Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2007-03-29:
Konfliktbildet i verden endrer seg fra færre konflikter mellom nasjoner til flere konflikter mellom grupperinger innenfor ett land. Virkemidler som brukes, rammer de sivile, særlig kvinner og barn, i større grad. For eksempel har voldtekt av kvinner blitt en del av den taktiske krigføringen i enkelte konflikter. Bruk av barnesoldater er også utbredt. I noen områder finnes det hele generasjoner som ikke har opplevd annet enn krig. Fraværet av en fungerende stat fører til at goder som vi tar som en selvfølge – som skole, arbeid, bolig og helse – er mangelvare. Det kommer færre asylsøkere til Norge, men flere av dem som kommer, får opphold. Jeg synes statsråden gir et godt svar og en god beskrivelse av mange av de utfordringene disse menneskene møter når de kommer til Norge. Fra å være i en situasjon der de kanskje, før forfølgelse drev dem ut av hjemlandet, følte seg verdifulle, kommer de til et land hvor de føler seg helt hjelpeløse. Det gjøres et bredt og godt arbeid for å bistå våre nye landsmenn og gi hjelp for psykiske lidelser og til traumebearbeiding. Men vi kan bli mye bedre. Det er dessverre en kjensgjerning at situasjonen mange opplever her i Norge, med lang saksbehandlingstid og dermed langvarig ustabil bosituasjon, kan være med på å forsterke de psykiske problemene den enkelte har. Det kan for enkelte også framkalle ny psykisk sykdom. Vi har hørt om personer som i utgangspunktet var velfungerende, men som har fått sammenbrudd underveis i søknadsprosessen. Derfor er det bra at Regjeringen satser på kortere saksbehandlingstid, på å forbedre boforholdene med særlig vekt på barnefamilier samt å få en raskere effektuering av vedtak. Det er igangsatt et viktig arbeid for å heve kompetansen blant dem som jobber i hjelpeapparatet, slik at det kan gis bedre oppfølging. Interpellanten skal ha honnør for å ta opp et viktig tema. Men jeg synes muligheten for å få en god diskusjon ødelegges noe av den krasse tonen interpellanten har i sitt innlegg. Det frister til å gi et svar. Det hjelper lite å trappe opp det offentliges innsats når det gjelder psykisk helsevesen, når en samtidig kutter ut de tiltakene som tross alt fungerer forebyggende. Språk er, som statsråden var inne på, svært viktig i denne sammenhengen. Derfor er det en gåte for meg at den forrige regjeringen fjernet norskopplæring for asylsøkere i mottak. Det er kommet rapporter fra mottakene om at konfliktnivået i mottakene har økt etter at norskundervisningen ble fjernet. Mangelen på en meningsfull hverdag og et språk som alle kunne kommunisere med hverandre på, medførte økt forekomst av trusler, vold og seksuelle overgrep mot beboere i mottakene. Det har derfor vært uttrykt stor glede fra de ansatte over at denne regjeringen nå gjeninnfører norskundervisning for asylsøkere i mottak. Det var nok heller ikke heldig at den forrige regjeringen kuttet all statlig støtte til asylsøkere med endelig avslag på søknad om opphold. Mennesker som havnet i en meget vanskelig og prekær situasjon ble regelrett kastet på gata. Jeg er glad for at de tidligere regjeringspartnerne tok inn over seg at det ikke er noen god løsning å overlate dette ansvaret til kommunene. Jeg vil også benytte denne interpellasjonsdebatten til å påpeke følgende: Det glødende engasjementet vi ser, burde ha vært et utslag av et oppriktig ønske om å hjelpe mennesker i en svært vanskelig situasjon. Jeg ser dessverre en tendens til at mange vil forebygge psykiske problemer nærmest utelukkende begrunnet i samfunnets behov for sikkerhet. Da de ungarske flyktningene kom til Norge etter å ha flyktet fra kommunismen i 1956, ble de mottatt som helter. Det har skjedd en utvikling siden den tid som gjør at dagens innvandrere ikke får den samme varme velkomsten av alle nordmenn. Innvandrere som kommer til vårt samfunn og opplever å bli møtt med respekt, som får jobb, får bruke sin kompetanse og som blir inkludert i det sosiale liv, har mindre risiko for psykiske lidelser. Det er i møtet mellom våre nye landsmenn og resten av befolkningen at integrering skjer. Derfor utfordrer jeg hver og en av oss til å ta et ansvar for å hilse våre nye landsmenn velkommen. Det er lærerikt. Det er personlig berikende. Det gir også en samfunnsøkonomisk fortjeneste.