Tina Bru (Høyre), 2015-06-18:
Klokken halv to en septembernatt i 1969 ringte telefonen hjemme hos norgessjefen i Phillips, Ed Crump, i Stavanger. Det var riggsjefen på «Ocean Viking», Ed Seabourn, som ringte. Hør, sa han, jeg tror jeg har olje over hele Nordsjøen, men brønnen er under kontroll. Samtidig hadde Seabourn sendt en melding inn til kontoret i Stavanger: «Jeg erklærer herved at Nordsjøen, herfra til Nordpolen, er et stort oljebasseng». Med disse ordene ble Norges historie som oljenasjon forseglet. Funnet til «Ocean Viking» og Phillips denne natten i september kom på tampen av det som hadde vist seg å være en svært skuffende andre konsesjonsrunde på norsk sokkel. Fra den første optimismen noen år tidligere var det nå flere som hadde gitt opp drømmen om et norsk oljeeventyr. Etter flere tørre brønner og mislykkede forsøk på å finne det sorte gullet under den norske havbunnen, var Phillips klare til å takke for seg. Hadde det ikke vært for vissheten om at de måtte betale staten en million dollar for å løse seg ut av boreprogrammet de var forpliktet til å gjennomføre, hadde nok aldri denne siste brønnen blitt boret. Og alt ville kanskje vært veldig annerledes i dag. Funnet som fikk Ed Seabourn til å skrible beskjeden om norsk sokkel som et oljebasseng, skulle bli Ekofisk, og det skulle bli starten på noe større enn selv 1960-tallets største optimister kunne forestille seg. Det er nå 46 år siden man fant Ekofisk og 44 år siden det kom i produksjon. Det var, og er, et av de største funnene på norsk sokkel noensinne. I dag skal vi vedta utbyggingen av en ny norsk gigant, Johan Sverdrup. Jeg synes det er interessant å trekke linjen fra Sverdrup til Ekofisk, fra en gigant til en annen. Historiene til Sverdrup og Ekofisk deler mange likheter, og de minner oss om at selv i tider hvor man har følt seg tvunget til å innse at en drøm er forbi, kan virkeligheten forandres på et øyeblikk. Blokkene som skjulte både Ekofisk og Johan Sverdrup, ble begge tildelt i den første konsesjonsrunden på norsk sokkel, i 1965. I år er det 50 år siden denne første konsesjonsrunden, og i så måte er det fantastisk at vi akkurat i år vedtar utbyggingen av et felt som har ligget skjult i dette området helt siden den gang. I forbindelse med 50-årsjubileet uttalte direktøren i Oljedirektoratet, Bente Nyland: «Hadde operatøren Esso hatt tilgang til de dataene som fantes i 2010, kunne brønnen vært plassert et annet sted – og da kunne Johan Sverdrup vært det første kommersielle oljefunnet på norsk sokkel.» Johan Sverdrup ligger i et modent område øst på Utsirahøyden. Funnet ble påvist av Lundin i september 2010, etter en utvinningstillatelse tildelt i TFO i 2008. I så måte er Johan Sverdrup et godt testament på hvor viktig TFO-ordningen har vært og er for utviklingen på norsk sokkel. Også i modne områder, hvor man har lett før, kan man med ny teknologi finne nye elefanter. Sverdrup-feltet er det største oljefeltet som er funnet på norsk sokkel på tiår. Ikke siden 1980-tallet har vi funnet noe tilsvarende. Når produksjonen er på topp, vil feltet alene stå for rundt en fjerdedel av norsk oljeproduksjon. Forventet produksjonsperiode er på 50 år – med andre ord er sjansen stor for at mine fremtidige barnebarn en dag kan ha en jobb med tilknytning til aktiviteten på Sverdrup. I en tid hvor noen ivrer etter å feire at oljealderen går mot slutten i Norge, mener jeg det er riktigere å feire at vi fortsatt har mange gode år med norsk olje- og gassproduksjon foran oss. Jeg vil takke saksordfører Per Rune Henriksen for godt og konstruktivt samarbeid i behandlingen av denne viktige saken. Komiteen står, med unntak av noen få medlemmer, sterkt samlet bak et budskap om at Norge fortsatt har en fremtid som olje- og gassnasjon. Flertallet i komiteen ser de fantastiske mulighetene Sverdrup gir oss, i form av både inntekter og arbeidsplasser for fremtiden. Det er vanskelige tider i olje- og gassnæringen. Jeg husker godt hvordan jeg i starten av denne stortingsperioden, mens jeg reiste rundt for å bli kjent med næringen, ofte hørte om hvor utfordrende det var med skyhøye kostnader på leie av rigg. Nå ligger riggene i opplag, uten oppdrag, og prisene har falt dramatisk. For noen er det gode nyheter, for mange andre er det dramatisk. Det finnes mange lignende eksempler på hvordan situasjonen er snudd på hodet siden min første dag som stortingsrepresentant for halvannet år siden. Siden den gang har det forsvunnet 22 000 oljejobber, og mange opplever en personlig krise hvor de nå står uten jobb, men med de samme økonomiske forpliktelser som før. Huslånet skal betales, barn skal på fritidsaktiviteter, og mat må på bordet. Det er en krevende situasjon. Heldigvis finner mange raskt nytt arbeid, men det gjelder ikke alle. Derfor er jeg glad for at regjeringen har endret permitteringsregelverket, slik at flere nå kan unngå oppsigelse. Samtidig har vi økt antall tiltaksplasser og senket terskelen inn i arbeidslivet gjennom å modernisere arbeidsmiljøloven. Alt dette er viktige tiltak på kort sikt. Men kortsiktige løsninger gir ikke trygghet for fremtiden for dem som nå står uten arbeid. Som samfunn må vi derfor omstille oss, vi må skape nye arbeidsplasser og gi landet flere ben å stå på – ikke fordi oljealderen er forbi, men fordi det er fornuftig i et fremtidsbilde. Hvis det er én ting den nåværende situasjonen i olje- og gassnæringen viser oss, er det hvor sårbare vi er når denne næringen gjennomgår tøffe tider. Det viktigste vi kan gjøre for å trygge arbeidsplassene i olje- og gassindustrien, er å legge til rette for aktivitet og sikre forutsigbare rammevilkår i næringen. Det har regjeringen lagt til rette for gjennom en rekordtildeling i TFO og gjennom 23. konsesjonsrunde. Med 23. konsesjonsrunde får næringen tilgang til å lete i nye områder for første gang siden 1994. Det gir optimisme og muligheter og vil gi aktivitet både for oljeselskapene og for leverandørindustrien. Jeg er også glad for at flertallet i komiteen slår fast i denne innstillingen at rammene for 23. konsesjonsrunde ligger fast. Samtidig jobber vi målrettet for å styrke Norges konkurransekraft. Vi legger til rette for fremtidens arbeidsplasser gjennom å satse på innovasjon og ny teknologi. Vi bruker 1,5 mrd. kr mer til dette nå enn i 2013, bl.a. gjennom Forskningsrådet, Innovasjon Norge og SkatteFUNN-ordningen. Da jeg deltok på oljemøtet ordføreren i Stavanger, Christine Sagen Helgø, inviterte til for et par uker siden, ble denne satsingen trukket frem som svært viktig fremover av flere som deltok der. Vi skal holde trykket oppe. Samtidig har vi senket skatten for dem som skaper og investerer i norske arbeidsplasser, for å trygge disse for fremtiden. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet, senest i går, mente dette viser at vi «ikke forstår Norge». Men det siste et næringsliv under sterkt kostnadspress trenger, er 12 mrd. kr i skatteøkninger, som Arbeiderpartiet foreslår. Det har aldri vært et dårligere tidspunkt å øke skattene på enn nå. Utbyggingen av Johan Sverdrup kommer som en viktig vitamininnsprøyting for olje- og gassindustrien akkurat nå. Så langt har flere norske bedrifter fått arbeid med dette prosjektet, bl.a. Aker Solutions, Aibel, Kværner Verdal og Kværner Stord, ABB og, senest på mandag, Odfjell Drilling. Dette sikrer arbeidsplasser i en krevende tid. Jeg er utrolig stolt av norsk leverandørindustri, som er svært internasjonalt konkurransedyktig, og hevder seg helt i topp på kompetanse og kvalitet. Det norske oljeeventyret har vært et industrieventyr som har skapt flere hundre tusen arbeidsplasser og lokal verdiskaping siden starten på 1960-tallet. Sverdrup er det største industriprosjektet i Norge på flere tiår, og investeringene knyttet til feltets første byggetrinn er på 117 mrd. kr. Selv om Norge står i en omstilling og må forberede seg på en fremtid hvor verdiskapingen fra olje og gass vil spille en noe mindre rolle i norsk økonomi enn den har gjort de siste årene, har industrien en lysende fremtid. Norsk olje og gass vil være med på å dekke verdens energibehov i flere tiår fremover. I en verden som kommer til å stille strengere klimakrav, er vi godt forberedt. Vår industri lever allerede godt med verdens høyeste CO2-avgift. Flere tiltak er tatt i bruk for å få ned utslippene fra sektoren, og industrien har satt i gang arbeid på flere fronter for å se på hvordan de ytterligere kan redusere sitt karbonavtrykk. Vi kan være stolte av at vi har en olje- og gassindustri i Norge som tar klimautfordringen på alvor. Det vil også gjøre norsk olje og gass konkurransedyktig i en grønnere fremtid, som stiller strengere krav til utslipp og ny teknologi. Johan Sverdrup vil få kraft fra land fra dag én av sin produksjonsperiode. Med det er store fremtidige utslipp fjernet før de engang oppstår. Sverdrup er et fremtidsfelt, et oljefelt vi har all grunn til å være stolte av, av flere grunner. Vi har kommet langt siden den gangen Ed Seabourn proklamerte at Nordsjøen var et oljebasseng og Ekofisk satte startskuddet for det norske oljeeventyret. I dag vedtar vi utbyggingen av en ny etappe på dette eventyret. Jeg mener det er på sin plass å gratulere Norge med dagen, og jeg ser frem til debatten her i salen.