Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Eg vil takke interpellanten for å ta opp eit viktig tema. Menneskehandel er moderne slavehandel og råkar ofra hardt. Handelen inneber å utnytte særleg barn og kvinner, men òg menn, ved bruk av vald og truslar, til m.a. seksuelle tenester. Samtidig veit me at òg andre former for menneskehandel, som tigging og tvangsarbeid, aukar på verdsbasis. Menneskehandel er globalt sett eit veksande problem, nært knytt til globalisering og migrasjon. Samtidig blir berre eit lite tal saker meldt eller på annan måte gjort kjent for myndigheitene. Det er betydelege manglar i vår kunnskap om måten menneskehandel blir organisert på og korleis inntekter og pengestraumar blir kanaliserte og kvitvaska. Dessverre er menneskehandel kjenneteikna av høg profitt og låg risiko. Mange av ofra for menneskehandel blir utsette for handlingar som er å rekne som tortur, og som for dei fleste av oss er ubegripelege. Valdtekt, tvang og tap av fridom er døme på kva mange må oppleve. Me veit at fleire kvinner som har fått hjelp, og som i dag oppheld seg på krisesenter, også har fått barn som følgje av at dei har blitt tvinga til å selje kroppen sin. Eg vil vere så tydeleg fordi eg trur me alle treng ei påminning om kva som ligg i omgrepet «menneskehandel», og fordi det av og til er behov for å konkretisere kva dette handlar om: kynisk utnytting av menneske og total mangel på respekt for menneskeverdet. Menneskehandel er både ei global og ei nasjonal utfordring. Fordi han er grenseoverskridande, er det viktig og rett at tematikken står høgt på dagsordenen i internasjonale organisasjonar som FN, EU, OSSE og Europarådet. Samtidig er det minst like viktig at landa tek inn over seg behovet for å føre ein aktiv politikk for å kjempe mot denne typen kriminalitet på heimebane, noko eg meiner regjeringa kan vere stolt over å ha gjort. Kampen mot menneskehandel angår oss alle, og han kan berre bli vunnen dersom landa jobbar mykje tettare saman enn tilfellet er i dag. Eit aukande tal offer har blitt identifisert i Noreg dei siste åra og har motteke tilpassa bistand og beskyttelse. Politiet har kartlagt og straffeforfølgt menneskehandlarar. Men me er på ingen måte i mål. For få menneskehandlarar blir straffeforfølgde og dømde, og for få ofre klarer å bryte ut. Denne typen internasjonal organisert kriminalitet er krevjande å kjempe mot. Det krevst politisk vilje og konkrete tiltak. Eg vil rose regjeringa for å ha gjort nettopp dette – for å ha vist politisk vilje og handlekraft til å kjempe mot menneskehandel, no sist gjennom å lansere nok ein handlingsplan mot menneskehandel. Tiltaka viser at me er på rett veg. Me må likevel ikkje gje oss med dette. Kampen mot denne typen kriminalitet krev kontinuerleg fokus. Statsråden var klar på at regjeringa vil fortsetje å stø ROSA-prosjektet, som har stått så sentralt i bistandsarbeidet ved tilbodet sitt om trygge bustader og oppfølging til offer. Det er bra. Vidare er Lauras Hus eit anna døme til etterfølging, og det bør vere eit mål å utvide bruken av denne typen bustader. Krisesenter, kommunar og frivillige organisasjonar har teke ansvar for å beskytte offer og auke kompetansen til tilsette som kjem i kontakt med moglege offer. Koordineringseininga for offer for menneskehandel, KOM, har skapt ei solid samarbeidsplattform for etatar og organisasjonar der ein finn løysingar på aktuelle utfordringar. Dei gjer alle ein svært, svært god jobb og fortener ros for det. Eg vil avslutte med å seie at eg er glad for at statsråden er så klar i bodskapen sin. Dette er eit område der me ikkje kan stoppe opp og seie oss fornøgde. Målet må vere at det ikkje skal førekome menneskehandel i Noreg.