trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Jeg vil vise til forslagene fra SV og Senterpartiet, hvor vi blir beskyldt for at vi ikke er med på dem, og at vi burde ta ansvar. Hvis vi ser på forslag nr. 13, ber en om å se på utviklingsplanen for Rjukan og Kragerø på nytt. Det betyr at en også utsetter utbyggingen i Skien og Notodden. Vi kan ikke dele opp en plan hvor et punkt henger sammen med et annet punkt. Når det gjelder forslag nr. 14, står det at «akuttfunksjoner og døgnbehandling inntil videre videreføres». Det betyr at det må være noe «inntil videre». Jeg har selv vært i en situasjon hvor jeg har gått i fakkeltog, hvor jeg har jobbet i sykehus, og jeg kjenner til engasjementet, men jeg er også opptatt av at det skal være kvalitet på det vi har. Når vi blir beskyldt for ikke å lytte til demokratiet, har jeg lyst til å si at 11 av 18 kommuner har støttet planene. Kristelig Folkeparti har sagt: Det hører vi på! Så hører vi i tillegg på at vi, for å kunne gjøre ting på Rjukan, skal legge ned hvis ministeren kan vise til prehospitale tjenester som faktisk ivaretar innbyggerne som bor der. Det kan bety legevakt, det kan bety ambulanse, det kan bety en ny base for luftambulanse en eller annen plass i Telemark. Det kan dreie seg om hvor vi har øyeblikkelig hjelp-sengene. Det kan bety at vi kan ta opp tjenester som de har gjort i Bjerkreim kommune, hvor de har utdannet sine egne sykepleiere til akuttmedisinsk utdanning, som kan bli en del av ambulansetjenesten. Her kan vi tenke nytt. Så har jeg lyst til å si noe til dem som drar fram Flekkefjord. For Kristelig Folkeparti er det en stor forskjell på sykehuset vi nå snakker om, og Flekkefjord og Vest-Agder. Fylkene Vest-Agder og Aust-Agder og Rogaland har til sammen fem sykehus. Rogaland dekker ca. 500 000 innbyggere og Agderfylkene 300 000. Avstanden mellom Stavanger og Kristiansand med E39 tilsier, som jeg sa i mitt første innlegg, at det må være en plass å stabilisere pasienter. Så Kristelig Folkeparti vil stryke ganske mye i forhold til å tenke at det i en sykehusplan ikke skal være en akuttfunksjon mellom Kristiansand og Stavanger, når E39 går der, og det går en togbane der. Det vil være uansvarlig.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Når Kristelig Folkeparti ikke støtter Arbeiderpartiets forslag nr. 11, er det fordi vi stoler på at lokalsykehusene kommer som en del av den nasjonale helse- og sykehusplanen – og det skulle bare mangle, for de er noe av det viktigste vi har der ute, og som skal være en del av hele den helsekjeden som landet vårt skal bygge på. Når vi støtter forslag nr. 12, er det fordi vi ikke en gang til vil ha Oslo-prosessen, hvor det ikke var midler til en omstilling. Derfor har vi valgt å si at vi vil være med og stemme for forslag nr. 12. Vi vil også stemme for forslag nr. 10, fra Høyre og Fremskrittspartiet, for det er viktig å få på plass en helse- og sykehusplan. Som tidligere leder for et stort akuttmottak unner jeg folk på Rjukan å være knyttet til og være en del av akuttjenesten på Rjukan, som vil sikre at vi får gode tjenester på Telemark sykehus i Skien. Det er best for folk i Rjukan, det er jeg helt overbevist om.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Ministeren sier at han vil utarbeide en egen strategiplan for ungdomshelse. Hvor mange av de tiltakene som er foreslått i representantforslaget, vil være med? Vil statsråden ha en egen handlingsplan for denne strategiplanen, sånn at det blir konkrete tiltak ut av strategiplanen, eller skal det være på et overordnet nivå, uten tiltak?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Jeg synes det er kjekt å få mange lovord, men jeg synes det er enda kjekkere med handling – det vet folk som kjenner meg. Jeg skulle ønske det hadde vært mer handling bak de fine ordene i dag. Det er sant, som Venstres representant sa, at dette vil koste penger. Samtidig har jeg lyst til å si at de store aborttallene koster enormt mye menneskelig lidelse – før valget er tatt og etter at inngrepet er gjort. Det koster sykehuspenger i tillegg. Dette må vi ta med oss i regnestykket. Så er Kristelig Folkeparti inderlig klar over at guttene også må informeres om å få lov til å ta ansvar, og ta ansvar for det de har gjort og vært med på. Samtidig er det jentene som faktisk må ta belastningen med abortinngrepet. Kristelig Folkeparti har ikke sagt at vi ville hatt alle de ti forslagene igjennom med en gang, men vi skulle ønske at vi kunne sagt at det kunne vært en opptrappingsplan. Når vi nå går inn og støtter forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet, er det i håp om at ikke disse tiltakene skal forsvinne ut i det store intet, men at det faktisk skal kunne bidra til å få en plan som kan ansvarliggjøre oss for å få ned aborttallene, som alle har sagt at de ønsker.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-06-17:
Etter å ha hørt noe av debatten rundt regjeringens generelle landbrukspolitikk virker det som om dobbelttenkning – altså å ha to meninger som er gjensidig utelukkende – ikke bare er noe som finnes i dystopiske romaner, men også i ordskiftet vårt. Hvordan skal man ellers tolke de argumentene vi har hørt, om konsekvensene for dyrevelferden i Norge? I en situasjon der man legger opp til strengere kontroll for å sikre dyrevelferd, høres det rart ut at dyrevelferden samtidig skal bli svekket. Det er gjensidig utelukkende. Men jeg begynte ikke med begynnelsen, så jeg skal komme til begynnelsen nå. I et system der man avler dyr for å bruke dem som matressurs, skulle det bare mangle at man også viste respekt for dyrene. Det er nærmest slik at jo mer det forskes på dyrs intelligens og følelsesliv, dess mer overrasket blir man over hvor til stede disse medskapningene faktisk er. Baconet – holdt jeg på å si – kommer fra en gris som er mer intelligent enn de bikkjene vi bruker som kjæledyr, og man har funnet ut at kyllinger kan forestille seg hvordan framtiden kommer til å bli. Det minner oss om hvor viktig det er å ha respekt for dyrs egenverdi og egenart. Jeg er veldig glad for at vi har fått en statsråd som setter dyrevelferd høyt. La meg ta noen eksempler, som også går utover det som er hovedtemaet i dag. Driver man med kyllingproduksjon i Norge i dag, er det noe man bare har mulighet til å gjøre tilsvarende 0,6 årsverk – man blir altså nærmest tvunget ut i deltid. Ved å doble konsesjonsgrensene kan man drive med kyllingproduksjon på heltid. Det betyr bedre tid til å følge opp dyrene. Det er gode nyheter for kyllingen. Dersom dyrevelferden ikke er god nok, vil bonden merke de regelendringene som blir foreslått, ved at man må ha færre kyllinger. Ønsker man økt produksjon, må man dokumentere godt dyrehold. Vi har en regjering som jobber for at dyrevelferd skal belønnes og bli et konkurransefortrinn. Det er gode nyheter for dyrene. I dag er det minst ett tilsynsbesøk av veterinær i året, nå blir det krav om minst to. Det er gode nyheter for dyrene. Vi må også se dette i sammenheng med at Mattilsynet i større grad skal prioritere tilsyn, og at de i tillegg har fått beskjed om å drive med mer feltarbeid og mindre kontorarbeid. Når man også endrer tilskuddsreglene, slik at man får mer tilskudd jo flere dyr, vil man på sikt se et landbruk der flere får jobbe heltid. Fordelen med det har jeg allerede vært innom. Det er ikke slik som enkelte hevder, at strengere krav til dyrevelferd fører til dårligere dyrevelferd. Det er gjerne slik at det er retorikken som er selvmotsigende, ikke virkeligheten.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-06-17:
Representanten Geir Pollestad avla meg en liten visitt i sitt innlegg når det gjaldt dyrevelferd, og mente at enkelte av de virkemidlene som vi ønsker å bruke for å bedre dyrevelferden, ikke er gode. Men jeg synes det er litt vanskelig å la seg belære av en representant fra et parti som kom definitivt dårligst ut i kåringen av hvilke partier som er gode på dyrevelferd, i valgkampen i fjor. Dette er en interessant debatt, og jeg stusser litt over at representanter fra de rød-grønne partiene prøver å framstille sin egen politikk som en dundrende suksess. Det var den jo ikke. Eller det kommer kanskje litt an på hva man mener med suksess. Hvis ca. 9 000 tapte bruk, redusert jordbruksareal, redusert kornareal, redusert selvforsyningsgrad, redusert antall bruk med melkeproduksjon, redusert planteproduksjon – alt dette – var meningen, hvis det var meningen at det skulle gå slik, kan man jo kalle det en suksess. Men alle vet jo at det ikke var det de prøvde på, det var bare politikken deres som ikke dugde til noe bedre. Når vi vet at det er det som er sannheten, ville jeg kanskje nedprioritert mitt behov, hvis jeg var rød-grønn representant, for å være så utrolig høy i hatten. Arbeiderpartiet har tidligere og i denne debatten skrytt av sin egen landbrukspolitiske plattform. Men en god leveregel når det gjelder skryt, må være at man har noe konkret å skryte av. Hvis man går gjennom den landbrukspolitiske plattformen til Arbeiderpartiet, finner man ikke akkurat veldig mange konkrete tiltak. Det vage, derimot, lyser mot oss. Noe konkret finner vi, riktignok, det skal sies. På side 14 står det at man vil «arbeide for at kornlager kan etableres». Men så er det da kommet en rapport fra Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning som viser at kornlagre ikke øker forsyningssikkerheten. Faktisk kan slik regulering, står det, «svekke markedsaktørenes motiv for egen risikohåndtering». Men dette har jo Arbeiderpartiet allerede sagt i sin landbrukspolitiske plattform at er fornuftig, og det gjør at jeg lurer på om dette er noe Arbeiderpartiet kommer til å prioritere i sitt budsjett. Det ville vært en pussig prioritering, men det ville i hvert fall vært noe konkret. Så jeg håper vi får svar på det.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-06-17:
Landbruket er en viktig og framtidsrettet næring. Utøverne er blant landets mest arbeidsføre – kompetente og effektive fagarbeidere. Skal de få muligheten til å bringe sin egen næringsvirksomhet og hele næringen videre, må politikken legge til rette for nettopp det. Jordbruksarealet totalt ble redusert med 5 pst. under de rød-grønne. Kornarealet ble redusert med 11 pst. under de rød-grønne. Andelen leiejord økte fra 38 pst. til 43 pst. under de rød-grønne. Antall gårdsbruk ble redusert med 9 000 under de rød-grønne. Antall bruk med melkeproduksjon ble redusert med 37 pst. under de rød-grønne. Særlig Arbeiderpartiets landbrukspolitiske signaler går helt ut i spagat i denne debatten – fra partiets landbrukspolitiske plattform, som visstnok åpner for visse forslag til strukturendringer og forenklinger, til representanten Kolberg, som vil skjerme næringen mot endringer, fordi den har et stempel fra den sittende regjeringen. Jeg trodde alle var enige om at mer politikk som ikke virker, er feil politikk. Heldigvis har vi en regjering og et stortingsflertall som tar dette inn over seg. Norge har store og økende skogressurser. Vi er trolig blant de land i verden som har størst tilvekst i forhold til det kvantum som tas ut gjennom hogst hvert år. Dette viser et betydelig næringspotensial, og det har store miljø- og klimamessige fordeler. Regjeringen har gitt gode signaler til næringen om at et aktivt og lønnsomt skogbruk og en konkurransedyktig skogindustri er viktig og et satsingsområde. Det ligger inne 214 mill. kr til skogbruket for 2015. Jeg vil oppfordre til at regjeringen prioriterer infrastrukturtiltak i sitt videre arbeid med fordelingen av disse midlene – infrastruktur for primærskogbruket og for skogindustrien. Dette er en særdeles transportintensiv næring. Skal vi legge grunnlaget for både økt skogproduksjon og skogindustriell utvikling, må infrastrukturen være god.
Anders B. Werp (Høyre), 2014-06-17:
Det er en klok og samlende vurdering som regjeringen har foretatt i denne saken. Jeg synes også det er gode vurderinger som er foretatt i merknadene fra en samlet komité, som foreslår å vedlegge saken protokollen, i påvente av en kommende debatt. Når jeg for min del ba om ordet, var det for å synliggjøre mine forventninger til den debatten. Debatten er helt nødvendig – den må vi ta. Vi må balansere hensynet til personvern opp mot behovet for etterforskningsverktøy for å bekjempe kriminalitet. Jeg håper at den debatten om dette temaet som kommer i denne sal, ikke blir en polarisert debatt, slik vi opplevde forrige gang. Det bidro ikke til noe godt for noen saker, vil jeg påstå, fordi man sto fastlåst i et standpunkt og ikke var særlig lydhør overfor motpartens argumenter. Det gjaldt begge sider i debatten – det innrømmer jeg. Jeg tilhørte dem som stemte for implementeringen av DLD. Vi skal debattere personvernet samtidig som vi skal debattere politiets behov for å kunne bekjempe både tradisjonell kriminalitet og den nye kriminaliteten – om vi kan kalle den det – som er under rask utvikling. Jeg må si jeg stoler på politiet når de sier at det knapt nok finnes en alvorlig kriminalsak i dag hvor man ikke benytter digitale spor med stor nytteverdi. Men det er også en annen type kriminalitet. Det er den kriminaliteten som begås i det digitale rommet. Hvordan skal vi møte den uten å ha en balansert tilnærming til lagring av data og tilgjengelighet av digitale spor i ettertid? Da tenker jeg på ID-tyverier, digitale svindler og helt ut til ytterpunktet, som går på spionasje mot bedrifter, næringsliv og nasjonalstater. Dette er det behov for å diskutere på en balansert måte, jeg imøteser det. Jeg berømmer komiteen for å ha lagt fram en balansert innstilling og en god konklusjon så langt, og jeg gleder meg også til et viktig arbeid og resultatene av det fra regjeringens side.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2014-06-17:
Jeg tenkte jeg skulle starte innlegget mitt med utgangspunkt i skiflygingshistorien. I 1986 bestemte FIS at lengder på over 191 meter ikke skulle måles. Dette gjaldt til etter VM i Planica i 1994. Da hadde så mange hoppet over denne lengden uten å ha fått poeng for det, at regelen ble fjernet for godt. Dette har en viss grad av overførbarhet til landbrukspolitikken, men her har reglene blitt stående opp til denne dag, til tross for en rivende utvikling i landbruket, en utvikling som ikke er drevet fram av politiske vedtak, men av kunnskap, teknologiutvikling og dyktige utøvere. Landbruket har vært kjennetegnet av kortreist kunnskap, der forskning og utvikling er implementert i et nært forhold mellom forskningsmiljøet på Ås og bønder som ville ta forskningsresultatene i bruk. Dette har gitt oss større avlinger, nye dyrkingsteknikker og bedre husdyr som produserer mer, og det har vært med på å holde produksjonen oppe til tross for nedgangen i areal. For en som har levd en stund, er født på gård og har vokst opp som bonde der, er det bare å gi seg over over den utvikling som har skjedd på de 63 årene som har gått – fra håndmelking til robotmelking, fra hest og vogn til traktorer, fra selvbinder og treskeverk til skurtreskere, fra allsidig drift til spesialisering, fra mange hender til få hender, fra et myldrende liv til ensomhet, fra å være arbeidsplass for mange til å bli en deltidsarbeidsplass for de få, med vesentlig inntekt fra annet arbeid. De fleste kommuner hadde eget meieri. I dag produserer Akershus og Oslo 1,8 pst. av landets melk. Hovedutfordringene for landbruket er avgjort mange, men jeg vil gjerne nevne tre viktige elementer: Rekrutteringen: Når unge velger yrke, taper landbruket, i beste fall blir landbruket en tilleggsnæring. Mange velger å leie ut jord og bruke gården som bosted. Sosiale utfordringer: Behovet for ferie og fritid er langt viktigere i dag enn det har vært. Jeg har merket meg debatten om skolebarn som kom i forlegenhet når ferieopplevelsen skal deles. Slik var det også før, men da var vi flere i samme båt. Kostnadsveksten: Når krav til dyrevelferd, miljøtiltak og andre krav kommer, faller mange fra for man har ikke råd til å investere i nødvendig utstyr. I Planica målte man lengdene. Man opplevde verdensrekorder. Jeg vil påstå at bøndene har gått i bresjen for den utviklingen vi har sett de senere årene, og den politikken man nå legger opp til, er å bringe politikken opp på det nivået bøndene allerede er, bare at nå skal alle få belønning for innsatsen.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2014-06-17:
Jeg synes denne prosessen har vært en prosess under utvikling. Vi har gjennom det arbeidet som er gjort i komiteen, og det arbeidet som statsråden har gjennomført i departementet, greid å komme fram til praktiske løsninger på praktiske problemer for veldig mange. Jeg tror en skal være klar over at dette berører noe mer enn bare Steinberg stasjon. Det berører egentlig jernbanens konkurransekraft og jernbanens konkurranseevne. Vi bygger ut veldig mye jernbane i dette landet for å sikre at den tar mange passasjerer og utnytter det som er jernbanens store forse: kapasitet, punktlighet og hastighet. Punktlighet er et utrolig viktig element for jernbanen. Når vi har samtale med dem som transporterer gods på jernbane – det fins faktisk noen av dem fortsatt – er det én ting de påpeker, og det er punktlighet, at varen kommer fram til rett tid på rett sted. Punktlighet er også viktig for dem som skal på arbeid, at man faktisk kommer på arbeidsplassen til rett tid. Så er det slik at i et trafikkert sentrumsområde som Oslo-regionen, er det utrolig mange tog. 70 pst. av togtransporten foregår i vårt område. Vi er nødt til å stole på at de som sitter med fagkompetansen, greier å styre denne trafikken gjennom en oslotunnel som er nesten sprengt. Vi har et problem allerede i dag med punktlighet på en rekke strekninger. Man kan ikke undervurdere det elementet. Det vi må satse på, er å få et bedre samspill mellom tog og buss – hvor skal toget stoppe, og hvor skal bussen bidra? I forbindelse med ruteendringene i 2012 var jo noe av suksessen at man snudde bussrutene og matet til toget, slik at toget kunne bli fullt. Og veksten kom. 7,3 pst. er mye mer enn NSB noen gang har vokst; det har stort sett vært på null. Men de frakter 67 millioner reisende totalt sett, altså påstigninger. Det skal mye til å kunne ha oversikt over hvordan det skal gjøres, med det materiellet man til enhver tid har. Man er avhengig av godt materiell, man er avhengig av mannskap, og man er avhengig av at man har et stoppmønster som bidrar til at jernbanen faktisk kan være en konkurransedyktig aktør.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2014-06-17:
Jeg tok ordet til en kort merknad til Heikki Eidsvoll Holmås. Han spurte om hvordan «Vevelstadavgreininga» var tatt ut. Den ble tatt ut av den forrige regjeringen i desember 2012. Da bestemte man seg for at det var mye mer rasjonelt å bygge tilkoblingen sør for Ski enn å gjøre det i en tunnel som allerede var ganske dyr. Så det var den forrige regjeringen som gjorde det valget.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Å produsere mat er verdens viktigste yrke. Ingen klarer seg uten mat, dessuten er god mat godt. Om vi vil eller ikke, påvirker situasjonen internasjonalt også oss i Norge. FNs klimapanel advarer mot at det blir en knapphetsressurs. Flere sulter, klimaendringene gjør det vanskeligere å produsere mat, og det gjør at vi i Norge ikke bare har en rett, men en plikt til å utnytte arealressursene våre til å styrke matproduksjonen for å mette flere mennesker. Senterpartiet mener at for å nå målet om økt matproduksjon og jordbruk over hele landet må det sikres bedre inntekter til jordbruket. Det må føres en inntektspolitikk som gir bonden bedre betalt for maten som blir produsert. Inntektsforskjellene skal og må reduseres. Det er stort behov for oppgraderinger og nyinvesteringer i både driftsbygninger og jord. Det kjenner jeg godt til fra mitt eget fylke, Nordland. Senterpartiet mener derfor det må opprettes en egen tiårig investeringsplan og en pakke for hele landbruksnæringen, sammen med en fondsordning for skattefrie avsetninger for å nå disse målene. Dette oppgjøret er svært lite egnet for å øke norsk matproduksjon og sikre et levende landbruk i hele landet. Til det har det en profil som er svært distriktsfiendtlig, man flytter produksjonen fra distriktsområdene til sentrale strøk, selv etter forsøket fra Venstre og Kristelig Folkeparti på å trekke det i rett retning. Det er negativt for ikke bare Nord-Norge og Nordland, men for Vestlandet og en rekke bygdesamfunn der det er gode arealressurser for å produsere mat. Økt selvforsyningsgrad kan kun nås gjennom å ta jordressursene i hele landet i bruk til matproduksjon, ikke til utbyggingsformål. Til sist, økt selvforsyning er viktig både i et nasjonalt og et internasjonalt perspektiv, som jeg startet med.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Kvalitet i og tilgjengelighet til helsetjenestene er avgjørende for folks trygghet og tillit til sykehusene. Tjenestenes tilgjengelighet må være uavhengig av bosted og økonomi. Senterpartiet mener at de folkevalgte må ta kontroll over de helsepolitiske prioriteringene. Endring av sykehusstruktur og vesentlige oppgaver ved sykehus må avgjøres av Stortinget i en nasjonal helse- og sykehusplan. Senterpartiet mener at de folkevalgte skal diskutere og fatte beslutninger om sykehusstruktur. Foretaksloven har hele tiden forutsatt begrensninger i foretakenes beslutningskompetanse når det gjelder vesentlige saker av samfunnsmessig betydning, begrensninger som omfatter sentrale helsepolitiske prioriteringer som nedlegging av fødetilbud, sentralisering av akuttberedskap, fusjonering av sykehus og etablering av storsykehus til erstatning for lokalsykehus. Det vil være demokratisk falitt å la helsemyndighetene ta de endelige avgjørelsene om dette på egen hånd. I valgkampen gjorde Høyre et stort poeng av at Stortinget skulle delta i avgjørelsene ved en ny nasjonal helseplan. Nå handler Høyre i strid med disse valgløftene. Regjeringspartiene var offensive i sin plattform og ga inntrykk av at den nasjonale helseplanen skulle være et viktig, politisk styrende dokument. Hvis ikke Stortinget skal ta stilling til vesentlige endringer ved føde- og akuttilbudet, er det ikke mye igjen av disse lovnadene. Kristelig Folkeparti sto på vår side så sent som i går. Jeg registrerer at de har snudd i merknader, og jeg hører dem si noe annet her i salen. Jeg håper at man følger opp, ellers beklager jeg på det sterkeste overfor deres velgere. Arbeiderpartiet forsvarer selvsagt helseforetakene de selv innførte. Det er likevel synd at de ikke benytter muligheten i dag – som ligger gjennom vårt fellesforslag med SV – til å ta en ny vurdering av nedleggelsene ved Rjukan og Kragerø. Med vårt forslag kunne dette ha blitt gjort uten at det var til hinder for de andre endringsprosessene som er startet i helseregionen. For oss kan det se ut som at Arbeiderpartiet faktisk ikke har et ønske om å bevare akuttilbudet ved disse sykehusene, og at de derfor svikter den lokale befolkningen, som har vist et voldsomt engasjement. Senterpartiet mener det er behov for å lytte til lokalbefolkningen. Helseforetakene kan ikke styre på som de vil fram til det foreligger en nasjonal helse- og sykehusplan, for da vil denne planen ha lite betydning. Samtidig råder det stor tvil om nedlegging faktisk vil medføre økt kvalitet for pasienttilbudet, som ministeren hevder. Helseforetakene må derfor vurdere nedleggingen av akuttfunksjonene på nytt. Endringer av vesentlige oppgaver ved sykehus må avgjøres av Stortinget i en nasjonal helse- og sykehusplan. Dette handler til syvende og sist om hvem som skal bestemme over sykehusene våre. Senterpartiet mener at det er folket, gjennom politikerne. Dessverre er det et flertall i denne salen som mener at det er opp til byråkratiet å gjøre det.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Evalueringen av de tre OPS-prosjektene viste vel at vi fortsatt skal betale på det i ganske lang tid, og så vidt jeg vet, ligger det inne i statsbudsjettet, og det kommer til å ligge der i ganske mange år framover. Og medieoppslag i fjor høst viste vel også at de som sto bak utbyggingsselskapene, hadde ganske bra avkastning på det de hadde investert. Nå er ikke det feil, sett fra Senterpartiets side, at folk tjener penger – tvert imot – men spørsmålet er: Er det smart å bruke den metoden? Senterpartiet er positiv til å bruke erfaringene med metoden i OPS, med planlegging og kontraktstruktur. Det ser vi fordeler med med tanke på å få en mer helhetlig utbygging, sånn som vi gjør i Helgelandspakken. Så da er da spørsmålet til statsråden: Er det metoden, men ikke det private kapitalbidraget, som statsråden vil utnytte?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Jeg hadde ikke tenkt å forlenge debatten ytterligere, men det var så mange spark i øst og vest at jeg ble nødt til å ta ordet til ett nytt innlegg. Det er interessant når hørselen må være såpass selektiv som jeg har registrert. OPS er så mye, og jeg har gjentatte ganger, i hvert fall i to innlegg, sagt at den praktiske måten å gjennomføre dette med utviklingskontrakter, er Senterpartiet for. Trenger jeg å si det en gang til? Dette er Senterpartiet for. Det er finansieringsmetoden vi setter spørsmålstegn ved, for evalueringen har vist at det blir dyrere. Når det gjelder veiselskap og rentekompensasjonsordning for bompengelån, har vi ikke fått god nok informasjon til å ta reell stilling til hva som ligger der. Det må være et krav at vi har mulighet til å vite hva man skal fatte vedtak om, ellers er man i hvert fall ikke smart. Konklusjonen til slutt er at Senterpartiet vil ha mest mulig vei, mest mulig bane og annen infrastruktur bygd raskest mulig og på en smart måte og en billig måte. Det er det som er vårt poeng. Gi oss opplysningene man har om både veiselskapet og bompengebiten, så skal vi svare på om vi synes det er en smart måte å gjøre det på. Men vi gjør det ikke før vi faktisk vet hva det handler om.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Jeg tror jeg skal betro Stortingets representanter at det er sjelden Senterpartiet er veldig glad for dommer i EU-domstolen, men denne gangen var vi veldig tilfreds med det. Både omfanget og type lagring går langt mot det vi mener personvernet skal ivareta for norske innbyggere. Vi var imot implementering av direktivet i 2011 med de premissene som lå. Vi forventer at de innvendingene som nå er støttet av EU-domstolen i forhold til hvor langt dette gikk i overvåking av vanlige borgere, blir ivaretatt i den saken vi får til Stortinget. Vi forventer at regjeringen går kritisk gjennom de endringene som ble vedtatt i straffeprosessloven, ekomloven og annet liknende lovverk og regelverk, som sikrer en god balansegang mellom personvern og det som er nødvendig for kriminalitetsbekjempelse. Jeg avslutter her.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-06-17:
Vi skal nå behandle representantforslaget fra arbeiderpartirepresentantene om endring av veiloven § 27, slik at bompenger også kan benyttes til nødvendige eksterne beredskapstiltak. Jeg vil berømme komiteen for en saklig og god runde om et viktig tema. Tunnelsikkerhet har vi sett er et tema som stadig dukker opp, og det er behov for å gjøre vurderinger av hvordan vi sikrer beredskapen på en god måte. Det er mange ulike grunner til det, men det har dessverre vært ulykker de senere årene som har satt saken på sakskartet. I komiteens behandling har vi innhentet svar fra statsråden når det gjelder hvordan veiloven fungerer i dag, og hva som ligger inne der. Den korte versjonen av det er at for utbygging av nye prosjekt som er bompengefinansiert, kan man benytte bompenger også til beredskapstiltak, som det er vist til i forslaget her. Når det gjelder tunneler som allerede er ferdig bygd og i drift, er dagens ordning sånn at finansiering av reparasjoner, eventuelt ytterligere beredskapsutstyr til brannvesenet, skal betales av tunneleier, og det er brann- og eksplosjonsvernloven som regulerer hvem som har ansvar for de ulike tekniske og organisatoriske tiltak for brannteknisk sikring av vegtunneler. Man gjør et skille mellom de som skal bygges og er bompengefinansiert, og de som allerede er i drift, og som det er et vedtatt finansieringsopplegg for. Det er akkurat det skillet som også er litt av skillet i komiteens arbeid med forslaget. Intensjonen er god. Det som kan være en utfordring, er at der det allerede er et vedtatt finansieringsopplegg, der det allerede er i drift, må man åpne opp for et endret løp for bompengene for da å kunne finansiere et ekstra beredskapstiltak. Er det en ny sak, et nytt prosjekt, kan det ligge inne i det vedtaket som gjøres i den konkrete saken. Det som noen av partiene har pekt på, er at det kan være behov for en ytterligere presisering i veiloven når det gjelder nettopp de tunnelene som skal bygges, at man presiserer at det faktisk er rom for det. I tillegg har Arbeiderpartiet i argumentasjon, merknad og forslag argumentert for at det også skal gjelde for prosjekt som allerede er i drift. Høyre og Fremskrittspartiet har en merknad, der de peker på styrkede bevilgninger til tunnel. Utover det har jeg som saksordfører argumentert for de merknadene som er lagt inn av Senterpartiet, Arbeiderpartiet og Venstre når det gjelder behovet for en presisering, og at det er viktig at statsråden ser på behovene for sikring av de tunnelene som allerede er finansiert, igangsatt og driftes. Men det er som sagt Arbeiderpartiet som fremmer forslag om styrking også av den biten. Da har jeg redegjort for saken og takker komiteen for en rask og god behandling av forslaget.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Der jeg kommer fra, på Nord-Jæren og på Jæren, er en plass som populært blir kalt for Norges matfat. Samtidig er det en region som har den største prosentvise befolkningsveksten i Norge. Det gir et enormt press på å bruke god matjord til boliger, næring og infrastruktur. Det mange ikke vet, er at vi i Rogaland er store på ulike landbruksproduksjoner. Eksempelvis står én enkelt bonde i Sola for 10–15 pst. av all agurkproduksjon i Norge, og Finnøy alene står for 35 pst. av all tomatproduksjon i Norge. Arbeiderpartiets overordnede mål for landbrukspolitikken er matsikkerhet, landbruk over hele landet, økt verdiskaping og et bærekraftig landbruk. På landsmøtet i Arbeiderpartiet i 2013 stadfestet vi ettertrykkelig nødvendigheten av et sterkt jordvern. Vi vil opprettholde selvforsyningsgraden på dagens nivå – det vil si at med den befolkningsveksten vi har, må vi produsere mer norsk mat. Vi må sikre inntektsutviklingen på lik linje med andre yrkesgrupper, og vi vil ha et sterkere importvern. Det står i sterk motsetning til det Fremskrittspartiet og Høyre ønsker med sitt forslag til landbruksoppgjør. Vi snakker om kortreist mat, og at det også er bra for miljøet. Vi snakker om nisjeproduksjon, vi snakker om at et aktivt gårdsbruk er den sikreste garantien for at ikke kulturlandskapet skal gro ned, vi snakker om et landbruk i et sikkerhetsperspektiv når det gjelder matforsyning, og vi snakker om å ta hele landet i bruk – der landbruket kanskje er det viktigste distriktspolitiske virkemiddelet vi har. Før Erna Solberg ble statsminister, lovte hun at importvernet skulle de gjøre noe med bare hun ble statsminister. Videre lovte hun med stor entusiasme at landbruksstøtten skulle reduseres med minst 2 mrd. kr. Bøndene skulle få mer for maten sin, og kundene skulle betale mindre. Lyder det kjent? Joda, det minner faktisk faretruende om det opprinnelige forslaget deres. Så hun kan i alle fall på ett område si at hun har prøvd å innfri valgløftene, det er bare så synd at det er på dette området. Jeg tror på et levende landbruk i hele landet. Jeg tror på et aktivt jordvern, jeg tror på kortreist mat og på videreutvikling og mer kunnskap om hvordan man driver et godt landbruk. Det er mye som truer landbruksnæringens eksistens. Noe er felles uavhengig av hvor i landet en befinner seg, og noe har lokalt særpreg. På Jæren er befolkningsveksten en stor utfordring. Der er det også slik at blå politikere bygger ned dyrket mark i stedet for å ta jord som de kunne tatt. Vi er bekymret for at de områdene i fylket som fra naturens side har størst mulighet for storbruk, er de samme områdene der det er et betydelig press for å få gjort disse om til boliger og næringer. Dette ser vi bl.a. på Nord-Jæren og Jæren, og vi i Arbeiderpartiet er tydelige på at vi må ta hele landet i bruk, se sammenhengene og drive en langsiktig og tydelig landbrukspolitikk, der store, mellomstore og små bruk har en viktig rolle, og der vi ser by og land som en helhet, og at vi sikrer norsk landbrukspolitikk og den norske bonden. Det gjør ikke dette tilbudet.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg har sagt før i denne salen til statsråd Ketil Solvik-Olsen at han kan snakke om det som har vært før, men nå har han altså ansvaret for det som er her og nå og framover. Så jeg synes statsråden skal svare på de spørsmålene vi har, i stedet for å stille spørsmål om hva vi eventuelt gjorde da vi satt med regjeringsmakt. Alle vet hva vi gjorde. Folk har sett resultatene av det. På våren i fjor sa Bård Hoksrud til Klassekampen: «OPS er en elendig måte å finansiere veiutbygging på. Istedenfor at utbyggerne tar opp dyre lån for å bygge vei, bør staten sette inn pengene som trengs.» Han sa også at Høyres løsning med OPS var bortkastede penger. Da spør jeg statsråden: Hva er det som har skjedd på dette året, som gjør at statsråden og Fremskrittspartiet har snudd helt i synet på OPS som et godt virkemiddel for å bygge ut infrastrukturtiltak?
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg takker for svaret. Samtidig er det slik at vi ser at i mange sammenhenger, bl.a. i argumentasjonen rundt rentekompensasjonsordningen, at Fremskrittspartiet og statsråden er opptatt av at bilistene skal betale minst mulig. Jeg regner med at man også mener at fellesskapet skal betale minst mulig. Men til byggeindustrien sa statsråden rett etter at han ble minister, at det ligger i grunnholdningen til Fremskrittspartiet og Høyre at man er vennlige til private selskaper. Derfor er man nå mer innstilt på å benytte seg av OPS-ordningen. Er det slik at statsråden er villig til å betale prisen for den vennligheten når man ser at eksperter og andre, også evalueringer som departementet selv har gjort, viser at det vil bli mye dyrere å bygge vei og bane på denne måten? Er man villig til å lempe de kostnadene over på bilistene og framtidige generasjoner for å finansiere dette på en på en måte som man vet ikke er en klok måte å gjøre det på?
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Det har kommet så mange spørsmål, og det er så mange spark i øst og vest at jeg vet nesten ikke hvor jeg skal begynne. Men jeg har lyst til å begynne med å si at jeg en gang var statssekretær i Samferdselsdepartementet. Jeg var statssekretær da man sparket i gang de tre OPS-prosjektene. Det å skape et bilde av at noen er umoderne og gammeldagse, fordi man ønsker å være det og ikke ønsker å prøve noe nytt, er helt feil. Men de prosjektene har lært oss noe. Jeg har lyst til å gi et eksempel. Det er slik at de tre OPS-prosjektene vi har i dag, har en fastrente på 5 pst. og 6 pst., mens bompengeselskapene får låne til 3,6 pst. Man kan ta et regnestykke på 6 pst. og jamføre med 3,6 pst. Hvis man låner 1 000 kr i dag – over 25 år – til 6 pst. rente, må man binde seg til å betale totalt 1 000 kr i avdrag pluss 955 kr i rente. Hvis man låner til 3,6 pst. rente, blir det 1 000 kr i avdrag og 583 kr i rente. Det betyr at hvis staten, og ikke OPS-selskapet, låner, sitter man igjen med 422 kr. mer, altså 42 pst. ekstra å rutte med i byggeperioden. Da er det så enkelt at hvis prosjektet koster 8 mrd. kr, blir 42 pst. 3,36 mrd. kr. Uansett hvordan man snur og vender på det, er privat finansiering dyrere og koster mer, og prisforskjellene kan bli betydelige når man gjør det sånn. Med all ærbødighet – disse selskapene er ikke noen Moder Teresa som har tenkt å rulle ut vei og bane gratis for staten. Dette er private selskaper i god kapitalistisk ånd – som jeg til og med er for – og som ønsker å tjene penger. Det er også sånn at disse selskapene får lån av Den europeiske investeringsbank og Den nordiske investeringsbank, som låner ut 75 pst. av det de trenger. Jeg har forstått det sånn at dette er statlig eide banker – det er ikke kommersielle eller fond – som låner ut penger til privateide OPS-selskaper, som så tar et påslag før de låner dem videre til staten igjen. Dette ble kanskje mange tall og litt vanskelig, men det er dette som er fakta. Jeg vil si til representanten Orten at vi ønsker ikke å være umoderne. Vi ønsker ikke noe som helst av dette, men vi ønsker å få mest mulig vei for pengene. Og når vi ikke stemmer for det som i dag er foreslått om veiselskap og andre ting, er det fordi vi ikke vet hva vi skal stemme for. Hadde vi visst hva vi skulle få, kunne vi reelt sett gått inn og gjort en vurdering av hva vi skulle stemme for. Jeg synes det er ganske uansvarlig – med de opplysningene vi har fått fra statsråden – at et flertall i denne salen bare kan si «go» for noe som mangler så mange svar på hvordan dette kommer til å se ut til slutt. Arbeiderpartiet vil ha rasjonell, effektiv utbygging av vei og bane. Vi kan være med på å tenke nytt, men vi er ikke med på å hive pengene etter folk. Vi bør legge de pengene i veien – og ikke minst bygge ut banen.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Først av alt ønsker jeg å gi ros til en av forslagsstillerne, Abid Q. Raja, for at han tok initiativ til forslaget. Jeg har også veldig lyst til å gi ros til saksordføreren. Hun har på en veldig god og offensiv måte gjort at vi har fått til det som vi nå har på bordet. Jeg skal ikke si så mye mer om dette, for jeg synes representanten Godskesen sa det veldig godt. Men det er to ting som jeg tenkte jeg kanskje ville spørre statsråden om, slik at jeg ikke bruker replikkene etterpå. Dette er en viktig sak for alt det saksordføreren har nevnt, men det er også en viktig sak for arbeidsvilkårene for kollektivtransportens ansatte. I Arbeiderpartiet tenker vi at et felles elektronisk billettsystem også betyr at en er et godt stykke på vei mot kontantfri kollektivtrafikk, noe som vil redusere risikoen for vold, ran og trusler mot de ansatte som håndterer billettene. Da lurer jeg på om statsråden kanskje i sitt innlegg kan si noe om han kunne tenkt seg samtidig å se på muligheten for å tenke kontantfrie reiser, som er et tema som Transportarbeiderforbundet og de ansatte er veldig opptatt av. Den nasjonale reiseplanleggeren ble vedtatt i Stortinget i 2006. Jeg har ikke tenkt å klandre statsråd Ketil Solvik-Olsen for at han ikke har gjort noe, for det skal ikke han ha ansvaret for, men jeg vet at mange er opptatt av det, inkludert meg selv. Jeg vet bare at dette arbeidet var i gang, det var kommet et stykke på vei, og NRK var inne i bildet med tanke på å at det var de som skulle gjøre det, men så trakk de seg ut. Vi har sett i media at andre er interessert i å overta dette. Jeg lurer bare på om statsråden kunne sagt noe om hvor en er hen, og om det er noe som er interessant med tanke på faktisk å kunne få dette til.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Det har lenge vært et uttalt ønske om forenklinger i landbruket. Dette kommer til uttrykk gjennom flertallsmerknader både fra forrige storting og likeså fra det nåværende storting. I den forrige regjeringens stortingsmelding om mat og landbrukspolitikken var temaene forenkling og forvaltning viet et helt kapittel. Men det hjelper dessverre ikke bare å skrive om behovet for forenkling, en må også våge å gjøre noe med det dersom det skal bli forenkling. En kan saktens spørre seg om det er noe å våge. Når en går inn i denne typen virksomhet for å se på muligheter for forenklinger, rører en ved et system som har vært bygd opp gjennom mange år – der næringen har vært svært gjennomregulert. Når en så tar opp spørsmålet om forenkling, vil det berøre mange mennesker som i dag arbeider innenfor landbruket. Noen vil tape på en forenkling, mens andre vil tjene på den. Derfor skal det en viss porsjon mot til for å starte en forenklingsprosess innenfor en så gjennomregulert næring som landbruket er og har vært. Jeg er stolt over at Fremskrittspartiet har en statsråd som utviser det mot som skal til for å starte en prosess for omlegging, og som tidligere regjeringer stort sett har skrevet om, men ikke fulgt opp i tråd med sine uttalelser. Det er nå virkelig behov for en gjennomgripende omlegging av denne viktige næringen for landet, som også skal være bærekraftig inn i fremtiden. Med dette landbruksoppgjøret har regjeringen fremmet hele 29 forenklingsforslag, og jeg er fornøyd med at nesten alle forenklingsforslagene føres videre etter forhandlingene med regjeringens støttepartier i Stortinget. Avtalen om jordbruksoppgjøret prioriterer økt og mer effektiv produksjon av mat over hele landet. Det er et mål at landbrukspolitikken skal stimulere til økt matproduksjon med intensjon om økt selvforsyning, samtidig som produksjon av andre samfunnsgoder som kulturlandskap, reiseliv og spredt bosetting skal ivaretas. Den omleggingen av landbrukspolitikken som regjeringen har startet og allerede er kommet godt i gang med ved fremleggelse av denne saken, bør kunne bli en inspirasjon for unge mennesker som kan tenke seg en fremtid i landbruket, ettersom en legger opp til at det skal gå an å leve av denne næringen alene – uten å behøve å ta seg tilleggsarbeid annet sted for å få endene til å møtes. De som ikke ønsker endringer eller ikke våger å møte konsekvensene, vil alltid hevde at denne endringen nesten ikke betyr noe i denne sammenheng. På samme måten kan man ta for seg forslag etter forslag og ende opp med at det ikke blir noen forenkling. Med dette landbruksoppgjøret skjer det en kursendring som vil bli til det beste for landbruket i Norge, og som vil inspirere til nytenkning og optimisme i en virksomhet som også i fremtiden skal produsere en vesentlig del av den maten vårt land trenger.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-06-17:
Jeg kommer fra vakre, varierte Valdres, og hvert år kommer det tusenvis av turister på besøk dit. De legger igjen penger og skaper grunnlag for mange arbeidsplasser i Valdres. Men det vakre kulturlandskapet som turister fra hele verden kommer for å se, har ikke kommet av seg selv. Det er et resultat av en aktiv jord- og skogbrukspolitikk. Så for oss er ikke landbruket bare en næring som produserer trygg og god mat. Det er også en hjørnesteinsnæring som er viktig for det lokale reiselivet og næringslivet. Dette er ikke en unik historie om landbrukets viktighet for en vakker fjellregion i Oppland. Sannheten er jo at jordbruket er bærebjelken i mange av lokalsamfunnene i vårt langstrakte land. Sånn ønsker jeg at det skal fortsette å være, men den blå-blå regjeringen ønsker en annen kurs hvor distriktspolitikken skal kobles fra landbrukspolitikken, hvor små bruk blir lagt ned fordi de store skal bli større, og hvor sentralisering og liberalisering truer bosetting og matsikkerhet. Høyresiden snakker mye om forenklinger, men vi har hørt det før, og – beklager! – det er ikke alltid troverdig. Vi hørte at kvinnene skulle få det enklere ved at reservasjonsrett ble innført for noen få leger. Vi hører at arbeidstakerne skal få det enklere fordi de skal pålegges å jobbe mer og tjene mindre. Og nå er det altså bøndenes tur. De skal nemlig få et enklere liv ved at man fjerner gode tilskudds- og velferdsordninger. Det er nesten ikke til å tro. Jeg har ennå ikke hørt noen fra høyresiden forklare på en troverdig måte hvordan bøndene skal få det enklere ved å tape hundrevis av kroner, og ved at de får en uforutsigbar framtid når tidligpensjonsordningen fjernes. Det er dårlige tiltak, og de blir ikke bedre av at man setter dem opp på en liste og kaller dem forenklinger. Et annet forenklingstiltak fra regjeringens side er å fjerne ordningen med lokal forvaltning av bygdeutviklingsmidlene. Det har vi i Valdres og Nord-Gudbrandsdalen hatt gleden av å ha i over ti år. Det har utløst et økt engasjement for landbruksnæringen og flere investeringer med større tro på framtiden. Nå skal denne ordningen sentraliseres med et pennestrøk. La meg bare legge til at det er et paradoks at vi i morgen skal høre representanter fra de samme partiene snakke om at de skal flytte oppgaver nærmere befolkningen, mens de i dag fjerner dem lenger vekk fra befolkningen. I Norge bor det folk overalt. Vi bruker naturressursene våre godt og tar vare på kulturlandskapet. Det er unike verdier som vi må beholde. Derfor trenger Norge bonden.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-17:
Angrep er det beste forsvar, blir det ofte sagt, og det kan jo karakterisere innleggene fra Høyres representanter i debatten i dag. Helt uaffisert av reaksjonene fra en hel næring og helt uaffisert av egne medlemmer som melder seg ut, er alt sammen alle andres feil. Det kan være bekvemt, men jeg er jo enig med representanten Pollestad i at en i det minste må bestemme seg for om det er galt at det ikke har skjedd noen ting, eller om det er galt at det har skjedd altfor mye i årene før. Mange av sidene har vært debattert allerede, jeg har lyst til å trekke fram bare et punkt. Det er det faktum at statsråden får gjennomslag for det viktigste, nemlig strukturen. I det ligger også Kristelig Folkepartis og Venstres store ansvar. Når en ser på innstillingen, er det jo ikke helt samsvar mellom ord og virkelighet. Alle har sagt her i dag at hele landet skal tas i bruk. Det skal bli økt matproduksjon, og det skal bli bedre sjølforsyning, men det er ikke helt samsvar mellom ord og virkelighet. For årets jordbruksoppgjør viser et tydelig skifte. Det viser et tydelig skifte i landbrukspolitikken og en endret tenkning om hele strukturen. Det viktigste tiltaket for å opprettholde en variert bruksstruktur, for å sørge for mer matproduksjon, og for å sørge for at hele landet tas i bruk, er at en kan drive landbruk også der det er bratt, der det er bløtt, og der det er kaldt. Det er med andre ord en arbeidsdeling vi har i norsk landbruk. Det er ikke bærekraftig å kjøre milevis for å frakte fôr og møkk mellom fjøset og gjerdene. Derfor må bøndene kunne ha færre kyr per dekar på Vestlandet og i Agder enn det de har på Østlandet. Dette er enkle sammenhenger, det er en logisk arbeidsdeling i norsk landbruk. Uten den arbeidsdelingen ville Østlandet, deler av Rogaland og Trøndelag drevet med melkeproduksjon og kraftfôrkrevende produksjoner basert på importert fôr. I resten av landet ville det på sikt vært langt mellom brukene. En slik utvikling gir ikke landbruk i hele landet, en slik utvikling ville ikke gitt økt matproduksjon, og det er der vi også har en del av de strukturelle spørsmålene som statsråden dessverre får lov til å arbeide videre med. Kristelig Folkepartis og Venstres problem i dag er at de ikke vurderer resultatet ut fra hva de kunne ha oppnådd basert på egne program, basert på flertallet i Stortinget, men at de vurderer sine seire i dag ut fra hva de har reversert av de verste utslagene av Høyres og Fremskrittspartiets politikk. Det er dessverre en meget defensiv linje. Jeg tror på statsråden når hun sier at dette er starten på en nødvendig kursendring, og det sørgelige er at Kristelig Folkeparti og Venstre har lagt til rette for at den kursendringen kan starte her i dag. Det må det gjøres noe med på lengre sikt.