Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-05-07:
Takk til saksordføreren for et godt arbeid med saken. Det er en viktig sak. Arbeiderpartiet har fremmet dette forslaget om at en rett til aktivitet skal følge det borgerlige stortingsflertallets vedtak om aktivitetsplikt for alle sosialhjelpsmottakere av én grunn: Det handler om anstendighet. Det handler om verdier som er viktige for Arbeiderpartiet, trygghet og rettferdighet for alle. Det handler om å se hver og en for den man er, og det man kan, ikke hvem man ikke er, og hva man ikke kan. Velferdssamfunnet vårt er kjempet fram gjennom mer enn hundre år, under konstant motstand fra høyrekreftene. Jeg har registrert at regjeringspartiene, særlig Høyres representanter, i det siste har lagt seg til en retorikk der de starter mange av innleggene sine her i Stortinget med fraser – og jeg sier fraser fordi jeg tidligere har blitt klubbet ned av presidenten når jeg har kalt det floskler – som «vi gjør det som er best for landet» og «vi er jo alle enige om at», osv. Når flertallet, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, i denne saken viser til arbeiderbevegelsens gamle, men fortsatt gyldige slagord «Gjør din plikt, krev din rett» med en formulering om at «det norske velferdssamfunnet er tuftet på at alle skal gjøre sin plikt og kreve sin rett», blir det smått komisk. Hvilke rettigheter har disse partiene gått i bresjen for? Jeg skal være ærlig og gjøre et unntak for Venstre, men det begynner å bli ganske lenge siden. I nyere tid har Venstre plassert seg tydelig på borgerlig side når det gjelder vanlige folks rettigheter. Så nei, vi er ikke alle enige om at – vi er grunnleggende uenige, også når det gjelder hva vi skal stille opp med for mennesker som har havnet i en situasjon der de er avhengige av sosialhjelp. Sosialhjelp er siste ledd i sikkerhetsnettet vårt. Da er man utenfor folketrygdens rekkevidde. Man er prisgitt det som kommunen man bor i, stiller opp med, og det varierer. Aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere er ikke noe nytt. Adgangen til å knytte vilkår til mottak av sosialhjelp ble lovfestet allerede under Harlem Brundtlands tredje regjering i 1991. Bestemmelsen har vært gjeldende hele tida siden. Forutsetningen har hele tida vært at den skal forvaltes med vett og forstand. Aktivitetskrav skal stilles der det er mulig å oppdrive fornuftig aktivitet, basert på den enkeltes forutsetninger. Da vi gjennomførte Nav-reformen, var et godt tilbud til sosialhjelpsmottakere som sto i fare for å forbli på sosialhjelp over lang tid, et av de viktigste hensynene. Derfor ble kvalifiseringsprogrammet innført, med utvidet stønad til dem som forpliktet seg til å følge et program for kvalifisering til eget arbeid. Jeg tillater meg å minne Fremskrittspartiet på at de som eneste parti stemte mot kvalifiseringsstønaden. Jeg skal være den første til å innrømme at kvalifiseringsprogrammet ikke helt har tilsvart de forventningene vi stilte. Tabben var antakelig at vi i loven innførte en bestemmelse om at vi i endringene i lov om sosiale tjenester § 29 ikke gikk langt nok i rettighetsfesting, men vedtok i bokstav c: «Rett til kvalifiseringsprogram forutsetter at arbeids- og velferdsforvaltningen kan tilby et tilpasset program.» Det har nok mer vært en sovepute for forvaltningen enn for mottakerne av sosialhjelp. Så aktivitetsplikt er altså ikke noe nytt. Det som er nytt, er at regjeringa med det borgerlige flertallet først fikk et vedtak om at aktivitetsplikt skulle gjelde alle, uansett hva den lokale forvaltningen mente var fornuftig for den enkelte sosialhjelpsmottaker. Nytt er også at vedtaket ikke lot seg gjennomføre, og derfor ble begrenset til sosialhjelpsmottakere under 30 år. Nytt nå er at vi foreslår at plikten til aktivitet skal følges av en rett til meningsfylt aktivitet for alle sosialhjelpsmottakere. Det er de borgerlige imot. Når de i innstillinga til saken sier at det er «gledelig at det til tross for tidligere motstand mot aktivitetsrett og aktivitetsplikt nå fremmes forslag om å vurdere å utvide denne retten for alle mottakere», så er det et falsum. Aktivitetsplikt har gjeldt siden 1991. Aktivitetsrett har de borgerlige aldri foreslått, men stemt imot ved flere anledninger. Det finnes dokumentert i Stortingets arkiv. De vil stemme imot den retten også i dag. Det borgerlige flertallet er bare opptatt av plikt. Forskjellen mellom oss er verdibasert. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er opptatt av at arbeidslinja skal være en mulighet, ikke en pisk. Det borgerlige flertallet har som utgangspunkt at sosialhjelpsmottakerne er unnasluntrere som må holdes i øra. Vi har tro på at mennesker både vil og kan dersom det blir lagt til rette for det på en måte som er tilpasset den enkelte. Jeg vil ta opp forslag nr. 5, der Arbeiderpartiet står sammen med Senterpartiet. De øvrige forslagene vi er med på, ble tatt opp av forrige taler.