Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-09:
La meg starte med å si at det er en smule forvirrende å høre et innlegg fra en representant som egentlig bejubler loven og mener at dette er en fryktelig viktig lov, og så bruker nesten hele sin taletid på å rakke ned på den samme loven. Det er faktisk en smule forvirrende å være vitne til. Men når det er sagt, har jeg lyst til å starte med å takke saksordføreren: Veldig bra jobbet! Jeg har også lyst til å si at dette er en stor dag som mange har gledet seg til. Mange har stått på i miljøbevegelsen og i fagmiljøer. Noen sitter her også, og de skal ha takk. Naturvernloven er 40 år gammel og har lenge vært utilstrekkelig, som mange har påpekt. Helt siden konvensjonen om biologisk mangfold, den såkalte Rio-konvensjonen i 1992, har det påhvilt Norge å oppdatere sin naturvernlovgivning. Rødlistene over truede arter blir lengre og lengre, og hver femte norske art er nå i større eller mindre grad utsatt eller truet. Det haster nå å ta store grep, og derfor er vi i SV stolte over at vår regjering har lagt fram denne loven, som har vært lenge etterlengtet. Naturmangfoldloven vil bli det viktigste verktøyet for å nærme oss målet om å stoppe tapet av naturmangfold innen 2010. Norge får nå en moderne lov for bevaring av hele naturen. I dag er det lov å utrydde de fleste norske arter, og det er lov til å ødelegge leveområdene deres. For å låne WWF Norges Rasmus Hanssons beskrivelse: «Sitter det en fredet pip-pip i et tre har regelverket hittil vært slik at jeg ikke kan drepe den, men jeg kan hogge ned treet den bor i.(…) Naturmangfoldloven snur på dette, krever en faglig basert forvaltning av norsk natur og gjør det lettere å bevare de delene av naturen som mest trenger det.(…) Hittil har vi hatt et skjønnsbasert naturvern der man har tatt vare på naturskjønne fjelltopper og lignende. Nå får man et faglig fundert vern.» (…) (…) En sentral del av grunnmuren i naturmangfoldloven er at vi lovfester viktige miljøprinsipper. Føre var-prinsippet om at tvilen skal komme naturen til gode, lovfestes for første gang, slik at det skal gjelde for all forvaltning av natur. På samme måte lovfestes også prinsippet om samlet belastning, om at vi ikke bare skal vurdere miljøkonsekvensene av et tiltak alene, men se på den samlede belastninga naturtypen eller økosystemet utsettes for. Vi lovfester prinsippet om at tiltakshaver skal bære kostnadene ved forringelse av natur, som tilsvarer forurenser betaler-prinsippet i forurensningsloven. Det er ikke uten grunn at en samlet komité skriver: «Framlegget representerer etter komiteen si meining ein milepæl i arbeidet med å ta vare på og utvikle naturen sitt mangfald i Noreg. Med denne lova vil Noreg få eit moderne, heilskaplig og framtidsretta lovverk på området». Også miljøbevegelsen bruker beskrivelser som «milepæl», «stort framskritt» og «grunn til å gratulere miljøvernminister Erik Solheim». Det er slått overveldende klart fast av Artsdatabanken at hovedårsaken til tap av biomangfold er ødeleggelse av leveområder. Lovens nye virkemiddel, utvalgte naturtyper, er derfor meget viktig. På vitenskapelig grunnlag vil de mest truede naturtypene velges ut, og en egen forskrift vil automatisk kreve at kommuner som har slik natur, tar vare på den. Kommunen kan ikke gjøre noe som ødelegger, uten grundig prosess og aksept fra staten. Men det betyr ikke at alt er forbudt. Poenget er å beskytte de kvalitetene som er viktige for naturen akkurat der. I noen av naturtypene må man til og med fortsette med eller gjenoppta tradisjonell bruk, som brenning, slått og beite. Loven innfører bevaringsmål for all natur, slik at det er resultatet som betyr noe, ikke hva man gjør eller ikke gjør. Og vi innfører en rekke tilskuddsordninger som vi håper blir populære. Lovgivninga for verneområder blir stort sett som før. Nytt og viktig er det at bevaringsmålene også vil gjelde for verneområder, og at forvaltningsplaner skal foreligge samtidig med vernevedtak. Prosessene for erstatning blir bedre, og erstatningsbeløpene vil gå opp. Nytt og viktig er det at man nå også skal fokusere på aktiviteter utenfor verneområdet som kan få innflytelse. Vi får dessuten nye bestemmelser som angår fremmede arter, som også er veldig viktig. På en langt mer overordnet måte enn tidligere vil viktige forvaltningsprinsipper nå gjelde for havet. Bevaringsmål og kunnskapskrav vil gjelde for både havnatur og landnatur, og prinsipper om «føre var» og «samlet belastning» vil gjelde ut til 200 nautiske mil. Hele loven, med få unntak, vil gjelde innenfor 12 nautiske mil, noe som er et gigantisk framskritt. Mange reagerer på at ikke naturmangfoldloven skal gjelde ut til 200 nautiske mil. Det er forståelig at mange er utålmodige, sjøl om det skal være folkerettslige grunner til at det er gjort som det er gjort. SV har likevel et ønske om å gå videre med dette spørsmålet. Flere av lovens bestemmelser er kun ment for anvendelse på land og i kystnære områder, og flere bestemmelser er uegnet til å regulere aktivitet utenfor 12 nautiske mil. Andre bestemmelser, som områdevern, utvalgte naturtyper og prioriterte arter, må eventuelt tilpasses. Det er derfor bra og viktig at Regjeringa vil vurdere grundig hvorvidt også disse bestemmelsene kan gis slik anvendelse, og om dette skal skje etter naturmangfoldloven eller etter sektorlovgivninga.