Trine Skei Grande (Venstre), 2009-05-29:
I høringa om denne saken ble det sagt at ytringsfrihet ikke er et sesongarbeid. Sjøl om denne saken kan virke underlig og til tider er noe å bli lattermild over, er dette faktisk en ganske alvorlig sak. Norge har fått en dom mot seg i Menneskerettighetsdomstolen, og det skal da håndheves av en regjering som har vist seg å trå feil i alle viktige saker av prinsipiell karakter. Enten det er blasfemi eller hĳab, har denne regjeringa hatt problemer – så også i denne saken. Først til innholdet i saken: Det er veldig pussig at en skal bli så mye mer skadet av en reklamefilm sendt på en tv-skjerm enn av de reklamefilmene en ser på en PC-skjerm. Det å styre innholdet i media ut fra hvilken plattform filmene blir levert på, er ganske forhistorisk. Det er ikke noe som helst grunnlag for å si at den ene filmen er skadelig, mens den andre filmen ikke er skadelig. Det andre er at det er prinsipielt ganske feil at staten i dag kan reklamere for sine kampanjer, mens den som er uenig med staten, i sine kampanjer ikke skal ha den samme ytringsfriheten. Og det er her vi er ved sakens kjerne; det er ytringsfriheten i det norske samfunnet. For det å åpne for politisk reklame betyr ikke at alle skal få lov til å reklamere, det betyr faktisk at det er Redaktørplakaten i de ulike mediene som bestemmer, slik som det er med alle andre uttrykk, selvfølgelig. Så har det blitt lagt fram argumenter om at det vil føre til så stor ulikhet. Ja, statsråden sa like til den dagen han bestemte seg for ikke å anke, at han skjønte ikke at Venstre var for dette, for dette kunne vi umulig tjene på. Ja, vi i Venstre har prinsipper også når vi ikke tjener på det. Ulikhetene mellom de politiske partiene er der absolutt i dag. De er der hver eneste dag. Når Siv Jensen går på talerstolen til Fremskrittspartiet, kan Fremskrittspartiet sette inn en halv sides annonse i VG om at en kan gå inn på nett-tv og høre Siv Jensen. Det skulle vi i Venstre ønske at vi også kunne ha gjort, men slik er det ikke. Men det betyr ikke at vi vil forby Fremskrittspartiet å gjøre det. Det er det som er den grunnleggende tankegangen knyttet til ytringsfrihet og demokrati og alt dette, og det er her det hele stritter imot. Den ulikheten er der hver eneste dag. De store partiene kan annonsere i helsider i VG, i halvsider i VG – og det koster mye mer enn de små reklamesnuttene en kan ha på TV Vest, slik som Pensjonistpartiet har. Men det betyr ikke at en skal forby ytringen. Det er også godt mulig å regulere reklame, slik som vi gjør. Vi regulerer alle former for reklame i det norske samfunnet. Det kunne en godt ha gjort her også, og en burde ha gjort det, i forhold til at f.eks. én mening ikke skal kunne kjøpe opp hele sendeflaten. I høringa var det faktisk ingen av dem som deltok, som støttet Regjeringas handlemåte her. NRK har bedt på sine knær om at en ikke skal endre NRK-plakaten så ofte. Journalistlaget sa klart i høringa at endringa som nå blir foreslått, bryter med Redaktørplakaten. Det uføret som Regjeringa nå er inne i, er at enten funker endringa i NRK-plakaten – da betyr det at de bryter Redaktørplakaten – eller så funker ikke endringa, og da betyr det at de bryter dommen i forhold til Menneskerettighetsdomstolen. Så samme hva endringa her har ført til, er det feil. Og den andre, krampaktige – på slutten – gode idéen som liksom skulle komme, var da å instruere Frikanalen, som skulle være de frie organisasjonenes kanal, og si at pengestøtten deres var avhengig av at de reddet Regjeringa ut av denne domstolsdommen. Det er jo et like stort overgrep mot Frikanalen. I tillegg til å være redd for den store stygge politiske reklamens følger åpner en da en frikanal som ikke er dekt av Redaktørplakaten. Da tar en jo bort den ene kontrollen en har på det området, hvis en har et ønske om å skjerme folket for den vonde politiske reklamen. Nei, dette er egentlig ikke snakk om politisk reklame eller ikke. Det er snakk om utrolig dårlig politisk håndverk på et veldig viktig område, nemlig kampen for ytringsfrihet i det norske samfunnet.