trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg er enig med spørreren, og når 90 pst. av dem som driver deltidsbrannvesenet, etterlyser og ønsker opplæring, tar jeg det som et tegn på at oppslutningen om det tilbudet som vil komme neste år, vil bli stor. Og som sagt jobber Norges Brannskole nå med å få ferdig læreplaner og få læremidler som kan benyttes til slik opplæring. Utgangspunktet er at de prøver å bygge mest mulig på utdanningen for heltidspersonell. Da regner jeg med – uten at jeg i detalj kan fagplanene for brannpersonell i Norge, for det kan jeg ikke – at ikke minst forebygging også er en del av dette arbeidet. Det tror jeg det er viktig at alle som er tilsatt i brannvesenet, kan mye om.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Isocyanater er en gruppe kjemikalier som er svært helseskadelige, men som også har gode bruksegenskaper, og som brukes i svært mange produkter og arbeidsoperasjoner. Selv små mengder kan gi alvorlige helseskader av ulik art, f.eks. akutt forgiftningsfare, luftveisskader eller allergiske reaksjoner. For enkelte isocyanater er det også risiko for kreft. Isocyanater brukes i produkter som skumplast, isolasjonsmaterialer, syntetisk gummi, maling, lakk og lim, fugeskum, innstøping av elektronikk og som tetningsmidler i fjell. Arbeidsmiljøloven stiller krav til produsenter og importører av farlige kjemikalier om at de skal utarbeide merkeetikett og helse- og miljøsikkerhetsdatablad for kjemikalier som de omsetter til yrkesmessig bruk. Slike kjemikalier skal også meldes til Produktregisteret. Arbeidsgiver har plikt til å sørge for at beholdere og emballasje for farlige kjemikalier som brukes i virksomheten, er tydelig merket med stoffenes navn og advarsel på norsk. Virksomheten skal føre register over de farlige kjemikaliene som brukes, og informasjonen i registeret skal inneholde tilstrekkelige opplysninger til at nødvendige sikkerhetstiltak kan gjennomføres. Farlige kjemikalier skal ikke brukes dersom de kan erstattes med kjemikalier som er mindre farlige for arbeidstaker. Arbeidstilsynet fastsatte i 1975 forskrift om de isocyanater som har spesifikke krav rettet mot arbeidsgiver for å forhindre at arbeidstakerne utsettes for disse kjemikaliene. I 1996 gav Arbeidstilsynet ut en orientering om framstilling og bruk av polyuretanprodukter, det er visstnok det samme som isocyanater – jeg beklager at det er mange vanskelige ord her. Orienteringen gir informasjon om håndtering av isocyanater slik at arbeidet med slike produkter kan utføres uten fare for liv og helse. En ny forskrift om sprøytelakkering er under utarbeidelse og vil omfatte arbeid med maling og lakk som inneholder isocyanater. I samarbeid med Produktregisteret har Arbeidstilsynet nå i høst gått ut med brev til om lag 900 firmaer som har deklarert til registeret. I brevet redegjøres det for hvilke krav som gjelder for merking og utarbeidelse av datablad for isocyanatholdige produkter. Arbeidstilsynet planlegger en kampanje rettet mot bygg- og anleggsbransjen. Isocyanatholdige produkter(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Isocyanatholdige produkter har stor utbredelse i denne bransjen, og etaten vil fokusere spesielt på bruken av isocyanater i bransjen.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Da tar jeg først avslutningen på svaret mitt, og for ordens skyld: Det er Arbeidstilsynet som har ansvaret for å følge opp dette. Arbeidstilsynet vurderer ikke på nåværende tidspunkt noe forbud mot bruk av isocyanatholdige kjemikalier. Det er bl.a. fordi alternative produkter ennå ikke er godt nok utredet, og at disse kan vise seg å være enda skadeligere. Arbeidstilsynet vil derimot vurdere omsetningsforbud overfor produsenter og importører av disse kjemikaliene hvis de ikke oppfyller plikten om å gi tilfredsstillende opplysninger om helserisiko. Arbeidstilsynet fører risikobasert tilsyn, og det vil i årene framover være en viktig oppgave for etaten å kontrollere hvordan virksomheter som håndterer isocyanater, forholder seg til de krav som etaten stiller. Mitt ansvar har sin bakgrunn i at arbeidsmiljøloven sorterer under mitt departement. Det er Arbeidstilsynet som er det utøvende organet, og de råd som Arbeidstilsynet har gitt, og de tiltak som Arbeidstilsynet har iverksatt, har så langt i hvert fall – syns jeg – vist seg å være forsvarlige.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
På spørsmålet om hva som er viktigst for meg, næringsinteresser eller arbeidstakernes helse, kan jeg svare at det er det siste. Jeg har ansvaret for oppfølgingen av arbeidsmiljøloven, og der er det klare regler for helse og sikkerhet for arbeidstakerne. Jeg har også ansvaret for den delen av Oljedirektoratet som har med sikkerhet på sokkelen å gjøre, og jeg har merket meg det som representanten nå sa om at det er vanskelig å få ut opplysninger fra Oljedirektoratet omkring disse spørsmålene. Jeg skal love at jeg skal ta det spørsmålet opp med Oljedirektoratet og få en klarhet i det. På spørsmålet om jeg vil gjøre om orientering nr. 536 til forskrift, kan jeg ikke svare ja eller nei nå, fordi jeg faktisk ikke kjenner detaljene i den orienteringen, jeg må være så ærlig at jeg innrømmer det. Men det er ting jeg vil få avdelingen til å vurdere.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Først og fremst er vår bekymring selvfølgelig rettet mot de mange som mister arbeidsplassene sine. Statsråden har jo også omsorg for distriktene, og det er klart at dette er en veldig trist situasjon for Rena-samfunnet. Jeg skjønner at dette ligger under næringsministeren, men jeg regner jo med at medlemmer i Regjeringen snakker sammen, og i denne situasjonen burde de absolutt ha snakket sammen, for det blir rart når næringsministeren uttaler at ESA ikke utelukker at staten og SND fortsatt kunne spille en rolle når det gjelder å få til en løsning. Jeg syns ikke vi fikk et godt nok svar fra statsråden på Sylvia Brustads spørsmål. Er det noen endringer i regelverket som gjør at denne situasjonen er annerledes nå enn da arbeiderpartiregjeringen faktisk måtte gå tungt inn og redde Rena?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
«Kabinpersonell, som hovedsakelig består av kvinner, har ikke en tilfredsstillende lovregulering av arbeid og fritid som de fleste andre yrkesgrupper. Jeg er kjent med at saken har vært tatt opp med Samferdselsdepartementet/Luftfartsverket, som har oversendt saken til Kommunal- og regionaldepartementet. Hvor ligger saken nå, og hva kan statsråden gjøre for å bedre arbeidsforholdene for kabinpersonell?»
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker for det positive svaret fra statsråden. Det er ikke min hensikt å blande meg inn i organisasjonenes frie forhandlingsrett. Min bekymring går på om kabinpersonalet har de beste arbeidsforholdene en kan oppnå, og om disse er i tråd med arbeidsmiljøloven. Den allmenne oppfatning av denne yrkesgruppen står dessverre i sterk kontrast til kabinpersonalets egen virkelighetsoppfatning av sin hverdag. Mange som har valgt dette yrket, har både familie og barn. Derfor oppfattes forholdene som utilfredsstillende, da myndighetene unnviker å rydde opp i forholdene. Først og fremst rammer jo dette kvinner. Jeg vil poengtere at arbeidssituasjonen for kabinpersonalet kan variere fra flyselskap til flyselskap. Jeg er takknemlig for at statsråden nå har understreket at han vil følge opp saken, og jeg har den tillit til statsråden at han ser alvorlig på dette, fordi det har så direkte med arbeidsforholdene for en stor yrkesgruppe å gjøre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Ved forrige refinansiering av Rena Kartonfabrik var også SND inne i bildet. Hvis det er slik at regelverket i mellomtida ikke er endret, betyr det da at Regjeringa har endret politikk i forhold til SND, slik at de ikke har håndtert saken på samme måte nå som de gjorde forrige gang – og altså var i stand til å håndtere regelverket slik at de kunne gå inn og gi en støtte som var i tråd med det ESA kunne godkjenne, og derved kunne ha reddet bedriften fra konkurs?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Statsråden gikk ikke inn på det faktum at dette opplegget betyr at skole- og helsesektoren i kommunene må kutte, og at tilbudet til befolkningen blir dårligere. Da vil jeg spørre: Er statsråden fornøyd med å administrere en politikk på disse områdene som er stikk i strid med Voksenåsen-erklæringen? Og ser statsråden noen fordeler for Regjeringen, for kommunesektoren eller for distriktspolitikken ved at man nå fortsetter et budsjettsamarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet, som på alle disse områdene fører en politikk som er stikk i strid med sentrumsregjeringens – og disse partienes – vilje uttrykt gjennom Voksenåsen-erklæringen?
Jan Petersen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg har lyttet med stor interesse på de meget lange svarene fra kommunalministeren. Jeg kan i grunnen bare oppfatte dem på én måte, nemlig at det ikke er riktig at EØS-avtalen ville stå i veien for en løsning her. Og det statsråden i virkeligheten har gjort, er å si at Renas ordfører på dette punkt tar feil – og jeg er meget fornøyd med at dette svaret er gitt på denne måten.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg ser meg dessverre helt nødt til å stille utenriksministeren et spørsmål. Det er nå gått 53 år siden 2. verdenskrig tok slutt, men det er ikke dermed sagt at den er slutt for mange av dem som var deltakere der. Vi ser at hederskvinner og -menn som har vært med under viktige kamper og i kamp for nasjonen, ennå ikke har fått sitt oppgjør. Jeg tenker da spesielt på krigsfanger og folk som har deltatt i 2. verdenskrig og som har sittet i japansk fangenskap. Vi har over lang, lang tid jobbet med denne saken, vi har ennå ikke fått en avklaring, og jeg vil spørre om utenriksministeren fra en verdiregjering vil ta opp denne saken for å få gjort opp med disse hederskvinner og -menn, sånn som de fortjener.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Ja, som utenriksministeren sikkert er klar over, er jeg en meget tålmodig herremann. Men når jeg skriver et brev og det går over to måneder før jeg får svar, synes jeg det er på tide – i respekt for de mange hundre i dette landet som jeg har tatt opp dette spørsmålet for – å stille utenriksministeren dette spørsmålet, slik at alle får mulighet til å følge med i hva denne regjeringen, som sier at den er veldig opptatt av handling, gjør. Svaret som utenriksministeren angivelig har sendt meg, men som jeg ennå ikke har fått og som jeg imøteser med stor interesse, fratar ikke utenriksministeren og Regjeringen det ansvaret jeg mener de har for å gi et skikkelig krigsskadeerstatningsoppgjør til disse personene på lik linje med alle andre. Hvis det skulle ha vært undertegnet avtaler internasjonalt som gjør at Norge har fraskrevet seg det ansvaret, er mitt spørsmål: Vil utenriksministeren og Regjeringen gi en økonomisk kompensasjon – uten å gå til sosialministeren og gjøre disse hederskvinner og –menn til sosiale kasus?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Siden vi har menneskerettighetsministeren til stede, vil jeg gjerne stille et spørsmål om situasjonen for tamilene i Norge. Selv om den pågående utsendingen av tamiler hører inn under Justisdepartementet, er jo dette en sak der veldig mange representanter fra sentrumspartiene engasjerte seg sterkt da de var i opposisjon i fjor. Stadig flere tamiler i Norge har i den siste tiden blitt pågrepet av politiet for å sendes tilbake til Sri Lanka. Jeg vil derfor spørre: Hva har endret seg på Sri Lanka som gjør at menneskerettighetssituasjonen nå er bedre enn den var da sentrumspartiene engasjerte seg i saken i fjor – den gang i opposisjon?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg vil takke for svaret. Vi må jo bare ta forsikringen til etterretning. Jeg vil likevel også spørre om det fra norsk side er planer om en større tilbakesending enn det som skjer nå. Norge har opprettet et felles konsulat med Danmark i Colombo, og Danmark har nylig inngått en avtale om tilbakevending for tamiler. Jeg vil på den bakgrunn spørre menneskerettighetsministeren om norsk tilstedeværelse er opprettet med sikte på en avtale om å sende tilbake i større mengder. Og dersom det er tilfellet: På hvilken måte vil da Regjeringa følge opp de tamilene som sendes tilbake, slik at vi er sikre på at menneskerettighetene overholdes?
Ingvald Godal (Høyre), 1998-11-04:
Eg vil gjerne få stille fylgjande spørsmål til forsvarsministeren: Heilt sidan adelen vart avskaffa i dette landet har Forsvaret vore eit forum for fullstendig likebehandling av alle norske borgarar uavhengig av sosial bakgrunn, rang og stand, etnisk bakgrunn osv. Alle som har hatt kontakt med Forsvaret, veit at denne fullstendige likebehandlinga som me har hatt her, har vore av den aller største verdi for den sosiale utjamninga i det norske samfunnet. No vil Regjeringa, etter det me les i avisene, bryte denne tradisjonen, i og med at dei vil innføre kvotering på etnisk grunnlag til Forsvarets skular. Ser ikkje forsvarsministeren at det er svært uheldig å bryte denne tradisjonen? Ser han ikkje at å gjera det til ei ulempe å vere etnisk norsk når ein skal inn på Forsvarets skular, berre vil føre til å auke dei etniske motsetningane i det norske samfunnet?
Ingvald Godal (Høyre), 1998-11-04:
Eg vil berre peike på at det er forskjell på aktiv rekruttering og kvotering. Spegelbiletet av kvotering er diskriminering, og det er det me ikkje vil ha i det norske forsvaret. Mitt tilleggsspørsmål går på at me òg ser i avisene at ein no vil lempe på krava til tryggleiksklarering når det gjeld folk med innvandrarbakgrunn. Synest statsråden dette er særleg forsvarleg i ei tid der terroraksjonar også mot norske mål er ein konstant trussel?
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Kommune-Norge er nå inne i en prosess hvor de økonomiske rammene for neste års drift synliggjøres. Det viser seg etter hvert at mange kommuner kommer opp i store problemer med hensyn til å kunne opprettholde grunnleggende velferdstilbud til innbyggerne. Klarest kommer dette til uttrykk i relativt små kommuner hvor lokalpolitikerne truer med å legge ned sine verv eller å budsjettere med underskudd i driften. Ordførere over hele landet hevder at økonomien i kommunene nå er så svak at masseoppsigelser av ansatte er eneste utvei. Dette vil føre til at en rekke tjenestetilbud må avvikles eller reduseres sterkt. Når vi vet at mesteparten av kommunenes utgifter er knyttet til helse, eldre, omsorg og utdanning, vil innstramminger derfor i første omgang ramme barn og eldre. Regjeringen har siden framleggelsen av statsbudsjettet hatt distriktspolitikken som en av sine sterkeste flaggsaker. Hvis det er sånn at den distriktspolitiske satsingen er prioritert i et ellers stramt budsjett, er det da ikke et paradoks at det nettopp er fra ordførere og lokalpolitikere at de sterkeste reaksjonene mot Regjeringens budsjettforslag kommer? Spørsmålet er rettet til distrikts- og regionalstatsråden.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Det er kommuneopprør i hele landet. Kommuneøkonomien har aldri vært verre, sier Senterparti-ordfører Jørgen Tømmerås i Overhalla kommune – han har vært ordfører i 16 år og er inne i sin femte periode. Slik står den ene politikeren etter den andre fram, fra Høyre-ordføreren i Kristiansand til fylkesordføreren, fra Senterpartiet, i Troms. De må skjære i sine budsjetter med opp til 10 pst., og det er snakk om å kutte veldig mange stillinger. Mener statsråden at det er forventningene som ble skapt før og etter at sentrumspartiene kom i regjering, som gjør at vi har fått et kommuneopprør? Eller er statsråden enig i at dette er det verste budsjettet Kommune-Norge har fått på flere tiår?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «I bladet Fiskaren 23. oktober 1998 går det fram at inspektørene i Fiskeridirektoratet opererer med hemmelig instruks når de kontrollerer fiskefartøyer. Nyordningen med inspektører om bord i fiskefartøy kan med dette forverre en stadig økende konflikt mellom næringen og forvaltningen. Hemmelig instruks må da stride mot Regjeringens bebudede melding om større åpenhet i forvaltningen. Hva vil statsråden gjøre for å dempe den økende konflikten, og kan en større åpenhet være et middel?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi snakker her om Norges største eksportnæring, etter olje. Det er en næring som styres etter et par lover. Resten er fullmaktslover, kgl. resolusjoner. En kunne nær sagt kalle det dekreter, forskrifter basert på øyeblikkets behov. Sånn har det vært, og sånn er næringen. Utøvelsen av forskriftene og utøvelsen av disse kgl. resolusjonene skjer jo etter forvaltningens frie skjønn. Her mangler detaljert lov- og regelverk, noe som gjelder for alle andre næringer i dette samfunnet. Jeg har flere eksempler jeg kan trekke fram. Er det ikke på tide å rydde opp og få et detaljert lov- og regelverk som fiskerne kan forholde seg til?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker for svaret. Jeg må tilbake til dette med forvaltningens frie skjønn når det gjelder håndhevelse av regelverket. Det er ikke tilfelle det fiskeriministeren sier, at det er et detaljert regelverk. Hvorfor da dette hemmeligholdet, at man ikke skal få rede på hva det går ut på? Jeg skal trekke fram ett enkelt eksempel: I forbindelse med sildefisket et år ble deler av sildekastet inndratt med bakgrunn i at silda var døende, som det het. Kontrollverket var ikke inne og kikket på kastet. Det var ikke i nærheten av nota. Likevel ble det ved dom i lagmannsretten fastslått at all sild som fanges med not, er døende. Så opplever man i år at det kommer en J-melding som opphever en sånn dom, og som sier at man likevel kan slippe ut fisk fra snurpenot! Hvordan går det an at man med en J-melding kan oppheve en rettskraftig dom?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren: «Samarbeidsrådet for Vestlandet og Sørlandet(SAVOS) har i brev til samferdselsministeren 24. august 1998 fremmet forslag om hvordan man i SAVOS kan få -times ferjeavganger uten å investere i nye ferjer. Løsningen fra SAVOS er å ta ferjer fra Nord-Norge for å dekke Vestlandet bedre. Vegdirektoratet ble i møte med departementet 20. oktober 1998 bedt om å utrede dette forslaget. (SAVOS) Synes statsråden at det er riktig å bedre tilbudet i SAVOS-området ved å gjøre tilbudet i Nord-Norge dårligere?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker statsråden for svaret. En av begrunnelsene som SAVOS gav for å foreslå dette, var jo at halvparten av Norges eksport kommer fra Vestlandet. Hvis så er tilfellet, ville jeg jo anta – med all respekt for SAVOS – at den andre halvparten må komme fra Nord-Norge. At de da legger fram en plan for å få en slik luksus som halvtimes avganger, når vi i Nord-Norge må vente både to og tre, ja opptil åtte timer på ferjeavganger, synes jeg med respekt å melde er frekt, for ikke å si utidig. Jeg er enig i at man skal utnytte ferjemateriellet best mulig, men det er ikke tvil om at hvis det blir etablert en slik ordning på Vestlandet vinterstid som er planlagt, vil det jammen bli bråk fra vestlendingene hvis dette skal opphøre når det blir sommer og den virkelige trafikken setter inn.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker igjen for svaret, og jeg må også benytte anledningen til å si at det var flott å få igjennom den ferjeforbindelsen til Lurøy og å få rettet opp forholdene der. Det viser jo at det går an å ta opp ting så det får en positiv vending. Det håper jeg virkelig denne saken også får – at det kan bli en positiv ordning for folk på Vestlandet, men det må ikke gå ut over det tilbudet som er såre nødvendig å ha i Nord-Norge for å opprettholde det næringslivet vi har i nord.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
La meg først få lov til å bemerke at bakgrunnen for at en innførte den begrensede inspektørordningen for ringnotfartøy som fisker makrell, var at det i fjor ble avdekket at det hadde foregått en omfattende dumping av fisk. Hensikten med inspektørordningen er bl.a. å følge utviklingen i fisket og å påse at fisket foregår i tråd med regelverket, herunder kontroll av fangstdagbøker og landinger av fangst. I tillegg tar inspektørene prøver for Havforskningsinstituttet. I likhet med mange andre offentlige kontrollorganer har Fiskeridirektoratets Kontrollverk veiledninger som beskriver inspektørenes arbeidsoppgaver, og hvordan de skal opptre i de enkelte kontrollsituasjoner. Den aktuelle veiledning for kontroll av fiske er unntatt fra offentlighet i medhold av offentlighetsloven § 6.2 bokstav c. Veiledningene tar utgangspunkt i gjeldende forskrifter. Fiskerimyndighetene ser det helt nødvendig å ha slike veiledninger for å sikre at de næringsutøvere som blir kontrollert av Kontrollverket, blir likt kontrollert, uavhengig av hvilke inspektører som utfører arbeidet, og uavhengig av hvilke regioner kontrollen utføres i. Dette bidrar til å sikre likebehandling av næringsutøverne. Ved å gjøre innholdet i veiledningene kjent vil det lett kunne oppstå situasjoner der den kontrollerte spekulerer i å tøye grensen for sin utøvelse av næringsvirksomhet i forhold til gjeldende regelverk. Det vil derfor kunne medføre at næringsutøverne tilpasser sin aktivitet og dermed omgår og således motvirker offentlig kontroll- eller reguleringstiltak. Jeg kan ikke se at det kan skape eventuelle problemer for fiskerne at arbeidsveiledningen til inspektørene ikke er kjent. Jeg er således av den oppfatning at det fortsatt er nødvendig å unnta kontrollveiledningene fra offentlighet. Jeg kan ikke se at dette strider mot Regjeringens målsetting om større åpenhet i forvaltningen. Når det gjelder årets begrensede inspektørordning på ringnotfartøy som fisket makrell, kan jeg opplyse at erfaringene fra alle deler av denne ordningen vil bli evaluert.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
En kunne jo oppfatte representanten Bastesen dit hen at en ikke bør kontrollere utøvelsen av fisket så strengt at alle er nødt til å holde seg innenfor regelverket. Men la meg bare understreke at det fra næringens side er presisert helt klart at det er nødvendig med streng kontroll, slik at alle næringsutøvere holder seg innenfor det regelverket som er nedfelt for utøvelsen av fisket, og de kvotene som er fastsatt. Det er helt nødvendig for at det skal bli respekt hos alle utøverne for regelverket. Bakgrunnen for at vi iverksatte en begrenset inspeksjonsordning er, som jeg sa, at det i fjor ble avdekket betydelig omgåelse av regelverket ved dumping av makrell, makrell med mindre økonomisk verdi enn det man kunne oppnå ved å sortere ut og bare ta den største. Jeg må si at det ikke er korrekt som representanten Bastesen fremhevet, at vi ikke har lov og regelverk. Vi har et detaljert forskriftsverk som er fastsatt ved kgl. resolusjon, og næringen er kjent med alle de forhold som gjelder reguleringsutøvelse fra myndighetenes side.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg kan selvfølgelig ikke kommentere denne saken som Bastesen reiser her. Jeg har heller ikke mulighet til å kontrollere hvorvidt framstillingen hans er korrekt. Men det som er et faktum, er at vi har et detaljert regelverk for utøvelse av fiske. For makrell går det bl.a. på i hvilken tilstand fangsten kan tillates å bli sluppet ut av nota. Vi har detaljerte regler for kvoter for det enkelte fartøy og likedan for føring av dagbok, som er de vesentlige områdene som skal være med på å kontrollere at den enkelte utøveren av fisket holder seg innenfor regelverket. Og det er det regelverket kontrolløren om bord skal påse blir overholdt. Det skulle ikke være noe problem verken for skipper på et fartøy eller for reder å forstå at det er det rederen og skipperen har å forholde seg til.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
En av de viktigste utfordringene for Fiskeridepartementet og Kystverket er å tilrettelegge for økt verdiskaping i fiskerinæringen gjennom bl.a. utbygging og vedlikehold av fiskerihavner, slik det også ble påpekt i St. meld. nr. 46 for 1996-97, Havner og infrastruktur for sjøtransport. Det er i dag et stort behov for utbygging av fiskerihavner. I hovedsak gjelder det eksisterende havner, og behovet er knyttet til både utdyping og molobygging. Det er også et betydelig etterslep i vedlikehold. Nevlunghamn var ført opp som ett av flere prosjekter for utbedring i Kystverkets disponeringsplan for 1998, det såkalte «utrykt vedlegg» til St. prp. nr. 1 for 1997-98. I 1997 ble moloene i Årviksand, Hasvik og Hammerfest påført store og kostbare stormskader, for ca. 30 mill. kr. I tillegg til dette har det vært en forsert framdrift og kostnadsøkning ved enkelte igangværende anlegg. Dette har ført til at Nevlunghamn og svært mange andre prosjekt måtte tas ut av arbeidsplanen for 1998. Nevlunghamn er ikke ført opp igjen i Kystverkets disponeringsplan for 1999. Dette har sammenheng med at Larvik og Brunlanes nå er slått sammen til ett havnedistrikt hvor fiskeriaktiviteten er spredt på flere havner, samtidig som fritidsbåtflåten er en sterk pressgruppe innen bruk av havnene. Kystverket har derfor bedt om at det utarbeides en plan for at bruken av havnene skal kunne ses under ett. Kommunen har satt i gang dette arbeidet, men Kystverket har ikke funnet det riktig å gå inn og prioritere arbeid i enkelthavner i kommunen før endelig plan foreligger.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg kan godt forstå den frustrasjon som mange kanskje føler på grunn av at det tar år før et havneprosjekt blir gjennomført, men dessverre er det slik og har vært slik fra Finnmark og den russiske grensen, langs hele kysten og til svenskegrensen. De midlene som staten har stilt til disposisjon over havnebudsjettet, har ikke vært nok for å imøtekomme de ønsker om utbygging som har vært. I årets budsjett har vi imidlertid økt bevilgningene med 15 mill. kr for å kunne imøtekomme ønskene på en bedre måte. Samtidig har Kystverket lagt opp til en mer rasjonell gjennomføring av havneutbyggingen ved å fullføre prosjektene. Det innebærer at færre prosjekt kan tas inn samtidig til utbygging, men vi regner med at det ved å rasjonalisere på denne måten skal bli rom for flere prosjekt og få dem fullført.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-11-04:
Nå er jeg ikke enig i at man bør regne prosentregning slik som representanten gjør. Vi må se det ut fra hvor vanskelig det er å skape havner i de forskjellige fiskeridistriktene, ved å se på kostnadene for å bygge en havn, f.eks. i Finnmark. I Vardø er det brukt flere titalls, kanskje flere hundretalls mill. kr for å bygge ut Svartneshavna. Når det gjelder Berlevåg, som kanskje er et av de vanskeligste prosjektene, har man på samme måten gjennom år brukt titalls mill. kr for å skape den havnen som Berlevåg har fått i dag. Høsten 1996 og mesteparten av 1997 fikk vi stormskader på tre moloer i Nord-Troms og i Finnmark som til sammen kostet 30 mill. kr, og de må selvfølgelig gå foran nye prosjekt. Hvis man ikke reparerer de skadde moloene, kan man risikere en fullstendig rasering av moloene, og selvfølgelig da ødeleggelse av havnene. Så det er bakgrunnen for at vi kun har tre nye prosjekt i arbeidsplanen for 1999.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Østlandets fiskeridistrikt har 2-3 pst. av fiskeflåten i landet. Men havnene i dette området får svært få midler til å forbedre sine havner. I Nevlunghamn i Larvik er fiskerihavna nå så grunn at mudring er tvingende nødvendig for at de store fiskebåtene skal kunne få levert fisken til fiskemottaket, slik at fiskemottaket og arbeidsplassene kan bestå. Hvorfor blir Østlandets fiskeridistrikt nedprioritert, og vil statsråden omprioritere slik at havna i Nevlunghamn kan bli utbedret i 1999?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er egentlig særdeles lite tilfreds med det svaret jeg fikk. Det er ganske mange år siden Larvik ble en storkommune, og sånn sett syns jeg det er utrolig å kunne få til svar at det nå skal være en hemsko for at Nevlunghamn havn skal kunne utbedres. Nevlunghamn havn er en landingsplass for kreps og for reker. Det er et stort marked rundt Nevlunghamn for ferske fiskevarer. Jeg syns det er helt utrolig at man ikke har råd til de 400 000 – 500 000 kr det vil koste å kunne lande de store fiskebåtene som kommer inn til Nevlunghamn fra hele østlandsområdet. Og med det markedet som er der, syns jeg det rett og slett er en diskriminering av oss i østlandsområdet.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Men når det distriktet har 2-3 pst. av fiskeflåten og de greier å få 1 mill. kr av de pengene som er satt av til havnedistriktsutbedringer, syns jeg ikke det rimer. Tenk 2-3 pst. av 170 mill. kr – litt mer burde gå til østlandske fiskeridistrikt. Det er også ansatt innvandrere i dette fiskemottaket, og da er det faktisk våre innvandrere som egentlig lider for at det ikke går an å finne en liten pott penger til en liten havn i østlandsdistriktet. Det er kun én havn i østlandsdistriktet som i det hele tatt får penger på 1999-budsjettet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Det norske brannkorpset består av 2 500 profesjonelle brannfolk og 10 500 deltidsansatte. Det stilles ingen krav til utdannelse for deltidsansatte. Undersøkelser viser at 90 pst. av de deltidsansatte ønsker mer opplæring for å kunne takle oppgavene sine bedre. Disse ønsker å gjennomføre tilsvarende grunnkursopplæring som det de profesjonelle brannmenn må fullføre. Kan statsråden redegjøre for dette behovet og om departementet mener at den opplæring de frivillige brannfolkene får, er forsvarlig?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg takker for svaret, og er glad for at statsråden deler min bekymring vedrørende dette området, og jeg skjønner at ting er på glid. At jeg tar opp dette spørsmålet, har sin bakgrunn i den informasjon jeg har innhentet bl.a. fra Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern. De henviser til en undersøkelse som viser at nær 90 pst. av det frivillige brannvesen etterlyser en bedre utdannelse. Og det er jo, som statsråden var inne på, en minimal utdannelse eller opplæring de får i dag. Jeg mener selvsagt det er viktig å lytte til dem det gjelder. Og jeg tror det er en god prosess på gang. De signalene som kommer fra dem som deltar i det frivillige brannvesen, er det selvsagt grunn til å ta alvorlig, og det synes det som de blir. Når det gjelder den forebyggende effekten som en slik opplæring kan ha, kan statsråden si noe om de deltidsansatte kan få mer opplæring i å drive forebyggende virksomhet?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg takker for svaret og vil bare understreke at når det gjelder utviklingen av branntilfeller i Norge, er den langt fra de nasjonale målsettinger som ligger til grunn på dette området. Norge er faktisk et av de land som det brenner aller mest i. Det er dermed store utfordringer vi må gripe tak i på dette området. Jeg er glad for de signaler som er kommet fra statsråden, og håper at det skjer en oppgradering av utdannelsen når det gjelder spesielt de deltidsansatte brannfolkene. Jeg vil bare få påpeke at forholdene rundt i mange kommuner fortsatt er slik at både de kvalitative og de kvantitative manglene kanskje spesielt ved det forebyggende arbeidet, er ganske store. Så det er mye å gjøre, og jeg håper at det som statsråden har vært inne på i sin redegjørelse og i sitt svar til meg, virkelig blir fulgt opp.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det har hittil i år vært mange tragiske trafikkulykker på norske veier. Spesielt mange dødsulykker har det vært i Aust-Agder. Trafikkulykker med dødelig utgang eller med store menneskelige skader er ofte en ufattelig tragedie for dem det rammer, men også en stor belastning for samfunnet. Vil statsråden redegjøre for hva myndighetene har tenkt å foreta seg for å få ned antall trafikkdrepte og trafikkskadde på norske veier i fremtiden?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Dødsveiene i Aust-Agder er blant de desidert mest alvorlig ulykkesbelastede veiene her i landet, og noe må gjøres. Mange av ulykkene skyldes en oppblomstring av en vanvittig fartskultur i visse miljøer der helt ekstreme hastigheter er dagligdagse favorittøvelser. Men det er bare en del av det totale bildet. Etter at dette spørsmålet ble innlevert, har det vært enda en tragisk trafikkulykke med dødelig utgang på veiene i Aust-Agder. Dødsoffer nr. 18 var et faktum før trykksverten var tørket på mitt spørretimespørsmål om denne saken. Det skjer nå langt flere dødsulykker i Aust-Agder enn i noe annet fylke i dette landet sett i forhold til folketallet. 18 dødsulykker er det dobbelte av antallet i 1997 og det tredobbelte av antallet i 1996. Kan samferdselsministeren tenke seg å arbeide for at det blir mulig å få utarbeidet en rapport med en mer dyptgripende analyse av de ulike årsakssammenhengene bak denne tragiske statistikken i Aust-Agder, sånn at vi kan sette inn mottiltak og få snudd den dramatiske trenden som vi har vært vitne til på veiene i Aust-Agder?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg er glad for de signaler og de svar jeg får fra statsråden. Jeg vil bare fokusere på en annen ting når det gjelder trafikksikkerhet, og det er det utstyret som finnes i nyere biler kontra eldre biler. Man kan litt lettvint si at i en bil fra 1970 omkommer man i en gitt ulykke. I en bil fra 1980 overlever man med store skader, mens i en bil fra 1990-tallet overlever man ganske greit i mange tilfeller. Det er stor forskjell på sikkerhetsutstyr i gamle og nye biler. Her kommer avgiftspolitikken for norske biler inn. Mener ikke statsråden at det ville være et viktig trekk når det gjelder å bedre trafikksikkerheten når ulykken først skjer, å få lavere avgift på spesielt sikkerhetsutstyr og gjerne lavere avgifter på norske nybiler? Det er etter mitt syn et stort problem.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Det er riktig – eg hadde stilt spørsmålet til miljøvernministeren, som eg trudde òg hadde med dette å gjera, men eg stiller det då til kommunal- og regionalministeren: «Isocyanater er en gruppe kjemiske stoffer som brukes i stort omfang i ulike produkter, blant annet maling. Oljearbeidernes Fellessammenslutning(OFS) har i lang tid rettet oppmerksomheten mot de farer som er knyttet til produkter som inneholder isocyanater og arbeid med disse. Produktene og arbeid med disse kan gi sterke allergiske reaksjoner og løsemiddelskader av ulik karakter, ja endatil dødsfall. (OFS) Hva vil statsråden gjøre for å sikre skikkelig merking av produktene, eventuelt er det aktuelt med forbud?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Eg vil gjerne venta med å takka for svaret til eg har høyrt det heile, men eg har eit par problemstillingar i tillegg. Statsråden er kjend med at ein faktisk er gått til rettssak mot Jotun når det gjeld dette, at saka blei lagd bort, men er anka til statsadvokaten. Det vil seia at det er stor interesse for dette, sjølvsagt fordi det er blitt helseskadar på grunn av bruken av desse stoffa. Og det er då eg synest at statsråden har litt for god tid når ho i eit brev til OFS, datert 22. mars 1998, gjev eit svar som høyrest veldig rart ut: «Kjemisaker er faglig tunge og kan involvere viktige næringsinteresser, de krever derfor en grundig behandling.» For meg kan det verka som at næringsinteressene her går føre folk si helse. Det vil eg gjerne at statsråden skal kommentera. Så får eg koma tilbake til dei andre spørsmåla mine i neste runde.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Eg takkar statsråden for svaret, men eg gjentar spørsmålet: Kva er viktigast for statsråden, helse eller næringsinteresser? Det svaret som er gitt til OFS, kan tyde på at næringsinteressene er prioriterte. Sverige har klare forskrifter for framstilling og bruk av isocyanat. Arbeidstilsynet har utarbeidt ei orientering, nr. 536. Det eg vil spørja statsråden om, er: Kan ikkje den orienteringa, nr. 536, bli omgjord til ei forskrift og dermed sikra ein strengare praksis? Til slutt: Det viser seg å vera vanskeleg å få ut informasjon frå bl.a. Oljedirektoratet når det gjeld bruk av og skadar knytte til dette produktet. Vil statsråden syta for at dokumentasjon som finst om bruken av isocyanat, blir gjord kjend for offentlegheita?
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Som kjent har spørsmålet om å bedre arbeidsforholdene for kabinpersonell for så vidt angår lovregulering av arbeid og fritid, vært tatt opp med Kommunal- og regionaldepartementet. Kommunal- og regionaldepartementet har vurdert saken, bl.a. i forhold til arbeidsmiljøloven, og kommet med vurderinger som nå er til behandling i Samferdselsdepartementet. Jeg vil etter å ha vurdert saken ta initiativ med hensyn til å bedre lovreguleringen på dette området. Jeg legger opp til at dette skal skje i samarbeid med bl.a. Luftfartsverket og Kommunal- og regionaldepartementet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
I utgangspunktet gjelder hele arbeidsmiljøloven for luftfart og flygende personell. Men deler er unntatt, og det gjelder lovens kapittel X, som regulerer arbeidstid. Spørsmålet er om de forskrifter som er gitt med hjemmel i luftfartsloven, gir flygende personell et like godt vern i forhold til arbeidstidsbestemmelsene som de regler som gjelder i henhold til arbeidsmiljøloven. Jeg er kjent med at det er en sammensatt arbeidssituasjon, slik representanten tok opp, og også forskjell mellom det en kan kalle «tung» og «lett» luftfart. Jeg kan si følgende: Saken er i en tidlig utredningsfase, men jeg jobber med saken for å legge fram forslag til en tilfredsstillende regulering. Det ligger i det at jeg har lagt meg tungt på sinne de synspunkter som er framført av representanten i tilleggsspørsmålet til meg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Jeg må få lov til å slutte meg til representanten Andersens utsagn om at trafikkulykker er tragedier for de involverte og deres nærmeste, så vel som at dette utgjør en stor belastning for samfunnet. Selv om antallet skadde og drepte har vært stabilt over de siste årene, er det klart at trafikksikkerhetsarbeidet over tid har hatt effekt. Men jeg er likevel klar over at de foreløpige tall for i år, de ni første månedene, tyder på at vi vil få en økning i antallet drepte i forhold til 1997. Når det gjelder antall skadde, er tallene mer usikre. Det kan være variasjoner fra år til år, og det er derfor viktig at vi fokuserer på de langsiktige linjene. I forslaget til budsjett for 1999 har jeg innenfor relativt trange økonomiske rammer søkt å fokusere på trafikksikkerheten på vegene. Innen vegbudsjettet vil det fortsatt bli satset på forbedringer av vegnettet som gir trafikksikkerhetsgevinster, bl.a. vedlikehold. Departementet vil også prioritere arbeidet med å endre trafikantenes holdninger og atferd. Det vil bl.a. bli satset betydelig på økt bilbeltebruk gjennom informasjonstiltak og en økning av kontrollaktiviteten samt økt innsats for å høyne mengdetreningen for førerkortkandidater. Kontroll av tunge kjøretøyer vil også bli prioritert. På regelverksiden vil det bli fremmet forslag om lavere promillegrense, om forbud mot bruk av håndfri mobiltelefon under kjøring og om innføring av et prikkbelastningssystem. Videre har jeg vært svært opptatt av problemstillingen rundt rassikring. Samferdselsdepartementet vil i løpet av1998 utarbeide en nasjonal plan for rassikring. Regjeringen har også gått inn for å videreføre styrkingen av trafikksikkerhetstilskuddet til kommunene. Ellers vil Regjeringen i Nasjonal transportplan 2002-2011 som skal fremmes for Stortinget våren 2000, legge rammebetingelser for det framtidige trafikksikkerhetsarbeidet. Når det gjelder den konkrete situasjonen i Aust-Agder, kan jeg opplyse at vegkontoret i fylket er i ferd med å utarbeide en plan for økt satsing på trafikksikkerhet i fylket. Det tas sikte på at hovedsatsingen rettes mot trafikantene for bedret atferd i trafikken.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Jeg har dyp respekt og forståelse for representantens sterke engasjement og vil si at vegmyndighetene i Aust-Agder nå jobber med et spesielt opplegg for 1999 som har arbeidstittelen «Krafttak mot trafikkdøden». Målet er å få redusert antall drepte med 50 pst. På kort sikt er det begrenset hva som kan gjennomføres av fysiske tiltak, men i tillegg til enkelte mindre fysiske tiltak vil drifts- og vedlikeholdstiltakene rettes spesielt inn mot å forhindre dødsulykker. Hovedsatsingen vil likevel bli rettet mot trafikantene, og det vil her bli satset på kontroller og aksjoner for å forbedre atferden i trafikken. Som representanten er jeg også kjent med den fartskulturen som han nevner i sitt spørsmål til meg. Et virkemiddel som vi vil få raskt, er at vi vil komme tilbake i løpet av vinteren med et opplegg for ulykkesanalysekommisjoner for nettopp å få fram kunnskap om det som ligger bak ulykkene. Nå vil ikke de i første omgang dekke alle fylker, men de vil ha som oppdrag å skaffe innsikt. Jeg skal også ta med meg det synspunktet om det kan være noe spesielt å hente ved å be vegmyndighetene i Aust-Agder gå dypere inn i materialet, for i kampen mot trafikkulykkene og trafikkdøden må vi bruke de midler vi har til rådighet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Tidligere stortingsrepresentant Dørum og borger Dørum har stilt det samme spørsmålet som stortingsrepresentanten. Statsråden har dette svar: Jeg vet at Finansdepartementet nå jobber med å gå gjennom hele avgiftssystemet for å kunne få fram en bedre profil på det i forhold til miljøhensyn. De synspunkter som representanten fremmer, kommer jeg som regjeringsmedlem til å ta med meg tungt inn i det arbeidet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Jeg bekrefter at Samarbeidsrådet for Vest- og Sørlandet – SAVOS – har lagt fram et forslag til ferjedisponering som forutsetter halvtimes avganger på sambandene langs Kyststamvegen E39. Dette samsvarer med de langsiktige mål for stamvegsamband slik de er definert i Norsk veg- og vegtrafikkplan 1994-97, men som det ikke regnes med at en kan oppnå i inneværende vegplanperiode. I denne sammenhengen ble det også spurt om en kunne finne fram til en mer samlet utnytting av ferjene langs hele kysten. Jeg setter pris på at det blir søkt etter løsninger som kan gjøre avviklingen av ferjetrafikken mer effektiv enn det vi hittil har klart å oppnå. Vegdirektoratet har imidlertid gjort meg oppmerksom på de problemer det nevnte spørsmålet kan medføre utenfor SAVOS-området. Jeg har likevel bedt direktoratet vurdere forslaget og undersøke om en eventuelt kan finne fram til en mer optimal disponering av ferjeflåten. Dette forutsetter imidlertid minnelige avtaler med eventuelle parter. Jeg forutsetter også uansett at en skal unngå uheldige konsekvenser for ferjetilbudet utenfor SAVOS-området. Det er etter min oppfatning slik at alle må tåle å bli spurt for å finne samarbeidsløsninger, men sentrale myndigheter verken kan eller vil diktere noe svar. Jeg vil komme tilbake til saken og gi SAVOS et svar når Vegdirektoratets utredning om de ulike spørsmål de tok opp, foreligger.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Et liv i politikk har lært meg at kystens folk snakker et klart språk. Men det har også lært meg at en under fornuftige omstendigheter også kan finne praktiske løsninger. Jeg har ikke noe ønske om at noen skal dikteres. Jeg har selvfølgelig dyp innsikt i at det foregår en betydelig verdiskaping i nord. Representanten Bastesen har jo vært en iherdig pådriver for noe vi har fått til i budsjettet for neste år, nemlig et bedre ferjesamband til Lurøy. Derfor har jeg som utgangspunkt at når noen spør meg – uansett hvem som spør meg – undersøker jeg alltid en sak, basert på dette. Jeg vet f.eks. at Nordland fylke har kunnet være til hjelp i Finnmark når det gjelder Fatima-prosjektet. Det å spørre gjør vi alltid. Det å høre på et svar gjør vi også, og utgangspunktet mitt er at vi verken kan eller vil diktere noe svar.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
I en tid med trange økonomiske rammer er det spleis og dugnad som gjelder. Utgangspunktet for spleis og dugnad er høflige spørsmål. Men kontante svar er også en del av virkeligheten. Spleis og dugnad forutsetter samarbeid, og jeg er ikke på noen som helst måte interessert i å sette kystfolket opp mot hverandre, vel vitende som jeg er om hvordan spenningene kan tenne langs kysten når vi beveger oss nord og sør for bestemte geografiske delingspunkter. Et liv i politikk har lært meg at det er best å bygge broer. Men det har også lært meg at folk som snakker i klart språk, tåler å bli spurt, for de klarer også å svare for seg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
I Reform 94 ble det fastsatt at hovedmodellen for fagopplæring skulle være opplæring to år i skole etterfulgt av to år som lærling i lærebedrift. Dette ble gjort av flere grunner. Blant annet vil flere få mulighet til opplæring i bedrift når hver enkelt lærling har kortere tid i lærebedriften. Lov om fagopplæring i arbeidslivet fastsetter i § 1 b femte ledd at det kan tegnes lærekontrakt med full opplæring i lærebedrift når lærlingen starter i lære etter fylte 21 år. Målsettingen med dette unntaket var at det skulle være mulig for ungdom som ikke hadde opplæringsrett, å få opplæring som lærling uten å måtte ta grunnkurs og VK I. Slik loven er i dag, kan ungdom som ønsker å tegne lærekontrakt med full opplæring i bedrift, ikke gjøre dette før han eller hun er fylt 21 år. Loven er ikke til hinder for at vedkommende kan arbeide i det nye faget som ufaglært med målsetting om prøve med hjemmel i fagopplæringsloven § 20. En annen løsning er å arbeide som vanlig arbeidstaker fram til fylte 21 år, for deretter å tegne lærekontrakt. Lærlingen kan da få fradrag for praksistiden i bedriften. Jeg ser problemet med den aldersgrensen som gjelder i dag. I de høringsmøtene departementet har hatt med partene i arbeidslivet i forbindelse med den planlagte meldingen til Stortinget om Reform 94, er spørsmålet om 21-årsgrensen reist. Problemstillingen henger sammen med bl.a. strukturen i fagopplæringen, retten til videregående opplæring og tilgangen på læreplasser. Problemene her vil bli drøftet i meldingen. Departementet vurderer grensen på 21 år i forbindelse med forslag til forskrifter til den nye opplæringsloven. Den nye loven forutsetter at unntak fra opplæringsordningen blir fastsatt i forskrifter. Forskriftene skal på høring på nyåret og vil bli fastsatt før den nye loven blir satt i verk. Etter at meldingen om videregående opplæring er behandlet i Stortinget, vil jeg i forbindelse med ny forskrift ta avgjørelse i saken.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1998-11-04:
Jeg kan bekrefte ut fra det svaret jeg har avgitt på vegne av statsråd Lilletun, at han er kjent med problemene. Det er også slik at den 21-årsgrensen som ble innført, var annerledes i første runde for Reform 94, det var snakk om 20 år. Det er også slik at i selve loven er det ingen 21-årsgrense. Jeg er også vel kjent med at man i Voksenåsen-erklæringen, som er grunnlaget for regjeringen Bondevik, er opptatt av å sørge for at utdanningsretten – for å kalle det det – blir ivaretatt på en slik måte at det skal kunne vises større fleksibilitet. Det er selvfølgelig holdninger som blir tatt med i det videre arbeidet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Det kommer meldinger om at 600 tamiler som kom til Norge i 1996, står i fare for å bli sendt tilbake til Sri Lanka. De første tamilene er allerede hentet fra mottak og sendt ut. Ifølge informerte kilder er det ikke trygt for tamiler som ikke er hjemmehørende i Colombo, å reise tilbake til Sri Lanka. Tamiler blir flere steder utsatt for forfølgelse på etnisk grunnlag. Mener statsråden at situasjonen ligger til rette for en omfattende hjemsendelse av tamilske asylsøkere?»