trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Jeg må si at jeg reagerer på den utrolige svartmalingen av fiskerisektoren som er premissen for spørsmålet, men la nå det ligge. Når det gjelder hvordan vi skal løse spørsmålet om framtidig strukturering i fiskeflåten, kommer vi til å ha god kontakt med alle fiskernes organisasjoner og LO, som representanten spurte om, nettopp for å bidra til at den stortingsmeldingen som vi skal legge fram, har så bred forankring og så bred forståelse som mulig. Jeg er i den sammenheng også veldig opptatt av å jobbe sammen med de andre politiske partiene enn de som er grunnlaget for Regjeringen, i Stortinget. Men når det er sagt, er jo fiskerinæringen også glad for at vi nå virkelig har en regjering som gjør noe med hovedproblemet på fiskerisektoren, det uregistrerte, ulovlige og uregulerte fisket, der den egentlige fiskeriministeren har gjort en fantastisk innsats i forhold til å få med de andre landene rundt Nordøstatlanteren på havnestatskontroll, få til gjennombrudd i internasjonale organer, styrke Kystvakten, styrke kontrollinstansene på land, så vi kan få tak i det store problemet til norsk fiskeriindustri, som ikke er, som representanten sier, denne regjeringen, nei, men det ulovlige fisket. Der har den egentlige fiskeriministeren gjort en flott jobb.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Som jeg sa, er innspillene nå i ferd med å komme, bl.a. i forhold til en utredning som Fiskarlaget har kommet med, og som vi kommer til å vurdere framover. Vi jobber med mange andre saker i oppfølgingen av det gode budsjettet på maritim satsing som nå foreligger, der det også er mulig å ta hensyn til rekruttering. Det er jo for øvrig et paradoks at når noen stiller meg spørsmål om maritim sektor, og alle er enige om at nettolønnsordningen har vært viktig, er den altså et problem for den sektoren som vi snakker om nå. Når det gjelder kontakt med fiskerinæringen, kommer vi, som jeg sa, bl.a. i oppfølgingen av strukturspørsmålet til å ha fortløpende kontakt med næringen og berørte representanter, både med dem som eier næringen, med dem som jobber i næringen, og med de lokalsamfunn som blir berørt av de vedtak vi fatter. Hvis jeg ikke husker aldeles feil i farten, tror jeg mitt første møte med næringen om det temaet er i morgen kl. 10. Og det varer til kl. 12, hvis noen skulle være interessert i møtets lengde.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Vi kommer snart til å legge fram forslag om handteringen av laksefjorder for framtiden, og vi kommer ganske snart til å starte gjennomgangen av framtidige tiltak overfor oppdrettsnæringen. Jeg kan ikke forskuttere om det der blir åpnet for verken nye matfiskkonsesjoner eller andre konsesjoner. Men det jeg kan love, er at vi nå skal gå grundig gjennom den saken på bakgrunn av det stadiet av prosessen vi nå er i. Jeg må også få lov til å si noe om laksefjordene. En kan nok diskutere noen grenser og slike ting, men det foreligger altså en enstemmig innstilling. Alle delene av både oppdrettsnæringen, fiskerinæringen og ferskvannsinteressene var sammen i Rieber-Mohn-utvalget, som ligger bak den felles diskusjonen knyttet til om vi trenger å ta vare på den nordatlantiske laksen. Så er det blitt justeringer i forhold til det. Men jeg er helt overbevist om at hvis vi skulle stille oss slik at villaksen dør i de norske elvene, skal det neimen ikke bli lett å selge oppdrettslaks i utlandet heller, for det er faktisk en del av forståelsen av den norske laksen at vi også bevarer villaksstammene.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Hvis jeg nå ikke har glemt tallene, er det faktisk slik at vi kommer til, når vi skal diskutere de forskjellige kvotene, å holde igjen en mulighet til å videreføre distriktskvoteordningen og så vurdere den, før den eventuelt blir konkretisert i form av antall tonn som skal videreføres til neste år. Men jeg synes jo det er noe tidlig, når enkelte som er opptatt av å få en skikkelig evaluering av ordningen, alt før ordningen er evaluert, har trukket den konklusjonen at ordningen ikke er brukbar og bare skal avvikles. Det synes jeg er noe i tidligste laget. Vi kommer i hvert fall for vår del til å gå noe grundigere til verks enn som så.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Jeg synes det er prisverdig at aktører som Petter Stordalen og andre fokuserer på mulighetene til å øke volumet på økologisk produksjon i Norge. Det ønsker Regjeringa også. Vi ønsker også å stimulere landbruksnæringa sjøl til å øke sin produksjon. Vi har et utvalgsarbeid som pågår nå. Vi har fått en rapport i dag, hvor en har gått gjennom muligheter for å øke produksjonen. Jeg mener at norsk landbruk bare har én mulighet på dette området, og det er å levere det som markedet etterspør.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Jeg sa nettopp i mitt innlegg at det å utvikle landbruket er min intensjon, og det å utvikle melkeproduksjonen vil da være å utvikle en vesentlig del av norsk landbruk. Vi har nå hatt en situasjon de siste årene hvor det har vært ekstremt fokusert på to muligheter hvis man ønsket å satse innenfor melkesektoren. Den ene var å satse på nisjer, den andre var å satse på volum, og da primært samdrifter. Jeg er helt overbevist om at det er veldig mange melkeprodusenter som også ønsker å ha et tredje valg, nemlig muligheten for å utvikle den gården de har hjemme, og bygge på det som har vært et familiebruk, og det som har vært en tradisjonell norsk melkeproduksjon. Det er jo ikke slik at det å bygge størst nødvendigvis er det eneste som gir økonomi. Så det å finne kostnadseffektive, praktiske løsninger på den enkelte gård, som faktisk ikke binder opp mye kapital, som gjør at man ikke er veldig avhengig av rentenivået i banken, og som gjør at en er fleksibel i forhold til å kunne endre driftsformer ved endrede situasjoner, det er faktisk en framtidsrettet strategi for melkeproduksjon i Norge. Det ønsker jeg å løfte fram som et alternativ innenfor utviklinga av melkeproduksjonen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Det jeg kan si, og det jeg i og for seg kan love, er at vi har gjennom satsinga på rassikring i Storfjorden og i Stranda gjort noe som er nesten historisk i norsk sammenheng, vi har brukt veldig mye penger. Vi har brukt flere titalls millioner kroner på å få på plass et system som nettopp skal sørge for at vi her har en mulighet til å sikre oss – i den grad vi kan gjøre det – hvis det verst tenkelige skjer. Det er en alvorlig utfordring som ligger i rasfaren i Storfjorden, og nettopp derfor har Regjeringa bevilget, og Stortinget har vedtatt å bruke, mange titalls millioner kroner på dette de siste årene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
I det budsjettet – basert på den jordbruksavtalen som ble inngått i vår – ligger det helt åpenbart andre prioriteringer enn de som også representanten Kongshaug har vært med på å medvirke til tidligere. Strukturprofilen og distriktsprofilen er helt åpenbart annerledes i det budsjettet og i den jordbruksavtalen som ble vedtatt. Vi har prioritert de små og mellomstore brukene på en helt annen måte. Vi har lagt inn begrensninger i forhold til tilskuddsordninger på enkelte bruk for å kunne fordele investeringsmidlene på flere bruk, og på den måten legger vi til rette for at flere skal ta del i det. Så har vi skogpolitikken, som representanten Kongshaug var inne på tidligere i dag, hvor han da også sa at det var små justeringer. De justeringene betyr at vi har tidoblet satsinga på skattefradrag i forhold til den satsinga som representanten Kongshaugs regjering var med på. Vi har latt være å kutte bortimot 100 mill. kr på skog – som den forrige regjeringa gjorde i løpet av sin fireårsperiode. Det er mulig at representanten Kongshaug ikke er enig i at det er vesentlige endringer. Jeg konstaterer at partilederen i Venstre, Lars Sponheim, har sagt at det vi driver med, er reverspolitikk. Det er åpenbart at sannheten befinner seg et eller annet sted imellom de to Venstre-representantenes utsagn.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Regjeringa har bare én politikk på verneområdet og forholdet mellom vern og bruk. Vi skal finne fornuftige løsninger, hvor vi klarer å ivareta vernehensynet når det gjelder biologisk mangfold og det ansvaret vi har der, og fornuftig lokalforvaltning som gjør at en også kan bruke av ressursene på en forsvarlig måte og innenfor de bærekrafthensynene som skal tas. Så er situasjonen i forhold til avvirkning og tilvekst at vi, med utgangspunkt i den diskusjonen vi hadde i Stortinget i 2005 knyttet til situasjonen i skogen, hadde det motsatte utgangspunkt, nemlig at skogen nær sagt råtnet på rot, og at vi hadde en altfor liten avvirkning i forhold til tilveksten. Hvis man sier at man har en tilvekst på 25 millioner kubikkmeter og en avvirkning på 8–10, ser vi at vi på landsbasis har relativt mye å gå på i forhold til å øke avvirkningen framover. Så i utgangspunktet er inngangen når det gjelder skogpolitikken å klare å få til mer avvirkning og mer avsetning av virke fra norske skoger.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Hvis det var slik at representanten Kielland Asmyhr faktisk ønsket å utvikle landbruksnæringa i Norge, kunne han nok begynt et noe annet sted enn ved å kutte drøye 5 milliarder kr i budsjettet og ut fra det si at man skal utvikle landbruket. Realiteten er at hvis en ønsker å få til nye arbeidsplasser, ønsker å bruke gården som utgangspunkt for næringsutvikling ute på bygda, og ønsker å kombinere matproduksjon med mulighetene innenfor bioenergi, turisme, reiseliv, grønn omsorg osv., må vi ha fundamentet på plass i bunnen. Vi må produsere kvalitetsmat som basis ute på bygda, og så må vi klare å knoppskyte ut fra det og utvikle gården basert nettopp på det som utgangspunkt. Da nytter det ikke å starte med å ta bort det som faktisk ligger der som et fundament, og så tro at en skal klare å erstatte det med noe annet og – i og for seg – udefinerbart. Representanten Aspaker var opptatt av kommunikasjonen som representanten har hatt med meg i forbindelse med situasjonen i Troms rundt Forsvaret i Bardu, og mener at Statskog her gjør en stor urett. Det som jeg har forsøkt kommunisert til representanten Aspaker i to brev, er at det er viktig å få til ryddige forhold når en skal endre bruken av en eiendom som ligger på Statskogs grunn, og hvor det kan komme en situasjon hvor det å rydde opp rent fysisk på dette området kan bli en realitet. Det ønsker Statskog å sikre seg i de forhandlingene som nå er. Og jeg er vel noe usikker på om det er veldig urimelig å ønske å ha en trygghet for hva som skjer i framtida rundt de byggene som Forsvaret har brukt, men som nå eventuelt skal brukes til andre ting. Når det gjelder Statskog generelt, skal de være en medspiller ute på bygda. Statskog forvalter betydelige landarealer, er Norges største grunneier og har både mulighet og ansvar i forhold til å bidra til lokal verdiskaping. Det betyr at Statskog i forhold til konkrete avtaler skal ligge midt på treet. Statskog skal ikke være noen prisdrivende organisasjon ute i forhold til avtaler som inngås på ulikt vis, og skal heller ikke dumpe priser og slik sett ødelegge markedet i forhold til å drive næringsutvikling på ulikt vis ute på bygda. Det skal være Statskogs plass i et marked som handler om næringsutvikling og det å bruke de ressursene som er ute på bygda.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Det ser ut som om vi er i gang igjen!
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2006-12-12:
Til det siste tror jeg det er behov for en visitt til til representanten Korsberg om forholdet mellom støtte og inntekt. Jeg tror nok at selv om representanten Korsberg leier en snekker til å fikse opp huset sitt og betaler snekkeren 500 000 kr for det, betyr ikke det at snekkeren har 500 000 kr i lønn. Det er noe med betaling for ulike typer oppgaver som blir gjort i det norske samfunn, og det å betale norske bønder for å levere fellesgoder er også en måte å betale på. Den andre måten er selvsagt gjennom pris, som også er en del av inntektsdannelsen i landbruket. Så var det Statskog. Representanten Aspaker tolket i og for seg det jeg hadde svart. Mitt svar var ikke annerledes nå enn det jeg har gitt i brevs form. Jeg forsøkte å si det som representanten Aspaker oppfattet som noe byråkratisk, på en kortfattet måte. I det ligger det jeg har kommunisert her – verken mer eller mindre – og det som er kommunisert i brev tidligere. Når det gjelder styringssignaler til Statskog, blir de gitt årlig. Jeg har årlige møter med Statskog og er selvsagt opptatt av at styringssignalene, både muntlig og i brevs form, blir gitt på en måte som underbygger det jeg sa i mitt foregående innlegg.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
La meg være den første til å si at jeg er enig med statsråden i det han sier om at de endringene som er gjort i forhold til skogfondet, er bra. Samtidig legger også Regjeringen opp til en satsing på bioenergi fra norsk skog, noe som vil øke behovet for tilgang på trevirke og dermed rokke ved konkurransevilkårene i næringen. Samtidig vil Regjeringens vernepolitikk i løpet av noen få år føre til at 25 pst. av den drivverdige skogen som er tilgjengelig nord for Dovre de neste 25 årene, vil bli vernet. Dette kaller jeg og Fremskrittspartiet for et angrep på lokaldemokratiet, en trussel mot virketilgangen til industrien – den tradisjonelle trelastindustrien og ikke minst papirindustrien. Jeg tror og mener at Senterpartiet i forrige periode kalte dette et overgrep mot eiendomsretten. Da spør jeg: Er statsråden fortrolig med den politikken som Regjeringen fører?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
Norsk havbruksnæring omsetter som aldri før. Behovet for ny produksjonskapasitet er til stede, særlig for matfiskkonsesjoner, men også for stamfiskkonsesjoner. Der har statsråden en mulighet til å bli historisk, for ikke siden 1987 er det utdelt noen ny stamfiskkonsesjon i Norge. Det behovet er helt åpenbart til stede. Samtidig som vi vet at næringen har stort behov for nye lokaliteter, og også, etter Fremskrittspartiets mening, behov for tilgang på nye konsesjoner, verner Regjeringen flere fjorder og havområder i Norge, noe som begrenser tilgangen på hav- og fjordområder som er egnet til oppdrett. Når man får denne situasjonen med færre tilgjengelige lokaliteter og dermed kanskje også færre konsesjoner på sikt, er det jo betimelig å spørre: Vil statsråden gå inn for å øke biomassebegrensningen fra 780 tonn til f.eks. 1 000 tonn på hver konsesjon? Det er ingen biologiske eller dyreetiske hensyn som taler imot en slik endring.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-12-12:
La meg først avlegge en visitt til statsråd Andersen. Hadde det vært slik at fjordvernet hadde ført til forbedringer for villaksen, hadde jeg delt hans konklusjoner. Men det er altså ikke slik at vern av fjorder mot oppdrett fører til færre rømninger – heller tvert imot, fordi man flytter oppdrettsanleggene ut i åpne lokaliteter, der stormen herjer vinterstid. – «Narve» er et godt eksempel på dette. Når jeg hører debatten om fiskeripolitikken i denne salen i dag, tenker jeg på da jeg stod hjemme på kaia på 1980- og 1990-tallet og fortalte fiskerne at hvis vi deregulerer fiskerinæringen, kan fiskerinæringen og fiskeindustrien klare seg uten subsidier. Nei, sa Arbeiderpartiet, subsidier må vi ha. 40 pst. av kystbefolkningen og fiskerne stemte den gangen på Arbeiderpartiet. I dag har vi en livskraftig fiskerinæring, vi har en livskraftig fiskeindustri i store deler av landet og en havbruksnæring som går delvis så det koster. Og vi har ikke subsidier i det hele tatt. Vi har en næring som står for velferd og verdiskapning i Norge, uten subsidier. Jeg synes kanskje vi skulle brukt litt mer av debatten til å snakke om disse tingene. Det som gleder meg aller mest, er at 40 pst. av disse menneskene i dag stemmer Fremskrittspartiet. Dersom Regjeringen skal gjennomføre sin sjarkromantikk med strukturstopp, laksefjordvern, NOx-avgift, leveringsplikt og alle disse tiltakene som Regjeringen så langt har presentert, er jeg stygt redd for at man kommer til å reklientifisere fiskerinæringen og fiskeindustrien på en måte som dette landet ikke er tjent med – i hvert fall ikke kystbefolkningen. Dette vil gjøre at fiskerinæringen nok en gang blir avhengig av subsidier. Kanskje er hovedmålsettingen til Arbeiderpartiet nettopp det, for da kommer man kanskje tilbake til en situasjon der 40 pst. av kyst- og fiskeribefolkningen stemmer Arbeiderpartiet, fordi de vet at Arbeiderpartiet kommer til å gi dem subsidiene de da plutselig trenger som resultat av en feilslått fiskeripolitikk. Det som er litt spesielt, er det som Ola Borten Moe peker på: Ting går veldig bra. Ja, men ting går veldig bra fordi Arbeiderpartiet i forrige periode ikke mente disse tingene. Da var man enig om at det var behov for lønnsomhet i fiskeflåten. For fiskeflåten er tross alt grunnlaget for alt det andre som foregår. Er det ikke lønnsomhet i fiskeflåten, har man heller ikke noen fiskeindustri. Jeg tror egentlig jeg har sagt det jeg trenger å si. Jeg regner med at jeg har provosert opptil flere av dem som er til stede i salen.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Etter å ha høyrt opposisjonen hamre på næringsministeren om at han ikkje har innfridd det ein hadde venta, at landbruksministeren ikkje har innfridd, men tvert imot har drive med små justeringar av den førre regjeringas politikk, er det ei glede at iallfall ein av statsrådane har innfridd og verkeleg har snudd om skuta i den retninga ho skal gå – i konkurransepolitikken. Denne regjeringa fører ein annan konkurransepolitikk enn den førre regjeringa. Det er tydeleg signalisert, både gjennom dei tre partia sine valprogram og i Soria Moria-erklæringa. Når det gjeld dei vedtaka vi har behandla, og som går på konkurransepolitikk, er det det å seie at ein sausar det i hop og snakkar om f.eks. forbrukarpolitikk. Men dersom ein les Konkurransetilsynets vedtak knytt til Prior og Gilde, ligg det ingenting der som f.eks. handlar om pris, nettopp fordi Gilde og Prior ikkje var konkurrentar i den same marknaden. Raudt og kvitt kjøtt er ikkje i den same marknaden, sjølv om eg veit at mange forbrukarar opplever at det er slik. Ein må gå inn og lese dei faglege vurderingane i dei enkelte sakene. Då vil ein sjå at vedtaka er til det gode for forbrukarane, til det gode for konkurransen og til det gode for norsk konkurransepolitikk.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Denne regjeringa køyrer ikkje noko meir over Konkurransetilsynet i samband med § 21 enn den førre regjeringa. Både Victor Norman og Morten Meyer brukte § 21 i den gamle konkurranselova, og eg har brukt han ein gong etter ny konkurranselov. Det er det heilt relevant å gjere. Det sikrar at vi har ein reell ankerett. Det er det eine. Men det sikrar òg at det er politikarane som skal ha det breie politiske synet på ei sak og ikkje berre det konkurransefaglege. Nettopp for å vere opne og for ikkje å stengje inne ein debatt har eg allereie no varsla at vi ser på § 21. Då er det rett og slett å hente fram Arbeidarpartiets primærforslag då vi behandla konkurranselova. Det handlar ikkje om å gøyme unna diskusjonar om § 21, men det handlar om å gjere ei forenkling i saksbehandlinga, for pr. no må ein fyrst halde eit vedtak ved lag. Så jobbar ein parallelt med ein kgl. resolusjon for å gjere om på eit anna grunnlag. Vi tenkjer at det bør vere ein prosess, med den same openheita og med det same innsynet. Eg kan love representanten Torbjørn Hansen at vi kjem til å stå i Stortinget og debattere eventuell framtidig bruk av § 21 på den same måten som vi gjorde det i den eine saka der eg så langt har brukt § 21.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Nei, det er ikkje ein raud-grøn politikk å setje ned endå fleire uavhengige klagenemnder og klageinstansar for det vi meiner er politiske saker. Politiske saker er det politikarane som skal ta seg av. Dermed er det departementet som skal handtere klagesaker som har politikk i seg, når dei er anka inn frå Konkurransetilsynet. Eg vil seie at det som ville ha hjelpt når ein fyrst skal gjere om eit vedtak frå Konkurransetilsynet, ville vere at alle sette seg ned og las grunnlaget for det arbeidet ein har gjort. Eg har høyrt mange argument i den saka, som ikkje eingong Konkurransetilsynet førde til torgs, som ein gjekk ut frå at Konkurransetilsynet hadde hatt med i sitt grunnlag i saka, men som dei aldeles ikkje hadde hatt med, f.eks. det at Gilde og Prior var konkurrentar i den same marknaden. Det var Konkurransetilsynet ueinig i. Det var vi einige med Konkurransetilsynet i, og EU-retten støtta oss på det. Då vi f.eks. snakka om pris og prisutvikling på desse varene, sa Konkurransetilsynet at denne fusjonen ikkje ville ha påverknad på prisen, mens dei argumenta som vi har høyrt frå høgresida, fekk det til å høyrast ut som om vi skulle få ein dramatisk prisauke på landbruksvarer etter fusjonen. Det stemmer sjølvsagt ikkje.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Det er fyrst og fremst næringsministeren og hans departement som har ansvaret for Telenor. Eg har vel oppfatta næringsministeren slik at dette ikkje vert sett på som aktuell politikk for denne regjeringa. Men så til det Lundteigen eigentleg er oppteken av, og som han brukte dette som eksempel på verktøy for å få til, nemleg breibandutbygginga. Vi ser at veldig mange slit med at linjene til Telenor er splitta, slik at ein ikkje får bygd ut breiband i distrikta. Men då er det det å seie, at vi treng ikkje Telenor sine linjer for å få bygd ut desse siste 5 pst. Tvert imot er det radiolink, det er kabel-TV, og det er fiber – det er uendeleg mange andre teknologiar ein kan bruke for å oppnå det som både Lundteigen ynskjer og Regjeringa ynskjer, nemleg breiband til alle i dette landet. Då seier eg at vi treng ikkje å gjere den endringa i Telenor som Lundteigen ynskte, iallfall ikkje for å byggje ut breiband til alle i dette landet.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
For å seie det slik: Det er antakeleg eit mål for denne regjeringa å ikkje ha meir grensehandel enn det som er naturleg å ha. Men eg vil tru at denne regjeringa og Framstegspartiet har heilt ulike verkemiddel for eventuelt å redusere det som Framstegspartiet vil sjå på som tollbarrierar, og avgiftspolitikk som vil medføre at folk spring til Sverige for å handle. Denne regjeringa meiner f.eks. at vi skal ha alkoholavgifter på det nivået vi har i dag, bl.a. av omsyn til folks helse. Vi meiner at vi skal ha det tollvernet vi har i dag for landbruket, for å gi vår eiga landbruksnæring moglegheiter til å overleve i ei verd der vi ser at WTO vil føre til endringar òg i norsk landsbrukspolitikk – på kort eller lang sikt, det veit vi ikkje. Men vi ser jo at norsk landbruk treng å ha det vernet som denne regjeringa har bestemt at det skal ha, gjennom dei forslaga til toll som bl.a. ligg i landbruksministeren sitt budsjettframlegg.
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Vi har i dag en regjering som har «hjarte for hele landet», og som vil ha et landbruk i hele landet. I dag har vi en regjering som i tillegg har stor tillit ute i Distrikts-Norge, men den må levere et politisk arbeidsstykke som viser at den evner å realisere Soria Moria-erklæringen og de pilarene som denne regjeringen er tuftet på. Sist vi diskuterte landbruk, var ved godkjenningen av årets jordbruksavtale, som ble underskrevet våren 2006, og som ble endelig godkjent av Stortinget en av de siste dagene før Stortinget tok sommerferie den 16. juni. Det er ikke nok. Det var et oppgjør som økonomisk gav et lite løft, men det var ikke noen ny kurs for norsk landbruk, som næringen hadde håpet på. Det medførte også at en av forhandlingspartene med staten brøt før den endelige avtalen ble framforhandlet, fordi det ikke ble gitt noen signaler om ny kurs fra statens side. Det som ligger i budsjettinnstillingen fra flertallet i kveld, slutter jeg meg til. Det er et godt grunnlag for året 2007. Men vi må gjøre noen politiske grep for å hindre at følgende får videreutvikle seg rundt i landet vårt: Landet gror igjen fortere enn noen gang tidligere i historien. Nyrekruttering til næringen er et problem, og gjennomsnittsalderen på den norske bonden er høy. I mange livskraftige landbruksbygder sendes den siste kua til salgslaget, kan man lese i lokalaviser fra hele landet. Rovdyrforvaltningen har flere steder i landet hatt store problemer. Store deler av besetninger på beite blir drept av rovdyr, med alle de konsekvensene dette har. Bønder sliter økonomisk, selv med de store statlige overføringene denne sal gir. Hvordan skal vi møte disse utfordringene? Jeg mener at vi må ta landbrukspolitikken inn i denne sal og ikke bare diskutere hver vår en framforhandlet jordbruksavtale. Vi trenger en landbrukskommisjon og en ny landbrukspolitikk der vi møter landbrukets utfordringer på en offensiv, positiv og bærekraftig måte. Norge trenger norske bønder og norskprodusert mat, men norske bønder trenger også et storting og en regjering som tar framtidens utfordringer på alvor og gjør noe med det. Jeg har stor tro på at landets landbruksminister og hans medarbeidere tar tak i dette, slik at vi ved årets tilbud til landbruksorganisasjonene ser konturene av en ny kurs som gjør at norsk småskalalandbruk blir mer økologisk og bærekraftig, og at vi i løpet av denne stortingsperioden får en ny stortingsmelding om norsk landbruk og norsk matproduksjon – mat produsert på norske gårdsbruk.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Jeg hørte innleggene fra representantene Korsberg og Asmyhr tidligere i kveld. Jeg har hørt mange utfall fra Fremskrittspartiet om norsk landbruk, men dette er noe av det mest negative jeg noen gang har hørt. Det burde vært kjent for Fremskrittspartiet at de her snakker om en viktig næring som har som oppgave å produsere ren og trygg mat til våre innbyggere. Hvorfor er det galt av staten å bidra til at landet vårt skal ha en trygg matproduksjon? Enhver nasjon må ha mulighet til å stimulere til nasjonal matproduksjon. Vi kan ikke gjøre oss så sårbare at vi ikke produserer egen mat. Samtidig som vi produserer mat på arealene våre, beholder vi levende bygder og holder et kulturlandskap i hevd, noe som betyr mye også for andre næringer, ikke minst for reiselivsnæringen. Jeg forstår det slik at dette vil Fremskrittspartiet overlate til markedet alene å ta seg av. Fremskrittspartiet burde vite at norsk landbruk sysselsetter ca. 100 000 dyktige bønder og folk i foredling. I tillegg kommer ringvirkninger. Næringen står for en årlig omsetning på ca. 100 milliarder kr av det som selges direkte til forbrukerne. Hvorfor bruker Fremskrittspartiet så mange anledninger til å angripe denne næringen og disse yrkesutøvernes arbeidsplasser? Få næringer har gjennomgått så store omstillinger som landbruket, men klima og topografi kan vi ikke omstille. Representanten Korsberg og jeg kommer fra samme landsdel og fylke. Også i vår landsdel betyr landbruket veldig mye. Hva ville f.eks. Balsfjord kommune være uten landbruket? I vår landsdel har vi ca. 10 000 sysselsatte i landbruk og i foredling av landsbruksvarer. Ringvirkningene kommer i tillegg. Representanten Korsberg burde vite at et landbruk i nord uten statlig medvirkning ikke vil være mulig. Jeg synes representanten Korsberg heller skulle bruke sin lokalkunnskap fra egen landsdel til å få endret Fremskrittspartiets ødeleggende landbrukspolitikk, i stedet for å forsterke den. Ved å gjennomføre Fremskrittspartiets budsjett for landbruket i 2007 ville norsk landbruk raskt gå mot slutten. Takk og pris for at vi har et flertall her i salen og i folket for norsk landbruk.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-12-12:
Norsk landbruk står overfor mange utfordringer. Det skapes ofte et inntrykk av en lite omstillingsvillig næring når en diskuterer landbruk, men det motsatte er realiteten. Utfordringen ligger i at omstillingene har fulgt politisk bestemte signaler og strukturmål de siste 30–40 årene. Politikken har ikke klart å stoppe utviklingstrender i næringen. Representanten Oppebøen Hansen bør ha lagt merke til at det på begynnelsen av 1970-tallet faktisk var 150 000 bønder i Norge. Nå er det under 50 000. Dagens landbruksminister sa ved sin tiltredelse at hvert nedlagte bruk var et nederlag. Han har siden tiltredelsen opplevd 2 000 nederlag. En lege som fortsatte å skrive ut samme medisin til pasienten etter 40 års bruk uten særlig virkning, ville ha blitt fratatt retten til å skrive ut resepter. Distrikts-Norges utfordring er en helt annen i dag enn den var den gangen rammene for landbrukspolitikken ble lagt. Skal neste generasjon ønske å bosette seg på og drive brukene, må distriktene kunne tilby annen sysselsetting. Det er utfordringen. Utfordringen er med andre ord snudd på hodet, men det er ikke politikken. Jordbruk og skogbruk er to svært forskjellige næringer. Jordbruket vil i overskuelig framtid være starten på en skjermet, nasjonalt orientert verdikjede. Skogen er starten på en verdikjede som ender opp i åpne, ubeskyttede markeder. Begge sysselsetter mange og står for en betydelig verdiskaping, men fundamentet er helt forskjellig, og mulighetene og potensialet det samme. Landbruket skriker etter deregulering. Det er snakk om å skape muligheter for valg av egne strategier for dem som ønsker seg en framtid i næringen. Eiendomsretten må tilbake til bonden. Byråkratiet, som styrer det meste, men som ikke har ansvar for noe, må reduseres. De små steg som regjeringen Bondevik tok i retning deregulering, skapte optimisme. Høyre har faktisk tillit til den enkelte statsråd. Investeringene økte sterkt da man øynet frihet. Dagens regjering går igjen i motsatt retning, og dødsbo blir snart største eiergruppe i norsk landbruk, fordi eierskiftene hemmes. Det er naturlig at Regjeringen skryter av at den har iverksatt tiltak for å stimulere skogbruket. Det er tiltak som næringen setter pris på, men tiltakene er for smale. Det er en betydelig kapital og kreativitet som låses fast i næringen i dag. Den må frigjøres slik at den kan bli en større og viktigere del av den lokale verdiskapningen i Distrikts-Norge framover. Nå bindes dessverre alle til den samme masta, og båten styres mot skjæret.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-12-12:
Ja – uff da.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-12-12:
Det var representanten Lars Peder Brekk som fikk meg til å ta ordet til en kort kommentar. Han sa: «Hvor få skal vi bli?» En professor på Ås tok på 1950-tallet utgangspunkt i utviklingen i antallet skogsarbeidere og framskrev utviklingen. Da kom han til at det ville være igjen én skogsarbeider i 2050. Hvis vi ser på hvor vi er nå, ligger vi faktisk foran prognosen. En kan alltid bli skremt av en slik utvikling, selvfølgelig kan en bli det. Men den lar seg ikke stoppe. Hvis man prøver å regulere den, skaper det egentlig bare framtidspessimisme, og man lar ikke dem som tror på næringen, få lov til å ha troen. Både statsråd Dag Terje Andersen og jeg har bakgrunn som skogsarbeidere, og i mitt område er det i hvert fall ingen som driver det tradisjonelle skogsarbeideryrket. Historien viser jo akkurat det motsatte. Omstilling er ikke slutten på noe godt, men starten på noe bedre. Det er faktisk en forutsetning for framtidig velferd, og for at vi skal kunne bære det omsorgssamfunnet vi går inn imot. Det innebærer ganske stor usikkerhet for den enkelte, og det kan være ganske tøft å takle det. Men heller ikke der kan man stoppe utviklingen. Det er derfor synd at ikke landbruksministeren grep muligheten til å fortsette den realitetsorienteringen som trengs innenfor landbrukspolitikken, og at vi hadde fortsatt den forsiktige tilnærmingen til en ny framtid som den forrige regjeringen startet. Jeg håper han kommer på bedre tanker etter hvert.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-12-12:
Vi har i dette landet lang tradisjon for å bruke staten som en aktiv tilrettelegger for å nå de målene vi ønsker innenfor næringspolitikk, innenfor utvikling i norske distrikter, innenfor bosetting og innenfor det å skape arbeidsplasser overalt i landet. Dette gir totalt sett positive samfunnsøkonomiske resultat, og det har skapt det landet som vi alle sammen i dag kjenner som Norge. Så de som i dag feller en dødsdom over en mislykket distriktspolitikk, en mislykket fiskeripolitikk og en mislykket landbruks- og skogpolitikk, synes jeg bør se seg om og sammenligne Norge med Sverige, et land det ikke er helt unaturlig å sammenligne seg med, og se hvordan landsbygda i Sverige ser ut. Sverige har en historie der de avskaffet denne målrettede politikken for vel en generasjon siden, og det bærer også landet preg av. Landsbygda er fraflyttet, og Sverige er sentralisert på en helt annet måte enn det Norge er. Det perspektivet skal vi ha med oss. Så er det mange som har etterlyst en mer aktiv skogpolitikk. Det synes jeg er en ganske urettferdig tiltale overfor denne regjeringen. På det første selvstendige statsbudsjettet man leverte i regjering, innførte man altså en skogfondsordning som gir et beregnet proveny på 50 mill. kr – og kanskje blir det mer. Dette vil utvilsomt føre til en mye mer aktiv og økt avvirkning enn det som har vært tilfellet tidligere. Selvsagt deler vi forhåpningene om å få opp avvirkningen. Det er jo nettopp derfor vi legger til rette for denne politikken. Min påstand er at dette gjør vi i en helt annen grad enn det tidligere regjeringer har gjort. Når det gjelder fisk og den politikken Regjeringen har signalisert, oppfatter jeg at det er et ønske om at man vil bevare ressursene der de faktisk er, der de skapes, og sørge for at de rike fiskeressursene våre kommer befolkning og kystsamfunn langs hele kysten til gode, og at det ikke sentraliseres og akkumuleres på de mest kapitalsterke hendene i de mest sentrale delene av dette landet. Det har vi òg lang tradisjon for i Norge, og den tradisjonen var det den forrige regjeringen og den forrige fiskeriministeren som brøt kapitalt med. Når det så gjelder landbruket, der man tegner et bilde av en næring som er lite omstillingsdyktig, som er på defensiven, og som har lite framtidstro, er ikke det et bilde som jeg deler. Tvert imot er det en næring som er svært omstillingsdyktig. Det viser òg tallene. Det er aldri produsert så mye mat med så lite folk. Selv om det ikke er noe mål at det skal bli mindre folk, vil det selvsagt være en utvikling som ikke nødvendigvis kommer til å stoppe opp. Vår utfordring som storting og samfunn blir å legge til rette for at dette blir balansert, og at vi får framtidsrettede og gode rammevilkår for næringen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-12-12:
Det var bemerkningen om Trygve Hegnar og hans leder som fikk meg til å ta ordet. Det er jo slik at løssalgsavisene i Norge har momsfritak, og Trygve Hegnar kunne neste gang tatt seg bryet med å ta det regnestykket å regne ut hvor mange skattekroner, eller hvor mange statsstøttekroner, det betyr pr. arbeidsplass for Akersgata i Oslo. Min spådom er at det sannsynligvis ville være vel så høyt som det beløpet Fremskrittspartiet sa at norske bønder får. Fremskrittspartiet sier at man støtter opp om den norske bonden, og at partiet vil den norske bonden og landbruket vel. Det synes jeg er et resonnement som er svært besynderlig, og som må være som å prate mot bedre vitende. Hver gang vi har diskutert frihandel, eller hver gang vi har diskutert handelsavtaler og WTO i denne salen, erindrer jeg at Fremskrittspartiet har tatt til orde for å bygge ned importvernet, og for å gi våre defensive interesser når det gjelder landbrukspolitikk, på båten i forhandlinger med WTO. Når importvernet går ned, vil selvsagt også det norske markedet og avsetningsmulighetene på det norske markedet forsvinne, og dermed vil produksjonsgrunnlaget for veldig mange norske gårdsbruk forsvinne. Så bruker Fremskrittspartiet veldig mye av tiden sin på å hakke på norsk landbrukssamvirke. Det er en sport de har drevet med i mange år, og det som har vært konkurransen mellom Høyre og Fremskrittspartiet nå i høst, er hvem som er best til å bruke offentlige kroner til å støtte opp om de aktørene som prøver å komme inn på meierimarkedet. Det er for øvrig en merkelig problemstilling det også, at man skal trenge enorme overføringer over statsbudsjettet for i det hele tatt å være i stand til å konkurrere med Tine. Men hva er det som kjennetegner disse produsentene? Det er jo ikke det at man har fått et større vareutvalg. Synnøve Finden konkurrerer jo på hvitost. Q-meieriene produserer melk. Jeg har ennå til gode å se at dette har fått prisen ned for norske forbrukere. Man vil ta ned de direkte tilskuddene over statsbudsjettet, halvere dem, og så påstår man da at kombinasjonen av åpne grenser, reduserte direkte overføringer og et knekt meierisamvirke er å ville bonden godt, og at det er å ville den norske landsbygden godt. Jeg har, med all respekt, veldig vanskelig for å se at det kan stemme. Så har jeg lyst til å si avslutningsvis at dette jo har vært prøvd før. Det er jo land som har gjennomført en liberalisering av sin landbrukspolitikk, deregulert den fullstendig, og som ikke har noen reguleringer på eiendomsretten. Amerika er et slikt land. Hva er det man ser der? Jo, man ser at man nå er tilbake der vi i Europa var for 100 eller 200 år siden. Der er det bønder som fungerer som leilendinger under store, store selskap.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-12:
Jeg har i løpet av de to siste månedene stilt to spørsmål til landbruksministeren om måten Statskog opererer på i Distrikts-Norge. Jeg har fått to like skuffende svar, og det virker nesten som om statsråden ikke har tatt seg bryet med å sette seg inn i alvoret i situasjonen. I Bardu kommune holder Statskog på å ta knekken på private aktører, som med støtte av kommunen vil satse på naturbasert reiseliv, villmarksturisme – en av hovednæringene i nordområdestrategien. De private interessentene har fått en bra avtale med Skifte Eiendom og Forsvaret, men Statskog, som tydeligvis befinner seg i en delikat dobbeltrolle, ser ut til å torpedere prosjektet og ny aktivitet i distriktet i Troms. Det siste svaret fra landbruksministeren var så byråkratisk og så langt fra hverdagen i Bardu kommune at jeg sterkt vil appellere til landbruksministeren å faktisk sette seg inn i detaljene i saken. Men problemet med Statskog stopper ikke der. Jeg hadde for noen uker siden et møte med senterpartiordføreren i Storfjord kommune, som også klaget sin nød på Statskog. Ikke fikk man orden på tilrettelegging av ny kirkegårdsgrunn i kommunen, og heller ikke greide man å få fram nye salgbare boligtomter i kommunen. Statskog forvalter, etter det jeg har forstått, på vegne av staten nærmere halvparten av arealet i Storfjord kommune. Sagt på en annen måte: Storfjord kommune er på sett og vis ikke herre i eget hus. Når det gjelder boligtomtene i Storfjord, er jo etterspørselen der. Men Statskog har satt en pris på disse tomtene som er så hinsides at det ikke er mulig å få solgt dem til den prisen. Folketallet i kommunen er på retur. Derfor er det ekstra viktig med tiltak som kan stimulere nye generasjoner til å bosette seg i Distrikts-Troms. Landbruksministeren tilhører en regjering som smykker seg med mange vakre formuleringer i favør av Distrikts-Norge. Men da må den regjeringen også sørge for å gi aktive bidrag for å legge til rette for arbeidsplasser, i f.eks. Bardu, og for boligbygging, i f.eks. Storfjord. Jeg vil derfor utfordre landbruksministeren og spørre ham, siden han er til stede her nå, om han virkelig er fornøyd med den rollen Statskog spiller i mange distriktskommuner. Ser han behovet for en gjennomgang av Statskogs strategi – for å spille med og ikke mot i arbeidet for å skape livskraftige distrikter? Jeg vil faktisk si det så sterkt som at Statskog i deler av Troms nesten oppfattes som et skjellsord. Det bør også være et problem for landbruksministeren og for Landbruksdepartementet, som har denne statsetaten i sin midte.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-12:
Jeg vil faktisk starte med å takke landbruksministeren for svaret når det gjelder Statskog, som jeg tolker som en imøtekommelse av mine påpekninger av at staten og Statskog må se det som sitt hovedansvar å være medspiller i tilretteleggingen av arbeidsplasser og ny bosetting i distriktene. Jeg tolker også landbruksministeren dit hen at siste ordet ikke er sagt i den saken i Bardu, som undertegnede og statsråden har utvekslet flere spørsmål og svar om. Jeg er 100 pst. enig med statsråden i at miljøvern og opprydding i sårbare områder er et poeng, og, som i det prosjektet i Bardu der alle unntatt Statskog er innstilt på en fem års prøvedrift for virksomheten, at det burde være mulig å bli enig, all den tid også Skifte Eiendom og Forsvaret aksepterer og garanterer for en opprydding i en slik femårsperiode. Kommer man da ikke til enighet om den videre virksomheten i så måte, har man fortsatt Forsvarets garanti for at man vil rydde opp. Når det så gjelder problemene i Storfjord kommune, forstår jeg statsråden slik at han nærmest vil se til at Statskog ikke opptrer som en prispresser og på en slik måte at folk som vil bosette seg i distriktene, faktisk ikke ser mulighet for å kunne gjøre det. Jeg mener at det svaret statsråden gav, er betryggende, men jeg vil følge nøye med i hva han foretar seg videre. Jeg vil også gjerne utfordre statsråden helt på tampen av denne debatten med hensyn til hva slags nye styringssignaler han i så fall kan tenke seg å sende Statskog, og når han kan tenke seg å gjøre det.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Jeg har hatt gleden av å følge deler av debatten i dag. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, men jeg må få lov til å kommentere noen av Fremskrittspartiets påstander med hensyn til norsk landbrukspolitikk. Det fins sikkert elementer i Fremskrittspartiets politikk som er bra for det norske samfunnet. Det vil jeg tro, uten å ha gått inngående inn i det. Men å tro at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk vil være bra for det norske samfunnet, det blir som å tro på julenissen. Og sjøl om vi nærmer oss den tida da julenissen kommer, vil i hvert fall ikke jeg være med på det. Fremskrittspartiets landbrukspolitikk vil rett og slett bety at de aller fleste gårdene i Norge må legges ned. Det er et faktum! Det vil ikke være noe jordbruk i Norge i de marginale områdene der vi har jordbruk i dag. I dag er det limet i mange lokalsamfunn, både på Vestlandet, på indre Østlandet, i Trøndelag, i Nord-Norge osv. Vi ville nok ha igjen noen få bruk rundt Mjøsa, rundt Oslofjorden og på Jæren. For øvrig ville norsk landbruk være lagt ned. Dette er fakta om Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Jeg syns ikke vi – når vi står i stortingssalen – skal innbille det norske folk at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk er med på å tjene distriktene og på å tjene norsk landbruk. Derfor følte jeg at jeg var nødt til å ta ordet. Fremskrittspartiet kan ha bra politikk på noen områder – det er mulig! Men når det gjelder landbrukspolitikk og distriktspolitikk, er partiets politikk en katastrofe for det norske samfunnet. Det betyr rasering og nedleggelse.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-12:
Flere av Fremskrittspartiets representanter, inklusive representanten Sandberg, er opptatt av voksenopplæring. Jeg har for lengst slått fra meg tanken om å drive voksenopplæring overfor Fremskrittspartiet. Jeg må bare forklare hvorfor jeg har slått fra meg de tankene. Det var da Per Sandberg prøvde å gjengi det jeg sa i mitt korte innlegg tidligere i kveld. Det jeg sa i mitt korte innlegg, var følgende: Det kan hende at det er elementer i Fremskrittspartiets politikk som kan virke positivt på det norske samfunnet. Det kan hende det, men er det på et område jeg er skråsikker på at Fremskrittspartiets politikk er en katastrofe og en rasering av Bygde-Norge, er det når det gjelder landbrukspolitikken deres. I stad fikk representanten Per Sandberg dette til å bli at jeg roste Fremskrittspartiets politikk. Det forteller hvor vanskelig dette med opplæring er, når man da har sånne elever å forholde seg til. Jeg blir veldig overrasket over at man ikke har kommet lenger i Fremskrittspartiet enn at man fortsatt snakker om dette med subsidiering av norske bønder. En av de viktigste tingene i det norske samfunnet, og som samtlige nordmenn gjør fire–fem ganger pr. dag, er å ete mat. Skulle ikke vi ha en landbrukspolitikk der vi sørger for at vi produserer en god del av vår egen mat, ville vi begå en stor forsømmelse i Stortinget. Vi er nødt til å ha en landbrukspolitikk som sørger for at vi har matsikkerhet, at vi har trygg mat. Det er vi helt nødt til av hensyn til den norske befolkningen. I tillegg vet vi at alle partier i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet, ønsker levende bygder og levende distrikt, og i de aller fleste bygder er landbrukspolitikken svært viktig for å opprettholde dagens bosetting. Å kalle det for subsidier når man både legger til rette for matproduksjon og for bosetting i Norge, hadde jeg håpet at Fremskrittspartiet hadde lagt bak seg. Noe av det viktigste vi politikere driver med i et land med 4,5 millioner innbyggere, er å ta vare på hele bosettingen fra Nordkapp til Lindesnes. Det er å ta vare på Norges sjel, som er at vi har spredt bosetting, at vi har folk som bor inne i alle fjorder, som bor ute ved kysten, og som bor i innlandet. Det er det som er Norge, og det må vi ta vare på. Derfor er landbruket så viktig.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-12-12:
Det har i grunnen vært en artig høst. Partiet Høyre har igjen blitt opptatt av næringspolitikk. Venstre har igjen blitt opptatt av miljøpolitikk. Kristelig Folkeparti har igjen blitt opptatt av fordelingspolitikk. Ja, det er vel slik at de eneste som er gjenkjennelige på den borgelige siden, er Fremskrittspartiet. For de fortsetter altså med sutring og klaging på alle andre uten å ta ansvaret inn over seg, og fortsetter sitt jag og sin kamp mot velferdssamfunnet som vi har i Norge. Men det er ikke sikkert at disse meningene varer så lenge. Grunnen til at jeg tok ordet nå, var innlegget til representanten Korsberg. I finansdebatten for kort tid siden, sa altså Fremskrittspartiet at de ikke ville gi skattelette til bøndene, for de fikk subsidier, mens i dag sier Fremskrittspartiets representanter at nei, de vil gi generelle skatteletter. Ja, det er en god betegnelse av Fremskrittspartiet. For 14 dager siden ville representanter fra Fremskrittspartiet bruke 10 pst. av Pensjonsfondet til veibygging. Vel, vi har ikke sett så mye av det i den budsjettbehandlingen som er nå. Det er jo det som er problemet med Fremskrittspartiet og deres politikk, eller mangel på det. For hvis en leser programmet til Fremskrittspartiet, kommer det fram at de er et liberalistisk parti, men når en hører på debatten her, prøver de å spille mest mulig på den sosialdemokratiske banehalvdelen. Det henger ikke i hop! Og når det da er noen som sier det til dem, blir de sure som små unger. De tåler ikke å få kritikk, men det må de bare godta at de får. De er et liberalistisk parti, de ønsker et annet velferdssamfunn enn det vi har, de ønsker private løsninger, og de ønsker at vi selv skal være vår egen lykkes smed. Det er Fremskrittspartiet! De ønsker ikke Landsorganisasjonen for arbeidstakere, og de ønsker å endre streike- og lockout-retten. Det er Fremskrittspartiet! De sier ingenting selv, så da er det noen som må prøve å fortelle hva de endelig står for. Eller så må de faktisk logge seg inn på pc-en sin og lese på sitt eget program. Eller hvis de mot formodning ikke greier det, bør de lese programmet som de kan få i papirutgave.