Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-31:
Det er ikke vanskelig å være enig i veldig mye av det som er sagt om det nordiske samarbeidet. Hvis man skal trekke en konklusjon av det jeg opplever som svakheter ved det nordiske samarbeidet, er det at samarbeidet ikke i tilstrekkelig grad er politisk. Det betyr at hvis vi ikke klarer å politisere Nordisk Råd – altså at politikken oppfattes som det viktigste, ikke samarbeidet i seg selv – vil Nordisk Råd sovne hen uten interesse verken fra politikerne, mediene eller for den saks skyld borgerne i Norden. Det vil i så fall ikke være en tragedie hvis dette var utviklingstrekket. Vårt – vår gruppes – håp er imidlertid at dette ikke skal bli utviklingstrekket. Den reformprosessen som ble sluttført i 1995, har på mange måter vist seg å være svært mislykket. Særlig var den måten man inndelte de ulike utvalg eller komiteer på, mislykket – altså i Nærområdene, Norden og Europa. Det viste seg overhodet ikke å reflektere et faktisk behov i de ulike parlament, ei heller hos borgerne i Norden. Det som derimot viste seg å være vellykket, var større grad av partisamarbeid mellom de ulike nordiske land. Vi har i Norden, til forskjell fra veldig mange andre regioner i verden, en relativt ens partistruktur som gjør at det politiske samarbeidet i Nordisk Råd fungerer godt. Men samtidig fungerer det ikke godt innenfor rammen av Nordisk Råd. Det betyr at mange av de debattene som føres i Nordisk Råd, føres på områder der det i realiteten ikke finnes politisk uenighet – det dreier seg f.eks om man skal bruke 4 eller 5 mill. kr på et prosjekt, mens alle i grunnen synes prosjektet er greit. Det det i stor grad er bruk for, er å vitalisere Nordisk Råd som et politisk organ. Det er selvfølgelig en stor utfordring, og den største utfordringen her ligger i den ulike tilknytningsform som de forskjellige nordiske land har valgt både til NATO og til EU. Nordisk Råd må derfor fortsette på den kursen man delvis har startet, nemlig å diskutere kontroversielle områder. Det er et paradoks at representanten Per-Kristian Foss og jeg ofte er uenige i denne salen, men når vi kommer til Nordisk Råd, er vi ofte enige. Det viser at Nordisk Råd ikke reflekterer de faktiske politiske motsetningene som finnes i Norden, og det bør ikke være et mål. Det er ikke et mål at representanten Foss er uenig – slett ikke – men det er et mål at Nordisk Råd reflekterer de faktiske politiske motsetninger som eksisterer i det nordiske folket og i det nordiske samarbeidet. Mye av det Nordisk Råd gjør, er utvilsomt positivt. Alt samarbeidet knyttet til Barentssamarbeidet, til Arktisk samarbeid, til Østersjø-samarbeidet, til Vestnorden-samarbeidet er positivt. Kultursamarbeidet er positivt. Det er klart at det nordiske samarbeidet har en forankring utover det Nordisk Råd representerer, og det er i seg selv verdifullt å ta vare på. Realiteten er likevel den at hvis man ikke i større grad klarer å politisere samarbeidet, så vil det sovne hen. Det betyr at Nordisk Råd må ta opp ulike temaer som Nordisk Råd så langt ikke har tatt opp. For vår gruppe i Nordisk Råd har det hele tiden vært et mål å gå i en slik retning. Da Nordisk Råd begynte å diskutere sikkerhetspolitikk, ble det straks større interesse rundt Nordisk Råd. Første gang Nordisk Råd diskuterte den typen spørsmål, var på den store konferansen som var i Helsingfors for få år siden. Det var i seg selv en vitalisering av Nordisk Råd. Etter mye kamp og etter mye motstand mente faktisk flertallet i Nordisk Råd den gangen at det var riktig at sikkerhetspolitikk og forsvarssamarbeid ble en del av Nordisk Råd. Tidligere ble ikke den typen spørsmål, altså utenrikspolitiske spørsmål, tatt opp. Nå kan f.eks. bioteknologi tas opp på bred basis. Spørsmål om sosial dumping og spørsmål om skattedumping kan også være temaer som kan tas opp i nordisk sammenheng, der Norden representerer en relativt egalitær øy i forhold til mange utviklingstrekk på kontinentet. «Vismannspanelet»s rapport har vært berørt av flere, og den er nødvendig og viktig. Den er nødvendig og viktig rett og slett fordi Norden – og det ser vi svært godt fra Nordisk Råd – ikke er i sentrum av verden. Det betyr at man må se hvilke trender og utviklingstrekk som Norden og borgerne i Norden vil stå overfor, og i hvilken grad man velger å organisere dette. Igjen er det slik at kjernen i hele denne rapporten og i det som antydes som ulike trender fremover, er at hvis ikke Nordisk Råd blir et politisk organ, så visner det hen. Det hjelper ikke at vi ser at det fins en globaliseringstrend eller en teknologisk trend der ute hvis ikke Nordisk Råd i større grad klarer å ta tak i hva dette samarbeidet faktisk skal dreie seg om. Jeg har tro på at «Vismannspanelet»s rapport kan utløse en større og mer interessant debatt om Nordisk Råd. Det håper jeg også vil medføre at komitestrukturen i Nordisk Råd i større grad vil reflektere de faktiske, politiske behov i de ulike parlamentene og ikke minst for innbyggerne i Norden enn den inndelingen som er i dag. Jeg håper også at det i større grad betyr en politisering av Nordisk Råd som gjør at det legges mer vekt på det partipolitiske samarbeidet og den partipolitiske konfrontasjonen, noe som faktisk er helt nødvendig for vitalisering av all politikk.