trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Det kommer ikke som noen overraskelse at jeg tar avstand fra mange av premissene i det spørsmålet. Det var viktig for Norge politisk å ha samtaler med Hamas under bestrebelsene på å danne en palestinsk samlingsregjering, fordi det var det siste politiske forsøket på fundamentet til president Abbas, som er demokratisk valgt, og som respekterer internasjonale prinsipper, å få til en palestinsk samling på det grunnlaget. Vi arbeidet for det. Jeg er helt overbevist om at det innenfor den bevegelsen også finnes krefter som vil i en annen retning enn den ekstremistiske. Det var snakk om å sende signaler om at hvis den fløyen vant fram, så fantes det muligheter for integrasjon og samtaler med det internasjonale samfunnet. Det skjedde ikke, fordi den palestinske samlingsregjeringen, av mange årsaker, brøt sammen. Så er det slik at det skjer brudd på demokratiske prinsipper, menneskerettigheter og åpenbare sivile friheter i mange områder i Midtøsten. Det er ikke mulig å peke mot én enkelt bevegelse og si at de er ansvarlig for det – det kan gjelde okkupant og okkupert, og det kan gjelde et splittet palestinsk folk. Vi skal være engasjert og lytte til dem som har noe å si og som er representative i regionen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Svaret på det er ja. Jeg forstår at Israel opplever en usikkerhet når det landet de har fred med – det store landet i en araberverden, 80 millioner mennesker i Egypt – er i en slik usikker fase. Det er ikke bare Israel som er urolig for det, det er hele regionen. Men Israel følger dette selvfølgelig med spesielt årvåkne øyne. Så kan man si: Er Israel på lang sikt tjent med å ha regimer rundt seg som er så ustabile som autoritære regimer er? De ser allmektige ut, de har all makt konsentrert, omfattende sikkerhetssystemer – men de kan altså vippe, og tippe, som følge av en økt matvarepris som får et beger til å renne over. Så på lang sikt bør det være i Israels interesse at det blir mer demokrati, mer sivilsamfunn, mer stabilitet. Nå tror ikke jeg at Det muslimske brorskap vil vinne valg i Egypt og få allmektig flertall, men usikkerheten er der fordi det er en realitet at de aldri har fått testet det i frie valg. Det sier noe om den krevende balansen de har, de som skal forhandle om reformer og muligheter for valg i Egypt. Men det er altså Israel og mange andre som har grunn til å følge dette med interesse, og også med uro.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Jeg setter pris på å kunne svare på Arbeiderpartiets partirelasjoner her i denne salen, hvis det er av interesse. Nå er det slik at det partiet ble suspendert fra Den Sosialistiske Internasjonalen før dette spørsmålet ble stilt. Og det er et betydelig dilemma i mange av disse internasjonale sammensetningene at man har partier som er med fra starten av, fra en tidligere historisk periode, og som så utvikler seg i en retning som man kan stille seg grunnleggende kritisk til. Så er spørsmålet: Når kommer datoen for å ta opp spørsmålet om eksklusjon, når kan man arbeide med å holde et parti ansvarlig, når kan man bruke de partikontaktene man har, de møtene man har i den organisasjonen? Skei Grande har sin for sine søsterpartier, vi har vår for våre. Når kommer man til et steg hvor man har gått over en strek og spørsmålet om respekt for etiske rammer og verdier for medlemskap er slik at suspensjon bør foreslås? Vel, der er vi i denne saken. Det har vært tilsvarende i forhold til andre partier. Noen nye partier kommer med, og det er slik jeg tror vi må arbeide – vi må se dette over tid.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Nei, det er nok ikke det. Her taler han for egen regning. Det som er korrekt, er at det er et litt annet forhold i dialogen mellom oss og Hamas og det som vises til av EU og USA. Når det er sagt, vil representanten ha fått med seg at det går en strøm av amerikanske delegasjoner til Damaskus, av senatorer og andre sendemenn, som lytter og formidler budskap. Det tror jeg er klokt, og de går i mange kanaler. Likeledes går det en strøm av europeiske delegasjoner fra europeiske hovedsteder til Damaskus og andre steder for å ha den type kontakt. Denne Hamas-lederens ønske om anerkjennelse fra Norge kan vi gi et utvetydig nei til. Norge anerkjenner ikke bevegelser, vi anerkjenner stater. Det at vi har en dialog som gjør det mulig å formidle budskap, forstå hva som rører seg i en representativ og viktig aktørs tenkning, tror vi er klokt, og det kommer vi til å fortsette med. At han ønsker å beskrive det på den måten, får stå for egen regning og kanskje være et uttrykk for at det er en bevegelse som føler seg isolert. Det er jo mange gode grunner til det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-09:
Svaret er enkelt. Svaret er ja. Det var også grunnen til at da Hamas satt i regjering alene i Midtøsten og charteret lå til grunn, kunne ikke Norge ha kontakt med den regjeringen. Vi kuttet all pengeoverføring til de palestinske selvstyremyndighetene. Da det var snakk om å lage en samlingsregjering på president Abbas’ grunnlag derimot, hadde vi en helt annen situasjon. Jeg tør også minne om at PLO i mange år hadde formuleringer om Israel som jeg vil kalle helt uakseptable, men hvor det likevel pågikk forhandlinger, kontakter, med sikte på en fredsavtale. I det øyeblikket fredsavtalen Oslo-avtalen ble underskrevet, var det fortsatt formuleringer i PLOs ulike chartre som klart ville være på utsiden av det vi mener er akseptabelt. Alt det representanten her viser til, tar jeg sterkt avstand fra. Vi gjør det i internasjonale sammenhenger, og det er de som er ansvarlige i denne organisasjonen, også veldig klar over.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-02-09:
Det som skjedde i Tunisia, skjedde fort. En person sto fram, helte bensin på seg selv, og i løpet av få uker var diktatoren Ben Ali ute av landet. Ben Ali hadde også med seg hundrevis av millioner dollar – kanskje enda mer. Det er svært mange av diktatorene i Nord-Afrika og i Midtøsten som har store pengebeløp liggende til sides. Det man så i Egypt, er noe av det samme. Man har folkelige opptøyer, som nå har medført at Hosni Mubarak faktisk har sagt at han ønsker å trekke seg og gå av etter over 30 år som president. Vi er helt enige i at en ordnet overgang er det som kan trygge et demokrati og stable et demokrati på bena, og ingen mennesker kan være i tvil om at man har krav på respekt for menneskerettigheter i et demokrati. Men jeg mener at pengebiten faktisk er en bit vi allerede nå kan signalisere tydelig: Hvordan ser vi til at de pengene som er plyndret, kommer tilbake igjen til landet?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg vil se litt på den nære historien til demokratifremmende arbeid i Midtøsten, og det kan også være et minefelt. Når utenriksministeren og hans departement velger å ha dialog med terrororganisasjonen Hamas, så er vi midt i minefeltet. Kan utenriksministeren si noe om hva han har oppnådd med å være i dialog med Hamas? Er Hamas i ferd med å anerkjenne Israel, jobber Hamas for en palestinsk samling, respekteres grunnleggende menneskerettigheter, er kvinners posisjon blitt forbedret, eller er det andre synlige fremskritt å spore? Hva er resultatene av samtalene med Hamas, bortsett fra å undergrave den vestlige isolasjonen av denne terrororganisasjonen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
«Fornebu-området er i stadig vekst med nye boliger og arbeidsplasser. Det er viktig å få på plass en god kollektivløsning til området så snart som mulig. I Aftenposten 2. februar i år signaliserer statsråden en vilje til at staten skal bidra mer til kollektivtilbudet i byområder. Kan Oslo og Akershus forvente at statsråden er villig til å øke statens andel av et baneprosjekt til Fornebu, slik at prosjektet kan realiseres i nær fremtid?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi er kjent med at kollektivløsningen til Fornebu ligger inne i Oslopakke 3, en pakke som har et betydelig press på alle sine prosjekter. I den artikkelen som jeg refererte til i mitt første spørsmål, vises det til nettopp befolkningsveksten i Oslo-Akershus, som vil være, for å si det slik, ganske enorm i de neste tiår. Det må gjøres noe med kollektivtilbudet. Fornebu har ligget inne i planene lenge. At staten vil være med, har også vært signalisert. Jeg skjønner at statsråden skal komme tilbake til dette, men vil ikke dette være en type prosjekt det er veldig naturlig at staten prioriterer i sine samtaler og i sin dialog med fylkeskommunene fremover?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Igjen vil jeg takke statsråden og takke for at hun ser positivt på dette. Jeg er kjent med at både i Akershus og Oslo jobbes det nå med å få frem et prosjekt. Men dette er et relativt kostnadskrevende prosjekt, det er i et tett befolket område, og det vil kreve mye fra mange parter. Det at staten på denne måten signaliserer en vilje til å bidra – og bidra skikkelig – er bra. Alt henger sammen med alt, og mens vi venter på bl.a. E18-forbedring fra Oslo og vestover, er det veldig viktig å få på plass tingene her, ikke minst med tanke på at nye arbeidsplasser og nye boliger kommer på plass i Fornebu-området. Skal de boligene og de arbeidsplassene ha den kollektivandelen vi ønsker, må en moderne kollektivløsning være på plass. Jeg bare konstaterer at det synes som om statsråden er enig i de premissene fremover.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Eg vil tilbake til maktvakuumet som kan oppstå. Me er alle einige om at demokrati og demokratiske prosessar må få lov til å verke, og at det er viktig at dei kan overta. Men som me har vore inne på tidlegare, så veit me at når eit regime fell, kan autoritære krefter overta, og resultatet kan bli kanskje vel så ille. Egypt er nabolandet til Israel, og dei har hatt ein fredsavtale sidan 1979. I det siste har talsmenn for Det muslimske brorskapet vore ute og uttalt forskjellige ting, bl.a. til Washington Times, at avtalen bør reviderast. Overfor CBS News spreier dei usikkerheit om heile avtalen og til iransk TV sa dei at dei måtte kansellere Camp David-avtalane. Forstår utanriksministeren at det er frykt på israelsk side for at fredsavtalen kan vere trua og i verste fall kan falle dersom dette vakuumet fører til at f.eks. Det muslimske brorskapet kan overta makta i Egypt?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
For Kristeleg Folkeparti er frivillig sektor ein av dei viktige sektorane i samfunnet, for det handlar om ein del oppgåver for menneske som med villige hender ønskjer å gjere noko for andre. Det å bruke ressursar – offentlege kroner òg – på frivilligheita gir ufatteleg mykje meir tilbake. Det å gi frivilligheita gode kår er ei investering som løner seg. Finansministeren er jo oppteken av pengar, og eg er sikker på at viss ein hadde rekna på det, hadde ein i alle fall funne at éi krone inn i frivilligheita gir ti tilbake. Frivillig sektor må ha gode kår. Dei siste åra har ein sett at det er blitt vanskelegare for frivillige organisasjonar å drive. Fyrst var det eit eksempel med Frelsesarmeens ungdom, som blei trua med kutt i statsstøtte fordi dei hadde eit anna syn på samliv enn regjeringa. Det blei heldigvis retta opp. Men det kom nye signal seinare, f.eks. om anbodsregimet, som har ført til at ideelle og frivillige organisasjonar som brenn for å hjelpe andre menneske, og som har drive i mange, mange år, må leggje ned kampen. No er det gåvefrådraget. I går, på landsstyremøtet, snakka Arbeidarpartiet mykje om å sleppe næringslivet meir fritt. Kva for verkemiddel er det eigentleg regjeringa tenkjer å bruke for å gi frivilligheita den fridomen ho treng for å gjere det gode arbeidet?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
For å stille finansministeren et spørsmål går jeg tilbake til gårsdagen: Jeg skjønner at det var bred samling i Arbeiderpartiets landsstyre om at man vil se positivt på dem som bidrar i næringslivet i dette landet, og at man vil legge forholdene til rette for dem. Jeg hørte ikke noe om Organisasjons-Norge, og det kan kanskje ha sin grunn. Jeg har lyst til å spørre finansministeren om de endringene i gavefradragsordningen som gjelder fra 1. januar. Skattedirektoratet, som ligger under finansministeren, har nå krevd at samtlige organisasjoner – samtlige – må søke på nytt for å bli godkjent som organisasjon som gir et skattefradrag for dem som gir penger til denne typen organisasjoner. Det gir masse merbyråkrati for organisasjonene, og det ville vel forbause meg om det ikke også gir byråkrati for Skattedirektoratet. Ikke nok med det, de organisasjoner som hittil har nytt godt av gavefradraget, vil ikke få nyte godt av det før Skattedirektoratet har godkjent organisasjonene som nasjonale. Med andre ord pålegges den enkelte skattyter i realiteten en skatteskjerpelse inntil norske myndigheter finner det for godt å godkjenne en organisasjon som har vært godkjent mange år tidligere, som følge av de regler Skattedirektoratet selv nå ønsker å innføre. Altså: Man er fiendtlig overfor organisasjonene, man er fiendtlig overfor dem som har nytt godt av skattefradraget – og det er ikke noe bidrag til et enklere Norge, hvis det var det man var opptatt av. Mitt spørsmål er: Er dette grep som regjeringen stiller seg bak og støtter opp om?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg er glad for at finansministeren kanskje korrigerte seg selv ved å si at det ikke bare er en utvidelse av ordningen, det er også en kraftig innstramming av ordningen, nemlig at enkeltstående organisasjoner blir fratatt muligheten til å nyte godt av et gavefradrag, med den ordningen vi hittil har hatt, noe som svekker deres driftsgrunnlag. Men jeg er glad for at finansministeren kanskje nå politisk går inn og korrigerer det byråkratiet og de urimeligheter som Skattedirektoratet er i ferd med å pålegge Organisasjons-Norge. Det er to punkter: Hundrevis av organisasjoner må nå søke på nytt i stedet for at man enkelt kunne be om at de enkeltstående organisasjonene bekrefter om de er nasjonale eller ikke. Det er det ene. Og det andre er at det ikke gis skattefradrag for gaver før Skattedirektoratet selv finner det for godt å godkjenne dem. Jeg vil gjerne ha en bekreftelse på at regjeringen vil sette trykk på dette.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Spørsmålet er enkelt, i hvert fall enkelt formulert: «Mener regjeringen at Hamas er en terrororganisasjon eller ikke?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg takker for svaret fra utenriksministeren og merker meg at han ikke ønsker å sette noen merkelapp på denne organisasjonen eller andre, men er mer opptatt av de handlinger som utføres av vedkommende organisasjon. Dette står jo litt i kontrast til hvordan EU, USA, Australia og Japan, f.eks., ser på organisasjonen og definerer den. Det tar jeg til orientering. Så snakket utenriksministeren om kontakt med Hamas. Jeg siterer nå hva Hamas’ øverste leder, Khaled Meshaal, sa til TV 2 27. januar 2011, at Norges posisjon er forskjellig fra de europeiske og vestlige land både når det gjelder Palestina-saken generelt og Hamas spesielt. Det setter vi stor pris på. Derfor har det oppstått et forhold mellom oss og Norge. Vi ønsker å utvikle forholdet, ha møte med ansvarlige politikere om klar anerkjennelse av Hamas. Er dette en beskrivelse – som er dekkende ifølge Khaled Meshaal – som utenriksministeren deler?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg merket meg også i spontanspørretimen at utenriksministeren snakket om ulike aktører og deres viktige rolle i det som skjer i Midtøsten. Jeg må vel si at når det gjelder Hamas, er det grunn til å plassere den organisasjonen i en litt annen kategori enn de fleste andre. Jeg skal nå referere fra charteret, artikkel 22. Dette er fra 1988, så det er ikke noe eldgammelt charter. Der sies det at den franske revolusjon, den russiske revolusjon, kolonialiseringen og begge verdenskrigene ble skapt av sionistiske jøder. Annen verdenskrig skal ha blitt startet av jøder som et påskudd for å danne staten Israel. Det finnes ikke én krig noe sted uten at jødene har en finger med i spillet. FN ble også skapt av jøder, ifølge Hamas. Det var jøder som la grunnlaget for FN og Sikkerhetsrådet for å gjøre dem i stand til å styre verden. Alt dette er fra artikkel 22. Er utenriksministeren enig i at vi har et problem når det gjelder å få i stand en fredsprosess med dette som utgangspunkt?
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
I dag er fradragsretten for gaver til visse frivillige organisasjoner begrenset oppad til 12 000 kr. Hvorfor kan man ikke øke fradraget til 15 000 kr, eller kanskje 20 000 kr, eller 100 000 kr, eller for den saks skyld kanskje vurdere å fjerne taket? Hvorfor akkurat 12 000 kr? Er det ikke slik at de som tjener pengene, i størst mulig grad bør bestemme hvordan pengene skal anvendes? Ville det ikke vært positivt om bidrag til frivillige og ideelle organisasjoner økte? Eller er det slik at finansministerens klokkertro på at Arbeiderpartiet og staten alltid vet bedre enn folk flest hva som er gode formål, gjør at alt må innom Arbeiderpartiet for å kontrolleres, slik at det Arbeiderpartiet mener er samfunnsnyttige formål, skal tilgodeses og Arbeiderpartiets statsråder skal kunne sole seg i glansen av andres penger?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-02-09:
La meg bare først slutte meg fullt og helt til de betraktningene som representanten Kjell Inge Ropstad hadde om byråkrati for frivillige organisasjoner. Der er det en stor jobb å gjøre. Så tilbake til gavefradraget. Det er en sak som har en lang forhistorie. Det er kanskje særlig Kristelig Folkeparti som har kjempet saken frem, men alle de borgerlige partiene har stilt seg bak og vært en sterk forkjemper for dette. Samtidig vet vi at venstresiden ikke har vært spesielt begeistret for dette gavefradraget, for å si det forsiktig. Samtidig merker jeg meg finansministerens konstruktive holdning til å finne gode løsninger. Vi hadde en god dialog da EØS-saken var oppe. Jeg vil utfordre finansministeren til å svare ja på spørsmålet om han vil sørge for å ha dialog med opposisjonen også for å finne løsninger på den problemstillingen som Hans Olav Syversen tok opp.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Robuste, effektive og gode kommunar er heilt avgjerande for at innbyggjarane skal få utført dei velferdstenestene – dei grunnleggjande velferdstenestene – som dei har krav på og behov for. Samtidig som vi ser at staten blir rikare og rikare og pengane renn inn i statskassa, er dessverre situasjonen ein heilt annan ute i Kommune-Noreg. Mange kommunar slit dessverre med å få økonomien i balanse. Stadig får vi tilbakemeldingar om at kommunane på grunn av dårleg økonomi kjem til kort når det gjeld vedlikehald, og også når det gjeld å gi grunnleggjande velferdstenester. Vi har også fått rapportar og tilbakemeldingar om at enkelte innbyggjarar faktisk også må gå så langt at dei må flytte frå kommune til kommune for å få utført tenestene, og få tilbod om dei tenestene som dei har eit behov for. No er det også slik at det nyleg kom nye oppdaterte tal på at gjelda i kommunane veks i rekordtempo. Berre i fjor auka bruttogjelda i Kommune-Noreg med 38 mrd. kr, til 296 mrd. kr. Det betyr at sidan den raud-grøne regjeringa overtok, og sidan Senterpartiet overtok Kommunaldepartementet, har altså kommunegjelda nesten dobla seg. Det betyr altså at kommunane har større utgifter enn inntekter. Det er klart at det er ikkje nokon farbar veg. På eit eller anna tidspunkt kan ikkje det gå lenger. Då er mitt spørsmål til kommunalministaren: Korleis vil ho sikre at kommunane også i framtida blir i stand til å levere gode tenester til innbyggjarane, sjølv om vi vil sjå ein markant renteoppgang som vil føre til auka kostnader for kommunane?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
No er det jo velkjende tonar frå kommunalministaren og skryt av kva regjeringa har gjort. Dessverre er det slik at når man vender seg til Kommune-Noreg, når man vender seg til rådmenn og ordførarar i Kommune-Noreg, er det ei heilt anna verkelegheitsbeskriving ein får der. Det er veldig mange som opplever at kommunane rett og slett blir sveltefôra økonomisk sett av regjeringa. Framstegspartiet har i vårt alternative statsbudsjett for 2011 løyvd 3,7 mrd. kr. meir til drift til kommunane. I tillegg har vi gått inn for ein del grep i forhold til avbyråkratisering og forenkling, som gjer at kommunane skal få betre økonomi. Faktum er då at for inneverande år kjem gjelda til å auke ytterlegare. Då er jo mitt spørsmål framleis – eg fekk ikkje svar på det: Korleis vil det gå for kommunane viss gjelda aukar ytterlegare og kommunane får auka rentekostnadene? Korleis vil det då bli med tenestetilbodet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Høgare gjeld speglar jo av det høge investeringsnivået som kommunane har hatt dei siste åra, som igjen speglar av ein optimisme og ein aktivitet knytt til at me har ei regjering som har sytt for ein stor inntektsvekst til kommunane, og som har tillit til at dette skal fortsetje. Me ser at investeringsnivået – som då har praktiske sider, for me får betre eldreomsorg, me får betre skular, og me får fleire barnehageplassar – sjølvsagt òg speglar av innbyggjaranes ynske om betre tenester. Me har mått tole høgare lånegjeld for å finansiere betre tenestetilbod. Kommunane ser ut til å kunne greie å betene renter og avdrag på dei låna dei har – det ser me av talet på kommunar som no er i det såkalla ROBEK-registeret, som ligg på eit veldig lågt nivå i forhold til tidlegare år. Så må me òg ta med at ikkje all gjeld belastar kommunebudsjettet. Noko blir vidareformidla til private hushald og selskap, noko knyter seg til rentekompensasjonsordninga der staten dekkjer renteutgiftene, og noko er relatert til såkalla VAR-utgifter, der gebyr frå innbyggjarane betalar renteomkostningane. Denne regjeringa har sytt for ein stor vekst i inntektene til kommunane. Det gjer me fordi velferdstenestene er viktige for folk i deira kvardag. Me kjem òg til å følgje nøye med på den utviklinga som er i Kommune-Noreg knytt til økonomi, og kjem òg i framtida til å satse på at kommunane skal ha ein økonomi som gjer dei i stand både til å betene gjeld og til å sikre at dei bygga som dei byggjer med det gjeldsopptaket, kan fyllast med gode tenester og dyktige folk som kan gi innbyggjarane dei tenestene dei ynskjer.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Eg gjorde greie for situasjonen i kommunane som eg meiner ikkje er så mørk som representanten Hagesæter framstiller han som. Me har god dialog med KS, og me har god dialog med mange kommunar som me både besøker og har besøk av, og eg trur me har eit rimeleg godt bilete av situasjonen. Så er det jo slik at om me skulle få ein høg vekst i renta, vil det utfordre Kommune-Noreg til liks med private bedrifter og enkelthushald i dette landet. Me skal òg følgje veldig nøye med på den situasjonen, og i god dialog med kommunane sikre at ein òg har handlingsrom til å greie ein slik situasjon, om han skulle oppstå. Då er det viktig at me har ei regjering som har orden i økonomien, som sikrar at me ikkje får ein sterk vekst i renter og avdrag ved å bruke uforholdsmessig store midlar, men som passar på at det me brukar, står i stil med det som den norske økonomien kan tole. Og me har ei slik regjering i dag. Det er kanskje det aller viktigaste òg for Kommune-Noreg i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Eg vil starte med å seie at norske kommunar gjer ein veldig god jobb med å yte gode velferdstenester. Dei gjer det på ein brei skala, frå dei små ungane i barnehagar til dei eldre – heile livsløpet igjennom. Det er tusenar og atter tusenar av dyktige folk som gjer sitt aller beste. Så vil det vere enkelttilfelle rundt om i kommunane der ein kan oppleve ikkje å få den hjelpa ein treng, når ein treng ho. Det er sjølvsagt me i regjeringa – og eg som kommunalminister – opptekne av at me skal sikre. Det gjer me gjennom å ha gode tilsynsordningar, gode regelverk og ikkje minst gjennom å ha ein økonomi som gir kommunane moglegheit til å tilsette dei folka dei treng til å gjere jobben. Dei systema me har bygt opp, skal me byggje vidare på og sikre rettstryggleiken til den enkelte i den enkelte kommunen. Men å garantere at det ikkje vil finnast einkelttilfelle, kan vere vanskeleg for kvar kommunalminister òg i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Når denne regjeringa har styrkt kommuneøkonomien år for år utover det som trengst i høve til å dekkje demografiske utfordringar, er det for å gi kommunane handlingsrom til å kunne takle ein vekst i tenestetilbodet. Samtidig har eg sagt frå denne og andre talarstolar at det er viktig – ikkje minst seier eg det til kommunane når eg møter dei – at kommunane hushalderer med dei inntektene dei har. Kommunen har eit sjølvstendig ansvar for å tilpasse drifta si til dei rammene dei til kvar tid har. Det hadde dei òg då Høgre sat med kommunalministeren og det ikkje var så romslege tider og talet på ROBEK-kommunar voks betydeleg. Lat det liggje. Det er viktig for meg å seie at denne regjeringa er innstilt på å fortsetje å styrkje kommunesektoren i tida framover. Men det vil aldri frita kommunane for den plikta dei har for å tilpasse sine rammer, slik at den investeringsiveren ein har, ikkje blir så stor at han rammar tenestetilbodet til elevar, eldre og innbyggjarar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Ja, kommunalministeren veit ein god del om Samhandlingsreforma, og ein del har kommunane fått kjennskap til gjennom dei høyringane som no har vore, der det på ein måte vert lagt ei veldig tydeleg retning på reforma. Så skal regjeringa kome til Stortinget med dei ulike områda samla. Der vil òg representanten Bekkevold og alle representantar i Stortinget få moglegheit til å få innblikk i detaljane. Eg kan sjølvsagt ikkje i dag på vegner av regjeringa stå her og leggje fram dei, men berre seie: Dette er ei veldig viktig reform, ikkje minst for Kommune-Noreg. Det er ei viktig reform for innbyggjarane som skal få fleire helsetenester nær seg, og det vert lagt større vekt på førebygging. Regjeringa vil sjølvsagt sikre at kommunane skal vere likeverdige forhandlingspartar med helseføretaka – eller kanskje me skal bruke ordet samarbeidspartnarar. Det er viktig at me får til det samarbeidet. Og økonomien til kommunane må sikrast, slik at dei tenestene vert tilbydd på ein god måte. Dessverre kan eg ikkje vere meir konkret i dag, men eg kjem tilbake med det konkrete.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Spørsmålet går jo langt inn på eit fagområde som ligg til ein annan statsråd. Men likevel ynskjer eg å svare på eit litt meir overordna plan. For det fyrste trur eg me kan seie oss einige i at det er store utfordringar knytte til barnevernet, og det har regjeringa både erkjent og teke tak i bl.a. gjennom ekstra løyvingar og øyremerkte løyvingar i 2011. Ein går òg inn og ser på korleis pengane vert brukte, og det er jo like viktig som å løyve midlar. Eg er einig i det. Det handlar ikkje berre om ressursar, det handlar òg om korleis ein organiserer tenestene. På generell basis vil jo alltid kommunalministeren vere veldig positiv til å flytte tenester og ansvar frå stat til kommune. Eg meiner på generell basis at kommunen er best skikka til å gjere dei avvegingane som gir dei beste tenestene – og den mest effektive bruken av ressursane – til innbyggjarane i kommunen. Så på det generelle planet kan eg støtte Høgre sine tankar om det. Eg veit òg at den ansvarlege statsråden er open for å gjere vurderingar av det, men at ein sjølvsagt må gå inn og sjå på korleis midlane vert brukte, og korleis ein organiserer tenestene i dag. Det er ein jobb som eg er open for at me kan gjere, gjere ei vurdering av om den omorganiseringa som har vore gjort, er til beste for dei ungane det gjeld, for det er ungane sitt beste me må ha i mente heile vegen. Systemet, organiseringa vert underordna, det skal tene dei tenestene som me skal gi.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Eg synest nok dette spørsmålet går veldig spesifikt inn på det som kan verte ei sak for barne- og likestillingsministeren. Slik sett vil det vere veldig vanskeleg for meg å gi eit svar, eller antyde eit svar, på eit spørsmål der eg ikkje har sett søknaden, og som heller ikkje ligg til mitt departement. Så eg må igjen halde meg til det generelle, som eg sa i mitt førre svar. På generell basis synest eg at kommunane gjerne må ha eit heilskapleg ansvar for sine oppgåver. Men her har me ei arbeidsdeling som Stortinget har lagt, og skal ho endrast, må det òg gjerast ei utgreiing om det, som vert knytt opp til Stortinget. Om barne- og likestillingsministeren vil vere positiv til eit prøveprosjekt, eit ytterlegare prøveprosjekt à la det ein hadde i Trondheim, kan ikkje eg uttale meg om her i dag.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Som eg sa i mitt førre svar, må mitt svar verte på generell basis og ikkje på eit detaljnivå som tilkjem ein annan statsråd. Så eg kan ikkje svare konkret på det spørsmålet. Eg vil berre seie at eg som kommunalminister er veldig open for å gå inn i dei problemstillingane ut frå forskingsrapportar og innspel som me òg mottek frå Kommune-Noreg. Det er mitt utgangspunkt for å svare her.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Dei spørsmåla representanten Gundersen reiser, knyter seg til konkrete byggjesaker som framleis er til behandling i Ringsaker kommune. Eg gjer derfor merksam på at eg i det følgjande berre kan uttale meg på generelt grunnlag, ettersom det ikkje er ønskjeleg å gripe inn i den kommunale byggjesakshandsaminga. Sakene kan i siste instans ende på departementet sitt bord som klage- eller omgjeringssaker. Fylkesmannen er tillagd mynde som statleg styresmakt etter plan- og bygningslova. Det kan tenkjast tre situasjonar der fylkesmannen etter plan- og bygningslova vert involvert i ei byggjesak: Klage på kommunal sakshandsaming eller enkeltvedtak etter forvaltningslova § 28. Fylkesmannen er gitt fullmakt til å handsame klagesaker etter plan- og bygningslova, jf. plan- og bygningslova § 1-9 siste ledd. Fylkesmennene er gitt ein eigen klagerett i byggjesaker på område der fylkesmannen er tillagd sektormynde etter plan- og bygningslova § 1-9 tredje ledd. Klageretten gjeld f.eks. der omsynet til forureining, naturvern og friluftsinteresser ikkje er tilstrekkeleg vareteke. Dersom klaga ikkje vert teken til følgje av kommunen, vert det oppretta ein settefylkesmann som kan avgjere saka. I dispensasjonssaker skal statlege styresmakter som saka vedkjem direkte, få eit varsel og høve til å uttale seg etter plan- og bygningslova § 19-1. Saka skal så avgjerast av kommunen, som vurderer om uttalen frå ei statleg styresmakt skal takast til følgje, eller om saka skal sendast over til overordna klageorgan. Den kommunale utøvinga av skjønn etter lova er slik underordna den statlege styresmakta, men fylkesmannen skal leggje særleg vekt på omsynet til den kommunale sjølvråderetten, jf. delegasjonsrundskriv frå Miljøverndepartementet. Dette vil vere relevant der kommunen har særleg lokalkunnskap, eller der lokalpolitiske eller sakkunnige forhold gir saka ei særleg lokal forankring. Likevel er det viktig at fylkesmannen gir ei klage ei reell overprøving, slik at ein er sikra at føresegnene i plan- og bygningslova vert handheva korrekt.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Eg er sjølvsagt oppteken av det kommunale sjølvstyret og òg oppteken av at ein ikkje skal få ein utgang på saker som verkar sentraliserande. Når eg likevel ikkje kan svare på spørsmålet, er det fordi det spørsmålet kan kome på mitt bord. Dersom eg i dag hadde gitt eit svar til representanten Gundersen, ville jo det bety at den saka i så fall må over til ein settestatsråd. Den situasjonen har eg ikkje lyst til å setje meg sjølv i, for det er ikkje nokon gitt å vite kva enden vert på denne saksgangen. Derfor må eg halde meg til spelereglane og kan dessverre ikkje vere meir tydeleg i mitt svar enn det eg har svart på generelt grunnlag.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Heldigvis sit eg som statsråd i ei regjering som jobbar intenst for det motsette av sentralisering. Me arbeider òg for å redusere byråkratiet – spesielt unødvendig byråkrati. Eg er ikkje einig med dei som seier at alt byråkrati er feil. Noko er veldig bra, og me treng det for at landet skal ha ei god forvaltning. Men dei som sit i dei ulike posisjonane, må vere seg si stilling bevisst. Eg har ikkje gått inn i desse to enkeltsakene, fordi vi har lagt spelereglar som eg trur eigenleg òg representanten Gundersen er einig i at me skal ha. Derfor avstår eg frå det, sjølv om det alltid er freistande å gå inn i enkeltsaker og meine sterkt om dei. Eg må framleis stå på det eg har svart, men er veldig tydeleg på at det lokale sjølvstyret og kommunane si sjølvstendige plikt til å ta viktige avgjerder for sine folk skal vektleggjast.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Det er ein interessant rapport me har fått frå Arnstad-gruppa, og me har fått framlagt mange gode tiltak som må vurderast. Gruppa meiner det kan vere mogleg å redusere energiforbruket i sektoren med 10 TWh innan 2020 og 40 TWh i 2040. Arbeidsgruppa, som vart sett saman av personar med bakgrunn i og god kjennskap til byggjenæringa, har god fagleg innsikt i kva som er mogleg å få til i byggsektoren. Dei har samrøystes stadfesta at eit slikt mål er praktisk mogleg å gjennomføre. Det låg ikkje i gruppa sitt mandat å utgreie dei breiare samfunnsøkonomiske konsekvensane av forslaga dei har lagt fram. Denne jobben er no starta i departementet. Det må vere det fyrste steget for å sjå korleis me kan gå vidare med mange av forslaga. Eg registrerer at måla Arnstad-utvalet rår oss til å setje for byggsektoren, stemmer godt overeins med måla EU har sett gjennom det reviderte bygningsenergidirektivet. Konsekvensane for norsk byggjeverksemd og for byggeigarar kan verte forholdsvis omfattande. Sjølv om mange er utolmodige, må me òg ta oss tid til å få fram konsekvensane og sjå nærare på kva verkemiddel som vil vere best for å nå måla. Me skal forsikre oss om at nye krav som vert innførde, og tiltak som blir sette i verk, vert prega av kvalitet, ikkje av hastverk. Noko kan me likevel starte opp med straks, t.d. å leggje til rette for å utvikle betre kompetanse på energieffektivisering i næringa, registrere erfaringar med førebileteprosjekt, arbeide for å få betre statistikk osv. Me har òg sett i gang arbeid med å førebu skjerpa krav i byggteknisk forskrift. Men andre tema er så inngripande i byggjeverksemda at eg vil ta dei opp til nærare drøfting i komande stortingsmelding om bygningspolitikken som regjeringa vil leggje fram til hausten.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
Det er jo ei breidd av tiltak ein har tilrådd i rapporten. Eit av dei er økonomiske incentiv, og det er anslått i størrelsesordenen 2 mrd. kr som må til for å nå det målet ein har sett opp. Det er jo eit budsjettspørsmål. Så dette vil jo vere eit spørsmål som regjeringa vil måtte kome tilbake til i det enkelte budsjettet. Eg trur at det å gi gode incentiv – anten det gjeld økonomi eller på anna vis – og sjølvsagt få gode utgreiingar som viser at den enkelte vil spare i sin eigen økonomi gjennom å få til gode klimaløysingar for sin bustad eller for sitt næringsbygg, eller for offentlege bygg, for den saks skuld, har ein stor effekt. Så det å sjå på samfunnsøkonomien i dei ulike tiltaka er eit viktig steg for å kunne førebu saker til eventuelle budsjettframlegg seinare.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-09:
«En gyllen trekant» høyrest veldig flott ut. Det er ingen tvil om at Enova er eit viktig stikkord i den diskusjonen me no har. I 2010 er det stilt 125 mill. kr til disposisjon for energieffektivisering gjennom Enova, og ein del av dette er jo nettopp gjennom Energifondet og avkastninga av dette. Det er det direkte tilskotet som går i 2010. Eg er oppteken av at me skal ha ein grundig gjennomgang av Enova si framtidige rolle når grøne sertifikat er på plass. Det er lagt føresetnader for det. Regjeringa har sagt at me skal ha ein slik gjennomgang, og i dei diskusjonane høyrer sjølvsagt dette spørsmålet heime. Kva vert dei viktigaste oppgåvene for Enova? Eg meiner at nettopp energieffektivisering er eit område der Enova har store moglegheiter til å kunne gjere ein veldig god jobb vidare for det norske samfunnet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2011-02-09:
Kommunene har hovedansvaret for å sikre folk gode tjenester. Men kommunene må stadig sette viktige oppgaver opp mot hverandre. I går kveld fikk jeg en telefon fra et fortvilet foreldrepar. Det gjaldt barnevern. De trengte hjelp fra barnevernet, men fikk det ikke. I natt ringte en rusmisbruker til meg. Han var i en desperat situasjon. Jeg synes det er vanskelig å bli satt i den situasjonen det er ikke å vite hvordan jeg skal kunne hjelpe – for det er kommunene som skal gjøre det. Disse menneskene sier at de ikke får hjelp, og de vet ikke hvor de skal henvende seg. Hvordan har regjeringen egentlig tenkt å sikre at også de som ikke orker å gå i fakkeltog, og de som ikke orker å skrike, skal få den hjelpen de trenger, når kommunen de bor i, ikke gjør jobben sin?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-02-09:
Det var til representanten Hagesæters pessimistiske syn på fremtiden, som er temaet i spørsmålet, nemlig at analytikerne i KS har sagt at med en normal renteutvikling og normal inntektsutvikling vil man med den gjeldsbyrden som er bygd opp i kommunene, måtte skjære ned med 20 mrd. kr. Jeg var inne på samme tema under budsjettbehandlingen. Da svarte kommunalministeren også nokså bekymringsløst – det er bra å ha et lyst sinn – at i de siste årene har det vært en vekst i kommunebudsjettene og i gjelden, og det bunner i en optimisme. Det som er problemet, er at denne optimismen er det ikke grunnlag for ut fra makroøkonomiske trender, så spørsmålet til statsråden må være om hun gjør noe mer enn å følge med, om man gjør noe aktivt for å hindre at det blir en for stor gjeldsoppbygging.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-02-09:
Det var en interessant utveksling av synspunkter her. Vi kan også bidra med litt oppdaterte forskningsresultater, nemlig at Fafo har hatt barnevernsbyråkratiet under lupen og kommet til at det statlige barnevernet oppleves som tungrodd, overstyrende og byråkratisk, og det er deres ord, ikke mine. Antall ansatte har riktignok økt, men ansvaret er blitt delt gjennom denne statliggjøringen, og da har det blitt økt byråkrati og mindre oppfølging overfor brukerne. Jeg oppfatter jo statsrådens svar som delvis imøtekommende, og det kan jo være løfterikt at man er villig til å vurdere. I tidligere svar her i dag skulle man bare følge utviklingen, og det er jo parlamentarisk for at man ikke skal gjøre noe. Men det å vurdere ligger det et visst håp i. Så mitt spørsmål til statsråden er: Når vil Stortinget kunne imøtese et forslag om å gjøre om en dårlig organisering, som vi i dag har?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-02-09:
Jeg var veldig glad da jeg så at det var kommunalministeren som kom til spørretimen i dag. Jeg er litt ute og reiser, jeg også, og besøker både ordførere og rådmenn. Det er ett spørsmål jeg ofte møter, og det er: Hva skjer med Samhandlingsreformen? Sett i forhold til kommuneøkonomien vil dette få ganske store konsekvenser. Det er stor usikkerhet knyttet til fordeling av oppgaver: Hva skal ligge i spesialisthelsetjenesten, hva skal ligge i kommunene, og ikke minst når det gjelder økonomi? Det er spørsmål man stiller seg der ute, og som man ikke har fått klart svar på. Dette er jo en reform som snart skal implementeres. Jeg har ikke veldig gode svar å gi dem, for jeg vet ikke så mye, jeg heller. Men det vet sikkert kommunalministeren! Hva vil hun si til Kommune-Norge nå?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-02-09:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. La meg først si at Høyre er veldig glad for at regjeringen nå endelig anerkjenner kommunene som den viktigste aktøren for å bedre situasjonen for barna i barnevernet. Det kommunale barnevernet er dessverre i dag ikke i stand til å gi alle barn som opplever omsorgssvikt, den hjelpen de har krav på. La meg gi noen eksempler fra denne uken: Vi får meldinger om at mange saker henlegges på grunn av for lite kapasitet. En av fire kommuner har ikke akuttberedskap for barnevernet. Vi ser nå at kommunene har søkt om 674 nye stillinger, mens årets budsjett bare dekker om lag halvparten av disse stillingene. Jeg håper at statsråden er enig med meg i at flere ressurser ikke er det eneste svaret på den krisen som nå oppleves ute i det kommunale barnevernet. Minst like viktig er de dyktige barnevernsmedarbeiderne ute i kommunene. Dessverre har regjeringens ensidige fokus på det statlige barnevernet ført til at mange av kommunene har blitt støvsugd for barnevernskompetanse, samtidig som vi ser at det statlige barnevernsbyråkratiet har økt med over 50 pst. på få år. Støtter statsråden Høyres forslag om å flytte ressurser fra det statlige barnevernsbyråkratiet og over til kommunene der ungene bor?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-02-09:
Jeg er veldig glad for svaret. Jeg er veldig glad for at regjeringen og statsråden går bort fra tanken om å pøse pengene inn i barnevernsbyråkratiet, som ikke kommer ungene til gode. Når jeg får gode signaler her fra statsråden, har jeg også lyst til å spørre om noe. Vi vet jo at mange kommuner ønsker et mer helhetlig ansvar for barnevernet, for i dag pulveriseres ansvaret. Det er ingen som til syvende og sist tar ansvar for de ungene som ikke får hjelp. Formannskapet i Haugesund kommune har enstemmig vedtatt at de ønsker å overta det helhetlige ansvaret for barnevernet, sånn som Trondheim kommune hadde tidligere. Hvordan vil statsråden stille seg til søknader fra kommuner som ønsker å overta hele ansvaret for barna, sånn at de på et tidligere tidspunkt kan oppdage dem, følge dem opp og skreddersy et tilbud for det enkelte barn i sin kommune?
Henning Warloe (Høyre), 2011-02-09:
Det er et spørsmål til kunnskapsministeren, som lyder som følger: «I «Løypemelding – Mål og strategiplan for fag- og yrkesopplæringa i Hordaland» fremgår det at fylket til tider opplever at godkjenning av lærlingbedrifter er vanskelig å gjennomføre, fordi det ikke finnes tydelige nok godkjenningskriterier eller retningslinjer i opplæringsloven. Heller ikke Utdanningsdirektoratet har gitt klare signaler, og praksis varierer derfor mellom fylkeskommunene, som vanskeliggjør samarbeid over fylkesgrensene. Vil statsråden ta initiativ til et klarere regelverk for lærlingbedrifter?»
Henning Warloe (Høyre), 2011-02-09:
Jeg takker for svaret. Jeg følte vel kanskje at det ikke var et veldig konkret svar på spørsmålet mitt, som tar utgangspunkt i at en fylkeskommune – jeg vet at dette også er en problemstilling i en rekke andre fylkeskommuner, for det diskuteres mellom disse fylkene – vurderer regelverket for godkjenning som svært diffust, som en har sagt til meg, og at klarere retningslinjer hadde gjort det enklere, bl.a. for fylker, å følge samme politikk for godkjenning. I Hordalands tilfelle er det slik at fylket rapporterer om flere lærebedrifter i grenseområdet mellom Hordaland og Rogaland som har lærlinger fra begge fylker, og hvor bedriftene klager over at det stilles ulike krav og det stilles ulike spørsmål fra de to fylkeskommunene. De oppfatter det som et problem. Så spørsmålet blir igjen om det er slik at statsråden ser at det kan være behov for å komme med nye retningslinjer, bl.a. for å følge opp de nye læreplanene etter Kunnskapsløftet.
Henning Warloe (Høyre), 2011-02-09:
Jeg tror en slik diskusjon vil bli positivt mottatt av mange av dem som jobber på dette feltet. Jeg er selvfølgelig helt enig i at Hordaland fylkeskommune gjør et stort arbeid i tilknytning til lærlinger. De har, så vidt jeg husker, ca. 3 000 lærlinger i sving til enhver tid. Det betyr også at det er relativt store summer som går gjennom systemet i tilskudd til bedriftene. Det vil være naturlig at man med tanke på frafallsproblematikk og kvalitet i undervisningen og opplæringen stiller tydelige krav til bedriftene. Det vil også bedriftene være tjent med. Jeg kan nevne for statsråden ett konkret eksempel på det. Det er dette kravet til faglig leder, som statsråden også refererte til i svaret. Hva som ligger i det begrepet, hvilke krav som skal stilles til den faglige leder, er veldig diffust for dem som skal jobbe med dette. Det fantes et rundskriv fra 1995 som sa noe om dette. Utdanningsdirektoratet har på direkte spørsmål fra Hordaland fylkeskommune nå bekreftet at dette rundskrivet er å se bort fra. Det har bortfalt, men det foreligger altså ingen nye krav. Er det noe som f.eks. kan gripes fatt i?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-09:
Vilkår for godkjenning av lærebedrift finnes i opplæringsloven med tilhørende forskrift. Opplæringsloven sier at lærebedrifter må være godkjent av fylkeskommunene. Det innebærer at fylkeskommunen må vurdere om bedriften oppfyller de kravene som stilles til lærebedrifter i lov og forskrift. Helt sentralt er at bedriften må være en slik virksomhet og ha slikt utstyr som er nødvendig for å kunne gi en opplæring som tilfredsstiller kravene i læreplanen. Samarbeidende bedrifter må vise at de samlet sett vil kunne gi en slik opplæring. Det er bl.a. også krav om faglige ledere og instruktører i lærebedriftene. Før fylkeskommunen kan godkjenne en lærebedrift, skal bedriften være faglig vurdert av yrkesopplæringsnemnda. Opplæringsloven sier at fylkeskommunen skal legge avgjørende vekt på den faglige vurderingen fra yrkesopplæringsnemnda før endelig vedtak blir gjort. Yrkesopplæringsnemnda vil med sin brede sammensetning være godt rustet til å foreta slike faglige vurderinger. Det har ikke vært ønskelig å erstatte en slik lokal, faglig vurdering med et mer detaljert lovverk. Det er fylkeskommunen som er ansvarlig for videregående opplæring, og som er nærmest til å vurdere om en konkret bedrift oppfyller kravene om å kunne gi en opplæring i samsvar med læreplanverkets kompetansemål i de enkelte fag. Det er fylkeskommunen der lærebedriften ligger, som skal gi godkjenning. Dersom bedriften har lokaler i flere fylkeskommuner, avgjør beliggenheten til den aktuelle avdelingen hvilken fylkeskommune som skal godkjenne denne.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-09:
For det første har jeg lyst til å gi Hordaland fylkeskommune honnør fordi de jobber godt for å skaffe nok lærlingplasser, og de har lyktes i veldig stor grad. Når vi sammenligner Hordaland med andre fylker, er det et fylke som virkelig står på for å få lærlingplasser. Det har stor betydning for gjennomføringen av videregående opplæring. I 2005 nedsatte Kunnskapsdepartementet en gruppe som skulle gjennomgå reglene om fag- og yrkesopplæringen. Gruppen foreslo endringer for å forenkle regelverket og for å tilpasse det behovet på området. De reglene vi har i dag, er i tråd med det som den gangen ble foreslått. Fylkeskommunene kan ikke stille andre krav enn dem som framgår av loven. Det kan ikke stilles tilleggskrav til godkjenningen, noe som ville medført at kravene kunne variere mellom fylkeskommunene. Vi har et samarbeidsråd for yrkesopplæring. Den problemstillingen som representanten her tar opp, har ikke, så langt jeg kjenner til, vært reist som tema i dette rådet. Men her sitter det mye kompetanse, med erfaring fra ulike deler av dette feltet. Jeg kan nevne den problemstillingen som representanten tar opp, og diskutere med dem om det er et problem rundt omkring når det gjelder samarbeid med fylkene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-09:
Jeg tror det er veldig avgjørende at vi finner den gode miksen mellom sentral styring og lokal tilpasning når det gjelder dette, for den kjennskapen som fylkeskommunene har til de bedriftene som er lærebedrifter, er avgjørende viktig når det gjelder godkjenning, og når det gjelder oppfølging av lærlingene. Men la meg ta dette spørsmålet opp neste gang jeg treffer Samarbeidsrådet for yrkesopplæring, for der sitter det bred kompetanse, og de har erfaring fra mange felt og fra ulike fylker. Så kan vi se hvor stort dette problemet er, og eventuelt finne en litt annen balansegang. Jeg er opptatt av at de har handlingsrom lokalt, for vi er avhengig av å ha et godt samarbeid med de bedriftene som stiller opp med lærlingplasser. Da må vi passe på at vi ikke har noen sentrale regler som virker motsatt vei.