Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2020-11-24:
Jeg har smakt litt på begrepet distriktspolitikk. Det er et veldig sterkt og symboltungt ord i vårt lille, men langstrakte land. Ikke vet jeg når begrepet oppsto, men alle skjønner omtrent hva det er for noe, selv om det til tider blir misbrukt og innsnevret. Jeg tror vi er tjent med å nærme oss distriktspolitikken uten innsnevringer. God distriktspolitikk er summen av mange politikkområder som virker sammen for å legge til rette for bosetting, næringsvirksomhet og trivsel over hele landet. Både den samlede næringspolitikken, kompetansepolitikken, kulturpolitikken, helsepolitikken, samferdselspolitikken og de rammer som legges for fylkes- og kommuneøkonomi, er vesentlig for bosetting og vekst i alle deler av landet, særlig i de delene som i ulik grad faller inn under distriktsbegrepet. Så også i miljøpolitikken, som er avgjørende både for trivsel og næring, for ikke å si hele livsgrunnlaget vårt. Mennesker lever sine mer eller mindre travle liv over hele landet. Jeg minner derfor om familiepolitikken, med respekt for at familier enten de bor i Kristiansand eller Hattfjelldal, vet best hvordan de ønsker å innrette hverdagen sin. Det er også en rammeforutsetning for de gode livene i by og land. Det er først hvis vi tenker bredt og helhetlig at vi kan evne å definere god distriktspolitikk. Hvis vi snevrer den inn til enkelte få virkemidler, kan det bli til et godt medieutspill, men ikke helhetlig politikk. I den uttalelsen ligger det en del frustrasjon over at vi i denne salen synes å være i overkant opptatt av forenklede utspill framfor å bedrive god samfunnsstyring. All politisk debatt er koronapreget for tiden. Det er et nytt alvor og en ny kriseforståelse i landet. Det er en vanskelig øvelse å skille skitt og kanel i disse tider, men jeg tror vi må prøve. Det er en langsiktig underliggende politikk, og det er forhåpentligvis en tidsavgrenset politikk som handler om å håndtere krisen. Kanelen i denne sammenhengen er at før pandemien inntraff, var ledigheten i Distrikts-Norge rekordlav. Det var stor investeringslyst i industrien, reiseliv og oppdrett gikk så det suste, sjømatnæringen hadde satt eksportrekord, og fylkene med lavest arbeidsledighet var Trøndelag, Troms og Finnmark, Nordland og Innlandet. Det stemmer dårlig med skremmebildet deler av opposisjonen forsøker å tegne av situasjonen i Distrikts-Norge. Det er dette som er normalen, det er dette vi forhåpentligvis skal vende tilbake til, men til tross for høy verdiskaping i distriktsnæringslivet har trenden de siste 60 årene vært at mange flytter fra bygd til by. Det har skjedd en underliggende sentralisering av folk de siste 50 årene. Alt dette er ikke som følge av vedtak, men noe vi ser over hele verden. Vi verken kan eller skal styre enkeltmenneskers og familiers valg og atferd, men vi skal gjøre det mulig å velge, i familiepolitikken som i distriktspolitikken. Det er vår oppgave fra nasjonale myndigheters side å tilrettelegge for et levende næringsliv, gode og forutsigbare velferdstjenester og gode kommunikasjonsløsninger. Det er ingen grunn til å snakke distriktene ned. Det er heller ingen grunn til å bortforklare at små kommuner med langt mellom husene har andre utfordringer enn Oslo og Drammen. Når jeg snakker med folk fra deler av landet med større distriktsutfordringer, som den kommunen der jeg selv var ordfører i 18 år, er det tre budskap som går igjen: bredbånd, kompetanse og tilgang på kompetanse og samferdsel. Jeg er stolt av at i 2021-forslaget er samferdselsbudsjettet nær doblet i perioden og tilskuddene til bredbånd er systematisk økt. Regjeringen foreslår å legge opp til fortsatt satsing i budsjettforslaget for 2021. Bevilgning til bredbåndsutbygging har økt år for år med den sittende regjeringen, og det trengs. Det er nå i sluttfasen, og det offentlige må trå ekstra til når markedet blir så lite at det ikke driver seg selv. Likevel står landet og distriktene overfor flere utfordringer. Det blir færre unge arbeidsføre mennesker bak hver pensjonist, både næringslivet og det offentlige sliter med å få tak i rett kompetanse, og landet skal gjennomføre et grønt skifte. Nylig fikk vi innstillingen fra distriktsnæringsutvalget. Utvalget ble bedt om å beskrive hva god lokal og regional næringspolitikk er, og å synliggjøre hva som fremmer og hemmer lønnsom næringsvirksomhet i distriktene. Hensikten med utvalget var å utrede næringslivets betydning for å nå distriktspolitiske mål. La meg til sist nevne regionreformen – utskjelt av enkelte, men ønsket av mange av de partier som har sett det opportunt å sutre og skjelle. Når den er fullt ut gjennomført, vil det føre til at beslutninger og virkemidler i mye større grad forvaltes av folkevalgte regionale politikere. Det gir grunnlag for betydelig distriktspolitisk gevinst ettersom fylkeskommunene kan utvikle sitt regionale fortrinn og kompensere for regionale utfordringer. Alt levende er i endring. Slik er det i naturen, og slik er det i hvordan vi organiserer menneskelig samhandling og rammer for samfunn. Det høres ut som om enkelte i denne sal fornekter det faktum og forherliger strukturer og mønstre som har eksistert siden jeg var ung. Det er ikke en god oppskrift på framtidsrettet distriktspolitikk.