Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-01-15:
Som flere har vært inne på, vil også jeg berømme representanten Høybråten for interpellasjonen – representanten Høybråten, som for alltid vil være knyttet til røykeloven, med de enestående positive resultatene som det har gitt. Nå er det imidlertid alkoholkonsumet som er poenget. Alkoholkonsumet har økt. Temaet er hvordan vi i dette arbeidet kan ta lærdom av arbeidet mot tobakksskader. Flere har sagt, ikke minst statsråden, at det er mer komplisert, at det kreves et internasjonalt samarbeid, og at det kreves «timing». Ja, det er mye vanskeligere, jeg er helt enig. Likevel: Folkehelseinstituttet understreker betydningen av at konsumet holdes nede. Som vi vet: Enhver god demokratisk strategi bygger på en felles virkelighetsforståelse. Det er vel en felles virkelighetsforståelse hos dem som forstår mest av saken, at for folkehelsen er det viktig å holde alkoholkonsumet nede, altså redusere det. Virkelighetsforståelsen burde altså være klart til stede. For oss som ledere er det viktig at vi sier det tydelig, og at vi kan praktisere det. Jeg må si at etter snart tolv år her på Stortinget er det for en tingrepresentant utrolig vesentlig hvordan en opptrer i alle sammenhenger. Etter elleve år i finanskomiteen har avgiftspolitikken for alkohol etter min erfaring vært slik at det bevisst har vært tilrettelagt for økt inntak av vin, på bekostning av øl og sprit. Det er et tema som jeg mener bør drøftes. Resultatet er at vin er snart like naturlig til middag som mjølk er naturlig til frokost. Vin er nå hos opinionsdannere og folk flest tilforlatelig alkohol og er derfor på et slags vis bedre alkohol enn annen alkohol. Enkelte oppslag gir jo vinen æren for at en får en bedre folkehelse. Vi er i en situasjon hvor det klart er sosiale lag som heller drikker vin enn øl og sprit. Mange med god inntekt og sterke, positive sosiale nettverk drikker mest vin, etter min vurdering. Resultatet er at alkohol, i form av vin, i breie, toneangivende kretser nærmest er blitt en norm – til middag og som drikke foran tv-en om kvelden. Det er viktig å drøfte om denne holdningen, denne kulturendringen – som følge av bl.a. avgiftspolitikken for vin – er bra. Som ledere er vi forbilder. At flere står fram og sier nei takk til alkohol når det serveres, bør bli naturlig, og at de som da ønsker alkohol, ber om det, istedenfor at en må si nei takk. I offentlige sammenhenger burde det i hvert fall være ganske naturlig. Du verden hvor mange ganger må jeg ikke si nei takk til alkohol under en lengre middag – hvis ikke kelneren er svært observant! Bør det ikke være slik, i hvert fall i offentlige sammenhenger, at de som ser det som naturlig å ha alkohol, som er greit for meg, ber om det, at det er normen, ikke at jeg hele tida må si nei og mange ganger får feil – vin – i glasset og vinen må bæres ut? Det er etter mitt skjønn mye snakk om ledere og forbilder. Hva har vi etter hvert utviklet når det gjelder våre høyskoler og universiteter? Jo, for studentene som kommer inn på høyskoler og universiteter, er det den første måneden en aktivitet knyttet til alkohol som legger grunnlag for en atferd som jeg ikke kan forstå er positiv. Dette har forsterket seg fra den tida jeg var student. Derfor har både studentledere og rektorer et bevisst ansvar for å skape en annen type aktivitet når studenter kommer, enn det som utvikler seg i dag. Det er mye en kunne sagt. Det er vesentlig at vi her har ledere som er forbilder, og at vi har en offentlig politikk som legger til rette for både markedsføring, begrensning av tilgjengelighet og høy pris – virkemidler som vi vet fungerer. Men det vesentlige i dette innlegget var oss som forbilder når det gjelder vin. Det er noe som må endres.