Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-06-17:
Norsk økonomi går godt. Flere kommer i jobb. Den enkelte har større trygghet for hus, hjem og jobb. Norske arbeidsgivere er blant de mest optimistiske i Europa, og optimismen gjelder mulighetene for å ansette nye folk. Dermed har vi et godt grunnlag for å videreføre og fornye den gode norske velferden. Disse gode resultatene har ikke kommet av seg selv. Det skyldes at vi har fått til et samspill i den økonomiske politikken. Partene i arbeidslivet har fått ned lønnsveksten, slik at vi ikke priser oss ut av den internasjonale konkurransen. Dette har i sin tur bidratt til at Norges Bank har kunnet sette ned renten etter hvert, og statsbudsjettet de siste årene har bidratt til en ansvarlig helhet gjennom moderasjon i offentlige utgifter og lavere skatter og avgifter. Partene i arbeidslivet, pengepolitikken og finanspolitikken har alle bidratt til de gode resultatene vi nå ser. Regjeringen er glad for at det har vært mulig nok en gang å finne flertall for et ansvarlig budsjett i Stortinget. Fremskrittspartiet har bidratt gjennom en konstruktiv prosess til at finanspolitikken ikke øker presset mot rente- og kronekurs. Det er viktig for de mange med store lån og for våre eksportnæringer. Regjeringen er glad for at vi har klart å snu den økonomiske utviklingen gjennom de siste årene. Da vi overtok, var renten skyhøy, over europeisk nivå. Ledigheten hadde begynt å stige. Den begynte allerede sommeren 2000, og eksportbedriftene truet den gang med utflagging. Nå er renten historisk lav, lavere enn i Europa. Flere kommer i jobb, og optimismen råder i Bedrifts-Norge. Ny informasjon som er kommet etter at vi la frem revidert nasjonalbudsjett, underbygger det positive bildet. Boligbyggingen er høy, produksjonen i industriene går godt, og det er store investeringer i petroleumssektoren. Regjeringen skal selvsagt ikke ha all æren for den gode utviklingen, men vår politikk har bidratt, og i et samspill er alle like viktige. Jeg vil gjerne understreke dette, ikke for å skryte av egen innsats, men for å få frem viktige sammenhenger i politikken. Det finnes de i denne sal som mente at Regjeringen hadde all skyld da ledigheten var på vei opp. De samme mener nå, pussig nok, at det bare skyldes flaks når ledigheten er på vei ned igjen og flere kommer i jobb. En slike hul analyse skal man vokte seg for. Jeg mener at vi ikke skal underslå virkningen av den politikken som vedtas i denne sal. Det pussige er at kritikken kommer fra dem som vanligvis vektlegger politikken mer enn markedsøkonomien, om politikken nå ikke virker eller bidrar til den positive økonomiske utviklingen. Stortingets behandling av budsjetter har selvsagt konsekvenser. Ellers ville det ha vært merkelig med all den mediestøy som er rundt budsjetter, om de ikke hadde virkning på de faktiske økonomiske resultater. Jeg vil understreke dette i dag, på Stortingets siste dag, i alle fall før stortingsvalget. Høstens valg er også et viktig valg om hvilken økonomisk politikk vi skal føre de neste årene. Valget står mellom på den ene side en regjering som fornyer velferden, reduserer skattene, trygger jobbene – og har dokumentert det gjennom resultater – og på den annen side et sosialistisk eksperiment som kan true jobbene og dermed på sikt også undergrave velferden. Vi ser ved behandlingen her i dag en antydning til hva slags politikk en eventuell sosialistisk regjering kunne tenke seg å føre, om den skulle komme til makten. Senterpartiet vil ta ekstra penger fra pensjonsfondet, foreløpig kalt petroleumsfondet. Dermed kan vi konstatere at partiets løfte i et utspill for noen uker siden fra deres parlamentariske leder, om at de skulle prøve å føre en ansvarlig økonomisk politikk, var et løfte som ble kortvarig. Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet vil øke skattene på norske arbeidsplasser. Nå i debatten i denne uken ble det også dokumentert at de vil øke skattene for norske boligeiere. Det skulle også bli dyrere for dem som ville investere i Norge. Sammen gir dette utrygge jobber og mindre til velferd. Disse tre partiene er uenige om mye i den økonomiske politikken – om handlingsregelen, om reglene for petroleumsfondet og om bruk av dette, om skattesystemet og om pengepolitikken. De tre partiene vil kanskje kunne bli enige. Men jeg føler meg ganske viss på at kompromisset ikke vil bli vakkert. Da hadde man vist det frem før valget, men det gjør man altså ikke. Ved avslutningen av denne sesjonen føler jeg et sterkt behov for å si at i mine fire år som finansminister – foreløpig – har jeg hatt den glede å samarbeide med en meget kompetent finanskomite i Stortinget. Jeg vil takke for et meget godt samarbeid. Jeg vil fremheve komiteens særlige evne til å finne praktiske resultater når problemene har vært som størst.