Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Ideelle og frivillige organisasjoner og stiftelser utfører årlig over 38 000 årsverk innen velferdsfeltet i Norge, med hovedvekt på helse- og omsorgssektoren. Ideelle velferdsprodusenter har historisk sett vært pionerer på en rekke helse- og omsorgsoppgaver som siden har blitt oppgaver for velferdsstaten. Samtidig som de ideelle aktørene er en integrert del av det samlede offentlige tjenestetilbudet, opptrer de også som et alternativ og korrektiv til de offentlige institusjonene. Fremskrittspartiet har merket seg at det har kommet sterke signaler om at disse ideelle tjenesteleverandørene kan være borte i løpet av 5–10 år, om det ikke nå blir tatt sentrale grep for å forhindre en slik utvikling, og det er denne bekymringen som danner bakteppet for Fremskrittspartiets representantforslag. Bakgrunnen for denne utviklingen er regjeringens ideologiske tilnærming til alle aktører som ikke er offentlige. Vi hørte det senest i forbindelse med spørretimen sist onsdag, da kommunalministeren ble spurt om hvorfor ikke boligbyggelag kunne få bygge ut omsorgsboliger. Da svarte kommunalministeren at «eg trur det norske folket forstår at høgresida i norsk politikk har eit anna ideologisk syn på dette enn den raud-grøne regjeringa, som er oppteken av fellesskapet, og av at fellesskapet skal ha ei styring over eit så viktig område som helse og omsorg er». Det er denne type signaler som sendes ut, og som i tillegg til oppdragsdokumenter danner grunnlag for beslutningene ute bl.a. i helseforetakene. Resultatet ser vi gjennom at det offentlige nå bygger opp tjenestetilbud som har som eneste mål å konkurrere ut velfungerende helse- og omsorgstilbud som i en årrekke har vært levert av ideelle organisasjoner eller private leverandører. Vi ser at meget velfungerende fag- og kompetansemiljø blir brutt opp, mens det offentlige må bygge opp tilsvarende nærmest fra bunnen av. Et eksempel har vi i saken vi skal behandle etterpå: Sanitetskvinnenes tilbud på Kløverhagen er lagt ned, det gode fagmiljøet går i oppløsning, og de som blir skadelidende, er de mange pasientene som får et langt dårligere tilbud. Frelsesarmeen har nå sluttet å drive sykehjem. Kløverinstitusjoner er lagt ned eller står i fare for å bli lagt ned. Det spøker for flere av de tilbudene Bymisjonen gir. Dette er dårlig samfunnsøkonomi, det er kortsiktig tenkning, og det er en forringelse av helsetilbudet. Fremskrittspartiet vil understreke behovet for et mangfold av tjenesteleverandører for å kunne sikre brukerne av helse-, omsorgs- og sosialtjenester en større valgfrihet, samtidig som det kan bidra til å fremme bedre kvalitet på tjenestene. Det er derfor viktig å få på plass et godt samspill mellom det offentlige, privat kommersiell sektor og privat ideell sektor for å sikre god samfunnsutvikling. Forståelse for og kunnskap om de ulike aktørenes rammebetingelser og samfunnsbidrag er etter vår oppfatning av stor betydning for demokratiutvikling, vitalisering, fornyelse og kvalitetsheving av velferdstilbudene. Den ideelle sektoren er ikke en homogen masse, like lite som private kommersielle. Noen baserer seg i stor grad på innsats fra medlemmer og frivillige, mens andre kan bygge sin drift på et verdigrunnlag og utføre sitt arbeid i stor grad ved hjelp av fast ansatte, kanskje med et lite innslag av frivillighet. Andre igjen kan framstå som sterke talerør og opinionsdannere for pasientgrupper, samtidig som de tilbyr hjelp til disse gruppene. Noen private kommersielle driver nærmest på samme grunnlag og på nonprofitbasis som de ideelle. Andre klarer å levere de tjenestene som blir bestilt av det offentlige, og likevel drive butikk ved siden av. Jeg skulle ønske at vi i langt større grad hadde brukerfokus og konsentrerte oss om kvalitet og omfang på tjenestene, og i langt mindre grad var opptatt av hvem som yter tjenestene. Forutsetningen er selvsagt at de tjenester som skal betales av fellesskapet, skal leveres i henhold til den kvalitet og i det omfang som fellesskapet har bestilt. Vi har lang tradisjon i Norge for at det offentlige kjøper tjenester fra private helsetilbydere, både kommersielle og ikke-kommersielle. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at vi som nasjon ville bli mye fattigere hvis vi ikke hadde denne muligheten. Individet har rett til å kunne påvirke sin hverdag i et demokrati. Et økt tilbud av ulike leverandører med ulike løsninger er derfor et viktig bidrag til å bryte sosialt utenforskap. Kjente rammebetingelser og forutsigbarhet er også viktige forutsetninger for leverandørene for å skape innovasjon og nytenkning, noe vi absolutt trenger for å møte utfordringene vi vet kommer. Og her har, som sagt, de private vært pionerer. I Europa er det flere land som har fått på plass en slik samfunnskontrakt, noe vi kan se av oversikten vi finner hos CEDAG. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har pekt på den svenske overenskomsten. Vi mener det haster å få på plass noe tilsvarende i Norge. For Fremskrittspartiet er det viktig at en samfunnskontrakt ikke må ha som formål å forskjellsbehandle en gruppe aktører framfor en annen, men at hensikten må være å definere de ulike tjenesteleverandørenes roller og gjennom det bidra til likeverdige rammebetingelser for alle aktører uavhengig av eierform. Det haster med å få løst situasjonen for de ideelle organisasjonene, men de private kommersielle må også holdes løpende orientert om dette arbeidet, slik at de har en mulighet til å komme med sine innspill, og at vi slipper konkurransedrivende effekter. Med dette vil jeg få ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.