trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Me snakkar her om personar som er i ein veldig svak forhandlingssituasjon overfor denne næringa. Ein IMO-resolusjon er etter mitt syn det same som ein FN-resolusjon, og Noreg legg elles veldig sterk vekt på å etterleva FN-resolusjonar. Det er greitt nok at dette er ei anbefaling. Eg håpar at statsråden vil stadfesta at Noreg vil jobba for at dette skal bli ein konvensjon, slik at det blir internasjonal lov. Når det kjem fram påstandar om at norske selskap bryt desse resolusjonane – som er det same som å bryta ein FN-resolusjon – har ikkje statsråden då eit eige ansvar for å prøva å sørgja for at så ikkje skjer? Etter mitt syn bør norske styresmakter ha ei haldning som gjer at me får skikkelege arbeidsvilkår om bord på desse båtane, og sørgje for at dei etterlatne får det dei skal ha ifølgje denne resolusjonen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-11:
Nå er det vel ikke akkurat noen bombe at Arbeiderpartiet mener at Regjeringen har feil kurs i energipolitikken. Og når Akselsen her sier at Steensnæs har abdisert i gasskraftspørsmålet, er det vel tvilsomt om Steensnæs har abdisert mer enn det Akselsen gjorde i sin tid i statsrådsstolen. Det ble ikke tatt et spadetak på noe gasskraftverk i den tiden Arbeiderpartiet og Akselsen satt med regjeringsmakt. Problemet er at konsesjonene ligger der, men at utbyggerne ikke finner det forretningsmessig lønnsomt å starte gasskraftverk. Det er utbyggernes problem. Regjeringens utfordring er at en ønsker gasskraftverk som kan være CO2-frie. Det er en gedigen utviklingsmessig og teknologisk utfordring, som staten må være villig å bidra til. Det er en teknologi som finnes, men som koster mye, og som Norge kanskje kunne ha gjort en forretning av dersom vi hadde vært den første til å utvikle den. Regjeringens planer og de pengene som er lagt på bordet så langt, er svært beskjedne. Hvordan har Regjeringen og staten tenkt å løfte fram de CO2-frie gasskraftprosjektene på en slik måte at de faktisk lar seg realisere?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg har et spørsmål til utviklingsministeren. Sikkerhetsgjerdet er dessverre et tydelig bevis på hvor vanskelig og fastlåst konflikten i Midtøsten er. I dag har statsråden snakket varmt og engasjert om lidelse og frustrasjon på palestinsk side. Hun nevnte ikke den lidelse og frustrasjon som er på israelsk side, men som er der like fullt. Mindre hat og mer toleranse må være et mål i forholdet mellom israelere og palestinere. Likevel opplever vi dessverre at f.eks. nylig utgitte palestinske skolebøker oppfordrer til hellig krig og gir et positivt bilde av selvmordsbombere. Norge gir betydelig bistand til palestinske myndigheter, inkludert støtte til skolevesenet. Er statsråden komfortabel med at norske bistandspenger finansierer et skolesystem som lærer barna at hat og intoleranse er akseptabelt, og at ikke-muslimer er mindreverdige mennesker?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Det gjøres sikkert mye godt i de palestinske skolene, det er ingen i tvil om. Skolebøker utgitt i 2003 har et innhold som i aller høyeste grad ikke er tolerant, og det er ikke noe som jeg føler at vi som nasjon kan stille oss bak. Det er riktig at det tidligere ble gjort positive endringer i de palestinske skolebøkene, men det virker nå som om man er tilbake på et galt spor igjen. At man fra norsk side ikke direkte finansierer skolebøker, men andre deler av skolevesenet, fratar vel ikke Norge et ansvar for den undervisningen som totalt gis? Er ikke dette et spørsmål som man bør ta opp med de palestinske myndighetene, for å sikre at skolebarna i de palestinske områdene – så vel som andre steder, selvfølgelig, men her er det Norge som finansierer dette – kan læres opp til toleranse, slik at det blir mulig å få et bedre grunnlag for fred i fremtiden?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-02-11:
Eg skal få stilla statsministeren følgjande spørsmål: «Statsministeren poengterte i innlegget sitt på kommunedagane i Stavanger at Regjeringa legg til grunn at eventuelle kommunesamanslåingar skal vera på friviljug grunnlag. To dagar seinare varsla kommunalminister Erna Solberg at om kommunane no ikkje får fart på samanslåingsarbeidet, er ho klar for bruk av tvang. Kan statsministeren klargjera kva som eigentleg er Regjeringa sin strategi?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-02-11:
Det er ingen tvil om at kommunalministeren blir forstått; det er jo sitat som viser at ho snakkar om to trinn. Ho snakkar fyrst om eit trinn med friviljug medverknad, og så, i neste runde, dersom massive kommunesamanslåingar ikkje skjer, er ho open for tvang. Er det då slik at kommunalministeren med sin bodskap opptrer på vegner av Regjeringa?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-02-11:
No er det jo slik at Stortinget ofte tek sine avgjerder på grunnlag av saker som er initierte frå Regjeringa. Er statsministeren einig med sin kommunalminister i at tvang kan bli aktuelt i neste runde, eller står han fast på prinsippet om «frivillighet»?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Ja, det kan jeg, i full forståelse med kommunalministeren. Stortingets forutsetning om frivillighet når det gjelder kommunesammenslutninger, ligger fast. Frivillighetslinjen ligger selvsagt også til grunn for både Regjeringens politikk og det samarbeidsprosjektet om kommunestruktur som Kommunal- og regionaldepartementet nå har iverksatt sammen med Kommunenes Sentralforbund. I henhold til inndelingsloven er det bare Stortinget som kan vedta kommunesammenslutninger ved tvang. Hvis frivillighetslinjen skal endres, er det derfor et flertall i Stortinget som i tilfelle må beslutte det. Det kommunal- og regionalministeren har uttalt, er at dersom samarbeidsprosjektet med Kommunenes Sentralforbund mot formodning ikke gir resultater, vil det være opp til Stortinget å vurdere om frivillighetslinjen, slik den er utformet i dag, fremdeles bør ligge fast, eller endres. Stortinget vil få en orientering om samarbeidsprosjektet våren 2006.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg tror en skal legge vekt på hva statsråden selv i egne innlegg her har gitt uttrykk for. Hun var gjengitt i et par aviser etter den konferansen i Stavanger som Meltveit Kleppa viser til, hvor også hun var til stede. Den mest presise gjengivelsen finner en i Aftenposten. Og det gjorde at hun også i Dagbladet, hvor det hun uttalte, var trukket mye lenger, skrev et innlegg for å presisere hva hun mente med dette. Hun har ikke varslet at hun nødvendigvis går for tvang, men hun avslutter dette innlegget slik: «Men skulle det mot formodning vise seg at dette arbeidet ikke gir resultater, har jeg også uttalt at det får bli opp til Stortinget å vurdere om frivillighetslinjen bør ligge fast eller endres.» Det er et presist uttrykk for statsrådens mening, og det skal ikke trekkes lenger enn som så.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Frivillighetsprinsippet står fast så lenge ikke noe annet er vedtatt, og frivillighetsprinsippet er vedtatt av et stortingsflertall. Det ligger til grunn for Regjeringens politikk, og det ligger til grunn for det nevnte samarbeidsprosjektet. Stortinget vil bli orientert om det samarbeidsprosjektet våren 2006. Det er altså et godt stykke fram dit, og jeg tror vi skal vente med å trekke konklusjoner så lang tid på forhånd og før dette samarbeidsprosjektet har startet. Mitt håp er at dette samarbeidsprosjektet blir positivt i den forstand at kommunene selv kommer fram til strukturer og eventuelt interkommunalt samarbeid, noe som også i økende grad er aktuelt, som gjør at vi får en best mulig service for våre innbyggere rundt omkring i kommunene. Det må være det avgjørende. Og min grunnholdning er at det vet kommunepolitikerne selv best.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg skal stille følgende spørsmål til finansministeren: «Finansdepartementet har i brev til Kongelig Norsk Båtforbund opplyst at det tas sikte på en anbudskonkurranse om overtakelse av Småbåtregisteret i løpet av første halvår i år. Vil de som skal overta driften, måtte dekke investerings- og utviklingskostnadene Toll- og avgiftsdirektoratet har hatt, hva vil det eventuelt bety for driftskostnadene i Småbåtregisteret, og vil Toll- og avgiftsdirektoratet bli gitt anledning til å delta i anbudskonkurransen?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg takker for så vidt for å ha fått svar, men ikke for innholdet i svaret. Jeg synes det er synd at man her skal legge ideologi til grunn, når resultatene er så gode med Småbåtregisteret slik det drives i dag, både når det gjelder gjenfinning, det at brukerne er veldig godt fornøyde, og at man har et veldig lavt kostnadsnivå på det. Når statsråden sier at det er opp til de nye eierne å finne ut hvordan de skal dekke inn kostnadene, vil jeg si at det er stor bekymring i båtmiljøet for at dette skal bli en melkeku for de nye eierne. Vil det i anbudet bli lagt inn en forutsetning om at det fortsatt skal drives til selvkost?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg takker for tilleggssvaret, men jeg vet ikke om det er egnet til å berolige dem i båtmiljøet som er bekymret for at nye eiere kan se dette som en inntektskilde for hva de nå ellers måtte drive med. Det at det skal være kostnadseffektivt, er ikke noe vern mot at det drives med overskudd. Her vil man jo måtte forholde seg til ett register, og det vil således ikke være noe konkurrerende register man kan gå til hvis kostnadene her øker utover 300 kr, som det i dag koster i året å få båten registrert. Når det gjelder smugling og Tollvesenets kjerneoppgaver, vil jeg bare peke på at båttyverier faktisk er en del av problemstillingen angående grenseoverskridende kriminalitet, og således vanskelig kan sies å falle helt utenfor det som er kjerneoppgavene til Tolldirektoratet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Regjeringen anser ikke driften av Småbåtregisteret som en naturlig oppgave for staten. Dette betyr at offentlige virksomheter, herunder Toll- og avgiftsdirektoratet, ikke kan delta i anbudskonkurransen. Toll- og avgiftsetaten har betydelige utfordringer i tiden fremover og skal konsentrere seg om sine kjerneoppgaver. Det vil ikke være aktuelt å kreve at en ny eier skal dekke de investerings- og utviklingskostnadene som Toll- og avgiftsdirektoratet har hatt. Etter at konkurransen er gjennomført, vil en kunne si noe om hvordan direktoratets arbeid med registeret og overføringen til ny driver samlet kommer ut økonomisk. Ved overføringen vil det bli lagt vekt på at registeret også i fremtiden skal oppfylle de grunnleggende hensyn og formål som i dag fremgår av fritids- og småbåtloven og som er knyttet til sikkerhet, etterforskning og miljø. Driften av Småbåtregisteret er etter dagens ordning ment å være selvfinansierende. I henhold til småbåtloven og forskrift gitt i medhold av bestemmelsen betales det gebyr på 300 kr for førstegangsregistreringer og senere omregistrering av båter som er omfattet av regelverket. Hvordan kostnader til drift av et register i privat regi skal dekkes inn, vil være opp til den nye eieren. Vi vil imidlertid ved beslutning om overføring legge vekt på at en ny eier kan drive registeret videre på best mulig måte for båteierne og de øvrige brukerne. Bruken av anbudskonkurranse skal sikre at vi får et godt register, drevet på en kostnadseffektiv måte.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Det er ikke ideologi i ordets egentlige forstand som ligger bak når vi sier at toll- og avgiftsetaten skal konsentrere seg om sine kjerneoppgaver. Meg bekjent er det liten politisk uenighet om det, og jeg har flere ganger fått henstilling fra Stortinget om å styrke toll- og avgiftsetatens innsats på kjerneområder som bekjempelse av grensepasserende kriminalitet, smugling osv. – det er kjerneoppgavene. Hvis det er en ideologi, er det i så fall en meget bred ideologi, med bred politisk tilslutning. Bekymringen fra småbåteierne har primært gått på at Småbåtregisteret skulle bli et redskap for myndighetene til å innføre en avgift utover gebyr. Det kan småbåteierne nå ta med ro. Vi har slått fast, og vi vil med omorganiseringen ytterligere bekrefte det, at en slik avgift ikke kommer på tale. Hva vi legger inn i anbudsforutsetningene, fremkommer av mitt første svar. Vi legger vekt på at det skal drives på en kostnadseffektiv måte, og at det ikke skal være noen indirekte nye avgifter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Det er meg bekjent politietaten som driver etterforskning i forbindelse med båttyverier. Småbåtregisteret skal være et redskap for brukerne. Blant brukerne er også politi- og lensmannsetaten, selvfølgelig. Og for politiet skal det være et like godt redskap etter denne omorganiseringen som før.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Kjernen i de nye reglene er at skattemessig bosted i Norge bare kan bortfalle dersom den som har bodd her, tar fast opphold i utlandet. Det er i det nye regelverket innført en del kriterier for at en person skal regnes for å være emigrert i skattemessig forstand. Det er gjort for å unngå for mye skjønn. Spørsmålet Hagesæter stiller, gjelder ett av disse vilkårene for skattemessig emigrasjon, nemlig at den som hevder å være utflyttet, ikke kan disponere bolig i riket. Hvis den utflyttede person selv disponerer bolig i Norge etter utflyttingen, foreligger det ikke skattemessig emigrasjon. Det samme gjelder hvis den utflyttede personen har nærstående personer som disponerer bolig i Norge. Loven oppstiller altså en identifikasjonsregel, der synspunktet er at den utflyttede personen har beholdt en bostedsmessig tilknytning til Norge når det er en nærstående person som disponerer bolig her. Loven definerer hva som menes med å disponere bolig. Disponere betyr direkte eller indirekte å eie, leie, eller på annen måte ha grunnlag for rett til å bruke boligen. Loven avgrenser videre kretsen av nærstående i denne sammenheng til skattyterens ektefelle, samboer og mindreårige barn. Grunnen til at mindreårige barn er tatt med her, er at det ellers ville bli for enkelt å omgå vilkåret ved å overføre den formelle disposisjonsretten f.eks. til en familiebolig, til barnet, samtidig som den utflyttede forelder i realiteten råder som før over boligen. Lovens definisjon av «nærstående» innebærer at en tidligere ektefelle eller samboer etter et samlivsbrudd ikke regnes som nærstående. En slik person kan følgelig disponere boligen uten at det får betydning for skattyterens skattemessige status. Imidlertid vil den utflyttedes mindreårige barn fortsatt bli å regne som nærstående selv etter samlivsbruddet med den tidligere ektefelle eller samboer. At det mindreårige barnet bor sammen med en omsorgsperson i Norge, innebærer imidlertid ikke at barnet uten videre skal regnes for å disponere bolig i riket. De fleste mindreårige bor ikke i bolig som de selv disponerer i juridisk forstand. I stedet bor de hos omsorgspersonen som disponerer den felles boligen. Det er et slikt typetilfelle som tas opp i dette spørsmålet. Når felles barn blir boende hos moren etter samlivsbrudd, og faren flytter utenlands, er det normalt moren som disponerer boligen, og ikke barna. At barna fortsatt er nærstående i forhold til faren, avskjærer da ikke skattemessig emigrasjon for ham. Dette gjelder i prinsippet uansett hvor mye eller lite kontakt den utflyttede har med barna. Men skattemessig emigrasjon er også betinget av at besøksopphold i Norge ikke overstiger 61 dager i året. Videre nevner jeg at for personer som flytter utenlands etter minst 10 års botid i Norge, gjelder det en særregel. Skatteplikten hit bortfaller da først etter det fjerde året etter en utflytting, som for øvrig tilfredsstiller emigrasjonsvilkårene.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Departementet er informert ved dette svaret, og det er departementet som svarer gjennom statsråden. Andre etater vil også bli informert på behørig måte om denne tolkningen, som jeg nok synes fremgår rimelig tydelig av reglene. Det eneste som er litt leit, om jeg skal si det slik, er at samvær med tidligere barn dessverre er begrenset til bare 61 dager. Det har andre begrunnelser enn akkurat samværsretten. Men 61 dager hjelper godt, det også.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-02-11:
Det håper jeg skjer, men dette har vi dessverre mindre kontroll over.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til finansministeren: «Ifølge endringer i skatteloven § 2-1 er det nå vedtatt at emigrasjon ikke er mulig så lenge man disponerer bolig i Norge. Ektefelle, samboer eller mindreårig barn kan heller ikke disponere bolig dersom emigrasjon skal bli godkjent. I denne sammenheng er det blitt hevdet at emigrasjon også kan nektes dersom vedkommende har mindreårige barn fra tidligere forhold som bor i bolig i Norge, dette selv om emigranten ikke har kontakt med barnet. Mener statsråden at dette er en riktig fortolkning av reglene?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Eg vil takke for svaret. Eg synest at den fortolkinga som statsråden her gir, er fornuftig og god. Det ville vere urimeleg dersom mindreårige barn frå tidlegare forhold effektivt skulle forhindre at nokon kan emigrere til utlandet. At ein stiller krav til at det er skjedd ein emigrasjon i forhold til det å bu i Noreg, er rimeleg. Men eg er glad for at det at ein har mindreårige barn frå tidlegare forhold som bur i bustaden, ikkje skal forhindre dette. Eg vil spørje statsråden om han vil informere om si fortolking vidare nedover i departementet, slik at det ikkje herskar andre oppfatningar der, slik eg har fått tilbakemelding om.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Eg vil takke for det siste svaret òg. Eg vil berre kommentere litt dette med 61 dagar. Det gjeld 61 dagar i Noreg, og det er jo inga umoglegheit at òg barn frå tidlegare forhold besøkjer faren sin eller mora si i utlandet.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Kautokeino kommune har slitt med rekruttering av leger i en årrekke, og hadde 18 legevikarer i 2003. Samtidig har en rekke leger fra Kautokeino og andre samiske miljøer fått studieplass på spesielle vilkår, uten at det har vært knyttet forpliktelser til spesialplassene ved opptak til medisinstudiet. Vil statsråden vurdere plikttjeneste knyttet til spesialopptak til medisinstudiet, slik at studieplasser som gis på spesielle vilkår, kan virke rekrutterende til distrikter med særlig store rekrutteringsvansker?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg takker for svaret. Spesielt det siste som statsråden kom inn på, nemlig at man ser på om man kan gi prioritet til turnusleger som kommer fra dette området, når det gjelder valg av turnusplass, tror jeg er en fornuftig framgangsmåte når det gjelder å rekruttere til dette området. Det viser seg at knytter man forbindelser til enkeltkommuner i turnustiden, er det større sjanse for at man blir der etterpå, bl.a. kan det hende man etablerer seg sosialt med samboer eller ektefelle, eller på annen måte får forbindelser. Før jeg skulle stille dette spørsmålet, tok jeg kontakt med fylkeslegen i Finnmark for å se på dagens ordninger. Jeg registrerer at det finnes en gruppeveiledning for turnusleger som har vært en stor suksess, som har vært en fornuftig ordning som har bidratt til å få flere til å bli. Samtidig beskrives en kamp hvert år om midler til videreutdanning innenfor samfunnsmedisin. Det samme er tilfellet når det gjelder nedskjæring i støtten til veiledning i allmennmedisin. Man trenger en forutsigbarhet når det gjelder ordninger, som gjør at man ikke er usikker på om de blir avviklet. Vil statsråden se på det, slik at man slipper den usikkerheten fra år til år?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg er glad for det svaret som statsråden gav. I SV har vi også med glede registrert at fastlegeordningen har virket rekrutterende, og at mange kommuner som tidligere slet med problemer, i dag ikke har det. Jeg har for så vidt også tidligere overfor statsråden vært inne på at det er viktig å ha virkemidler der man har størst problemer, for hvis man ikke har en velfungerende primærhelsetjeneste, rammer det naturligvis befolkningen. Men det gjør også at man bruker helsetjenester på uhensiktsmessige måter, bl.a. fører det ofte til unødvendige innleggelser på sykehus. I likhet med statsråden vil jeg tro at nå, når man har mye bedre dekning mange steder, er det også lettere å finne fram til de stedene som sliter med særlig store rekrutteringsvansker. Jeg vil understreke at dette ikke bare er et problem, som jeg oppfatter at statsråden også var inne på, i Indre Finnmark, men særlig der, og kanskje spesielt i Kautokeino, har problemene vært store. Vi ønsker – gjerne i et samspill med Regjeringen – å være med og støtte opp om målrettede virkemidler både i Finnmark og i andre deler av landet hvor problemene er særlig store.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Det er riktig, som representanten Ballo sier, at samisk ungdom har kunnet søke medisinstudiet på spesiell kvote. Universitetene i Bergen og Tromsø har i henhold til opptaksreglementene begge en kvote på inntil to plasser for søkere med samisk bakgrunn. Representanten Ballo spør om jeg vil vurdere plikttjeneste knyttet til disse plassene. Formålet må være at dette skal bidra til å rekruttere til kommuner med særlig store rekrutteringsvansker og hvor det er mange samisktalende innbyggere. Innledningsvis vil jeg si at vi har hatt en gunstig utvikling av allmennlegedekningen også i Finnmark siden innføringen av fastlegereformen. Ved innføringstidspunktet 1. juni 2001 var det 14 ledige fastlegehjemler i fylket. Antall ledige hjemler er etter den tid gradvis redusert. Ved utgangen av 2003 var antallet 4, dvs. 5 pst. av fastlegehjemlene. Det er kommunene i Indre Finnmark som over tid viser seg å ha størst problemer. Helsedepartementet er kjent med problemene med stabilitet i legetjenesten i Kautokeino. I 1997 fikk Samisk høgskole i Kautokeino tilskudd fra departementet til å gjennomføre en spørreundersøkelse om legers opplevelse av kommunen som arbeids- og bosted i perioden 1991–1997. Undersøkelsen avdekket at problemene dels var knyttet til legenes kunnskap om kultur og om kompetanse i samisk språk, dels knyttet til forhold lokalt i kommunen. Min politikk når det gjelder rekruttering og stabilitet i allmennlegetjenesten, har hatt «samarbeid om tilrettelegging» som ledesnor. Fylkeslegen i Finnmark har med støtte fra departementet siden 1998 gjort en stor innsats for å bidra til rekruttering og stabilitet i allmennlegetjenesten i fylket. Denne innsatsen forutsetter et kommunalt engasjement for å lykkes. Et sentralt spørsmål når det gjelder utfordringene i Indre Finnmark, er hvorvidt samarbeid om tilrettelegging er tilstrekkelig. Representanten Ballos spørsmål handler om å innføre forpliktelser overfor enkeltkandidater knyttet til de omtalte kvoteplassene. Det er Utdannings- og forskningsdepartementet som forvalter opptaksreglene til universitetene. Uansett er det dette departementet som eventuelt måtte endre reglementet. Jeg vil satse på den dialog som er innledet mellom fylkesmannen i Finnmark og Kautokeino kommune om statlig og kommunalt samarbeid om tilrettelegging. Tilsvarende dialog ble i 2003 startet i Sogn og Fjordane mellom fylkesmannen og kommunesektoren angående utfordringene i allmennlegetjenesten i dette fylket. Denne dialogen har så langt ført til et felles initiativ for en samlet innsats med departementets og Sosial- og helsedirektoratets støtte. Jeg har også bedt Sosial- og helsedirektoratet vurdere mulighetene for at medisinske kandidater med samisk bakgrunn kan få førsterett til å velge turnusplass i Finnmark, og spesielt kommuneturnus i kommuner med mange samisktalende innbyggere.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
I en situasjon hvor vi nå har fått en langt bedre legedekning når det gjelder primærhelsetjenesten i Norge jevnt over, over hele landet, er det min politikk å fokusere på de spesielle delene av landet som fortsatt har de største utfordringene. Min tanke er at vi skal bruke de virkemidler vi har, inklusiv de økonomiske, inn mot de områdene som har de største utfordringene. Indre Finnmark er et slikt område, og jeg tar uten videre det poenget representanten Ballo påpekte, om behovet for en viss stabilitet i rammebetingelsene. Det vil jeg ta med meg i arbeidet videre og i den dialogen jeg har redegjort for.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg konstaterer at det er stor grad av enighet om hva slags tilnærming en bør velge her. Jeg er glad for den støtte representanten Ballo signaliserer til et målrettet arbeid. Vi er som sagt i gang og har kommet ganske langt i Sogn og Fjordane. Jeg tror at erfaringene derfra, sammen med de erfaringene som fylkeslegen i Finnmark, og for så vidt også de andre fylkeslegene, har, er veldig nyttige når en nå bør komme videre i den prosessen som jeg har beskrevet når det gjelder Kautokeino spesielt, og Indre Finnmark generelt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jo, helseministeren har forståelse for at en slik avgjørelse kan oppleves svært tungt for den som berøres av det. Det er ikke vanskelig å forstå. Det som jeg for min del må be om forståelse for, er at vi snakker om en sak som ikke er endelig avgjort. Den er anket inn for klagenemnda. Det er et klart regelverk som sier at verken statsråd, departement eller andre kan gripe inn i den konkrete avgjørelsen. Da må saken finne sin avgjørelse der, slik regelverket er. Jeg har redegjort for hvordan norsk erstatningsrett, som ligger i bunnen her, er å forstå. Det er forvaltningsorganets oppgave å forvalte regelverket slik det er vedtatt av Stortinget. Hvis Stortinget ønsker et annet regelverk, står det selvfølgelig Stortinget fritt å vedta det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Selve pasientskadeerstatningsordningen er der av hensyn til mennesker som er kommet i en slik tragisk situasjon. Derfor har Stortinget vedtatt en spesiell erstatningsordning. Det er dette organets oppgave å forvalte den rettstilstand som Stortinget har lagt grunnlaget for gjennom lovgivningen. Jeg tror at saken er best tjent med at jeg ikke går utover det som er regelverket her, og at jeg ikke går inn i enkeltsakens innhold. Men jeg har gitt klart uttrykk for hvordan jeg forstår den reaksjonen som den berørte person må føle på, i den konkrete situasjonen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Forslaget i budsjettforliket er i samsvar med anerkjente internasjonale retningslinjer for behandling av høyt blodtrykk fra Europa og USA, og i tråd med retningslinjene fra norske allmennleger. Retningslinjene er basert på gjennomgang av all tilgjengelig dokumentasjon, og omfatter en rekke store pasientforsøk. Det er på bakgrunn av denne gjennomgangen at det konkrete forslaget ble vedtatt her i Stortinget om at det billigste legemiddelet prøves først hos pasienter med ukomplisert høyt blodtrykk. Med ukomplisert høyt blodtrykk menes forhøyet blodtrykk uten at det foreligger skade på indre organer, slik som hjerte, nyrer eller blodkar. Legen har således full anledning til å gjøre unntak fra regelen dersom det er medisinske grunner til det. Jeg ser det som en viktig oppgave å sørge for at skattebetalernes penger benyttes så effektivt som mulig. I dette tilfellet har vi en situasjon der det er dokumentert at dyrere legemidler ikke virker bedre enn billige legemidler. Da ser jeg det som helt naturlig å stille krav om at de billigste medisinene skal være førstevalget ved forskrivning på blå resept for pasienter med ukomplisert forhøyet blodtrykk. Selvsagt kan det finnes pasienter med ukomplisert såkalt hypertensjon som ikke responderer på ønsket vis på de såkalte tiazider. Budsjettopplegget tar høyde for dette. Dersom legen mener at pasienten må ha annet enn tiazider, kan legen forskrive dette på blå resept. Det eneste myndighetene krever, er at legen i slike tilfeller anfører en medisinsk begrunnelse i pasientens journal. Jeg kan ikke se at dette er et urimelig krav. Jeg vil også få legge til at pasienter som i dag står på annen behandling, ikke skal tvinges til å skifte medikament. Tiltaket får således virkning kun for pasienter som ennå ikke er satt på blodtrykksbehandling. Det budsjettvedtak som Stortinget har truffet, innebærer at ingen pasienter vil få endret sin etablerte behandling, at legene har full frihet til å forskrive noe annet enn tiazider dersom medisinske grunner krever det, og at forslaget hviler på anerkjente internasjonale retningslinjer som er i samsvar med konklusjonene i den største studien av blodtrykkssenkende medisiner som er foretatt. Jeg vil selvsagt likevel forsikre meg om at implementeringen av dette vedtaket skjer på en forsvarlig måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
La meg minne om at legen har full frihet til å velge andre legemidler dersom medisinske forhold tilsier det. Selvfølgelig skal ingen lege tvinges til å forskrive et legemiddel som legen mener er uforsvarlig. Ingen pasient som står på medikament i dag, skal tvinges til å skifte medikament. Jeg viser videre til at presidenten i Legeforeningen i Aftenposten 23. januar har sagt at tiltaket er forståelig. Det som betyr noe her, er at legene ut fra en medisinsk vurdering fortsatt kan benytte andre legemidler, og han forventer at legene følger dette. Jeg er kjent med debattmøtet på Ullevål sykehus 23. januar, og jeg kan opplyse at der ble retningslinjene forsvart, bl.a. av Norsk Selskap for Allmennmedisin, altså allmennlegene. Tiltaket er i tråd med Norsk Selskap for Allmennmedisins egne retningslinjer. Det er allikevel et ansvar å sørge for at implementeringen skjer på en forsvarlig måte, og det vil jeg gjøre innen rammen av den tid som er til disposisjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Verken representanten Nesvik eller jeg er eksperter på dette området. Derfor må vi basere oss på de faglige vurderinger som gjør seg gjeldende i miljøet. Det forslaget som ligger i det budsjettopplegget som Stortinget har vedtatt, er altså i samsvar med anerkjente internasjonale retningslinjer for behandling av blodtrykk, både i USA og Europa. Det er i samsvar med retningslinjene for Norsk Selskap for Allmennmedisin. Presidenten i Den norske Lægeforening anbefaler legene å følge dette. Da synes jeg det vil være veldig spesielt at man fra politisk hold skal si at dette skal man ikke gjennomføre. Det er en del misforståelser rundt dette, men jeg har nå gjort klinkende klart: Ingen skal tvinges til å endre medisinering eller medikament. Ingen lege skal tvinges til å forskrive noe som han mener er uforsvarlig. Det er uansett legens ansvar å gi forsvarlig behandling og forsvarlig medisinering.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Den nasjonale prioriteringen av psykisk helsevern generelt, og barn og unge spesielt, skal opprettholdes og videreføres. Opptrappingsplanen for psykisk helse innebærer at den samlede behandlingskapasiteten skal øke. Samtidig er det lagt til grunn at det er nødvendig med omorganisering og effektivisering av tjenestetilbudet innen psykisk helsevern. I tråd med dette er jeg kjent med at Helse Bergen planlegger en del endringer i organiseringen av tjenestetilbudet i det psykiske helsevernet. I regional opptrappingsplan for psykisk helsevern, som nå er til behandling i Helse Vest, fremgår det bl.a. at Helse Bergen skal etablere en ny barne- og ungdomspsykiatrisk avdeling med alle funksjoner, lokalisert til Haukeland-området nær et framtidig barnesenter. Representanten Bjørlo Lysbakken viser til vedtak i Helse Bergen om at Fanastøl behandlingshjem for ungdom med atferdsproblemer skal legges ned 15. februar 2004 og erstattes med et alternativt tilbud. Nedleggelsen av Fanastøl er primært begrunnet i de fysiske og driftsmessige forholdene ved institusjonen. Fanastøl har seks godkjente døgnplasser for langtids miljøterapeutisk behandling av ungdom med atferdsvansker. På grunn av gamle og uegnede lokaler har man imidlertid i praksis kun hatt mulighet til å behandle tre døgnpasienter ved Fanastøl. Nedleggelsen er i tråd med den opprinnelige godkjente opptrappingsplanen for psykisk helse i Hordaland fylkeskommune, der Fanastøl og Osheim behandlingshjem er forutsatt erstattet med fem enheter i nye lokaler. Helse Vest har bekreftet at de tre ungdommene, som er frivillig innlagt, vil få et fullverdig og godt tilbud om langtidsopphold med tilhørende undervisning ved Ungdomsseksjonen i Barne- og Ungdomspsykiatrisk avdeling ved Haukeland Universitetssykehus, som Fanastøl har vært underlagt siden 2000. Det ble i 2003 opprettet en ny døgnpost ved ungdomsinstitusjonen på fem plasser, og poliklinikkene for barn og unge ble styrket med 13 stillinger. Overflytting av ungdommene vil skje i samarbeid med de foresatte. Når det gjelder omorganisering av tjenestetilbudet innen psykisk helsevern, har jeg gitt de regionale helseforetakene klare føringer. Det er bl.a. stilt krav om at den enkelte pasient skal involveres og bli godt ivaretatt ved endringer i tilbudet, og at ingen nedbygging av tjenestetilbudet kan finne sted før et alternativt tilbud er bygd opp og tilgjengelig. Jeg oppfatter at disse kravene er ivaretatt i forhold til nedleggelse av behandlingstilbudet ved Fanastøl. Budsjettet for Helse Bergen er foreløpig ikke vedtatt. Helse Vest informerer om at det foreliggende budsjettforslaget innebærer en vekst på ca. 3,1 pst. reelt utover prisstigning. Jeg har i styringsdialogen med de regionale helseforetakene gitt beskjed om at ressursinnsatsen som er kanalisert til psykisk helsevern gjennom opptrappingsplanen, skal videreføres, og at eventuelle ressurser som frigjøres gjennom effektivisering, skal forbli innenfor psykisk helsevern. Jeg forutsetter derfor at disse føringene ivaretas ved omorganisering av tjenestetilbudet innen det psykiske helsevernet i Helse Vest.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg mener at jeg svarte meget klart og tydelig på det spørsmålet i mitt første svar, men jeg skal gjenta hovedpunktene. Det er en klar forutsetning fra Regjeringens side at man skal trappe opp innsatsen. Eventuelle ressurser som frigjøres gjennom effektivisering, skal forbli innen det psykiske helsevernet, og det skal ikke gi omstillingsprosesser, som Stortinget har stilt krav om. Og som planene forutsetter, som jeg her har redegjort for, skal et tjenestetilbud ikke bygges ned før det er skaffet et alternativt tilbud og det tilbudet er tilgjengelig. Jeg viser til at vi har hatt en kraftig aktivitetsvekst i barne- og ungdomspsykiatrien siste år på over 30 pst. Og jeg viser til at i det budsjettforslaget for Helse Bergen som ennå ikke er vedtatt, er det lagt opp til en vekst på ca. 3,1 pst. utover prisstigning. Disse forutsetningene, som jeg har meddelt helseforetakene, vil vi følge nøye opp også i forhold til Helse Vest.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg vet ikke hva representanten Bjørlo Lysbakken mener med et signal i en annen retning. Men det signalet som er gitt – og jeg vil vise til brev av 9. desember 2003, som er gått til samtlige regionale helseforetak – er at man skal ha en opptrapping, at effektivisering skal komme denne sektoren til gode, at det ikke skal legges ned noe uten at det er etablert et alternativt tilbud. De signalene er vel kjent for de regionale helseforetakene, og de vil bli fulgt opp fra departementets side. Beslutningen om å legge ned Fanastøl er forankret i planer som tidligere er vedtatt i Hordaland fylkeskommune, fylkestinget, som er godkjent i departement og direktorat, og som følges opp i den regionale planen som Helse Vest har laget. Og det går det ikke an å underslå, selv om man nå gjør det i en budsjettmessig sammenheng.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg vil stille følgende spørsmål til helseministeren: «I forbindelse med budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Ap ble det vedtatt at ved behandling av ukomplisert høyt blodtrykk(hypertensjon) så skal tiazider være førstevalget ved medikamentell behandling. Det er store motsetninger i fagmiljøet knyttet til en slik praksis, og pasientgruppene som blir omfattet av denne endringen, er heller ikke hørt. (hypertensjon) Vil statsråden utsette ikrafttredelsen av denne endringen, slik at pasientorganisasjonenes og fagmiljøenes innvendinger blir grundig vurdert?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg antar at den anerkjente studien som helseministeren viser til, er ALLHAT-studien fra USA, som det faktisk knytter seg veldig store betenkeligheter til, bl.a. i det europeiske fagmiljøet, når det gjelder blodtrykksbehandling. Det som fagmiljøet gir uttrykk for, er at det er et underforbruk av vanndrivende medikamenter i Norge, men at det bør brukes i tillegg til medikamenter man allerede bruker. Helseministeren virker noe passiv til dette og henviser bare til den såkalte studien, men tar ikke innover seg alle de advarslene som kommer fra annet hold, bl.a. i Norge. I forbindelse med en stor konferanse på Ullevål sykehus hadde man en debatt om ALLHAT-studien og det europeiske miljøet. Når helseministeren sier at han selvfølgelig vil sjekke ut dette før iverksettelse, vil det si at man går bort fra iverksettelse fra 1. mars, som det er gått ut varsel om nå?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Nå var undertegnede selv til stede under den debatten som var på Ullevål, og man fikk argumenter både for og imot i debatten rundt ALLHAT-studien i USA, der det bl.a. ble vist til at den vanndrivende medisinen som ble brukt i USA under studien, var mye sterkere enn det som er tillatt brukt i Norge. I tillegg var det også alvorlig hjertesyke personer som var omfattet av den studien. Det er helt klart at det her knytter seg store problemstillinger til dette. Helseministeren snakker om at man kan bare angi grunnen til hvorfor man ikke vil bruke bare tiazider, altså medisinske årsaker. Vi vet alle sammen at i den hverdagen som legene har i dag, er dette en tilleggsjobb. Det er også fare for at det i en travel hverdag kan bli for lettvint bare å forskrive dette, uten å begynne med grundige undersøkelser. I tillegg er det også advart mot at hvis for unge personer bruker tiazider over lang tid, er det fare for bl.a. økt diabetesforekomst blant disse. Jeg har et spørsmål til helseministeren. Så vidt jeg har forstått, har også Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke bedt om at ikrafttredelsen av denne endringen utsettes. Vil helseministeren utsette den?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helseministeren: «Styret i Helse Bergen har lagt fram et innsparingsforslag som innebærer at Ungdomsseksjon Fanastøl, Hordalands eneste psykiatriske langtidstilbud for ungdom med store atferdsvansker, skal legges ned. Ansatte og pårørende til dem som nå er døgnpasienter ved Fanastøl, reagerer sterkt på nedleggelsen. Hvordan samsvarer nedleggelsen med Regjeringens ønske om å styrke barne- og ungdomspsykiatrien, og hva vil statsråden foreta seg for å sikre at den aktuelle ungdomsgruppen i Hordaland får et fullverdig behandlingstilbud?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg takker for svaret. Når helseministeren snakker om opptrapping og Regjeringens egne mål om opptrapping i forhold til barne- og ungdomspsykiatrien, synes jeg det er på sin plass å minne om at begrunnelsen for den nedleggelse og flytting som vi her snakker om, verken er opptrapping eller effektivisering, men behovet for å spare 7,5 mill. kr på Helse Bergens budsjetter. Det er utgangspunktet for dette. Når en snakker om at Fanastøl likevel skulle avvikles i sin nåværende form, er det riktig, men det var fordi man skulle flytte og trappe opp tilbudet i nye og bedre egnede lokaler. Det som skjer nå isteden, er at man flytter fordi man ikke har penger til å gjennomføre den opprinnelige flytteplanen. Det er altså snakk om et kutt i tilbudet, og ikke en opptrapping, og det er til syvende og sist et politisk ansvar. Jeg har lyst til å utfordre helseministeren igjen på hvordan den type kutt og mangel på penger samsvarer med Regjeringens mål om opptrapping.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg synes det er en besynderlig form for opptrapping å måtte gjennomføre flytting på grunn av mangel på 7,5 mill. kr, som er det grunnleggende poenget her. Både fra foresattes side og fra ansattes side har det gjennom mediene de siste ukene kommet fram sterke innsigelser mot den flyttingen som nå gjennomføres, og bekymring for tilbudet. Styret i Helse Bergen har møte i dag, der denne planen skal endelig behandles. Jeg hadde jo håpet at helseministeren ville gi et tydeligere signal til styret i Helse Bergen i en annen retning enn det han har gjort nå, men vi må bare ta til etterretning at det budskapet som kommer her, synes å være en støtte og dermed også en erkjennelse av politisk ansvar fra statsrådens side.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg vil stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Midler til spesielle miljøtiltak i landbruket er redusert med ca. 5 mill. kr fra 2001. For Akershus og Østfold er reduksjonen 1,1 mill. kr. Akershus og Østfold har store problemer med avrenning fra landbruket til vassdragene. Drikkevannskilden Vansjø, som forsyner 60 000, er sterkt forurenset, og dette gjelder også de andre vassdragene i Østfold. Hvordan kan statsråden forsvare at man ikke prioriterer Østfold med midler til spesielle miljøtiltak?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Morsa er et veldig godt prosjekt, og det har vi nå hvilt på i flere år. Men Vansjø er enda mer forurenset enn før, det er store problemer, det nytter ikke her å sette inn 3 mill. kr. Utviklingen i Østfold er et resultat av statlig styrt landbrukspolitikk over lang tid, og det er det som nå ødelegger våre drikkevannskilder og vannressursene i Østfold. Det er sentrale myndigheter som har styrt denne politikken, og det må også være et sentralt ansvar å ordne opp i det. I budsjettinnstillinga fra i år viser næringskomiteen spesielt til at Østfolds avrenningssituasjon har skapt store problemer for vassdragene, og at fylket bør gis prioritet i arbeidet med å forhindre og redusere avrenning. Hva vil ministeren gjøre med dette?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Takk for svaret. Jeg syns ikke statsråden svarte på det jeg spurte om. Her har flertallet i komiteen gitt et signal overfor statsråd og departement, at Østfold er det fylket som skal prioriteres. Hva vil han gjøre med det? Videre vil jeg henvise til et svar han kom med i fjor, på nesten nøyaktig det samme spørsmålet: «Uansett hvordan vi driver det og organiserer det, vil det være avrenning fra areal hvor det drives jordbruk.» Og videre: «Men skal vi gjøre nye framskritt, må vi over på å bruke arealene til andre ting». Det er jo det som er problematikken i Østfold. Man har brukt arealene, etter statlige føringer, til ting som gjør at våre vassdrag er helt ubrukelige. Dette er faktisk en drikkevannskilde, som nå hver sommer er full av toksiske alger som gjør at folk ikke kan bade der, og det kan vel på sikt føre til store helseproblemer å drikke dette vannet.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-02-11:
Som landbruksminister har jeg engasjert meg i arbeidet i Hobøl-Vansjøvassdraget gjennom Morsa-prosjektet. Landbruksdepartementet har gjennom flere år gitt støtte til dette prosjektet gjennom fordelingen av midler fra ordningen med spesielle miljøtiltak og ordningen med endret jordarbeiding. Morsa-prosjektet fikk i 2002 en ekstraordinær bevilgning på 3 mill. kr fra ordningen med tilskudd til spesielle miljøtiltak. Det er gledelig å registrere at prosjektet har gitt svært gode resultater, bl.a. når det gjelder reduksjon av forurensning fra landbruket. Rammen for ordningen med tilskudd til spesielle miljøtiltak fastsettes gjennom jordbruksforhandlingene. Midlene fordeles av Statens landbruksforvaltning, SLF, til fylkene etter omfanget av landbruksdrift og spesielle satsinger. Fylkesmennene angir samlet sett et behov som er fra 1,5–2 ganger så stort som rammen det enkelte år. Ved fordeling av midler har SLF tatt spesielt hensyn til den ekstra satsingen knyttet til Morsa og Vansjø. Relativt sett har Østfold og Oslo/Akershus, også for 2004, kommet ut med en høyere ramme enn hva som ellers ville vært tilfellet. Det er for øvrig verdt å merke seg at miljøarbeidet i landbruket nå er under omlegging. Om kort tid vil mye av ansvaret være delegert til fylkesnivå og kommunalt nivå. Fra og med januar i år er ansvaret for å forvalte spesielle miljøvirkemidler og skogvirkemidler, til sammen 230 mill. kr, overført til kommunene. Tildeling av midler vil gå via fylkesmannen til kommunene. Tildelingen vil basere seg på flerårige kommunale tiltaksstrategier, noe som betyr en vesentlig større grad av frihet for kommunene til å prioritere. Fra 2005 skal alle fylker utarbeide regionale miljøprogram. Dette skal ligge til grunn for regional forvaltning av 350 mill. kr i 2005 og 400 mill. kr i 2006. Dette betyr at fylkene kan skreddersy tilskuddsordninger målrettet mot de spesifikke miljøutfordringene de står overfor i tilknytning til landbruket. Forutsatt at kommuner og fylker samarbeider godt, vil omleggingen gi gode muligheter for en bedre målretting av miljøarbeidet i landbruket, og for at lokal kunnskap og engasjement blir utnyttet. For Østfold konkret kan det f.eks. bety at fylket og kommunene kan velge å prioritere en ytterligere innsats rettet mot Morsa/Vansjø. Når det gjelder satsingen på Morsa, vil jeg for øvrig også vise til miljøvernministerens svar på spørsmål 24, fra representanten Øystein Hedstrøm, senere i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-02-11:
Jeg er enig i at situasjonen er bekymringsfull, og vi følger dette med argusøyne fra Landbruksdepartementets side. Det gjelder i og for seg også en del andre vassdrag i dette landet, Jærvassdraget og andre, som vi også følger nøye, men dette vassdraget er helt sentralt. Nå skal vi ikke gjøre dette verre enn at vi kan si at denne gode innsatsen som er gjort fra statens side og lokale krefter over de siste årene, har gitt gode bidrag, og jeg har en tabell som viser hvordan det på svært mange områder er levert mange viktige forbedringer, men det er ikke nok. Derfor satser Regjeringen nå enda mer på den type miljøarbeid som jeg var innom i mitt svar, ved å gi kommunene og fylkene rammer for selv å kunne prioritere. Fra neste år av skal altså fylkene lage egne, fylkesvise, regionale miljøplaner, de får dramatisk mer penger, og dette er allerede finansiert ved at det er avtalt av partene i jordbruksoppgjøret å flytte penger ut av jordbruksavtalen som skal tildeles fylkene. Dagens rammer på dette området er rundt 100 mill. kr, og nå skal vi altså gå fra 350 mill. kr til 400 mill. kr de to neste årene. Det gir Østfold virkelig en mulighet til å satse, med statens penger, men med lokale prioriteringer, og det bør være et godt samspill mellom Regjeringen på den ene side og lokale politikere på den annen side.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-02-11:
Representantens ønske om at Østfold skal prioriteres, er imøtekommet, og det gav jeg uttrykk for i mitt første svar, nemlig at det innenfor en ramme vedtatt i jordbruksavtalen – vedtatt i Stortinget, på 105 mill. kr – ut fra de egentlige kriterier, historisk grunnlag, er gitt en økning til Østfold og Akershus nettopp for å kunne ivareta Morsavassdraget. Så kunne man ønske at den totale ramme som ble bevilget av Stortinget, var høyere, slik at man dermed kunne hatt en høyere andel, men innenfor den begrensede ramme som er, er det altså foretatt en prioritering. Så vil jeg gjerne legge til at fra 2005 og 2006 blir det vesentlig høyere rammer, som jeg sa i mitt svar, og det er allerede avklart med partene i jordbruksavtalen som grunnlag for de regionale miljøprogrammene, slik at lokale politikere kan prioritere framover. Når det gjelder arealbruken, er det klart at det er litt av hovedutfordringen. Ved å legge svart jord hvert år og så og dyrke korn vil en risikere avrenning som en ikke vil ha hvis en har flerårig grasdekke. Det er den enkelte bonde som må bestemme hva han sår og gjør på sin mark, men vi har prøvd å stimulere lønnsomheten ved dette. Melkeproduksjon, som vi tidligere har hatt en debatt om, er en dårlig løsning for Morsa, men kjøttproduksjon basert på varig grasmark har vi nå stimulert økonomien i, og det vil være en god løsning for bøndene langs Morsavassdraget.