Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Utgangspunktet for dagens sak er at regjeringa satte ned Tidsbrukutvalget. Det var en riktig og viktig avgjørelse. Samtidig er litt av bakteppet i dag at Utdanningsforbundet legger fram en undersøkelse som viser at bare 15 pst. av lærerne i norsk grunnskole regner med å stå i jobben til de blir pensjonister. Den første grunnen som blir oppgitt for at de ikke vil det, er lønn. Den andre grunnen er tid til å være lærer. Det viser hvor viktig denne saken er, og hvor viktig det er at vi får gjort noe med det. For alle oss som besøker mange lærerrom, som har mange lærervenner, som har lærerfortid – og et tillitsmannsapparat i partiet bestående av lærere – er frustrasjonen på dette området ekstremt stor for tida. Funnene i Tidsbrukutvalget handler om at man vil bruke mer tid på undervisning, faglige møter og kompetansebygging, kort sagt på å være lærer. Det er bred enighet på mange punkter om det som er lagt fram. Det er enighet om at læreren faktisk er den viktigste innsatsfaktoren i norsk skole. Det er en veldig viktig forutsetning. Det er bred enighet om at rektor må ha en sterkere rolle som pedagogisk leder. Det er viktig at vi er enige om det i denne salen. Rektor har en viktig pedagogisk rolle, og den bør bli styrket i tida framover. Det er også enighet om at skoleeier må ha en sterk bevissthet her. At vi i mange kommuner har gått over til en tonivåmodell av skoleledelsen kommunalt, har ført til at ting har blitt enda verre. Det å ikke ha noe filter mellom statlige myndigheter, kommunale myndigheter og den enkelte skole har gjort at trykket på skolen har blitt enda større. Så er det også stor enighet om holdningen til problematikken. Det er faktisk viktig at man har denne forståelsen. Jeg er også glad for at det faktisk er en samlet komité som står bak når det gjelder de utfordringene som PPU gir, for å kunne bruke PPU bedre, tilpasse den mer til skolens hverdag og få en større variasjon i den faglige basisen du finner i hver enkelt skole. Det er også bred enighet om at vi må gjennomgå opplæringsloven med dette for øye for å se om vi kan forenkle den og unngå at den også bidrar til byråkratisering. Jeg har lyst til å synliggjøre utfordringen med to korte eksempler – begge hentet fra virkeligheten. En dag skal mamma ta på lille Elise i andre klasse den nye, rosa boblebuksen, som var veldig fin for to dager siden, men som lille Elise denne dagen ikke vil ha på for alt i livet. Etter litt snakking fram og tilbake oppdager mamma at grunnen til at hun ikke vil ha den rosa, nye boblebuksen på, er at to gutter i fjerde klasse har sagt at hun ble tjukk i den. Da sender mamma en sms til læreren og sier litt om hva som har skjedd, og ber om at læreren tar det opp når de kommer til skolen. Gode lærere får slike sms-er når de sitter på bussen til jobben. Gode lærere tar tak i det, setter seg ned med lille Elise for å få henne til å fortelle hva som skjedde med de to store guttene i fjerdeklasse, og hva man kan gjøre med det. Så kan man sette seg ned med klasselærer eller finne på noe skikkelig lurt for å jobbe med de to guttene i fjerde klasse, slik at de kan si unnskyld og kanskje oppføre seg annerledes overfor Elise framover. Så langt så godt. Problemet er bare at det viktigste som ligger i reglene for hva en lærer skal gjøre, ikke er noe av dette. Det viktigste er at sms-en skal loggføres, det skal skrives et eget saksnummer, og det skal rapporteres hvordan sms-en er håndtert. Alt dette skal føres inn i elevmappen til lille Elise og til de to guttene i fjerde klasse. Kravene våre er knyttet til byråkrati – ikke til den kreative, gode læreren som går inn og faktisk jobber med mobbing, faktisk jobber med de utfordringene som elever føler hver eneste dag. Eksempel 2: Det er laget et stort vurderingsrundskriv på 98 sider for å klargjøre hvordan vi skal vurdere elevene. Jeg må si at for meg som lærer var det én av de tingene jeg virkelig grudde meg til, men som viste seg å være mye enklere når jeg fikk faglig veiledning fra de andre faglærerne rundt meg – jeg hadde grudd meg og trodde det skulle være vanskelig da jeg satt med mine første vurderingsjobber. Men i dag er det sånn at du skal ikke bare foreta en god vurdering, en vurdering du også kan stå for i ettertid, for hvis du begynner på et prosjekt om vikingtida – som historielærer har jeg pushet alle mine elever gjennom prosjekt om vikingtida – skal du før du starter prosjektet, skrive ned en definisjon på hva hver enkelt karakter betyr i dette prosjektet, før man begynner med det. Det er antakeligvis en vurdering ingen noen gang i historien kommer til å lese. Men som lærer må man gå inn og definere hva hver enkelt karakter skal være, før man i det hele tatt kan begynne på prosjektet – som kan være et lite delprosjekt i et stort undervisningsår. Dette er byråkrati vi må til livs. – Det var innledningen til det jeg har lyst til å si, om Venstres merknader: Litt av problemet er knyttet til det Mimi Bjerkestrand i Utdanningsforbundet sa: «Vi trenger løsninger, ikke bare gode intensjoner.» Og det er mange gode intensjoner i meldinga, men etter Venstres mening er det for uforpliktende. Vi burde ha satt oss noen mål for å få ned antall retningslinjer. Vi burde også ha satt oss noen mål for hvordan vi skal nå dit. Det er litt sånn at utdanningssektoren fungerer som en stor trakt der vi politikere sitter øverst og har masse, masse gode intensjoner for hva vi ønsker at skolen skal være – men det er bare én til å utføre alle de gode intensjonene. Det er litt for mange her oppe i forhold til den ene som faktisk skal gjennomføre alt det vi syns man skal ha. Vi trenger handling for å få ned antall krav, få ned retningslinjene og få ned alle de gode intensjonene som ligger i det at sms-er skal protokollføres fordi en skole kanskje en gang i framtida skal bli saksøkt. Det andre er at Tidsbrukutvalget påpeker at å gjennomføre dette faktisk vil koste penger. Det vil koste penger å heve kompetansen. Det vil koste penger å øke voksentettheten, og det vil koste penger å få andre yrkesgrupper inn. For det er et stort behov for å få tilbake vaktmestre som kan ha mer sammensatte roller, litt sånn som vaktmesteren hadde da jeg gikk på skolen. Han spilte en veldig spesiell rolle for mange elever på skolen og gjorde en viktig innsats. Jeg tror heller ikke at det fins noen annet sted enn i norske skoler der så mange høyt utdannede mennesker jobber med så lite merkantilt personale til å hjelpe til. Vi trenger også å få andre yrkesgrupper inn for å ta vare på de oppgavene som lærere ikke skal gjøre. Spesielt trenger vi flere helsesøstre, noe som Venstre har tatt opp en rekke ganger. Vi foreslår også et eget regelråd i skolen for å gå gjennom hvordan vi kan sanere antall regler og hvordan vi kan gjøre de reglene vi har, klarere, og at vi setter oss noen klare mål rundt reduksjon. Vi har sagt 25 pst. Vi tror det er realistisk. Men det viktigste for oss er at noen setter seg noen mål for hvordan dette skal oppnås. Derfor har jeg den glede å ta opp alle forslagene, forslagene nr. 1–4, ettersom jeg er første taler og Venstre står bak alle. Så har jeg lyst til å komme med et lite tankekors til slutt, til utdanningsministeren. For når du leser Tidsbrukutvalgets rapport, og hvordan de ulike prøvene oppfattes av lærerne, er det én ting som slår meg: Alle lærerne sier at de ønsker mer elevvurdering, nivåvurdering av hver enkelt elev, men syns at nasjonale prøver tar for lang tid. Jeg ser ikke hvorfor de to tingene skal stå i konflikt. Gode nasjonale prøver må jo fungere som elevvurdering som skal være til hjelp for nivåplassering. Hvis ikke har vi ikke lyktes med de nasjonale prøvene. Hvis ikke må vi jobbe veldig mye mer for at de skal høres annerledes ut i lærerens ører og ha de målsettingene som lærerne ønsker. Så for meg er det en tankevekker som jeg syns hele det politiske Norge bør jobbe nærmere med, hvordan ønsket om flere tilbakemeldinger om nivået til elevene skal møtes med det at man syns nasjonale prøver tar for lang tid. Det skulle egentlig ikke være en konflikt her. Det skulle egentlig være mulig å utvikle de to målsettingene samtidig, hvis vi gjør jobben vår godt nok.