trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Jeg er glad for at vi er enige om hovedtrekkene i dette lovendringsforslaget. Den desidert viktigste røde tråden i forslaget er barnets helt klare rett til å kjenne sitt biologiske opphav, altså bli kjent med og vite hvem som er far. I avveiningen av disse spørsmålene, som jo er vanskelige, har dette vært en rød tråd. Det gjelder også det som Ola T. Lånke var inne på, nemlig dette med sannheten og retten til å få vite. I tillegg er det slik at i de tilfellene der det er oppstått tvil om farskapet, vil barnet antakeligvis før eller senere få kjennskap til dette, og jeg er redd for at det vil være en uro i disse familiene, selv om en tredjemann da ikke kan gå til sak. Et siste argument er tilbakemeldingene fra høringsinstansene om dette. Og jeg har lyst til å sitere Nord-Hålogaland Bispedømmeråd, som uttaler at «det viktigste er at alle parter skal ha muligheten til å få avklart farskapet og at barnet skal få vite hvem som er dets biologiske far, selv om dette kan medføre uro og smerte over en viss tid».
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Det er ingen grunn for departementet til å dra ut denne saken på noen som helst måte. Det er riktig at det skal gjøres et arbeid i forkant, men så raskt som mulig utpå vårparten skal vi nok få denne loven effektuert.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Etter det jeg vet om flertallets merknad, har de ikke en annen eller umotivert agenda. Jeg er enig med representanten i at barnets rettigheter overgår alt. Det er barnets beste som skal gjelde i alle sammenhenger, og fra Regjeringens side holder vi på å inkorporere Barnekonvensjonen i norsk lov. Dette er også enormt viktig. Barnets rettigheter skal ivaretas. Så hvis jeg har avkreftet med dette, er jeg glad for det.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Jeg har prøvd å svare på spørsmålet en gang før, men gjentar det gjerne. Først vil jeg bekrefte at det er en del av høringsinstansene, som representanten sier, som har funnet det vanskelig å gå inn for akkurat denne endringen i loven. Men det er det prinsipielle i saken som gjør at Regjeringen har endt på dette standpunktet. Det er ikke naturlig slik som departementet og Regjeringen ser det, at man ut fra hensynet til barnets beste skulle stille tredjemann i en annen stilling enn f.eks. de juridiske foreldrene når det gjelder muligheten for å få avklart farskapet. Da går det igjen på barnets rett i alle sammenhenger til å få kjennskap til sitt biologiske opphav. Da ønsker vi at alle parter skal stilles likt i forhold til dette. Det har med sannhet og åpenhet å gjøre. Vi har avveid disse hensyn og funnet at barnets beste må gjelde, og vi mener at dette er barnets beste.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Den 7. februar 2002 behandlet Odelstinget Regjeringens forslag til ny barnetrygdlov. Den nye loven trer i kraft 1. januar 2003. I stor grad blir dagens regler videreført, men det er lagt vekt på forenkling og modernisering av barnetrygdregelverket. Den nye loven innebærer også enkelte materielle endringer. Blant annet gjelder det for disponering av barnetrygd for barn under barnevernstjenestens omsorg. Barnetrygden for disse barna skal etter gjeldende rett brukes til ekstraordinære utlegg eller til oppsparing på egen konto. Fra 1. januar 2003 faller disse særreglene bort. Også for barn som ikke bor hos sine foreldre, skal barnetrygden nå være et tilskudd til det løpende underhold. Jeg er glad for at vi fikk Stortingets tilslutning til dette. Barnetrygden er en generell stønad som skal bidra til å dekke utgifter til forsørgelse av barn. Vi bør ikke ha særlige regler for én enkelt gruppe barn. Det er nødvendig med en overgangsbestemmelse som regulerer forholdet til de barnetrygdmidlene som er oppspart etter dagens regler. Slik overgangsbestemmelsen lyder i dag, skal barnetrygden overføres til barnet dersom barnet er 18 år, eller til barnets verge. Jeg ser at en slik regel kan ha uheldige utslag. I de aller fleste tilfeller er det barnets biologiske foreldre som er verge, selv om barnevernet har overtatt omsorgen. Oppsparte barnetrygdmidler kunne således bli utbetalt til foreldre som ikke blir ansett for å være skikket til å ha omsorgen for barnet. For nettopp å sikre barnetrygdmidler for barn som er under omsorg av barnevernet når den nye loven trer i kraft, foreslår vi derfor en tilføyelse til overgangsbestemmelsen. Tilføyelsen innebærer at pengene for disse barna settes på sperret konto. Pengene overføres til barnet når barnet fyller 18 år. Dersom vedtaket om omsorgsovertakelse blir opphevet før barnet fyller 18 år, overføres de oppsparte midlene til vergen, som altså i de aller fleste tilfeller er de biologiske foreldrene. Jeg har merket meg forslaget fra representantene fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget innebærer i stor grad en gjeninnføring av det gamle regelverkets bestemmelser om disponering av barnetrygdmidler for barn under omsorg av barnevernet. Dette er altså bestemmelser som Stortinget opphevet så sent som i februar 2002. Jeg er glad for at komiteens flertall har sluttet seg til lovendringsforslaget, som jeg mener vil bidra til at barnetrygd som er oppspart etter dagens regler, i størst mulig grad kan komme barnet til gode.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Jeg må først få bemerke at det forslaget som kommer fra Fremskrittspartiet og SV, relaterer seg ikke til det lovforslaget vi nå har lagt fram. Forslaget ville bety en endring i den loven som Stortinget faktisk vedtok i februar, og som trer i kraft om en måned. Jeg kan ikke stå her å si at vi skal reversere en lov som Stortinget faktisk vedtok for kort tid tilbake. Til det andre: Det er riktig at det har vært en del avsløringer. Vi har en del dårlige institusjoner uten godkjenningsordning og uten kvalitetskrav. Det er også derfor barnevernsmeldingen og odelstingsproposisjonen om organisering av barnevernet er til behandling i Stortinget. Etter det jeg vet, skal Stortinget behandle dette i begynnelsen av februar. Vi vil komme rikelig tilbake til hva vi skal gjøre. I barnevernsmeldingen har vi ikke mindre enn 70 forslag fra Regjeringens side som går på ulike virkemidler for å gjøre barnevernet bedre når det gjelder tilsynsordningen. Vi har også et forslag om godkjenningsordning og kvalitetskrav knyttet til barnevernsinstitusjonene. Når det gjelder tilsynsordningen, har vi et arbeid på gang i Regjeringen for å forbedre den, for det er det også behov for når det gjelder barnevernsinstitusjoner.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Jeg er i likhet med foregående taler opptatt av at barnetrygden også skal være for barnevernsbarn, i tråd med barnetrygdens universelle karakter, og at den skal følge barnet. Det følger nemlig av barnetrygdloven § 1 at formålet med barnetrygden er å bidra til å dekke utgifter til forsørgelse av barn. Etter min mening bør barnetrygden ikke ha noe virkeområde utover den aldersgruppen den utbetales for, og derfor er jeg enig i den endringen som ble vedtatt tidligere i år. Når det gjelder tilsynsordningen, har vi jobbet en god del med den. Det er ikke nytt av i år, av i fjor eller av i forfjor at fylkesmennene har påpekt at de ikke klarer å oppfylle tilsynet i barnevernet. Noe av dette tror jeg skyldes at vi ikke har en godkjenningsordning og kvalitetskrav. Det har vist seg at vi har hatt en del dårlige institusjoner. Derfor la forrige arbeiderpartiregjering fram et forslag for Stortinget om godkjenningsordning og kvalitetskrav. Vi stoppet den saken og kom tilbake nå, fordi vi måtte se den i sammenheng med endringen av organiseringen i barnevernet. Videre når det gjelder tilsynsordningen, så er noe av problemet at man har et tilsyn i dag som baserer seg på et visst antall tilsyn i hver eneste barnevernsinstitusjon, uansett om man vet om den er god eller dårlig. Mange barnevernsinstitusjoner kjenner fylkesmennene til over tid og vet at de er svært gode. De har sagt gjentatte ganger at det ville vært bedre å kunne utføre tilsyn kanskje to–tre ganger så mye i de institusjonene som virkelig trenger det, framfor å ha like mange tilsyn – for det er det de måles etter – også i de virkelig gode institusjonene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-03:
Vi skal ikke i framtiden ha institusjoner som er såpass kommersielle at de driver med millionoverskudd. Jeg tror at når vi får de nye godkjenningsordningene og kvalitetskravene på plass, så kan det tenkes at en del av disse institusjonene ikke vil være liv laga framover. Det vil vi komme tilbake til. Men vi kan jo ikke sette saken helt på hodet heller. Det vi diskuterer i dag, er ikke hvordan vi skal finansiere barnevernsinstitusjoner. Vi diskuterer en overgangsregel, en helt annen sak enn det representanten fra SV her prøver å trekke opp, nemlig å reversere et stortingsvedtak som ble gjort i februar i år. Og det har jeg ikke fra denne talerstol anledning til – og heller ikke et ønske om – å si at vi skal gå tilbake på. Denne saken dreier seg om at barnetrygden skal gå til barnet. Det er prinsipielt. Vi mener at barnetrygden skal gå til underhold av barna underveis for barnevernsbarn, enten de bor her eller der. Det er ikke en finansieringsordning for en barnevernsinstitusjon, og skal heller ikke være det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-03:
Det er en merknad i innstillingen som Fremskrittspartiet ikke er med på, der komiteens flertall presiserer «at barnets beste må ivaretas når man har levd med sosial far i mange år, og det dukker opp en biologisk far. Det må være domstolene som ivaretar barnets beste og ivaretar at barnet blir hørt». Fremskrittspartiet står ikke inne for den merknaden, rett og slett i redsel for at det her legges opp til at domstolene skal ha mulighet til å fradømme barnet dets rettigheter som ligger i FNs barnekonvensjon. For hvis det er tanken i forbindelse med norsk barnelov, er de premissene som ligger der, ivaretatt allerede. Jeg ser ikke noen grunn til at komiteen eller Stortinget skal smøre flesk på flesk, holdt jeg på å si, hvis det er bare det som er intensjonen. Derfor mistenker jeg flertallet for å ha en ukjent agenda som skal gi statsråden mulighet for å legge føringer, enten i lovverk eller i forskrift, slik at domstolene kan gå inn og fradømme barnet dets rett til å ha samvær med sin biologiske far av hensyn til den sosiale far som har eksistert over tid. Vil statsråden avkrefte eller bekrefte mine mistanker i dette spørsmålet – for hvis hun bekrefter at så er tilfellet, tror jeg flertallet i Stortinget er på ville veier. Det må aldri bli slik at barnets rettighet til biologisk far blir svekket på noen slags måte, og heller ikke slik at biologisk fars mulighet til å ha samvær med sitt biologiske barn blir svekket. Den er allerede svak nok i norsk lovverk.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-03:
I likhet med min kollega representanten Knudsen er jeg glad for at vi har kommet så langt at vi får et vedtak i denne saken. Jeg skal ikke stå på talerstolen og si at nå får jeg rett igjen. Jeg skal heller ikke ta fra statsråden æren når hun står her og sier at Regjeringen nå får tilslutning for sitt forslag. Jeg har fremmet dette forslaget tidligere. Jeg skal ikke ta æren for det. De som skal ha æren, er de som sitter på galleriet. Her er også svaret til Giske. Giske etterlyser tungtveiende grunner til at vi må fjerne treårsfristen. Det sitter personer som er eksempler på det på galleriet. Jeg anbefaler Giske å ta en prat med disse personene etterpå. Det sitter en far på galleriet som i 18 år har kjempet for å få bekreftet eller avkreftet hvorvidt han var far til sin datter. Etter 18 år fikk han endelig bekreftet det, og det var stor glede over at han var biologisk far. Det sitter også personer på galleriet som har betalt bidrag i 15 og 20 år, som har fått avkreftet at de var far, og som på en måte urettmessig har betalt bidrag over så lang tid. Det er derfor vi må fjerne treårsfristen. Det er den som har vært det store problemet. Hvis Giske er opptatt av at vi skal ha en rask avklaring, hvorfor ikke sette fristen til to år, hvorfor ikke sette den til ett eller fire år? Hvorfor tre år? Jeg skjønner ikke hvorfor Arbeiderpartiet har snudd i denne saken. For et års tid siden lå det an til at Arbeiderpartiet ville ha støttet dette forslaget, så det er tydelig at det har foregått påvirkning. Jeg skjønner heller ikke argumentet når Giske prøver å si at Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er de som alltid skal bevare familien. Det er jo klart at det er familien vi tar hensyn til. Hvis det er slik at vi ikke får forent biologisk barn og biologisk far, splitter vi jo familien. Det er det som er så viktig i slike saker, at barn får ta del i sin biologiske familie. Det er det som er viktig, og det er det som ligger til grunn for disse forslagene. Jeg håper at dette vedtaket også fører til at vi kan ta skrittet fullt ut, for det vil jeg utfordre Stortinget på på et senere tidspunkt. Vi må gå, tror jeg, i retning av et obligatorisk DNA-register. Det vil løse alle problemer på dette feltet, både når det gjelder det familiære, og når det gjelder sykdom. Jeg håper statsråden også vil ta med seg en slik melding. Det vil iallfall sikre rettssikkerheten for enkeltindividet, og vi vil lære av historien, vi vil unngå alle de justismordene vi har vært vitne til i slike saker. Til slutt: Jeg skjønner heller ikke merknaden til SV. Er det virkelig slik at SV verdsetter barn annerledes før loven trer i kraft, enn etter at loven trer i kraft? Er det noen verdiforskjell på de barna, hvorvidt de skal få vite om den biologiske far er til stede eller ikke?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-03:
Representanten Giske påstår at jeg tar feil. Men en av årsakene til at vi står her i dag og skal endre loven, er faktisk treårsgrensen. Det er treårsgrensen som har sørget for at vi har hatt en rekke justismord opp gjennom de siste 10-20 årene. Det er det som er den grunnleggende årsaken til at vi har hatt slike historier. Det Giske og Arbeiderpartiet gjør, er jo bare å videreføre loven i dagens forstand. For i dag gis det også muligheter, med unntak på unntak på unntak, som Giske gir uttrykk for. Jeg vil ikke ha noe lovverk som kan ha en hel masse hull i i alle retninger. Jeg vil ha et lovverk som ivaretar barnets rettigheter og barnets beste. Det er det Arbeiderpartiet nå prøver å vri seg unna. For hva er det da som er spesielle tilfeller som ikke skal komme under treårsgrensen? Kan Giske gi meg noen eksempler på hva det er som blir spesielle tilfeller der vi kan åpne for at biologisk far kan ta en test og få dette avklart også etter tre år? Det blir en merkelig farse. Så ville jeg gjerne – jeg fikk ikke noe skikkelig svar, men nå blir det sannsynligvis til at jeg for skylda for å trekke ut debatten, det pleier jeg å få – hatt svar også fra de andre partiene når det gjelder merknaden som er lagt inn fra SV. Hva legger de andre partiene i den merknaden? Er det slik at det skal strammes inn i forhold til biologisk far, eller i forhold til biologisk barn? Dette er ivaretatt fra før. SVs representant sier det jo selv – dette er ivaretatt i norsk lovverk. Når statsråden i tillegg bekrefter at FNs barnekonvensjon nå skal inkorporeres etter hvert, blir jo dette ivaretatt. Hvorfor skal det da være en flertallsmerknad som påpeker at domstolene skal ha mulighet til å fradømme biologisk far retten til samvær med sine barn? Jeg bare spør.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-03:
Jeg har lest merknadene og forslaget fra Arbeiderpartiet, og jeg ser ikke noen endringer, for de mulighetene som Arbeiderpartiet sier ligger i det forslaget, eksisterer allerede i dag. Det kunne vært interessant å få statsråden til å avkrefte eller bekrefte det. Problemet er jo det som det har vært snakket om tidligere i debatten, at 50 pst. av barn blir født utenfor ekteskap. Det er stor sannsynlighet for at mor, når barnet kommer til verden, ikke bor sammen med far. Det er en rekke eksempler – vi kan gå tilbake i historien – der den problematikken dukker opp at far ikke på riktig tidspunkt, innenfor tre år eller innenfor to år, har hatt anledning til i det hele tatt å få bekreftet hvorvidt han er biologisk far. Det er akkurat som dagens situasjon, og den blir videreført med det forslaget som foreligger fra Arbeiderpartiet. Det kan ikke Giske og Arbeiderpartiet vri seg vekk fra.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-12-03:
La meg bare kort bemerke at Arbeiderpartiets holdning er at barnetrygdmidlene skal følge barnet. Det er vi i utgangspunktet enig med statsråden i. Men når det er sagt, har jeg også lyst til å si til statsråden at Arbeiderpartiet til og med har stilt spørsmål i spørretimen om dette med tilsynsordningen. Mye av kritikken som har dukket opp, er nettopp på grunn av mangel på oppfølging av disse ungene og mangel på mulighet til å kontrollere. I så måte skjønner jeg skepsisen til Sosialistisk Venstreparti når slike rapporter kommer inn. Men prinsippet for Arbeiderpartiet er at barnetrygden skal gå til barna. Om pengene blir brukt til sykkel eller til bunad, så går de i hvert fall til barnets beste. Det er årsaken til at vi har sluttet oss til forslaget fra Regjeringen. Men jeg håper nå – og det er ingen tid å miste her – at vi får på plass en ordning som gjør at ikke alle som har en barnevernsinstitusjon, blir mistenkeliggjort. Og det er faktisk statsråden og departementets ansvar.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2002-12-03:
Det er selvfølgelig ingenting i veien for at man kan oppfordre til åpenhet også for 2002. Poenget mitt var at en lov som skal ha tilbakevirkende kraft, er noe annet. Jeg tror det er veldig mange små partilag som ville fått problemer hvis de skulle presentere et helhetlig og revisorgodkjent regnskap, slik som jeg oppfatter at Arbeiderpartiet har lagt opp til. Ellers oppfordrer vi selvsagt til åpenhet. Det var betryggende å høre at Arbeiderpartiets forslag til § 2 punkt 5 også gjelder partiorganisasjoner. Men slik jeg oppfatter dette forslaget, gjelder det bare pengegaver. Kan jeg da kanskje få bekreftet fra representanten Giske at det gjelder ikke bare kontanter, men også andre former for bidrag, ikke-økonomiske bidrag som arbeidsinnsats og andre innsatsfaktorer som andre har vært inne på her, som kontorer, gratis arbeidshjelp osv.? Det kunne være veldig bra å få høre det fra denne talerstol hvis det er riktig at Arbeiderpartiet også mener det med sin åpenhet her, og at regnskapet også skal inneholde opplysninger om det.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2002-12-03:
Jeg fikk ikke helt svar på mitt spørsmål til Giske. Det står vitterlig i Arbeiderpartiets forslag at dette gjelder tilskudd, og det står klart at det handler om pengegaver. Det jeg var opptatt av, var hvorfor Arbeiderpartiet, når de er for så stor åpenhet, og når de attpåtil beskylder andre for hemmelighold, da ikke kan være med på flertallets forslag om ikke-økonomiske bidrag, som jeg var inne på, herunder arbeidsinnsats, gratis kontorer osv. Hvorfor skal ikke det være med i dette regnskapet? Det er jo det som antakelig utgjør de virkelig store summene, og som det hadde blitt fortsatt hemmelighold rundt hvis Arbeiderpartiet hadde fått flertall for sitt forslag. Derfor er jeg glad for at det er et annet flertall her som ønsker full åpenhet om alle bidrag av alle slag.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-03:
Demokratiet holdes oppe ved at det er engasjement og oppslutning som gir makt – ikke penger! En del av dette engasjementet kan handle om å samle inn småbeløp til valgkamper og liknende, men støttegaver fra privatpersoner i hundretusenkronersklassen, slik det er blitt kjent at det skjedde i siste valgkamp, hører ikke hjemme noe sted. Jens Ulltveit-Moe drog på seg gullbuksene, og fra egen lomme strødde han rundt seg med 100 000 kr til høyre og venstre – vel, en presisjon: til partiene Høyre og Venstre. Han hadde også ønske om en ny statsminister og gravde enda litt dypere i lommene og gav solide bidrag til kampanjen «Stem på en statsminister». Det er selvfølgelig en ærlig sak å mene at landet, eller en selv, er bedre tjent med en ny statsminister. Det er heller ikke ulovlig å gi penger til politiske partier, så lenge det ikke er snakk om korrupsjon. For oss i SV er det likevel vesentlig at dette skjer i åpenhet. I et reelt demokrati er det helt vesentlig at ikke politiske valg og prosesser skjer som en følge av transaksjoner som ikke er åpne for offentligheten, også om det skulle være fra LO eller NHO. Det er imidlertid en bekymringsfull utvikling når sterke, private pengeinteresser får spille en avgjørende rolle for partienes handlingsmuligheter. Saken vi behandler i dag, handler nettopp om å skape åpenhet rundt pengestrømmen til de politiske partiene. SV ønsker full åpenhet rundt disse forholdene. Vi imøteser gjerne en grundigere gjennomgang og revisjon av loven, men ser ingen grunn til at vi ikke umiddelbart skal kunne iverksette tiltak for åpnere forhold av den grunn. Vi mener ellers helt klart at grensen bør gå på 10 000 kr, og ikke på 20 000 kr slik Høyre og Kristelig Folkeparti vil. Sonja Sjøli var veldig opptatt av åpenhet, og da spør jeg: Vil en grense på 10 000 kr gi mindre åpenhet? Ved en utredning av loven mener vi også det er viktig at den tar for seg alle nivåer i partiene, og at den bør vurdere regler for alle typer inntekt, både direkte pengestøtte, og også indirekte støtte i form av sponsing, betaling for personer eller partier. Det vi ønsker, er regler som gjør det uakseptabelt at bedrifter og privatpersoner gjennom sin økonomiske makt kan endre det politiske landskapet eller sørge for at enkelte politikere med slik hjelp velges til parlamentariske organer på bekostning av kandidater uten slik ekstra økonomisk drahjelp. Da mener jeg vi i så fall er på vei mot det jeg vil kalle amerikanske tilstander – og i denne sammenhengen er ikke det positivt ment. Det er helt avgjørende for framtiden for vårt demokratiske system at det ikke kan herske noen tvil om de politiske partiers uavhengighet. Det bør være en tverrpolitisk interesse i det å sikre et regelverk som innebærer en så stor grad av åpenhet og innsyn at det aldri kan sås mistanke om at noen politiske partier eller politikere mottar bidrag som belønning for et bestemt politisk standpunkt.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-03:
Det var Venstre ved Lars Sponheim som foreslo den eksisterande lova om offentlegheit rundt partiinntekter. Openheit og innsyn i offentleg forvalting og utøving av folkestyret er ei viktig prinsippsak for Venstre. Difor har vi også engasjert oss i den aktuelle saka, sjølv om vi ikkje er med i komiteen. Venstre sluttar seg til fleirtalsmerknadene frå Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet og deira forslag til vedtak. Dei prinsippa som ligg i dette, er betre enn i forslaget frå mindretalet. Det er sjølvsagt ingen prinsippforskjell på kontante ytingar og ytingar i form av å betala for kampanjar, stilla arbeidskraft til disposisjon etc. Mindretalet sitt forslag er etter vårt syn veldig uklart på dette punktet. Ikkje minst er punkt e i fleirtalet sitt forslag eit viktig prinsipp. Det er ein uting at politiske parti inngår avtalar med t.d. fagforeiningar og på den måten bind den fridomen folkevalde representantar skal ha til å gjere vedtak med omsyn til dei borgarane dei skal tena, og ingen andre. Framstegspartiet har brukt spesielt sterke ord om dette, og Venstre er ikkje svært langt unna deira vurdering av slike bindingar. Vi er glade for den utvidinga og presiseringa av prinsippet om openheit som ligg i fleirtalet sitt forslag, og som Regjeringa skal koma tilbake til på ein grundig og gjennomtenkt måte. Så langt eg kjenner til, har parti som så langt har hemmeleghalde lokale bidrag over 20 000 kr, vedteke å endra praksis i lys av denne saka. Det er neppe nokon som ser seg tent med å halda fram med ein praksis i strid med det som er ei felles haldning i denne salen i dag. Det hasteargumentet som mindretalet viser til, er difor av liten verdi. Til liks med Høgre og Kristeleg Folkeparti ser ikkje Venstre noka meining i å oppretta eit nytt utval på dette området, så lenge Maktutgreiinga greier ut same temaet på brei basis. Vi er einige i behovet for ein slik gjennomgang, men dette er altså allereie vareteke. Det har vore prøvd å gjera eit stort poeng av storleiken på beløpet i denne saka, og det er kanskje det som skal vera eit symbol for å skapa kunstige skiljeliner. Venstre ser ikkje dette som det heilt store, men vi har ikkje behov for å endra den beløpsgrensa som vi tidlegare har vore med og fastsett, nemleg 20 000 kr.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-04:
Jeg har et spørsmål til energiministeren. Strømprisene ser nå ut til å nå nye høyder denne vinteren. I Stortingets spørretime 16. oktober sa statsråden følgende: «Men fra vår side ser vi ikke at situasjonen ligger slik an at vi skulle gå mot de høye økningene som er indikert, f.eks. på 30 pst.»Og:«Regjeringen legger ikke opp til at vi skal ha betydelig økning i strømprisene.» Dette kommer i et noe underlig lys når vi i dag ser at Statnett er bekymret og advarer mot kraftsituasjonen, og når vi nå ser at strømprisene ikke stiger 30 pst., men 80 og opp mot 100 pst., noe som betyr mange tusen kroner i økte utgifter for mange mennesker. Dette ser dessverre ikke ut til å bekymre statsråden. Det bekymrer oss. Spørsmålet mitt blir: Har ikke statsråden god nok oversikt over situasjonen, eller er det slik at statsråden mener at dette ikke er noe å bekymre seg over?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-12-04:
Det er jo da noe merkelig, hvis statsråden er opptatt av at strømprisene skal gå ned, hvilket er noe nytt i denne sammenhengen, at statsråden ikke tar noe initiativ som kan bidra til det. Jeg vil minne om at den forrige Bondevik-regjeringa faktisk gikk av fordi den ikke ville ta imot den kraften som var tilbudt, for å si det på den måten. Det er også slik at Regjeringa nå nettopp har inngått et forlik med Fremskrittspartiet som betyr kutt i forskning på gasskraftverk med CO2-håndtering. Regjeringa legger nå opp til å bruke mindre penger på bioenergi, på vind osv. enn den kunne fått hvis den hadde samarbeidet med oss. Og jeg ser heller ikke noe initiativ fra statsråden eller Regjeringa for at folk skal kunne legge opp til et smartere forbruk som kan føre til lavere strømregning. Med andre ord: Det Regjeringa nå holder på med, fører ikke til lavere strømpriser, men det fører med stor sannsynlighet til høyere strømpriser. Da blir det rart å stå her og si at en vil ha lavere strømpriser, når en faktisk ikke tar initiativ til noe som kan bidra til det.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Da jeg orienterte Stortinget i muntlig spørretime den 16. oktober, var situasjonen, basert på tilgjengelig informasjon som kom fra Norges Vassdrags- og Energidirektorat, slik som beskrevet. Vi så ikke den gang for oss at vi skulle få en utvikling framover som skulle tilsi vesentlig høyere priser. Det er riktig. Men jeg sa også i det samme innlegget at vi likevel må «regne med noe økning i kraftprisene». Denne økningen har vært betydelig høyere enn antatt, og det skyldes rett og slett at vi har hatt en helt usedvanlig høst. Siden målingene i NVE startet i 1931, har vi for disse ukene i høstmånedene aldri opplevd så lite tilsig som det vi har gjort denne høsten. Det skaper en helt ekstraordinær situasjon, særlig fordi det også er kombinert med en tidlig vinter. Situasjonen er bekymringsfull. Det er nå avgjørende å få en reduksjon i forbruket. Men når Sylvia Brustad spør om jeg ikke har kontroll med situasjonen, vil jeg minne både Stortinget og representanten Brustad om at den norske energiforsyningen er ekstremt avhengig av nedbøren. Når nedbøren svikter, vil det kunne føre til den type økning i strømprisen som vi har opplevd dette året. Det vi imidlertid også ser, er at kraftmarkedet virker. Til tross for at vi har hatt lave temperaturer de siste ukene, har faktisk forbruket i stedet for å ha steget, avtatt. Selv om det har vært en kald vinter, har altså økte strømpriser gitt det nødvendige signalet til markedet og til forbrukerne, slik at vi har fått et redusert forbruk. Det er meget viktig at vi i tiden framover får ytterligere en reduksjon i strømprisen, slik at dette kan komme både privathusholdninger og industrien til gode.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Nå synes jeg representanten Brustad blander sammen en rekke forhold. Hun har levert inn et Dokument nr. 8-forslag som først og fremst går på effektforbruket og ikke energiforbruket. Det forslaget er jeg for så vidt positivt innstilt til, og det skal Stortinget få meddelelse om. Men det har ingenting med energiforsyningen å gjøre, det har med effektforbruket å gjøre. Det er stor forskjell. Og i forhold til å ha en bedre energiforsyning ville ikke en kWh mer blitt produsert med en arbeiderpartiregjering, fordi dette er langsiktige investeringer som vi trenger en betydelig planlegging for. Disse initiativene er Regjeringen i gang med. Det er heller ikke riktig, som representanten Brustad sier, at ikke Regjeringen satser på nye fornybare energikilder. Jeg har faktisk kjempet kraftig for å holde oppe det nivået som også Stortinget har sluttet seg til, nemlig ca. 0,5 milliarder kr pr. år til Enova for å få nye fornybare energikilder. Men ingenting av dette kan ha betydning for den aktuelle situasjonen. Her må vi stole på at markedet vil gi de nødvendige signalene til forbrukerne. Høye priser vil føre til lavere forbruk.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Jeg kan ikke ta ansvar for overskriftene i dagspressen. Dem lager de selv, som kjent, og det tror jeg representanten Enoksen er vel kjent med. Men jeg vedstår meg de uttalelsene som er gitt til Aftenposten i dag, nemlig at det er viktig i denne situasjonen at en får ned forbruket. Ved å appellere til en dugnad og en fornuftig energisparing, både i private husholdninger og industrien, kan en bidra til at en får en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel, som igjen vil føre til at prisene blir mer normale, som vi ønsker. Det er ikke noe nytt at vi får høye priser innimellom. Det er et viktig signal til forbrukerne i forhold til å vurdere sitt eget energiforbruk. Så har Enoksen levert inn et forslag om å regulere de norske magasinene. Det har jeg i egen skriftlig sendelse svart Enoksen på – det er han vel kjent med, forhåpentligvis. Men kort: Et slikt forslag vil føre til at vi får mindre vannkraftproduksjon og høyere priser, altså det motsatte av det Enoksen ønsker seg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Hvis det i dette skulle være en feilslått energipolitikk, tror jeg at en rekke arbeiderpartiregjeringer bør stilles til ansvar, på samme måte som nå representanten Klungland forsøker å stille meg til ansvar for dette. Faktum er at investeringshorisonten for kraftmarkedet er slik at skulle vi hatt en lettere energiforsyning, en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel i dag, burde beslutningen blitt gjort tidlig på 1990-tallet, og kanskje enda tidligere. Jeg kommer ikke til å kunne gripe inn, og Regjeringen har heller ingen muligheter for å gripe inn, overfor næringslivet, som ønsker en annen type aktivitet når prisene på elektrisk kraft går opp. Jeg håper som sagt på at vi gjennom tiltakene, både informasjon, gjennom prisene, energisparing og alternative energikilder, vil kunne få prisene ned på et mer normalt nivå. Men noe tiltak direkte overfor næringslivet ved å regulere, enten det gjelder magasinfylling eller det gjelder hvilken profil de skal ha, blir ikke aktuelt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Det er fornuftig i en situasjon hvor det er mangel på energi i markedet, å supplere med andre energiformer, også med vedfyring, og å bruke elektrokjelene og svitsje over til olje for en stakket stund. Denne regjering har som mål å kunne redusere oljefyringen med 25 pst. Det er ikke til hinder for at vi i spesielle trange situasjoner med underdekning i energimarkedet kan supplere med både olje og ved. Det er fornuftig, men det er ikke en permanent løsning – det er jeg enig med representanten Langeland i. Toprissystemet har blitt vurdert hele fire ganger under skiftende regjeringer. Også en arbeiderpartiregjering la fram en vurdering som viste at dette er ikke enkelt å administrere, og heller ikke målrettet. Jeg tar imot alle gode forslag som kan føre til en mer fornuftig energibruk, men så langt har ikke toprissystemet vist seg å være hensiktsmessig. Så er det heller ikke slik, som Langeland sier, at det står mellom å akseptere tomme magasiner og å regulere magasinene. Alternativet er å ha en fornuftig energipolitikk som fører til at markedet oppfører seg i balanse mellom forbruk og etterspørsel.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Det er viktig og nødvendig å få energiforbruket i balanse, slik at prisene også blir lavere. Jeg er klar over at en rekke familier vil komme i en meget vanskelig situasjon. Nå er heldigvis elektrisitetsregninger for dette året antakelig på nivå med fjorårets. Men vi skal inn i 2003, og hvis denne situasjonen fortsetter, er det klart at høye priser vil bli et betydelig problem for mange familier. Derfor er det viktig å sette i verk tiltak for å kunne redusere forbruket og på den måten skape bedre balanse i markedet. Det grepet en da må ta, er ikke å redusere prisene. Det vil virke motsatt av det en ønsker. Reduserte priser fører til økt etterspørsel i markedet. Jeg vet at Fremskrittspartiet har stor tro på markedskreftene og på det liberaliserte kraftmarkedet, så jeg skjønner ikke hvorfor de ikke tror på regulering i dette tilfellet. Det er i alle fall en historisk erfaring at hvis en senker prisene, f.eks. ved å senke avgifter eller pålegge kraftselskapene å senke prisene, vil det føre til økt forbruk. Da oppnår vi ikke det vi ønsker, en bedre balanse og mer fornuftige priser i elmarkedet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Vi har hatt et svært lavt investeringsnivå i norsk kraftforsyning de siste tiår, og der peker representanten Vaksdal på et viktig anliggende. Nå er det faktisk grunn til å si at vi kanskje har kommet i en litt annen situasjon. Vi må satse differensiert på dette. Vi må ruste opp kraftverk, vi må sørge for at vi får nye kraftlinjer, nye ledningsnett, bedre generatorer og bedre turbiner osv. Samtidig må vi satse på energisparing og nye fornybare energikilder. Vi har hatt en del høye kraftpriser den senere tid. Det har i alle fall ført til én ting, nemlig at en rekke planer nå legges for økt kraftproduksjon. Det ser ut som om perioden uten behov for ny kapasitet er i ferd med å gå over, og at vi kan stå overfor en periode med økte investeringer i kraftforsyningen. Anslag for resten av året når det gjelder kraftforsyningen(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Jeg er enig med representanten i at investering i varmepumper er fornuftig. Vi ser også at offentlige bygninger og industri nå i stor skala satser på varmepumper. Det vil også være fornuftig i privathusholdningene. Og nå har faktisk prisene på varmepumper gått ned, slik at dette vil være regningssvarende innenfor en tidshorisont på fire–fem år. Det er en betydelig forbedring i forhold til hva man så tidligere. Jeg mener derfor at riktig informasjon og veiledning fra kraftselskap såvel som fra myndigheter kan bidra til å stimulere økt interesse for installasjon av varmepumper. Jeg mener at det ligger til rette for at dette kan ordnes uten en massiv støtteordning over offentlige budsjetter, fordi det faktisk er lønnsomt å spare gjennom installasjon av varmepumper.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Jeg kjenner ikke til det spesielle tilfellet som nevnes her. Men når det gjelder regulering av nettleie, vil jeg vise til at der er det gjennomført en egen prosedyre ved at NVE har som ansvar å gjennomgå nettselskapenes regnskaper for å påse at disse i en monopolsituasjon ikke tar for høye priser. Det er altså et ansvar for offentlige myndigheter å fastsette nettleien. Vi vil selvsagt ikke akseptere tariffer som urimelig straffer husholdninger fordi de bruker mindre strøm. Men jeg kjenner ikke direkte til det tilfellet som representanten Korsberg nå konkret viser til.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-04:
Den 16. oktober i år stilte jeg spørsmål i spontanspørretimen om forsyningssituasjon og pris. Den 17. oktober fulgte jeg opp med et skriftlig spørsmål til statsråden. Og den 23. oktober fremmet jeg sammen med Inger Enger et privat forslag om å regulere eksport av kraft. På alle disse initiativene har statsråden svart: Markedet fungerer, det er overhodet ikke grunn til å foreta seg noe som helst. Så sent som i oktober måned var det en rekordhøy eksport. Eksporten økte med 74 pst. i forhold til samme måned året før, og importen gikk ned med 50 pst. Dette viser at markedet overhodet ikke fungerer. Det viser at vi nå er i ferd med å komme i en knapphetssituasjon, og statsråden går ut i dag og oppfordrer folk til å slå av lyset og spare på strømmen og heller fyre med ved. Mener statsråden fortsatt at det overhodet ikke er grunn til å foreta seg noen verdens ting for å prøve å bringe balanse i energimarkedet?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-12-04:
La meg begynne med å si at det statsråden sier om hva Arbeiderpartiet har gjort, ville ha gjort og vil gjøre, er feil. Men avisen Nordlys hadde den 30. november et oppslag om at Finnfjord Smelteverk stenger produksjonen for å selge kraften. «Denne situasjonen, så galt det enn høres ut, så styrker den oss», sier administrerende direktør ved smelteverket. Den største bekymringen for ledelsen er imidlertid kronekursen. «Vi ser at hele kysten lider over kronekursen», sier direktøren. Arbeiderpartiet kan ikke akseptere en politikk som fører til et spill mellom arbeidsplasser og kraftbalanse og sikker forsyning til industrien. Dette er et resultat av Regjeringens feilslåtte energi- og næringspolitikk. Hva vil(presidenten klubber) statsråden foreta seg for å unngå at arbeidsfolk blir en kasteball i forhold til Regjeringens feilslåtte energipolitikk? (presidenten klubber)
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-04:
Det er jo fornuftig å spara straum, det er statsråden og eg einige om. Men dei tiltaka som m.a. statsråden foreslår, gjer meg meir betenkt. Mellom anna seier han at ein skal fyra meir med ved, og ein skal fyra meir med olje. Eg tvilar på om allergiforeninga er einig i det første, og eg tvilar på om det andre er i samsvar med Regjeringa sin miljøpolitikk. I tillegg vil eg visa til det som statsråden seier: Marknaden verkar. Det betyr altså at energiselskapa slik sett bør ha tomme magasin meir eller mindre heile vegen for å ha høg pris. Det er det ein kan inkludere i det Steensnæs seier. Dersom ikkje, må han seia noko offensivt om å regulera vasstanden i magasina. Eg synest òg at ein avskriv ein del andre moglegheiter. Me har moglegheita knytt til toprissystem. Me kan gjera det lønnsamt for forbrukarane å spara gjennom eit toprissystem.(Presidenten klubbar.) Kvifor tek ikkje statsråden desse verkemidla i bruk? (Presidenten klubbar.)
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-04:
Mitt spørsmål går også til olje- og energiministeren. Strømprisene til norske forbrukere har nå gått aldeles av skaftet. I aviser og andre medier blir vi hver dag fortalt om nye prisøkninger som er på gang. Vi får også høre at flere og flere får problemer med å betale strømregningen. Noen må til og med oppsøke sosialkontoret for å få hjelp med denne regningen. Samtidig vet vi at den norske stat får ekstrainntekter som følge av dette på flere milliarder kroner. Jeg vil derfor spørre statsråden om han er komfortabel med en situasjon der den norske stat – den rikeste stat i verden – håver inn ekstramilliarder samtidig som folket der ute må blø som bare det på grunn av en feilslått energipolitikk?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-12-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Den viktigste årsaken til de skyhøye strømprisene vi nå har, er selvfølgelig mangel på strøm i markedet. Og her må både denne regjeringen og tidligere regjeringer ta ansvaret for at man ikke har fått bygd ut mer strømproduksjon. Det er jo slik markedet fungerer. Med større etterspørsel og manglende tilbud stiger prisene. Så enkelt er det bare. Jeg vil derfor spørre statsråden: Skal han ikke nå snart ta alvoret i situasjonen innover seg og sørge for at vi får på plass nye kraftutbygginger, kraftutbygginger som virkelig monner, slik at vi kan få mer kraft i markedet, og derav lavere strømregning for folk flest?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-04:
Folk vil gjerne spare strøm. Jeg fikk en e-post i dag morges fra en familie på Vestlandet. Man kan spare 40 pst. av energien hvis man installerer varmepumpe, skrev de. Men det koster mye, og familien ville gjerne hatt litt hjelp fra det offentlige hvis det offentlige vil at de skal gjøre slikt. Så spørs det om det finnes penger. Og hvor skal de sende søknaden? Senterpartiet har foreslått 200 mill. kr ekstra til Enova, og jeg går ut fra at det kan være rett adresse for å sende en slik søknad. Men hvis mange sender slike søknader, skal det mange millioner til. Mener statsråden at det finnes nok penger i dag, eller kan statsråden tenke seg at det allerede nå ved årsskiftet, ved salderingen av budsjettet, kan legges inn ekstra penger til Enova, slik situasjonen har blitt?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-04:
En stor del av strømregningen til folk består av nettleie. Også den delen av regningen har blitt mye dyrere de senere årene. Regjeringen og flertallet i dette hus har hatt som målsetting å redusere strømforbruket i husholdningene og har brukt skyhøye avgifter for å nå denne målsettingen. For kort tid siden kunne vi lese i avisen at et kraftselskap straffet dem som brukte lite strøm med enda høyere nettleie for å kompensere for inntektssvikten. Hva synes statsråden om en slik åpenbart urettferdig praksis, og hva vil statsråden eventuelt gjøre for at strømkundene ikke skal bli rammet på en slik måte, med enda høyere strømregninger?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-04:
Mitt spørsmål går til utviklingsministeren. Statsråden fikk i statsbudsjettet gjennomslag for en økning av bistandsbudsjettet og dermed en prioritering av verdens fattige, som SV er glad for. Jeg vil imidlertid tro at utviklingsministeren vil være enig med meg i at det viktigste for utviklingslandene på sikt er at de får muligheten til å bygge opp et eget levedyktig næringsliv, og at det kanskje aller viktigste spørsmålet derfor er hva slags muligheter de får til dette. I Norge gjorde vi dette gjennom beskyttelse av oppbyggingen av eget næringsliv, med konsesjonslover, hjemfallsrett osv. Det må derfor være forstemmende for utviklingsministeren at mens hun kjemper gjennom økt bistand, trekker hennes kollega i Utenriksdepartementet, Jan Petersen, i helt motsatt retning. Det har blitt kjent gjennom flere lekkasjer i pressen at Norge i forbindelse med forhandlingene om GATS-avtalen fremmer krav overfor u-land om omfattende bortfall av slik beskyttelsesrett. Nøyaktig hvilke krav Norge stiller, er imidlertid unntatt offentlighet, og bestemmelsene om å unnta disse offentlighet, er også unntatt offentlighet. Det blir veldig vanskelig å føre en åpen og demokratisk debatt når det er et slikt nivå på hemmelighold. Spørsmålet er hva statsråden vil gjøre for å få åpenhet omkring Norges krav i GATS-forhandlingene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-04:
Det må gå an å få et klarere svar på mitt spørsmål om statsråd Frafjord Johnsons oppfatning av åpenheten rundt våre krav i GATS-forhandlingene. Når det blir sagt at kravene fra Norge har blitt meget godt mottatt i en del u-land, er det veldig vanskelig for opposisjonen å sjekke dette. Det er også vanskelig for solidaritetsorganisasjoner å sjekke, fordi de kravene Norge stiller, ikke er åpne, og fordi det er hemmelighold rundt dem. Nationen har f.eks. avdekket at Norge på Telenors oppfordring jobber for liberalisering av telesektoren i Bangladesh, og at det er fremmet krav om liberalisering innen oljeindustrien i Angola. Det å komme til bunns i dette og få det åpent opp er en forutsetning for å kunne ha nettopp en slik debatt som statsråd Frafjord Johnson viste til. Derfor vil jeg gjenta spørsmålet: Vil utviklingsministeren jobbe for at vi kan få en bredere debatt og økt åpenhet rundt Norges posisjoner i GATS-forhandlingene?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Det var mange forskjellige forhold i representanten Lysbakkens spørsmål. La meg først si at det er ikke slik at bortfall av beskyttelsesrett er en del av GATS-forhandlingene i WTO-sammenheng. I WTO-sammenheng jobber man med muligheten for differensiering av regelverket på flere områder, hvor også overgangsordninger for utviklingsland, med mulighet for beskyttelse, ligger inne som en mulighet som det nå vil bli forhandlet om. Når det så gjelder spørsmålet direkte fra representanten knyttet til GATS-forhandlingene, er det slik at dette er utenriksministerens konstitusjonelle ansvarsområde. Jeg vil likevel knytte to kommentarer til dette. Det første er at det faktisk er slik at de norske kravene overfor utviklingslandene er blitt meget godt mottatt fra mange utviklingslands side, ikke minst fordi Norge i sammenheng med forhandlingene også tilbyr et opplegg for og har et ønske om å styrke deres egen kapasitet, deres egen mulighet til å utvikle tjenester på disse ulike områdene. Det er en forutsetning for flere av utviklingslandene for om mulig å kunne bruke markedsadgangen internasjonalt at de også har fungerende tjenester. I forhold til det andre som gjelder informasjon, som også er utenriksministerens konstitusjonelle ansvar, er det i forhandlingsprosessene i WTO en meget omfattende konsultasjonsordning, der norske sivile organisasjoner i meget stor grad er involvert, konsultert og får delta. Det gjelder også de ulike forhandlingsområdene, hvor det vil være slike konsultasjoner i fortsettelsen av forhandlingene. I tilknytning direkte til forhandlingsposisjonene er det slik at de ulike landene i WTO – partene – i henhold til WTOs rutiner er enige om at andre land ikke skal gjøre dem offentlig kjent. Men det vil bli gitt informasjon og være konsultasjoner underveis.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Selve forslagene er unntatt offentlighet i henhold til det partene i WTO-forhandlingene selv er enige om, og i henhold til de ordninger som det legges opp til i forhandlingene. Norge kan ikke be om unntak og legge opp til et helt annet løp enn andre land gjør. Det betyr at vi følger det man internasjonalt er enig om. Når det gjelder nærmere informasjon om det forhandlingsløpet som legges, altså unntatt de forslagene som er fremmet, ligger det en god del informasjon ute på Utenriksdepartementets internettsider, og Utenriksdepartementet vil bestrebe seg på å trekke inn de ulike organisasjonene. Det er flere ulike utvalg som er sammensatt av et meget stort antall organisasjoner, som vil bli konsultert og orientert underveis. Når det så gjelder min egen vurdering, tror jeg representanten er kjent med at Regjeringen er ett, og at uansett konstitusjonelt ansvar er det ikke slik at statsråder har individuelle syn på enkeltspørsmål.(Presidenten klubber.) Men som statsråd, som del av et regjeringskollegium, er også jeg opptatt av(presidenten klubber igjen) at de ulike norske organisasjoner får informasjon og blir konsultert underveis i prosessen. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-12-04:
Her føler jeg også at man blander kortene. Det er ikke slik at en gigantisk privatisering av landbrukssektoren i hele Afrika ligger inne som del av GATS-forhandlingene. GATS-forhandlingene dreier seg primært om transport og telekommunikasjon samt utbygging av bank- og forsikringstjenester, og det er muligheter for at Norge kan bidra til å bygge opp disse tjenestene i utviklingslandene, som jeg også sa i mitt tidligere svar. Selv om dette ikke er mitt konstitusjonelle ansvar – jeg må igjen gjenta det – skal jeg allikevel svare at som del av dette forhandlingsopplegget fra norsk side er det lagt opp til at vi skal bidra til å styrke utviklingslandenes del av dette og øke deres mulighet til å forbedre sine tjenester og muligheter til tjenester. Som sagt, mange utviklingsland har reagert meget positivt på det norske forhandlingsopplegget. Når det så gjelder arbeidet med de strukturelle årsakene, vil jeg vise til mitt eget feltarbeid i Tanzania, som viser et klart tegn på at ren statlig kooperativ virksomhet ikke er noen garanti for utvikling av landbrukssektoren. Der ble fattige bønder utbyttet av staten på 1970-tallet.