Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-11-24:
Det globale energibehovet er økende. Det slås fast bl.a. i ny analyse fra Det internasjonale energibyrået, IEA. Oljeprodukter brukes i dag i stor grad i transportsektoren. Byråets analyser viser at det er vanskelig å substituere seg bort fra oljeprodukter i transportsektoren i løpet av de neste 25 årene. Det gir en betydelig etterspørsel etter olje sjøl om det innføres kraftige klimatiltak. Analysen fra IEA viser også at omkring to tredjedeler av CO2-utslippene fra transportsektoren skjer i forbrenningsfasen. En stor del av det øvrige stammer fra raffinering. Det betyr at de variasjonene en ser i CO2-utslipp per produsert enhet, som er viktige utslipp å ta tak i og redusere, likevel ser ut til å ha en mer begrenset betydning for de samlede utslippene, altså når en ser utvinning, raffinering og forbrenning under ett. Av ressursmessige årsaker har vi fra starten av petroleumsalderen i Norge satt krav om gassavsetning for felt. Brenning av gass over fakkel kreves det en egen tillatelse for. Utstrakt fakling – en praksis en ser i mange andre oljeprovinser – har derfor aldri skjedd på norsk sokkel. Dette er god ressursforvaltning og god klimapolitikk. Videre har man i utviklingen av sektoren bl.a. fokusert på å utnytte stordriftsfordeler. Det legger til rette for energieffektiv drift, bl.a. innenfor gasstransport. Energiløsninger for et felt, herunder utredning av kraft fra land, som vi nettopp har diskutert, er et annet viktig tema i alle utbyggingsplaner som er viktig ut fra en miljø- og klimatenkning. Disse løsningene kompletterer våre direkte klimapolitiske virkemidler. Petroleumsvirksomheten i Norge har betalt CO2-avgift siden 1991 og har vært en del av det europeiske kvotesystemet siden 2008. Som en følge av denne virkemiddelbruken har selskapene egeninteresse i å begrense utslippene av klimagasser. Det er god politikk, for det er selskapene sjøl som sitter på den beste informasjonen om hvordan deres utslipp billigst kan reduseres i dag og framover. Det gjør at forurenser betaler og at en får mest mulig utslippsreduksjoner for hver krone som brukes. Dette er eksempler på at det gjennom 40 år med petroleumsvirksomhet her hjemme er utviklet et omfattende virkemiddelapparat for å ivareta hensynet til andre brukere av havområdene, til helse, miljø og sikkerhet og for å sikre ivaretakelse av det ytre miljø i alle faser av virksomheten. De etablerte virkemidlene og den sterke fokuseringen på å begrense utslippene hos myndigheter og selskaper er viktige årsaker til at norsk petroleumsvirksomhet har blant de laveste utslippene til luft per produsert enhet i verden. En viktig utfordring vi nå står overfor i petroleumssektoren, er å hente ut de potensielle verdiene som ligger i våre eksisterende felt. Dette er noe som eierne av feltene og myndighetene arbeider daglig for å oppnå. Store verdier står på spill. For å bidra til å kaste nytt lys over den utfordringen vi står overfor, valgte jeg å nedsette et utvalg med sterk og bred petroleumsfaglig kompetanse, nemlig utvinningsutvalget. Den oppgaven de fikk, var å belyse og identifisere eventuelle teknologiske, kunnskapsmessige, regulatoriske, økonomiske eller andre hindre som gjør at samfunnsøkonomisk lønnsomme ressurser i dag ikke kan hentes opp. De skulle også foreslå tiltak som eventuelt kan fjerne disse. Det har de gjort. Rapporten har nylig vært på offentlig høring. Jeg vil nå vurdere forslagene fra utvalget(presidenten klubber) og de innkomne høringsuttalelsene. (presidenten klubber)