trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Samarbeidsregjeringen har så å si fra første dag økt presset på den britiske regjering for å stoppe utslippene av technetium 99 fra Sellafield. Allerede i oktober 2001 ble saken tatt opp på ministernivå under EUs miljøvernministermøte i Luxembourg mellom de nordiske miljøvernministere og den britiske miljøverministeren. Saken er siden fulgt opp bilateralt under miljøvernministerens besøk i Storbritannia, også på selve anlegget, i desember i fjor. På møtet med den britiske miljøvernministeren i London var også Statsministerens kontor representert. Den britiske regjering er ikke i tvil om hva Norge og de øvrige nordiske land mener. Jeg har selv også tatt dette opp med mine nordiske statsministerkollegaer. Stortinget selv har hatt anledning til å tilkjennegi norske synspunkter under energi- og miljøkomiteens besøk i Storbritannia i forrige måned. Utenriksministeren har tatt opp saken i bilaterale samtaler, og saken bringes opp ved alle egnede anledninger i våre politiske kontakter med Storbritannia. Sellafields eiere vil nå søke britiske myndigheter om å prøve ut en ny rensemetode for utfelling og deponering på land av technetium 99. Kontakten med Storbritannia på ekspertnivå er innledet. Dette er positivt. Utenriksdepartementet vurderer rettslige aspekter ved utslippene, og miljøvernministeren vil ta opp saken med Europakommisjonens miljøansvarlige medlem Wallström i denne måneden. Vi vil også benytte Nordsjøkonferansen i Bergen i neste måned. Jeg har forhåpninger om at saken vil finne en teknisk og politisk akseptabel løsning i lys av innsatsen som er utvist, og den tette oppfølging som Regjeringen har lagt opp til. Som norsk statsminister har jeg jevnlig og nær kontakt med andre europeiske regjeringssjefer. Det har vært arbeidet aktivt for å finne tidspunkt for et møte med min britiske kollega Tony Blair. I et slikt møte vil vi drøfte en rekke viktige bilaterale og internasjonale saker av felles interesse for våre to land. Sellafield vil selvsagt være blant disse. Jeg vil også søke samtale med Blair i internasjonale fora der vi begge er til stede. Selv skal jeg etter planen delta på FNs konferanse for finansiering i Mexico nå i mars. Den britiske deltakelsen ved konferansen er, så vidt jeg vet, ennå ikke avklart. Hvis statsminister Blair skulle være til stede, vil også dette kunne være en anledning til å drøfte saken.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
La meg først si at jeg deler representanten Swensens bekymring for hva slike utslipp vil bety. Det er også bakgrunnen for at Samarbeidsregjeringen har vist – vil jeg si – et svært sterkt engasjement i sitt press mot britiske myndigheter og ved å ta dette opp i andre fora for å hindre slike utslipp. Dette dreier seg også i stor grad om deler av vårt eget matfat, matressurser i havet, som Norge og ikke minst kystbefolkningen er avhengig av ikke blir forurenset. Jeg kan love representanten Swensen at vi vil fortsette vårt engasjement. Det er altså noen lyspunkter i situasjonen som kanskje gjør at vi kan finne en løsning, og, som jeg sa, vi vurderer også rettslige aspekter ved utslippene – spørsmålet om sak – hvis en ikke på annen måte finner en tilfredsstillende løsning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Samarbeidsregjeringen deler Kystpartiets engasjement og også i stor grad vurderingen av konsekvensene av disse utslippene. Vi mener de vil kunne representere en fare, selv om en kan si at en så langt ikke har kommet opp på et direkte farlig utslippsnivå. Når det gjelder et møte med statsminister Blair, er det absolutt min intensjon. Vi har en god stund arbeidet for å få det til, og vi kommer til å fortsette med det. Og vi gir oss ikke før vi også får tatt dette opp med min britiske statsministerkollega.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
«Statsråden har sikkert registrert at byggingen av ny opera blir vesentlig dyrere enn hva man tidligere har antatt. 3,7 mrd. kr er nå antatt å bli den nye prislappen. Da Stortinget vedtok operaprosjektet, forelå det et kostnadsanslag på 1,8 mrd. kr. Hvordan kan statsråden forsvare en videre fremdrift av prosjektet i lys av disse enorme overskridelser når man ser på hvilke alternativ man kan bruke disse beløpene på?»
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes jo akkurat dette med tall begynner å bli ganske vesentlig når vi hører om overskridelsene. La gå at det var et anslag på litt i overkant av 2 milliarder kr, men det vi ser nå, er et bygg til 3,7 milliarder, som det kan ende som, og da er verken infrastruktur eller veier inkludert. Hva denne prisen vil bli i 2008, er fremdeles uvisst. Når får Stortinget en sak som viser årsaken til at overslagene ikke holder? Og når får vi et nytt og reelt kostnadsoverslag, inkludert infrastruktur?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det å få et operahus til 3,7 milliarder kr opprører store deler av det norske folk når det finnes så mange uløste oppgaver ellers i samfunnet, både innenfor eldreomsorg, helse og skole. Prislappen på et operabygg vil antagelig ende oppunder 5 milliarder kr i 2008 og vil komme en svært liten del av den norske befolkningen til gode. Jeg vil derfor spørre statsråden til slutt: Vurderer statsråden å finne et billigere alternativ, eventuelt en annen beliggenhet, eller eventuelt å fryse prosjektet?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Det nye operahuset i Bjørvika skal bli eit hus for heile landet. Det er på høg tid at vi får eit operahus i Noreg. Når diskusjonen med jamne mellomrom kjem opp om vi bør bruka pengar på eit operahus, minner eg om at vi i det rike Noreg faktisk brukar lite midlar på kulturbygg totalt sett. Vi har lite å visa til i forhold til andre land det er naturleg å samanlikna oss med. Det er ikkje slik at det er dei statlege midlane til kultur som hindrar oss i å realisera andre gode formål i landet vårt. Det kostnadsoverslaget som Stortinget fekk presentert i operaproposisjonen i 1999, var eit basisestimat, ein kostnadskalkyle, på 1,8 milliardar kr i 1999-prisar. Etter arkitektkonkurransen vart det utarbeidd eit nytt kostnadsoverslag, som Stortinget vart orientert om i budsjettproposisjonen for 2000. Det nye overslaget var på 2 050 mill. kr, det òg i prisnivået frå 1999. I tillegg vart det lagt opp til at Kulturdepartementet og Arbeids- og administrasjonsdepartementet i samråd med Finansdepartementet kunne disponera ein reserve for forprosjektet på 110 mill. kr. Dette gav eit øvre kostnadsoverslag for prosjektutviklinga på 2 160 mill. kr i 1999-prisar. I operaproposisjonen i 1999 vart det òg streka under at det er den reelle prisveksten i byggjemarknaden som skal leggjast til grunn for prisomrekninga. Den operaproposisjonen som skal leggjast fram for Stortinget våren 2002, vil følgjeleg ta utgangspunkt i eit overslag som er reelt prisomrekna til 2002-tal. I tillegg skal det vera ei avsetjing til uvisse. Dette var Stortinget på det reine med under handsaminga av saka i 1999. Om fastsetjinga av kostnadsramme uttala fleirtalet i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen: «Flertallet har merket seg at de oppgitte kostnadsanslag på nåværende stadium derfor inneholder for stor usikkerhet og at de heller ikke omfatter de reserver/marginer en bindende kostnadsramme må ha, slik at denne først kan fremmes for Stortinget etter at forprosjektet er utarbeidet. Flertallet slutter seg til dette.» Eg vil ikkje gå nærare inn i nokon taldiskusjon i dag. Det er operaproposisjonen som skal presenterast for Stortinget i vår, som skal gi grunnlag for den vidare diskusjonen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Fyrst vil eg understreka at då Stortinget handsama denne saka i 1999, var det viktig for Stortinget å halda operaprosjektet for seg og infrastrukturen, saman med byutvikling, for seg. Det som er mi oppgåve er å koma til Stortinget med dei reelle kostnadene etter at eit forprosjekt er gjennomført, noko vi no er i ferd med å gjennomføra. I løpet av våren kjem representanten til å få desse tala på bordet, og så er det Stortinget som i neste omgang som skal ta avgjerda om den vidare gjennomføringa av operaprosjektet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
For det fyrste: I tilleggsspørsmålet frå representanten Woldseth ligg det ein del konklusjonar som i alle fall ikkje eg kan trekkja enno – både at prisen skal bli 3,7 milliardar kr, og at ein til slutt endar opp med 5 milliardar kr. Dette kjem vi tilbake til Stortinget med. Det andre er at Karin S. Woldseth seier at det er svært få som vil få glede av operabygget. Då vil eg minna representanten om at dette bygget vil få store konsekvensar for operalivet i heile Noreg. Det er viktig å desentralisera ein effekt i forhold til at ressursane som blir lagde inn der, vil få ringverknader i alle dei områda i Noreg der vi allereie no har ulike operaoppsetjingar. I tillegg vil reiseverksemd føra til at ein òg i andre delar av Noreg får glede av dette operabygget. Sjølve bygget ligg i Oslo, men konsekvensane og ringverknadene for distrikta kjem til å bli store. Det ligg òg som eit grunnlag for heile prosjektet. Så vil eg minna om at eg synest, som eg òg sa i det fyrste svaret mitt, at vi faktisk brukar lite på kulturbygg i Noreg. Når vi no skal byggja eit operabygg som vil bli stående som eit monument i mange tiår og truleg i fleire hundre år framover, er det viktig at det blir gjort på ein skikkeleg måte. Det har sanneleg Noreg råd til, i tillegg til å gjennomføra mange av dei andre uløyste oppgåvene. Eg minner om at vi dei siste åra har brukt over 30 milliardar kr til eldreomsorg. Det er bra, men vi må òg kunna bruka nokre milliardar på eit operabygg.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Den tidlegare soknepresten i Kautokeino fekk avskjed frå embetet ved dom i Hålogaland lagmannsrett i januar i fjor. Høgsterett sitt kjæremålsutval nekta i mai anke fremja til Høgsterett. Domen er dermed rettskraftig. Ein viktig del av grunngjevinga for avskjeden var at soknepresten avviste tilsyn frå biskopen. At han fekk avskjed på grunn av sitt syn på homofili, får stå som representanten Sortevik si meining. Sjølv trur eg nok ikkje at ytringsfridomen i Noreg har så dårlege kår at ein domstol ville godteke avskjed av ein prest med ei slik grunngjeving. Ein konsekvens av domen var tap av presterettane, dvs. retten til å kunna gjera teneste som prest i Den norske kyrkja. Presterettane kan i enkelte høve givast tilbake, men kyrkjestatsråden kan ikkje gi nokon rett til å vera prest utan at vedkommande biskop har tilrådd det. La meg elles minna om at det ikkje er departementet, men bispedømmerådet som tilset prestar i Den norske kyrkja, og at det aldri blir tilsett sokneprestar utan at soknerådet har fått høve til å uttala seg om kven av søkjarane rådet ynskjer.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Eg er einig i at vi ynskjer å overføra meir makt til Kyrkja sjølv. Det er nettopp difor det ville vera galt av meg å gripa inn i denne saka. Her er det faktisk dei kyrkjelege organa som har vurdert situasjonen. Eg vil minna om at eg ikkje kan gripa inn utan at eventuelt vedkommande biskop tilrår meg å gjera det. Eg synest at det er rett at det skal gå den vegen. Det må koma som eit innspel frå biskopen til meg dersom eg skal gripa inn. Det andre er at når ein tilset sokneprestar, er det ikkje statsråden, Regjeringa eller Kongen som gjer det – det gjer ein i dei enkelte bispedømma. Dei høyrer alltid på kva soknerådet sjølv seier i høve til kven ein vil ha. Dette er den fridomen som Kyrkja skal ha, og som eg ikkje vil gripa inn i.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Eg kan godt tenkja meg å gå inn og sjå på den saka. Eg veit at førre gong vi sat i regjering òg vart det arbeidd med alternative tilsynsmodellar. Eg vil gjerne ta initiativ til å sjå på den saka – den har lege død mens det har vore ei anna regjering. Eg kan likevel ikkje ta initiativ til å gi tilbake presterettane. Då er eg avhengig av at det kyrkjelege organet sjølv ber om det. Men å sjå på ein alternativ tilsynsmodell, det vil eg gjere.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Eg vil svara på dette spørsmålet på vegner av barne- og familieministeren. Fyrst vil eg understreka kor viktig det er med eit kvalitativt godt barnehagetilbod som ikkje ekskluderer noko barn på grunn av pris, låg utbygging eller andre faktorar. Dette gjeld også for born med minoritetsspråkleg bakgrunn. Eg finn det difor svært urovekkjande dersom det er slik at tilbodet til born med minoritetsspråkleg bakgrunn blir bygt ned i enkelte bydelar av økonomiske årsaker. Kommunane har valt ulike løysingar i organiseringa av tilbodet til born med minoritetsspråkleg bakgrunn. Staten bidreg med eit eige tilskot som dekkjer ein del av dei kostnadene barnehagane har når det er tilsett ein tospråkleg assistent. Alle godkjende barnehagar som har tilsett tospråklege assistentar, har rett til dette tilskotet, og vi brukar om lag 80 mill. kr årleg til føremålet. Den tospråklege assistenten skal arbeide for at borna forstår og kan gjera seg forstått, og skal vidare bidra til kulturformidling og integrering i fellesskapet i barnehagen. Det er ikkje gjort noka endring i denne tilskotsordninga som skulle tilseia at barnehagane eller kommunane har fått forverra økonomi. Dersom det er slik at økonomiske forhold gjer det nødvendig å redusera talet på tospråklege assistentar i barnehagane i Oslo, må dette koma av den kommunale medfinansieringa av slike tilbod. Barne- og familiedepartementet har vore i kontakt med fylkesmannen i Oslo og Akershus og Oslo kommune sentralt for å bli orientert om problemstillinga. Ingen stader var dei kjende med at dårleg økonomi fører til reduksjon i talet på tospråklege assistentar. Det er stor merksemd rundt situasjonen for dei minoritetsspråklege i Noreg i dag. Eit godt tilrettelagt barnehagetilbod kan representera ein god start for desse borna, og vi bør ta oss råd til å dekkja dei ekstra kostnadene det kan føra med seg. Vi har over fleire år fokusert på utforminga av barnehagetilbodet til minoritetsspråklege born. Forsøket med gratis korttidstilbod til alle fire- og femåringar i bydel Gamle Oslo er vårt største prosjekt, og ei evaluering som kjem i desse dagar, tyder på at dette forsøket har vore vellykka. Vi arbeider no intenst med å vurdera korleis erfaringane frå dette forsøket skal følgjast opp. Elles vil barne- og familieministeren følgja med på utviklinga i Oslo når det gjeld tospråklege assistentar i barnehagane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Det skal eg sjølvsagt vidareformidla til barne- og familieministeren. Eg vil òg understreka at det har vore eit ganske hardt arbeid å få tak i alle borna til prosjektet vi har hatt i indre Oslo. For å få borna til gratistilboda i barnehagane måtte ein faktisk gå til heimane og banka på kvar einaste dør. Det seier litt om at kontakten mellom foreldre og barnehage, som òg representanten Nybakk minner om, er svært viktig for at foreldra skal sjå kva ressursar dei går glipp av dersom dei ikkje brukar det tilbodet som blir lagt til rette for dei.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Eg skal òg ta med meg det innspelet, som vel går til kommunalministeren og ikkje til barne- og familieministeren. Totalt sett er dette ei viktig oppgåve for Regjeringa. Regjeringa jobbar òg med planar om å vidareutvikla dette prøveprosjektet i Gamle Oslo, fordi vi har sett at det har vore vellykka.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg har et spørsmål til kirkeministeren. Vi skifter tema, og vi skifter landsender: «To prester i Finnmark er gjennom avskjedssak fjernet fra sine stillinger. Prestene vant første rettsrunde i herredsretten, men tapte i lagmannsretten. Avskjed ble begrunnet med at prestene ikke aksepterte sin biskop og stod fast på sitt syn om homofili. Kautokeino er en av de berørte menighetene. Menighetsrådet ønsker soknepresten gjeninnsatt. Vil statsråden ta et initiativ slik at menigheten blir hørt i sitt ønske om å få tilbake sin tidligere sokneprest?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg takker for svaret. Jeg vil først minne om at det er mulig å ta politiske initiativ i nær sagt alle saker, hvis man ønsker det. Det har vært mange vikarer i stillingen som sokneprest etter at den tidligere soknepresten ble fjernet. Etter det jeg har fått opplyst har embetet vært utlyst mange ganger uten at det har kommet søkere. I januar i fjor, altså for et år siden, søkte avsatt sokneprest, med menighetsrådets enstemmige anbefaling, om lån av Kautokeino kirke til gudstjeneste. Dette ble avvist av biskopen. Sem-erklæringen har en formulering om å vektlegge Kirkens uavhengighet i åndelige spørsmål og om overføring av større ansvar til kirkelige organer. Det kan virke som dette bare skal gjelde på toppen. Det kan virke som om det bare er på toppen av Den norske kirke det skal aksepteres uavhengighet og toleranse. Det bør vel også være viktig for kirkestatsråden at Kirken får rå seg selv lokalt. Det er tvilsomt om håndteringen i denne saken, der et lokalt menighetsråd fortsatt ønsker samme sokneprest, bidrar til å skape en aktiv, uavhengig og deltakende folkekirke.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
En betydelig del av den troende menigheten i Kautokeino har i lengre tid samlet seg om ord og sakrament i bedehuset i Kautokeino. Et brukbart alternativ til gjeninnsettelse er derfor en ordning som jeg forstår kalles en dansk modell, en ordning med valgmenighet som gir menighetsmedlemmer rett til både å kalle, ansette og lønne egen prest og til å bruke menighetens kirkehus etter nærmere avtale. Kan statsråden tenke seg å ta initiativ – for det er det dette dreier seg om – til å få på plass en prøveordning etter en slik omskrevet dansk modell, for å imøtekomme menighetens sterke ønske om å være menighet under sin tidligere sokneprest?
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-13:
Året 2001 ble et positivt år for utviklingen av det økologiske landbruket. For det første fikk vi en vesentlig økning av antall bønder som legger om til økologisk drift. For det andre har flere markedsaktører, både foredlingsbedrifter og matvarekjeder, kommet sterkere på banen når det gjelder å markedsføre økologiske produkter. TINE Norske Meierier er blant dem som tok et krafttak i 2001 gjennom en relansering av den økologiske melken. Relanseringen har resultert i en vesentlig økning i omsetningen av økologisk melk, og pr. i dag er behovet for økologisk melk til foredling større enn produksjonen. Samtidig er det slik at ca. 50 pst. av den økologiske melkeproduksjonen likevel går i «konvensjonell tank», dvs. den selges som konvensjonell melk. Dette gjøres fordi mange økologiske melkebruk ligger så spredt at kostnadene med å hente økomelken – som må hentes i egen linje – er for store. For å redusere oppsamlingskostnadene og få en mer målrettet innsats har TINE fra 2002 vedtatt å definere spesifikke satsingsområder, eller klynger, for den økologiske melkeproduksjonen. Dette gjøres ved at TINE gir økomelkprodusentene som ligger innenfor satsingsområdene en merpris på 60 øre. Den merprisen det her er snakk om, er en del av TINEs interne strategi og ikke en del av det offentlige tilskuddssystemet til økologiske produsenter. TINE og andre aktører har adgang til å ta ut en merpris i markedet for økologiske produkter. Merprisen utgjør imidlertid en viktig del av de økologiske produsentenes økonomi. Her må produsentene skaffe seg prisavtaler med kjøperne av melk, eller selv foredle råvarene. Vi har en målsetting om at 10 pst. av landbruksarealet skal være økologisk drevet innen 2010. Jeg er opptatt av at vi skal nå denne målsettingen. Jeg ønsker også at det skal være mulig å drive økologisk landbruk i hele Norge. Dette prøver vi på best mulig måte å legge til rette for gjennom tilskuddsordningene til de økologiske produsentene, samt gjennom annen støtte, f.eks. til rådgivning, veiledning og informasjon. Det økologiske arealet utgjør i dag ca. 2,6 pst. av det totale jordbruksarealet i Norge. De økologiske produksjonsvolumene er følgelig lave. Som en konsekvens av dette, er det en rekke flaskehalser knyttet til å utvikle omsetningen av den økologiske produksjonen. Spesielt er det en utfordring å finne fram til kostnadseffektive og rasjonelle logistikksystem for å få samlet den eksisterende økologiske produksjonen. I dagens situasjon er det derfor et klart behov for en rask økning i de økologiske produksjonsvolumene dersom vi skal nå våre målsettinger. Etter min mening er det også viktig å legge vekt på at økningen i den økologiske produksjonen framover skjer på en slik måte at mest mulig av produksjonen faktisk når fram til forbrukeren som økologiske produkter. Dersom de store markedsaktørene skal være opptatt av økologiske produkter, er de grep TINE nå har tatt, helt nødvendige.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-13:
La meg først få understreke at det er viktig for Regjeringen å arbeide for det som er myndighetsoppgaven, det å sikre at vi klarer målsettingen om 10 pst. Og det gjør vi på mange vis. I tillegg er det slik, heldigvis, at det nå er et etterspørselsoverskudd på økomelk, og de grenser for muligheten til å ta ut pris som jordbruksavtalen setter, gjelder ikke for økologisk melk. Her er det lov å bruke markedet for å ta en høyere pris. Og heldigvis er det det TINE nå gjør der hvor de klarer å ha så mange produsenter at de kan få økonomi i dette. TINE har opplyst at de nå er villige til å åpne for flere satsingsområder, slik spørreren er ute etter. Men da er det viktig å få flere til å produsere økologisk melk i disse områdene, slik at det blir volumer som det går an å bringe fram til markedet i egne tanker i bilene. Oppgaven vår må være å stimulere flere til å gjøre det i disse områdene, både i replikkantens hjemmeområde og statsrådens hjemmeområde.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-13:
Ja, det er det. Og det morsomme – jeg er sikker på at jeg også deler det med replikkanten – er at i møte med mange av de nye økologiske miljøene i Norge møter en også noen av de nye kremmerne i norsk landbruk, som tenker marked, som leter etter hva forbrukerne er opptatt av. Det er en måte å se på landbruk som matproduksjon på som vi har savnet i norsk landbruk over lang tid. Det er ikke bare romantikerne, om jeg kan si det slik– selv om det også er bra å være det – som driver med økologisk produksjon, men også de som ser etter muligheter for produkter som forbrukerne etterspør. Og det er kjempebra. Jeg synes også det er viktig å minne om at vi i tillegg til TINE og de store har egne programmer i Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon, nettopp for også å foredle økologisk produksjon, slik at de som i dag føler at de ikke når fram til markedet med sine økologiske produkter, kan ta egne initiativ for å utvikle disse mulighetene.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-02-13:
«Hedmark fylke, ved Sentralsjukehuset i Hedmark, har siden 1998 arbeidet aktivt for å få nasjonal mammografiscreening til fylket. For året 2001 ble det bevilget 500 000 kr til lønnsmidler til prosjektleder for planlegging av oppstart i Hedmark 2002. Det er inngått kontrakt i 2001 mellom Hedmark fylke og Kreftregisteret om dette. Hva kan statsråden gjøre for at Helse Øst følger opp dette?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-02-13:
Jeg ble veldig glad for svaret, og jeg takker for det. Det er faktisk sånn – bare litt historikk– at for tolv år siden samlet kvinnene i Hedmark inn 2,2 mill. kr til mammografi, og en maskin ble installert. Vi vet at den hyppigste kreftformen blant kvinner er brystkreft. Denne kreftformen er økende, og dessuten opptrer den hos stadig yngre kvinner. I Hedmark, som mange andre steder i landet, ser vi på mammografiscreening som et forebyggende tiltak, og det er derfor veldig viktig. Jeg kan, ettersom jeg skjønner, gå tilbake til alle kvinner i Hedmark og si at nå kommer maskinen i gang og blir et godt tilbud for alle kvinner. Har jeg forstått statsråden rett?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-02-13:
Siden jeg har anledning, vil jeg også samtidig føye til at investeringer i teknologiske nyvinninger har ligget litt tilbake i Hedmark. Det gjelder også andre tilbud, så jeg håper at ikke denne regionaliseringen fører til at Helse Øst får dårligere muligheter til å drive med de investeringsplanene som fylket hadde tidligere.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-02-13:
Tusen takk!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Det er vedtatt å gjøre mammografiscreening til et landsdekkende tilbud til alle kvinner mellom 50 og 69 år. 16 av landets fylker kom i løpet av 2001 godt i gang med utbyggingen av dette tilbudet. Hedmark er ett av tre gjenstående fylker der oppstart planlegges i år. Det ble, som nevnt, bevilget midler til planlegging av mammografiscreening i Hedmark i 2001. På budsjettet for Nasjonal kreftplan er det derfor beregnet og satt av midler til oppstart av mammografiscreening i Hedmark fylke i inneværende år. Det planlegges at tilbud om mammografiscreening kommer i gang i Hedmark fra høsten 2002. Helsedepartementet vil i nær framtid sørge for at nødvendig bevilgning blir overført til Helse Øst, som vil stille midlene til disposisjon for helseforetaket som skal ha gjennomføringsansvar for mammografiscreeningen. Kreftregisteret har etablert det nødvendige samarbeid med regionalt helseforetak for å forberede oppstart av virksomheten. Alle kvinner mellom 50 og 69 år i Hedmark skal få tilbud om mammografiscreening på lik linje med de andre fylkene som har startet opp med slik screening.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Mitt svar var i samsvar med det representanten Faldet nå gir uttrykk for. Hun må gjerne gå tilbake og bringe det budskapet til den målgruppen hun refererte til!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Nei, på det punktet kan jeg forsikre representanten Faldet om at den nåværende regjering og nåværende helseminister gjør sitt ytterste for å gjennomføre det vedtak om omorganisering av sykehusene som Stortinget fattet i fjor, og som var initiert av den daværende regjering. Det ligger i intensjonene bak denne reformen at man nettopp skal kunne utnytte ressursene enda bedre fordi man slipper å ta hensyn til fylkesgrensene. Og når det gjelder investeringsplanene, vil Regjeringen, som tidligere varslet i statsbudsjettet, komme tilbake med et opplegg for investeringer og prioriteringene av disse i revidert nasjonalbudsjett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Opptrappingsplanen for psykisk helse skal realiseres i tråd med Stortingets vedtak. Statlig overtakelse av spesialisthelsetjenesten kommer midt i opptrappingsperioden, og dette legger til rette for en målrettet innsats i utviklingen og omstruktureringen av psykisk helsevern. Jeg har gjennom styringsdokument til de regionale helseforetakene pålagt dem å prioritere gjennomføringen av opptrappingsplanen generelt, og en satsing på psykisk helsevern for barn og unge spesielt. Det er også gjort klart at de øremerkede tilskuddene skal komme i tillegg til helseforetakenes egenfinansiering av psykisk helse og ikke erstatte denne. Dette vil bli fulgt opp overfor foretakene gjennom året. Opptrappingsplanen for psykisk helse omfatter styrking av tilbudet både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten. En utbygging av tjenester i kommunene er avgjørende for å gi barn og unge et godt tilbud og for å redusere etterspørselen etter spesialiserte tjenester. Departementet har bedt kommunene fordele minst 20 pst. av innsatsen og de øremerkede midlene til barn og unge. Selv om opptrappingsplanen omhandler både tiltak for barn og unge og voksne, er det behov for å utarbeide en samlet strategi for satsingen på barn og unges psykiske helse. Jeg er ikke fornøyd med det tilbudet vi har i dag. Det er ikke godt nok mange steder, og de totale ressurser utnyttes ikke alltid på best mulig måte for dem det gjelder. Dette er bakgrunnen for at jeg nå har igangsatt arbeidet med en ny strategi. Vi er også i gang med å se på sammenhengen i det samlede tjenestetilbud i regionene, og at tjenestetilbudet skal utvikles mer uavhengig av fylkesgrensene. Styringsbudskapet til kommunene og til de regionale helseforetakene er klart, og jeg legger til grunn at styrene ved de regionale foretakene følger opp dette. Ved en så stor overgang som nå skjer innen spesialisthelsetjenesten, vil det være en usikkerhet knyttet til den samlede budsjettsituasjonen. Stortinget er kjent med at det vil skje en gjennomgang av budsjettsituasjonen i tilknytning til revidert nasjonalbudsjett. Når det gjelder oppslaget i Dagsavisen og i andre medier, henger det i stor grad sammen med situasjonen for det tidligere Statens senter for barne- og ungdomspsykiatri og den situasjonen som har utviklet seg ved overføringen av senteret til Oslo kommune i 1999. En av forutsetningene for overføringen var at senteret i større grad skulle yte tjenester til befolkningen i Oslo. I denne situasjonen bekrefter Helse Øst at det med basis i Stortingets budsjettvedtak er lagt vekt på å videreføre behandlingsomfanget som er etablert i 2001, at det legges vekt på effektivisering gjennom produktivitetsforbedrende tiltak. Helse Øst har forsikret meg om at de følger opp opptrappingsplanen for psykisk helse, men at budsjettsituasjonen er krevende. Jeg har bedt om en nærmere redegjørelse for de aktivitetsmessige og budsjettmessige realiteter. Det er en omfattende utfordring en står overfor, og jeg vil følge opp arbeidet for å sikre at opptrappingsplanen gjennomføres, og at de vedtatte målene nås.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
– og legge til den tiden til svareren?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Jeg har ikke anledning til å gå inn i enkeltsaker på denne måten, men la meg prinsipielt slå fast følgende: Da opptrappingsplanen ble vedtatt i Stortinget i 1998, var utgangspunktet svikt i alle ledd i psykiatrien, og vi vet at barne- og ungdomspsykiatrien ikke var noe unntak. Det var snarere en sterk bekreftelse på denne beskrivelsen av tjenesten. Nå er vi i gang, nå ser vi at flere barn og unge får hjelp raskere. Men vi er på ingen måte fremme. Det er fortsatt svikt i mange av leddene. Kapasiteten er ikke godt nok utbygd, og den er ikke godt nok fordelt mellom spesialisttjenesten og de mer lavterskelpregede tiltakene. Det skal i hvert fall være helt klart fra min side at barn og unge er meget høyt prioritert, ja kanskje høyest prioritert når det gjelder gjennomføringen av opptrappingsplanen. Ellers må jeg bare kort si at rett til behandling gjelder også mennesker med rusproblemer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-02-13:
Nå har vi på dette området faktisk en overordnet handlingsplan vedtatt av Stortinget, og jeg har redegjort for hvordan jeg meget konkret i styringsbudskapet til de regionale foretakene har pålagt dem å følge opptrappingsplanen og sikre at det blir en opptrapping, og at man ikke erstatter egeninnsats med opptrappingsmidler. Dette skal helseforetakene redegjøre for. Det er ikke noe nytt at det i en budsjettprosess kommer opp forslag som innebærer kutt både her og der. Det som er avgjørende, er hvordan det samlede tilbudet i regionen utvikles, og det skal være en opptrapping i tråd med Stortingets forutsetninger.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-13:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «I Dagsavisen den 2. februar 2002 meldes det om planer for kraftige kutt innen barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo. Barne- og ungdomspsykiatrien er et vedtatt satsingsområde som del av den vedtatte opptrappingsplanen for psykiatri. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at opptrappingsplanen følges, slik at helseforetakene bidrar til en styrking og ikke en svekkelse av barne- og ungdomspsykiatrien?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-13:
Dagsavisen har hatt flere oppslag knyttet til psykiatrien og manglende psykiatritilbud. Det var et oppslag lørdag den 26. januar som gjaldt en konkret sak. Jeg skjønner at helseministeren vil finne det vanskelig å gå inn på konkrete saker, men det var en ganske grundig beskrivelse i forhold til en ungdom som ender opp med å ta livet sitt etter at han ikke har fått noe behandlingstilbud, eller behandlingstilbudet har vært så kortvarig at han har vært inn og ut av institusjoner. Jeg mener at den beskrivelsen som var gitt der, avdekker spesielt to forhold. Det er manglende forståelse knyttet til en eventuell bruk av rusmidler, og at man skal ha den samme retten til behandling om så årsaken skulle være bruk av rusmidler. Jeg skal ikke si at det var tilfellet i den konkrete saken, men man opplever altså at helsepersonell kan ha en avvisende holdning med bakgrunn i at man mistenker at rusmidler kan være en årsak til at det utløses psykoser.(Presidenten klubber.) Det andre forholdet er at ca. 90 pst. av innleggelsene er akuttinnleggelser. Det er for liten kapasitet når det gjelder sengeplasser. Ser helseministeren at man må finne løsningene på disse to problemstillingene: bedre sengekapasitet pluss at psykoser utløst av rusmidler også må bli inkludert i psykiatrien? (Presidenten klubber.)
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-13:
Unnskyld, president! Tilgi meg!
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-13:
Det man ser i forhold til de ulike helseforetakene, er at man kan gjøre vedtak eller skissere løsninger som går helt på tvers av Stortingets vedtatte overordnede planer. Et eksempel på det er nettopp psykiatriplanen. Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan for psykiatrien som innebærer en kraftig styrking, ikke minst når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. Etter mitt og SVs syn synliggjør dette et behov for at Regjeringen legger fram for Stortinget langsiktige overordnede helseplaner – man kan godt kalle det en nasjonal helseplan med godkjenning via Stortinget – som helseforetakene så faktisk må forholde seg til. Det betyr at selv om de skal ha handlingsrom for å kunne finne ulike tilnærminger for å løse det som er en vedtatt oppgave, kan de umulig ha et handlingsrom for å gå sine egne veier med hensyn til de løsningene. Er helseministeren innforstått med tanken på en slik overordnet handlingsplan?
Julie Christiansen (Høyre), 2002-02-13:
«Det er stor fare for at det forestående presidentvalg i Zimbabwe den 9. og 10. mars 2002 ikke blir rettferdig og demokratisk. EUs utenriksministre har varslet å iverksette sanksjoner mot president Mugabe og hans nærmeste støttespillere, dersom EUs valgobservatører blir forhindret fra å utføre sitt oppdrag før og under valgdagene. Hvordan vil Regjeringen bidra til det internasjonale presset mot regimet i Zimbabwe?»
Julie Christiansen (Høyre), 2002-02-13:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, og jeg er glad for at Norge nå trapper opp presset mot regimet i Zimbabwe, og at vi nå er til stede med valgobservatører i landet. Zimbabwes utenriksminister uttalte mandag at EUs valgobservatører, som er ledet av den svenske FN ambassadøren, ikke skal kunne godtas som noe annet enn turister, og at de ikke er akkreditert som valgobservatører. Vil valgobservatørene kunne utføre sin oppgave uten å være akkreditert som valgobservatører av Zimbabwe?
Julie Christiansen (Høyre), 2002-02-13:
Dersom valget avholdes nå, vil utfallet kunne bli mer vold og en ytterligere negativ utvikling i den demokratiske og menneskerettslige situasjonen i Zimbabwe. Man kan se for seg en flyktningstrøm fra Zimbabwe til nabolandene. Kort sagt: Mugabe representerer på mange måter en trussel mot utviklingen i sitt eget land. Meningsmålinger antyder nå at opposisjonspartiet «Movement for Democratic Change» kunne ha fått 70 pst. av stemmene. Er det aktuell politikk å søke å få det internasjonale samfunn til å presse frem en utsettelse av gjennomføringen av valget?
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
Norge er meget bekymret for utviklingen i Zimbabwe og for den stadig grovere volden og trakasseringen av den politiske opposisjonen i landet. Det synes som om president Mugabe er villig til å benytte alle midler for å beholde makten. Landets parlament har vedtatt lover som truer ytringsfriheten, og som gjør det vanskelig – om ikke umulig – å gjennomføre frie og rettferdige valg. En viktig forutsetning for slike valg er at de overvåkes av uavhengige observatører. EU sender som kjent valgobservatører til Zimbabwe, og er beredt til å innføre sanksjoner mot president Mugabe og hans nærmeste støttespillere dersom det legges hindringer i veien for observatørenes virksomhet. Norge har helt siden 1997 uttrykt bekymring for de stadig dårligere forhold for demokrati og menneskerettigheter i Zimbabwe. Vi har i en serie henvendelser søkt å påvirke Mugabe til å endre kurs. Tidlig i 1998 la vi om den norske bistanden til først og fremst å styrke menneskerettighetene og bidra til politisk mangfold. Da vi ikke så noen forbedring, besluttet regjeringen Stoltenberg i fjor å stoppe all stat til stat-bistand. Både utviklingsministeren og jeg selv har tatt opp den alvorlige situasjonen i Zimbabwe med både afrikanske ledere, med sentrale EU-land og i internasjonale fora. Så sent som i går tok jeg dette opp i mitt møte med Zambias utenriksminister. Valgkampen i Zimbabwe har nå startet. Opposisjonen holder fast ved at de stiller til valg, og har stor tro på at deres kandidat, Morgan Tsvangirai, skal vinne. De ber om fortsatt internasjonalt press for å bidra til et mest mulig rettferdig valg. De ber om at flest mulig land sender uavhengige observatører for å overvåke valget. Norge har mottatt en offisiell invitasjon fra president Mugabe til å sende valgobservatører. Den første gruppen på fire norske observatører ankom Zimbabwe i går og vil samarbeide med EUs observatører. Vi tar sikte på å sende ytterligere norske observatører i ukene frem mot valget. I tillegg yter vi støtte til valgobservatører fra regionale organisasjoner og uavhengige grupper i Zimbabwe. Norske myndigheter holder nær kontakt med EU både når det gjelder observatører og spørsmålet om eventuelle sanksjoner. Zimbabwes folk står nå overfor et skjebnevalg, et valg der vold og trusler benyttes for å undertrykke folkets frie vilje. Vi forventer at Zimbabwes regjering slår ned på volden og trakasseringen av opposisjonen og lar uavhengige observatører overvåke valget. Noe annet ville være oppsiktsvekkende. Skulle en slik situasjon oppstå, vil Norge nøye måtte vurdere videre skritt.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
Det spørsmålet Julie Christiansen nå reiser, er jo meget alvorlig, nemlig at de observatørene som bør være i landet, har problemer med å gjennomføre oppdraget sitt på en slik måte som vi ønsker at de skal kunne gjøre, og som er forutsetningen for at man skal kunne si at valget gjennomføres på en skikkelig måte. Det er derfor nødvendig at det nå legges betydelig press på Zimbabwe, slik at et tilstrekkelig antall observatører får anledning til å arbeide, og Norge må for sitt vedkommende være med å utøve et press i så henseende. Vi har en fortløpende vurdering av situasjonen, og representanten kan være helt trygg på at Norge ikke vil være med på å legitimere et valg hvis vi ikke føler oss rimelig sikre på at jobben kan utføres på en skikkelig måte. Vi holder derfor meget nær kontakt med EU og vil nok en gang oppfordre Zimbabwes myndigheter til å gi observatørene adgang til å gjøre jobben sin.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
Jeg tror at det aller viktigste nå er å presse Zimbabwe til å gjennomføre valget på en slik måte at folkets røst også får komme til uttrykk i resultatet. Det er nettopp det vi nå er opptatt av, og derfor må omverdenen legge inn et betydelig press. Det er derfor alvorlig at Zimbabwe legger hindringer i veien for en rekke av EUs observatører. Jeg tror ikke en utsettelse i seg selv vil føre til en løsning på dette fundamentale problemet, men det er også dette fundamentale problemet som må understrekes. Det er jo en meget ulykkelig situasjon vi er oppe i. Vi vet utmerket godt at det er sammenheng mellom et demokratisk og åpent samfunn og muligheten for å få et samfunn videre og skaffe velstand til alle innbyggerne. Derfor er den utviklingen vi nå har sett i Zimbabwe gjennom flere år, en meget trist og en meget negativ utvikling, og derfor har vi så høyt engasjement i denne saken.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
EFTA-landenes frihandelsavtaler med søkerlandene til EU gir tollfrihet for eksport av alle fiskeprodukter til disse landene. Når søkerlandene blir medlemmer av EU, vil frihandelsavtalene falle bort til fordel for EØS-avtalen. EØS-avtalen sikrer imidlertid ikke full tollfrihet for norsk fiskeeksport. Ifølge avtalens protokoll 9 er det tollfrihet for en rekke hvitfiskprodukter, mens f.eks. sild, makrell, laks og reker ikke omfattes av tollfrihet. Det er følgelig en hovedutfordring for Norge å finne en mest mulig tilfredsstillende løsning for handel med fisk og fiskeprodukter til et utvidet EU. Potensialet for økt handel med sjømat innenfor et utvidet EU og EØS er stort, og det er helt sentralt å sikre best mulige rammebetingelser for den fremtidige handel med EU. Det vil også være av stor betydning for søkerlandene, som er storforbrukere av norske råvarer i sin voksende foredlingsindustri, å ha et best mulig importregime for norsk fisk. Det er Regjeringens klare utgangspunkt at utvidelsen av EU ikke må medføre nye tollbarrierer. Både statsministeren, fiskeriministeren og jeg selv har derfor tatt opp spørsmålet om markedsadgang for fisk i både sentrale EU-hovedsteder og med EU-kommisjonen. Senest i forrige uke drøftet jeg dette spørsmålet med EU-kommisjonens visepresident, Loyola de Palacio, som var på besøk i Oslo. Det er imidlertid åpenbart at vi står overfor store utfordringer. En løsning må finnes innen EUs utvidelse trer i kraft, noe som vil skje i 2004 eller 2005. Regjeringen arbeider nå med et nærmere opplegg for disse forhandlingene og vil i denne prosessen konsultere Stortingets organer.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
Jeg kan absolutt bekrefte at Norge forsøker der hvor vi er til stede, å ta opp dette meget viktige spørsmålet og berede grunnen for de forhandlingene som må komme. Jeg sørger derfor for at det er et standard innslag i hvert fall i mine samtaler i europeiske hovedsteder. Men jeg er helt enig med Morten Høglund i at det er et meget komplisert spørsmål. Han vil også vite at EU-kommisjonen har gitt uttrykk for at selv en teknisk oppdatering av EØS-avtalen har man nå på denne siden av utvidelsen altså ikke tid til. Men dette er et spørsmål som må løses, og Morten Høglund kan være sikker på at Regjeringen vil utforme en aktiv strategi, og at vi vil konsultere Stortingets organer. Jeg legger særlig vekt på det siste.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-13:
Jeg er helt enig i at det ikke er all verdens tid til disposisjon. Utvidelsen vil komme i 2004 eller 2005, og jeg mener meget bestemt at vi må ha en løsning på dette problemet før denne utvidelsen skjer, slik at næringen ikke får forverrede vilkår i og med utvidelsen. Derfor er det bare tiden og veien vi har her nå.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
«Norge har i dag frihandelsavtaler vedrørende fisk med søkerlandene til EU. Disse risikerer vi bortfaller fra den dag søkerlandene blir medlemmer. Det islandske formannskapet i EFTA har derfor et mål om å se på nye muligheter for å bedre vår markedsadgang for fisk i EU. Ville det ikke nå være naturlig at vi i forbindelse med EUs arbeid vedrørende utvidelse arbeidet for at EØS-avtalen ble utvidet til også å gjelde handel med fisk og fiskeprodukter?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at det er et komplisert spørsmål, og at det ikke er noen enkel vei å gå. Slik jeg ser det, vil det være behov for at norske myndigheter har en aktiv strategi knyttet til disse spørsmålene, som vel også utenriksministeren redegjorde for. Kan statsråden bekrefte at Norge nå følger opp dette overfor alle de eksisterende EU-hovedstedene, og ikke minst også påvirker hovedstedene i søkerlandene, som også kan være medhjelpere i en slik prosess?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-02-13:
Jeg takker igjen for svaret. Signalene fra EU har vært negative, og man har jo forståelse for at EU kan ha mer enn nok med den prosessen de nå er inne i. Selv om EU skulle skyve på denne problemstillingen til etter EU-utvidelsen i 2004 – 2005, så er det kanskje ikke mer enn tiden og veien for at vi allikevel har en høy satsing på disse problemstillingene, slik at vi snarest mulig kan få inkludert de resterende områder for fisk i våre avtaler med hele det nye EØS-området.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-02-13:
Jeg har et spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Elever som går på yrkesfaglige studieretninger, får ikke skolebevis de to siste åra i videregående opplæring. Dette fører til at de ikke får rabatt på kollektivtransport. Lærlinger får riktignok litt lønn for verdiskapningsdelen i opplæringa, men deres videregående løp er til gjengjeld fire år. Ungdom under utdanning bør ha lik adgang til rimelige reiser. Hvordan vil statsråden endre regelverket slik at lærlinger likestilles med de øvrige elevene som får videregående opplæring?»
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret – og jeg var egentlig litt bekymret for at det skulle ende på den måten. Jeg har merket meg det statsråden nevnte om erklæringen fra regjeringen Bondevik, som faktisk har et eget avsnitt om økt skole- og studentrabatt, men som altså heller ikke omfatter lærlinger. Det er fint at Stortinget har sluttet seg til dette, men jeg føler at dette er en gruppe som kommer veldig dårlig ut. Denne gruppen faller mellom to stoler, og den kommer dårlig ut på flere hold. Det er også slik at det ikke alltid er lett å få lærlingplass nær hjemstedet – det gjelder flere fag, f.eks. hotellfag. Oppland kan godt være et eksempel, men dette er en problemstilling som gjelder for de fleste fylker. I fjor godkjente Oppland fylkeskommune ca. 500 nye lærlingkontrakter. I tillegg var det 90 lærlingkontrakter hvor lærlinger fra Oppland ble eksportert til andre fylker. Det betyr hybelutgifter og hjemreisekostnader. Det bør også legges til at det er – det nevnte også statsråden – lange reiser innenfor eget fylke. Så i tillegg til at de må betale disse reisene sjøl, går de glipp av billige fritidsreiser, som elever og studenter får glede av. Jeg håper at statsråden vil si noe om det uheldige ved den forskjellsbehandlingen som det faktisk blir i forhold til elever og ungdom som er under videregående opplæring.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-02-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er selvfølgelig glad for at man nå får et ungdomskort som man prøver å gjøre landsomfattende, og som gjelder hele aldersgruppen. Men det er altså slik at lærlinger har et fireårige løp, og de er ikke ferdige før de er 20 år. Jeg er nesten fristet til å si at når det gjelder borteboerstipend, som andre elever får, er det ganske spesielle grenser, for grensen går på bruttolønn – for folk over 19 år – på 3 045 kr. Og det vil en lærling som regel ha. Så borteboerstipendet frafaller faktisk også. Det må jo bekymre statsråden noe når arbeidsmarkedet hele tida roper om at det er en økende mangel på fagutdannet arbeidskraft, så jeg håper virkelig at statsråden tar dette med i vurderingen. Det er ikke mange dager siden det stod i Aftenposten Aften at det var minus 2 000 snekkere i Oslo for tida. Dette er en problematikk som jeg håper det er forståelse for.