviklingen av beredskapsanalysen. I og med at jeg ikke kunne svare sylskarpt på replikken, tillater jeg meg å gjøre det nå, for nå har jeg fått sjekket fakta. Denne miljørisiko- og beredskapsanalysen består av tre deler. Den ene er en sannsynlighetsanalyse, som handler om sannsynlighet for hendelser med utslipp fra skipstrafikk. Der har Det Norske Veritas vært bidragsyter. Det er en miljørisikoanalyse, som også Det Norske Veritas har vært med på, pluss Direktoratet for naturforvaltning. Og det er en beredskapsanalyse, som Kystverket står for alene. Så er det spørsmål knyttet til nye utredninger, nye analyser. Det er en veldig detaljert og bred gjennomgang av beredskapen for risiko i den analysen og i den rapporten som ble lagt fram i sommer, der viktige punkter bl.a. er styrking av IUA-ene og kommunal beredskap gjennom etablering av lik grunnberedskap i alle beredskapsregioner. Det er et punkt som går på materiellinvesteringer for å komplettere oljevernsystemer. Det er etablering av beredskap for å ringe inn havaristen med lenser ved hjelp av Redningstjenesten, fartøy og losfartøy. Det er en økning av depotstyrken. Det er kompetanseøkning gjennom kurs og øvelser. Det er å knytte fiskebåter og andre egnede fartøy til de statlige depotene og, ikke minst, investeringer i utstyr tilpasset bruk under forhold med is. Jeg er veldig tilhenger av en kunnskapsbasert politikkutforming, men jeg er også veldig glad i å handle. Jeg føler vi har grunnlag nok for å handle nå. Derfor la regjeringen i sitt budsjettforslag inn midler allerede for neste år. Så kunne jeg, i likhet med flere, ha gått gjennom listen over det som er gjort. Det skal jeg ikke gjøre. Men representanten Fredriksen var innom hva som ville ha skjedd hvis hurtigruta hadde kommet i brann i Finnmark. Her er det slik at det er gjort beregninger på det meste, også når det gjelder sannsynligheten for brann både på hurtigruta og på andre skip – dessverre er jeg litt dårlig til å huske tall, men det er en veldig liten sannsynlighet for det. Så kunne vi gjerne ønsket oss 100 pst. beredskap absolutt overalt. Derfor er det viktig å gjøre det som Kystverket anbefaler, nemlig å styrke den lokale beredskapen, styrke de lokale IUA-ene og ikke minst gjennomføre samordningen av de forskjellige etatene som vi har innen beredskap. Det var bl.a. bakgrunnen for at regjeringen opprettet et oljevernforum, for å legge til rette for et godt samspill og samarbeid mellom de offentlige og de private oljevernaktørene. Sånn må vi gjøre langs hele kysten.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Når det gjelder antall ratifikasjoner og antall signeringer: Det jeg har greid å bringe i erfaring på relativt kort tid, som jeg skal kontrollsjekke når jeg kommer tilbake til departementet, er at det altså er totalt fire som har ratifisert, inklusiv EU, og som sagt har Obama nettopp sendt den til senatet. Det jeg fikk opplyst, er at det altså er 22 pluss EU som har signert. Her ligger det da en definisjon. Man må jo legge til grunn at de som har signert, også vil ratifisere. Det er en logikk. Det er ikke alltid at politikk og logikk er det samme, det skal jeg være den første til å innrømme, men i alle fall: Det å få flere til å ratifisere er helt opplagt en jobb vi fortsatt har. Så synes jeg absolutt at det som representanten Nesvik tar opp når det gjelder informasjonsutveksling, er viktig. I Norge har vi fått på plass fiskeriforvaltningens analysenettverk. Det er en modell som jeg har stor tro på, og som vi også må ta med oss internasjonalt, nettopp for å få tak i bakmenn, for det er jo dem som er interessante også her.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Representanten Nesvik har rett i at dette har vi diskutert tidligere. Jeg har ikke minst diskutert det med næringen, nettopp angående denne inndelingen i soner. Jeg hadde et møte med næringen i forkant av årets sesong, der de tok opp det spørsmålet – om å kunne ta mer i den ene sonen der det er hval. Det ble det åpnet for i år, men da med avregning over flere år. Igjen: Det å holde oss trygt innenfor rammen av IWC-avtalen og det regelverket er viktig for oss av mange grunner. Men det er helt opplagt at vi må se på det som fangerne og det som mange tar opp – er det flere stammer, er det ikke? – og finne gode løsninger for fangsten. Jeg har også lyst til å si at det ene er den fangstmessige siden av det, men det andre er nok kanskje like krevende, og det er å få folk til å spise hvalkjøtt!
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Representanten Bakke-Jensen har helt klart rett i det siste – det tror jeg ville være særdeles vanskelig, uansett. Jeg håper det blir litt enklere i Barentshavet for dem som skal gjøre jobben der. Spøk til side: Det det handler om, er selvfølgelig å få et regelverk som har legitimitet, for i fangstoperasjonen er det opplagt at ting kan skje – fisk kan komme i klemme, den kan ramle av – så det å ha et regelverk som er 100 pst., og hvor det ikke er tvil, er også vanskelig for fiskerne. Derfor kom en fram til den nye formuleringen i avtalen med Russland. Det som er ekstremt viktig å si, er at i forbindelse med trålhal kan det skje ting som gjør at det kan aksepteres, alt annet vil være forbudt. Så skal jeg være ærlig og innrømme at det krever litt tilpasning, og derfor er det viktig at alle aktører, inklusiv Kystvakten, setter seg ned og diskuterer det nye regelverket og håndhevingen av det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Takk for det, president. Som jeg sa i mitt forrige replikksvar, har vi etablert Fiskeriforvaltningens analysenettverk. Det er nettopp der det egner seg å se på sammenhengene. Der har vi Politidirektoratet, vi har Økokrim, vi har Toll- og avgiftsdirektoratet, vi har Kystvakten, vi har Kystverket – vi har alle aktørene som har en rolle å spille. Det å finne ut mest mulig om bakmenn vil selvfølgelig være enormt viktig. Og det som rapporten så langt har vist, er at her er det noen sammenhenger som vi må gå etter. Men innen fiskerikriminalitet, som innen all annen kriminalitet, er det ikke til å legge skjul på at det er vanskelig. Men det betyr ikke at vi ikke skal etterforske dette og bruke de virkemidlene som er mulig for å få stoppet dem. Derfor har jeg store forventninger til den jobben som skal gjøres videre i analysenettverket, nettopp for å få de virkemidlene som skal til for å få både avdekket og straffet dem som står bak.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Svaret på det er: Ja, i den forstand at hvis vi vet at det er mulig å finne dem, er det helt opplagt at vi må si at vi ikke ønsker dem inn i verken norsk eller internasjonal fiskerinæring. Men igjen, med tanke på vanskeligheter: Jeg skal ikke si at dette er lett, det er ikke noe «quick fix»-svar, og jeg oppfatter heller ikke at det er det representanten Nesvik sier, men helt opplagt: Alt som kan gjøres for å stoppe dette, vil vi selvfølgelig prøve. Men igjen: Jeg er litt ydmyk for oppgaven, i den forstand at det er krevende gutter – eventuelt jenter – vi har med å gjøre.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-11-22:
Ved fleire av dei ulykkene vi dessverre opplevde langs kysten vår, har manglande kompetanse og utstyr blitt synleggjorde altfor mange gonger, med omsyn til både beredskap og rydding. Òg i Mexicogolfen hugsar vi at denne problemstillinga kom tydeleg fram. Under besøk i det vi etter kvart kan kalle høgkompetansebedrifter innanfor oljevern, som bl.a. òg ligg i dei nordlege fylka, opplever vi at det er utstyr og kompetanse som ikkje blir brukte. Spørsmålet blir då: Kva blir gjort innanfor dei etatane som har ansvaret for å halde seg oppdaterte på kva som finst av tilgjengeleg utstyr og kunnskap for å kunne ha ein best mogleg beredskap, og når ulykka er ute, å kunne samle opp mest mogleg av det som er blitt sleppt ut?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-11-22:
Ein sterk og tillitvekkjande oljevernberedskap langs heile Noregs kyst er viktig av omsyn til vidare legitimitet til ei næring som gir fantastiske inntekter og bidreg sterkt til å halde eit av verdas beste velferdssamfunn ved lag. Vidare veit vi at trafikken langs norskekysten med miljøfarlege laster er stor, og han kjem til å auke kraftig framover, bl.a. på grunn av internasjonal handel og auka russisk olje- og gassverksemd, der det også er store forventningar til funn, også på norsk side no som delelinjeavtala er på plass. Som kjent er norsk oljeproduksjon utelukkande basert på offshoreinstallasjonar, og Noreg bør ha særleg interesse av å få fortgang i vidareutvikling av den beste teknologien innafor beredskapsområdet. Som den desidert største aktøren på norsk sokkel har den norske staten, gjennom sitt eigarskap i Statoil og Petoro, også eit særleg ansvar for å bidra med å sikre at det blir satsa på teknologiutvikling innafor oljevernberedskap, og at beredskapen blir trappa kraftig opp. Med føre-var-prinsippet som fundament ser Framstegspartiet at det er eit betydeleg potensial for å forbetre beredskapen langs heile den langstrakte kysten vår. I tidlegare debattar om dette temaet er det blitt teke opp forslag om at regjeringa må ta initiativ overfor oljeindustrien og opprette eit teknologiutviklingsprogram for å handtere lekkasjar også på djupt vatn, og at petroleumsnæringa må stille med ressursar i form av kapital og kompetanse. Attpåtil har det blitt hevda at det burde bli stilt krav om deltaking i eit slikt program for å drive verksemd på norsk sokkel. Tilsvarande initiativ er blitt teke opp i andre land som ei følgje av utsleppet etter «Deepwater Horizon» i Mexicogolfen, og ein vil vektleggje betydinga av at Noreg inntek ei pådrivarrolle i dette viktige arbeidet. Erfaringane viser at det krevst enorme ressursar for å handtere konsekvensane av den typen oljeutslepp ein var vitne til i Mexicogolfen. Oppryddingsarbeidet etter forliset av «Full City» utafor Langesund i Telemark sommaren 2009 var også ein tankevekkjar når det gjeld responstid og tilgjengelegheit på mannskap for å rydde opp oljesøl i fjæra. 17. februar 2011 grunnstøtte containerskipet «Godafoss» utafor Hvaler, med 800 tonn råolje om bord. Det blei registrert lekkasje frå to tankar midtskips som kvar inneheldt 250 tonn råolje. I ettertid ser ein at det er inngått ei avtale med Redningsselskapet om bruk av deira ressursar for å auke beredskapen mot den akutte forureininga. Og det er veldig bra. Men vi kan framleis ikkje seie oss nøgde. Framstegspartiet meiner at det framleis er eit stort behov for å forbetre oljevernberedskapen i Noreg, og at regjeringa har eit stykke å gå før ho kan seie seg rimeleg nøgd med beredskapen. Det er på denne bakgrunnen at vi som forslagsstillarar fremjar følgjande forslag: «Stortinget ber regjeringen utrede og legge frem forslag for Stortinget om hvordan oljevernberedskapen kan styrkes langs hele kysten på bakgrunn av erfaringene fra grunnstøtingene av skipene «Godafoss» og «Full City».»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-11-22:
To ting: Under en høring om statsbudsjettet for 2012 uttalte Landsorganisasjonen følgende: «LO vil understreke at det fortsatt er behov for en markant styrking av den totale oljevernberedskapen langs hele norskekysten.» Tar de feil når de sier at det trengs «en markant styrking»? Det andre gjelder denne risiko- og beredskapsanalysen som Kystverket har utført, og som statsråden viste til med hensyn til forslaget fra Fremskrittspartiet. Spørsmålet er da: I hvilken grad har Kystverket benyttet eksterne krefter for å se på både risiko og beredskap? Det trengs kanskje andre briller enn Kystverkets briller. En del av de tidligere ulykkene har vist at det faktisk har vært et stort behov for å se med litt nye briller på opplegget for oljevernberedskap. Har det vært brukt, og eventuelt hvorfor ikke?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2011-11-22:
Jeg tror vi alle skal være klar over at uavhengig av hvordan vi tilrettelegger, er det veldig vanskelig å gardere seg mot store skader hvis en stor ulykke skjer. Akkurat derfor er det veldig viktig at vi prioriterer dette høyt, og har en best mulig føre-var-beredskap. Så kan vi spørre oss selv: Har vi det? Vi kan se på ulykken i Biscayabukta med «Prestige». Det var 20 000 mennesker som ryddet opp på stranden i flere måneder for å få det noenlunde greit. Der har man et rimelig temperert hav. Hva har vi i nordområdene hvis en sånn type ulykke skulle skjedd der? Man kan trekke en sammenlikning med da hurtigruta kom i brann i Ålesund. Hvilken beredskap ville vi ha hatt i Finnmark hvis dette skulle skjedd i Berlevåg eller i Båtsfjord? Vi har ikke noen innsatsgruppe i Finnmark som er spesialtrent til å kunne gå ombord på båter og slukke brann til sjøs. Da måtte vi ha hentet mannskap fra over 100 mil borte. Den reaksjonstiden vi hadde i Ålesund, ville vært mange ganger lengre. Allikevel sier denne regjeringen: Her er alt såre vel, og ingen skal pinadø komme og fortelle oss noe annet. Samtidig sier man at dette er et særdeles viktig område, hvor vi må ha på plass en best mulig beredskap. Men å være villig til å gå inn og se på hva man faktisk kan gjøre, det hopper man bukk over. Norge som kystnasjon har en langt større tilknytning til havet enn f.eks. vårt naboland Sverige. Vår avhengighet av havet er langt større. Likevel ser vi at Sverige går til innkjøp av 25 speedlektere, nettopp for å kunne senke reaksjonstiden og bli langt mer effektive når det gjelder å kunne ta opp oljesøl. Hva gjør vi i Norge? I Norge vurderer vi om vi skal gå til innkjøp. Vi vurderer. Jeg husker at jeg i forbindelse med statsbudsjettet for 2010–2011 stilte et spørsmål om de pengene som var bevilget til oljeberedskap, var brukt opp. Da vi kom halvveis inn i året, var 71 mill. kr av 105 mill. kr fortsatt ikke brukt.(Presidenten klubber.) Det er ikke et sunt tegn. (Presidenten klubber.)
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-11-22:
Det er gledelig at representanten Hoksrud synes det var gledelig med 10 mill. kr ekstra til Redningsselskapet. Det er ikke hverdagskost at representanten Hoksrud skryter av den rød-grønne regjeringen, så det skal vi ta med oss. Men det viser at regjeringen i aller høyeste grad lytter, at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet her i salen lytter, og at vi ikke lever i et politisk vakuum. Ordet «trist» pleier å være mantraet til representanten Hoksrud, mens andre bruker ordet «sjokkert». Det er derfor gledelig at representanten Hoksrud kun brukte ordet «trist» én gang i sitt innlegg. For øvrig har denne debatten vært god. Vi har et høyt trykk, og jeg tror vi skal fortsette å ha et høyt trykk på oljevernberedskapen. Og siste ord er garantert ikke sagt med debatten i dag. Det tror jeg er bra, og det tror vi i den rød-grønne gjengen er bra. Siden vi overtok, har vi hatt økt fokus på området. Vi har økt bevilgningene betraktelig. Vi har styrket Kystverket, vi har fått nye seilingsfarleder og bedre utstyr. Vi jobber med samordning, men det er åpenbart et potensial der. Jeg kommer selv fra Sørlandet. Der hadde vi ikke noen oppegående, god nok oljevernberedskap, men det fikset den rød-grønne regjeringen. Det skjedde for noen år siden, så nå har vi en slepebåt på plass på Sørlandet. Det måtte en rød-grønn regjering til for å fikse det. Det at det framstilles her som at ingen ting har skjedd, det stemmer ikke. Det har skjedd mye, men dette er et område som en må følge nøye – og som jeg oppfatter at regjeringen følger nøye – og vi må hele tiden strekke oss etter å bli enda bedre. At vi har et høyt ambisjonsnivå og et høyt trykk, tror jeg er positivt og bra, og det skal vi fortsette å ha. Jeg takker for en god debatt fra både opposisjonen og posisjonen her. Det er veldig gledelig at vi får slik skryt fra representanten Hoksrud, for det er, som sagt, ikke hverdagskost.
Lars Myraune (Høyre), 2011-11-22:
Det er vel ikke særlig tvil om at oljevernberedskapen har blitt noe bedre de siste 20 årene i Norge, hvilket også har vært tvingende nødvendig. Hvis vi tenker over en del av de siste katastrofene vi har hatt på havet, er resultatet graverende. Med det fokuset på miljøvern som vi har rundt omkring, både i Norge og i verden, i dag, tror jeg at fokuset bare blir enda sterkere om vi skulle ha utslipp av olje langs kysten vår. Nå er det slik at oljevernberedskap er en viktig bit, men hva er det beredskap for? Jo, det er beredskap for at vi skal unngå ulykker på sjøen, og spesielt hos oss langs kysten, for vi har en veldig sårbar kyst. Flere har i dag påpekt at trafikken langs kysten kommer til å øke betydelig hvis vi – for å si det på den måten – får det som vi vil. Og om vi ikke får det som vi vil, kommer den til å øke likevel, fordi det vil bli mye mer oljetrafikk langs kysten vår, spesielt i den nordlige landsdelen, som er særlig utsatt i denne sammenhengen. Jeg vil påpeke at det er flere basiselementer i dette. Én ting er lostjenesten, som i dag for noen selskaper er kostbar – så kostbar at noen eiere velger å velge den bort. Det er meget uheldig. Kanskje er det sånn at vi heller skulle fått noen flere farledsbevis og fått ned prisen for dem som virkelig trenger losene. Så vil vi unngå å få ulykker knyttet til det. En annen ting er taubåtberedskapen, som på en måte er samme sak, for når et skip har kommet i den situasjonen at det risikerer å gå på land, vil man kunne unngå å gå til det skritt å få bruk for oljevernberedskapen, så lenge man har en god slepebåtberedskap. Her vil jeg poengtere at vi har fått den bra på plass på Sørlandet, vi har fått den bra på plass i Nord-Norge, men i Midt-Norge, og kanskje i særdeleshet i nærheten av der statsråden selv kommer fra, er den ikke særlig bra – og det er et meget sterkt utsatt område, hvor det vil ha store konsekvenser for særlig driften i kystområdet om det skulle skje noe. Nå er det sagt noe om Redningstjenesten her, og det er klart at det er ikke en direkte del av dette, men det er en tjeneste som betyr utrolig mye for å unngå at vi skal få bruk for oljevernberedskapen. Derfor er det fint at vi fikk noen penger ekstra, og jeg håper at statsråden ser med velvilje på og sørger for at vi får en finansiering som gjør at vi opprettholder den driften. Jeg setter veldig pris på at Kystverket nå har fått i oppdrag å foreta en samlet vurdering av den statlige beredskapen. For øvrig var også statsråden inne på en samordning av tjenestene. Det anser jeg for å være meget viktig og bør tas med i øvelser.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-11-22:
Jeg vil se litt på det nye regelverket, avtalen mellom Norge og Russland, når det gjelder det med fiskedumping. Førstestatsadvokaten Lars Fause går ut og er veldig kritisk til den nye avtalen. Han mener at det bevismessig vil være umulig å finne ut om dette er fisk som er dumpet, om det er fisk som faller ut av trålen, eller om det er fisk som er kastet fra båten. Statsråden sier at det her er snakk om fisk som det er umulig å få om bord, som faller av, eller som allerede er ødelagt. Og dumping av fisk fra produksjon om bord vil fortsatt være ulovlig for alle, sier hun. For å illustrere hvor vanskelig dette kan være: Det er vel slik at hvis statsråden finner meg liggende ved siden av jernbanelinjen, så kan det vel – uavhengig av min tilstand – være problematisk for statsråden umiddelbart å svare på om jeg har blitt hevet av toget, eller om jeg hoppet selv!
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-22:
Meldingen vi behandler i dag, er historie. Det er interessant og lærerik lesing å gjennomgå kvoteavtaler, fiskerisamarbeid og regionale forvaltningsorganisasjoner. Vi får en god oversikt over tilstand av bestanden, ulike forvaltningsplaner og kontrollsamarbeidet med andre land. Jeg vil i mitt innlegg bare gå inn på noen av punktene i innstillingen. Jeg vil starte med at det er positivt at Norge har et godt samarbeid med Russland. Det er svært positivt at vi har styrket kontroll med uttak og omlasting av fisk i Barentshavet, og at det ikke er registrert overfiske eller ulovlig fiske av torsk. Man er også kommet godt i gang med arbeidet for å få til en utveksling av sporingsdata med Russland for å oppnå best mulig innsyn i den samlede fiskerivirksomheten. Da er det mindre gledelig, som mine forgjengere her har sagt, med uenigheten mellom Island og Færøyene på den ene siden og Norge og EU på den andre når det gjelder vår felles bestand av makrell. Gjennom det fisket som foregår rundt Færøyene, tar man ikke hensyn til at dette er en felles bestand, men fisker på bakgrunn av egne kvoter. Partene blir ikke enige om bestandsfordeling og sonetilgang. Jeg tok opp dette med enkelte representanter da jeg var observatør i Vestnordisk Råd. De var for så vidt enig i at vi skal forvalte bestanden på en bærekraftig måte, men det var ingen forståelse for at de fisket på en felles bestand. Det som var positivt, var at de ønsket og trodde at partene kom til å bli enige. Så får vi se om det fortsatt er vilje når partene møtes igjen ved forhandlingsbordet. Her må man både ha tro på det man gjør, og være utholdende. Seks forhandlinger i 2010 som fortsatte i 2011 uten resultat, viser at man må ha den viljen. Norge må sammen med EU stå fast på sine krav, og det blir også svært viktig at EU tar dette presset om uenighet i forvaltningen av makrellen med i ulike forhandlinger de har med Island. Tiltak for å forhindre ulovlig, urapportert og uregulert fiske er viktig. Jeg er enig med EU-kommissæren for fiskeri, som sier at dette er kriminell virksomhet som får flere konsekvenser. Det undergraver målet om bærekraftig forvaltning. Det hindrer rettferdig konkurranse i fiskerimarkedene, og det skader lovlydige fiskere. Å få bukt med UUU-fisket er svært viktig, og jeg er derfor enig i merknaden til Høyre og Fremskrittspartiet. Skal vi få 25 land til å ratifisere avtalen slik at avtalen kan tre i kraft, må det settes større press med mulige sanksjoner mot stater som velger ikke å ratifisere avtalen. I kampen mot UUU-fisket er satellittsporing av fiskerfartøy viktig, og at sporingsdata kan deles mellom ulike fiskerinasjoner også utenfor EU, må være et mål i framtiden. Til slutt: Norge er en viktig havnasjon som er med på å legge føringer i fiskerisaker også utenfor Norges grenser. Det har vi alltid gjort, og derfor har vi et stort ansvar. Mange ser til Norge i vår forvaltning. Det er derfor viktig at vi fortsatt har føre-var-prinsippet med i ulike forhandlingsprosesser, og også i vårt møte med internasjonale ressursforvaltningsfora.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-22:
Eg har gleda av å leggje fram ei samrøystes innstilling frå ein heilt samstemd komité. Saka gjeld oppheving av hermetikkavgiftslova, endring i lov om avgift til forsking og utvikling i fiskeri- og havbruksnæringa og endring i fiskeeksportlova. I 2009 sende Fiskeri- og kystdepartementet fleire forskriftsendringar om eksport av fisk og fiskeprodukt på høyring. Høyringa inkluderte også forslag om å avvikle hermetikkavgiftslova og å innlemme varer som var omfatta av hermetikkavgiftslova, i FoU-avgifta til Fiskeri- og havbruksnæringa sitt forskingsfond. Ingen av høyringsinstansane hadde innvendingar mot å avvikle hermetikkavgiftslova. Komiteen konstaterer at innføringa av FoU-avgift til Fiskeri- og havbruksnæringa sitt forskingsfond har endra føresetnadene for hermetikkavgiftslova. FoU-avgifta er eit heilskapleg og oversiktleg system ved at det blir betalt FoU-avgift for all eksport av fisk og fiskeprodukt. Ein samla komité støttar derfor forslaget om å oppheve hermetikkavgiftslova. Dagens lovverk føreset konsensus for å gjere vedtak i styret for Fiskeri- og havbruksnæringa sitt forskingsfond. I ei evaluering blei det foreslått å fjerne konsensuskravet. Forslaget har vore på høyring, og ingen av høyringsinstansane hadde innvendingar mot forslaget. Andre ordningar for forskingsfinansiering har ikkje krav om konsensus, og konsensuskravet kan føre til lite dynamikk og lite framtidsretta bruk av forskingsmidlane. Derfor har komiteen gått samrøystes inn for at vi skal oppheve konsensuskravet og berre krevje vanleg fleirtalsvedtak i styret for Fiskeri- og havbruksnæringa sitt forskingsfond. Eksportutvalet for fisk har eit namn som ikkje lenger er dekkjande for aktiviteten i organisasjonen. Arbeidsoppgåvene i dag er hovudsakleg felles marknadsføring av norsk sjømat og arbeid med omdømmebygging knytt til norsk sjømat. Derfor er det naturleg å fjerne ordet «eksportutvalet» frå namnet. Komiteen støttar derfor samrøystes opp om forslaget om å endre namnet frå Eksportutvalet for fisk til Noregs sjømatråd AS. Dermed legg eg fram ei samrøystes innstilling frå komiteen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-22:
Jeg vil føye meg inn i rekken av dem som skryter av at representanten Gundersen tar opp et viktig og vanskelig tema. Like fullt er det en debatt som må tas. Det gjelder tross alt pensjonistene, som har basert sin framtid og sine sparepenger på disse produktene. Vi kan ikke se på at disse midlene går tapt i framtiden. Interpellanten Gunnar Gundersen påpekte også i debatten at livsforsikringsselskapene og pensjonskassene skal ha årlig og langsiktig garantert avkastning for pensjonister og sparere. Det er en god intensjon, men slik det internasjonale markedet har utviklet seg, kan det føre til høyere pensjonskostnader for bedriften og lavere pensjoner til kundene. Mange medier har påpekt risikoen for at livselskaper kan gå over ende. Det er et varsku om at en bør se nærmere på rammeverket. Jeg støtter representanten Gundersen i hans initiativ til en gjennomgang av rammeverket, slik at selskapene og kundene kan sikres i framtiden, og at man kan skape en langsiktig avkastning. I en slik gjennomgang bør en se på rammeverket også i våre naboland og ellers i land som det er naturlig å se på, og på hvilken portefølje selskapene har anledning til å ha. Selvfølgelig må en slik gjennomgang ikke føre til høyere risiko. Selv om det selvfølgelig er selskapene som bærer risikoen, er det viktig å sikre at kundene har en bærekraftig pensjon. Flere selskaper ser på muligheten til å kunne gå større inn i realinvesteringer. Det har også vært nevnt av flere her. Da tenker jeg på infrastruktur som gassledning, linjenett etc. – sikre investeringer med langsiktig, fast avkastning. Jeg håper at statsråden vil se på disse sakene videre framover og ta det med i vurderingen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-11-22:
Å bekjempe frafall i videregående opplæring er en prioritert oppgave som samler støtte på tvers av – etter det jeg kan forstå – alle politiske skillelinjer. Det er jo i erkjennelse av at den fremtidige arbeidskraften disse ungdommene representerer, trengs i det norske samfunnet – hver og en av dem. Derfor må vi anstrenge oss maksimalt for å få tak i dem og sørge for å gi dem den kompetansen de trenger i møte med senere utdanning og i møte med det arbeidslivet som i fremtiden vil etterspørre dem som verdifulle arbeidstakere. Jeg har i arbeidet med denne saken funnet ut at det er svært store forskjeller fylker imellom med hensyn til hvordan man lykkes med dette. Det var også statsråden inne på i sitt innlegg. Jeg er veldig tilfreds med den måten det nå jobbes på, for at man skal kunne lære av hverandre, at det som er beste praksis, enten det er på fylkesnivå, på skolenivå eller på oppfølgingstjenestenivå, er noe som systematisk skal videreformidles, slik at man skal kunne lære av det. Selv om det er oppnådd veldig gode resultater ved at man nå har sporet opp 5 000 i løpet av det siste året, ser jeg at man er bekymret over at man spesielt i Oslo, Finnmark og Nord-Trøndelag har mange ungdommer man ikke helt vet hvor befinner seg. Statsråden var selv inne på at jo lengre tid det går før man får tak i dem og får satt dem i gang med enten opplæring, et tilpasset opplegg eller gitt dem en type arbeidstrening, jo vanskeligere er det å få dem tilbake på sporet. Så er jeg og Høyre opptatt av at praksisbrevordningen, som vi vet vi har gjort gode erfaringer med underveis, som nå er endelig evaluert, og hvor man virkelig har satt to streker under svaret og sagt at dette er en veldig god ordning, må bli en lavterskelordning som man er villig til å ta i bruk for flere, sånn at enda flere ungdommer kan komme inn i et opplæringsløp som bringer dem fremover. Så bygger man altså stein på stein. Man får ikke den hele og fulle kompetansen så raskt som man ville ha fått om man gikk i det tradisjonelle løpet, men man greier gradvis å erverve seg den kompetansen som skal til – og så kan man oppnå fagbrev eller studiekompetanse en gang på veien, hvis man jobber godt. Da har jeg bare avslutningsvis lyst til å si at oppfølgingstjenesten er et utrolig viktig sikkerhetsnett for de unge som starter i videregående opplæring, eller som skulle ha startet der. Det er uhyre viktig at det sikkerhetsnettet blir finmasket nok til at vi greier å fange opp og få tilbake de unge, og at vi får til det gode samarbeidet mellom oppfølgingstjenesten, Nav og kommunene, for å sikre at vi lykkes med å nå denne målgruppen.