Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-17:
Først en takk til interpellanten for nok en anledning til å diskutere arktiske spørsmål, som er viktig for Norge. Nordområdene er, som det har vært sagt tidligere i dag, vårt viktigste strategiske satsingsområde utenrikspolitisk. I Jyllands-Posten i går kunne vi lese at Danmarks arktiske ambassadør trakk fram samarbeidet mellom statene i det arktiske området som forbilledlig. På det nåværende tidspunkt, sier han, er det ingen grunn til å være bekymret for konfrontasjoner om Arktis. Det er faktisk et så godt samarbeid mellom disse statene at det er grunnlag for at andre stater kanskje kunne lære noe av dette samarbeidet. Jeg deler utenriksministerens betraktninger omkring det rammeverket som er bygd, og de prosessene som har ført fram til denne suksessen. Men selv om vi har et rammeverk, betyr det ikke at vi er ferdig med byggverket. Det er helt riktig som interpellanten peker på, at med de mulighetene som byr seg for ny økonomisk aktivitet og for ny verdiskaping, som vil være viktig for veldig mange i regionen, kommer det også noen utfordringer. Det er teknologiske utfordringer, og det er menneskelige utfordringer. Dette er noe vi må ha et forhold til, og forsøke å være i forkant av. Så er det politikkens hemsko at vi nesten alltid blir hengende etter utviklingen. Det er nesten en naturlov. Så skal vi anstrenge oss for å forsøke å oppheve den naturloven, og da blir denne typen debatter viktig. Det internasjonale parlamentarikersamarbeidet har – på den konferansen som ble holdt i høst – gruppert utfordringene man nå står overfor i Arktis, i tre hovedområder. Den ene utfordringen er knyttet til det framtidige arktiske samarbeidet, der Arktisk råd må ha en kjernefunksjon. Arktisk råd må fortsette på den veien man har gått, som baserer seg på konsensus, bred enighet og bred deltakelse fra berørte parter – det være seg andre staters observatører eller urfolk. Men det er også sånn at man fra parlamentarisk hold etterlyser om ikke Arktisk råd kan forsøke å utvide sitt område, undersøke nye områder for juridisk bindende avtaler. Man kan, om det ikke blir en fast, internasjonal organisasjon, i hvert fall se på om det er mulig med en utvidelse i denne retningen, basert på at det er åtte stater – med tiltredende deltakere. Når det gjelder de økonomiske mulighetene, er det noen områder man må være oppmerksom på. Det er tunge miljøperspektiver i regionen. Det er sårbare områder. Det er en region som fort og ganske kraftig får merke konsekvensene av de globale klimaendringene. Det er viktig å være oppmerksom på at det – i motsetning til i Antarktis – bor folk her, og det er også i alle statene som er involvert, store urfolksgrupperinger som man skal ta særlig hensyn til. Det har man gjort så langt, og det må vi også fortsette med i framtiden. Og ikke minst er det et unisont krav fra parlamentarisk hold at hvis man skal ta ut økonomiske verdier i området, må man også sørge for at det er ringvirkninger, slik at de folkene som bor der, får ta del i den verdiskapingen som skjer. Mange samfunn, kanskje spesielt mange av urfolkssamfunnene, preges av betydelige sosiale problemer – betydelige sosiale problemer som kan forklares historisk helt tilbake til kolonialiseringen. Det er interessant å merke seg at det er stor internasjonal oppmerksomhet rundt det konseptet Norge har utviklet knyttet til helhetlige forvaltningsplaner. Det vi har gjort i havområdene våre, er interessant og oppfattes som relevant internasjonalt med tanke på hvordan man som internasjonale partnere i et område, selv om rammeverket er på plass, skal kunne bygge dette. Kan vi tenke oss at vi klarer å skape internasjonale, helhetlige forvaltningsplaner for de områdene som ikke sorterer under bare ett lands jurisdiksjon? Og sist, men ikke minst viktig, gjelder det levekårene for menneskene i Arktis. Menneskerettigheter skal ligge i bunn, man skal respektere urfolkene som bor der. Den utviklingen vi skal ha, skal være kunnskapsdrevet, basert på kunnskap om de folkene som bor der. Herunder er det viktig med et utvidet kunnskapsbegrep, ikke bare det moderne forskningsmessige begrepet, men at man også baserer seg på tradisjonell kunnskap. Hvis vi klarer å kombinere dette, har vi et grunnlag for å være framoverlent, ta i bruk de mulighetene som er der, men man må gjøre det på en måte som er forbilledlig også for mange andre regioner på vår klode.