Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Vi har – til tross for våre utfordringer – relativt sett verdens beste arbeidsliv, både kvalitativt og kvantitativt, og vi har et av verdens beste velferdssystem. Disse tingene henger sammen og er gjensidig avhengig av hverandre. Det har ikke kommet av seg selv, det er ingen selvfølge at det skal være nettopp slik, det er resultatet av bevisste politiske valg og prioriteringer gjennom år – akkurat som politiske prioriteringer i årene framover bestemmer om det fortsatt skal være slik. Der Arbeiderpartiet de siste åtte årene har prioritert tiltak som har sikret velferden og styrket arbeidslinja, har Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre i denne sal prioritert skattekutt sammen med angrep på arbeidsmiljøloven, svekkelse av arbeidstakernes rettigheter og motstand mot kampen mot sosial dumping. Når vi her i dag behandler det første budsjettet som den nye regjeringen har lagt fram sine endringer til, ser vi helt klart et retningsskifte: store skattekutt, svekkede velferdsordninger – ordninger som har vært brukt til å understøtte arbeidslinja, f.eks. barnehagene og pappapermisjonen. Vi ser økning i kontantstøtten og et uttalt mål om ekstra opptrapping samt bevaring av skatteklasse 2. Summen av alle disse endringene vi ser i dag, svekker arbeidslinja. Dette, sammen med en varslet ny kurs for arbeidslivet gjennom endrede arbeidstidsordninger, flere midlertidige ansettelser, og det jeg frykter blir et gedigent hvileskjær i kampen mot sosial dumping, gjør at denne regjeringen allerede er dårlig nytt for norsk arbeidsliv. Våre felles utfordringer framover gjør at vi må styrke og ikke svekke arbeidslinja. Vår kanskje største utfordring nå og framover handler om sosial dumping og arbeidslivskriminalitet, som vi ser at vi – til tross for den forrige regjeringens massive innsats gjennom åtte år, med til dels ganske radikale tiltak – ikke har fått bukt med. Vi ser at det fortsatt brer om seg. Vi har klart å stagge utviklingen, men vi må gå videre. Vi la fram en tredje handlingsplan med nye tiltak senest i juni, tiltak regjeringspartiene stemte imot. Vi kommer ikke til å hvile i Arbeiderpartiet, vi kommer til å fortsette å foreslå nye tiltak i kampen mot sosial dumping, for det kommer til å være nødvendig, og vi er framoverlent. Den nye regjeringens holdning i regjeringsplattformen er at de tiltakene vi har innført, skal evalueres før nye kan vurderes. Det er, med respekt å melde, ikke bare defensivt, det er et varsel om et skritt tilbake og et tilbakeslag i kampen mot de useriøse elementene i norsk arbeidsliv. Vi trenger ikke mer evaluering. Den forrige regjeringen evaluerte stort sett de fleste tiltakene. De har fungert sammen. Vi trenger de vi har, men der har også regjeringen varslet at de muligens kommer til å reversere noen av de mest treffsikre tiltakene. La dem få virke. Vi trenger nye tiltak for å fortsette å stagge utviklingen, fortsette å hindre at sosial dumping får ta nye kvelertak på den seriøse delen av arbeidslivet vårt. Regjeringens holdning er å vente og se, og at nye tiltak må ha bevist sin eksistensrett før de innføres. Det å vente og se an behovet for tiltak mot sosial dumping, blir dramatisk. Det betyr at arbeidslivet forvitrer, at arbeidere utnyttes og hver eneste dag betaler prisen for regjeringens tilbakelente holdning med umenneskelig arbeidsmiljø og lønninger det absolutt ikke går an å få kjøpt en vinterkåpe med på én eller to eller tre måneder. Representanten Asheim viste til velgernes ønske om en ny politikk og ny retning. Vel, på arbeidstakersiden var det ikke noe ønske om en slik ny retning. Arbeidstakersiden ber ikke om høyresidens løsninger, de ber ikke om flere midlertidige ansettelser, mer makt på arbeidsgivers hender, mer konkurranse på lønn og arbeidsvilkår, om dårligere permitteringsvern i usikre tider. En arbeidslivspolitikk i skjæringspunktet Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre er dårlig nytt for folk flest. Det er ikke framtidsrettet, det er tilbakeskuende. Arbeiderpartiet har en annen kurs. Vi er garantisten for en arbeidslivspolitikk som kombinerer fleksibilitet med trygghet, som tar inn over seg og møter arbeidslivets reelle utfordringer og behov, og som ikke baserer seg på gamle ideer og gamle løsninger.