Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-16:
Innstillingen fra utenrikskomiteen har jeg lest med både interesse og glede, og jeg kan konstatere at Regjeringens nordiske arbeid har bred tilslutning i Stortinget. Det nordiske samarbeidet har da også siden slutten av den kalde krigen vært i konstant forandring, både for å forholde seg til og for å prege de skiftende omgivelser. Samarbeidet har i disse årene vist evne til nyskapning og videreutvikling, og spiller en viktig rolle i en lang rekke sammenhenger, slik også bl.a. saksordføreren påpekte. Samarbeidet er i stadig forandring, nå særlig i forhold til de nordiske innbyggernes hverdagsbehov og det internasjonale samfunnet. Norden styrker på den måten både sitt folkelige og demokratiske fundament og sin internasjonale funksjon. Jeg mener at vi har, som flere talere også har understreket i debatten, en god balanse mellom disse to dimensjonene i det nordiske samarbeidet: innbyggernes hverdagsbehov og det internasjonale samarbeidet. I hverdagsdimensjonen er forandringen mest framtredende når det gjelder grensehindringer mellom de nordiske land. Det svenske formannskapet har nordisk integrasjon som sin fremste sak. Dette er ikke på noen måte et nytt spørsmål, eller et nytt tema, i det nordiske samarbeidet, og det har vært laget mange og store utredninger om spørsmålet i nordisk regi. Men man har ofte ikke klart å komme videre fra problemidentifiseringen til å skape handlinger for å få bort de konkrete grensehindringene som innbyggerne sliter med. Det er det vi nå har satt på dagsordenen, det er det vi nå arbeider med, ikke minst fordi det har en folkelig tilslutning og er et krav knyttet til det nordiske samarbeidet. Det finske formannskapet i 2001 satte fokus på enkeltindividet i Norden, det norske formannskapet i 2002 fikk overlevert Norrback-rapporten og satte i verk oppfølgingen, og årets svenske formannskap prioriterer integrasjonen. Det er positivt å kunne konstatere at det aktive nordiske formannskapet åpenbart sørger for en kombinasjon av fornyelse og kontinuitet som tjener Norden godt. I det svenske formannskapets arbeid vil jeg særlig utheve to ting: utnevnelsen av den tidligere danske statsminister Poul Schlüter som særskilt representant for nedbygging av nordiske grensehindringer har vist og vil vise seg å være svært nyttig. Schlüter har åpnet mange politiske dører, både fordi han er en politisk størrelse, og fordi han er en troverdig ekstern aktør som får låne vårt øre på en måte som det ikke ville ha vært mulig å få til på annen måte. Dette har vært avgjørende for å gi grensehindersamarbeidet den nødvendige politiske oppmerksomhet. Det vil også bli ført inn i Rådets sesjon i Oslo. Så det vil stå sentralt i debatten, slik som bl.a. representanten Lyngstad etterlyste. For det andre har det svenske formannskapet vist betydningen av å tenke helhetlig, ved å integrere bilateralt og fellesnordisk arbeid med å fjerne grensehindringer. Disse to innfallsvinklene utfyller hverandre, gir hverandre verdifull erfaring og bidrar til den totale dynamikken. På den norske siden har vi lagt stor vekt på å bidra til det nordiske grensehindersamarbeidet, også med nasjonale tiltak. Derfor har Regjeringen vedtatt at når nye lovforslag legges fram for Stortinget, skal det søkes, så langt det er relevant og praktisk, å innarbeide en henvisning til øvrige nordiske lands lovgivning på dette området. Det skal også søkes opplyst om eventuelle konsekvenser av lovforslaget for forholdet til andre nordiske land. Og Regjeringen skal gi oppfølgingen av Norrback-rapporten systematisk prioritet. Slik har Regjeringen lagt et godt grunnlag for å unngå nye nordiske grensehindringer, og vi har selvsagt oppfordret de andre landene til å vurdere liknende tiltak. Dessuten har Poul Schlüter fått anledning til å treffe den politiske ledelse i de berørte departementene her i Norge. Det har vært en god og åpen dialog, og jeg tror vi har kommet langt i den norske politiske forankringen av arbeidet med å redusere grensehindringer. I tillegg vil jeg nevne at Foreningen Norden i år gjennomfører flere regionale tverrsektorielle seminarer for å informere de berørte offentlige etater om gjeldende nordisk avtaleverk. Dette er viktig for å styrke kompetansen hos og bevisstgjøre de offentlige representanter om de grensehindringer eller det gjeldende lovverket som våre innbyggere møter i det nordiske rom. Informasjon er kanskje den viktigste enkeltfaktoren for å redusere grensehindringer. Og det gjelder å få kunnskapen om det gjeldende regelverket ut til våre innbyggere. Også her gjør Foreningen Norden en stor innsats, også ved at informasjonstjenesten Hallo Norden er lagt til deres kontor i de enkelte nordiske land. Hallo Norden skal vise vei til rett informasjon for våre innbyggere når de f.eks. skal arbeide, studere, søke arbeid eller flytte til et annet nordisk land. Både sentralt og til de nasjonale Hallo Norden-kontorene skal det tilføres nye midler til markedsføring og økt bemanning. I tillegg er Ministerrådet i ferd med å etablere en systematisk dialog med andre regionale informasjonstjenester med tanke på et konkret samarbeid. Informasjonsbiten er med andre ord i ferd med å finne sin form. Formålet med alt dette er å unngå nye og gamle grensehindringer som stikker kjepper i hjulene for folks livskvalitet og samfunnsnyttige virksomhet. Da må vi akseptere at dette arbeidet ofte krever tid og tålmodighet, samtidig som vi også skal være utålmodige når det gjelder å løse konkrete grensehindringer. I et multinasjonalt samarbeid vil det av mange grunner være en del forhold vi rett og slett ikke klarer å løse. Det er det også viktig å ta innover seg, og det må vi akseptere. Vi må derfor ta tak i de problemstillinger som det er grunn til å tro at vi kan finne løsning på uten å spille tid og krefter på ørkesløse angrep på nordiske – skal vi kalle det – vindmøller. Men jeg er helt enig med representanten Lønning i at vi må oppnå konkrete resultater raskt og få en bedring i den nordiske forenklingen for folk flest, for det er noe som nordboerne forventer at vi skal få til. Det nordiske samarbeidet er også i forandring i forhold til verden omkring oss. Samarbeidsministrene har arbeidet med problemstillinger på dette området i hele år, og vi har sluttet oss til dokumentet «Det internasjonale Norden – Nordisk samarbeid i en europeisk ramme». Dokumentet oppsummerer våre diskusjoner og utgjør retningslinjer for Nordisk Ministerråds framtidige samarbeid med omverdenen. Dette vil også være et tema i den kommende sesjonen i Oslo. Retningslinjene erstatter ikke allerede godkjente strategier og planer – så som nærområdestrategien – men legger føringer som de ulike deler av ministerrådssystemet skal arbeide videre med, basert på egen situasjon og dialog med f.eks. de baltiske land, Nordvest-Russland, EU, de andre nordiske regionale rådene og Vest-Norden. Dokumentet ble oversendt til Nordisk Råd tidligere i høst som en del av Ministerrådets rapport om det nordiske samarbeidet i EU i 2002–2003. Retningslinjene tar oss et stykke videre når det gjelder nærområdene, både de baltiske land og Nordvest-Russland. Allerede i nærområdestrategien fra 2000 ble det fastslått at det overfor de baltiske land skal bli et mer likeverdig samarbeid og et regulært samarbeid, mens det mer tradisjonelle nærområdesamarbeidet med Nordvest-Russland skal forsterkes. I forhold til de baltiske land blir nå utfordringen å styrke det politiske samarbeidet med de tre kommende EU- og EØS-medlemmene. Det vil også bety identifisering av konkrete partnerskap tuftet på felles nordisk-baltiske prioriteringer og felles finansiering. Baltisk deltakelse i nordiske institusjoner aktualiseres også, og finansministrene utreder nå – etter anmodning fra de nordiske statsministrene – forutsetningene for et baltisk medlemskap i Den Nordiske Investeringsbanken. Jeg er glad for den sterke støtte som representanten Lønning gav til dette i sitt innlegg. Grunnlaget for nordisk-baltisk samarbeid vil variere betydelig fra område til område, og det gjelder å finne pragmatiske og fleksible samarbeidsformer som kan ivareta dette. Det krever selvsagt en bred og aktiv dialog med våre baltiske partnere. Det skal for øvrig også gjennomføres en vurdering av nærområdeprogrammet i 2004. Samtidig skal det frigjøres midler til økt satsing i Nordvest-Russland, noe som i seg selv er en utfordring i Ministerrådets trange og bundne budsjett. Midlene skal brukes på en mer avgrenset og fokusert måte, slik at ressursene gir større uttelling der de benyttes. Tematisk kan det trolig bety økt satsing på miljø og bærekraftig utvikling, utvekslings- og utdanningssamarbeid, menneskehandel og grenseregionalt samarbeid. Geografisk vil det bety en sterkere konsentrasjon i grenseområdene mot Norden og i Kaliningrad. Når det gjelder Kaliningrad, har Russland for øvrig ennå ikke gitt grønt lys for etablering av et nordisk informasjonskontor som kan starte og drive et nordisk program i området. Men Ministerrådet viderefører en aktiv dialog med russiske myndigheter om denne saken. Representanten Arnesen understreket ønskeligheten av et nært samarbeid med de øvrige nordiske regionale rådene. Ministerrådet har da også tatt initiativ til økt samarbeid med de andre regionale nordiske rådene, dvs. Barentsrådet, Østersjørådet og Arktisk Råd. Både de nordiske lands deltakelse i disse rådene og vår felles tilslutning til EUs nordlige dimensjon binder oss sammen og gjør det naturlig for Ministerrådet å ha en nær dialog og et konkret samarbeid med de andre regionale rådene. Det er verdt å merke seg at Nordisk Ministerråd er en attraktiv samarbeidspartner i kraft av sin unike situasjon, ikke minst med et betydelig programbudsjett. I Arktisk Råd har Ministerrådet bidratt til å finansiere flere aktiviteter, særlig innenfor forskning, og man har et eget arktisk samarbeidsprogram. I Østersjørådet vil jeg trekke fram samarbeidet på energiområdet, BASREC, hvor syv av elleve land i Østersjøregionen den 29. september skrev under en avtale som etablerer regionen som utprøvingsområde for Kyotoprotokollens fleksible mekanismer. Avtalen er dermed trådt i kraft. Barentsrådet og Ministerrådet har ennå ubrukt potensial, tatt i betraktning deres mange felles prioriteringer, og det norske toårige formannskapet i Barentsrådet fra oktober i år vil stille seg positivt til et utvidet samarbeid. Så noen ord helt til slutt om samarbeidet i Vest-Norden og med våre vestlige naboers kystområder: Det norske formannskapet tok i fjor initiativet til en egen utredning om dette samarbeidet for å gi det et løft og et klarere strategisk fokus. Utvalgets utredning er en interessant dokumentasjon på at det både er ønskelig med og allerede er et bredt samarbeid. Med denne utredningen og en rekommandasjon fra Nordisk Råd som utgangspunkt står Vest-Norden på dagsordenen for sesjonen her i Oslo, noe som vil gi samarbeidet enda et løft, og jeg håper at mange av representantene skal bidra i den debatten. Fra min side legger jeg stor vekt på at vi skal få økt fokusering på Vest-Norden og Vest-Nordens naboområder. Fra Ministerrådets side er vurderingene om oppfølgingen av utredningen i full gang, ikke minst av det påtroppende islandske formannskapet, som tar over fra neste år. Det skal også bli interessant å se hvordan det spirende samarbeidet med de nordiske lands naboområder i vest kan utvikles. Vi har mye felles med skotter, kanadiere og andre naboer i vest. Etter min oppfatning tilfører Vest-Norden det nordiske samarbeidet en helt spesiell anskuelse som beriker hele Norden, og det er om å gjøre å balansere ut vårt fokus både østover og vestover. Det vil vi utvilsomt få bekreftet under neste års islandske formannskap, som karakteristisk nok vil fokusere på naturens og de menneskelige ressurser. Jeg tar med meg de synspunkter som har kommet fram under debatten, og vil ta hensyn til dem både i det videre arbeidet og ikke minst i forhold til Nordisk Råd-sesjonen i Oslo om et par uker.