Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-22:
Aller først må jeg få lov til å si at ved en inkurie er det i teksten vist til et vedlegg fra Statens arbeidsmiljøinstitutt som ikke har blitt vedlagt. Jeg vil måtte bruke litt tid på denne saken. Det er en stor og viktig sak, som fortjener en grundig gjennomgang. Det er ganske skarp kritikk Riksrevisjonen legger fram, og det er en enstemmig komite som ikke akkurat har mildnet kritikken. Tvert imot er det sjelden komiteen uttaler så klart at en etat ikke gjør jobben sin godt nok. Komiteen har både Riksrevisjonen, LO, NHO, Arbeidsmiljøinstituttet og Sosialdepartementet på sin side i store deler av kritikken. Da gjenstår det å se hvordan trygdedirektøren og departementet takler kritikken videre. Man kommer med veldig mange konstruktive innspill i så måte. Trygdeetaten sier at de er på riktig vei, og det ser vi fram til at de også skal vise. Men jeg må si at jeg ble litt betenkt da jeg oppdaget at Rikstrygdeverket innkalte til pressekonferanse samme dag som komiteen skulle avgi innstilling. Dagsrevyen viste noen dager etterpå en reportasje hvor det ble vist til 60 pst. økning i bruken av aktiv sykmelding i løpet av de to siste årene. Jeg må understreke at all økning er bra. Poenget til komiteen er at det er for få tiltak sett i forhold til det totale antall sykmeldte. Det er i overkant av 6 pst. i dag. Men hvis tidsregningen startet etter at den forrige sjefen ble helseminister, er jo 60 pst. bra, for det er riktig at det har vært en bra økning de to siste årene. Men jeg vil advare mot en kampanje for å pynte på tallene. Dette er en stor og viktig sak som gjelder enkeltmennesket, og det er løsninger for den enkelte som er viktig – ikke tallsjonglering og demonstrative øvelser. Vi må finne bedre måter å organisere ordningene på. Det må ikke bety at de ansatte på trygdekontoret nødvendigvis ikke har gjort jobben sin. Jeg vet at de allerede har gjort mye. De er presset, og jeg er overbevist om at de har gjort så godt de kan. Problemene er mer strukturelle enn som så. Vi må ikke ende opp med at også trygdeansatte blir så overbelastet at de havner i statistikken over sykefraværet. Vi kan gjøre mye på dette området. Det er mye å hente ved å følge opp den sykmeldte, attførte eller uføretrygdede på en annen og bedre måte enn i dag. Poenget er å gå fra passivitet og trygdeytelser til aktivitet, og kombinere arbeid og trygd i perioder hvor det er nødvendig. Men det skal fortsatt være lov å være syk. Det er viktig å skape åpenhet og ikke mobbe eller gjøre det vanskelig for folk å være delvis sykmeldt. Det er en utfordring både for den sykmeldte og de ansatte – ikke minst for fagforeningene, for dette handler om menneskers livskvalitet. Og det handler om penger, mange penger: 70-80 milliarder kr i totale kostnader, ifølge NHO, så bare 10 pst. forbedring kan faktisk gi noen milliarder. Undersøkelsen viser at sykefraværet har vært stigende siden 1994, og at flere går lenger sykmeldt på tross av målet om redusert sykefravær. Bruken av tiltak er samlet sett lav, og resultatene er ikke i samsvar med målsettingene i attføringsmeldingen. Komiteen framhever spesielt arbeidslinjen, dvs. tiltak for å holde folk i arbeid eller hjelpe dem inn i arbeid framfor å motta trygdestønad, som et viktig virkemiddel. Arbeidslinjen betyr å ta vare på dem som står i fare for å bli støtt ut i passivitet og trygdeordninger, og på den annen side å sikre at flest mulig kan være i arbeid. All erfaring og forskning viser at jo lenger sykefraværet varer, jo mindre er sannsynligheten for å komme tilbake i ordinært arbeid. Passivitet kan forverre sykdomsfølelsen. Man er ikke syk, men heller ikke helt frisk. Man skal kunne være sykmeldt uten å måtte holde sengen. Man kan jobbe litt mens man venter på behandling. Den lave bruken av tiltak må ses i sammenheng med at trygdekontorene i praksis ikke har etablert tilstrekkelig nær kontakt med den sykmeldte, behandlende lege og arbeidsgiver, i tråd med intensjonene i attføringsmeldingen. Nesten samtlige trygdekontorer i undersøkelsen opplever at mangel på ressurser hemmer dem i deres oppfølgingsarbeid, og mange har opplyst at oppfølging av sykmeldte krever mer ressurser enn trygdekontoret mener det er forsvarlig å bruke. Jeg syns det er merkelig ettersom dette i mange år har vært blant de høyest prioriterte områdene i trygdeetaten. Ifølge trygdekontorene går dette i særlig grad ut over kontakten med de sykmeldte og arbeidsgiverne. Rikstrygdeverket forklarer den lave innsatsen med mangel på kompetanse og personalressurser, og stor misnøye med datautstyr og datastøtte. Dette går mest ut over den sykmeldte og arbeidsgiverne samt at tidsfristen for 12-ukersvedtakene gjør at kvaliteten blir salderingspost. Rikstrygdeverket erkjenner at den kvalitative siden i oppfølgingsarbeidet har vært for lite vektlagt. Undersøkelsen viser også at av de 100 stillingene som ble tilført etaten i forbindelse med attføringsreformen, er bare en tredjedel brukt utelukkende til oppfølging av sykmeldte. Satsingen på oppfølging av sykmeldte har til nå gitt seg utslag i en større andel 12-ukersvedtak fattet til riktig tid og en viss økning i bruken av aktiv sykmelding: fra 0,8 pst. til 3,9 pst. i den perioden Riksrevisjonen har sett på, og med 60 pst. økning i bruken de to siste årene er vi vel oppe i litt over 6 pst. Når det gjelder bruken av øvrige virkemidler, viser undersøkelsen at trygdeetaten har kommet kort, og at de forventningene og kravene som ble stilt til etaten i forbindelse med Stortingets behandling av attføringsmeldingen, ikke synes å være tilstrekkelig oppfylt. I 40 pst. av sakene utover tolv ukers sykmelding er det ikke dokumentert kontakt mellom etaten og andre aktører. Kontakten mellom sykmeldte og lege består vesentlig i utveksling av standardblanketter. Mulige oppfølgingsvedtak diskuteres lite mellom lege og trygdekontor. Også kontakten med arbeidsgiver er lav og stort sett begrenset til aktiv sykmelding. Rådgivende lege brukes lite og i liten grad til mulige oppfølgingstiltak. Vi trenger mer praktiske løsninger. I dag er ordningene for byråkratiske og for regelstyrte, med preg av skjemavelde. Vi trenger raskere behandling og raskere iverksettelse av tiltak, og vi må også se på regelverket. Vi må finne bedre metoder for kontroll, men selvfølgelig ta hensyn til prinsippet om likebehandling. Det er et spørsmål om det er for mange aktører, slik at ansvaret pulveriseres. Målingen av resultater må bli mer kvalitativ. Trygdekontorene har blitt for mye konfrontert med kvantitet. Poenget var å telle mest mulig avsluttede saker. Slik kan det ikke være lenger, og derfor må vi ha en gjennomgang av rutiner på lokale trygdekontorer. Videre må vi tenke mot en vridning av økonomiske virkemidler mot bedrifter, og vurdere kompensasjon eller en form for belønning til bedrifter som har ansatte med nedsatt arbeidsevne. Bruk av gulrot og pisk kan også være aktuelt for å få ned fraværet. Dette skal innrettes slik at vi fortsatt kan ivareta arbeidslinjen. Det skal ikke være et sugerør i statskassen eller gi gevinst til dem som bare ansetter unge og friske mennesker. Det er det faktisk en del som gjør i dag, og dessverre er det også statlige bedrifter blant dem. Vi må bruke bedriftshelsetjenesten bedre og fokusere mer på restarbeidsevnen – fra det folk ikke kan gjøre, over til det de kan gjøre selv om de har plager og skader. Vi må bruke bedriftshelsetjenesten mer i det forebyggende arbeidet. Vi har i forbindelse med høringene fått høre at det ofte er en kulturkollisjon mellom trygdeetaten og arbeidslivet, og da brister jo noe av forutsetningen for tiltakene. Manglende samhandling mellom trygdeetat, helsevesen og arbeidsplasser må vi ta tak i på en helt annen måte enn det har vært gjort til nå. Det ser ut som om mål- og resultatsystemet ikke fremmer den politiske målsettingen om arbeidslinjen. Målbare, kvantitative størrelser går som sagt på bekostning av oppfølging av syke mennesker, for det er tidkrevende, og det er heller ikke gode systemer for å måle dette kvalitativt. Det virker også som om det går for mye tid med til kontroll, rapportering og administrasjon. Det er nok mangel på ressurser, og Stortinget er flink til å underbudsjettere ved regelendringer og nye tiltak. Det er vi klar over. Men det er også et spørsmål om hvorvidt trygdeetaten er i stand til å nå målsettingen med dagens virkemidler. Et annet spørsmål er hvilke grupper syke som bør følges opp, altså hvem som skal prioriteres når det gjelder tiltak. Jeg var så vidt inne på bedriftshelsetjenesten. Fysioterapeutene kan antakelig brukes på en bedre måte, og kan kanskje avdekke problemer i en tidlig fase. Arbeids- og administrasjonsdepartementet vurderer bedriftshelsetjenestens framtid. Både LO og Arbeidsmiljøinstituttet var inne på mulige endringer som jeg mener departementet bør vurdere, og jeg håper at departementet ikke fremmer forslag før vi ser helheten i dette. Et annet spørsmål er om det er trygdekontorene som er de beste til å ha kontakt med de andre aktørene, både næringslivsledere og tillitsvalgte. Årsakene til omfanget av sykmeldte og uføretrygdede er sammensatte. Det er tøffe krav på arbeidsmarkedet, men vi vil i større og større grad trenge arbeidskraften, og i en periode også de med nedsatt arbeidsevne. Det mønsteret vi ser i dag, med muskel-, skjelett- og hjerte- og karsykdommer og mentale lidelser, vil nok øke i framtiden. Derfor er det veldig viktig at disse tilbys aktivitet framfor passivitet. Man kan faktisk bli mer frisk ved aktivitet, og derfor er disse tiltakene veldig viktige. Etter komiteens mening bør vi i større grad fokusere på hvor friske folk er og hvor mye de kan arbeide i sykeperioden, framfor å henvise folk til passivitet. Mangel på alternative jobber, særlig i mindre bedrifter, er selvfølgelig et problem. Holdninger til kollegaer er et annet, og enhver arbeidsgiver bør kunne svare på om det er forhold i den daglige driften som kan skade helse, alt fra yrkessykdommer til personalkonflikter. Det er en plikt for enhver ledelse å danne seg et bilde og iverksette tiltak i så måte. Vi trenger altså en ny måte å tenke på. Det er et tankekors at mennesker med ganske harde funksjonshemminger slåss for å være i jobb, mens andre med langt mindre skader eller plager går sykmeldt over lang tid. Utfordringen er å finne arbeidsoppgaver som passer til funksjonsevnen. Aktiv sykmelding gjør det enklere å tilpasse arbeidet for en sykmeldt med restarbeidsevne. Ved Nøtterøy trygdekontor har man 20 pst. aktiv sykmelding – et resultat av systematisk arbeid. De bruker tid til å gjøre ordningen kjent, og antallet kan fortsatt økes. Aktiv sykmelding er en myk overgang til vanlig arbeid, og flere steder har bruk av dette gitt bedre arbeidsmiljø og økt trygghet for de ansatte. Det er altså et stort potensial for bruk av tiltak. Folkehelsa laget en undersøkelse i 1996 som viste at 90-100 pst. av de spurte med erfaring ville fortsette å bruke ordningen, og tre fjerdedeler mente at ordningen er et effektivt tiltak for å forhindre langvarig sykmelding, så det mangler ikke på potensial. Etter komiteens mening bør departementet gjennomgå trygdekontorenes rolle, oppgaver og virkemidler i oppfølgingen av sykmeldte og de ulike aktørenes ansvar og rolle med tanke på å finne ut hvorvidt det er hensiktsmessig bruk av ressurser, og hvorvidt de reelle problemene blir riktig fokusert. Komiteen utelukker ikke at det kan være for mange aktører som er involvert, som jeg tidligere har pekt på. Komiteen mener at arbeidsgivere bør ta et større ansvar for oppfølging av sykmeldte, og mener man også bør gjennomføre en mer omfattende undersøkelse av alle aktørenes innsats. Komiteen ber departementet fremme tiltak som bidrar til at passive stønadsmottakere i større grad kan komme over i aktivitet, og viser til at erfaring og forskning viser at jo lenger et sykefravær varer, jo mindre er sjansen for å komme tilbake til ordinært arbeid. Over halvparten av dem som er sykmeldt i mer enn tre måneder, kommer ikke tilbake i jobb. Derfor er tidlig intervensjon kjempeviktig, og det er viktig å komme tidligst mulig i gang med tilrettelegging og aktiviteter på arbeidsplassen. Komiteen ønsker en bred vurdering av om vi i dag har de rette strukturer og det rette regelverk for å nå målsettingen. Komiteen ber departementet utrede ordningen med oppfølging av sykmeldte, slik at den kan fungere tilfredsstillende, og undersøke hvorvidt vi har det praktiske oppfølgingsapparatet som er nødvendig. Trygdekontoret har en godkjennings-, kontroll- og veilederoppgave. Oppfølgingen bør nødvendigvis ikke være overfor den enkelte sykmeldte, men kanskje overfor organiserte, etablerte samarbeidsorganer. Det vil også innebære at legens rolle må aktiviseres og involveres på en mer hensiktsmessig måte, og Arbeidsmiljøinstituttet skisserer hvordan dette kan gjøres. Komiteen foreslår at Stortinget nå gjennom et vedtak ber Regjeringen gjennomgå konsekvensene ved kjøp av helsetjenester med tanke på hvorvidt de fortrenger dem som allerede står på venteliste. Vi lurer på hvem det kan gå ut over – barn, trygdede eller pensjonister. Det er noen som mener at ventelisten må bli lengre når problemet er mangel på fagfolk. På et mindre sykehus med én spesialist kan ikke utvidet åpningstid være tilstrekkelig. Vi vil også vite mer om hvilke typer tjenester det er snakk om, og i hvilken grad kjøpet skjer ved offentlige eller private helsetilbud. Videre ber vi Regjeringen regne ut de samfunnsøkonomiske besparelsene som oppnås ved kjøp av helsetjenester. Komiteen foreslår også at det fremmes en stortingsmelding om sykefraværet, uførepensjonering, virkemidler, kunnskap, kompetanse, ressurser og samarbeid mellom etater, helsetjeneste og den sykmeldte. Jeg skrøt av Riksrevisjonen i forrige uke i forbindelse med behandlingen av lokale lønnsforhandlinger, og hadde også denne saken i tankene. Jeg er svært godt fornøyd med at Riksrevisjonen gjør jobben sin – avdekker realiteter og påviser at stortingsvedtak ikke blir fulgt opp. I denne saken har vi alle et ansvar for at målsettingen i attføringsmeldingen og velferdsmeldingen blir nådd. Det er fremmet mye kritikk av trygdeetaten, men jeg tror vi kan få det til dersom vi greier å tenke nytt og mer problemløsende. Men da må det komme mer offensive tiltak fra trygdeetatens side, mer målrettede handlinger og klarere prioriteringer. Jeg har brukt litt tid på dette, for jeg syns det var viktig med en skikkelig gjennomgang. Innstillingen er enstemmig på alle punkter, og jeg anbefaler hermed innstillingen.