Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-02-28:
Terrorisme som maktmiddel for å fremme en sak rammer uskyldige og må aldri aksepteres av noen. Det må bekjempes med alle midler over alt i verden. Bombing av Taliban og al-Qaida i Afghanistan viste at det nytter å sette makt bak bekjempelse av terrorisme, selv om det også dessverre går ut over uskyldige. Men dersom man hadde gitt etter for dem som ville stoppe bombingen, ville nye forsyninger til al-Qaida blitt ført frem og lidelsene for det afghanske folk blitt forlenget. I media har det blitt reist kritikk over at USA har valgt å plassere en del anholdte terrorister fra Taliban og al-Qaida på basen Guantanamo Bay på Cuba, der de blir behandlet på en human måte og er lovt rettergang etter internasjonal lov. De blir også inspisert av Det internasjonale Røde Kors. De anholdte får tre måltider om dagen, og maten er av den typen som de er vant med fra sin kultur og sitt hjemland, og de får praktisere sin religion. De har videre tilbud om å dusje hver dag, om trening og legetilsyn. Fangene på Cuba får bedre stell enn mange av våre eldre på sykehjem, som ikke får dusje, trene og legetilsyn hver dag, eller nok mat. I Norge har man for vane å ta bedre vare på forbryterne enn ofrene for forbrytelsen. Det har også blitt reist kritikk mot at fangene har blitt klippet og barbert, selv om dette har blitt praktisert i mange år i USA. Men terrorister bør kanskje behandles spesielt bra? Media og utenriksminister Jan Petersen burde kanskje ta seg en tur til Rwanda og besøke et fengsel der. 120 000 fanger har sittet i åtte år uten lov og dom. I et fengsel jeg besøkte, som var bygd for 700 fanger, var det 8 071 fanger. Det var ti personer i hver seng, med fire senger i høyden der de sov på skift, og de fikk en skål med en slags velling pr. dag. Ute var det nærmest bare ståplass. Disse fangene er under internasjonal domstol – men kanskje litt langt unna utenriksminister Jan Petersens interesseområde? For å forstå problemet i Midtøsten er det nødvendig å gå tilbake i historien. Dette området har vært skueplass for mange innvandringer, og mange stater har kjempet om herredømmet. Europas interesse for området ble innledet med korstogene i 1099, og et kristent kongerike Jerusalem eksisterte fra 1099 til 1187. Palestina ble erobret av tyrkerne i 1516 og var under tyrkisk styre til 1918. I hele denne tiden har det eksistert små jødiske samfunn i Palestina, og i 1800-årene fant det sted en viss innvandring av jøder som ønsket å bo i Det hellige land, og jøder som flyktet fra forfølgelser i Øst-Europa. I 1918 avstod Tyrkia Palestina til de allierte, og det kom i 1920 under britisk mandat. Etter Hitlers maktovertakelse i Tyskland i 1933 vokste strømmen av jødiske innvandrere, og i 1936 kom det til væpnede sammenstøt mellom arabere og jøder. I 1947 foreslo FN å opprette en jødisk og en arabisk stat, og i 1948 proklamerte jødene opprettelsen av staten Israel. Palestina-konflikten var nå blitt en konflikt mellom arabisk og jødisk nasjonalisme. Araberne godtok ikke opprettelsen av staten Israel, og dannet i 1964 Palestine Liberation Organization – PLO – dominert av Al Fatah, som ble grunnlag i Syria i 1956. I 1968 ble Yasir Arafat leder av PLO og støttet Saddam Hussein under Iraks okkupasjon av Kuwait. Religion har skapt mange kriger og konflikter gjennom tidene, der ledere for de enkelte religioner har proklamert sin tro som den eneste rette og forsøkt å undertrykke annerledes troende. Fred kan bare oppnås ved forhandlingsbordet, der man blir enige om hvem som skal eie hva, og det stilles sikkerhet for grenser, liv og eiendom. Det bidrar ikke til løsning av konflikter at man tillater terrorisme, trener selvmordsgrupper, dreper uskyldige, lar sine barn kaste stein, osv. I Midtøsten vil det kun bli varig fred ved at all aggresjon opphører fra begge parter over en periode, deretter at man setter seg til forhandlingsbordet og blir enige om en avtale som sikrer gjensidig respekt for grenser og staten Israels rett til å eksistere. Jeg lurer også på hva som er forskjellen på at amerikanerne etter selvmordsangrep ødelegger baser for terrorister i Afghanistan, og at Israel gjør det samme i Palestina. I media virker det som om det er en kjempeforskjell. Oslo-avtaler og andre avtaler har ingen verdi uten av begge parter respekterer disse, og at de overvåkes av FN. Det er et ordspråk som sier: Man har fred bare så lenge naboen vil. La oss håpe at naboen vil i årene som kommer.