Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-23:
Pensjon er fundamentet i velferdsstaten. Det er basis for sosial rettferdighet og levelige kår, og det er basis for dem som ikke kan ha inntekt fra et arbeid som de kan forsørge seg på. Alderspensjonen i folketrygden er på en måte grunnsteinen i hele systemet som alle de andre ordningene bygger på, og det er den grunnsteinen vi skal legge i dag. Det er et bredt forlik bak det som blir lagt fram i dag. Det er behov for endringer, fordi dagens system er urettferdig på flere områder. SVs utgangspunkt fra Pensjonskommisjonen var en annen modell som gav bedre utjamning enn Pensjonskommisjonens modell. Det var fordi vi ønsket at lavtlønte skulle få en bedre pensjon enn det som lå til grunn i Pensjonskommisjonens rapport. Derfor var ikke SV med i forliket fra 2005. Vi hadde vår egen modell. I forhandlingene om en regjeringsplattform på Soria Moria aksepterte SV rammene for forliket. Regjeringens forslag til system er langt bedre enn det Pensjonskommisjonen la fram, spesielt fordi pensjonen til de lavtlønte er blitt bedre. For SV har fordelingsprofilen i pensjonssystemet vært helt avgjørende. En av grunnene til det er det vi vet om levekår, helse og levealder. Det er den berømte gradientutfordringen som forteller oss at hvis man har god økonomi, lever man også lenger, og da kan man i alle systemer selvsagt ta ut mer pensjon. Er man lavtlønnet eller har skikkelig dårlig råd, lever man kortere, og derfor får man også mindre del av den pensjonen man har tjent opp. Derfor er det utrolig viktig at pensjonssystemet tar godt vare på dem som er lavtlønnet, og derfor ikke har så stor opptjening av pensjon. Det forslaget som Regjeringen la fram for Stortinget, var altså langt bedre enn det som var utgangspunktet i Pensjonskommisjonens rapport. Det er den viktigste grunnen til at SV stiller seg bak forslaget. Det har vært helt avgjørende. Så er det også viktig å si at pensjon er en helhet. Folketrygden er jo på en måte grunnsteinen. Men det blir veldig viktig nå å se hvordan uføretrygden blir, og hvordan videreføringen av AFP, OTP og tjenestepensjon blir framover. Noe av det som er nytt nå, og som i meldingen blir omtalt som en velferdsreform, er at det skal være mulig å tidligpensjonere seg ved fylte 62 år. Det er ingen allmenn ny pensjonsalder, men det skal være en mulighet – det finnes jo ikke i dag – for dem som er i en situasjon der de har behov for å gå av på det tidspunktet, men ikke er omfattet av AFP-ordningen. De har i dag ingen annen mulighet enn uføretrygden. Og det kan være et veldig trangt nåløye. Det vil altså være en mulighet med det nye systemet, men det er klart at for dem som har en dårlig opptjening, blir dette i praksis ikke nødvendigvis helt realistisk. Begrunnelsen for at AFP-ordningen ble innført, var at man skulle gi en verdig avgang til dem som var slitne, og som ikke orket å stå til 67 år. Jeg har veldig behov for å si – fordi jeg stusser litt over debatten rundt dette av og til – at det ikke er uverdig med uføretrygd. Det er en rettighet det ikke skal følge skam med, og det er ikke noe som noen skal misunne dem som trenger det. Det har jeg altså behov for å si. Men det tar tid ofte å få uføretrygd. Det kan oppleves krevende, og prosessen kan oppleves nedverdigende for noen. Dette er jo noe av det som man ved NAV-reformen nå skal ta fatt i, men jeg har behov for å understreke at når uføretrygden skal ses over på grunnlag av den NOU-en som kommer i mai, er det viktig at vi ikke etablerer et system som presser folk ut i en altfor dårlig alderspensjon etter 62 år. Det er uhyre viktig for at dette systemet skal fungere rettferdig, at muligheten til uførepensjonering blir beholdt. En viktig ting i det nye systemet er at all inntekt skal telle. Fremskrittspartiet var oppe her i stad og sa at for dem som er i halv stilling, var besteårsregelen best. Ja, det kan sikkert være eksempler som viser det, men i det nye systemet vil denne halve stillingen telle. Hvis man har ufrivillig deltid og er tilmeldt NAV, har man altså krav på pensjonsopptjening ut fra lønnen i en full stilling. Det betyr jo at det er veldig mange flere av dem som er i en slik situasjon, som vil kunne få full opptjening. For det første vil de få halv opptjening hvis de vil ha en halv stilling, og de vil kunne få full opptjening med det nye systemet. Så er det slik at alle systemer belønner dem som kan jobbe mer, de får høyere pensjon. Det blir på en måte å belønne dem som er friskest. Jeg tror vi bare må innse at slik er det. Men så er det den ekstra arbeidsinnsatsen som utløses av dette, som gjør at verdiskapingen øker. Det er jo det vi skal leve av. Og det er det vi skal betale ikke bare de økte pensjonene med – for det kommer; med alle ordningene vi har lagt fram i dag, gjør det jo det, fordi systemet i seg sjøl gir en bedre opptjening til flere, og det blir mange flere – men det er også slik at mange flere vil trenge omsorgstjenester og helsetjenester. Det er for SV veldig viktig at vi greier å sikre et godt nivå på dette. Nå er det vanskelig å spå om økonomiske utsikter i framtida. Hvis man hadde sammenlignet utsiktene i 1967 med det vi har i 2007, tror jeg kanskje at vi hadde sett at det ikke ble helt slik som man spådde. Vi vet heller ikke hvordan det blir i 2050. Men det som er viktig, er å sikre at vi greier finansieringen av de økte velferdstjenestene som kommer. De kommer jo på toppen av pensjonsutgiftene. For SV er det veldig viktig. SV er kanskje ikke det partiet som er reddeste for å ta «økt skatt» i sin munn. Men det er en grense for hvor mye skatten kan øke for å finansiere både de store, økte utgiftene til pensjon og de behovene vi har for omsorgstjenester. Så er det uhyre viktig at vi jobber intenst for et inkluderende arbeidsliv. Hvis det er slik at det skal lønne seg å jobbe, må det også være regler som gjør at arbeidslivet faktisk aksepterer både den arbeidskraften som har passert senioralderen – det har jeg skjønt etter hvert inkluderer meg sjøl – og den som har ulike helsemessige begrensninger. Det er helt nødvendig, for dette er en dugnad som er avhengig av at systemet oppfordrer til å jobbe. Da må det altså være mulig. Da kan man jo lure på om det er pensjonssystemet som skal avgjøre hvordan folk kommer til å leve livet sitt, om man vil slå opp i pensjonssystemet for å se etter hva som lønner seg å gjøre. Skal jeg få barn? Skal jeg jobbe heltid eller deltid? Skal jeg ta en lang utdanning? Jeg tror kanskje ikke det er slik det kommer til å foregå. Jeg tror vi tar de fleste valgene uavhengig av pensjon. Men det er viktig at pensjonssystemet er slik at det er mulig å skjønne konsekvensene av de valgene man gjør. Jeg tror at i hvert fall på slutten av yrkeskarrieren vil det å kunne få en belønning for å stå lenger, bety veldig mye. Det har vi sett hos de kloke bedriftene som nå legger til rette ordninger for seniorer. De ser at AFP er veldig dyrt, og da finner de andre løsninger som gjør at folk velger å stå i bedriften lenger. De ordningene vil bety veldig mye for at dette blir vellykket, ikke bare for å dekke det behov for arbeidskraft som vi har framover, men også for den enkelte. Det er svært viktig. For SV har det vært uhyre viktig at forliket ikke skulle svekke opptjeningen for dem som hadde minst. Det har vi lyktes med. Det er jeg glad for. Så skjønner jeg at noen av dem med lang utdanning er skuffet. Det kan man kanskje forstå. Men jeg vil legge til at de fleste av dem har i dag gode tjenestepensjoner, og de fleste av dem har også tilgang til AFP. I framtida regner jeg med at også flere av dem sikkert vil ha det. Men det er litt rart i dag å høre at Fremskrittspartiet gjør seg til talsmann for dem, for deres system vil ikke gi bedre opptjening for de høytlønnede. For å si det slik: Fremskrittspartiet er også med på sparingen. De sparer også mye penger. Ett sted må de spare når de som har minstepensjon, skal få mer. Det sparer de jo i den enden. Ikke noe ondt om Fremskrittspartiets kamp for minstepensjonistene, men det går ikke an å forene det forslaget de har lagt fram i dag, med å påstå at de også tar en kamp for de høytlønnede akademikerne.