Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2010-03-25:
Vi i Fremskrittspartiet ble glad da ideen om en utdanningslinje ble lansert. Vi har lenge pekt på at spørsmål rundt utdanning og hele utdanningssystemet har fått for lite fokus de siste åra, og at det var på tide med en total gjennomgang av systemet som helhet. Vi har også ment at vi må få et bredere perspektiv på utdanninga. Vi ønsker ikke å videreføre den sektorvise tankegangen vi har hatt tidligere, der en deler opp skolen etter forvaltningsnivå, men at en evner å se utdanninga i et helhetlig perspektiv. Her er Fremskrittspartiets modell for finansiering aktuell, og den ville vært en mye bedre løsning enn dagens for å sikre at nettopp denne helheten som linja legger til grunn, ville blitt ivaretatt. Vi ser i dag at flere av utfordringene knyttet til overgang mellom ungdomsskole og videregående nettopp kommer av ulike forvaltningsnivåer og eieransvar mellom kommune, fylke og stat, når det kommer til både finansiering, informasjonsflyt og fleksibilitet i fag. Denne finansieringa gjør også at flere gode tiltak og ordninger som fungerer utmerket i enkelte skoler, ikke blir gjennomført i andre kommuner på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Dette skaper store forskjeller i hvordan rettighetene til elevene – knyttet til både kvaliteten på undervisninga, tilgang til fag- og helsepersonell tilknyttet skolen, skolebygg, læremateriell og andre ting – blir ivaretatt. Vi ønsker derfor å understreke at en statlig stykkprisfinansiering av skolen i hele Norge ville vært nødvendig for å ivareta nettopp intensjonen bak utdanningslinja og å se utdanninga i et helhetlig perspektiv. Men det må også sies at gleden over denne meldinga fikk en liten bismak da Regjeringa og kunnskapsministeren lanserte at det skulle komme en egen ungdomsmelding – ikke fordi vi ikke mener det er viktig å ha fokus på det trinnet, men fordi vi mener at dette dokumentet skulle legge grunnlaget for hele utdanninga og være det viktigste dokumentet. Og da er det synd at slike ting blir luftet allerede før denne meldinga var ferdigbehandlet. Kampen mot mobbing er et av de temaene som virkelig har stått på dagsordenen i høst. Fra å være et tema som har vært totalt fraværende i den offentlige debatt de siste åra, er det nå blitt løftet inn igjen og har fått den oppmerksomheten det fortjener. Det er vi glad for, til tross for at ingen i dag har nevnt det i sine innlegg. Dessverre ser vi også at alt snakket og engasjementet rundt temaet ikke har ført til et eneste tiltak som vil forbedre situasjonen for dem som lider under mobbing i dag. Vi har pr. dags dato 50 000 barn som blir utsatt for mobbing hver uke – 50 000 lovbrudd som begås – uten at verken mobberen, skoleledelse eller skoleeier blir stilt til ansvar. Regjeringa har satt i gang tiltak – utgreiinger, rapporter, undersøkelser, forskning, tilsyn o.l. Men ingen konkrete tiltak har blitt gjort for å forbedre situasjonen for de tusener av barn som lider under dette i dag. Det synes vi er synd. Videre har kampen mot frafall i videregående skole vært et hett tema. Det er tverrpolitisk enighet om at dette er en av våre største utfordringer. Men et vesentlig punkt i Utdanningslinja – eller som mangler i Utdanningslinja – er hvordan vi skal heve kvaliteten i skolen. Mens Regjeringa er opptatt av å gjøre skolene og elevene like, er vi i Fremskrittspartiet opptatt av å gjøre skolene og elevene bedre. Et godt eksempel på det ser vi i innstillinga og merknadene når det kommer til nasjonale prøver. Her kan en lese at Regjeringas mål med nasjonale prøver er å jevne ut forskjellene mellom skolene. Det er enkelt, det er jo bare å senke de gode skolene. Vi i Fremskrittspartiet er opptatt av å heve kvaliteten i skolene. Målet for oss er ikke at alle skolene skal ha lik kvalitet, men bedre kvalitet. Akkurat dette området, med flere, viser de klare politiske og ideologiske skillelinjene, og det er jeg glad for blir synliggjort i linja. Retten til tilpasset opplæring, spesialundervisning og tidlig innsats er bredt omtalt av alle parti. Dette er viktig, og vi er alle enige om at vi må få tidligere innsats for å hindre framtidig frafall. Det er det tverrpolitisk enighet om, og det er utrolig bra. Filosofen Aristoteles sa en gang at den verste formen for forskjellsbehandling er å forsøke å behandle ulike ting likt. Representanten Tingelstad Wøien valgte i sin replikk til Tord Lien i dag å dele elever inn i smarte og dumme elever. En slik stigmatisering og karakterisering av elever og barn vil jeg bare understreke at vi i Fremskrittspartiet ikke er enig i. Vi mener derimot at økt bruk av faglig differensiering i undervisninga vil gjøre det enklere å tilpasse undervisninga etter elevenes faglige nivå. En slik pedagogisk differensiering gjør at lærerne enklere kan gi elevene ulikt fagstoff, ulik arbeidsmengde, tilbakemelding, ulike krav og ulik vurdering. Fagforeninga Akademikerne støtter også en slik åpning, nettopp med grunnlag i en understrekning av at lik tilgang til god grunnutdanning forutsetter at opplæringa tilpasses hver enkelts faglige nivå. Samtidig mener vi i Fremskrittspartiet at det er viktig å understreke elevenes personlige og individuelle ansvar for egen læring. Skolen skal være et sted ikke for å være, men for å lære. Det bør utformes mer spesifikke og konkrete målsettinger innenfor hvert fag som går på den faglige forståelsen og kompetansen elevene skal ha ervervet. Vi må ha registrering og testing underveis for å kontrollere at elevene på hvert trinn og hvert nivå faktisk har nådd de kompetansemålene som settes for hvert trinn. Vi må etablere et slikt system for å stille klarere krav og komme med klarere underveisvurderinger av hver elev. En slik innsats vil gjøre det vanskeligere for lærere, skoleledelse eller andre å presse problem lenger fram og opp i systemet, og bare si at dette fanges opp seinere. Det vil tvinge hver enkelt til faktisk å ta tak i problemet der det foreligger, for å se om man har prestert godt nok til å nå de faglige kompetansemålene før en går videre. Når det kommer til frafall, vet vi at dette er størst på yrkesfaglige linjer, og det er ofte knyttet til manglende tilgang på læreplass. I Utdanningslinja tar regjeringspartiene til orde for, og har også gjort det i den offentlige debatten den siste tida, en ordning med lovfestet rett til læreplass. Vi i Fremskrittspartiet håper dette bare føyer seg inn i rekken av litt mindre gjennomtenkte forslag i håp om å tekkes velgere, og ikke kommer til å komme inn i et reelt lovforslag, nettopp fordi det er merkelig og spesielt at Regjeringa ønsker å pålegge det private næringsliv og bedrifter å ta inn lærlinger uansett økonomiske ressurser eller kompetanse på området. Jeg tror at en slik løsning på sikt vil kunne senke kvaliteten på yrkesfagopplæringa, og således ikke vil gjøre at vi når målet vårt om å heve kvaliteten og statusen til yrkesfagopplæringa. Sjøl om vi i Fremskrittspartiet ofte blir beskyldt for å være et mannsdominert parti, klarer vi faktisk å ha to tanker i hodet samtidig. Vi mener det er viktig å se på tidlig innsats for å fange opp dem som faller fra, men det er også viktig å se på hvordan vi bedre kan ivareta de elevene som er faglig sterke, og som ligger foran. Man har sitert Ibsen her, jeg skal nå sitere Nils Arne Eggen. Han sa en gang at det er en pedagogisk villfarelse å tro at enere skaper tapere. Det er et viktig moment. Opplæringsloven gir i dag åpning for at elever kan ta fag og avsluttende eksamen på et høyere nivå enn det trinnet de er tilknyttet. Problemet er at ordninga er svært lite kjent, både hos elevene sjøl, foresatte, lærere, skoleledelse og skoleeiere. Man har også eksempler på at elever og foresatte sjøl har ønsket å ta i bruk denne ordninga, men har blitt aktivt motarbeidet av skoleledelsen eller lærerne. Vi mener det må informeres mye bedre om denne ordninga, og sikres at den blir ivaretatt mye bedre. Det er veldig viktig å understreke at elever får mulighet til å ta fag også på tvers av nivået når de kommer fra ungdomsskole til videregående, men også fra videregående til høyere utdanning. Dette henger også sammen med det prinsippet man legger til grunn i Utdanningslinja – å se utdanningsløpet som helhet, ikke inndelt bare etter år og forvaltningsledd. Til slutt vil jeg bare understreke at vi i Fremskrittspartiet er positive til intensjonen og tanken bak Utdanningslinja. Det er flott å se at vi er enige om hva som er de viktigste utfordringene. Vi ser at skolesystemet i dag har mange vesentlige områder som trenger forbedring. Resultatene fra norske skoler har vært nedslående år etter år, og det er gledelig å se at Regjeringa nå også ønsker å snu denne trenden. Med det håper jeg at regjeringspartiene kommer til å stemme for de forslagene vi i opposisjonen fremmer i dag, slik at vi faktisk kan nå dette målet i fellesskap.