Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-12-10:
Jeg tror det tar lang tid før fredagen tilleggsnummeret kom, blir glemt. Kuttet på 4,2 mrd. kr var et kutt som smalt i magen på meg som en knyttneve. Jeg snakket med noen som felte tårer over kuttet, ikke for sin egen del, men fordi det var dramatiske kutt for verdens fattigste. Da jeg leste om innretningen av kuttene, satt jeg bare og ristet på hodet. Her satt vi, Norge, i en fantastisk posisjon, velsignet med en fantastisk rikdom, og skulle altså ta 4,2 mrd. kr fra langsiktig bistand. For å gjøre en lang og opphetet historie kort: Jeg vil takke gode kolleger her i salen for konstruktive samtaler, for viktige samtaler og for et godt resultat. Vi klarte å få inn 2,5 mrd. kr til langsiktig bistand, med en tydelig innretning mot sivilt samfunn, mot klima, mot landbruk og mot forskning. Totalt gjør det at bistandsbudsjettet for 2016 har en tydelig spissing mot det vi mener er viktigst: sikre mødrehelse, forhindre barnedødelighet, bygge offentlige helsesystemer og en tydelig utdanningsprofil, som vi sier er jobb nummer én. Vi vet at 250 millioner ikke kan lese og skrive i tiårsalderen. Nå skal bistanden spisses inn mot at enda flere skal kunne få utdannelse, og kvaliteten på utdannelsen skal bli bedre. Særlig jenter skal få lov til å få utdannelse. Også stikkordet næringsutvikling – der vil jeg sette landbruk og matsikkerhet som undertitler – er viktig for samarbeidspartiene. Vi vet at 70–80 pst. av de fattigste jobber i landbruket. Det å sikre utvikling og jobber der er viktig. Så er det også en tydelig konsentrasjon. Etter forliket er det en enda tydeligere og større fattigdomsorientering. Mer bistand skal gå til de aller fattigste, særlig sør for Sahara. Jeg etterlyser også at vi kan spisse enda mer, at enda mer av bistanden kan gå til de aller fattigste landene, og at en større andel av midlene går til de få landene vi ønsker å fokusere mest på, altså flere fokusland. Så er det også en spissing vedrørende kanal. Jeg er veldig klar over at FNs stat-til-stat-bistand og bistand gjennom Sivilt samfunn har forskjellige mål, forskjellige effekter og kanskje forskjellige oppgaver. De fungerer på forskjellig måte. Noe er faglig, og som andre har vært inne på her, er også noe politikk. Jeg er i alle fall glad for at vi styrker bistand gjennom Sivilt samfunn så kraftig som vi gjør, sammenlignet med tilleggsnummeret, fordi jeg er trygg på at bistand gjennom Sivilt samfunn når de aller fattigste. Det er de vi vet har størst effekt av bistanden. Derfor er det sånn jeg oppsummerer høsten: Regjeringa forsøkte på mange måter i løpet av 14 dager å gjennomføre en reform av bistanden. Jeg etterlyser heller en stortingsmelding, en bred debatt om en reform, en oppdatering, av bistanden i den tida vi er i nå – ikke bare for flyktninger og den biten, men også det at bistandens andel av landenes inntekt er blitt mindre. Hvordan vi kan bruke bistand bedre, hvordan vi kan bruke de ulike kanalene på en bedre måte, eller hvordan vi ønsker å prioritere, hvordan vi kan konsentrere bistanden bedre om både tema og land, og også hvordan vi etter Kristelig Folkepartis ønske kan øke antall fokusland, der vi velger ut land som er fattige og trenger mer, ønsker jeg en debatt om. Så etterlyser jeg også en faglig debatt. For det var absurd å lese særlig tilleggsnummeret. Det er ingen begrunnelse for kuttene, det står bare at inngåtte avtaler må brytes. En faglig debatt om hvordan bistanden kan bli enda bedre, hadde det vært bra å få en bred debatt om. Jeg vil også minne om at komiteens oppdrag til departementet om en mer detaljert beskrivelse av de ulike postene er viktig. I alle fall når en sitter og kutter, er det greit å vite hva som eventuelt rammes. Jeg ønsker en større debatt om det. Til slutt vil jeg også si noen ord om ODA. Det er lov å ta penger fra bistand og bruke på flyktningutgifter i Norge. Spørsmålet er om det er rett. I Sverige utredet de muligheten for å bruke 50–60 pst., Danmark har kuttet bistand, osv. Jeg vil heller se til Tyskland og Storbritannia, som skjermer bistanden, men riktignok ligger lavere enn oss på bistand. Hva skjer dersom alle land velger å ta 30, 40, 50, 60 pst.? Da skjer det noe med den langsiktige bistanden. Jeg ønsker meg en regjering som i alle fall i debattene som kommer til å komme om endring i ODA-regelverket, er med på å snakke verdens fattigste sin sak, sånn at langsiktig bistand ikke kuttes drastisk.