Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-07:
Stortingsmeldingen om etterforskning av seksuelle overgrep mot barn har i media og på folkemunne blitt omtalt som etablering av Barnekripos. Men de tiltakene som nå settes i gang, er ikke å etablere en ny etterforskningsenhet med ansvar for seksuelle overgrep mot barn. Det vi derimot ønsker, er å styrke det eksisterende avsnittet ved Kripos. Men kanskje aller viktigst er å øke kunnskapen og kompetansen i det enkelte politidistrikt. En enstemmig komite stiller seg bak innstillingen. Vi står sammen om at politiet de neste åra må opprioritere dette arbeidet. Politireformen og omorganiseringen av politidistriktene mener Arbeiderpartiet vil bidra til at de enkelte politidistrikt får et bedre fagmiljø, og at det frigjøres ressurser til å prioritere slike saker. Hele komiteen støtter etableringen av en hospitantordning ved Kripos. Dette tilfører Kripos mer ressurser, men samtidig bidrar det på litt lengre sikt til mer kompetanse i de enkelte politidistrikt. Kripos skal være det nasjonale kompetansesenteret som politidistrikt kan hente bistand hos gjennom rådgivning eller direkte bistand i den enkelte sak. Antallet registrerte forbrytelser knyttet til incest og utuktig omgang med barn under 14 år er firedoblet de siste 40 åra. I tillegg vet vi at mørketallene for denne typen forbrytelse er høy. De siste ti års økte offentlige fokusering på denne typen overgrep, samtidig som politiets kompetanse i etterforskningen av slike saker har økt, har gjort at incest og seksuelle overgrep mot barn nå blir avdekket i langt større grad. Framveksten av krisesenter, ulike offentlige hjelpetiltak og lovendringer har også ført til at denne typen kriminalitet i mindre grad er et tabubelagt område. Den kraftige veksten i slike saker gjør at politiet trenger mer kompetanse og mer ressurser. Flere rapporter har i de siste åra fortalt oss at etterforskningen av seksuelle overgrep mot barn er komplisert, og at svært mange politikammer og lensmannsdistrikt mangler kunnskap og kompetanse. Kvaliteten på etterforskningen er også veldig varierende. Det er heller ikke til å stikke under stol at interessen for å påta seg slike oppgaver i politiet har vært liten. Erfaringen fra de senere år viser at Kripos" kompetanse benyttes svært ulikt fra politidistrikt til politidistrikt. Antallet bistandsanmodninger er lavt. Kunnskapen om bistandsmuligheten er i enkelte tilfeller liten. Dessuten mener mange at deres egen kompetanse er tilstrekkelig, og at de ikke trenger hjelp fra Kripos. En enstemmig komite mener at det er klart dokumentert at politiet i altfor liten grad benytter Kripos" kompetanse. Vi ber derfor departementet utarbeide retningslinjer som pålegger politimestrene å vurdere bistandsanmodninger i hver enkelt sak. Arbeiderpartiet er enig i at rettssikkerhet og ryddig etterforskning gjør at man ikke bør etablere tverrfaglig enhet ved Kripos. Vi mener dette lett vil skape uklare ansvarsforhold og sammenblanding av roller ved behandling av enkeltsaker. Vi mener det er en god løsning at politiet etablerer en nærmere kontakt med eksterne fagmiljøer, og at det opprettes en kunnskapsbase over personer som har den nødvendige kompetanse. Arbeiderpartiet ønsker ikke å etablere en regional enhet for etterforskning og påtale av saker som gjelder seksuelle overgrep. Vi mener etterforskning av seksuelle overgrep best foretas av det enkelte politidistrikt. Det er uansett den lokale polititjenestemann/-kvinne som kommer først til åstedet. Viktig bevissikring må foretas så tidlig som overhodet mulig. Vi mener derfor at det er ytterst viktig at så mye som mulig av kompetansen ligger i det enkelte politidistrikt. En rapport utarbeidet av Åse Texmo og Lisbeth Aarvik viser at fra 1993 til 1998 ble 80 pst. av de aller alvorligste sakene, gjentatt utuktig omgang med barn under ti år, henlagt. 11 pst. ble frifunnet, og bare 9 pst. av sakene endte med domfellelse. Hovedårsaken til det store antallet henleggelser ble begrunnet med «bevisets stilling», dvs. at man ikke anser seg i stand til å føre tilstrekkelig bevis til å oppnå fellende dom. I den samme rapporten vises det til at et bedre politifaglig arbeid ville ha medført at flere saker ville ha blitt framlagt for domstolene. Sedelighetssaker har i stor grad blitt overlatt til nyutdannede polititjenestekvinner og uerfarne jurister. Slike saker er så kompliserte og sammensatte at det er behov for erfarne politifolk og jurister til å gjøre dette arbeidet. De må ha kunnskap om bevissikring, kunne se hva som er å anse som mulige bevis, ha innsikt i kompetansen hos samarbeidende etater og ha god kjennskap til lovverket.