Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-02:
La meg først få lov til å takke Stortinget for at jeg får muligheten til å komme hit og gi denne redegjørelsen om den midlertidige bevæpningen av politiet, som nå har vart over en viss tid. Jeg har ved to anledninger tidligere orientert den utvidede utenriks- og forsvarskomiteen om trusselsituasjonen som begrunner den midlertidige bevæpningen av politiet. I mitt arbeid med spørsmålet om midlertidig bevæpning har jeg naturligvis lagt til grunn at norsk politi skal være ubevæpnet, og jeg vil følge opp de vedtak Stortinget gjorde den 5. mai i år. Midlertidig bevæpning er et svar på det som er en ekstraordinær situasjon, men ingen av oss kan her og nå si hvor lenge det trusselbildet vi i dag står overfor, vil vare. Når vi skal vurdere hvilke alternativer vi har i dagens situasjon, er det nødvendig å ta et kort tilbakeblikk. Den 21. november i fjor ga Justis- og beredskapsdepartementet samtykke til midlertidig bevæpning av politiets uniformerte innsatspersonell. Departementets beslutning var et svar på en anmodning fra Politidirektoratet fra 18. november. Bakgrunnen for Politidirektoratets anmodning var igjen en trusselvurdering fra PST og Felles kontraterrorsenter av 31. oktober 2014. Den beskrev et stadig mer alvorlig trusselbilde. Felles kontraterrorsenters vurdering var at det i løpet av de kommende tolv månedene var sannsynlig at en terrorhendelse ville finne sted i Norge. Det var en etterretningsvurdering og ikke en prognose. Det ble understreket at det ikke forelå informasjon om en eller flere konkrete aksjoner. Trusselvurderingen var en analyse basert på en bred vurdering av tilgjengelig informasjon. PST og Felles kontraterrorsenter bygde sin vurdering på flere enkelthendelser, og den generelle utviklingen på området. Den 21. september 2014 publiserte ISIL en tale av deres talsperson Abu Muhammad al-Adnani. I talen oppfordret al-Adnani til angrep på USA og Europa som et svar på at de ifølge ham startet krig mot muslimene og det islamske kalifatet og derfor måtte betale prisen for sine handlinger. Al-Adnani oppfordret til bl.a. drap på vantro amerikanere og europeere. Franskmenn, australiere og kanadiere ble fremhevet spesielt, i tillegg til «borgere i landene som har inngått en allianse mot Den islamske staten». Han fortsatte med å spesifisere at måten dette kunne skje på, ikke var vesentlig. Selve sitatet er så drøyt at jeg ikke gjengir det ordrett. Det er imidlertid en meget klar melding om at det oppfordres til drap, og at metodene som brukes, er uvesentlige. E-tjenesten vurderte denne erklæringen som en carte blanche til sympatisører i Europa som ønsket å utføre terrorangrep på eget initiativ. Det ble videre fremhevet at den skjerpede trusselen bl.a. kunne forklares med følgende forhold: ISIL har et relativt stort og økende antall ideologiske tilhengere i Norge som har et betydelig voldspotensial. Norges militære bidrag til koalisjonen i Irak vil kunne bli brukt for å legitimere terror i Norge. Det ble angitt særskilt tre kategorier mål: militært personell politi profilerte politiske beslutningstakere innenfor forsvars- og utenrikspolitikk I løpet av de om lag seks månedene som har gått siden departementet ga samtykke til generell bevæpning av uniformert innsatspersonell, har trusselbildet blitt ytterligere skjerpet. La meg kort nevne: Vi har hatt terroraksjoner i Paris og København, i Canada, Australia, Tunis, Nigeria og Kenya. Planlagte terroraksjoner er stoppet i flere land, mest kjent er aksjonen i Belgia i vinter. ISIL og lignende grupper har gjennomført og selv dokumentert massedrap, henrettelser og en ekstremt brutal adferd som har sjokkert og skremt veldig mange, og ført millioner på flukt. PST har meldt at de mener at antallet her i landet som støtter politisk motivert vold, er økende. Flere har reist ut som fremmedkrigere, mens andre agiterer for ISILs tankegods. En tilsvarende utvikling har vi sett i flere andre europeiske land. Det rapporteres fra flere hold om at ISIL forsøker å infiltrere flyktningstrømmen, både gjennom å sette sympatisører på båter over Middelhavet og som overføringsflyktninger til vestlige land. Dette er det gjort nærmere rede for i nye trusselvurderinger fra Felles kontraterrorsenter og Politiets sikkerhetstjeneste, senest 12. mai i år. Mye av dette materialet er av gode grunner og med hjemmel i sikkerhetsloven gradert, og jeg kan ikke gå i detalj og redegjøre for dette her. Men ut fra det som er allment kjent, mener jeg at situasjonen i dag dessverre ikke er mindre alvorlig enn det den var for et drøyt halvår siden. Når det gjelder ugradert materiale, kan jeg vise til den åpne trusselvurderingen for 2015 fra Politiets sikkerhetstjeneste. Der heter det bl.a.: «Den negative utviklingen av trusselsituasjonen i Norge forventes å fortsette i 2015. Det finnes aktive ekstreme islamistiske miljøer i Norge som tiltrekker seg nye tilhengere og rekrutterer fremmedkrigere. For flere av disse er Norge en fiende.» De siste syv årene har det ifølge Felles kontraterrorsenter vært totalt 24 terrorangrep i Vesten, gjennomført av ekstreme islamistiske grupper. Av disse har halvparten – altså tolv angrep – blitt utført det siste snaue året. Antall terrorangrep i Vesten som er motivert av ekstrem islamisme, er således i markant økning. FKTS opplyser også at fire av de tolv angrepene, altså en tredjedel av disse angrepene, har vært rettet direkte mot politiet. I tillegg har politiet vært såkalt sekundærmål ved flere angrep, som ved Krudttønden i København i februar og ved angrepet på Charlie Hebdos lokaler i Paris i januar i år. Bevæpning av uniformert innsatspersonell er selvfølgelig ikke det eneste virkemiddelet som er vurdert og gjennomført. På bakgrunn av trusselvurderingen fra Felles kontraterrorsenter av 31. oktober 2014 instruerte Politidirektoratet politidistriktene om å gjennomgå egne sikkerhetsrutiner. Den 6. november 2014 sendte Politidirektoratet ut et forslag til risiko- og sårbarhetsreduserende tiltak for politiet. Departementet har ved flere anledninger understreket overfor Politidirektoratet at de må vurdere alternative sikringstiltak som kan redusere trusselen mot polititjenestepersonene. Politidirektoratet opplyser at dette er fulgt opp. Et eksempel er at Politidirektoratet i sine føringer til politimestrene om gjennomføring av bevæpningen har vært klare på at bevæpningen skal tilpasses «tjenestens og oppdragets art», noe som innebærer at politidistriktene konkret skal vurdere å unnlate bevæpning eksempelvis i forbindelse med forebyggende tjeneste som skolebesøk, møter med samarbeidspartnere o.l. Ved vurderingen skal det legges vekt på om bevæpning er uhensiktsmessig, upraktisk, til ulempe for tjenesten eller kan virke støtende overfor publikum. Ved den siste forlengelsen av den midlertidige bevæpningen ble det presisert «at bevæpning kun skal finne sted i de distrikter/deler av distrikter hvor det utfra risiko- og sårbarhetsanalyser, vurdert opp mot politiets oppgaveløsning, anses nødvendig for å sette politiet i stand til å kunne avverge eller stanse handlinger som vil være særlig fare for liv og helse eller viktige samfunnsfunksjoner». Departementet ba også om å bli holdt orientert om hvorledes bevæpningen ble gjennomført, og at direktoratet skulle sørge for å ha oppdatert informasjon til enhver tid om bevæpningssituasjonen. Videre ba departementet Politidirektoratet om å «utarbeide tiltak for å redusere behovet for fortsatt bevæpning». Politiet har meldt tilbake at de finner det vanskelig å begrense bevæpningen til enkelte geografiske områder, så lenge trusselen ikke er geografisk avgrenset. Samtidig mener jeg at det er viktig at vi løpende vurderer tiltak som kan føre til at politiet ikke er bevæpnet i alle situasjoner. Bevæpning skal og må bygge på en løpende vurdering av risiko og sårbarhet. Dette er formidlet til politiet, og jeg oppfatter at også politiet selv ønsker å vurdere i hvilke situasjoner bevæpning anses hensiktsmessig og nødvendig. Når det gjelder de praktiske konsekvensene av den midlertidige bevæpningen, har Politidirektoratet opplyst at de ikke har mottatt informasjon som tilsier at bevæpningen har hatt negative konsekvenser for utførelsen av polititjenesten. Videre har direktoratet rapportert at det ikke er registrert at politiet har truet med våpen i større grad enn det som har vært tilfellet før samtykke til bevæpning ble gitt. Departementet har også vurdert hjemmelsgrunnlaget for slik midlertidig bevæpning, og vi kom til at politiets våpeninstruks i utgangspunktet ikke ga tilfredsstillende hjemmel for en langvarig og tidsubestemt bevæpning av politiet, særlig siden det ikke forelå en konkret trussel. Det ble derfor gjort en tidsbegrenset endring i politiets våpeninstruks frem til årsskiftet 2015/2016. Endringen innebærer at Justis- og beredskapsdepartementet på bestemte vilkår kan samtykke til at Politidirektoratet beslutter bevæpning av politiet med enhåndsvåpen for en periode av inntil tre måneder. Departementet kan samtykke i å forlenge bevæpningen med inntil åtte uker av gangen. Justis- og beredskapsdepartementet arbeider nå med en ny våpeninstruks for politiet og tar sikte på at den skal tre i kraft ved årsskiftet 2015/2016. Den vil bli basert på at norsk politi skal være ubevæpnet. Også den nye våpeninstruksen vil inneholde en bestemmelse om at Justis- og beredskapsdepartementet på visse vilkår skal kunne samtykke i at politiet skal være bevæpnet over en periode, og det kan gis samtykke til å forlenge denne perioden. Vi arbeider også med en lovproposisjon som skal presisere bevæpningshjemmelen i politiloven. Politidirektoratet har i brev av 11. mai d.å. anmodet om forlengelse av den midlertidige bevæpningen som utløper søndag 7. juni d.å. I sin anmodning opplyser Politidirektoratet at politidistriktene har gjennomført en analyse med grunnlag i departementets føringer. Direktoratet har opplyst at de, under forutsetning av at departementet samtykker i å forlenge den midlertidige bevæpningen, vil foreta en ny vurdering av bevæpningsbehovet, slik at bevæpning finner sted når det anses nødvendig for å ivareta innsatspersonellets egensikkerhet og innsatsevne. Politidirektoratet har orientert om at de arbeider med en ny risiko- og sårbarhetsanalyse basert på den siste, oppdaterte trusselvurderingen fra Politiets sikkerhetstjeneste. På bakgrunn av de vurderingene som er gjort av Politiets sikkerhetstjeneste og Politidirektoratet, har jeg kommet til at det ikke vil være forsvarlig av meg å avslå anmodningen om fortsatt midlertidig bevæpning av politiets innsatspersonell for en ny periode på åtte uker regnet fra 7. juni, dvs. til 2. august i år. Som en forutsetning for fortsatt bevæpning vil jeg be Politidirektoratet sikre at det enkelte politidistrikt har utarbeidet risiko- og sårbarhetsanalyser som tilsier at det er behov for bevæpning av uniformert innsatspersonell. Jeg vil til slutt understreke et par ting som jeg for så vidt innledet med. Det er ingen tvil om at norsk politi skal være ubevæpnet i normalsituasjon. Regjeringen vil naturligvis følge opp Stortingets klare føringer på dette området. Samtidig mener jeg det er viktig å beholde muligheten for at politiet kan være bevæpnet i perioder hvor spesielle forhold gjør det nødvendig. Siden dette er en ganske ny situasjon og vår ordning i utgangspunktet ikke har tatt høyde for den situasjonen vi nå befinner oss i, er det også nødvendig at Stortinget får si sitt om innrammingen av en slik ordning. Derfor vil vi komme tilbake til Stortinget med forslag om endring av politiloven på dette punkt.