Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-06-19:
Jeg har lyst til å kaste inn noen andre perspektiver i denne debatten. Venstre - og jeg - synes det er svært bra at det i Norge nå faktisk er en erkjennelse av at Forsvaret må få mer penger. Det er interessant at en regjering der SV er med, er i stand til å love 800 mill. kr mer til Forsvaret. Men jeg tror også at SV var det som til syvende og sist hindret et bredere kompromiss. Det er interessant. Det er ganske viktig at man tør føre denne debatten i Norge, når man ser hvordan man kutter i vårt naboland Sverige. Som medlem av Vestunionens parlamentarikerforsamling er det mitt inntrykk at jo flere kommandoplasser man oppretter, og jo flere vimpler man har, jo mindre blir forsvarsbudsjettene mange steder. Det som nå skjer i Norge, er uansett positivt. Venstre ser det slik at når det er slik for Norge, så er det fordi Norge er et rikt land mot nord. Vi er helt avhengige av våre sikkerhetspolitiske forpliktelser i NATO gjennom den jobben vi har vært villig til å påta oss i Afghanistan. Og vi begynner å bli veldig klar over utfordringene i nord. Det er fortsatt slik at forsvarssjefens tale i Oslo Militære Samfund i fjor, hvor han bl.a. gikk inn på en tidligere rapport fra Forsvarets forskningsinstitutt om mulige trusselscenarioer i nord, er noe man ikke skal spekulere om. Men man er iallfall nok forberedt til at man beholder det man skal ha også forsvarspolitisk, i tillegg til alt det andre som et land som Norge må gjøre. Jeg synes derfor det er fortjenstfullt at både forsvarssjefens studie og Forsvarspolitisk utvalg har spisset debatten så mye at alle politiske partier er nødt til å gjøre et valg. Bruker vi nå mindre - og går den forvitringens vei som det fører til - eller er vi villige til å satse mer? Venstre har vært med på å snu denne kursen - vi er villige til å satse mer. Jeg synes også at det i denne tid er ganske fortjenstfullt at vi kan lese en kronikk av tre nordiske forsvarssjefer - vår, den svenske og den finske - om hvilke områder man kan samarbeide. Det er unektelig positivt, og jeg synes disse perspektivene må være med. Så vil jeg gå inn på det som har vært Venstres hovedutfordring. For det første vil også vi takke saksordføreren. Vi takker for en real tone da vi forsøkte å finne noe felles. Dette gjelder alle som var med i de samtalene, og dem som samtalene berørte - det har jeg lyst til å understreke. Men når vi nå går inn i dette, vil jeg si at den store bekymringen var: Hvor i all verden ligger balansepunktet når det gjelder forholdet mellom pengebruk og struktur i Forsvaret? Fra den første dagen jeg kom inn i dette hus, i 1977 - med et langt opphold etter det - og til i dag har forsvarsbudsjettene vært blant de mest tallfrie budsjetter vi får til Stortinget. Det har nesten vært en etterforskningsoppgave å prøve å få tak i tallene og hvordan de forsvares. Jeg er helt sikker på at dette er inne i hodet på forsvarssjefen og i hodet på dem som jobber under ham, og jeg tror dette et godt stykke på vei er i Forsvarsdepartementet. Det som representanten Petersen og flertallet skriver om i komiteinnstillingen, er at Stortinget ønsker å bli mer involvert. Stortinget vil ikke at det skal være slik at man bevilger penger - for så, i neste runde, oppdage at flygere ikke har sertifikat, at man ikke får trent dem man skal trene, at man ikke får seilt der man skal seile. Vi vil vite hvor den militære operative bunnlinjen finnes, ikke bare den økonomiske. Vi i Venstre synes det er positivt at Forsvaret skaffer seg regnskapssystemer som teller kronestrømmen i Forsvaret, slik at man holder skikk på det. Men vi hadde gjerne sett - og det vil vi få senere, i saken om Forsvarets logistikkorganisasjon - at Forsvaret også var i stand til å måle godt. Vi lærte for noen år siden at i norsk skole var de ikke i stand til å måle. Folk kunne ikke regne, folk kunne ikke lese - de måtte ha et kunnskapsløft. Og jeg skal med stor nysgjerrighet gå inn på hvordan man i Forsvaret setter reelle mål og har reelle bestillerfunksjoner, slik at man ser hva man får igjen. Så er det også nødvendig å si - for det er jo av og til en kultur i Forsvaret for at det sitter noen og venter på at lykken vil inntreffe ved neste omkamp - at det ikke er slik at lykken inntreffer ved neste omkamp. Jeg vil gi forsvarssjefen den ros herfra at når han spisser til en debatt - noe han har gjort i Forsvarsstudien - er vi nødt til å gjøre noen valg. Forsvarssjefen og jeg kan ha synspunkter som vi ikke deler, men det er ikke det som er poenget. Man må spisse det til så mye at man får det på bordet. Og jeg forventer nå at Forsvarets logistikkorganisasjon består den testen som vi vil at norske skoleelever skal kunne bestå når det gjelder å måle resultater på en meningsfylt måte. Det er ikke slik at hvis man bare deler ut en sjekk til en base et sted, så kan man si at det er et kundeforhold eller et bestillerforhold. Hva måler man? Hvordan utnytter man Forsvarets totale kompetanse når det gjelder mennesker, investeringer og utstyr? Det er en svært viktig debatt, og det er den debatten vi ikke har hatt. Den vil vi få. Derfor slutter Venstre seg til de betraktningene som er framført av flertallet. Når budsjettet blir framlagt til høsten, ønsker vi å få vite hva vi får operativt. Og vi blir testet. Det ser vi jo hver dag. Når vi er i operasjoner og gjør gode jobber - så langt jeg kan se - i Afghanistan, blir vi testet. Vi blir testet på alle mulige måter. Representanten Petersen ønsker egentlig at Stortinget skal bli mer delaktig i mange av de pinefulle valg som til nå er blitt skjøvet inn bak de lukkede dører i Forsvarsdepartementet og i Forsvarets øverste ledelse. Vi vil vite hva som er hva, og vi vil vite hva vi får levert, på dette området som på alle andre områder. Så til saken i dag. Hvordan resonnerer Venstre? For det første har vi lært: Vi har lært at når det gjelder de pengene som skal tas vekk for å finne balansen, ligger hovedtyngden i å kutte investeringer og å effektivisere. Basestrukturen er en liten del av det. Den er ikke uviktig, for jeg skjønner psykologien. Men da må ikke noen komme og si at basestrukturen er det som sprenger forvaltningen av kroner i Forsvaret. Det er effektiviseringsmuligheten, og det er hvilke investeringer man velger. Jeg opplever f.eks. forsvarssjefens innlegg i Aftenposten - som han hadde sammen med de to nordiske kollegaene - som et forsøk på å finne noen svar på det. Jeg synes det er positivt. Men så til Venstres resonnement: Når vi vil beholde Jåttå, er det fordi vi er sterkt opptatt av å beholde NATO i Norge - altså ikke NATO ut av Norge. Vi tror ikke at vi kan tenke i kald krig-terminologi, men vi må ta vare på de områdene der vi oppfattes som å være all right. Joint Warfare Center er her. Det betyr at NATO har en forpliktelse i Norge. Det gjelder også AWACS-operasjonene på Ørlandet. Man foreslår til og med å legge ned hovedflystasjonen på Ørlandet og flytte den til sentrum av Bodø - uten at noen har gjort regnestykkene. Det har Regjeringen bremset opp. Men det å jage bort en AWACS-operasjon, det å ikke være sensitiv når det gjelder hva et politisk-psykologisk landskap er til for - at noen er der - det å ikke ta inn over seg at vi nettopp har fornyet en forhåndslagringsbase med en amerikansk marineamfibiebrigade, som ligger i Trøndelag, må telle. Vi trenger de vennene vi skal ha. Vi trenger det operative vi kan ha. Og så må vi selvfølgelig gjøre det vi selv skal gjøre. Så kommer jeg til Venstres tre andre perspektiver. For det første finner vi det helt meningsløst å legge ned opplæringssenteret på Værnes, ikke fordi man skal være sentimental fordi Værnes ligger i Trøndelag, men fordi det er et sted hvor man lærer opp folk til at Heimevernet blir det som det skal være, og ikke bare blir det som det blir når man har vært igjennom alt annet. Venstres frykt er reell. Vi frykter for at med 45 000 på papiret med nedlagt opplæring får vi etter noen år de facto et heimevern med 30 000-35 000. Vi får ikke folk rekruttert fra de minste kommunene. Vi får folk utelukkende fra de største byene. Heimevernet taper sin landsomfattende karakter. Og det som da skjer, er at vi taper en del av den forankringen som gjør at det norske folk er villig til å betale dyrt for det de ikke umiddelbart ser, enten det er skip eller fly. Forsvarsevnen hviler også på folkets mulighet til å være delaktig og se ting rundt seg. Det er etter min mening et utrolig kortsiktig tiltak, på samme måte som nedleggelse av Jåttå er det. Når det så gjelder forslaget om å legge ned heimevernsdistriktene i Agder, klarer ikke vi å se den store logikken i det. Vi klarer heller ikke å se logikken i å legge ned en utmerket base på Olavsvern. Vi ser på den som en del av hele nordområdetenkningen vår. I vårt budsjettopplegg følger vi Høyre og Fremskrittspartiet, som igjen ligger tett opp til Høyre, langt, men vi må være ærlige. Vi har ikke penger nok til å fase inn en fjerde bataljon under Hæren i kommende langtidsplanperiode, men vi ønsker å gjøre det, og vi ønsker en opptrappingsplan for dette. Derfor tar jeg nå opp et forslag som er omdelt på representantenes plasser her i salen, som jeg fremmer på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget slutter seg til Forsvarets fremtidige styrkestruktur som beskrevet i proposisjonens tabell 6.6, med unntak av antall HV-distrikter. Forsvarsdepartementet gis fullmakt til å iverksette endringene. Det er et siktemål å bygge opp en fjerde bataljon under Hæren. Regjeringen bes komme tilbake til en opptrappingsplan for dette.» Når vi gjør det, er det fordi jeg etter en del av de besøkene jeg har vært på, vet hvor lite oppsatt Hæren er. Jeg vil gjerne vite at f.eks. Telemark bataljon er satt opp fullt ut med all den styrkekapasitet den skal ha, og ikke bare delvis. Jeg vet - uten å gå inn på tall her - at det vil bety en praktisk forskjell, og jeg skjønner hvor langt Hæren vår er presset. Vi får det målt daglig i Afghanistan. Så er det også slik at det som vi ser i Afghanistan nå, har det vært en debatt om i en rekke andre europeiske land tidligere. En kan lese om det i Storbritannia og alle andre steder. De blir testet i praksis på områder hvor det ikke lenger er teori, men det er hvordan ting ter seg i praksis, som er det helt avgjørende. Jeg vil gjerne si at jeg er stolt av å ha møtt folk som har vært i Afghanistan, både offiserer og soldater. Det er godt motiverte mennesker som vet hva de gjør. De gjør en fornuftig jobb. Jeg vil nok en gang si at norske offiserer, med forsvarssjefen i spissen, skal ha ros for å ha formulert veldig klart at det er nødvendig også å ha meningsfylte sivile oppdrag når man skal opptre i et slikt land. Noe av det som har gjort sterkt inntrykk på meg, er hvordan ansvarlige offiserer er dypt bekymret over en kaotisk sivil organisering i det landet. Den militære biten har vi hatt en stor debatt om i Stortinget. Med disse ordene har jeg gitt en begrunnelse for Venstres standpunkt. Jeg har også tatt opp det forslaget som jeg har fremmet på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre her i dag.