Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Mobile røntgentjenester inngår i regelverket for finansiering av poliklinisk radiologi. Det eksisterer ikke i dag en særfinansiering av mobil røntgen, men det utløses både vanlig refusjon fra staten og egenandeler fra pasienten. La meg si det slik: Jeg har til nå ikke hatt til vurdering å innføre en egen særordning med et eget regelverk på dette området, som jeg synes interpellanten beskrev godt hva gjelder potensialet og betydningen. Men jeg mener vi må passe på at vi ikke på et område hvor vi ønsker å se en utvikling, skaper unødig byråkrati, for det finnes et alternativ. Vi vet at det er underforbruk av radiologiske undersøkelser hos eldre og sykehjemspasienter som er for syke til å reise. Det ble godt illustrert av interpellanten. Vi ser at pasienter med demens kan få en forverring dersom de må transporteres til sykehus. Mobile røntgentjenester gir befolkningen økt nærhet til diagnostiske tjenester og raskere behandling dersom det er nødvendig. Vi ser også at mobil røntgen gjennom økt faglighet og bedre dokumentasjon styrker kvaliteten i sykehjemsmedisinen. Tidlig avklaring kan forhindre innleggelse på sykehus. Dette er rett til kjernen i Samhandlingsreformen og til tenkningen bak Samhandlingsreformen. Jeg tror at grunnen til at vi ser en utvikling på dette området nå, og i mindre grad i 2004, 2005, 2006 og 2007, er at nå er det Samhandlingsreformens tenkning som gjelder – både med virkemidler, incentiver og dets like. I Helse Sør-Øst har Akershus universitetssykehus og Oslo universitetssykehus etablert slike tilbud. Vestre Viken og Sykehuset Vestfold, som interpellanten var inne på, er i ferd med å etablere slike tilbud i prosjekt. I Helse Vest er det etablert et tilbud om mobile røntgentjenester ved Haraldsplass Diakonale sykehus. Der det i dag tilbys mobile røntgentjenester, er dette ofte finansiert gjennom en kostnadsdeling mellom sykehuset og kommunene. Jeg synes representanten hadde gode synspunkt på at spleiselag er farlig, fordi den ene kan trekke seg ut, og da blir det ikke mye spleising igjen. Kostnadsdelingene er bl.a. bygget på avtaler mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten – avtaler som viser seg å ha mange gode sider ved seg, og som binder partene. Dette er igjen gode eksempler i Samhandlingsreformens ånd. Ved tilbudet som er etablert ved Ahus, dekker Akershus universitetssykehus og kommunene i Nedre Romerike med 50 pst. hver. Det er grunn til å tro at det er basert på en felles opplevelse av behov og av ansvar. Til tross for positive erfaringer med mobil røntgen har det vist seg vanskelig å få til en forutsigbar drift av tjenesten. Dette kan skyldes at ansvarsforholdet oppleves som uklart, og at besparelsene knyttet til mobil røntgen først og fremst kommer kommunene til gode. Tilbudet gir reduserte kostnader knyttet til følgepersonell ansatt i kommunene, som interpellanten også var inne på. De økonomiske virkemidlene i Samhandlingsreformen legger til rette for at kommuner og helseforetakssykehus i større grad skal samarbeide om tjenestetilbudene. Allerede i dag har kommuner og sykehus funnet hensiktsmessige samarbeidsformer – ofte basert på slike avtaler som jeg nevnte. Mobile røntgentjenester kan være lønnsomt for samfunnet og et godt tilbud for pasientene – eller i omvendt rekkefølge: viktig for pasientene og derfor noe samfunnet bør legge til rette for. Med Samhandlingsreformen legger vi opp til at mer helsehjelp skal tilbys i kommunene nær der hvor folk bor. Jeg mener at sykehusene og kommunene sammen må vurdere om lokale forhold og behov gjør det ønskelig å etablere slike tilbud om mobile røntgentjenester. Så må vi fra regjering og storting sørge for at kommunene og sykehusene har nok ressurser til rådighet til å utvikle gode tilbud for innbyggerne.