Lars Myraune (Høyre), 2011-03-10:
Jeg vil starte med å gi honnør til representanten Susanne Bratli for å ta opp denne interpellasjonen, som er veldig viktig for å oppnå nullvisjonen som vi alle er enige om. Hun presenterte en del forslag og poengterte en del ting som har innvirkning på nullvisjonen. En av de tingene som jeg har stor sympati og sans for, er nettopp opplæringen, som Susanne Bratli nevnte – hele veien fra barnehage, gjennom skole og til trafikkopplæringen, og i særdeleshet det som er individtilpasset. I samtale med trafikkopplæringen i Trøndelag har jeg fått akkurat den samme følelsen av at dét har en veldig stor innvirkning; det dreier seg mye om holdninger. Men ting løser seg ikke der. Jeg er veldig skuffet når interpellanten poengterer at maset – som hun kaller det – fra opposisjonen om midtdelere er usaklig. Det vil jeg på det sterkeste avvise. Vi er jo helt klar over at midtdelere i mange tilfeller vil avverge de katastrofale møteulykkene. Vel er vi er enige om at midtdelere ikke løser alle problemer – for du kan nok ikke ha midtdelere på alle veier i hele Norge. Det er vi veldig enige om. Men en del ulykker ville kunne vært unngått ved midtdelere, noe du ikke kan unngå ved å sette ned fartsgrensen. Og da kommer jeg til det andre poenget: Jeg synes det er litt leit at statsråden svarer på interpellasjonen med å sette ned farten på 420 kilometer av norske veier. Det er nesten samme avstand som Oslo–Trondheim – en strekning hvor vi nå igjen skal drive og kjøre i 70 km/t. Jeg er helt overbevist om at en nedsettelse av fartsgrensen på en slik måte i noen tilfeller vil øke ulykkene, for det å skulle sitte i en bil og kjøre i 70 km/t over en så lang strekning, som det i noen tilfeller vil bli her – selv om det er såkalte utsatte strekninger som skal velges – fører til at du blir uoppmerksom fordi det ikke er noen utfordring, liksom. Det vil igjen føre til at noen vil begynne å kjøre forbi, og det er jo da du får de farlige situasjonene; de har sittet og irritert seg lenge over dette, og så tar de sjansen på å kjøre forbi. Selvfølgelig skal vi gjennom opplæringen sørge for at minst mulig av sånt skal skje, men vi vet at det kommer til å skje, og det kommer til å skje ulykker nettopp på grunn av det. Så det å velge en enkel løsning med å sette ned farten på den måten synes vi er svært uheldig. Likedan dette med strekningsvise fartskontroller: Jeg har selv vært utsatt for dem, heldigvis uten å bli tatt. Men det er en del strekninger som det normalt ikke var mange ulykker på, som har blitt valgt til dette, og jeg synes det er veldig leit at det er gjort. Bilparken er blitt nevnt. Naturligvis er det viktig at vi har en sikker bilpark, så regjeringen må gjerne gjøre enda mer når det gjelder å gi avgiftslette på sikkerhetsutstyr til biler. Det synes jeg er et veldig fint forslag, som regjeringen bør følge opp. Men det er jo selve veiens beskaffenhet som veldig ofte er årsak til ulykker – derfor en satsing på vei, gjennom oppfylling av den nasjonale transportplanen. Planen er ambisiøs og god, men vi har jo ikke greid å følge den opp i forhold til de investeringene som er gjort, eller de budsjettforslagene som er kommet. Så vi håper at neste års budsjett vil være et løft, særlig for trafikksikkerhetstiltak, som ligger vesentlig etter det som er listet opp i Nasjonal transportplan. Så jeg vil gi honnør til initiativet fra Susanne Bratli, men jeg tilbakeviser den kritikken som opposisjonen har fått med hensyn til det såkalte maset om midtdelere. Det kommer vi til å fortsette med, og så håper vi at statsråden tar de andre tingene og følger opp i henhold til Nasjonal transportplan.