Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Midt i valgkampen i sommer lekket justisministeren ut tallene for politibudsjettet for år 2000. Under overskriften krig mot krim kunne han fortelle om 137 mill. kr ekstra til 275 nye politistillinger. Jeg antar at velgerne jublet, og Kristin Krohn Devold sa seg iallfall fornøyd. Men de 275 nye stillingene viser seg ikke å være nye stillinger, men midler til å lønne de politihøyskolestudentene som fikk jobb i 1999 – altså allerede eksisterende stillinger. De må selvfølgelig ha lønn også i år 2000. Det viser seg at justisministeren hadde ført velgerne bak lyset gjennom en delvis styrt og unøyaktig budsjettlekkasje i håp om å sikre noen ekstra velgere til sitt parti. Istedenfor 275 nye stillinger inneholdt budsjettforslaget kun 100 nye stillinger, alle øremerket oppfølging av Schengen-avtalen. Dessuten ble 47 stillinger overført fra overvåkingspolitiet til ordinært politiarbeid. En svekkelse av overvåkingspolitiet er selvfølgelig ingen styrking av politiet. For andre året på rad la Bondevik-regjeringen frem et politibudsjett uten forståelse for at et land som opplever at utenlandske bander presser folk for penger, at butikker, kiosker, privatpersoner og banker ranes nesten daglig, at en tredjedel av befolkningen i Oslo sier de har opplevd innbrudd eller tyveri, at politiet ikke stiller opp for å beskytte personer som er utsatt for trusler, og at enkelte lensmannskontorer har stående ordre om ikke å rykke ut etter kl. 16 uten at det er fare for liv og helse, rett og slett trenger flere stillinger i politiet. Det tar i dag gjennomsnittlig 200 dager fra en sak blir anmeldt, til påtalemyndigheten avgjør om det skal tas ut tiltale. Det går flere måneder før saken berammes for en domstol, og det går nærmere tre måneder fra en dom er avsagt, til den dømte kan starte soningen. I mellomtiden går livsfarlige mennesker ute på gatene og er en trussel mot sine omgivelser; voldtektsmenn voldtar på nytt mens de venter på soning. I dag er folk uten beskyttelse. Hederlige forretningsfolk blir truet på livet uten at politiet makter å stille opp, som denne historien, som jeg skal bruke resten av innlegget på å gå igjennom, illustrerer. Tirsdag ringte telefonen på kontoret til en av mine stortingskolleger. En forretningsmann fra hans hjemfylke fortalte følgende: Han hadde bygd en hytte gjennom et byggefirma i Oslo og betalt 170 000 kr. En tid senere kom en tilleggsfaktura på 350 000 kr som han nektet å betale, og han sendte saken over til sin advokat. Etter en tid ringte en torpedo med beskjed om at han hadde å betale dersom han ønsket å beholde livet. Det ble fortalt i telefonen at også hans kone og to mindreårige barn var i livsfare. Forretningsmannen bestemte seg for å avtale et møte på et hotell i Oslo – kl. 16 tirsdag for tre dager siden. Via det lokale politiet ble Oslo-politiet bedt om å være til stede på hotellet. De første tilbakemeldingene på denne forespørselen var imidlertid så uklare at forretningsmannen valgte å holde seg hjemme. Han varslet det lokale politiet for å få beskyttelse – fordi torpedoene ville oppdage at han uteble fra avtalen, var han selvfølgelig redd. Det lokale politiet sa at de ikke kunne avse ressurser til å beskytte forretningsmannen og hans familie, men prøvde i stedet å overtale Oslo-politiet til i det minste å sende spanere til hotellet for å kartlegge torpedoene. Oslo-politiet sa nei – en og en halv times forvarsel var for kort tid til nødvendig planlegging. Min kollega, Torbjørn Andersen, satte seg også i kontakt med Oslo-politiet for å be om hjelp. Toppledelsen var det umulig å få tak i – de var på seminar. Han fikk imidlertid snakke med en tjenestemann, som noterte saken. Men ikke noe skjedde, Oslo-politiet møtte ikke opp. Det gjorde imidlertid stortingsrepresentanten. Han observerte at en Mercedes med samme registreringsnummer som på bilen som ble sett utenfor forretningsmannens hus tidligere, og som tilhørte en jugoslavisk restauranteier, stanset utenfor hotellet få minutter før avtalt tid. De tre jugoslavene i bilen hadde kontakt med to jugoslaver i en BMW som stanset foran Mercedesen. Jugoslavene gikk inn på hotellet og kom like etter tilbake, etter åpenbart å ha observert at forretningsmannen ikke var på plass. Deretter, presis kl. 16, ringte telefonen hjemme hos forretningsmannen. Han fikk beskjed om at det ville komme fem personer etter ham, og at han igjen var i livsfare. Dessuten ble han fortalt at disse torpedoene til nå hadde tatt seg av 125 saker, og at 95 pst. av dem var løst. Det er altså dagens norske virkelighet. 100 forretningsfolk har latt seg tvinge til å gi fra seg penger på grunn av trusler mot seg selv og sine familier – uten å tore å varsle politiet – bare til denne ene banden. Det lokale politiet kunne fortsatt ikke prioritere vakthold, Oslo-politiet kunne ikke prioritere spaning eller pågripelse av torpedoene. Forretningsmannen og hans familie måtte gå i dekning. Onsdag dukket som forventet torpedoene opp i forretningsmannens hjemkommune i den samme bilen som dagen før ble observert av min kollega utenfor hotellet i Oslo. Til alt hell skjedde dette i politiets ordinære arbeidstid. De ble arrestert etter en effektiv aksjon fra det lokale politikammer. Tre av de fire arresterte ser det ut til å være umulig å få varetektsfengslet. De er sluppet løs og har gjentatt truslene mot forretningsmannen ifølge dagens nummer av Agderposten. Den fjerde fikk i september en dom på 6 måneder for frihetsberøvelse og grov vold. Han burde ha sittet i fengsel på det nåværende tidspunkt, men politiet har ikke fått tak i ham for å forkynne dommen. Resultatet er at forretningsmannen fortsatt er i dekning med sin familie. Andre ansatte ved bedriften er sykmeldt. For å hjelpe denne familien og de ansatte ved bedriften tilbake til et noenlunde normalt liv bør politiet ha vakthold utenfor bedriften og boligen døgnkontinuerlig i en tid fremover. Det er selvsagt ikke mulig innenfor de budsjettrammene politikammeret har. Jeg forventer derfor at justisministeren tar kontakt med dette politikammeret senere i dag og gjør det klart at nødvendige midler vil bli tilleggsbevilget, slik at disse menneskene kan få den hjelpen de trenger, og at det om nødvendig kan omdisponeres tjenestemenn fra andre politidistrikter. Hva forteller så denne historien oss? For det første forteller den oss at vi står overfor en langt tøffere kriminalitet i dag enn for få år siden, med personer fra det tidligere Jugoslavia som sentrale aktører, dernest at politidistriktene har for lite midler til overtid og derfor ikke kan tilby publikum den sikkerheten de burde ha krav på. Kanskje forteller den også litt om Oslo-politiets evne og vilje til å stille opp på kort varsel når noe skjer. I denne situasjonen, med slike lovløse tilstander i landet vårt, hvor politiet ikke kan beskytte folk tilstrekkelig, er Bondevik-regjeringen uvillig til å satse på den kanskje aller viktigste sektoren som det offentlige har ansvaret for. Samtidig sendes milliarder av kroner ut av Norge. Både i fjor og i år har stortingsflertallet vært nødt til å gripe inn for å hindre en katastrofe for politietaten, og dermed også for publikum. I fjor tvang Høyre og Fremskrittspartiet Regjeringen til å bevilge 100 mill. kr mer enn det Regjeringen opprinnelig foreslo samt til å bevilge nok penger i forbindelse med revideringen av budsjettet til å sikre jobb for samtlige avgangselever ved Politihøgskolen. I år har en enstemmig justiskomite presisert at vi forventer at det samme skjer. Samtlige avgangsstudenter skal ha jobb. Aller helst burde selvfølgelig pengene vært bevilget i budsjettet. Det ville gjort planleggingen enklere, fordelingen av stillingene ville vært klar tidligere og utlysingen av de nye stillingene kunne begynt før. Uansett er politibudsjettet for lavt. Det trengs midler til flere stillinger for å øke etterforskningskapasiteten og forebygge kriminalitet gjennom synlig tilstedeværelse i sentrum av storbyene og foran boligene til personer som er truet på livet. Dessuten trengs det driftsmidler, slik at politiet og lensmannsetaten kan stille opp når noe skjer, også etter kl. 16. Det trengs nye biler, og i enkelte distrikt, som f.eks. Sunnmøre, trengs det også politibåt. Fremskrittspartiet foreslår i finansinnstillingen en økning på 270 mill. kr til politiet i forhold til Regjeringens forslag, inkludert 40 mill. kr ekstra til Oslo politidistrikt, noe som burde gjøre det mulig for Oslo-politiet i fremtiden å sende noen mann på spaningsoppdrag når folk ber om det. Selv innenfor de uansvarlig lave rammene som stortingsflertallet allerede har vedtatt, har Fremskrittspartiet funnet rom for å foreslå en økning til politiet, domstolene og kriminalomsorgen på til sammen 183,3 mill. kr, som er mer enn den påplussingen eksempelvis Høyre foreslo i finansinnstillingen. Det forteller en del om hvordan de ulike partiene prioriterer. Kampen mot kriminalitet er Fremskrittspartiets viktigste kampsak. Det er beklagelig at de andre partiene fortsatt ikke ser alvoret. Til slutt vil jeg fremsette forslaget fra Fremskrittspartiet som er inntatt i innstillingen.