trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Det er viktig at vi står opp for alles rett til å få utøve sin tro i fred, og at vi tar kampen for at ingen skal rammes av diskriminering på bakgrunn av religion, bakgrunn eller på noe annet vis. Rapporten «Muslimfiendtlige holdninger i Norge – en kunnskapsgjennomgang» fra Minotenk viste at det forsvaret og den kampen fortsatt har en lang vei å gå. Der kan vi lese at nesten 20 pst. ville ha mislikt å ha muslimer som naboer eller i vennekretsen. Omtrent halvparten mener at muslimer selv er skyld i økt hets, og det er faktisk en av ti som mener at trakassering og til og med vold mot muslimer kan rettferdiggjøres, i lys av senere tids terrorangrep. Dette er en av mange rapporter som viser hvor alvorlig dette er. Senere har HL-senteret levert en, og for ikke så lenge siden kom det en Fafo-rapport som bekrefter alt i dette bildet. Men det er en rapport som jeg synes taler ekstra, og det er en undersøkelse fra TNS Gallup tilbake i 2016. Den sier at 36 pst. av Norges muslimer synes det er blitt vanskeligere å være muslim i Norge i løpet av de siste ti årene, altså at det går feil vei. Det mener jeg er ekstra urovekkende. Vi vet jo hva dette kan føre til – det vet vi altfor godt i Norge. Jeg er fortsatt sjokkert over at det kan skje nye hendelser med høyreekstrem terror i dette landet – attpåtil rettet særlig mot muslimer, slik det var i Bærum. Det skulle jeg tro at ikke lenger var mulig, men det er altså en del av et internasjonalt bilde med stadig flere angrep rettet mot nettopp muslimer. Derfor har muslimer, antirasister og de som jobber med dette, bedt om en handlingsplan lenge, og derfor fremmet SV dette forslaget før sommeren – før terrorangrepet kom, og før regjeringen varslet sin handlingsplan. Jeg er veldig glad for at regjeringen har varslet den planen, det var virkelig på tide. Vi trenger en egen plan, for dette er en særskilt form for diskriminering, ut fra hva slags fenomen det er, men også i omfang. SV opprettholder likevel sitt forslag som vi har fremmet, fordi planen må bli god og riktig. Da viser vi særlig til planen mot antisemittisme som et viktig forbilde, som vi har prøvd å hente ut essensen fra i det vi foreslår her i dag.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Jeg vil gjenta at vi i SV er veldig glade for at planen endelig kommer. Vi ser veldig fram til det arbeidet, og at det blir delt med oss etter hvert. Jeg vil stille et spørsmål til statsråden om hva hun tenker er viktig i det arbeidet som departementet og flere andre departementer nå skal gjøre med en slik handlingsplan. Blant dem som jobber med dette, fagekspertisen, framholdes planen mot antisemittisme som et veldig godt utgangspunkt og som en inspirasjon. Det som kanskje skiller den planen fra andre handlingsplaner, er et par ting. Den har ganske konkrete og målbare nye tiltak, som ikke er veldig mange, men som er prioritert. De er også finansiert opp. Vil statsråden tenke likt i arbeidet med denne handlingsplanen?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Takk til statsråden for et godt svar, som jeg er enig i. Man kan også bruke de jødiske veiviserne som et godt eksempel på akkurat de formene for møter mellom minoritetsbefolkning og majoritetsbefolkning gjennom skolene, f.eks. Jeg har også registrert at de muslimske trossamfunnene har vist til det som en mulig modell. Jeg er også nødt til å spørre om konspirasjonsteorier, som også komitélederen nevnte. Det er kanskje noe særlig ved antimuslimske holdninger. De dreier seg rundt en konspirasjonsteori om at muslimer skal ta over Vesten, Europa og Norge, dessverre. Da er også jeg nødt til å spørre om det vil være reflektert i planen, og hva tenker statsråden om at også maktpersoner i denne regjeringen bruker begreper som «snikislamisering»? Er ikke det problematisk?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Jeg synes at arrogante svar ikke kler denne saken særlig godt. Jeg tror Stortinget er fullt klar over hva som er vanlig praksis ved lovvedtak og anmodningsvedtak. Jeg reagerer veldig på hvordan likestillingsministeren svarer på replikker i en så viktig sak. La oss gå omtrent ett år tilbake. Da vedtar nesten hele Stortinget, med tre stemmer imot, å be regjeringen, i et anmodningsvedtak, om å utvide hatkriminalitetslovverket til også å gjelde transpersoner. Så utredes det av regjeringen, og nå får vi høre at det straks skal komme forslag til Stortinget. Sånn gjør vi det. Det sender kraftige signaler. Hvorfor kunne ikke Stortinget også i denne saken si til dem som har stått fram, at ja, vi ser dere, vi ønsker et forbud, vi vedtar det her, på akkurat denne måten? Hvorfor er ikke den måten å gjøre det på, grei i denne saken når den var det når det gjaldt transpersoner og hatkriminalitet?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Dette er en tøff sak som berører mange skjebner – skjebner vi endelig har blitt fortalt om. Jeg er veldig glad for at de historiene har kommet ut. Jeg vil også understreke én ting, og det er at jeg er også glad for at det virker som om Stortinget i hvert fall kan gå ett skritt videre i dag, og det mener jeg at de som har fortalt sine historier, også kan tenke at de har bidratt til. Det har de virkelig. Jeg vil også understreke at jeg ser veldig godt intensjonene til Venstre og den jobben de har gjort i denne saken. Det er jeg veldig klar over. Det har vi sett, og jeg er glad for at vi har et parti i regjering som har stått opp for akkurat det. Det setter jeg stor pris på. Det blir en debatt i dag, og jeg mener det er en viktig debatt, om hva slags signal Stortinget sender ut når vi likevel ikke stemmer for forslaget, og det er uklarhet rundt hva som blir resultatet av en utredning av et lovforbud. Men jeg registrerer det statsråden sier på talerstolen, og at statsråden understreker det hun sier på talerstolen. Da håper jeg at det er det som blir sagt her, som står til slutt, og ikke det som er skrevet i brev til komiteen. Jeg skulle likevel ønske at vi kunne ha gjort slik jeg nevnte i replikkvekslingen, at Stortinget kunne ha samlet seg om et tydelig signal hvor vi sier: Vi ser dere, og vi ønsker å vise at vi gjør noe med det. Jeg synes det var veldig vakkert da Stortinget vedtok utvidelsen av hatkrimloven nesten helt enstemmig. Det mener jeg at denne saken også hadde hatt godt av for dem som har stått fram. Det er det som også provoserer mange av oss at vi ikke kan gjøre i dag. Til slutt må jeg bare svare på noe annet som provoserer meg veldig mye i denne saken, og det er de innleggene som kommer om trosfriheten. For hva med min trosfrihet som kristen og skeiv? Hva med min trosfrihet – at jeg kan gå til min menighet og være meg selv uten å få beskjed om at jeg må endre meg? Den trosfriheten skulle jeg ønske at Kristelig Folkepartis representanter også ville forsvare, og ikke bare folks frihet til å gjøre alvorlige inngrep som har fatale konsekvenser.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Jeg skal som saksordfører prøve å oppsummere lite grann en veldig engasjert og også ganske tøff debatt om et veldig tøft tema. Og det er veldig forståelig, mener jeg, fordi dette dreier seg om menneskeliv, om mennesker som er til stede her i dag, som har fortalt tøffe historier, og det fører til et sterkt engasjement i saken. Jeg vil også som sakens ordfører takke for alle de innspillene vi har mottatt, det engasjementet som har kommet fra dem dette gjelder, og som har løftet denne saken, tror jeg, på en måte som uansett hva vi mener om de vedtakene vi gjør i dag, i hvert fall har fått samfunnet til å reagere. Bare det har stor betydning. Så håper jeg at det som blir sagt fra talerstolen av statsråden, stemmer. Det er viktig også for komiteen og for Stortinget. Jeg må si at jeg forstår forvirringen. Jeg forstår at det blir vanskelig for Stortinget når statsministerens navn og uttalelser blir trukket inn fra et regjeringsparti. Det skaper uro. Det håper jeg at også posisjonspartiene forstår. Det er derfor vi i gjentatte innlegg insisterer på å få klarhet i hva denne utredningen skal føre til, og om det som blir sagt på denne talerstolen, har dekning i regjeringen. Når jeg skal prøve å oppsummere hva som er resultatet, velger jeg å tro på det som blir sagt, og så håper jeg at resultatet av denne saken en gang blir et tydelig vedtak som sier at alles rett til å elske den de vil, være den de vil, gjelder hele samfunnet, at det gjelder i trossamfunn, at det gjelder i frikirker. Det skal Stortinget sørge for blir reflektert i norsk lov. Igjen vil jeg takke for komiteens samarbeid og for en spennende debatt. Jeg håper at også de som har fulgt med fra galleriet, opplever at vi, som landets folkevalgte, tar deres historie på alvor. Jeg vil også, via presidenten, takke for at de har vært med oss her i dag og fulgt denne debatten.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Det hersker ingen tvil om at likestillingsministeren selv og det partiet hun kommer fra, er hel ved når det kommer til LHBT i politikken – det skal statsråden ha. Det er derimot ikke så enkelt å være likestillingsminister i den blåeste regjeringen vi har hatt noensinne. Det viser også dagens debatt. Vi har ti konkrete, nødvendige forslag for å styrke levekårene og rettighetene til LHBT-personer. Ikke ett av de forslagene støtter høyrepartiene. Det forslaget som har blitt mest debattert, er forslaget om konverteringsterapi. Der er vi i en litt underlig situasjon: Statsministeren har sagt at hun ikke ser et forbud som nødvendig, Kristelig Folkeparti vil ikke engang ha en utredning, mens resten av regjeringspartiene nå sier at man skal utrede det. Så garanterer representanter for Høyre og Venstre at det kommer et forbud, men kan statsråden klargjøre hvor lenge man skal utrede det, og hva man kommer til å legge fram etter at man har utredet det?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Landet styres ikke av anmodningsvedtak, men det er faktisk Stortinget som vedtar lover. Alle lover blir laget på den måten når de kommer fra Stortinget. Stortinget sier at vi skal ha en lov for det eller imot det, og så er det opp til regjeringen å utrede det, finne grenseoppgangene og komme med lovteksten. Det er altså egentlig ingen grunn til ikke å si klart og tydelig her i dag at vi skal ha et forbud. Jeg leser statsråden som at hun ønsker et forbud, men jeg blir litt usikker når hun på slutten av innlegget sitt sier at man skal gå igjennom lovverket for å se hvordan lovverket kan stoppe dette. Et lovforbud er viktig av flere grunner, ikke bare den praktiske konsekvensen konverteringsterapi skal få, altså reaksjonen, det er også viktig normativt, for å si fra om hva slags standarder vi har i det norske samfunnet; det er et viktig signal. Hvorfor kan vi ikke, hvis vi er enige om at vi skal ha et forbud, bare vedta det i dag, og så får de som har stått fram, alle de som er opptatt av dette, den tryggheten med seg at det norske stortinget faktisk skal konverteringsterapi til livs?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Jeg synes debatten i dag viser veldig tydelig hvorfor vi fra opposisjonen har vært aktiv i mediene for å få skikkelig svar de siste ukene. Det var en representant fra Høyre her som var så lei av debatten om debatten, men dette kaoset som utspiller seg i salen i dag mellom regjeringspartiene, viser hvorfor vi har vært bekymret. Som representanten Giske leste opp, var det ikke slik at komiteen fikk svar fra statsråden om at det skulle komme et forbud. Man skulle gå gjennom lovverket. Det er ikke det samme som å ende opp i et forbud. Statsråden sier her i dag at utredningen skal lede til et forbud. Det er jeg glad for. Som jeg sa tidligere: Jeg tviler ikke på at likestillingsministeren og Venstre mener det. Men vi har den blåeste, mest likestillingsfiendtlige regjeringen vi har hatt på lang tid. Slik Kristelig Folkeparti argumenterer i salen i dag, som et likeverdig regjeringsparti som Venstre, vet jeg ikke helt hva denne utredningen kommer til å ende opp i. Statsministeren har sagt at hun ikke vil ha et forbud, og det er hun som til syvende og sist avgjør. Det blir også sagt at den utredningen skal komme på plass først om et og et halvt år. Det forstår jeg ikke, hvorfor det er behov for å bruke så lang tid på noe som så mange land har innført. Men fortvil ikke: Lander ikke den utredningen på et forbud våren 2021, kommer det til å bli et forbud høsten 2021. Da er det forhåpentligvis blitt regjeringsskifte. Kristelig Folkeparti argumenterer mot et forbud mot konverteringsterapi fordi man ikke kan forby alt man ikke liker. Men Kristelig Folkeparti hadde ikke noe problem for to år siden i denne sal med å foreslå et forbud mot røyking i private hjem – ikke noe problem å forby det. Man bruker den argumentasjonen bare når det passer seg. Røyking – helt greit. Menneskerettighetsbrudd overfor skeive – ikke greit. De som tror at et forbud mot konverteringsterapi truer religionsfriheten – det er det villeste jeg har hørt. Religionsfriheten handler om at en har rett til å tro og tilbe hvem en vil. En har rett til å skifte religion, men en har ikke rett til å bryte andres menneskerettigheter. Hvis man er redd for at et forbud kommer til å gå ut over religiøse aktiviteter som sjelesorg, vil det bare gjøre det dersom man driver med konverteringsterapi i sjelesorgen sin. Gjør man ikke det, har man ingen ting å frykte – ferdig snakka! Jeg håper de som ser på denne debatten, legger merke til at det som i alle andre likestillingsspørsmål er forskjell på venstresiden og høyresiden også her. Vi på venstresiden, Arbeiderpartiet, SV, Rødt, MDG og Senterpartiet er kompromissløse på at alle skal kunne leve et fritt og helt liv. Høyresiden vingler etter.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Jeg ser ikke at likestillingsministeren har tegnet seg for å svare på det viktige spørsmålet som det kaoset som utspiller seg i dag, gjør at vi sitter igjen med. Står statsministeren bak denne utredningen og det Venstre sier i denne sal om at det skal komme et forbud? Det er høyst uklart. Kristelig Folkeparti er et likeverdig parti i regjeringen, og debatten i dag viser at det ikke er klart hva som kommer til å komme. Jeg håper dette ender i et lovforbud. Om det ikke gjør det, kommer vi – når vi igjen kommer i regjering – til å gjennomføre det. Jeg tok egentlig bare ordet for å takke alle dere som sitter på galleriet, dere som har stått i kampen, og som har gjort at denne debatten har blitt en så stor debatt. Vi har fått fram hva dette betyr, hva slags konsekvenser diskriminering har for LHBTI-personer i dag. Uten dere hadde det ikke blitt snakk om en utredning. Takk skal dere ha! Vi fra opposisjonen lover dere å fortsette og kjempe med full styrke for at alle skal kunne leve frie og hele liv i Norge.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-12-11:
Når det fortsatt er litt igjen på talerlisten, vil jeg benytte anledningen til å takke komiteen for det jeg opplever i hvert fall internt har vært en veldig god diskusjon og behandling av denne saken. Denne saken krever respekt, og dette temaet krever respekt. I Venstre tar vi dette på største alvor, og derfor gjøres det også mye på dette området. Regjeringen kommer med flere nye initiativ fortløpende. Det er også grunnen til at vi ikke stemmer for opposisjonens forslag i dag, ikke fordi vi nødvendigvis er uenige om sak, men fordi vi har egne prosesser på en rekke områder innenfor dette. Handlingsplanen «Trygghet, mangfold, åpenhet» er et eksempel på det. Det går mot slutten av planperioden for den, og selv ser jeg fram til å se resultater fra den samt til at man raskt kan komme i gang med evalueringen og arbeidet med en ny plan, der også flere av disse spørsmålene bør tas opp. Så noen kommentarer til mye av det som har blitt sagt i debatten i dag. Først en litt sånn teknisk kommentar til noe av det Trettebergstuen sier om ILGA-rankingen, for det er helt riktig at vi har falt plassmessig, men det hyggelige med det er at vi ikke er blitt verre. Det positive er nemlig at det er flere land som har kommet opp i vår divisjon, og derfor har vi flere land vi konkurrerer med om å være best. Det er ikke en hvilepute for at vi ikke skal gjøre enda mer, for det skal vi, og det har også regjeringen forpliktet seg til. Så vil jeg kort si at det er flere representanter, bl.a. representanten Fagerås, som når de snakker om homoterapi, bruker nettopp begrepet homoterapi. Som jeg sa i mitt første innlegg, er det utrolig viktig at vi ikke også glemmer transpersoner og derfor sørger for at vi når vi snakker om dette, bruker mer inkluderende begrep. Jeg tror på ingen måte det var representanten Fagerås’ intensjon å ekskludere transpersoner. Representanten Myrseth sier at det er utrolig at vi diskuterer dette her i dag, i 2019, men det er ikke så utrolig, for skeive har snakket om dette i en årrekke uten at en eneste politiker har løftet en finger noensinne. Heller ikke da representanten Giske selv var minister, ble det løftet en finger for nettopp dette med konverteringsterapi. Jeg skylder ikke på noen enkeltpolitikere i dette, for det er ingen av oss som har gjort nok, men når vi nå her sier at vi skal gjøre noe, ber jeg i hvert fall om at også opposisjonen tror oss på det. Til Kristelig Folkeparti, som kommenterer om seksualiteten, vil jeg bare si at seksualitet er ikke en privatsak om den brukes av andre til å diskriminere deg. Man har rett til å leve ut sin seksualitet og være tro mot den i offentligheten uten at det skal være gjenstand for hat. Det er riktig at ingen vedkjenner seg å drive med konverteringsterapi, men det er ikke vedkjennelsen vi skal bedømme, det er praksisen.
Grunde Almeland (Venstre), 2019-12-11:
Regjeringspartiene har vært tydelige fra denne talerstolen. Det er det som gjelder, og jeg håper også at Arbeiderpartiet gjør som SV og Senterpartiet – tror oss på det. Det er en kommentar jeg har lyst til å knytte til representanten Henriksens innlegg tidligere i dag, der hun påpekte at regjeringens håndtering av denne saken har åpnet opp for en strøm av falske nyheter, kampanjer og konspirasjoner. Det kan selvsagt representanten mene, men disse falske nyhetene, konspirasjonene og kampanjene har eksistert lenge. Disse e-postene som vi nå bl.a. i komiteen og sikkert hele Stortinget får en flom av, er holdninger, kampanjer og konspirasjoner som har eksistert lenge, og som flere av oss som har uttalt oss om disse spørsmålene, også har møtt lenge. Det er ikke noe nytt, men det skal vi bekjempe. Og for å slutte med noe positivt: Vi har mange steg å gå, og vi forplikter oss til å gå dem sammen.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-12-11:
Jeg hører ingen representanter i denne salen konkretisere nettopp hva de vil forby. Noen tar til orde for at vi må få på plass et lovforbud for å sende et signal. Det hender jo at Stortinget gjør nettopp det, at vi vedtar en lov i håp om at den vil ha normgivende effekt, og i noen tilfeller kan det være et veldig godt grep å ta. Men som lovgivere må vi også tenke helhet og tenke etter om det vi nå vedtar, faktisk kan ramme noen andre helt fundamentale rettigheter. Derfor var jeg så glad da vår egen statsminister allerede i første spørsmål om hvordan hun stilte seg til et forbud mot konverteringsterapi, trakk opp det faktum at et sånt forbud kunne være utfordrende i forhold til tros- og ytringsfriheten, og at statsministeren skrev på sin blogg at hun var skeptisk til å forby alt hun ikke likte så lenge det ikke var snakk om tvang eller maktmisbruk. For vi må tåle at minoriteter, enten de er kristne, muslimske eller sekulære, har meninger og teologiske standpunkt som strider imot de rådende samfunnsnormer, og som går på tvers av våre likestillingsidealer. Så er vi der at likestillingsministeren på eget initiativ har bedt om en utredning, og vi hørte nettopp Skei Grande love å få på plass en lov, love å få på plass et forbud. Ja, da skjønner jeg faktisk opposisjonens spørsmål. Hva er vitsen med en utredning når man allikevel skal få på plass et forbud? Jeg er veldig spent på hvordan statsministeren vil følge opp når et forslag er på bordet. Når statsministeren helt åpenbart ser de samme utfordringene som Kristelig Folkeparti gjør, vil hun da sørge for at individets rett til å søke samtale og bønn for absolutt hva de vil, fortsatt blir ivaretatt? Avslutningsvis vil jeg si at denne konverteringsterapidebatten har blitt en veldig tabloid og veldig lite nyansert debatt. Det framstilles som om det bare er for eller imot et forbud, at et forbud er den eneste løsningen, og, sånn jeg selv har opplevd denne høsten, at de som er imot et forbud, også er imot homofile. Selv har jeg opplevd å bli kalt mørkedame på podcaster, i sosiale medier, ja overalt. Sønnen min har fått høre på skolen at moren hans er en skikkelig homohater. Det eneste jeg har gjort i debatt etter debatt, i innlegg etter innlegg, er å si at vi er imot alle påtvungne forsøk på å endre menneskers legning. Folk skal få være som de er. Homofili er ikke en sykdom som vi skal forsøke å lege på noen som helst måte. Gjør det meg til en mørkedame? Vi har alle et ansvar for å skape en nyansert debatt som fremmer toleranse, og jeg kan ikke få sagt det nok, at et samfunn med mangfold og plass til alle skaper vi først og fremst gjennom åpenhet, gjennom holdningsarbeid og ved å håndheve eksisterende lover de ganger noe grenseoverskridende skjer.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2019-12-11:
Representanten Vetle Langedahl oppfattet oss riktig. Kristelig Folkeparti er ikke for påtvungne forsøk på å endre menneskers legning. Representanten Giske derimot påstår at Grøvan og jeg omtaler homofili som synd. Nei, da må representanten Giske lytte bedre til debatten i stedet for å google fortellinger og dikt. Vi står ikke her som teologer. Vi står her som politikere for et parti hvis program er klart og tydelig på at mennesker er uendelig mye verdt – helt uavhengig av egenskaper, som kjønn, etnisitet, legning osv. Mer bekymringsverdig, Trond Giske, er det at du tar til orde for å regulere også forkynnelsen i trossamfunnene. Det vil være et tydelig inngrep i trosfriheten.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2019-12-11:
Hvis regjeringen er enig med forskningen og mener at konverteringsterapi er skadelig, hvorfor trengs da nye, lange utredninger? Da kunne man stemt for i dag og så utredet eksakt hvordan den finere juridiske lovteksten skal fastsettes, i løpet av den perioden man jobber med loven. Dette går inn i en trend. I Granavolden-erklæringen står «utrede» mange titalls ganger, og tilsvarende med ordet «vurdere». Mitt spørsmål er: Hva hindrer regjeringen, hvis vi er enige, i å gi en garanti for dette her i dag ved å stemme for?
Vetle Langedahl (Høyre), 2019-12-11:
Man kan mene mye om forslagene som ligger til behandling i Stortinget i dag. Politikk om kjønn og identitet er ofte også knyttet til verdispørsmål, og jeg har stor respekt for at det er ulike meninger der ute om de tingene. Problemet oppstår når debatten fostrer det jeg vil kalle troll, troll som ødelegger for alle dem som vil bidra med saklige og relevante argumenter. Det har jeg selv sett en del av i sosiale medier de siste dagene. Det har vært tilfeller av at enkelte rundt om på internett, også i min egen hjemkommune, Hammerfest, har brukt denne debatten til å stemple LHBTI-organisasjoner som FRI og Skeiv Ungdom med fullstendig usaklige påstander. Jeg har lest kommentarer der disse trollene påstår at hensikten til FRI og Skeiv Ungdom er å få lett tilgang på barn, med ulike baktanker. Da har det gått for langt, og da må noen sette ned foten. Det gjør jeg nå. Tidligere stortingspresident Jo Benkow sa en gang: «Jeg velger Høyre, fordi det er det partiet som best sikrer meg retten til å være annerledes.» Mitt parti har i sin ideologiske grunnmur en respekt for enkeltmennesket og dets autonomi, og den respekten mener jeg alle bør kunne utvise overfor hverandre, uansett hvilken bakgrunn man har, uansett hvilken etnisitet man har, uansett hvilken religion man har, uansett hvilken legning man har, og uansett om personer anser seg selv som mann, kvinne eller noe annet. Det skal ikke være sånn at når man velger å delta i en debatt om kjønn og identitet, så skal man bli løftet fram som onde mennesker med skumle hensikter, bare fordi man representerer en gruppe mennesker som ikke passer inn i båsene vi som storsamfunn har laget. Det er helt feil. I stedet bør vi som storsamfunn respektere dem som er annerledes, uansett hva slags type annerledeshet man har. Det er i alle fall den typen samfunn jeg vil ha. Det skal selvfølgelig være lov å være uenig. Det skal være lov å mene at det ikke skal innføres et tredje kjønn, akkurat som det skal være lov å mene at det skal innføres et tredje kjønn. Det skal være lov å diskutere verdispørsmål med samfunnet rundt en, men det er faktisk ikke greit å anklage andre for de tingene som FRI og Skeiv Ungdom nå opplever å bli anklaget for. Da blir den nødvendige verdidebatten plutselig til en verdiløs debatt.
Vetle Langedahl (Høyre), 2019-12-11:
Jeg må innrømme at jeg er blitt litt overrasket over hvordan denne debatten har artet seg. Dette er en veldig alvorlig sak, en sak som berører noe av det viktigste i folks liv, identiteten deres. La det være klart: Jeg deler syn med de representantene som har vært på denne talerstolen og vist motstand mot konverteringsterapi, slik vi har fått det framvist i VGTV. Den dokumentaren satte følelsene i sving hos meg, og ingen skal måtte tåle det som de som er med i dokumentaren, har måttet gå gjennom. Det er et klart flertall mot konverteringsterapi i denne sal, et klart flertall mot at maktpersoner bruker sin rolle til å helbrede noen som ikke er syke. Men jeg må få poengtere at min bønn i mitt forrige innlegg, om en åpen og saklig debatt, ikke er tatt til følge av salen. For når representanten Aukrust holder valgtale for eget parti i en verdidebatt, blir det ikke en åpen og saklig debatt. Når representanten Giske nærmest anklager statsråden for å være uærlig på Stortingets talerstol, blir det ikke en åpen og saklig debatt. Jeg oppfatter ikke Kristelig Folkeparti i denne debatten som forsvarere av konverteringsterapi, eller at de har et ønske om å konvertere homofile. Ja, jeg er uenig med dem når de sier at de ikke vil støtte en slik utredning som statsråden har initiert. Jeg er uenig med dem. Men jeg mener at representantene Aukrust og Giske, i likhet med meg, bør respektere deres syn. For hvis ikke vi, som landets nasjonalforsamling, kan tolerere at man er uenige om en sak, hvem kan gjøre det da?
Tage Pettersen (Høyre), 2019-12-11:
Jeg tror på kjærligheten og har ikke minst vist det i sommer ved å være med på Pride-festivaler fra Voss i vest til Fredrikstad i øst. Jeg skal i dette innlegget konsentrere meg om debatten om konverteringsterapien, og jeg skal snakke litt om debatten om selve debatten. Med all mulig respekt for mine politiske motstandere vil jeg si at de siste ukene ikke bør være den stolteste tiden i den politiske historien. Men la meg innledningsvis være veldig tydelig på at jeg i denne saken står trygt plantet på det samme standpunktet som det store flertallet i den norske befolkningen, og det standpunktet flagget jeg så raskt temaet sto på dagsordenen, den gang VGTV utfordret oss med sine sterke historier. Partiet mitt har også gjort det samme. Jeg tror de færreste har tvilt på hvor de har oss i dette spørsmålet. Enkelte har i de siste ukers debatt vært mer opptatt av å forsøke å så tvil om andre partiers ståsteder eller å bidra til å senke debatten om et stort og vanskelig tema ned på laveste nivå. Debatten på NRK satte temaet på sendeskjemaet. Der uttalte en av tilhengerne av å forby konverteringsterapi at det er rart hvis en hvit, heterofil mann vet mer om homofile enn homofile selv, og satte med det en motdebattant sjakk matt. Med det som utgangspunkt eller argument setter vi vel kanskje store deler av Stortinget på sidelinjen i denne debatten. Fra Arbeiderpartiet og SV har det handlet om enten å si ja til et forbud eller å være for konverteringsterapi, men så enkel er heldigvis ikke virkeligheten. Vi har hele veien vært imot handlingen vi snakker om, men sagt at vi både må se på dagens lovverk og utrede en rekke momenter før vi konkluderer med hvordan dette skal håndheves. Det er helt riktig at flere land har gått foran oss i dette arbeidet, men det som er felles, er at mange av disse har valgt ulike løsninger, aldersgrenser, tiltak og unntak. Det er derfor vi har sagt at det må gjøres en jobb før vi kommer til formuleringen av en lovtekst, som statsråden igjen har vært veldig tydelig på i kveld skal komme. Under komiteens høring var Skeivt kristent nettverk tydelig på at kunnskap og holdninger er en viktig vei til endring, og at de ønsker en utredning som første steg. Da vil jeg også, som flere før meg i kveld, få legge til at en ny lov alene trolig ikke vil hjelpe mange. Vi trenger også holdningsendringer. Da må vi i denne salen stå sammen for å vise at dette er noe vi alle sammen står bak. Da er det bare nedrig når hovedfokus i stedet blir å rakke ned på hverandres vei fram mot dette viktige målet, nemlig å bidra til at disse fryktelige overgrepene ikke lenger kan skje.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-11:
Den 11. januar 1973 sto min onkel Nils fram på forsiden av VG sammen med sin forlovede, Waldemar. «– Vi er glade i hverandre og har forlovet oss. For første gang i historien står to norske homofile menn(…) fram for offentligheten på denne måten.» (…) Det fineste med denne historien er ikke at disse to mennene var utrolig modige i en tid da dette var svært kontroversielt, på tross av det de måtte gjennomgå for å være forbilder for andre. Og det fineste med denne historien er ikke at jeg 50 år etter er utrolig stolt av min onkel, som sto fram, viste ansikt og turte å vise sin kjærlighet. Det fineste med denne historien er hvordan farmor reagerte på denne forsiden. Hun var naturligvis klar over sin sønns legning, men dette var ikke noe de pratet mye om. Dermed var det et stort sjokk for henne å se denne forsiden. Det hører med til historien at hun var svært religiøs og medlem av pinsemenigheten. Da hun gikk til pinsemenighetens forstander og fortalte om sin sønn, som hadde stått fram offentlig med sin legning, fikk hun beskjed om å slå hånden av ham. – Men det kan jeg jo ikke gjøre, sa hun. – Han er mitt hjertebarn. Dermed var den saken klar. Hun skjønte at hun ikke kunne omvende sin homofile sønn, og hun skjønte at hun heller ikke kunne slutte å elske ham. Dette er nesten 50 år siden, og jeg skulle ønske at vi når vi diskuterer saken om homoterapi, kunne møtt mennesker med den samme kjærligheten. For det er ikke sånn at det er for mye kjærlighet i verden, tvert imot. Og størst av alt er kjærligheten. Uansett om den ofte oppstår på forunderlig vis. Seksuell legning er ikke noe man kan kurere, og i Norge skal vi ivareta minoriteter. Konverteringsterapi er rett og slett å underkjenne seksuelle minoriteter. Vi har fått mange beretninger om hva konverteringsterapi gjør med folk, etter at Morten Hegseth i VG reiste debatten om hvorvidt konverteringsterapi bør forbys i Norge. Det er sterke historier som involverer depresjon, selvskading og selvmord. Vi vet nok nå. Vi vet mer enn nok. Vi bør forby konverteringsterapi, og i 2019 har vi noe å lære av min farmor, som ble født i 1913. Størst av alt er kjærligheten.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Vi har hørt mange historier, det er mange som har vist et stort mot for å ta denne kampen. Det skal vi som politikere si en stor takk for. Nå er det mange som har tillit til at vi skal gjøre de riktige valgene. I 2019 i Norges nasjonalforsamling diskuterer vi om vi skal forby konverteringsterapi eller ikke. Det er ganske bakstreversk, og det er ganske utrolig at vi er der. Vi ønsker ikke at tillitspersoner, voksenpersoner, ledere, forbilder kan misbruke sin makt for å undertrykke dem som er mest sårbare, de som kommer og ber om hjelp og råd og er fortvilet og føler at det er noe som er galt – og som så får som svar at det er det. For det er det man gjør når man holder på med dette. Det er misbruk. Det er kun én ting å gjøre om man mener at dette ikke er greit, og det er selvfølgelig å stemme for at man skal forby det, stemme for prinsippet om at man er imot konverteringsterapi. Det nytter ikke å male med bred pensel i debatten, for det som teller for dem som trenger det, det kan vi faktisk gjøre: trykke på den knappen når vi kommer til votering. Er man for, eller er man imot? Utenom å være politikere har vi alle en annen bakgrunn. Min bakgrunn er å være psykolog, og jeg har også sjekket ut hva min fagforening mener om dette. De sier: «I stedet for å støtte opp under naturlig legning skaper konverteringsterapi svært ofte større indre strev og indre konflikt. For mange blir disse konfliktene umulig å leve med og i ytterste fall kan det resultere i selvmord. Utfra et psykologfaglig standpunkt mener Norsk psykologforening at konverteringsterapi må forhindres, og anses som et overgrep dersom det utføres. Overgrep kan ikke begrunnes i fri religionsutøvelse eller med ytringsfrihet.» Her burde Kristelig Folkeparti spesielt høre etter. Myndighetene kan ikke sitte stille og se på en praksis som går ut over liv og helse. Dette er altså fagforeningens ord, fagfolkene sier dette, så hvis man ønsker å si imot det, sier man imot bedre viten. Hva man stemmer og ikke, har betydning, i hvert fall i en sak som dette. Arbeiderpartiet vil alltid stå opp for mangfold, for rettferdighet, for fellesskap og for dem som trenger det aller mest – og de trenger oss nå. Så håper jeg at ministeren følger med også på hva representanten Grøvan sier. Han synes det er merkelig at man nå sier at det skal bunne ut i et forbud. Jeg håper ministeren tenker å oppklare denne usikkerheten som åpenbart er mellom regjeringspartiene.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Vi lever i en verden hvor LHBTI-personer angripes og forfølges. I mange land ser vi at myndighetene nå strammer inn grepet. Da er det bra at Norge engasjerer seg ute i verden. Jeg vil bruke denne debatten til også å gi støtte og ros til alle de ambassadene som hever stemmen, bl.a. ved å delta i Pride-markeringer i andre land. Det er et paradoks at samtidig som vi engasjerer oss der ute, har vi fått den første familieministeren på årevis som selv ikke ønsker å delta. Pride-markeringen klarer seg nok fint uten at Kristelig Folkepartis leder deltar, men han som har et av de øverste vervene i Norge, skal være klar over hvilke signaler han sender når han sier det han sier, enten til alle dem som lurer på hvem de er, eller til alle de barna som vokser opp i en familie som Norges familieminister mener ikke er grunn til feire. I Arbeiderpartiet har vi en stolt homohistorie – fra Trygve Bratteli var statsministeren som opphevet forbudet mot homofili, til partnerskapsloven ble kjempet fram av Gro Harlem Brundtland og Grete Berget, til vi fikk felles ekteskapslov under ledelse av Karita Bekkemellem og Anniken Huitfeldt. Men i Arbeiderpartiet er vi ikke i mål. Derfor har vi i dag fremmet ti forslag, men absolutt alle sammen blir stemt ned av de fire borgerlige partiene. Igjen er det venstresiden som tar tak, mens når høyrepartiene styrer, står det stille. Høyre har brukt denne debatten til å si at de synes debatten har vært vanskelig. Statsråden refererer i sitt svar til hvor mange anmodningsvedtak de rød-grønne skulle stemme for. Men i dag er det revnende likegyldig, for alle de menneskene som har hevet sin stemme, fortjener å få klare svar. Det får de dessverre ikke i dag. Det eneste de får, er en utredning. Heller ikke her har regjeringspartiene klart å samle seg. Da blir jeg ekstra bekymret når jeg hører intensiteten i Kristelig Folkepartis innlegg. De snakker om samvittighetsspørsmål. Vi har friskt i minne hva statsministeren har vært villig til å gi Kristelig Folkeparti i samvittighetsspørsmål – friskt i minne har vi abortsaken, reservasjonsretten og andre saker. Til slutt: Vi hørte fra ministeren at vi kunne få klar en utredning i 2021. For dem som venter på et svar, er to år lenge. Det som er fint, er at det er lys i tunnelen, for i 2021 er det også valg, og et nytt flertall i denne sal vil ikke etterlate noen tvil. Dette vil for oss aldri være et forhandlingskort, dette vil aldri igjen bli møtt med nye utsettelser. Denne praksisen skal bort én gang for alle. Om vi ikke får det til i dag, får vi det til med et nytt flertall om to år.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Konverteringsterapi er åpenbart en praksis som påfører skam og aldri burde vært tillatt. Det forundrer meg at regjeringen ikke kan ta tydelig stilling i dag. Når representanten Reiten viser til en lovtekst om utilbørlig innblanding i eget privatliv, og representanten Grøvan uttaler at det er viktig å ikke frata andre retten til å foreta egne valg, er det ironisk at de ikke ser at logikken i de utsagnene også leder rett til et forbud mot konverteringsterapi. Selv om vi forbyr den praksisen, er det mye som må gjøres for å skape et inkluderende samfunn der alle har frihet og trygghet til å være den de er. Hvordan man møter elever i skolen, er f.eks. av stor betydning for om elever føler seg akseptert og lærer å akseptere andre. Unge LHBTI-personer i skolen rapporterer om mer mobbing og dårligere psykisk helse enn den generelle befolkningen. Mange rapporterer at det ville ha hjulpet dersom undervisningen på skolen var mer inkluderende, og om det ble undervist om seksuell orientering, kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk i flere fag. Like før de nye læreplanene for skolen nylig ble presentert, var flere bekymret for at det ikke var tydelige kompetansemål om dette. Selv om Kunnskapsdepartementet sa de ville ta ansvar, ble resultatet ikke sånn som verken Arbeiderpartiet eller organisasjonene ønsket. Riktignok nevnes ordene kjønn og seksualitet, og det er tatt med et bredere kompetansemål der også kjønn og seksualitet er med, men der kjønn nevnes, vil mange tolke det til å handle om kjønnsroller og likestilling mellom menn og kvinner. Seksualitet har i undervisningen over lang tid blitt begrenset til å handle om heterofile. På mandag behandler utdanningskomiteen i denne sal en sak om læreplanene. Der vil debatten om kompetansemål i læreplanene bli tatt, selv om det også blir fremmet forslag i denne saken. Der vil Arbeiderpartiet og SV fremme følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen sikre kompetansemål som sikrer at elevene lærer om og reflekterer rundt ulike seksuelle orienteringer og variasjoner i kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk.» Arbeiderpartiet er bekymret for at man i stor grad fjerner ord som omhandler minoritetstematikk. For å sikre at det faktisk undervises om seksuell orientering, kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk, burde disse begrepene omhandles spesifikt i læreplanen. Dersom det hadde blitt vedtatt, hadde man sikret at undervisningen både gir aksept for alle og skaper inkludering. Dessverre får det forslaget sannsynligvis samme skjebne som alle forslagene som fremmes her i dag: De får støtte fra opposisjonen, men de får ikke flertall.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Ord og fine vendinger er viktig, men vedtak er viktigst. Det var det som skjedde den 21. mars 1991, da dette huset vedtok partnerskapsloven. Arbeiderpartiets forslag fikk et knapt flertall, takket være tre utbrytere fra høyresiden. Det var det som var viktig den 13. juli 2000, da jeg selv, som kirkeminister, fikk anledning til å oppnevne den første åpne homofile presten i Norge, Jens Torstein Olsen, hvis sak hadde blitt liggende på den forrige regjeringens bord. Det var det som var viktig den 11. juni 2008, da Stortinget igjen, mot Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiets stemmer, vedtok en ny og felles ekteskapslov. Vedtaket som skal gjøres i Stortinget 11. desember 2019, er at forslaget «vedtas ikke». Det er det som skal stå igjen når folk skal snakke om dagens debatt. Statsråden sier at hun i brev til Stortinget har varslet at det skal komme et forbud mot konverteringsterapi. Det må sies å være å feilinformere Stortinget. Statsråden har skrevet tre brev til komiteen om denne saken. Først skrev hun den 16. september om det ene representantforslaget, et svar som overhodet ikke inneholdt noe om verken utredning eller et nytt forslag. Det samme gjaldt det andre brevet som kom 16. september, hvor hun også har en helt intetsigende formulering om dette spørsmålet. Så, etter at media har tatt opp saken – og ære være VGTV – kommer det et brev den 19. november 2019. Der står det: «I mine svar tok jeg ikke stilling til om det bør innføres et forbud mot konverteringsterapi/konversjonsterapi, eller om slik praksis er i strid med gjeldende lovverk. Som ansvarlig statsråd for likestillings- og diskrimineringsloven(…) ønsker jeg allerede nå å signalisere at jeg vil igangsette en utredning om hvordan praksis som har til formål å endre personers seksuelle orientering eller kjønnsidentitet forholder seg til nasjonal lovgivning(…) (…) (…) Og så står det: «Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget på egnet måte med oppfølging av disse spørsmålene og eventuell ytterligere lovendring for å forhindre denne type praksis(…) (…) Jeg skjønner veldig godt at Kristelig Folkeparti er overrasket over det svaret statsråden ga i replikkvekslingen, for det er jo stikk i strid med det som står i brevet. Hvis hun hadde skrevet i brevet at hun skulle komme tilbake med en ny lov, hadde vi ikke trengt å fremme dette forslaget. Det er vanlig praksis når det blir varslet at anmodningsvedtak skal gjennomføres. Nå må statsråden avklare: Er det det som står i brevet fra november eller det hun sier fra talerstolen, som gjelder, og hvorfor er de to tingene forskjellig?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Det er sagt i denne debatten at man ikke skal forby alt man ikke liker, og det er også sagt at det er viktig å ha trosfrihet og ytringsfrihet. Alt det er riktig. Men vi har også veldig klare regler når ytringer eller tro rammer andre mennesker. Det finnes religioner som mener at det bør være forbudt å ta imot blodoverføring. Vi overprøver det synet når det står om liv. I dette spørsmålet står det faktisk om liv. En av de tingene som skjedde det året regjeringen Stoltenberg oppnevnte den første homofile presten, i 2000, var at det kom en film som het «BE – skitne, syndige meg». Den handlet om Bjørn Erik Andersen, som dro hjemmefra 20. oktober 1992 for aldri å komme tilbake. Søsteren hans fant dagboken hans, hvor han skrev om hvordan han ikke var utsatt for konverteringsterapi, men rett og slett var dypt religiøs, dypt troende. Han var kristen og klarte ikke lenger å stå i det spennet mellom å være dypt kristen og leve med en kirke og en gud som fortalte at den legningen han kjente på som 20-åring, var syndig og skitten. I dagboken skrev han: «Teater Bjørn Erik er over for denne gang, siste akt spilles nå. Når det er teppefall vet man ikke. Det er godt det er ferdig. Det tar på å spille teater, særlig når man har hovedrollen i sitt eget liv hele tiden. Jeg vil ikke leve, jeg vil ikke spille skuespill, jeg sier fra meg rollen som Bjørn Erik. Det er over. Teppefall.» Jeg tror at Gleditsch Lossius og Grøvan mener vel, og jeg forstår at man tenker at Gud sier at dette er synd. Men tenk dere den følelsen av å være homofil og kristen og få beskjed om at den man er, er syndig – ikke den man har valgt å være, eller en handling man har valgt å gjøre, men den man er. Hvilket ansvar man tar på seg! Dette går langt ut over konverteringsterapi. Heldigvis har vi, i løpet av 20 år, fått en fullstendig endring i Den norske kirke, men fortsatt er det mange igjen. For 50 år siden var det helt annerledes. Det er sitert sanger her, og den fineste sangen jeg vet, er «Trassvisa hennes Tora» – eller Tore, som det godt kunne hett – som Prøysen skrev i 1964, da det å være bifil i hvert fall var syndig. Der skriver han: «Så gikk je sakte hemover, hæin nådde meg på vegen. Vi gikk som vi var børrføtte mot livets hemlighet. Vi leides gjønnom skauen med to like redde hender. Vi sa itte et kløyva ord, men neiggu om vi gret.» Men nå kan vi si et kløyva ord.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Det har vært en springende debatt med bred enighet om hovedlinjene, men likevel ganske oppsiktsvekkende. Det var ikke Anette Trettebergstuen, men faktisk Kristelig Folkepartis representant som sa at likestillingsministeren – jeg tror ordet var brukt – helt på egen hånd nå varsler at det skal komme en lov. Det var også Kristelig Folkepartis representant som først viste til at statsministeren var usikker på om det var hensiktsmessig å endre loven, eller hva det nå var som ble sagt. Det er altså ministerens kollega i et regjeringsparti som sier det. Den 11. november sa statsministeren at hun mener «det er lurt å få en rask avklaring på om tilfellene som kjent allerede er rammet av dagens forbud». Hun var også klar på at et forbud kan være vanskelig å gjennomføre i praksis, og at det er greit å få en utredning Mitt spørsmål til statsråden er: Har hun statsministerens bakking på sitt løfte om å komme tilbake med en lov?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-12-11:
Regjeringen endret abortloven med et pennestrøk. Å frata kristenkonservative retten til å ødelegge livet til homofile ved bruk av homoterapi må regjeringen bruke tid på å utrede. Begge deler er uakseptabelt. Begge deler er utdatert. I begge sakene er regjeringen på gyngende grunn. De siste månedene har debatten om konverteringsterapi vært brennhet. Arbeiderpartiet fremmet i Stortinget i juni i år et forslag om forbud. I dag stemmer regjeringspartiene på Stortinget ned forslaget. Hvorfor? Fordi det må utredes. Utredningsargumentet holder ikke. Det går fint an for Stortinget å slå fast at det skal være forbud mot homoterapi, samtidig som det er åpenbart at departementet deretter må jobbe med de ulike avgrensningene. Flertallet på Stortinget vedtok for halvannet år siden at regjeringen må inkludere kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk i straffelovens hatparagraf. Siden da har ingenting skjedd. Hvor lenge skal vi vente? Regjeringen jobber nå med en vurdering av, om og på hvilken måte kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk kan inngå i straffelovens beskyttelse mot ulike former for hatkriminalitet. Vedtaket i Stortinget var ikke til å misforstå eller oppe til tolkning, og det hadde vært fint om regjeringen snart kan begynne å behandle flertallsvedtak fra Stortinget som noe annet enn valgfag som de ser litt lett på, eller som de rett og slett gir blaffen i. Samtidig som regjeringen somler med sine teoretiske øvelser, blir LHBT-personer slått ned i gatene våre. Hvor vanskelig kan det være å lage et regelverk for å sikre et bedre vern for også denne gruppen? Jeg er mer enn bekymret for hvor lang tid regjeringen skal bruke på å utrede konverteringsterapi. Hvor mange skal få livet sitt ødelagt før regjeringen har utredningen ferdig?
Elin Tvete (Senterpartiet), 2019-12-11:
I dag har det vært holdt mange veldig gode innlegg fra denne talerstolen fra representanter fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Det har på glimrende vis blitt argumentert for akkurat det samme som Senterpartiet mener, at såkalt konverteringsterapi er uakseptabelt og skadelig. Derfor er det fascinerende å registrere at representanter fra de nevnte partiene, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, ikke vil stemme for et forslag de uttrykker stor støtte til gjennom meget gode innlegg. Men det vil de vel kanskje ikke fordi Kristelig Folkeparti ikke støtter forslaget. Det må jo være det, for ellers kunne de gjort sånn som Kristelig Folkeparti gjør: stemme for sin egen politikk. Så til tross for at det er Venstre som har likestillingsministeren, kan det se ut som om det er Kristelig Folkeparti som styrer likestillingspolitikken. Det registrerer jeg og finner det intet mindre enn underlig.