Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-12:
Filmen «Made in Dagenham» går nå på kino. Den handler om hvordan den første likelønnsloven i Storbritannia kom på plass. Ford-fabrikken i Dagenham i London var i 1968 den største bilfabrikken i Europa, med om lag 55 000 mannlige ansatte og 187 kvinnelige ansatte, som sydde trekkene til bilsetene. Lønnen kvinnene får, er den samme som ufaglært arbeidskraft. Men, som heltinnen spør seg, er det fordi arbeiderne er ufaglærte, eller er det fordi de er kvinner? Kvinnene tar opp kampen, streiker, får fabrikken stengt, reiser landet rundt for å få kvinner på andre bilfabrikker til å streike. I et desperat øyeblikk roper vår heltinne til mannen sin: Hva er det du tror dette egentlig handler om? Vi vet hva dette handler om. Kampen for likelønn går rett i kjernen av det som er kvinnefrigjøringen og likestillingskampen. Det handler både om økonomisk selvstendighet for kvinner og om at verdien av kvinners arbeid skal vurderes og prises like høyt som verdien av menns arbeid. Kvinners bidrag til velferdsstaten og til velferdssamfunnet er betydelig. Nå må de få lønn som fortjent. I forrige periode satte regjeringen ned Likelønnskommisjonen, som ga en bred gjennomgang av lønnsforskjellene i Norge. Timelønnsgapet mellom den gjennomsnittlige manns- og kvinnelønnen i Norge er på 15 pst. I tillegg vet vi at inntektsgapet mellom kvinner og menn er langt større, ettersom menn har kapitalinntekt, arbeider mer og når høyere i stillingshierarkiet. Kommisjonen viser også at kampen for likelønn må skje på mange politikkområder: i arbeidslivspolitikken, i arbeidsgiverpolitikken, i den rene likestillingspolitikken og i familiepolitikken. Et kjønnsdelt arbeidsmarked, mye deltidsarbeid og den kjønnsdelte arbeidsdelingen av hjemme- og omsorgsarbeid må ta hovedskylden for lønnsgapet mellom kvinner og menn i Norge. Meldingen vi behandler i dag, er en oppfølging av Likelønnskommisjonen. I meldingen gjør vi følgende grep: Vi vil sikre lønnsstatistikk knyttet til kjønn på virksomhetsnivå og plikt for arbeidsgiver til å opplyse om lønn ved mistanke om diskriminering. Vi skal også presisere de rettighetene foreldre har under og etter foreldrepermisjon, for å hindre svekkede ansettelsesvilkår og svakere lønnsutvikling. Det er ikke sjelden man kommer tilbake fra permisjon og har fått andre arbeidsoppgaver enn dem man hadde før permisjonen. Vi legger til rette for et mer likestilt foreldreskap gjennom en tydeligere tredeling av foreldrepermisjonen. Kvinners mulighet til å delta i arbeidslivet har blitt muliggjort gjennom en sjenerøs foreldrepermisjon og full barnehagedekning. Likevel får vi kvinner en svakere lønnsutvikling når vi får barn. Det skyldes nok at det fremdeles er kvinner som tar hovedansvar for barna. Med tredelingen vil vi styrke fedrekvoten, la den frie kvoten bli diskutert og at likere fordeling av omsorgsarbeidet skal begynne når barnet er lite, og fortsette etter hvert som de vokser til. Målet er altså at en likere fordeling av omsorgsarbeidet hjemme skal bli varig. Vi foreslår også å gi kvinner rett til én time betalt ammefri hver dag til barnet er ett år. Det gir et incentiv for mødre til å gå tidligere tilbake til jobb, og det kan igjen påvirke uttak av permisjonen. Vi tar viktige skritt i denne meldingen, men det er noen som gjenstår. Jeg vil spesielt trekke fram deltidsspørsmålet. Soria Moria II har slått fast at regjeringen vil vurdere lovendringer for å styrke retten til heltid. To av regjeringspartiene har på landsmøtene sine i vår vedtatt offensiv politikk på dette feltet. Jeg vil avvise at alle forslag som høyresiden fremmer om at å svekke fagbevegelsen, svekke stillingsvernet, svekke arbeidstidsbestemmelser og konkurranseutsette, er strategier for likelønn. Tvert imot ser vi at høyresidens politikk øker lønnsgapet. Det er med SV i regjering vi har fått bevegelse på dette feltet, som har vært et tema minst siden kvinnestreikene i London i 1968. I Norge har dette vært et politisk spørsmål helt siden kvinner tok det opp på LO-kongressen for over 100 år siden. Som jentene i Dagenham feirer vi at vi i dag tar et stort skritt i riktig retning, men vi er utålmodige etter å ta de neste.