Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-05-29:
Norske unger beveger seg mindre enn før, og gjennomsnittsvekta har gått opp de siste tiåra. Samtidig kan kroppsfiksering være medvirkende til at barn og unge sulter seg sjuke. Den oppvoksende generasjon eksponeres for kropps- og skjønnhetsidealer der en slank kropp er forbundet med vellykkethet. Barn og unge som er på søk etter verdier og identitet, blir utsatt for sterk påvirkning gjennom reklame i media og i andre kanaler. Spiseforstyrrelser og sjuklig overvekt angår mange, både pasienter og pårørende. Det finnes ingen oversikt over sjuklig overvekt i Norge, men vi vet at antallet øker. Beregninger viser at om lag 50 000 norske kvinner mellom 15 og 45 år har en behandlingstrengende form for spiseforstyrrelse. Mellom 10 og 20 pst. av dem som utvikler spiseforstyrrelser, er menn. Tilstanden er forholdsvis sjelden hos unge under 15–17 år, men det er foruroligende at også enkelte unger helt ned til 10–12 års alder utvikler spiseforstyrrelser. Vi vet at mennesker med spiseforstyrrelser kan ha omfattende somatiske komplikasjoner i tillegg til de psykiske plagene mange av dem har. Dødeligheten er derfor, som interpellanten sa, høy. Både sjukehus og poliklinikker har hatt økning i antall pasienter med alvorlige spiseforstyrrelser. De aller fleste vil ha behov for poliklinisk behandling, mens en liten del med alvorlig sjukdom vil ha behov for sjukehusinnleggelse. Det gis behandling for spiseforstyrrelser ved alle landets poliklinikker både innen psykisk helsevern for voksne og for barn og unge. Pasienter med mindre alvorlige former for spiseforstyrrelser behandles i primærhelsetjenesten. Det har skjedd en vesentlig styrking av tilbudet til barn og unge i kommunene. Dette gjelder helsestasjon, skolehelsetjeneste og annet forebyggende/psykososialt arbeid. I St.meld. nr. 20 for 2006-2007 har Regjeringa varslet at skolehelsetjenesten er ett av de områdene vi skal styrke videre. Ved flere helsestasjoner er det etablert egne tilbud til ungdom med spiseforstyrrelser, og det er et veldig bra tiltak. Regjeringa har i statsbudsjettet for 2007 gitt klare føringer om at det kommunale psykiske helsearbeidet skal styrkes. Dette vil bedre tilbudet til mennesker med spiseforstyrrelser i primærhelsetjenesten og bidra til at hjelp kan iverksettes tidlig, noe vi vet er veldig avgjørende med tanke på et godt behandlingsresultat. Det er viktig at behandlingstilbudet til mennesker som rammes av spiseforstyrrelser, er helhetlig og tverrfaglig når det er nødvendig. Som nevnt er det viktig at helsetjenestene i kommunene følger opp på et så tidlig stadium som mulig, slik at de færreste utvikler alvorlige problemer som gjør det nødvendig med behandling i spesialisthelsetjenesten. For å få til god oppfølging og behandling av spiseforstyrrelser er det viktig med tverrfaglig kompetanse og samarbeid mellom somatisk sektor og psykisk helsearbeid både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Jeg er opptatt av at individuelle planer i større grad blir brukt for å sikre et godt og helhetlig tjenestetilbud, og at det også tydeliggjør hvem som har ansvaret for å følge opp hver enkelt. I statsbudsjettet for 2004 ble det lagt til grunn at de regionale helseforetakene skulle bygge opp kliniske spesialenheter for spiseforstyrrelser som kan tilby de alvorligst sjuke behandling. Slike enheter er allerede realisert i Helse Øst, Helse Vest og Helse Midt-Norge. I Helse Nord holder de på å etablere en klinisk spesialenhet for barn og unge som skal ligge i Tromsø, og en for voksne i Bodø. Begge skal ferdigstilles i 2008. Helse Sør har etablert et faglig nettverk, og planlegger å etablere et regionalt kompetansesenter som skal ivareta behandlingsbehovet for de aller sjukeste. Det er opp til de regionale helseforetakene om de ønsker å organisere tjenester til pasienter med spiseforstyrrelser ved egne helseforetak/behandlingsinstitusjoner, eller om de vil kjøpe tjenester hos private. De regionale helseforetakenes sørge for-ansvar innebærer at de må ha en klar vurdering av egne tilbud og befolkningas behov innenfor de ulike fagområdene. Helse Øst har en rammeavtale for kjøp av enkelttjenester ved Capio Anoreksi Center i Fredrikstad, slik interpellanten også var inne på. Denne tjenesten, slik jeg har blitt informert om den, benyttes i den grad helseforetakene mangler egen kapasitet, eller når det foreligger særlige grunner for å få behandling ved Capio. Helse Øst opplyser at det har vært tre fristbrudd når det gjelder spiseforstyrrelser ved Lillestrømklinikken, men at de individuelle fristene for øvrig overholdes. Jeg forutsetter at Helse Øst i slike tilfeller vurderer Capio Anoreksi Center eller andre alternativer, slik at de som trenger hjelp, faktisk får det når de trenger det. En kartlegging fra Sosial- og helsedirektoratet viser at det er generelt god kompetanse på spiseforstyrrelser ved poliklinikker for både voksne og barn, men at det mangler spisskompetanse på området mange steller. Derfor er det etablert et nasjonalt klinisk nettverk for at foretak og behandlere kan innhente kunnskap og kompetanse og utveksle erfaringer. Både brukere og representanter fra helseregionene er med i nettverket. Det er også etablert et eget skoleprogram som er kalt «Kropp og selvfølelse», som skal bidra til bedre kompetansen, og at det etableres samarbeidsrutiner mellom nivåene i behandlingsapparatet. En ny rapport; Forebygging og behandling av spiseforstyrrelser – Mål og anbefalinger til primærhelsetjeneste og spesialisthelsetjeneste, skal sendes på høring fra Sosial- og helsedirektoratet i løpet av kort tid. Som kjent vedtok Stortinget i fjor vår endringer i lov om psykisk helsevern, bl.a. om bruk av tvang i behandling av alvorlige spiseforstyrrelser. Denne lovendringa trådte i kraft 1. januar i år, og Sosial- og helsedirektoratet arbeider nå med å revidere retningslinjene på dette området. Folkehelseinstituttet holder nå på med flere forskningsprosjekter for å bedre kunnskapsgrunnlaget. Blant annet har de prosjekter om genetiske og miljømessige faktorer, om følgene av spiseforstyrrelser i svangerskap og studier av hvordan kvinner med langtkommen anoreksi har opplevd sjukdommen og den behandlinga de har fått. For å møte utviklinga med en stadig større andel av overvektige mennesker i Norge satser Regjeringa både på forebygging og behandling. Forebygging av overvekt blir ivaretatt gjennom det generelle folkehelsearbeidet, men det er fortsatt mye ugjort. I 2004 og 2005 fikk de regionale helseforetakene i oppdrag å opprette behandlingstilbud til sjuklig overvektige. Det er nå opprettet regionale sentra med tverrfaglig bemanning og med tilbud om kirurgisk behandling og/eller hjelp til livsstilsendring. Flere steller er det heldigvis også opprettet tiltak for barn og unge. Sosial- og helsedirektoratet er nå i gang med å utarbeide nasjonale faglige retningslinjer både for å forebygge, stille diagnosen så tidlig som mulig og å gi oppfølging i primærhelsetjenesten. Dette betyr at vi er i ferd med å bygge opp kunnskapsgrunnlaget om spiseforstyrrelser og fedmebehandling i den generelle helsetjenesten, og at spesialisttilbudene bygges ut. Derfor er vi mange steller på god vei til å få gjort noe mer òg for dem som rammes, men det er slett ikke såre vel på dette området alle steller, slik også representanten Giltun har påpekt i sin interpellasjon. Departementet har gitt de regionale helseforetakene klare signaler om at behandling av spiseforstyrrelser og fedmebehandling er en prioritert oppgave. De regionale helseforetakene følger opp med store investeringer til forskning og til videreutvikling av det kliniske tilbudet. Jeg tror likevel at vi må forvente at flere vil henvende seg til helsetjenesten i framtida, nettopp fordi det har blitt mer åpenhet rundt denne type problemer, og fordi tjenestetilbudet heldigvis mange steller har blitt bedre. Så med andre ord: Regjeringa er veldig opptatt av det som representanten Giltun her tar opp. Jeg var senest for noen få dager siden og besøkte et tilbud i Stavern i Vestfold, som var meget bra, og som kunne vise til gode resultater. Så det pågår mye interessant, men vi er nødt til å få til tilbud som fungerer i alle deler av landet. Der er vi ikke ennå helt i mål.