trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg skal være rimelig kort til tross for at den oppmerksomhet spesielt vårt parti har fått tilknyttet flertallsvedtaket i desember, kanskje skulle tilsi at jeg brukte ett minutt pr. prestestilling – jeg skal la det ligge. Dette er omkampsak nr. 2. Vi hadde én omkampsak fra Regjeringen i går, og dette er altså nr. 2. Det konstaterer vi. Vi konstaterer også at i begge omkampsakene er det mulig å finne friske midler. Vi har faktisk utvidet de budsjettrammene som vi var pålagt å holde oss innenfor, for noen få måneder siden. Det registrerer vi også, og vi aksepterer denne måten å finne løsning på prestestillingene på. Samtidig tar vi med oss prinsippet, og det åpner jo også for at andre gode formål må kunne tilføres friske midler når vi nå om kort tid skal gå løs på revidert nasjonalbudsjett. Jeg har også lyst til å peke på en av merknadene som Fremskrittspartiet sammen med representanten Simonsen har lagt inn i saken, og som jo kanskje er selve hovedføringen, avtalen om menighetspresters fridager som trådte i kraft 1. april 2001. Jeg vil sitere det som står der: «Disse medlemmer peker videre på at forslag om midler til nye prestestillinger i første rekke er begrunnet med ny særavtale om menighetspresters fridager» … «Dette forholdet gjelder altså en arbeidsavtale utarbeidet på sentralt nivå der staten er en viktig part, og bør etter disse medlemmers mening søkes behandlet på samme måte som andre arbeidsavtaler av tilsvarende karakter så lenge dagens statskirke og finansieringsordning videreføres.» Jeg hadde jo trodd at det var en kommentar og en merknad som ville få bred tilslutning også fra de partiene som har vært sterk i sin karakteristikk av budsjettvedtaket i desember, og ikke minst Fremskrittspartiets medvirkning til det budsjettvedtaket. Jeg hadde jo trodd at man kanskje ville bruke denne muligheten til å understreke at dette mer må ses på som en fremforhandlet arbeidsavtale med tilhørende ressurser, og vært opptatt av å sikre at man ikke kommer i en knipe som dette med en arbeidsavtale i et annet tilfelle, for det kan meget vel inntreffe igjen om man ikke gjør noen endringer her. Vi mener at denne merknaden ville gitt en klar føring hvis et tilstrekkelig antall partier hadde sluttet seg til. Så til slutt om selve omkampen. Det er altså slik at man har tatt delvis omkamp. Man har ikke fulgt det som var budsjettvedtaket fra flertallet i komiteen, man har rett og slett hoppet bukk over diakonstillingene. Den løsningen liker vi ikke. Derfor er vi med i et flertall som fortsatt skal sikre at det kommer diakonstillinger.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg har bedt om ordet til et innlegg senere, og da skal jeg svare mer utførlig. Til dette med fondet vil jeg bare kort si det slik at jeg tror at både i forhold til vedtak i komiteen og kanskje også ved gjennomlesning av Sem-erklæringen, er det grunnlag for å vente en avklarende sak fra Regjeringen om fondet. Det skulle derfor ikke være nødvendig for komiteen å ha et møte med fondet, men tvert imot å vente på at Regjeringen følger opp det Regjeringen er bedt om å gjøre med hensyn til nedsalg av eiendommer, og derved en klargjøring av den økonomiske situasjonen i Opplysningsvesenets fond.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Først til representanten Lyngstad om dette med luftslott og opprinnelig finansiering i budsjettvedtaket. Det er mange måter å se det på. Det som er viktig, er resultatene. Nå er det altså funnet penger, og de som har funnet penger, er Regjeringens egne partier. De som ikke klarte å finne penger i desember, har klart å finne penger i februar. Det er interessant. Da er jo Kristelig Folkeparti med på dette både før og etter årsskiftet. Så til dette med fondet. Der er Fremskrittspartiet utfordret av statsråden, så der skal jeg forsøke å være tydelig. For det første vil jeg si at hvis Kristelig Folkeparti hadde vært med på våre tidligere forslag om å begrense bruken av fondets avkastning, slik Fremskrittspartiet en rekke ganger har fremmet forslag om, men ikke fått flertall for, hadde ikke den situasjonen som vi har i forbindelse med budsjettet for 2002, eksistert. Så det er kanskje noe Kristelig Folkeparti skal ta innover seg. Så til forståelsen av vedtaket og rekkefølgen av utførelsen. Det er flertall i komiteen for å få en sak tilbake om fondet og fremtidig bruk av fondet. Det må bli en sak som kommer, og som skal behandles. Så skal det i tilknytning til den saken fattes vedtak. Det kan ikke være vanskelig å skjønne at det ligger etter selve vedtaket om kroner i inneværende års budsjett, og vedtaket om kroner i inneværende års budsjett er nå utvidet med 8,2 mill. kr. Men det vi fortsatt lar oss utfordre en smule på, er at man er så firkantet med hensyn til de ti diakonstillingene som var veldig tydeliggjort av flertallet i desember, når det attpåtil er godtgjort at vi snakker om et beskjedent beløp – altså under 1 mill. kr, nærmere bestemt vel 800 000 kr. Vi tror ikke at kongerikets økonomi går under om vi hadde økt rammen med ca. 9 mill. kr istedenfor 8,2 mill. kr. Men når man velger å gjøre det på denne noe firkantede måte – jeg bruker et forsiktig uttrykk og kaller det det – får man altså nok en omkamp. Man får litt politisk juling fra flertallet som faktisk ikke er helt fornøyd, og som da sender en føring med på veien. Vi går ut fra at flertallsvedtaket knyttet til kronebeløpet blir gjennomført. Så skal vi ta saken om fremtidig bruk av fondet etterpå.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-04-30:
Saken gjelder et bevilgningsforslag utenom den ordinære budsjettprosessen. Årsaken er at departementet mener den finansielle situasjonen for Opplysningsvesenets fond er slik at det ikke kan bære utgiftene til 30 nye prestestillinger. En samlet komite registrerer at departementet foreslår å finansiere 30 prestestillinger over det ordinære budsjettet, fremfor å benytte avkastningen fra Opplysningsvesenets fond. Komiteen understreker behovet for å opprette nye prestestillinger for å sikre at prestenes fritids- og ferieavvikling kan gjennomføres i henhold til den nye særavtalen. Komiteens flertall, som består av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og representanten Jan Simonsen, fastholder, i tråd med Budsjett-innst. S. nr. 12 for 2001-2002, at det skal opprettes 10 nye diakonstillinger for å styrke Kirkens diakonale profil, og foreslår følgende: «Stortinget ber Regjeringen opprette 10 diakonstillinger som for inneværende år finansieres gjennom Opplysningsvesenets fond.» Komiteens mindretall, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, kan ikke støtte forslaget, men sier at de ser viktigheten av at det opprettes nye diakonstillinger, og de ber Regjeringen komme tilbake til dette ved første passende anledning. Vi synes at det nå er den passende anledning. 10 diakonstillinger koster med halvårsvirkning 830 000 kr. Når flertallet gjentar dette nå, er det for å vise at vi mener alvor når vi ønsker å styrke Kirkens diakonale profil.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-04-30:
Jeg hadde faktisk ikke tenkt å be om ordet igjen, for jeg redegjorde for så vidt som saksordfører for det som hadde skjedd i komiteen. Men jeg blir faktisk litt provosert når jeg sitter og hører på statsrådens svar. Som saksordfører har jeg faktisk invitert statsråden til å komme med løsninger på denne saken, slik at disse diakonstillingene kunne bli opprettet. For prestestillingene fant hun en løsning, men for diakonstillingene gjorde hun det ikke. Jeg opplever at statsråden ignorerer det flertallsvedtaket som faktisk ble gjort i høst i forhold til disse diakonstillingene. Vi aksepterer at statsråden og departementet finner en annen finansieringsløsning for prestestillingene. Jeg hadde faktisk forventet at statsråden kunne kommet i dialog med komiteen, slik at man også hadde funnet en løsning for diakonstillingene. Det er klart og uttrykkelig uttalt i budsjettvedtaket at ti diakonstillinger skal opprettes. Derfor håper jeg virkelig at statsråden følger opp det som kommer til å bli vedtatt her i dag, om at det skal opprettes ti diakonstillinger, og at de skal finansieres på inneværende års budsjett, som representanten Lyngstad sier. Det er det som står i vedtaket, 830 000 kr inneværende år over Opplysningsvesenets fond.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2002-04-30:
Gjennom St.prp. nr. 44 for 2001-2002 kommer det klart fram at den finansielle situasjonen for Opplysningsvesenets fond ikke er slik at den gir rom for å bære utgiftene til 30 nye prestestillinger, i tillegg til de oppgavene fondet allerede har. Flertallsvedtaket fra budsjettdebatten i fjor må derfor revurderes. Regjeringen og regjeringspartiene gikk i den samme debatten som kjent inn for å dekke disse utgiftene innenfor statsbudsjettet. Når utviklingen har vist at flertallsvedtaket ikke kan gjennomføres på grunn av den nevnte finansielle situasjon, er det korrekt av Regjeringen å komme til Stortinget med forslag om tilleggsbevilgning. For saken er nemlig viktig. De nye prestestillingene opprettes for at prestenes fritids- og ferieavvikling kan gjennomføres i tråd med den nye særavtalen for menighetsprester som allerede har trådt i kraft. Høyre ser på denne avtalen som en viktig og god avtale. Det er viktig at de nødvendige midler blir tilført, slik at de nye prestestillingene kommer på plass fra 1. juni 2002. Regnskapstallet for Opplysningsvesenets fond for 2001 viser at fondet har hatt realiserte tap på 32,4 mill. kr ved salg av verdipapirer, samt at både markedsverdien og den bokførte verdien av finanskapitalen har hatt negativ utvikling i 2001. I brev datert 19. april 2002 opplyser departementet at merutgiftene i 2001 har blitt dekket av fondets frie egenkapital, som har blitt redusert fra 70 mill. kr til 2,6 mill. kr i løpet av 2001. Det er derfor etter vår mening ikke forsvarlig å dekke statens kostnader for 2002 til å opprette 10 diakonstillinger over fondet. Midlene er i hovedsak spist opp, og der hvor intet er, har selv keiseren tapt sin rett. Vi skulle mer enn gjerne være med på å opprette diakonstillinger. Kirkens diakonale profil bør styrkes, men det må finnes inndekning. Vi kan derfor ikke være med på flertallets finansiering gjennom Opplysningsvesenets fond. Høyre ønsker en styrking av Kirkens diakonale profil, og vi ber derfor i vår merknad om at Regjeringen kommer tilbake til dette ved første passende anledning. Jeg har tro på at den anledning, med den nødvendige inndekning, vil kunne komme om ikke lenge. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at prestestillingene nå kommer på plass, og at Stortinget dermed viser at vi tar prestenes fritidsavtale på alvor. Når det gjelder tilrådingen fra komiteen, vil Høyre stemme for I, men mot II.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Saksordfører har gitt en grei og oversiktlig gjennomgang av saken. For Arbeiderpartiet er det kun behov for ytterligere å belyse enkelte sider ved denne saken. Først og fremst har jeg lyst til å understreke at Arbeiderpartiet hele veien har vært positiv til utvidelsen av antall prestestillinger. Jeg vil minne om at Stoltenberg-regjeringen økte antallet med fem i fjor høst for å kunne oppfylle særavtalen som ble inngått med menighetsprestene. Uenigheten har gått på hvilken måte stillingene skal finansieres på. Primært er det vårt ønske at det kunne skje gjennom Opplysningsvesenets fond, slik vi foreslo ved høstens budsjettbehandling. Nå har imidlertid kirkestatsråden, i brev til komiteen av 19. april, gitt en kort – og jeg har lyst til å si – tilnærmet overfladisk redegjørelse for den økonomiske utviklingen i 2001 for Opplysningsvesenets fond, og av den redegjørelsen fremkommer det at fondet har hatt en negativ utvikling forrige år. På den bakgrunn, selv om det da skjer under en viss tvil, vil Arbeiderpartiet i dag stemme for at prestestillingene finansieres på annen måte. Aksjeutbyttet er for 2001 25 mill. kr lavere enn for 2000. Samtidig ser vi at de bokførte verdiene i fondets totale kapitalfond er på nesten 1,5 milliarder kr. De ti nye diakonstillingene skal derimot finansieres over fondet. Fra Arbeiderpartiets side er vi glad for at diakontjenesten nå styrkes, og håper at dette vil gi større bredde i det kirkelige menighetsarbeidet. Vi har ikke lagt noen føringer i innstillingen med hensyn til hvor disse stillingene skal opprettes, men jeg har lyst til å be statsråden spesielt se på og vurdere behovet for å få flere samisktalende diakoner, da spesielt i Finnmark. Jeg må avslutningsvis si at det er et for slett svar vi har fått fra departementet når det gjelder økonomien til Opplysningsvesenets fond. Vi ønsker å komme tilbake igjen til økonomien i fondet ved senere anledninger. Det vil vel også kanskje være naturlig at departementet gir en litt mer grundig orientering i det statsbudsjettet som Regjeringen nå jobber med. Statsråden skal selvfølgelig også få muligheten til å gi sitt svar på det i dag, om hun faktisk mener at fondets forvaltning er god nok når avkastningen er så redusert at man selger verdier unna med tap.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Det var tonen i statsrådens svar som fikk meg til å be om ordet til en kort replikk. Jeg synes det er en litt spesiell måte av statsråden å opptre på når vi blir beskyldt for at vi ikke liker svaret som er gitt i forhold til finansieringen. Sannheten er vel heller at det var statsråden som ikke likte det flertallet gjorde under budsjettbehandlingen, og at hun er prinsipielt uenig i det grepet som dette flertallet nå tar. Jeg vil spørre statsråden: Hvis avkastningen for 2001 hadde vært en annen enn det vi ser nå, ville statsråden da ha akseptert det? Jeg har også lyst til å minne om at Stoltenberg-regjeringen fikk til en avtale. Det er lagt inn nye stillinger. Og Stortingets flertall har vært opptatt av at vi skal sikre både prestestillingene og diakonstillingene, slik at Kirken får mulighet til å gjøre sin jobb på en best mulig måte. Det blir spesielt når statsråden svarer på den måten hun gjør, når vi ser at de totale verdiene i fondet faktisk er på nesten 1,5 milliarder kr.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Jeg beklager å bruke Stortingets tid på en slik dag. Men nå ble jeg litt forvirret, for det burde være helt åpenbart for statsråden hva som framgår av innstillingen, og hva som blir flertallsvedtak her i dag. Derfor må statsråden nå gi et veldig klart svar på om hun kan leve med det vedtaket som Stortinget fatter, eller om det er slik at dette vedtaket vil være så prinsipielt feil for statsråden i forhold til de retningslinjene som hun mener fondet i dag må styre etter, at hun ikke kan akseptere det. Det svaret mener jeg oppriktig talt at statsråden må gi i dag. Innstillingen har vært kjent for departementet. Jeg forventer at statsråden gir et klart svar på det nå.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Jeg vil bare helt på slutten av debatten be statsråden sørge for at departementet gjør jobben sin før hun kommer til Stortinget, så vi slipper å få den type forvirrende runder som vi nå har fått. Det kan være greit at statsråden prøver å holde litt mer orden og kontroll i eget embetsverk, for da slipper vi dette. Representanten Sortevik har helt rett i sin argumentasjon. På bakgrunn av de svarene komiteen har fått, synes vi det vil være hensiktsmessig at vi får en gjennomgang av fondets økonomi, og at vi også får muligheten til å få mer innsyn i den. Da må det være slik at det er statsråden som sørger for at denne informasjonen kommer direkte til Stortinget, og at vi ikke skal være nødt til å oppleve at fondet omtrent skal leve sitt eget liv og gi opplysningene direkte til Stortinget.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Det var statsrådens svar som fikk meg til å ta ordet igjen. Jeg har bare lyst til å hilse statsråden med den beskjed at jeg selvfølgelig ikke har noe å utsette på hennes embetsverk. Men det er ingen tvil om at det er noe å utsette på hennes svar i dag. Jeg legger merke til at statsråden er så hårsår at hun ikke tåler at Stortinget stiller spørsmål i forhold til de opplysningene departementet selv har gitt. Det er det selvfølgelig lov til å gjøre. Men jeg har lyst til å si at jeg synes faktisk at vi kunne ha vært spart for den formen. I forhold til en sak som vi alle er opptatt av å finne en god løsning på, hadde jeg håpet at statsråden kunne ha håndtert dette på en litt annen måte.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Kristelig Folkeparti er glad for at Stortinget nå sier seg villig til å bevilge nødvendige midler over statsbudsjettet for å opprette 30 nye prestestillinger. For Kristelig Folkeparti er det viktig å oppfylle fritidsavtalen med Presteforeningen, og de nye stillingene er nødvendige for å bedre arbeidsvilkårene i tråd med avtalen. Jeg er også glad for at flertallet i dag erkjenner at finansiering av prestestillinger over Opplysningsvesenets fond, slik de la opp til i budsjettforhandlingene og budsjettvedtaket før jul, var et luftslott. Her budsjetterte man med penger som ikke fantes, de forsvant med kursraset på Børsen. Flertallet vil likevel finansiere ti diakonstillinger over Opplysningsvesenets fond. Jeg er glad for engasjementet for å opprette flere stillinger. Behovet for flere stillinger er klart dokumentert. I Kristelig Folkeparti mener vi imidlertid at det er feil bruk av fondets midler å legge stillinger inn i fondets budsjett, ganske enkelt fordi det ikke er bærekraft i fondet til å ta nye oppgaver som faste kirkelige stillinger er. Vi mener at midlene bør brukes til oppgaver som går på Kirkens indre liv. Jeg har lagt merke til hvordan innstillingens II er formulert. Kristelig Folkeparti kan ikke støtte dette forslaget til vedtak. Jeg oppfatter dagens løsning som ekstraordinær, og at dagens flertall ønsker å finansiere disse stillingene over statsbudsjettet for framtidige budsjettår. Jeg ber om at saksordfører bekrefter den oppfatningen.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Det som fikk meg til å ta ordet, var innlegget fra representanten Sortevik, som nå ber om å få en egen sak til Stortinget om bruken av Opplysningsvesenets fond. Jeg vil da bare minne representanten Sortevik om at Stortinget senest for et år siden drøftet nettopp fondet i stortingsmeldingen om børs og katedral, hvor en nettopp også anslo hvilke formål dette fondet skulle brukes til. Det var en full gjennomgang av det. Jeg kan derfor ikke se at det nå er nødvendig å få en ny sak om dette, selv om en kanskje får inntrykk av at det kan være behov for det etter å ha lyttet litt til debatten. Det er også riktig at hvis Fremskrittspartiet hadde fått det som de hadde villet når det gjelder bruken av fondet, ja så hadde det gått til ett formål: restaurering og vedlikehold av eldre kirkebygg. Det var det Fremskrittspartiet ønsket. Men det er jo ikke det vi diskuterer i dag. Derfor blir det for meg litt vanskelig å finne ut hva som egentlig er linjen i argumentasjonen i dag. Det er i hvert fall helt klart at nedsalg av fondets verdier bare er en omplassering av penger, slik at en løser ikke dette problemet på den måten. Fondet er hjemlet i egen lov, og Stortinget har for ikke så lenge siden diskutert hvordan dette fondet skal brukes.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-30:
I løpet av to dager har vi bevilget litt over 20 mill. friske kroner fordi Regjeringen har ønsket omkamp i to saker. I går gjaldt det eksamenen i grunnskolen, og i dag gjelder det prestestillingene. Vi registrerer at departementet mener at disse prestestillingene ikke kan finansieres innenfor fondet. Jeg kan ikke på noen måte se at dette er et luftslott fra vår side. Svingninger i avkastningene vil det alltid være. Vi mener fortsatt at prestestillingene kunne ha blitt finansiert innenfor fondet, hvis det var vilje til det. Men vi har registrert at departementet ikke vil, og at departementet har andre måter og andre forslag til å finansiere det, og det har vi da akseptert. Det er de faktiske forhold. Det er ikke automatikk i at det skal opprettes nye stillinger selv om en inngår en tariffavtale. Det må også være klart. Det er jo litt merkelig av denne regjeringen, som snakker om effektivisering av offentlig sektor, å gjøre det. Vi skal effektivisere store deler av offentlig sektor, men på dette området ligger det tydeligvis ikke noen effektiviseringsgevinst ved eventuelt en tariffavtale. Disse stillingene var etter vår oppfatning ikke nødvendige, selv om det var inngått en tariffavtale. Vi kunne ha oppnådd det ved effektivisering, ved andre måter å organisere prestetjenesten på. Likevel aksepterer vi det. Vi sier at vi skal følge opp denne avtalen, og vi skal bevilge til de nye stillingene som kan være en konsekvens av tariffavtalen. Men jeg regner med at Regjeringen også vil argumentere på samme måten når de inngår avtaler senere, og ikke da argumentere med effektiviseringsmuligheter og en del slike ting. Det er litt viktig for oss å understreke det. Dessuten mener vi at det fortsatt er gode grunner for å markere klart og tydelig at diakonstillingene skal opprettes, slik vi sa da vi behandlet budsjettet. Derfor holder flertallet fast ved det vedtaket som ble gjort før jul, nemlig at det skal opprettes ti diakonstillinger, og at de skal finansieres innenfor avkastningen av fondet. Det er etter min oppfatning gode grunner for å gjøre det. Og vi kan ikke bruke årlige svingninger når det gjelder avkastning, som argument for at dette ikke lar seg gjøre.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-30:
Dette blir jo merkeligere og merkeligere etter hvert som debatten skrider fram. Her blir vi oppfordret til å ta et møte med en etat under statsråden for å få opplysninger som hun mener vi eventuelt ikke forstår når hun gir dem. Jeg går ut fra at det er poenget hennes. Men det er ikke det mitt spørsmål går på. Spørsmålet mitt til statsråden er rett og slett, i og med at det i det første innlegget var noe uklart om hun ville gjennomføre dette vedtaket som nå blir fattet, nemlig at det skal opprettes ti diakonstillinger og at de skal finansieres innenfor fondet: Vil ikke statsråden gjennomføre dette vedtaket? Var det slik å forstå det første innlegget? Eller: Hvorledes skulle det forstås, i og med at det var noen konflikter et eller annet sted som hun konstruerte? Mitt konkrete spørsmål er: Vil statsråden gjennomføre dette vedtaket, eller vil statsråden ikke gjennomføre det?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
No står det i svarbrevet mitt når det gjeld dei opplysningane, at for det fyrste har vi enno ikkje fått fondets rekneskap og årsresultat for 2001, for det andre har vi gått inn og spurt korleis situasjonen ser ut til å vera, og for det tredje forklarer vi den økonomiske situasjon for fondet. Hadde det her lege så store avkastningar som det har vore før, er det klart at då hadde vi måtta dekkja dette innafor fondet. Om vi ikkje hadde likt det, så måtte vi ha gjort det, for det har Stortinget pålagt oss å gjera. Men no har vi eit tilleggsproblem i forhold til dei opplysningane eg sit på, og eg kan ikkje la vera å gi dei opplysningane tilbake til Stortinget. Slik er det berre. Eg rår faktisk komiteen til å ha eit møte med Opplysningsvesenets fond, slik at komiteen kan få den informasjonen. Det har komiteen gode moglegheiter til om han vil. Eg er heilt sikker på at fondet vil vera imøtekomande i forhold til dei opplysningane som ein kan få, anten gjennom departementet eller direkte gjennom Opplysningsvesenets fond. Eg er heilt klar over at arbeidarpartiregjeringa hadde fått inn stillingar. Men dei hadde ikkje fått inn nok stillingar i forhold til det som avtalen la til grunn.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Eg kan fyrst vera einig i at det var ein noko uvand måte eg gjekk fram på i forhold til å oppmoda om å ta kontakt med Opplysningsvesenets fond. Men det er iallfall heilt sikkert at departementet er klar til å gi alle dei opplysningane vi kan få frå fondets side, til komiteen. Det blir eit problem når det svaret som eg då sender over – som eg sjølvsagt har hatt kontakt med fondet for å kunna gi – på ein måte ikkje heilt går inn. Det er då vi står overfor eit informasjonsproblem som vi må takla på den korrekte måten. Departementet står ansvarleg for dei svara eg har gitt, og det er òg klart etter dette svaret. Så har eg eit dilemma i forhold til inflasjonsjustering og sikring av fondet i forhold til desse stillingane. Vi får her to vedtak, det som frå før er eit vedtak, og vedtaket i dag i tillegg som kolliderer. Då er spørsmålet mitt: Kva skal gå fyrst? Det er ei utfordring som eg har stilt til Framstegspartiet, som er med på begge desse vedtaka. Så skal eg retta meg etter det som det blir fleirtal for.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Eg veit ikkje om eg heilt fekk med meg problemstillinga i replikken. Men i forhold til det som står i Sem-erklæringa, vil vi sjølvsagt følgja opp det. Hovudproblemet for meg no er at vi skal effektuera to ulike vedtak som kan vera i strid med kvarandre. Er dei ikkje i strid med kvarandre, er det ikkje noko problem. Men etter det eg sit med av full informasjon i forhold til fondet, så kan dei bli i strid med kvarandre, og då får eg eit problem.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Eg svarar ikkje på ein slik måte for å vera vanskeleg. Poenget er at det blir gjort eit vedtak i salen i dag. Men det vart òg gjort eit vedtak i salen før jul, og eg skal følgja opp begge desse to vedtaka. Sjølvsagt kjem eg til å følgja opp desse vedtaka om dei ikkje strir mot kvarandre. Det er klart, det pliktar eg å gjera. Men dersom dei er i strid med kvarandre, får eg eit problem i forhold til kva for eit vedtak som skal følgjast opp. Så enkelt er det. Vi skal gå gjennom rekneskapen og sjå på situasjonen til Opplysningsvesenets fond, og sjå kva vi kan gjera. Eg må følgja opp det som er fleirtalsvedtaket, det er det ingen tvil om. Men poenget for meg er då å understreka at eg kan få eit dilemma i forhold til to fleirtalsvedtak som er gjorde i denne salen. Då reknar eg med at det fyrste som er vedteke, ikkje er oppheva sjølv om det kjem eit nytt fleirtalsvedtak no.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-30:
Når det gjeld Karita Bekkemellem Orheim sin karakteristikk av mitt embetsverk, vil eg sterkt ta avstand frå den. Representanten må gjerne kritisera meg, noko som òg kanskje har skjedd av og til – det er greitt nok – men å snakka slik om embetsverket tar eg sterkt avstand frå. Så kan eg opplysa forsamlinga om at når det gjeld oppfølginga av vedtak som går på inflasjonsjustering, kjem den saka til Stortinget til våren, i mai–juni. Det blir då ei eiga sak. Den skal Stortinget få til behandling. Så har òg Framstegspartiet avklart at desse pengane skal takast ut før. Det skal eg sjølvsagt effektuera, så desse ti diakonstillingane kjem på plass. For å seia det slik: Dei norske kyrkjelydane vil vera glade for vedtaket – det er det ikkje nokon tvil om – når òg Framstegspartiet har klargjort rekkjefølgja i sine vedtak. Det er opplagt at ein tek omsyn til dei vedtaka som blir gjorde, og det er opplagt at vi legg fram for Stortinget dei sakene som ein har vedteke skal leggjast fram. Men å ha ein full gjennomgang av fondet og bruken av fondet meiner eg er unødvendig, ut frå den debatten ein hadde i fjor, då heile fondet sin situasjon vart teken opp her i Stortinget og ein vart einig om ein måte å bruka fondet på. Det som eg har tenkt å koma til Stortinget med, er den inflasjonsjusteringa som vi har sagt at vi skal koma med.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Denne saken er i ferd med å få en merkverdig vridning, og jeg følte behov for å ta ordet etter at representanten Lyngstad henviste til behandlingen av meldingen om børs og katedral. Vi ønsket helt riktig å stenge fondet den gang, fordi vi så at alle brukte fondets avkastning til alle de gode formål det enkelte parti måtte ha. Vi ønsket videre den gang en inflasjonsjustering av fondets kapital. De formuleringene finner vi nå igjen i Sem-erklæringen, og vi kan absolutt slutte oss til dem. Etter at man ble enig om budsjettet før jul, fremmet vi forslag om igjen å stenge fondet og få det inflasjonsjustert, noe som vi endelig fikk flertall for, men at det skal vekke alle disse problemene, finner vi merkverdig. Og når det er snakk om bruk av fondets overskudd, som vi ønsket brukt til å bevare fondets kapital – for det var jo det vi egentlig ville; en del av fondets kapital er jo i realiteten fondets eiendom som ikke kan selges fordi det er nasjonale verdier i det som ikke kan selges ut – burde heller ikke det være spesielt merkverdig. Men jeg finner det ganske utrolig at andre, som er såkalte kulturbærere i langt større grad enn Fremskrittspartiet går for å være, ikke ønsker å ivareta dette. Når det så gjelder prestestillingene og finansieringen av dem, synes jeg å huske at det opprinnelig gjaldt 20 prestestillinger og ti diakonstillinger. Nå har vi plutselig 30 prestestillinger og ingen diakonstillinger, og det er igjen en merkverdighet. Men stenging av fondet, oppfylling av Sem-erklæringen, respekt for vedtak som blir fattet i denne sal, står det igjen å se om blir effektuert.
Inge Lønning (Høyre), 2002-04-30:
President!
Inge Lønning (Høyre), 2002-04-30:
Ja.(Flere protester fra salen) (Flere protester fra salen)
Inge Lønning (Høyre), 2002-04-30:
Det er to forhold ved innstillingen i denne saken som forbauser meg noe – og enda mer fordi det har gått igjen i flere innstillinger fra kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i løpet av den siste uke en generell henvisning til Stortingets budsjettarbeid, som jeg for min del for det første ikke vil anse som en helt korrekt beskrivelse, og for det annet i hvert fall ikke som en anbefalelsesverdig måte å ordlegge seg på for andre fagkomiteer i Stortinget. Man sier at det i den vanlige budsjettbehandlingen om høsten er strenge begrensninger, men deretter, når årsskiftet er forbi, er det nærmest fritt frem for å foreta de disponeringer en fagkomite måtte ønske. Det tror jeg må være en regelrett misforståelse av Stortingets budsjettsystem. Derfor vil jeg anmode om at heller ikke kirke-, utdannings- og forskningskomiteen for fremtiden ordlegger seg på den måten i sine innstillinger. Det annet er et lite hjertesukk når det gjelder Opplysningsvesenets fond. Det er en debatt som har pågått i atskillig tid, både i forrige stortingsperiode og i denne stortingsperioden. Hvis jeg har forstått det riktig, vil komiteflertallet nå dekke inn ti nye diakonstillinger, ikke ved overskuddet, men ved underskuddet – den negative avkastningen – på Opplysningsvesenets fond. Det kan vel heller ikke være en inndekningsmåte som er spesielt rosverdig. Jeg vil også tillate meg å peke på at det sannsynligvis er direkte i strid med Grunnloven § 106, som uttrykkelig sier hva Opplysningsvesenets fond kan brukes til og ikke brukes til. Der er det brukt formuleringen «til Geistlighedens Bedste». Og hvis man ikke regner diakoner med til «Geistligheden», vil man havne i noen problemer. Men mitt hovedpoeng er at det kan ikke være holdbart å løse denne debatten om bruken av Opplysningsvesenets fond ved at man til og med begynner å cashe inn underskuddet i fondet som dekningsmåte for løpende utgifter på kirkebudsjettet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg ber om ordet til § 37 a i forretningsordenen vedrørende en rett til å klage på saksbehandlingen. Slik Fremskrittspartiet oppfatter det, hadde presidenten i den siste saken som var til behandling, klubbet og erklært at saken var avsluttet. Deretter fikk likevel representanten Inge Lønning ordet, og han kom med et kraftig angrep på kirke- og utdanningskomiteen. Da vår fraksjonsleder, Arne Sortevik, som hadde rett til ett innlegg til i henhold til forretningsordenen, bad om ordet, ble han nektet ordet. Det samme ble visstnok, etter det jeg har blitt fortalt, også andre medlemmer av komiteen som ønsket å imøtegå Inge Lønnings innlegg. Jeg har ikke fått noen utskrift, så jeg kan ikke helt bekrefte dette, men det er det jeg har fått opplyst. Jeg ber i alle tilfeller presidenten sørge for at når en sak er klubbet og avsluttet, så kan man ikke ha noen særfordeler for enkelte representanter og nekte andre representanter å gi svar på det som av én representant hevdes fra talerstolen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Der er jo slik at når en sak er erklært avsluttet, kan ikke noen flere få ordet. Hvis én til får ordet, er ikke debatten avsluttet. Det er ikke slik i Stortinget at man setter strek. Her går debatten helt fram til presidenten erklærer den for avsluttet. Når presidenten tillater et innlegg til, er også erklæringen om at debatten er avsluttet, nullet ut, fordi debatten har fortsatt. Arne Sortevik hadde etter forretningsordenen krav på en såkalt kort merknad. Han hadde hatt to innlegg, og han har anledning til en kort merknad på ett minutt. Samtidig hadde også andre medlemmer av komiteen selvsagt full anledning etter Inge Lønnings innlegg til å be om ordet hvis de hadde taletid igjen i sakens anledning.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
På vegne av representanten Asmund Kristoffersen og meg sjøl vil jeg fremme et forslag om lov om endringer i lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd, folketrygdens regler om pleiepenger til et medlem med omsorg for et barn som er innlagt i helseinstitusjon.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg skal være veldig kort, men jeg skal sette frem det forslaget som ligger i saken fra mindretallet, som består av Fremskrittspartiet og representanten Simonsen. Det lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme de nødvendige lovendringer slik at presters boplikt opphører og at kommunen gis ansvar for å stille egnet bolig til disposisjon.» Når vi bringer inn dette forslaget i denne saken, er det fordi saken omhandler forhold som er knyttet til presters ansettelsesforhold. Og når vi igjen fremmer det – for vi har fremmet det før – er det fordi vi har fått nye oppfordringer, fornyede oppfordringer, fra prestene, fra representanter fra prestene, om å fortsette bestrebelsene på å bli kvitt denne litt middelalderske ordningen med boplikt.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Jeg foreslår Karin Andersen.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Det er interessant å høre at flere talere har vært inne på at det er en stor debatt om prikkbelastning i andre land, og at vi har den debatten også i Norge. Det er interessant å konstatere at også i denne saken er det Fremskrittspartiet mot resten. Regjeringen har studert systemet med prikkbelastning i andre land – i England, Sverige, Finland, Tyskland og Frankrike – uten å kunne trekke noen konklusjoner at det. Det er ikke dokumentert at prikkbelastningen gir større trafikksikkerhet og færre ulykker i noen av disse landene. Så det er høyst tvilsomt om Regjeringen oppnår de forventede 1 200 førerkortinndragingene, som Regjeringen forutsetter i proposisjonen. Jeg er klar over at TØI har gjort en vurdering av prikkbelastningssystemet, hvor det sannsynliggjøres at innføring av prikkbelastning vil medføre betydelig trafikksikkerhetsgevinst. Da er mitt spørsmål til statsråden: Kan hun forklare meg hvordan dette skal kunne gjennomføres i Norge, uten problemer og i stort omfang, når man ikke klarer å få trafikksikkerhetsgevinst eller færre ulykker, verken i England, Sverige, Finland, Tyskland eller Frankrike? Det vil jeg gjerne ha en forklaring på.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Jeg konstaterer at statsråden på mitt spørsmål om sammenlikning med andre land ikke var i nærheten av å svare. Heldigvis fulgte representanten Jorunn Ringstad opp og fikk et delvis svar, og det delvise svaret var at det var forskjellige svar fra de forskjellige landene, og at det var mange gode virkninger. Da er ett av spørsmålene mine: Hvorfor er ikke det kommet frem i proposisjonen? Der står det nemlig følgende: «Det foreligger ikke dokumentasjon fra noen av landene på reell effekt av prikkbelastning alene.» Her står det altså at det ikke er effekt, mens ministeren opplyser at det er mange gode ting som er kommet ut av det. Hva er det som er riktig – er det det ministeren sier nå, eller er det det som står i proposisjonen? Jeg vil gjerne ha et svar på hvorfor vi i Norge kan få så veldig mange gode virkninger av dette, mens man i de landene man har undersøkt dette, som det står her, ikke har sånne virkninger. Hva er så unikt med det vi skal gjøre i Norge, slik at man skal få voldsomme virkninger der andre land ikke har det?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Statsråden svarte på et spørsmål om hvilken erfaring man hadde i andre land, at det var avhengig av «hvem en spør». Ja, det er vel rimelig klart at det er det. Men jeg trodde faktisk ikke at Samferdselsdepartementet sendte sine byråkrater ut i gata ute i Europa for å spørre hva folk mente. Jeg trodde det var offisielle henvendelser til departementer i andre land, og at man fikk offisielle svar, og at ikke denne proposisjonen var basert på meningsmålinger i de forskjellige europeiske landene. Men det er mulig jeg tar feil. Så har jeg lyst til å komme litt tilbake til Sahl, som da han hadde ordet, påpekte at Fremskrittspartiet var et lov og orden-parti. Jeg trodde ikke dette var en debatt om vi skulle ha lov og orden innenfor trafikk eller ikke. Jeg trodde det var en debatt om prikkbelastning. Fremskrittspartiet og alle andre i denne salen er vel enige om at notoriske fartsbøller, folk som nyter alkohol i trafikken, som bryter trafikkreglene på alle mulige måter, skal tas hardt, og de skal straffes strengt. Det er ikke det dette dreier seg om. Dette dreier seg om prikkbelastning, og det dreier seg om man tror på at dette systemet virker eller ikke, så det var ingenting om lov og orden-partiet Fremskrittspartiet jeg var inne på. Representanten Sahl var inne på respekten for trafikkreglene. Det burde kanskje slått representanten Sahl at de utallige reglene som er innført, bøtesystemet i dette landet, som har ligget i verdenstoppen, kan være med på å undergrave respekten for trafikkregler og lov og orden. Det er faktisk et problem. Men det som er imponerende når en hører på Sahl og flertallet i denne salen, er at når man diskuterer prikkbelastning og andre ting som det ikke koster fem flate øre å gjennomføre, da er engasjementet på topp, men med en gang man skal bruke fem flate øre i denne salen på å gjøre det som virkelig teller, nemlig bruke penger på vei, da er det ikke mye engasjement. Da har man gjemt seg bak stolen og vil ikke si noe særlig om det. For det er nemlig bruk av penger på vei som virkelig teller. Det ser man i Aftenposten for i dag, der det står: «Dødsvei ble Norges sikreste.E18 i Vestfold. Hvert år ble to mennesker drept og 30 skadet på gamleveien mellom Drammen og Kopstadkrysset ved Horten. Etter at den nye motorveien åpnet, har dødstallet sunket til null. I løpet av de syv månedene er bare fire skadet. En av Norges mest fryktede veistrekninger er dermed blitt en av landets sikreste.» Hvert liv koster 20,8 mill. kr, er det regnet ut. Hvor er Sahl og de andre når vi skal bevilge mer penger for å sikre disse veiene, der det virkelig teller, der en virkelig unngår trafikkofre, og dødstallene går ned?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Jeg skal være veldig kort. Jeg ville bare takke for komplimentet om at vi er bilistenes beste venn, og bekrefte det.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Me behandlar ei konkret sak om prikkbelastning, som nærmast er eit verkemiddel og del av ei større sak som handlar om trafikktryggleik på norske vegar. Der er ikkje noko unaturleg i å tenkja breiare enn bare prikkbelastning. Arbeidarpartiet og Senterpartiet vil sjølvsagt ikkje svekkja innsatsen. Me vil avgrensa byråkratiet, for me har faktisk mange gode eksempel på treffsikre tiltak som ikkje får dei løyvingane dei kunne trenga. Så nokre spørsmål. Vil det verta hyppigare trafikkontrollar på vegane framover? Eg har merka meg at representanten Andersen omtala Trygg Trafikk positivt. Er statsråden bekymra for Trygg Trafikk sin økonomi, og vil ho ta initiativ for å betra økonomien deira? Og kva meiner statsråden om ekstra politikontrollar på ulykkesutsette strekningar? Eg viser til eksempel i Vestfold i 1999, med svært god effekt. Vil det verta fleire slike kontrollar i sommar, og vil det verta lagt inn pengar til dette neste år? Så til slutt bare eit lite råd til statsråden: Når ho kjem til Stortinget med saker som er relativt kontroversielle, er det kanskje ein god idé å tenkja gjennom om ein kan ha noko å gje i tilliggjande område, slik som dette. Eg kan ikkje akkurat forstå at 7 mill. kr er ein overvettes stor del av eit budsjett på 20 milliardar kr.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Eg vil minna om at me støttar forslaget, og me reknar med at statsråden kjem med forslag til finansiering av dette for neste år, og då skal me sjå på det. Eg er samd i at det å prøva å redda eitt liv, det er viktig, og at det er god kost–nytte i dette. Men det som jo er situasjonen, er at me har mange tiltak som verkar som me ikkje gjev uavgrensa med pengar til. Så her kan me spela ball fram og tilbake og seia at me kunne ha gjort mykje meir dersom dette var den einaste saka me skulle løysa i dette landet. Dersom dette var punkt nr. 1, er det klart me kunne ha gjort meir, så eg tykkjer kanskje ikkje me skal bruka dette mot kvarandre på den måten. Eg merka meg at representanten Anne Berit Andersen hissa seg veldig opp over at me utvidar ei sak lite grann, at me utvidar ei sak om prikkbelastning til å gjelda trafikktryggleik og legg inn nokre få – to, tre – andre element. Det tykkjer eg er spesielt. Det er slett inga ny øving i dette huset. Men det er klart at det er forskjellige roller i posisjon og opposisjon. Posisjonen vil vera så fri som mogleg til å avgjera alt sjølv og leggja det fram for Stortinget, opposisjonen ynskjer å påverka budsjettet så mykje ein kan – det er klart. Og når ein omtalar desse forslaga som positive, tykkjer eg ein kunne påkosta seg å vera så romsleg at ein stemte for desse to gode forslaga. Det eine, om politikontroll, handlar nettopp om det representanten Faldet og fleire har sagt, at det hjelper lite med prikkbelastning dersom ikkje folk vert oppdaga, så me må altså ha fleire kontrollar for at folk skal få prikkar – utan tvil. Så eg oppfordrar ein gong til regjeringspartia til å stemma for dette forslaget.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-06-11:
Ausdal Starrfelt lurte på om ikke vi ønsket økte kontroller på veiene, og hvorfor i all verden vi ikke kunne gå inn og støtte det forslaget de kom med – det var bare 7 mill. kr det dreide seg om. Jeg vil bare påpeke at dette gjelder innføring av en ny ordning. Det Arbeiderpartiet gjør, er å redusere utgiftene til en ny ordning med 20-30 pst. før de vet hva den vil koste, selv om vi gjør den så lite byråkratisk som mulig. Og ikke bare reduserer de utgiftene, men jamen bruker de pengene også med en gang til alle mulige gode tiltak, som jeg syns er positive. Og ikke bare det – så sier de at vel, hvis ikke ordningen fungerer, kan en bare få inn mer midler. Da begynner vi i gal ende. La oss få ordningen til å fungere, og så får vi heller være med og evaluere og justere den etter hvert. 7 mill. kr ble det sagt at en kunne redusere utgiftene med. Og det forbauser meg ikke i det hele tatt det Arbeiderpartiet driver med nå. For i nesten hver sak ser vi at de driver budsjettbehandling ved siden av. Hvis jeg hadde begynt å summere opp alt det de tar opp ved siden av revidert og statsbudsjettet, ja, da lurer jeg på om en ikke snart hadde hørt litt mindre om dette med tilleggsbevilgninger og å ta opp ting utenom sakskartet.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Vi har vurdert denne saken i lys av nullvisjonen. Nullvisjonen er en visjon om at transport ikke skal føre til død, livstruende skader eller varig helsetap. Den har som mål å eliminere alle alvorlige skadevirkninger som har sitt opphav i trafikkulykker og/eller miljøproblemer forårsaket av trafikk. Dette er en langsiktig visjon. Den kan sammenliknes med en regnbue. De av oss som har prøvd å gå og lete etter hvor regnbuen ender, har gått og sett at vi kan komme nært, men ingen har ennå funnet regnbuens ende. Men den er fin å strekke seg etter. Samtidig vil vel alle som har sett regnbuen, være enige om at den er vakker. Slik sett er nullvisjonen en regnbuevisjon. Vi når den kanskje aldri, men den er vakker. Den er et godt kompass å styre etter, og den er verdt å strekke seg etter for å redde liv. Skal vi ta nullvisjonen på alvor, er vi også nødt til å ta noen verdivalg. Vi må si at det å redde liv og helse er viktigere enn andre hensyn. I lys av dette har vi vurdert forslaget om prikkbelastning. Prikkbelastning er ett av mange tiltak som ble foreslått da man la fram nullvisjonen. Vi vet at mange har sagt at det ikke er verdens mest populære tiltak, men da får vi bruke visjonen som en guide, og så får vi si at dette er viktigere enn andre ting. Politiet har overbevist oss i sin argumentasjon om at dette har forebyggende effekt. Vi ser at de store trafikkbøllene, som kanskje litt urettmessig mange ganger i media har sett ut til å være unge menn mellom 18 og 25 år, har beveget seg i alder til å være «unge menn» mellom 25 og 55 år med en eventyrlig vilje til å betale skatt for å få lov til å kjøre for fort. Det er disse vi skal til livs med prikkbelastningssystemet. Jeg er også glad for at Regjeringen har lyttet i en annen sak som har vært viktig når det gjelder trafikksikkerhet. Det gjelder at vi ikke får trailere som er 25,25 meter lange, på norske veier. SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har hver i sær gitt råd til Regjeringen i denne saken, og vi er glade for at de rådene er fulgt, slik at vi slipper å få disse mastodontene på veiene. Jeg synes det er viktig å minne om det, for dette er også et område hvor vi må bruke visjonen om at vi ikke ønsker flere trafikkulykker, og vi sier nei til det forslaget. Jeg er også glad for at vi i forbindelse med denne saken fikk til en ekstrabevilgning til Trygg Trafikk. I SVs forslag til statsbudsjett satte vi av 3 mill. kr mer til organisasjonen enn det flertallet gjorde. Derfor er jeg glad for at vi i denne saken kan få til en økning for å støtte opp om det viktige forebyggende arbeidet, først og fremst overfor barn og unge, som Trygg Trafikk bedriver. Uansett hva vi måtte få av tekniske innretninger, uansett hva vi måtte foreta når det gjelder teknisk sikring, kommer vi ikke videre om vi ikke klarer å bygge inn holdninger til trafikksikkerhet. Dette vitner om vilje til å satse på det.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Det er tydelig at det er et stort trykk i Fremskrittspartiet når det er snakk om å regulere bilisters oppførsel i trafikken. Jeg står fast ved det jeg sa i mitt innlegg, at Fremskrittspartiet på mange måter kan karakteriseres som lov og orden-partiet, men i tillegg er de også på mange måter bilistenes talsmenn. Fremskrittspartiet fremmer uttallige Dokument nr. 8-forslag for å regulere nærmest alt i dette landet med lov, men akkurat når det gjelder området trafikk og bilisme, velger man altså å gå i stikk motsatt retning. Jeg vet ikke om representanten Kenneth Svendsen og jeg opplever den samme hverdagen i trafikken, men jeg var ute på en lang tur i helga og opplevde til stadighet hvordan bilistene satset på at man kan betale seg vekk fra problematikken. Man ligger på fartsgrensen, men blir stadig forbikjørt fordi man vet at det går en viss grense, og at vi har god råd i Norge. Det som er saken med dette forslaget, er jo nettopp at det er disse man skal gi en advarsel gjennom å få en prikk i førerkortet, slik at de kan rette seg etter de trafikkreglene man har her i landet. Så var representanten Kenneth Svendsen inne på det å bevilge penger til veier og til samferdsel. Ja, Fremskrittspartiet er, som det er sagt tidligere i dag, høyt på banen med penger til veier, med 46 milliarder kr ekstra i forbindelse med Nasjonal transportplan. Men når man kommer til virkelighetens verden, når man skal prioritere, går – som det ble sagt i en tidligere sak her i dag – helse selvfølgelig foran. Det skal jeg være enig i, men på andreplass kommer skatter og avgifter, som skal ned. Og når Fremskrittspartiet kommer i en posisjon der de skal ta ansvar, er de ikke ute med bevilgninger til vei på samme måte som de er når de kan legge fram et alternativt budsjett.