André N. Skjelstad (Venstre), 2019-04-11:
Helt siden 1880-tallet har Venstre hatt et sterkt engasjement for myr. Den gangen ble myr ansett som verdiløs, men godt egnet til å skaffe folk stemmerett i en tid da fast eiendom var en forutsetning for å delta i demokratiet. Omtrent på samme tid startet for alvor grøfting av norske myrer. Det var et stort engasjement for å skaffe seg mer jord. I dag vet vi at myr er et naturlig karbonlager, på linje med olje og gass bygd opp av dødt plantemateriale gjennom tusenvis av år. Høyt vanninnhold og lite oksygen hindrer nedbryting, slik at torvlageret sakte bygges opp som karbonlager. Norske myrer lagrer karbon tilsvarende minst 3 500 mill. tonn CO 2 -ekvivalenter. Det tilsvarer det årlige utslippet fra mer enn 1,5 millioner fossile biler. Årlig nydyrking av myr ligger på 2 000–4 000 dekar. I perioden 2021–2030 vil utslippsreduksjonen som følge av vedtaket vi fatter i dag, være 0,5–1 mill. tonn CO 2 -ekvivalenter. Myr bidrar også i stor grad til naturmangfold. Flere av de mest truede naturtypene i Norge er knyttet til våtmark. Det har vært en debatt om forbud mot nydyrking av myr i forbindelse med saken vi behandler i dag. Det har vært en debatt med noe varierende presisjonsnivå fra ulike partier, som har funnet det opportunt å framstille både bakgrunnen for vedtaket som vi fatter, og det arbeidet departementet har gjort, på en skjev måte. For det første kan det være grunn til å minne flere partier på at vedtaket vi fatter i dag, er en oppfølging av klimaforliket i 2012, som et bredt flertall i denne salen sto bak. Der ble man enig om at nydyrkingsforskriften skulle revideres, slik at også hensynet til klimaet ble gjenspeilet i regelverket. Ettersom forslaget innebærer et inngrep i den private eiendomsrett, er det nødvendig å gjøre som departementet påpeker, å endre loven slik at klimahensyn tas inn i nydyrkingsforskriften. Videre har det i den offentlige debatten vært framsatt en rekke argumenter om at forbudet mot nydyrking av myr vil svekke matvaresikkerheten i Norge og umuliggjøre landbruk i deler av landet, fordi det ikke finnes noe alternativ til myr. Mest kjent er nok bl.a. gulrotbøndene i Smøla blitt. Til det siste er det viktig å påpeke at forskriftsendringen departementet tar sikte på å gjennomføre etter at vi har fått lovvedtaket i dag, vil inneholde unntaksbestemmelser der det er hensiktsmessig. I komiteen har vi også presisert noen tilfeller vi mener det bør omfatte, som jeg forutsetter at regjeringen vil følge opp. Jeg tillater meg å sitere nettopp dette fra komiteens flertallsmerknad: «1. Dispensasjon vil kunne gis i «særskilte tilfeller», og dispensasjonsordningen som skal administreres av kommunen, skal knyttes opp mot søkers behov.» Dette vil ikke minst kunne ivareta eksempelvis det behovet som gulrotprodusentene på Smøla har. «2. Dispensasjon kan gis når eieren mister andre produksjonsarealer på grunn av tap av leiejord, utbygging, samferdselstiltak eller lignende. 3. Dispensasjon kan gis i landbruksområder der eneste dyrkingsressurs er myr, eller for å ivareta særskilte produksjoner i myr på fjellgrunn.» Som tidligere nevnt har vi ivaretatt nettopp unntak knyttet til næringsinteresser. Med en presisering av departementets grundige lovarbeid er det ingen grunn til å si noe annet enn at balansen mellom nasjonale og globale klimahensyn og hensynet til lokale behov og næringsdrivende i landbruket er godt ivaretatt. Til spørsmålet om matvaresikkerhet er det viktig å presisere at ansvaret for å redusere klimagassutslipp i tråd med Stortingets egne klimamål og ikke minst Parisavtalen og våre øvrige internasjonale forpliktelser, faller på absolutt alle samfunnssektorer. Også i jordbruket må bønder og andre selvstendige næringsdrivende forutsette det gode arbeidet som allerede er i gang for å gjøre utslippene fra matproduksjonen vi har her i landet, mindre. Å redusere klimagassutslippene kan følges opp ved at myr ikke dyrkes opp, slik at det naturlig tilskrives jordbruket når regnskapet gjøres opp. Det er også viktig å ta med seg at det aller viktigste knyttet til landbruket er å ha en streng og restriktiv holdning med hensyn til ikke å bygge ned den matjorda vi allerede har. Det er absolutt viktig for framtiden det vi fatter i dag for å redusere klimagassutslippene våre, samtidig som næringsinteressene ivaretas. Jeg vil også påpeke – til det som representanten Pollestad sa – at det er lov å ha flere tanker i hodet samtidig. Jeg tror at landbruket er villig til å ta de forpliktelsene de er stilt overfor, men samtidig selvfølgelig også de mulighetene dette gir for norsk landbruk i framtiden.