Terje Johansen (Venstre), 1999-11-25:
Budsjettet for år 2000 er et godt budsjett for Norge sett med Venstres øyne. Det er et godt budsjett for det norske folk; aldri før har så mange hatt det så godt i dette landet, særlig sammenliknet med andre land og med andre tider. Regjeringspartiene har inngått et godt forlik med Arbeiderpartiet. Avtalen sikrer prioriteringene i Regjeringens politikk. Arbeiderpartiet har fått innflytelse på vel 3 av statsbudsjettets 550 milliarder kr. Regjeringens forslag er vel bevart. Etter to års samarbeid til høyre i Stortinget er det i år sikret flertall for budsjettet til venstre i politikken. Dette bekrefter sentrumsregjeringens uavhengighet og evne til å samarbeide med begge sider. Vi har valgt å samarbeide med den siden der vi til enhver tid oppnår de beste resultatene. I år var dette med Arbeiderpartiet. Årets budsjettavtale er et forlik om 2000-budsjettet, verken mer eller mindre. Høyre og Fremskrittspartiet har i sine alternative forslag valgt å legge seg ut mot det mer ekstreme. Kutt i statens inntekter på henholdsvis ca. 9 og ca. 28 milliarder kr er kraftige angrep på velferdssamfunnet. Slike forslag gjør et budsjettsamarbeid vanskelig. Det synes vi i Venstre er leit. Norsk økonomi er brakt over i et mer stabilt leie, og sentrumsregjeringen har bevist at opposisjonens kritikk om manglende styring manglet hold. I fjor var det ikke måte på kritikk fra opposisjonen over forholdene i norsk økonomi. Alt var Regjeringens feil. Det ble snakket om «bomber under velferdsstaten» og «trusler mot hus og hjem». Når norsk økonomi nå bevislig er sunn, er vel den beste attesten for Regjeringen at opposisjonen gjerne vil dele æren for at det går så bra i Norge. Omfordelingene som følger av budsjettavtalen, har skjedd på en måte som ikke svekker hovedsatsingene i Regjeringens opplegg. Flere frie midler til kommunene, økt satsing på utdanning, på boligbygging, på nyskaping i næringslivet, på velferds- og miljøtiltak er gode resultater av forliket med Arbeiderpartiet. Dette budsjettet er et lite, men viktig bidrag til Venstres politikk for et skatteskifte fra skatt på arbeid til avgifter på miljøødeleggelser. Venstre og Regjeringen har fått gjennomslag for enda et skritt i det grønne skatteskiftet med en økning av elavgiften og tilsvarende lettelser i inntektsskatten for dem med lavest inntekt. Hver øre vi har tatt inn til beste for miljøet, har vi gitt tilbake til skattyterne. Veksten i energiforbruket er den største miljøutfordringen menneskeheten står overfor. Hvis dagens økning i elforbruket fortsetter, vil flere miljøskadelige vannkraftprosjekter og bygging av gasskraftverk kunne tvinge seg fram, samtidig som vi må fortsette å øke importen av forurensende kullkraft. Slik kan vi ikke fortsette. Energibruken vår må gjenspeile miljøkostnadene. Det må lønne seg å spare energi. Bruk av nye, fornybare energikilder og energiøkonomisering må bli lønnsomt. I Danmark er elavgiften ca. ti ganger høyere enn i Norge, og dansk avgiftspolitikk har bl.a. gitt en eksport av vindkraftteknologi på mellom 5 og 10 milliarder kr i året. Slik vil Venstre fremme ny teknologi, og dermed nye arbeidsplasser, også i Norge. De økte inntektene fra elavgiften bruker Regjeringen til skattelettelser for dem som tjener minst. Dermed blir det grønne skatteskiftet også en sosial utjevningsreform som kommer de med lavest inntekt til gode. Det er historisk at Arbeiderpartiet nå gir sin tilslutning til at energiprising er en del av det grønne skatteskiftet. Vi i Venstre hilser deres skritt i vår retning velkommen. Høyre og Fremskrittspartiet har fortsatt ikke kommet med noen alternativer til en nødvendig miljøskatteomlegging. Deres eneste svar er fortsatt sløsing med energi og bygging av gasskraftverk. Venstre etterlyser signaler om nytenking i energipolitikken fra Høyre og Fremskrittspartiet. Sentrumsregjeringen bruker den gode utviklingen i norsk økonomi til å fortsette arbeidet med å gjøre Norge til et varmere og mer omsorgsfullt samfunn. Det blir flere sykehjemsplasser og omsorgsboliger, det blir økte bevilgninger til de vedtatte planene på helseområdet – til psykiatri, til kreftbehandling og utstyr til sykehusene. Vi i Venstre gleder oss også over mer satsing på forskning og nyskaping – til fremtidens arbeidsplasser. Midlene til forskning økes med 655 mill. kr. De statlige bevilgningene til bruk av informasjons- og kommunikasjonsteknologi firedobles. Midlene til handlingsplanen for små og mellomstore bedrifter økes betydelig. Såkornkapitalordningen utvides, og nærings- og IT-rettet forskning økes. Venstre gleder seg også over at satsingen på en tryggere hverdag vises i justisministerens budsjett. En økning på ca. 500 mill. kr skal gi raskere behandling av straffesaker, domstolene og politiet blir styrket, og innsatsen mot organisert kriminalitet trappes opp. Bevilgningene til internasjonal bistand øker med 6,5 pst. Dette er skritt mot målet om at bistanden skal utgjøre 1 pst. av BNI i løpet av seks år. Samtidig følges planen om gjeldslette for de fattigste landene opp. Venstre er en pådriver i arbeidet med å skape «Et enklere Norge» og «Et mer nyskapende Norge», bl.a. for å bedre arbeidsvilkårene for nyetablerere og små bedrifter. Jeg er derfor spesielt glad for at vi i budsjettforhandlingene klarte å forhindre Arbeiderpartiets angrep på aksjerabatten samt motstå deres forslag til forverring av delingsmodellen og fjerning av rederibeskatningen. Vi har forsvart disse ordningene fordi de ivaretar viktige grunnlag for vekst i sysselsetting og verdiskaping i Norge. Aksjerabatten gir familieeide bedrifter og småbedrifter en lavere verdiansettelse for å kompensere for en norsk særskatt på formue som gir disse arbeidsplassene et handikap i arbeidet med å legge opp kapital. Delingsmodellen må iallfall ikke forverres vesentlig, fordi den allerede gir nyskaperne tilnærmet dobbel beskatning av overskudd og dermed et dramatisk handikap i forhold til storkapitalen. Delingsmodellen diskriminerer nyskaperne og deres muligheter til å spare for fremtiden. Rederibeskatningen er laget for at rederiene skal fortsette å være registrert i Norge. Rederier, sjøfolk, skipsverft og skipsmeglere er uløselig knyttet til hverandre. Rederier kan utmerket godt drives fra skatteparadiser i andre deler av verden, men det vil gi langsiktige skadevirkninger for hele Norge, mest for Kyst-Norge, om de forsvinner. Forsvinner rederiene fra Norge, skal det mye til at fremtidens Knut Kloster-e bygger fremtidens «ResidenSea»-er ved et Fosen verft. Det er fremtidens arbeidsplasser som trues av Arbeiderpartiets stadige angrep for å forverre delingsmodellen, for å fjerne aksjerabatten og rederibeskatningen. Det er dette Venstre og de andre sentrumspartiene har stått sammen om å forhindre i disse budsjettforhandlingene. Vi har gått med på noen justeringer, og Arbeiderpartiet bør nå slutte med å gjøre disse angrepene til fanesaker. Jeg håper at det med dette forliket er skapt ro og langsiktighet omkring rammebetingelsene til den maritime næring, til nyskaperne og til de små og de familieeide bedriftene, og dermed til selve grunnlaget for fremtidig verdiskaping – og dermed for selve velferdsstaten. Dette statsbudsjettet gir til dels betydelige skatteletter for dem som tjener minst. Økningene i minstefradrag og personfradrag gir gunstige fordelingsvirkninger. Den betydelige økningen i minstefradraget gir store lettelser for lønnstakere med inntekt under 166 000 kr. Dette vil spesielt komme deltidsansatte og studenter til gode. En hovedoppgave for Venstre og sentrum er å gjøre det mer attraktivt å starte nye arbeidsplasser i Norge, lønnsomme arbeidsplasser som skal danne grunnlag for at fellesskapet i fremtiden får skatteinntekter nok til å utvikle Norge videre til et varmere og mer omsorgsfullt samfunn. Venstre ser nødvendigheten av at våre gamle industrier driver et kontinuerlig arbeid for å utvikle sin konkurranseevne. Dette blir mer nødvendig jo mer internasjonalt næringslivet blir. Den internasjonale arbeidsdelingen er en viktig årsak til at levekostnadene synker i Norge. Blodslitet og fattigdommen er i ferd med å bli borte som følge av mer og mer rasjonell vareproduksjon. De åpne markedene er en forutsetning for Velferds-Norges utvikling, men vi i Venstre er ikke blinde for de trusler som globaliseringen medfører. Maktkonsentrasjonene på kapitalsiden kan sette politikerne, som ivaretakere av fellesskapets interesser, fullstendig ut av spill. Derfor må vi politikere opptre like profesjonelt som storkapitalen. Vi må sette rammer og kunne bruke staten som eier for å kompensere for markedets ufullstendighet, samtidig som vi utvikler de verdiene vi er satt til å ivareta på vegne av fellesskapet. Venstre har verken statsskrekk eller skrekk for private eierinteresser. Venstrekapitalistene Christian Michelsen og Gunnar Knudsen industrialiserte Norge ved forrige århundreskifte, ved hjelp av utenlandsk kapital, men under nasjonal kontroll. Venstre mener at globaliseringen krever en udogmatisk politikk hva angår eierskap. Derfor mener Venstre at det er riktig at staten eier en blokkerende mindretallspost i bedrifter som skal fylle politiske mål, i tillegg til kommersielle, samtidig som vi gjerne avhender statens eierinteresser der hvor bedriftene skal opptre rent forretningsmessig. Venstre og de andre sentrumspartiene går imot Arbeiderpartiets ønske om et stort statlig investeringsfond for å ta hånd om de oppgaver jeg her har skissert. Venstre mener det er unødvendig å bygge opp enda et nytt byråkrati, en ny korporativ maktkonsentrasjon. Vi vil isteden bruke statlig kapital når det trengs, der hvor det trengs, etter forutgående demokratisk diskusjon. Mer enn 40 landsomfattende organisasjoner har vært hos finanskomiteen og fortalt hva de synes om Regjeringens budsjettforslag. Det er meget lærerikt, vi får klare meldinger om hvor skoen trykker. Vi står overfor tilsynelatende uløselige oppgaver for å klare å tilføre mer ressurser til skole, helse, omsorg, forskning, samferdsel. Selv om de ressurser vi tilfører alle disse områdene, som skal gjøre samfunnet varmere, tryggere og mer fremtidsrettet, aldri har vært større, klages det likevel fra nær sagt alle hold. Jeg holdt på å si at de høres ut «som SV-ere … alle sammen», for å sitere Djupedal. Derfor mener vi i Venstre at den aller viktigste reform dette storting må enes om i det nye hundreåret, er en radikal omstilling av det offentlige apparat. Jeg ser ingen mulighet til å tilføre offentlig sektor større andel av verdiskapingen i Norge enn det vi allerede gjør. Det er min overbevisning at Norge er overadministrert, og at fremtidige, og nødvendige, overføringer til omsorg, til skole og til helse bare oppnås ved at vi flytter mennesker og ressurser fra byråkratiets interne kontorer og ut der hvor borgerne trenger dem. Det er historisk sus over dette budsjettet. Ved inngangen til det nye hundreåret har Arbeiderpartiet for første gang gitt sin støtte til et budsjett laget av en annen regjering. For Venstre er dette spesielt tankevekkende. Venstre gikk inn i dette hundreåret med både det politiske og det ideologiske hegemoniet i norsk politikk og samfunnsliv. Mange av våre sosialliberale ideer er senere blitt felles tankegods. Ved inngangen til det nye hundreåret har den sosialliberale ideologi styrket sin rolle. De fleste partier bekjenner seg til Venstres verdier, men med svært varierende styrke – og overbevisning. Men Venstre er det samme radikale reformpartiet som det var ved inngangen til det hundreåret vi er i ferd med å forlate. Venstre-folkene stod den gang for omstillingen av Norge fra bondesamfunn til industrisamfunn. Venstre står også nå for de nye, radikale reformer i omstillingen av Norge fra industrisamfunn til kunnskaps- og informasjonssamfunn. Venstre er optimistisk med tanke på fremtiden, vi ser at det er mulig å skape et mer fleksibelt arbeidsliv, et arbeidsliv mer tilpasset arbeidstakernes egne behov. Det er derfor også behov for radikale reformer til erstatning for noen av de ordninger som ble nødvendiggjort av den gamle klassekampen. Venstres ideologi trenger ingen tilpasninger til den nye tid, slik sosialistiske og konservative ideer opplever det ved inngangen til det nye hundreåret. Noen ideologier er døde, men den sosialliberale lever i beste velgående. De store, radikale reformene Venstre går inn for inn i det neste hundreåret, har denne visjonen: «Et enklere, mer nyskapende og mer bærekraftig Norge!» Dette er også blitt sentrumsregjeringens visjon.