trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2021-05-28:
Det spørsmålet som representanten Urbø tok opp her i stad, om det prinsipielle rundt hvordan denne saken blir behandlet, er noe som Stortinget bør legge seg på minnet. Til representanten Grimstads beskrivelse av behandlingsformen – som om vi bidrar til å utsette og forpurre av byråkratiske årsaker: Nei, det handler om hvordan vi demokratisk, i landets nasjonalforsamling, behandler spørsmål som omhandler Norges deltakelse i EU-beslutninger som har økonomiske konsekvenser for Norge over år. I saken her ble det beregnet til over 600 mill. kr i perioden. Til representanten Grimstad, som – når vi viser til at saken ikke er behandlet i EØS-komiteen – sier at både han selv og representanter fra Senterpartiet møter i EØS-komiteen stadig vekk, og at det ikke er noe grunnlag for å tro noe annet enn at en får tilslutning der til dette forslaget: Da roter representanten Grimstad fullstendig med hva dette handler om. EØS-komiteen er jo ikke et organ på Stortinget – jeg vet ikke om det er Europautvalget som representanten Grimstad forsøkte å vise til. EØS-komiteen er et fellesorgan i EØS-strukturen, mellom EFTA-landene i EØS på den ene siden og EU på den andre siden, der de formelle rammene for EFTA-landene i EØS sin deltakelse i ulike beslutninger blir avklart. Det er først gjennom beslutningen der at rammene for norsk deltakelse og hva som til sjuende og sist blir norske forpliktelser gjennom de vedtakene, blir avklart. Det er nettopp derfor det er viktig at vi gjør ting i riktig rekkefølge. Senterpartiet er åpen for å diskutere saken når vi har et grunnlag fra EØS-komiteen å ta stilling til. Men at en her har en førtidig behandling i Stortinget, før vi vet hva som er de endelige rammene for den beslutningen som Stortinget takket ja til, er avklart – det er uklokt. Stortinget bør som landets nasjonalforsamling vite å behandle saker i riktig rekkefølge og på en ansvarlig og klok måte.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2021-05-28:
For andre gang i dag har vi satt på sakskartet i Stortinget en sak som omhandler at Stortinget skal slutte seg til et EU-program før en kjenner de fulle konsekvensene av hva denne tilslutningen vil innebære. I denne saken har det ikke blitt fattet noen beslutning i EØS-komiteen. Den foreligger ikke, og EØS-komiteen er jo fellesorganet mellom EFTA-landene i EØS og EU som må avklare rammene for Norges deltakelse i ulike beslutninger. Men i motsetning til forrige sak, der dette heller ikke var gjort, går denne saken ytterligere lenger. Det er heller ikke fattet en endelig beslutning i EU om hva dette programmet skal innebære. Det at Stortinget både før saken har vært i EØS-komiteen og før det har vært fattet endelig vedtak i EU om hva denne saken vil innebære, skal fatte vedtak i landets nasjonalforsamling som binder Norge både økonomisk og politisk til programmet, mener Senterpartiet er uklokt, og vi vil gå imot den tilslutningen som blir foreslått her. Vi står midt i en pandemi, og det har i Stortinget i mange sammenhenger vært behov for å fatte raske vedtak på grunn av at store konsekvenser kan ramme både arbeidsfolk og bedrifter i Norge. Men hva er det som haster så avgjørende at Norge må fatte en beslutning i Stortinget før en kjenner det endelige vedtaket i EU om programmet, og før saken har vært i EØS-komiteen? Det er god grunn til å stille spørsmål ved hvorfor regjeringspartiene og – i denne sammenhengen – støttepartiet Arbeiderpartiet velger å gjøre det på en slik måte. Det er tvert imot gode grunner til å stille spørsmål ved hva Norge har å tjene på å tilslutte seg slike typer programmer og strukturer, som vi med sikkerhet vet så langt innebærer økonomiske konsekvenser for Norge, anslagsvis 200 mill. kr i programperioden. Det er mange fine formuleringer her om hva slags ambisjoner EU har knyttet til dette programmet, men det det handler om til sjuende og sist, er jo Norge med vår arbeidslivsmodell, vår organisering av arbeidslivet. I forrige sak snakket en om hvordan vi organiserer det norske arbeidslivet, at vi ikke har noen minstelønnsmodell, at vi har høy organisasjonsgrad, og at vi ikke er enige i EUs planer om en minstelønn. Men det at vi i Norge selv organiserer vårt eget arbeidsliv og ikke ukritisk innordner oss ulike programmer og beslutninger som EU har, det er fornuftig. Jeg vil med det si at jeg er imot de forslagene som er fremmet av flertallet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Stortinget gir i denne saken sin tilslutning til gjennomføring av EUs direktiv om tilgjengelighet til offentlige organers nettsteder og mobilapplikasjoner og nødvendige endringer i lov om likestilling og forbud mot diskriminering, for å gjennomføre direktivet i norsk rett. Dette vil i hovedsak innebære nye krav om universell utforming av nye intranett og ekstranett og forhåndsinnspilte tidsbaserte medier samt nye krav om tilgjengelighetserklæringer og tilbakemeldingsfunksjon. Direktivet bidrar til at tjenester og innhold som legges ut på offentlige organers nettsteder og mobilapplikasjoner, blir mer tilgjengelige for brukere ved at det brukes felles europeiske standarder. Innføringen av direktivet og nødvendige lovendringer bidrar til et mer tilgjengelig samfunn, og det er derfor også et bidrag til oppfølging av våre forpliktelser gjennom FNs konvensjon om rettigheter til personer med nedsatt funksjonsevne – en konvensjon som et enstemmig storting har sluttet seg til. Når nye regler innføres, er det nødvendig at myndighetene følger opp, og gjennom lovendringer blir det nå nye krav til rapportering og håndheving, bl.a. ved at det innføres en tilgjengelighetserklæring. Den saken vi behandler i dag, har en lang forhistorie. Direktivet ble første gang hørt i 2017 – da med en vurdering av om direktivet også skulle omfatte bl.a. privat sektor. Så ble forslag til gjennomføring av direktivet hørt i 2019. I proposisjonen legger regjeringen fram lovendringer som i all hovedsak kun dreier seg om offentlige virksomheters nettsteder. Regjeringen viser til at regelverket for privat sektor vil håndteres i arbeidet med EUs tilgjengelighetsdirektiv for varer og tjenester. Komiteen slutter seg til disse vurderingene. Men flere organisasjoner har etterlyst tiltak på flere områder enn innføringen av dette EU-direktivets minimumsbestemmelser. For Arbeiderpartiet er det viktig å få på plass gode regler for universell utforming også i privat sektor for å sikre et mer likestilt samfunn, der personer med funksjonsnedsettelser også har tilgang til varer og tjenester de har behov for, slik flere høringsinstanser har påpekt. Det samme gjelder for synstolking av film brukt som læremiddel, der det i dag gis synstolking på individuelt grunnlag. Arbeidet med å skape et universelt utformet samfunn, som har plass til alle og gir lik tilgang til å delta i utdanning, arbeid og demokratiske prosesser, er langt fra over med innføring av dette direktivet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
I innstillingen har regjeringen gått inn for å innføre direktivet som et minimumsdirektiv og gi åpning for noen unntaksbestemmelser. Det medfører bl.a. at det i skoler og barnehager fortsatt vil bli krav om individuell tilrettelegging for synstolking for blinde, mens Blindeforbundet og andre organisasjoner ønsker seg dette som en mer generell regel. Kan statsråden si noe om hvorfor man velger å ikke innføre et strengere krav i diskrimineringsloven når det gjelder synstolking for blinde, enn den individuelle rettigheten som ligger der per i dag?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Stortinget skal i denne saken behandle lovforslag fra regjeringen om forlengelse av det midlertidige unntaket fra avkortingsreglene for alderspensjon i de lovbestemte offentlige tjenestepensjonsordningene. Det gjelder endringslovene av 20. mars 2020 i lov om Statens pensjonskasse, i lov om pensjonsordningen for apotekvirksomhet mv. og i lov om pensjonsordning for sykepleiere. For arbeidsinntekt som gir rett til medlemskap i de respektive tjenestepensjonsordningene, avkortes normalt alderspensjon og avtalefestet pensjon fra de tre lovfestede ordningene. Samme regler gjelder også for kommunal tjenestepensjon. I løpet av noen hektiske dager i mars 2020 behandlet Stortinget en rekke økonomiske tiltak for å dempe konsekvensene av covid-19-pandemien. Opposisjonen i Stortinget tok initiativ til forhandlinger med regjeringspartiene om en kraftig forbedring av regjeringens forslag til tiltak, og det ble oppnådd en historisk enighet mellom alle partier. Ett av tiltakene var å gi et midlertidig unntak fra avkortingsreglene for alderspensjon – AFP – for å sikre tilgang på nødvendig helsepersonell, enten gjennom frivillig rekruttering eller, om nødvendig, ved beordring. Alderspensjonister ble vurdert som aktuelle dersom behov for økt tilgang på helsepersonell skulle oppstå. Gjeldende unntak ble opprinnelig innført fram til 1. november 2020, men ble i oktober 2020 enstemmig vedtatt forlenget til 1. juli 2021. I tillegg sørget opposisjonen da for at også apotekere, grossister og tilvirkere av legemidler som stiller til beordret tjeneste, ble omfattet av det midlertidige unntaket. Andre grupper, f.eks. ansatte ved sykehusapotekene, ble imidlertid ikke omfattet. I den saken vi har til behandling i dag, fremmer regjeringen forslag om en ny forlengelse av unntaket til 1. januar 2022, med samme begrunnelse som tidligere: å sikre tilgang på nødvendig helsepersonell, bl.a. under ferieavvikling og fordi tilgangen på utenlandsk helsepersonell er usikker. Komiteen støtter regjeringens forslag om ny utvidelse og forutsetter at unntaket også i fortsettelsen vil omfatte kommunal sektor. Komiteens innstilling er enstemmig.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Stortinget gir i dag samtykke til ratifikasjon av ILO-konvensjon nr. 189 om anstendig arbeid for arbeidstakere i private hjem. Konvensjonen skal sikre en internasjonal standard som gir arbeidstakere i private hjem grunnleggende rettigheter i et arbeidsforhold, og regulerer de fleste sider av et arbeidsforhold som angår arbeidstakere i private hjem. Gjennomføring av konvensjonen krever lovendringer, og for å kunne oppfylle konvensjonen må virkeområdet til forskriftshjemmelen i arbeidsmiljøloven § 1-5 andre ledd utvides til å omfatte alt arbeid, ikke bare husarbeid, tilsyn eller pleie. Flertallet i komiteen viser i den forbindelse til Stortingets behandling av Prop. 154 L for 2020–2021. Flertallet viser til at Arbeids- og sosialdepartementet vil fastsette en endret forskrift om arbeid i private arbeidsgiveres hjem eller hushold for sikre oppfyllelse av konvensjonen, og at endringene vil omfatte styrkede rettigheter knyttet til diskriminering, permisjon, arbeidstid og vern mot vold og trusler, samt adgang til å bringe inn saker om bl.a. permisjonsrettigheter for Tvisteløsningsnemnda. Flertallet slutter seg til at Arbeidstilsynet gis myndighet til å føre tilsyn med forskriften, og vi imøteser snarlig oppfølging av dette. I resten av innlegget vil jeg snakke på vegne av Arbeiderpartiet, og jeg viser i den forbindelse til merknader vi står sammen med SV og Senterpartiet om. Vi mener at det i utforming av forskriften vil være viktig å inkludere alle arbeidsforhold og tilknytningsformer til hjemmet som fører til utnytting av personer som arbeider i hjemmet, samt å sikre at det gis tilstrekkelig tilsynsmyndighet og bøter for brudd på forskrift. Det mest oppsiktsvekkende i denne saken er imidlertid at Fremskrittspartiet igjen fremmer forslag om minstelønn. Det er en ordning som er veldig unorsk, og fjernt fra det Arbeiderpartiet står for. Vi har lang tradisjon for at partene i arbeidslivet har ansvaret for lønnsdannelsen i Norge, ikke politikerne. Lønn skal ikke bestemmes i Stortinget, men gjennom forhandlinger mellom arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden. Politikerbestemt lønn vil være en farlig vei å gå. En svekkelse av det kollektive avtalesystemet med frontfagsmodellen vil sette norsk industri og tusenvis av arbeidsplasser i fare og føre til økte forskjeller. Minstelønn vil dessuten føre til et dårligere lønnsnivå, og heller bli et tak enn et gulv for de lavtlønte. Jeg er glad for at fagbevegelsen og et overveldende flertall i norsk politikk, sammen med de nordiske landene, kjemper hardt mot ideen om å innføre et minstelønnsdirektiv i EU. Skulle det bli fremmet og vedtatt, vil det bryte fundamentalt med den norske modellen for lønnsdannelser. I så fall vil det være helt avgjørende at vi får unntak som gjør at vi kan beholde vår modell. Det er derfor avgjørende viktig at regjeringen følger prosessen i EU tett og orienterer Stortinget fortløpende. Jeg vil med det anbefale innstillingen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Jeg merket meg at statsråden ikke kommenterte forslaget fra Fremskrittspartiet om minstelønn. Jeg vil gjerne utfordre statsråden til å si noe om hva han mener om minstelønn, og hva regjeringen gjør for å hindre at minstelønnsdirektivet blir innført i Norge.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
I innstillingen har noen av partiene på Stortinget en merknad og fremmer et forslag knyttet til etableringen av Det europeiske arbeidsmarkedsbyrået, og er bekymret for hvordan denne saken påvirker ELA. Kan statsråden si noe om hvordan denne saken vil påvirke vårt forhold til Det europeiske arbeidsmarkedsbyrået?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Takk for redegjørelsen og statusen for ELA. Da oppfatter jeg statsrådens svar slik, og vil gjerne ha det bekreftet, at denne saken har ingenting med vårt forhold til ELA å gjøre.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2021-05-28:
Da de mest inngripende tiltakene i det norske samfunnet siden krigen ble innført for å redde liv og helse i fjor, kom regjeringen på kort tid til Stortinget med en kraftfull tiltakspakke for å møte konsekvensene av disse for arbeidstakere og næringsliv. Alt fra å sørge for barnepass slik at kritisk helsepersonell kunne møte på jobb, til inntektssikring for arbeidstakere som ble permittert, og støtteordninger til næringslivet for å redde arbeidsplasser fra å gå tapt skulle samtidig på plass. Derfor var det også viktig og riktig at Stortinget – også på kort tid – gjorde jobben vår med å lytte til berørte parter og fylle ut tiltakene for at de som ble hardest rammet av at Norge ble stengt ned, skulle få trygghet og forutsigbarhet. Resultatet var en enighet som alle partiene i Stortinget sluttet seg til, bl.a. tidsbegrensede unntak for avkortingsregler for alderspensjon og AFP. Nå vedtar et like samlet storting forlengelse av det tidsbegrensede unntaket for avkorting, og det er Høyre glad for. Men når det er sagt, har vi også hele tiden ment at regjeringen skal tilpasse de inngripende tiltakene og kompensasjonsordningen for disse til den faktiske situasjonen. Det betyr at vi hele tiden har ønsket klare tidsbegrensninger for å kunne åpne opp dersom situasjonen tilsier det, men samtidig også hele tiden vært veldig klare på at vi skal forlenge når det er nødvendig. Det har vært godt å se hvordan Norge har jobbet sammen i denne perioden, at vi har kunnet mobilisere kvalifisert og nødvendig personell ved behov. I denne saken ser vi hvordan avkortingsregler blir en barriere for å melde seg til tjeneste. Det må alltid lønne seg å arbeide, og den refleksjonen bør vi ta med oss i andre debatter om andre ytelser og ordninger også. Når vi skal lære av denne pandemien, mener jeg at dette legger et grunnlag for å se på varige endringer på flere områder – men den debatten tar vi ikke i dag. Regjeringspartiene har hele tiden ønsket å legge til rette for at kvalifisert og nødvendig personell kan mobiliseres uten avkorting eller bortfall av pensjon. På det tidspunktet dette ble diskutert tidligere, var vi i en annen smittesituasjon der mange tiltak var rullet tilbake, og vi så det da som unaturlig å utvide midlertidige tiltak til flere grupper. Vi viste også til at f.eks. de som mottar pensjoner fra pensjonsordningen for apotekervirksomhet, kunne tiltre stillinger på pensjonistvilkår der de kan jobbe uten reduksjon av alderspensjon. Det mente vi løste utfordringene på det tidspunktet. Men så har situasjonen endret seg igjen, og i dag tilpasses tiltakene igjen til situasjonen. Det er nettopp derfor regjeringen foreslår å forlenge de eksisterende ordningene, og det slutter selvfølgelig regjeringspartiene i Stortinget seg til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Lovforslaget som behandles i dag, legger til rette for at kvalifisert og nødvendig personell ved behov kan mobiliseres til arbeid i helsesektoren med å bekjempe koronapandemien. Forslaget innebærer at arbeidsinntekten for slikt arbeid ikke avkorter offentlig tjenestepensjon fram til 1. januar 2022. Jeg er glad for at komiteen støtter forslaget. Forslaget legger til rette for at pensjonister kan stille til tjeneste i en pandemisituasjon der det overordnede formålet er at den offentlige helsetjenesten oppretter nødvendig helsehjelp, og forslaget er med på å gjøre dette mulig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Nå har egentlig mye av dette blitt beskrevet, bl.a. av saksordføreren, på en god måte, så jeg skal ikke gå gjennom alle delene av dette. Men ratifikasjon av konvensjonen krever en lov- og forskriftsendring, og det er derfor vi har saken til behandling i Stortinget i dag. En mindre endring må gjøres i arbeidsmiljøloven for å gi Arbeids- og sosialdepartementet en dekkende hjemmel for å fastsette de nødvendige forskriftshjemlene, og de har allerede vært på høring. I Norge antar vi nok at konsekvensene av reguleringen av arbeid hjemme hos private arbeidsgivere ikke vil bli så store, fordi antall arbeidstakere antas å ligge lavt. Arbeid med barn og eldre og syke og lignende omsorgsoppgaver utføres i Norge i stor utstrekning utenfor private hjem. Der arbeidet utføres i private hjem, vil det ofte være en virksomhet som er arbeidsgiver. Det er viktig å si at det å ratifisere konvensjonen fra ILO ikke bare handler om våre egne regler i Norge på dette området – de er i all hovedsak på samme nivå – men det er også et viktig bidrag i arbeidet med å sikre arbeidstakeres rettigheter internasjonalt, gjennom at vi støtter opp om og styrker ILOs arbeid. Jeg er derfor glad for at flertallet i komiteen støtter ratifikasjonen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Minstelønn er en veldig dårlig idé. Det betyr ikke automatisk at det er en dårlig idé overalt, i alle land i verden. Men i Norge har vi organisert arbeidslivet vårt slik at vi har høy organisasjonsgrad. Det betyr at partene forhandler. Så har vi også den mekanismen at der vi mener det er behov for en lovfestet minstelønn fordi vi ser at det har vært utstrakt bruk av lønnsdumping f.eks., har vi allmenngjorte tariffer. Det betyr at forslaget om minstelønn i et land som Norge i verste fall vil være med på å underminere eller skade vår arbeidslivsmodell. Derfor har regjeringen, både nå og tidligere, engasjert seg veldig sterkt bl.a. opp mot forslag som kommer fra EU-kommisjonen om å innføre minstelønn i EU, i den grad det skulle være EØS-relevant.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Jeg vil takke Stortinget og komiteen for at vi får behandlet denne saken i inneværende stortingssesjon. Det er viktig, for det innebærer – gitt behandlingen også i EØS-komiteen – at vi får deltatt fra oppstart i EUs program for sysselsetting og sosial innovasjon. Norge er en del av det felles europeiske arbeidsmarkedet, og det å ta del i EUs program for sysselsetting og sosial innovasjon vil være en sentral og nyttig inngang for Norge for å sikre god og løpende kontakt om politikkutviklingen i EU og EUs medlemsland innenfor arbeids- og sosialområdet. Det europeiske sosialfond pluss skal støtte, supplere og tilføre verdi til medlemsstatenes politikk for å oppnå en rekke formål innen arbeids- og sosialpolitikken. Vi ønsker å delta i den avgrensede delen om sysselsetting og sosial innovasjon, EaSI. For denne delen er det fastsatt en rekke operasjonelle mål, slik som å utvikle sammenlignende analytisk kunnskap og legge til rette for en effektiv og inkluderende deling av informasjon, gjensidig læring, støtte til nettverk på europeisk nivå og dialog med bl.a. berørte parter. Å være en del av internasjonale nettverk hvor vi kan dele informasjon om vår arbeidsmarkedssituasjon og våre tiltak, har vært nyttig gjennom koronakrisen, og det vil være nyttig fremover for å håndtere strukturelle forhold i arbeidsmarkedet. Sentrale utfordringer i arbeidsmarkedet er ikke særnorske, men i stor grad de samme som andre europeiske land også står overfor. Deltakelse i EUs program om sysselsetting og sosial innovasjon vil bidra til flere møteplasser og samarbeidsarenaer hvor EUs politikk blir diskutert og utformet, der aktuelle EØS-saker kommer opp til diskusjon. En slik bredde i engasjementet vårt er viktig for å kunne drive en effektiv europapolitikk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Det kan jeg gjøre. Det er ingen referanser til ELA i forordningen om Det europeiske sosialfond pluss. Arbeids- og sosialdepartementet tar sikte på å sende på høring et forslag til lov- og forskriftsendringer med sikte på å gjennomføre ELA-forordningen i norsk rett i løpet av 2021. Deretter tas det sikte på å fremme en proposisjon om både nødvendige lovendringer og samtykke til å ta forordningen om ELA inn i EØS-avtalen i løpet av våren 2022. Det har vært noe organisering og flyttinger av programområder, men kort oppsummert: Sett bort fra de generelle betraktningene om at det skal sikres koordinering og komplementaritet mellom EUs ulike virkemidler, skal det ikke være noe i forordningen nå som vil ha betydning for ELAs virkeområde eller vice versa.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-05-28:
Representanten har oppfattet svaret helt korrekt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
For Framstegspartiet er det viktig å bidra til ein politikk som sørgjer for at arbeidstakarar har eit godt arbeidsvern, og at vi har generelt anstendige løns- og arbeidsvilkår. Når vi i dag likevel fremjar alternative forslag til denne innstillinga, handlar det om at vi meiner at det framleis er stor uklårheit rundt fleire spørsmål ved dette direktivet. Kva er arbeid av «regelmessig karakter»? Kva slags reell moglegheit har Arbeidstilsynet til å føre tilsyn i private heimar, dels med arbeid som vert gjort når ein sjølv som arbeidsgjevar ikkje nødvendigvis er heime i bustaden der arbeidet skjer? Og kva slags verkeområde kan dette reelt sett anvendast på? Vi fryktar at delar av dette gjev strenge krav og kan byråkratisere det som i dag er mindre arbeid av sporadisk karakter, og vi synest ikkje regjeringa på nokon god måte forklarar kvar avgrensingane vil vere her. På bakgrunn av dette vil eg ta opp dei forslaga som Framstegspartiet fremjar i innstillinga. Ein liten kommentar avslutningsvis likevel: Det er forunderleg at Arbeidarpartiet klarar å prøve å framstille minsteløn – minsteløn – som eit tak på løn. Det er nesten berre i Arbeidarpartiet ein slik logikk kan føre nokon som helst veg. Norske arbeidsgjevarar betaler jo folk over løna som er fastsett anten i tariffavtale eller i andre avtaler direkte inngått, i ein heil drøss av tilfelle, sjølv om verken politikarar eller partane har avtalt det, men fordi norske arbeidsgjevarar betaler for ettertrakta kompetanse. Det dette spørsmålet regulerer, og som er bakgrunnen for vårt forslag i dag, er minimumsstandarden. Ein må nesten vere Arbeidarparti-politikar for å greie å gjere eit spørsmål om minsteløn til eit forsøk på innføring av tak på løn i det norske arbeidslivet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-05-28:
Framstegspartiet sluttar seg til intensjonen i mykje av det vi hittil kan leggje til grunn at forordninga skal vareta. Likevel er det spesielt å be om tilslutning frå Stortinget til dette før vi kjenner den endelege utforminga av forordninga. Vi vil difor i dag ta opp forslaga frå innstillinga – som eg med dette gjer – om å avvente endeleg godkjenning av dette til vi har sett korleis den endelege forordninga vil sjå ut. Europeisk samarbeid er på mange område godt og hensiktsmessig, men at Stortinget sluttar seg til implementering av ei forordning utan å kjenne verken det endelege innhaldet eller dei økonomiske konsekvensane, meiner vi er prematurt, og vi vil difor stå ved dei forslaga vi har fremja.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2021-05-28:
EUs program for sysselsetting og sosial innovasjon for 2021 til 2027 er en del av forslag til forordning om Det europeiske sosialfond pluss, ESF+. Dette forslaget omhandler samtykke til at Norge deltar i den delen av forordningene som gjelder EUs program for sysselsetting og sosial innovasjon, altså kalt ESF+, og det programmet skal vare fra 2021 til utgangen av 2027. ESF+ slår sammen flere tidligere fond og programmer og skal være et hovedinstrument for å investere i borgerne og bidra til gjennomføringen av den europeiske pilaren for sosiale rettigheter. De fondene og programmene som inngår i ESF+, omfatter sosialfondet, EUs ungdomsinitiativ, Det europeiske fond for bistand til de sosialt dårligst stilte samt videreføring av EUs program for sysselsetting og sosial innovasjon ESF+ har som formål å hjelpe medlemsstatene til å oppnå høy sysselsetting, rettferdig sosial trygghet og en kompetent og tilpasningsdyktig arbeidsstyrke som er klar for framtidens arbeidsliv, i tråd med prinsippene i den europeiske pilaren for sosiale rettigheter. ESF+ skal også støtte politikkutviklingen i medlemsstatene for å sikre like muligheter, adgang til å delta i arbeidsmarkedet, rettferdige arbeidsvilkår samt sosial trygghet og inkludering. Programmet omfatter samarbeidsområder som et ordnet arbeidsliv, inkluderende arbeidsmarked, modernisering av arbeidsmarkedsinstitusjoner og -tjenester, øke kvinners yrkesdeltakelse, arbeidsmarkedstilpasset kompetanse, inklusiv ny kompetanse for tilpasning til arbeidsplasser i en grønn og digital økonomi, livslang læring, integrering i arbeidsmarkedet, bekjempe ungdomsledighet, videreutvikling av velferdstjenester og -ordninger og fattigdomsbekjempelse, herunder bekjempelse av barnefattigdom. Deltakelse i programmet for Norges del vil kunne være et nyttig virkemiddel for å sikre seg god og løpende kontakt om politikkutviklingen i EU og gi oss tilgang til erfaringsutveksling og kunnskapsutvikling som vi kan nyttiggjøre oss i utviklingen av nasjonal politikk. Eksempelvis kan informasjonsarbeidet om trygdesaker gi mulighet til sammenligning av de nasjonale trygdeordningene innenfor EØS-området, analyse og utveksling av informasjon og erfaringer på trygdeområdet. Programmet innebærer heller ingen forpliktelser utover det å være med og bidra til finansieringen av programmet og bidra til informasjonsdeling på de nevnte områdene. Derfor anbefaler også flertallet i komiteen at Stortinget gir sin tilslutning til deltakelse i programmet.
Frank Edvard Sve (Fremskrittspartiet), 2021-11-18:
Eg har æra av å fremje eit representantforslag på vegner av stortingsrepresentantane Bård Hoksrud, Carl I. Hagen, Tor André Johnsen, Dagfinn Henrik Olsen, Bengt Rune Strifeldt og meg sjølv om endring av rovviltforvaltinga.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-11-18:
For kort tid siden feiret man gjenåpningen i Norge. Smittetallene var lave og innleggelsene få, men de siste ukene har vi sett hvor raskt ting kan endre seg, og hvor uforutsigbart og langdrygt dette viruset er. Pandemien er på ingen måte over. Vi er klar over at mange av fagfolkene våre har stått på vakt lenge og kjenner på frustrasjon og det faktum at det skulle vært flere kollegaer. Vi er klar over utfordringene, og de skal det tas tak i. Stortinget har vedtatt midlertidige lovbestemmelser som har gjort det mulig å forskriftsfeste regler om isolasjon, smittekarantene, karantenehotell og bruk av koronasertifikat – bestemmelser som også skal sikre tilgang på medisinsk utstyr og personlig verneutstyr. Det er bestemmelser som gjelder til 1. og 11. desember i år. Vi vet at det er behov for å ha muligheten til tiltak lenger. Derfor har regjeringen allerede strammet inn når det gjelder tiltak og nasjonale anbefalinger, og flere kommuner har innført lokale tiltak av nødvendighet. Vi trenger å ha muligheten til å gjøre dette litt til, og derfor ligger det i saken forslag om å forlenge fram til 1. juli 2022. I arbeidet med denne pandemien er det viktig at storting og regjering jobber konstruktivt i lag til beste for folk og land. Vi er en ny helsekomité og en ny regjering som nå har tatt dette arbeidet videre. Jeg vil takke komiteen for konstruktivt samarbeid i vår første uke og i møte med denne saken, og jeg ser fram til det videre samarbeidet. Fra regjeringspartienes side skal vi i hvert fall gjøre vårt beste for å sikre et godt samarbeid. Kommuner rundt om i hele landet opplever nå igjen høyt trykk og høy belastning. Det står folk på vakt som tar vare på de mest sårbare blant oss – på sykehjemmet, på teststasjonen, på sykehuset, på intensivavdelingen og på ledelsesnivå for å koordinere og administrere dette til beste for fellesskapet. Derfor er det viktig og bra at helseministeren legger stor vekt på direkte dialog og god informasjon til landets kommuner og ordførere. Vi vet også at denne pandemien har vært svært krevende for næringslivet, for mange ansatte som frykter for arbeidsplass og trygghet. Særlig gjelder dette for reiseliv, uteliv og servering, ikke minst i min egen hjemkommune Tromsø. Det at vi nå presiserer at koronasertifikat kan brukes ikke bare når samfunnet skal gjenåpnes, men også når det er nødvendig for å innføre nye tiltak der vi er nå, vil ha stor betydning. Det gjør det mulig for flere å gå på jobb – ikke permittere, ikke stenge. Det er et viktig samfunnsansvar. Men det viktigste vi kan gjøre, alle sammen, er å vaksinere oss, holde oss hjemme når vi er syke, og å teste oss. Med det anbefaler jeg komiteens innstilling.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-11-18:
I går, den 17. november, var det to år siden det første koronatilfellet i verden ble kjent. Samtidig ser vi nye smitterekorder her hjemme – de høyeste vi har hatt under pandemien til nå. Det er nå registrert totalt 995 dødsfall i Norge. Gjennom pandemien har vi sett at folks tillit til norske myndigheter er høy. Tillit til at myndighetene håndterer situasjonen godt, har vi sett i en rekke undersøkelser. Det er viktig, for når vi, sånn som i dag og gjennom pandemien, legger begrensninger på hvordan folk kan leve livet sitt for å sikre at smitten ikke sprer seg – at folk ikke dør – ja, så trenger vi den tilliten. Det forslaget som vi behandler i dag, forlenger de midlertidige bestemmelsene frem til 1. juli 2022, slik saksordføreren redegjorde for i sitt innlegg. Det er viktig for Høyre at regjeringen har de nødvendige hjemler til å håndtere pandemien. Samtidig har vi vært opptatt av at vi ikke skal stille oss ukritiske. I denne saken har Høyre vært kritisk. Vi har etterspurt om regjeringen har hjemmel til å innføre endringene som ligger i loven. Vi etterspurte derfor lovteknisk bistand til en hjemmel om å gi forskrift om at loven kan åpne for bruk av koronasertifikat, ikke bare i en fase når samfunnet skal gjenåpnes, men også når det er nødvendig med innføring av nye tiltak for å møte en forverret smittesituasjon. Statsråden svarte på dette med å si at det ikke vil være nødvendig eller hensiktsmessig å presisere lovens ordlyd på dette punktet. Det svaret tar vi til orientering, og vi forutsetter da at regjeringen har det nødvendige grunnlaget, og at det står seg godt. Det er det vi er opptatt av i denne salen – at selv om lovarbeid går raskt, må vi sikre at lovarbeid står seg der ute. Når smitten øker, er det de mest sårbare som lever med størst risiko. Vi vet at mange, også i dag, lever med begrensninger selv om samfunnet har gått over i en normal hverdag med økt beredskap.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-11-18:
Det presiseres i innstillingen og fra regjeringen at «forskriftshjemlene kun kan benyttes dersom covid-19 regnes som en allmennfarlig smittsom sykdom». De siste to pressekonferansene har ikke regjeringen kommentert uttalelsene fra Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet om at covid-19 ikke lenger er et alvorlig utbrudd av allmennfarlig sykdom. Jeg vil gjerne derfor spørre statsråden: Hvilke hjemler er det som gjelder når koronaviruset kun er definert som en allmennfarlig smittsom sykdom, ikke lenger som et alvorlig utbrudd?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-11-18:
En viktig del av å håndtere pandemien har vært vaksineringen, og vi er glade for at veldig mange følger opp og tar vaksine. Nå har Folkehelseinstituttet åpnet for at denne boosterdosen kan settes etter fem måneder for dem under 65 år. Da blir mitt spørsmål: Hvorfor vente helt til neste år med vaksinering av dem under 65 når de nå har ventet mer enn seks måneder? Kunne man ikke ha kommet i gang med denne vaksineringen allerede nå for å sikre at flest mulig får boosterdose så tidlig som mulig?
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-11-18:
I forbindelse med vaksineringen ute i kommunene har vi vært så heldige at veldig mye av det pensjonerte helsepersonellet har deltatt. Det er jordmødre, helsesykepleiere, sykepleiere og leger, som har vært en kjemperessurs for kommunene når de skal vaksinere mange. Dette spørsmålet har jeg egentlig rettet til arbeids- og sosialministeren, men jeg har ikke fått noe svar, så jeg må formulere det litt annerledes slik at kanskje helseministeren kan svare på det her. Ser helseministeren at det nå kunne være lurt å klargjøre rammene for disse tidligere helsepersonellgruppene, og at de faktisk kan delta i vaksineringen ute i kommunene uten at de får avkorting av sin pensjon? Det har nok vært en viktig motivasjon, og det viser også tydelig at man anerkjenner deres kompetanse i dette viktige arbeidet.
Lisa Marie Ness Klungland (Senterpartiet), 2021-11-18:
Som helsepersonell opplever ein mykje glede og mykje sorg. Å få innblikk i livet til medmenneske på den måten helsepersonell gjer, både utfordrar og endrar ein og gjer ein rikare som person. Dei som jobbar innanfor helse, er stolte av jobben sin og kompetansen dei har. Det er inga hemmelegheit at tida sidan 12. mars 2020 har vore utfordrande og annleis. For mange som jobbar innanfor helse, har det vore vondt, mange har vore redde, og mange har grine på medisinrommet eller på skyljerommet. Det har eg sjølv gjort. Me har vore redde for å smitte pasientane våre, vore slitne av overbelastningar og hatt det vondt fordi ein så ofte føler at ein kjem til kort. Helsepersonell er tett på pasientar og har verkeleg fått kjenne på fortviling og einsemd i desse møta. Mange av verktøya mennene og kvinnene i kvitt nyttar i pasientbehandlinga, har blitt tekne vekk i løpet av pandemien – som samtalar, pårørandekontakt, praktisk bistand, besøk, tverrfagleg arbeid og mykje anna. Det har stadig vore ny informasjon. Nokre gonger har det endra seg frå dag til dag, og rammer og føresetnader for dagleg drift har endra seg raskt. På eit allereie overbelasta helsevesen har koronapandemien belasta endå meir. Ein av de største truslane i mars i fjor var at helsevesenet skulle gå under – slik me såg det i andre land. Dette har me klart å unngå, men pandemien er ikkje over. I dag ber me om å forlengje mellombelse forskriftsheimlar for handtering av koronapandemien. Tiltak kan bli nødvendige etter desember, men det veit me ikkje no. Me må likevel ha desse heimlane til å støtte oss på, for me veit at smitten i samfunnet aukar. Det er mange innlagde, mange får planlagd behandling utsett, og mange kommunar ser seg nøydde til å innføre lokale tiltak. Det me òg veit, er at mesteparten av dei smitta og innlagde, er uvaksinerte. Løysinga burde ikkje vere å setje i verk nasjonale tiltak og tvinge dei få prosentane av helsepersonell som er igjen, til å vaksinere seg, auke beredskapsnivået på sjukehusa eller utsetje planlagde behandlingar. Likevel er det dette som skjer. Løysinga er å teste seg når ein må og takke ja til vaksine når ein får moglegheit.
Marian Hussein (Sosialistisk Venstreparti), 2021-11-18:
I snart to år har befolkningen i Norge levd med unntakslovene. Samtidig begynner vi å ane konturene av at vi må belage oss på å leve med pandemien i flere år, for fortsatt er brorparten av befolkningen i verden uvaksinert, og som vi har sett under denne pandemien, henger verden sammen, og mennesker forflytter seg over landegrenser. Vi i SV er svært bekymret over at den nye regjeringen har lagt seg på samme linje som den avgåtte regjeringen, der man får vide fullmakter og unntak i stedet for å oversende lovforslag til Stortinget. Dette fortsetter å utfordre forholdet mellom storting og regjering. Vi er også svært bekymret over at bestemmelsene for koronasertifikat ikke er sterkere forankret i Stortinget. Dette påpekte vi, sammen med bl.a. regjeringspartiet Senterpartiet, da dette ble innført i juni i år. Det gjentar vi også nå. Norge har under hele pandemien vært annerledeslandet. Vi er landet der befolkningen har hatt stor tillit til myndighetene, der mange har etterlevd de smittevernfaglige rådene, og der frivillighet og myndigheter har stått sammen på de plassene hvor det har vært ekstra behov. Vi er fortsatt avhengige av tilliten fra befolkningen. Derfor foreslår vi i SV i dag en sikkerhetsventil som sikrer at hvis til sammen minst en tredjedel av Stortingets medlemmer ikke kan støtte forskriften, eller deler av den, og uttrykker dette skriftlig i tråd med vedtatt arbeidsordning i Stortinget, plikter departementet straks å oppheve de aktuelle bestemmelsene. Med dette tar jeg opp alle SVs forslag.
Marian Hussein (Sosialistisk Venstreparti), 2021-11-18:
I ordskiftet med forrige replikant var man inne på dette med vaksinering, og den lave vaksineringsgraden hos en del av befolkningen er noe av det som har bekymret veldig mange av oss i det siste. Tidligere erfaringer under denne pandemien tilsier at det ikke nødvendigvis bare er pisk og avgrensing av samfunnets goder som fungerer for å øke vaksineringsgraden. Veldig mange, som helsepersonell og frivillige, forteller også om samtaler og informasjonsspredning som et av de viktigste tiltakene for å få flere til å vaksinere seg. Mitt spørsmål til ministeren er: Er det gode nok tiltak for informasjon i kommunene om vaksinen – for også å møte folk som er skeptiske til vaksinering, med informasjon?
Marian Hussein (Sosialistisk Venstreparti), 2021-11-18:
Jeg er veldig glad for de tiltakene statsråden skisserer, men samtidig går vi i dag, ved å innføre koronapass og avgrense samfunnsgoder fra en del av befolkningen, inn i en ny æra for Norge, for i Norge har det vært tillit rundt vaksinering og ikke vaksinetvang, enten det er barn, eldre eller helsepersonell som har vært linja. Vi kjenner jo ikke de faglige tilrådingene regjeringen har fått fra FHI angående koronapass, men jeg håper at det er gjort gode avveininger for innføring av koronapass, slik at vi ikke får et samfunn hvor store deler av befolkningen ikke har tillit til myndighetene i disse spørsmålene.
Seher Aydar (Rødt), 2021-11-18:
Økende smittetall, innleggelser og belastning på sykehusene skaper med rette bekymring. Det er derfor viktig både å forebygge smitte og å sikre at alle som blir syke, får den helsebehandlingen de trenger. En pandemi som kan gjøre mennesker syke, må nødvendigvis også møtes med smitteverntiltak. Det er viktig at disse tiltakene er godt demokratisk forankret og faglig begrunnet, og at informasjonen til befolkningen er lett tilgjengelig. Vi fremmer to forslag sammen med SV i dag. Det ene handler om bestemmelsene for innenlandsbruk av koronasertifikat og eventuelle avgrensninger for hvilke områder der sertifikatet kan og ikke kan benyttes. Dette er viktig fordi vi trenger å vite hvor langt en regjering kan gå, og det må bestemmes i loven. Dette kan gjelde tjenester som f.eks. offentlige institusjoner, utdanningsinstitusjoner og butikker. Det må være åpent for alle som ikke er i isolasjon eller karantene. Det andre forslaget går på at covid-19-forskriftens bestemmelser om isolasjon, karantene og koronahotell fremmes som lovforslag, slik at Stortinget kan ta stilling til disse bestemmelsene i tråd med kravet i smittevernloven og beredskapsloven. Advokatforeningen er negativ til forslaget om å forlenge midlertidig forskrift om karantenehotellordningen og begrunner det med dens «inngripende karakter, uklare målgruppe og manglende dokumentert effekt.» Regjeringen har ganske utvidede fullmakter gjennom smittevernloven, f.eks. mulighet til å innføre nye regler for å iverksette akutte og inngripende tiltak som er nødvendige for å beskytte befolkningen mot smittsom sykdom. Det kan oppstå behov for å kunne handle raskt og sikre folkehelsen når smittsomme sykdommer truer. Det har også den forrige regjeringen gjort flere ganger, med stor politisk oppslutning. Vi deler bekymringen om at den nye regjeringen fortsetter i samme gate, uten å komme med lovforslag til Stortinget. Den situasjonen vi er i i dag, er ikke et argument for at inngripende tiltak ikke i etterkant kan oversendes Stortinget for normal behandling. For demokratiet må også bestå i krisetid. Disse sakene, det vi behandler i dag, må også ses i sammenheng med forholdet mellom storting og regjering. Rødt kommer til å støtte forslaget om sikkerhetsventil.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-11-18:
Det er en utfordrende tid for både enkeltpersoner og ikke minst samfunnet som helhet. Og det har vært en krevende tid. Mange opplever utfordringer i næringslivet og ikke minst i helsevesenet, og det er økende smittetall. Det er helt grunnleggende at vi har tillit til myndighetene – og den er høy. Derfor er det også viktig at vi håndterer det på en god måte. Det er også viktig at vi ikke føler at noen blir satt på utsiden. Samtidig kan man nødvendigvis ikke være ukritisk til nye forskrifter. Derfor har vi selvsagt vurdert SVs forslag i saken, men vi synes, slik situasjonen er nå, at vi er nødt til å videreføre de restriksjonene vi har. Venstre sitter ikke i helse- og omsorgskomiteen, men vi vil støtte komiteens innstilling.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-11-18:
Noen ganger må en gjøre fortløpende vurderinger, noen ganger går ting litt fortere, som også saksordføreren var innom i sitt innlegg, og det kan innimellom kanskje gå litt for fort. Regjeringen understreker i denne saken at restriksjonene ikke skal være mer omfattende enn hva som er nødvendig og forholdsmessig i lys av den til enhver tid gjeldende situasjonen. Den forrige regjeringen fikk vedtatt flere lover som skal gjøre det enklere og mer fleksibelt å gjennomføre strakstiltak for å slå ned smitten og utbrudd av den. Dette viste seg å være helt avgjørende for håndteringen av pandemien. Så langt er det ikke noe som tyder på at den sittende regjeringen ikke vil følge det opp i samme spor, men det er viktig å ha nødvendige verktøy for raskt å kunne tilpasse seg restriksjoner, slik at nye smittebølger og -trender slås ned. Smittetallene vi har sett de to siste ukene, gir grunn til uro. Selv med stor vaksinegrad i befolkningen vil sykehusene framover stå overfor store prøvelser. Derfor er det viktig at regjeringen har mulighet til en midlertidig lov om innreiserestriksjoner og legger til rette for det, men det er ikke dermed sagt at restriksjonene vil bli mer omfattende i tiden som kommer. Når Venstre stemmer for tilrådingen, ønsker vi å forlenge regjeringens mulighet til å handle raskt dersom situasjonen framover skulle tilsi at vi må ha innreiserestriksjoner av hensyn til folkehelsen. Med det stoler vi på at regjeringen, som den forrige, vil forvalte den muligheten med klokskap og med utgangspunkt i faglige anbefalinger.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-11-18:
Jeg skulle ønske jeg kunne si at pandemien er over, men pandemien er på ingen måte over – verken her hjemme eller i verden. Og ikke som en avdanket intensivsykepleier, men som intensivsykepleier kjenner jeg det hver eneste dag når jeg hører om situasjonen på sykehus og fulle intensivavdelinger. Derfor er jeg umåtelig glad for at dette er en tilråding fra en enstemmig komité. Vi trenger å bruke alle virkemidler og tiltak for å holde pandemien i sjakk og aller helst sørge for at vi blir ferdig med pandemien. Alle virkemidler inkluderer vaksine, men også koronasertifikat – om det er nødvendig. Derfor vil jeg på det sterkeste oppfordre alle dem som kan, om å ta vaksinen, og alle om å forholde seg til alle de faglige råd vi nå får. Det må også være lett tilgjengelig informasjon for alle dem som sitter med utrolig mange spørsmål. Den informasjonen må være på det språket som folk trenger å ha det på for å forstå det som blir sagt. Alle tiltak som kan bidra til å holde smitten i sjakk og et mest mulig åpent samfunn, er viktig. Forholdsmessighet mellom smittenivå og tiltak er også viktig – både når det gjelder tiltak som iverksettes, og når de skal avsluttes. At vi er et samlet storting, betyr mye. Jeg vet også at helseministeren trenger et samlet storting bak seg, for dette handler faktisk ikke bare om vårt eget land, det handler også om oss som et internasjonalt samfunn.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-11-18:
Tillit er vel et av de få ordene som er likt begge veier når vi leser det. Og tillit er viktig for å nå fram. Befolkningen bruker vaksinepass hvis man skal til ulike land, for man får ikke komme inn hvis man ikke har det med seg. Samtidig opplever vi at det er kritiske røster til et sertifikat i vårt eget land. Så mitt spørsmål er: Hvordan tenker statsråden at vi skal klare å fortelle den delen av befolkningen som er ekstremt kritisk til hva som ligger i det sertifikatet, om mulighetsvinduet i det, for å skape tillit både til innføring, hvis det er nødvendig, og til bruk?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-11-18:
Smittevernloven og helseberedskapsloven er beredskapslover hvor Stortinget har gitt regjeringen fullmakter til å iverksette nødvendige tiltak for å håndtere bl.a. en pandemi som covid-19. Erfaringene fra pandemien har vist oss at det er nødvendig å handle raskt og å justere tiltakene hyppig for at de skal være forholdsmessige, effektive og så lite inngripende som mulig. Det krever lovbestemmelser som setter overordnede rammer for detaljerte forskrifter. I møte med pandemien viste det seg at det også var behov for flere og tydeligere forskriftshjemler enn det man allerede hadde. Stortinget har derfor vedtatt midlertidige lovbestemmelser som gir anledning til å forskriftsfeste regler om isolasjon, smittekarantene, karantenehotell og bruk av koronasertifikat. Bestemmelsene skal også sikre tilgangen til medisinsk utstyr og personlig verneutstyr. Vi blir stadig minnet om at pandemien ikke er over. Bestemmelsene gjelder nå fram til 1. og 11. desember i år, men det kan dessverre være behov for å ha dem noe lenger. Andre land innfører strenge tiltak for å møte sterkt stigende smitte. Vi har nettopp strammet inn tiltak og anbefalinger nasjonalt, og flere kommuner har sett det nødvendig å innføre lokale tiltak. Regjeringen ville om nødvendig hatt anledning til å gi forskrifter etter de ekstraordinære fullmaktene i smittevernloven, men jeg mener det er bedre at Stortinget tar stilling til om de eksisterende hjemlene kan forlenges ved en ordinær lovprosess. Jeg er veldig glad for at flertallet i komiteen er enig i det. Jeg er også glad for at komiteen legger til grunn at bruk av koronasertifikat kan forskriftsfestes, ikke bare i en fase hvor samfunnet skal gjenåpnes, men også når det er nødvendig med innføring av nye tiltak for å møte en forverret smittesituasjon. Det er muligheten for å forskriftsregulere smitteverntiltak med forankring i Stortinget som nå forlenges. De faktiske tiltakene som forskriftsfestes, skal uansett ikke være strengere enn det som til enhver tid er både nødvendig og forholdsmessig.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-11-18:
Det er beskrivelsen av covid-19 som en allmennfarlig sykdom som gjør at forskriften fortsatt er hjemlet. Beskrivelsen fra FHI om alvorlig utbrudd er nok også for å berettige at man ikke denne gangen kom med nye nasjonale tiltak. Nå har vi lokale utbrudd, hvor lokale tiltak er det som iverksettes for å håndtere smitteutbrudd. Der har kommunene anledning, gjennom å innføre lokal forskrift, til å pålegge tiltak som avstandsbegrensninger, munnbind osv. Så kom regjeringen i forrige uke også med noen nasjonale tiltak for bl.a. testing av nærkontakter som ikke er vaksinert. Der innførte vi en plikt. Men den nyansen som representanten påpeker, er nok knyttet til at situasjonen er lokal og ikke av en alvorlig karakter.