Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-04-04:
Representanten Carl I. Hagen har gjennom Dokument nr. 8:47 foreslått at det innføres «en én for alle, alle for én»-bestemmelse i straffeloven og skjerpede straffebestemmelser for volds- og forfølgelsesopptreden. I dokumentet henvises det til konkrete gjenger som gjennom de senere år har begått kriminelle handlinger, og som har utøvd grov vold. Komiteen er helt enig i at slik aktivitet er utillatelig og skal bekjempes på det sterkeste. Derfor viser komiteen i sin innstilling til vedtak fattet av Stortinget som har betydning for bekjempelse av gjengkriminalitet, og likedan til ulike tiltak fra Regjeringen som tar sikte på det samme. Komiteen peker også på tiltak som muligens allerede er iverksatt, men som vi ber om tilbakemelding på i forbindelse med statsbudsjettet. Det gjelder ikke minst prioritering av gjengmedlemmer i soningskø, slik at disse ikke kan begå nye kriminelle handlinger mellom dom og soning. På et generelt grunnlag slutter komiteen seg til Hagens intensjon om løsninger og tiltak som kan gi god effekt, og som vil virke forebyggende på gjengdeltakelse og opptreden i gjenger. Tryggheten til befolkningen og politiet må være et viktig anliggende i denne sammenheng. Men flertallet i komiteen, alle utenom Fremskrittspartiet, kan på ingen måte gi sin tilslutning til den bakgrunnsbeskrivelse og de løsningsforslag som representanten Hagen presenterer. Å skjære alle i et miljø over én kam når det gjelder kravet til bevis, skyld, ansvar og straffeutmåling vil være et brudd med anerkjente rettssikkerhetsprinsipper. Det vil åpne for vilkårlighet og se bort fra kravet om subjektiv skyld. Dette har justisministeren i brev til komiteen av 1. mars i år på en oversiktlig og grei måte vist både når det gjelder de prinsipielle sidene, og når det gjelder den praktiske anvendelsen. Komiteens flertall er også forundret over at forslagsstilleren synes totalt å se bort fra det som pr. i dag faktisk er gjeldende norsk rett på området. Hvorvidt det skyldes kunnskapsmangel eller bevisst utelatelse, har ikke komiteens flertall gjort seg refleksjoner om. Men vi finner det høyst påkrevd å understreke at hovedregelen i dag er at medvirkning til straffbare handlinger kan straffes. Det må imidlertid bevises at vedkommende har medvirket til den straffbare handlingen, enten fysisk eller psykisk. Forhold som knyttes til de fleste alvorlige forbrytelser, har medvirkning nevnt direkte i straffebudet. Og selv der hvor dette ikke er direkte nevnt, er ordlyden ofte så vidtfavnende at den også omfatter handlinger som har preg av medvirkning. De samme strafferammer kommer da til anvendelse overfor medvirkere, som for hovedmenn. Dessuten inneholder straffeloven § 232 en regel om særdeles skjerpende omstendigheter i forhold til straffeutmålingen. Jeg siterer, men utelater noen mellomliggende ledd: «Ved avgjørelsen av om andre særdeles skjerpende omstendigheter foreligger, skal det særlig legges vekt på om overtredelsen … er begått av flere i fellesskap.» Representanten Hagen viser til at oppklaringsproblemet med hensyn til å bevise hvem som gjorde og hvem som ikke gjorde hva, gir gjengene en fordel. Denne fordelen anbefaler han fjernet ved prinsippet om én for alle, alle for én. Komiteens flertall er enig i at det kan være vanskelig i enkelte saker å påvise hvem som deltok fysisk eller psykisk i den voldskriminalitet som ble utøvd. Men vi er ikke villig til å fire en millimeter på prinsippet om rettssikkerhet for den uskyldige. Å åpne for generaliseringer vil lett resultere i utglidninger på andre områder. Det er slett ikke i overensstemmelse med norsk og internasjonalt lovverk å følge prinsippet om at det er bedre å straffe for mange enn for få. Det er heller ikke ønskelig å bevege seg i den retningen. Et slikt samfunn åpner for vilkårlighet og urettferdighet. Men det er riktig og nødvendig å sette politi og etterforskere i best mulig stand til å gjøre jobben enda bedre, til beste for egen og andre lovlydige borgeres sikkerhet. Når det gjelder forslagets del II, har statsråden i nevnte brev gjort rede for at det vil bli gjort vurderinger av bedre lovregler mot etnisk diskriminering om det bør foretas lovendringer for lettere å ramme rasistiske ytringer om politiet bør kunne bruke metoder for å forebygge straffbare handlinger som i dag bare kan brukes under etterforskning, når det er skjellig grunn til mistanke om at noen har begått en straffbar handling. Komiteen bifaller således ikke forslagene i Dokument nr. 8:47.