Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Jeg er glad for at denne interpellasjonen tas opp her i dag, og jeg deler representanten Hadia Tajiks utfordring eller spørsmål rundt hvordan vi skal sørge for at alle elever har noe å bryne seg på. Det vi vet er kjernen i motivasjonen, er at man får krevende, men realistiske forventninger stilt til seg, at man har noe å strekke seg etter, og at man får vurderinger og tilbakemeldinger på hvordan man klarer det. Det gjelder de elevene som kan streve med fag, men det gjelder også de elevene som har lett for fag, eller som har spesielle interesser i noen fag. Alle elever, også de elevene som lærer raskt, har rett til en opplæring tilpasset elevens evner og forutsetninger. Det står i opplæringsloven § 1-3. Dette gis i dag på ulike måter innenfor rammen av dagens regelverk. Men i tillegg har vi noen spesielle ordninger som skal imøtekomme behovene for elever som lærer raskt og er faglig sterke. Som representanten Tajik var inne på, viser forskning at det som er motiverende og utviklende for denne elevgruppen, ser ut til å være å la elevene gå fram raskere enn de andre elevene, inkludert å hoppe over klasser. Dersom ikke elevene får passende utfordringer, ser de heller ikke nytten av å lære seg gode arbeidsvaner og utvikle effektive læringsstrategier. Mange høytpresterende elever har høy motivasjon, men de trenger likevel læringsstøtte slik at de blir «sett på veien» og får faglige utfordringer tilpasset sitt nivå. For å imøtekomme behovet for en raskere progresjon i fag for enkelte elever på ungdomstrinnet har vi innført muligheten til å ta matematikk, naturfag, samfunnsfag, engelsk og fremmedspråk fra videregående opplæring. Ordningen er ikke en rettighet for elevene, og elevene er avhengige av at skolen og kommunen samarbeider tett med videregående opplæring for å etablere et tilbud. Ifølge de dataene vi har for skoleåret 2009–2010, oppgir kommunene at til sammen 724 elever på ungdomstrinnet tar fag fra videregående skole. Cirka 400, altså mer enn halvparten av disse elevene, er elever på skoler i Oslo, og i flere fylker er det ingen eller bare en–to elever som benytter seg av denne ordningen. Nå kan det være ganske store lokale ulikheter som gjør om det er lett eller vanskelig å tilrettelegge for at man kan følge undervisningen fra en videregående skole hvis man er elev på en ungdomsskole. Det kan ha med nærhet til videregående skole å gjøre og andre ting. Men det er uansett sånn at det er potensial for et langt større omfang av den muligheten man har til å tilrettelegge for at elever på ungdomsskolen som trenger større faglige utfordringer, kan følge et opplegg på videregående skole. Det går ut på at de elevene som har kommet seg gjennom den matematikken det er forventet at de skal gjøre på ungdomstrinnet, på et mye tidligere tidspunkt enn ved slutten av 10. klasse kan gå videre og starte med matematikk på et høyere nivå i videregående og eventuelt fortsette med faget på universitetsnivå mens de er elever på videregående. Vi ser at det er behov for bedre informasjon til skoleeiere og skoler om ordningen. I tildelingsbrevet til Utdanningsdirektoratet for 2011 blir direktoratet bedt om å utarbeide og formidle eksempler om ordningen med å ta fag fra videregående opplæring. I tillegg blir direktoratet bedt om å vurdere om ordningen kan utvides til flere fag, og om det er grep som kan gjøres for å legge bedre til rette for bruk av ordningen. Jeg vil komme tilbake til hvordan dette fungerer, bl.a. i forbindelse med meldingen om ungdomstrinnet, som kommer om noen få uker. Men det er sånn at vi har fått en stadig økt oppmerksomhet rundt utfordringene knyttet til disse elevene. Mange av dem har opplevd å bli kraftig demotivert fordi mengden av oppgaver har økt, men utfordringene i tilknytning til oppgavene har ikke økt på samme måte. Det er en mye større bevissthet rundt disse problemstillingene nå enn det var for kun kort tid siden. Jeg har også lyst til å ta opp et par andre muligheter som elevene har når det gjelder å strekke seg litt ekstra, f.eks. denne TAF-ordningen. Flere fylkeskommuner gir elever på yrkesfaglige utdanningsprogram tilbud om fagbrev og spesiell studiekompetanse på samme tid med fordypning i realfag i løpet av en fireårsperiode. Dette er et skoletilbud som skjer i samarbeid mellom den videregående skolen og lokalt næringsliv. Det er 16 videregående skoler i dag som har dette tilbudet, og TAF-ordningen stiller veldig store krav til elevene, fordi de i tillegg til ordinær opplæring i yrkesfag etter 2+2-modellen skal ha generell og spesiell studiekompetanse samtidig. TAF er ikke en del av den nasjonale tilbudsstrukturen, men vi ser på dette som et godt tilbud for elever som ønsker å kombinere praksis med de mer teoretiske fagene fra studiespesialiserende utdanningsprogram. Departementet har nylig hatt møte med «TAF-miljøet» for å se om vi kan legge bedre til rette for denne ordningen. Så vil jeg gjerne nevne prosjekt til fordypning, som utgjør en betydelig del av den obligatoriske opplæringen på yrkesfaglige utdanningsprogram – 21,4 pst. over to år. Intensjonen med faget er primært at elevene skal få prøve seg på yrkesfagene i Vg3 når de går på Vg1 og Vg2. Men for enkelte elever som ønsker generell studiekompetanse, er det mulig allerede på Vg1 å bruke timer fra prosjekt til fordypning til dette. Timer fra prosjekt til fordypning kan også brukes til å ta programfag fra studieforberedende utdanningsprogram, som f.eks. fremmedspråk eller idrett. Det er også sånn at elever som ønsker å ta flere fag på videregående nivå enn det som ligger innenfor rammene for opplæring i skolen, kan melde seg opp i fag som privatist. Elever som gjør dette innenfor ordinær opplæringstid, vil kunne ha disse tilleggsfagene på vitnemålet fra videregående skole. Avslutningsvis vil jeg bare si følgende: Det er viktig at vi er opptatt av å gi alle elever i skolen utfordringer og opplæring som er tilpasset deres evner og forutsetninger. Jeg deler interpellantens utgangspunkt, at vi er i veldig stor grad tjent med å videreutvikle den fellesskolen som er Norges skolemodell. Vi vet at det betyr at barn uansett bakgrunn går i den samme skolen i veldig stor grad, og vi vet at en viktig del av kjennetegnene ved et godt utdanningssystem er at man har stor grad av sosial likhet. Vi vet også at det gamle kursplansystemet, dvs. at man plasserte ungdom i kursplaner med ulike forventninger til seg, låste barn og ungdom inne i opplæringssystemer som ga mange av dem for lite forventninger, og gjorde at mange ble hindret i å utvikle seg i forhold til det potensialet de hadde. Så den utfordringen vi har, er å gi tilpasset opplæring på en sånn måte at alle har noe å strekke seg etter, men samtidig bevare det fellesskapet som vi vet er så avgjørende for alle elevenes utvikling i et samspill. Med de tilpasningene som jeg har vært inne på her, som vi bør kunne få brukt mye mer i norsk skole, tror jeg vi er på vei til å lage en tilpasset opplæring innenfor fellesskolens rammer, som gjør at vi både holder læringstrykket i forhold til alle elevgrupper og også klarer å ta vare på det fellesskapet som er av så stor verdi.