Bent Høie (Høyre), 2011-06-10:
Det er grunn til å minne om hvorfor helseministeren er her i dag og redegjør for denne situasjonen. Det er nettopp med bakgrunn i at en vel ansett sykehusdirektør, Siri Hatlen, gikk av på bakgrunn av en sterk bekymring for en omstillingsprosess som er svært krevende, men der helseministeren nektet å uttale seg om situasjonen og kun henviste til Helse Sør-Øst. Dette er andre gangen helseministeren redegjør for Stortinget om denne prosessen. Første gang var i forbindelse med at undertegnede reiste en interpellasjon den 12. oktober i fjor om utfordringen knyttet til å kvalitetssikre denne omstillingsprosessen. Bakgrunnen for interpellasjonen var at den daværende styrelederen i Oslo universitetssykehus for nøyaktig ett år siden var ute og advarte mot den utviklingen som en hadde sett. Helseministerens svar på det den gangen var at hun hadde full tillit til Helse Sør-Øst, og at hun var helt overbevist om at denne omstillingsprosessen skulle være mulig å gjennomføre som planlagt, uten at det skulle gå ut over pasientene. Det er grunn til å spørre helseministeren nå etterpå om hun fortsatt mener at dette er en prosess som det er grunn til å være fornøyd med. Det er kanskje ikke grunn til å spørre om det, for når en har hørt helseministerens redegjørelse, framstår det jo som om helseministeren er fornøyd med tingenes tilstand. Dette handler ikke om målet med denne fusjonsprosessen, men om veien og prosessen fram mot målet. Dette er den største omstillingen i norsk helsevesen som noen gang er gjennomført, som direkte berører ansatte og pasienter. I statsbudsjettet for 2011, som regjeringen la fram, er denne omstillingsprosessen nesten ikke omtalt i det hele tatt. Det har nesten vært umulig å få vite hva regjeringen gjør for å sikre en så krevende omstillingsprosess. Det eneste en får til svar, er at regjeringen har full tillit til Helse Sør-Øst. Det samme skjedde nå, da direktøren valgte å gå av. Heller ikke da kunne helseministeren uttale seg om situasjonen, men det var kanskje fordi helseministeren på det tidspunktet var så opptatt av å diskutere en anestesilegestilling ved Nordfjord sjukehus sammen med kommunalministeren. Dette viser en feil prioritering i forhold til hva som er hovedutfordringene med helsevesenet vårt. Den situasjonsbeskrivelsen som helseministeren her kommer med, må det være ganske vanskelig for de ansatte i Oslo universitetssykehus å ta inn over seg, fordi den stemmer veldig lite overens med hvordan de opplever situasjonen. Det må også være vanskelig i forhold til det som faktisk står i styresakene til Oslo universitetssykehus, som var bakgrunnen for at direktøren valgte å gå av. Jeg skal sitere: «Det er i 1. tertial registrert et økt antall avvik der arbeidspress, personellmangel, tidsnød, forsinkelser og manglende opplæring i systemer er medvirkende årsaker. Arbeidsbelastningen over tid er høy for mange grupper ansatte. Arbeidsmiljø og omstilling vurderes derfor fortsatt som et høyrisikoområde.» Sannsynligheten for at denne prosessen fører til økte ventetider, er satt som stor i risikoanalysen, og konsekvensene for pasientene er satt som alvorlige. Det virker ikke som om helseministeren har tatt dette inn over seg, men kommer med tall om at ventetiden har gått ned, fordi ventetiden har gått noe ned – med to dager – fra januar til mars, mens ventetiden i realiteten har økt fra 67 dager i gjennomsnitt i 2007 til 74 dager nå, i 2011. Denne situasjonen krever at helseministeren involverer seg for å kvalitetssikre at prosessen blir gjennomført på en slik måte at det ikke går ut over pasienter og ansatte. Det er heller ikke slik at helseministeren kan vise til Stortingets rammebetingelser. Hvis helseministeren mener denne prosessen ikke er gjennomførbar innenfor de budsjettrammer som helseministeren har, er det helseministerens ansvar å komme til Stortinget, ikke Stortingets ansvar å komme til helseministeren.