Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-03-07:
Internasjonal politisk stabilitet og organisering er grunnleggende for å kunne møte mange av de utfordringer som vi står overfor. Det er med et slikt bakteppe man best kan vinne kampen mot klimaendringer og kampen mot fattigdom. Dette er vår tids største utfordringer. I de fora og organisasjoner hvor Norge deltar, bør vi derfor aktivt fremme en sterk internasjonal rettsorden. Norges politikk overfor mellomstatlige organisasjoner må ta hensyn til særnorske interesser, samtidig som det må være et mål at denne politikken skal bygge opp under andre deler av utviklingspolitikken. La meg slå entydig fast også i denne debatten at Høyres to hovedmål for utviklingspolitikken er: varig ut av fattigdom og menneskerettigheter/demokrati. Norske interesser er i stor grad sammenfallende med fattige lands interesser. Norges økonomiske situasjon er avhengig av en robust internasjonal rettsorden. Den samme rettsordenen er viktig for at fattige land skal oppnå utvikling. Enkelte påstår at FNs manglende handlekraft i dag er et spørsmål om stormaktenes vilje til å bruke organisasjonen og dens prinsipper. Men FNs evne til å engasjere det multilaterale systemet er ikke kun et spørsmål om politisk vilje til samarbeid hos medlemslandene – FNs rolle som aktør og arena er summen av hva medlemslandene blir enige om å gjøre FN til. Det er et stort behov for interne FN-reformer for å reflektere endringer i verdens maktforhold, og nye, viktige utfordringer for å øke effektiviteten. FN er den viktigste internasjonale politiske arenaen, og er en helt sentral aktør innen internasjonal rettsutvikling, statsbygging, utviklings- og humanitær politikk, beskyttelse av menneskerettigheter og krisehåndtering. FNs største styrke er den møteplass, representativitet og legitimitet som følger av at verdens stater nærmest universelt er medlemmer av organisasjonen. Legitimitet og representativitet skaper samtidig utfordringer knyttet til effektivitet, noe som er synlig i FNs rolle som både arena og aktør. FN har også en sentral rolle som normgiver i det internasjonale samfunnet. Vi kan ikke ta for gitt en forutsigbar internasjonal rettsorden eller respekt for menneskerettighetene. Her må Norge kjempe for at allerede vedtatte avtaler vedlikeholdes og respekteres. Samtidig må Norge være klar på ytterligere forbedringer. Dessverre er grunnleggende sivile og politiske rettigheter under press i altfor mange stater. Norge har et moralsk ansvar for å fremme frihet, sosialt ansvar, demokrati, miljøvern og menneskerettigheter. Det er en nær sammenheng mellom demokrati og respekten for menneskerettigheter. Du får ikke det ene uten det andre. Ikke bare er demokrati og respekt for menneskerettigheter viktig i seg selv, det legger også grunnlaget for samfunn hvor personlig initiativ kan skape vekst og fremgang. Utdanning for alle er en forutsetning for reell deltakelse og demokrati. La meg legge til at du får ikke et demokrati uten også å ha markedsøkonomi. Alle stater, også fattige stater, har hovedansvaret for å innfri politiske, sivile, økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter for sine innbyggere. Høyre mener at multilaterale organisasjoner, men også norsk utviklingspolitikk, skal spille på lag med lokale politiske myndigheter der det er mulig, og oppmuntre til lokalt eierskap. For å oppnå demokrati og godt styresett må økt innsats til for å styrke kvinners sivile og politiske deltakelse. Ethvert land som ikke gir sine kvinner like rettigheter som menn, vil aldri bli et demokrati, ei heller utnytte sitt fulle potensial. Det er beklagelig at FNs menneskerettighetsråds sammensetning fortsatt ikke er i tråd med de formelle kriterier og krav som stilles gjennom forpliktelsene medlemslandene har påtatt seg, ved at land som systematisk og grovt begår overgrep mot egne borgere, fortsatt tas opp som medlemmer. Det er ikke tvil om at dette svekker rådets legitimitet og effektivitet. Noen kommentarer til slutt: La meg aller først si at representanten Laila Gustavsen tar feil. For Høyre og for en ny regjering er FN svært viktig. Det er bærebjelken i en utenrikspolitikk hvor Norge er en liten aktør, og FN er, som jeg også har vært inne på, en fabelaktig aktør i den politikken. Men vi skal bruke vår kraft til å reformere FN og være med på at FN skal bli vesentlig bedre enn organisasjonen er i dag, med høyere effektivitet. La meg også legge til at det er viktig å utvikle kontakten mellom aktører på nasjonalt nivå i Norge og FNs institusjoner og organisasjoner, og jeg vil vise til den merknaden som er om UNEP/GRIDs virksomhet i Arendal som et godt eksempel.