trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Det er et vanskelig felt. Det er et vanskelig felt å vite hva som påvirker adferd og motivasjonen for å foreta den ene eller andre handlingen. Jeg undervurderer ikke at det er komplekse forhold som fører til at et par eller en enkeltperson benytter seg av slike tilbud. Men jeg vil si det på denne måten: Det var ikke hensikten å åpne for strafforfølgning av enkelt- og privatpersoner, slik vi tolker forarbeidene til det opprinnelige forslaget, som ble fremmet av representantens partikollega. Jeg oppfatter ikke at behandlingen her i Stortinget åpner for det. Jeg oppfatter det slik at det er uheldig at det er uklarheter rundt lovforståelsen på et så viktig felt. Det vi har forsøkt å gjøre – samvittighetsfullt – med dette forslaget, er å rydde opp i det, slik at den uklarheten ikke består. Vi har lyttet til mange av de innspillene som har kommet fra høringsinstansene, og de har trukket i flere retninger enn det representanten her har sitert. Vi føler at vi sånn sett har truffet dette på en god måte, og er glad for at det er bredt flertall for det i Stortinget.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Det jeg er enig i, er at utviklingen har gått videre på de ti årene, og den kommer til å gå videre de neste ti. Hvorvidt den utviklingen trekker i retning av det representanten sier, at det nå blir privatpersoners marked, vil jeg ikke utfordre, men det kan være forskjellige måter å beskrive det på. Essensen er etter min mening den samme: Det vil være tilbud i andre land med ulik lovgivning. Det er veldig ulikt bare i Europa og i våre nærmeste områder. Så vi må nok leve med at nordmenn, med et sterkt ønske om å få barn, vil benytte seg av tilbud i utlandet som ikke nødvendigvis er tillatt i Norge. Var det meningen at det skulle straffes i Norge fordi det ikke er tillatt i Norge? Nei, det var ikke meningen. Derfor vil jeg i større grad legge vekt på det og at vi er konsistente i det forhold. Så trekker representanten gjerne fram Bufdirs uttalelse. Den har vi lest med interesse, men jeg vil si at det er ikke slik at fordi et fagorgan kommer med sine uttalelser, står det over departementets ansvar for å gjøre en helhetsvurdering. Vi har gjort den helhetsvurderingen og er glade for at det synes å ha truffet såpass bredt i Stortinget. Vi sikret et veldig bredt flertall for denne presiseringen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Det blir en filosofisk debatt om begrep og ord – at man bruker «sårbar» om én kategori, fratar det en mulighet til å kunne bruke det på andre grupper? Tanken har vært å prøve å gjennomføre et tankeeksperiment: Hvis man er en familie som kommer hjem, og er tre og ikke to, eller en enslig mor som kommer hjem etter å ha fått befruktning f.eks. i Danmark – at det skulle påkalle arrestasjon eller bøtelegging ved ankomst Gardermoen, mener vi medfører sårbarhet i de tilfellene hvor det er et barn med, eller en mor som er blitt gravid. Det at vi bruker ordet «sårbar» for denne gruppen og ikke i andre sammenhenger, vil ikke jeg trekke noe mer konsekvens ut av, men det er for å tydeliggjøre at konsekvensen av det forslaget som representanten her åpner for – nemlig at man skulle straffeforfølge – er en praksis som jeg mener stortingsflertallet i 2003 ikke gikk inn for, og som jeg er glad for at stortingsflertallet i 2013 heller ikke går inn for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg kjenner ikke til at det er et organisert og målrettet arbeid for å flytte personell ut av Radiumhospitalet. Men at det er en sirkulasjon av dyktige helsefagarbeidere også på kreftområdet innenfor Oslo universitetssykehus, og også i og for seg i det øvrige Helse-Norge – som det ble understreket fra representanten Toppe, har vi fremragende kreftmiljøer andre steder i landet også – vil jeg ikke utelukke. Og det er jo ikke bare av det negative. Vi vil jo også ved andre sykehus oppleve at Radiumhospitalet er en magnet for dyktige fagfolk som ønsker å arbeide der. Men jeg kan ikke si at jeg er kjent med at det foreligger den type initiativ som representanten viser til. Spørsmålet er stilt med en kritisk inngang, fordi han frykter for at det vil kunne svekke Radiumhospitalet. Det er jeg ikke kjent med, og om så skulle være tilfelle, må jeg sette meg mer inn i det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Det kan jeg si et veldig klart ja til. Jeg tror det er det vi har sett de siste ti årene etter at helsereformen ble gjennomført – at vi har samlet viktige fagmiljøer der det er nødvendig for å sikre høy faglig kvalitet. Det er noe som heter at øvelse gjør mester – at på en del områder må det et volum til for å sikre gode tjenester. Noen tjenester er så spesialiserte at vi må kraftsamle miljøene. På den annen side er viktig å ha motsatsen til det, at vi også desentraliserer der vi kan, slik at tilbudene kommer mest mulig nære. All kreftomsorg skjer jo ikke på et spesialisert sykehus innenfor spesialisthelsetjenesten. Veldig mye skjer også ute i kommunal sektor, og derfor er Samhandlingsreformen såpass viktig. Så det er jeg helt opplagt for, og jeg mener at dagens struktur gjør det mulig å gjøre dette på en forsvarlig måte. Jeg tror også at det kommer til å fortsette i årene som kommer, når vi ser at nye behandlingsmetoder, ny teknologi og nye medisiner åpner nye muligheter.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Vi har i det siste blitt kjent med at antallet som ikke møter til avtalt time, er høyt. Jeg er veldig klar over at det blant dem befinner seg ikke nødvendigvis unnasluntrere, men veldig mange som er i en sårbar situasjon, hvor det faktisk også er en forklaring på hvorfor de ikke kan stille. Derfor har jeg vært varsom med å følge det forslaget som noen kommer med, nemlig at man må skjerpe gebyr og straff – for å si det på den måten – for ikke å bruke en time. Det er mer komplekst enn som så. Men jeg tror at vi har et økt behov for å minne dem som har time, om at de har time, følge dem aktivt opp med callsentre, SMS og – om nødvendig – oppsøkende virksomhet. For den gruppen som representanten beskriver, tror jeg veldig mye ligger i det vi har gjennom oppsøkende virksomhet, ACT-team, samarbeid mellom spesialisthelsetjeneste og kommunehelsetjeneste – som ser den enkelte ut fra de behovene den enkelte har. Da må vedkommende ses i sitt hjemmemiljø, i sitt bomiljø og på sin arbeidsplass for å kunne få bedre tilbud om tilstanden er så dårlig at vedkommende ikke klarer å bevege seg ut fra hjemmet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Når det gjelder Levanger og satsingen der, er det jo – som representanten sier – noe vi er kommet i gang med allerede i revidert budsjett. Jeg skal besøke Levanger i løpet av juni og skal se om det er mulighet for også å kunne ta dette opp og sette det på dagsordenen der, med de mange dyktige institusjonene som representanten viste til. Jeg har lyst til å si at dette med å spre gode erfaringer tror jeg blir en av våre største utfordringer. Det som gjorde inntrykk på meg, var et besøk til Bergen Rød Kors Sykehjem, hvor vi så hvordan musikk var tatt i bruk i demensomsorgen. Der var det dokumentert erfaringer før bruken av musikk, og etter. Det var dokumentert på film, med de pårørendes aksept, og det var til dels gripende illustrasjoner av en veldig oppjaget, traumatisk hverdag i forkant, hvor demente personer våknet med et brøl av smerte og frustrasjon, og det var et høyt spenningsnivå gjennom hele dagen både for pasienter og for personell. Vi så da hvordan musikk i behandlingen og den daglige omgang ble introdusert – og det hele endret seg. På toppen av det var det jo også et betydelig fall i bruk av medikamenter og en betydelig økning i grad av tilfredshet også hos de pårørende. Summen av det har man grunn til å tro gjør det også bedre for pasientene. Det er jo ingen grunn til at den gode erfaringen skal være begrenset til det sykehjemmet. Men hvordan har vi mekanismer til å spre det? Det har vært et av temaene i den meldingen, Morgendagens omsorg. Så jeg er glad for alt det vi har hatt gående, og som kulturministeren og hennes fagfelt har jobbet med sammen med oss om. Vi må få større evne til å spre det, og vi må til og med kunne forvente at slike gode erfaringer blir tatt i bruk på mange andre områder. Så det håper jeg skal bli noe av resultatet av meldingen. Så vil jeg også understreke dette med frivilligheten, for det har to sider. Det ene er å identifisere nye omsorgsressurser i tillegg til dem som er. Det er altså ikke frivillige som erstatning, men som supplement til det vi har – hele tiden å måtte bygge ut dyktige fagfolk i denne sektoren. Men det dreier seg også om frivillige som bidragsytere med noe som ingen andre kan bidra med, bidraget utenfra til en verden som kan bli institusjonslukket, nemlig åpne dører ut. Her er også mange gode eksempler. Vi må gjøre det vi kan for at de eksemplene får gode ben å gå på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Det har vært en god debatt, og den har også frembrakt en del nye perspektiver, som bl.a. å skrive representanten Stokkan-Grande inn i en lang tradisjon fra Aristoteles! Det gir grunn til ettertanke, og jeg ser også at representanten har innført en erstatning for Den kulturelle spaserstokken, nemlig «det kulturelle slips», som gir tanker om musikkens betydning. Jeg synes debatten har vært god, og at den har illustrert en dimensjon som vi ofte ikke diskuterer når vi snakker om omsorg og helse, og jeg har ikke mye å legge til debatten, annet enn kanskje én kommentar til representanten Thomsen, som snakker om at vi må gjøre alt vi kan for å få folk friske. Jeg tenker at mye av det vi har diskutert her i dag, er litt bortenfor det, fordi kulturen bidrar ikke nødvendigvis til å gjøre folk friske, men den bidrar til å øke mestringen av hva det vil si å ikke ha full helse. Kulturen kan også bidra til det som gjør folk friske, men det store potensialet, tror jeg, er å gi livsinnhold og livsglede og livsverdighet til mennesker som må akseptere at de ikke har full helse, og så øke mestringen. Dette satser vi også på, og vi har fått illustrert mange eksempler, og jeg er veldig glad for at kulturministeren også har deltatt i debatten, fordi så mye av virkemidlene og engasjementet ligger nettopp på det feltet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg er lei meg hvis jeg har tråkket representanten på tærne ved å ikke trekke 14 år fra 2013 og skjønne at vi da er i 1999, og at helseministeren er fra Kristelig Folkeparti. De skal ha all ære for det. Jeg har verken trukket fram meg selv eller andre statsråder under Stoltenberg I eller II – eller III – for å ta æren for dette, for dette er en større innsats enn som så. Det jeg forsøker å si, er at Samhandlingsreformen i dens innretning og intensjon – og også etter hvert med økonomiske virkemidler – er et veldig viktig grep for å øke utviklingen på dette området. Jeg har derfor vært varsom med å konkludere i dag med at vi skal foreslå nye takster og nye regler. Men jeg er også opptatt av å se hvordan vi bruker virkemidlene våre slik at de tilskynder en utvikling vi ønsker å se mer av. Jeg skal ta med meg inntrykkene fra denne diskusjonen i samtaler med de regionale helseforetakene om hvordan de ivaretar sitt sørge-for-ansvar, og hvordan sykehusene inngår avtaler med kommunene som en del av Samhandlingsreformen. Det er i dette spenningsfeltet denne saken ligger, nemlig at det er et tilbud som kommer fra spesialisthelsetjenesten, og at det ytes i kommunene. Så skal vi få kreftene til å virke så godt som mulig og håpe at vi har gjort framgang før nye 14 år har gått. Da får vi komme tilbake til saken.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
For å anerkjenne interpellanten kunne jeg gjerne gjort hennes ord til mine. Jeg synes det er en grei oppsummering. Det er mye å ta med. Så vil jeg gjerne takke representanten Are Helseth for å ha gitt en veldig interessant faglig vurdering av hvordan dette oppleves i den kliniske hverdagen. Jeg tror at hvis vi skal se dette i et 14-årsperspektiv – la oss ta et litt kortere perspektiv – skjer det her en teknologisk utvikling som er rivende. Jeg har vært omkring på mange norske sykehjem og rehabiliteringsinstitusjoner og sett hva som nå gjøres med teknologi på dette området, også med overføringsteknologi. Så jeg tror vi kommer til å se en utvikling som vil gjøre kall på ildsjelene, som vi fortsatt kommer til å trenge, og på et regelverk som legger til rette for dette på en måte som gjør at vi kan bruke dette behandlingstilbudet godt for de mest sårbare pasientene.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Etter lang og grundig behandling i Fremskrittspartiets gruppe har vi i denne saken, hvor det som så ofte før står et tidligere enstemmig prinsipp mot ny politikk, kommet til at vi vil stå ved Stortingets tidligere vedtatte politikk. I slike saker må man selvfølgelig – som alltid – vurdere om det å endre vil bety så store forskjeller at det igjen vil gjøre det fornuftig å foreta denne endringen. Det har altså tidligere vært bred enighet i denne sal om at assistert befruktning skal være forbeholdt par der én eller begge parter ikke er befruktningsdyktige. Mye tyder på at det dessverre er slik at det også i fremtiden vil kunne bli født barn med hivsmitte, uavhengig av innføringen av muligheten for å oppnå assistert befruktning. Imidlertid viser det faktum at det heldigvis ikke er født barn med påvist hiv i Norge siden 2000 – under dagens lovverk – at behovet for tiltak forhåpentligvis er begrenset. Praksis i Sverige er at det gis tilbud om assistert befruktning i tilfeller hvor mannen er hivpositiv, men der hvor kvinnen er hivpositiv, gis det ikke et slikt tilbud på grunn av den potensielle faren som foreligger for smitte fra kvinnen til barnet. I Danmark kreves det at viruset fjernes før inseminasjon finner sted. Selv da er det imidlertid fortsatt en risiko – riktig nok liten – for overføring av smitte fra mor til barn gjennom svangerskapet, under fødselen og eventuelt ved amming. Fremskrittspartiet er i den anledning også litt bekymret med tanke på det økte offentlige ansvaret som vil måtte oppstå som følge av en slik hendelse ved denne lovendringen. Vi ønsker derfor å videreføre prinsippet om at manglende fruktbarhet skal legges til grunn ved tilbud om assistert befruktning, rent generelt. På denne bakgrunn vil Fremskrittspartiet stemme mot forslaget til endring av § 2-3 i bioteknologiloven. Men når det gjelder den andre endringen, nemlig § 7-5 nytt annet ledd, er Fremskrittspartiet – og det er jeg glad for – en del av flertallet. Vi er enig med regjeringen, som mener at det aldri har vært meningen å straffe pasienter og/eller privatpersoner som medvirker til en handling som er lovlig i utlandet, men som ikke er lovlig i Norge. Lovforslaget legger til grunn at den foreslåtte lovendringen rett og slett klargjør gjeldende rett. Vi støtter derfor intensjonene i regjeringens forslag til ny § 7-5 i lov om humanmedisinsk bruk av bioteknologi m.m. Imidlertid er vi enig i Den Norske Advokatforenings høringsuttalelse, som har en annen lovtekst de mener vil være enda mer presis. Vi vil derfor få lov til å fremme det forslag som er referert i saken.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg takker for saksordførerens fremlegg og i og for seg for komiteens behandling av forslaget, og at vi faktisk i denne salen er enig om mye når det gjelder norsk kreftomsorg. Vi kan ikke få understreket nok hvor gode resultater vi har i dette landet, og hvor bra det er blitt. Det skal selvfølgelig ikke hindre oss i å bli enda, enda bedre. I årevis har Radiumhospitalet vært motoren i norsk kreftomsorg. Gjennom et ekstremt kompetent fagmiljø, både på forskning og behandling av kreftsykdom, har Radiumhospitalet også gjort seg bemerket internasjonalt. Jeg har selv for en tid tilbake besøkt bl.a. MD Anderson i USA, som kanskje er det ledende kreftforskningsinstituttet i verden, og der fikk vi møte på det høyest mulige nivå – nettopp fordi vi kom med en anbefaling fra Radiumhospitalet. Den omtalen Radiumhospitalet i Norge fikk hos MD Anderson, var intet mindre enn imponerende. Imidlertid er det slik at deler av bygningsmassen er i veldig dårlig forfatning, noe sikkert alle i komiteen har sett ved selvsyn ved besøk der oppe. Det er altså behov for et nytt klinikkbygg. Det tror jeg det ikke hersker noen tvil om. Etter at Radiumhospitalet ble fusjonert inn i Oslo universitetssykehus – det var altså slik før, og selv om dette vil stride mot hvordan vi organiserer oss i dag, vil det ikke stride mot hvordan vi organiserte oss for noen år tilbake – er Radiumhospitalet nå i større grad enn tidligere, slik vi oppfatter det, et avdelingssykehus under OUS. Dette medfører i praksis at pasienter innenfor foretaksgrensene til Helse Sør-Øst får veldig god tilgang til Radiumhospitalet, mens det oppleves at pasienter fra andre foretak ikke i samme grad har tilgang til dette unike fagmiljøet. Fremskrittspartiet er opptatt av at alle pasienter med behov skal ha lik tilgang til Norges beste kreftbehandling og mener derfor at Radiumhospitalet bør gjøres om til et nasjonalt kompetansesenter innen forskning og behandling av kreft. Jeg har dessverre ved flere anledninger fått signaler om at deler av fagmiljøene ved Radiumhospitalet er i ferd med å bli flyttet ut til andre sykehus innen OUS-området. Hvis det er riktig, er det noe Fremskrittspartiet er svært bekymret for. Det er vanskelig å bygge opp kompetansemiljøer av en slik kvalitet man finner ved Radiumhospitalet. Det er imidlertid veldig lett, selv om man har de beste intensjoner, fort å rasere et slikt kompetansemiljø. En slik utvikling er vi i Fremskrittspartiet bekymret over eventuelle konsekvenser av. Fremskrittspartiet ønsker altså at vi skal fortsette å utvikle Radiumhospitalet som en nasjonal motor i kreftbehandlingen gjennom å gjøre Radiumhospitalet til et nasjonalt senter og legge nye og viktige funksjoner til Radiumhospitalet. Dette mener jeg også bør bli en borgerlig politikk etter valget til beste for pasientene. Jeg vil med det få fremme det forslaget som vi står sammen med andre om, og som er referert i innstillingen.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg har først lyst til å si at i denne debatten tror jeg alle sammen i denne salen er veldig enige om – og det er bra for norske kreftpasienter – både hvor bra kreftomsorgen i dette landet er, og at vi skal bedre den. Det er jeg hjertens glad for. Det vi er uenige om, er jo hvordan vi skal organisere oss for å bli enda bedre. Jeg er enig med statsråden i at Radiumhospitalet er et ledende miljø i Norge, og sånn sett er det nesten et nasjonalt kompetansesenter. Men hvis det er riktig – og det er det jeg har lyst til å spørre om: Kjenner statsråden til at deler av fagmiljøene på Radiumhospitalet er i ferd med å bli flyttet over til andre sykehus i OUS-området? Spørsmål nr. to er: I så fall, er han enig i at dette vil være med på å svekke Radiumhospitalet?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Etter den gode redegjørelsen fra saksordføreren og etter innlegget fra representanten Helseth, som begge påpeker at det har skjedd ting vedrørende de to nevnte medikamenter siden forslaget ble fremmet, gjør det egentlig behovet for et lengre innlegg noe mindre. I tillegg kunne denne debatten handlet om hele bredden av legemiddelpolitikken, noe den ikke bør gjøre. Grunnen til det er at regjeringen hadde et av sine lysglimt, synes jeg – de mener sikkert selv de har mange – og stemte for Fremskrittspartiets forslag om en stortingsmelding om legemiddelpolitikken, hvilket jeg fortsatt er veldig fornøyd med. Og jeg roser statsråden og regjeringspartiene hver gang jeg har mulighet til det – bare så det ikke er noen tvil om det. Derfor kan innlegget heldigvis bli noe kortere. Jeg synes fortsatt det er et punkt igjen som fortjener å bli berørt, og det er debatten om hvilke prinsipper som skal ligge til grunn fram til en ny legemiddelmelding kommer på plass. Heldigvis har vi sett at Helsedirektoratets ekspertgruppe har sagt ja til nye legemidler, men dessverre har vi sett at de deretter har blitt overprøvd av ledelsen i Helsedirektoratet. Dette bidrar, etter Fremskrittspartiets mening, til å undergrave folks tillit til helsetjenestene. Dersom faglige råd fra Helsedirektoratets ekspertgruppe tilsier at nye legemidler skal tas i bruk, mener Fremskrittspartiet at dette ikke bør kunne overprøves av byråkrater i direktorat eller i departement. Jeg er egentlig ganske frustrert over at regjeringen aksepterer en praksis med utad å forsvare det med at det er faglige vurderinger som er foretatt. Da bidrar man i praksis til å flytte definisjonsmakten for hva faglige råd er, ut av ekspertgruppen og over til byråkratiet. Det er i sin ytterste konsekvens ikke tillitvekkende. Fremskrittspartiet mener derfor det er naturlig at i de tilfeller hvor Helsedirektoratets nedsatte ekspertgruppe anbefaler et nytt legemiddel, kan og bør dette ikke overprøves av andre aktører. Det eneste unntaket fra en slik praksis jeg ser grunn til å ha, er dersom vedtaket fra ekspertgruppen er påklaget av medisinsk-faglige årsaker. Jeg vil med dette få lov til å ta opp det forslaget Fremskrittspartiet står bak, og som er referert i innstillingen.
Bent Høie (Høyre), 2013-05-27:
Høyre har kommet fram til at vi støtter regjeringens forslag til lovendring når det gjelder assistert befruktning, og er enig i den presiseringen i loven som gjøres når det gjelder hvem som kan straffes etter lovens paragrafer. Det første spørsmålet var også et sentralt spørsmål i forbindelse med den forrige stortingsmeldingen om bioteknologi. Den gangen var det betydelig større usikkerhet knyttet til den metoden, og vi valgte derfor å gå videre med et forbud. Prinsippet knyttet til at dette kun skal gis til personer der den ene ikke er fruktbar, ble forlatt i forbindelse med den nye ekteskapsloven, der en åpnet opp for assistert befruktning for lesbiske par. Så det spørsmålet oppfatter jeg ikke er et prinsippspørsmål denne gangen. Vi mener at det å gi assistert befruktning til hivpositive må være underlagt de samme prioriteringshensyn og faglige hensyn som all annen medisinsk behandling, men med utgangspunkt i de erfaringene som nå er gjort siden sist dette ble diskutert, er det ikke lenger noe grunnlag for å opprettholde et lovforbud på det området. Når det gjelder presiseringen, er den nødvendig, fordi det har oppstått usikkerhet og diskusjon rundt det som i hvert fall jeg oppfatter var Stortingets klare intensjon da vi behandlet bioteknologiloven bredt forrige gang, nemlig at dette er en lov som i hovedsak omhandler helsepersonell og folk som gir et tilbud, og at den ikke er ment som en lov som skal omhandle det å straffeforfølge personer som benytter seg av disse tilbudene. I denne diskusjonen, som spesielt i denne omgang har vært knyttet til surrogati, har enkelte hevdet at det er ulogisk at en skal ha lov til å gjøre i utlandet noe en ikke har lov til å gjøre i Norge. Men det er faktisk ikke tilfellet. Det er ikke ulovlig å få utført surrogati i Norge, for den som får det utført, og det er heller ikke ulovlig å gjøre det i utlandet. I Norge er det ulovlig å tilby å gjennomføre surrogati, og Norge ville ikke på noen som helst måte hatt mulighet til å straffeforfølge personer som utfører og gjennomfører surrogati i utlandet, altså det medisinske personellet. Så dette er en lov som også etter denne presiseringen er logisk. Jeg mener også at det er riktig å ha en lov på dette området som er sånn som den er. En tanke om at man skulle innført en lov som straffeforfulgte mennesker som fikk barn, etter at barnet var født, mener jeg ville vært feil. Ingen barn er ulovlige, alle barn er velkomne. Vår viktigste oppgave er å sikre et regelverk rundt barna som er best mulig, og ikke lar barna bli straffelidende for valg som voksne har tatt, selv om vi skal være veldig tydelige på at surrogati er en ikke ønsket metode å benytte i Norge. Det er ikke ønskelig at nordmenn reiser til utlandet og gjennomfører det. Men vi kan ikke la det å få barn bli straffbart.
Bent Høie (Høyre), 2013-05-27:
Dette representantforslaget ble fremmet i diskusjonen knyttet til to konkrete kreftlegemidler som en ifra Helsedirektoratets side ikke anbefalte å ta i bruk, basert på økonomiske vurderinger, men som en hadde faglige anbefalinger for å ta i bruk. Siden den gangen har det skjedd to viktige avklaringer. Det ene er at regjeringen, når det gjelder legemidlet som brukes i forbindelse med føflekkreft, har satt i gang en studie, et finansiert prosjekt, som gjør at dette er et legemiddel som nå blir tilgjengelig for norske pasienter. Det er også omtalt i revidert budsjett. Vi behandler også forslaget som var fremmet om en egen stortingsmelding om legemiddelpolitikken, som ble enstemmig vedtatt i Stortinget. Det betyr også at det er satt i gang et arbeid med å utarbeide en ny stortingsmelding om legemiddelpolitikk. I den meldingen vil det forhåpentligvis være en grundig gjennomgang av beslutningssystemet knyttet til å ta i bruk nye legemidler, spesielt innen spesialisthelsetjenesten. Dette er også omtalt i innstillingen. I den forbindelse fremmet Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti et forslag om å be regjeringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2013 fremme forslag om at «Abiraterone overføres fra individuell refusjon til generell refusjon i blåreseptordningen». Dette forslaget fikk ikke flertall. En ser at regjeringen heller ikke har gjort det i revidert budsjett. Det er egentlig det spørsmålet som gjenstår knyttet til disse to konkrete legemidlene. Men revidert budsjett er nå til behandling i Stortinget, og det er opp til de enkelte partiene eventuelt å følge opp et slikt initiativ og forslag i den forbindelse. Dette er bakgrunnen for at komiteen som sådan anbefaler at representantforslaget vedlegges protokollen, med tanke på at disse spørsmålene nylig har vært behandlet eller er under behandling i Stortinget. Så vil sikkert forslagsstillerne ta opp vurderingene knyttet til eget forslag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-27:
Når det gjelder den delen av forslaget som omhandler assistert befruktning, vil jeg på vegne av SV bare slutte meg til det representantene Haugli og Høie har sagt, som gode begrunnelser for flertallets syn. Jeg vil gjerne knytte noen korte kommentarer til det som handler om straffebestemmelsen i bioteknologiloven og advare mot at det gjøres til en generell surrogatidebatt. Det er bred politisk enighet om at vi ikke ønsker å åpne for tilbud om surrogati i Norge. SV har det klare syn at vi ikke ønsker en utvikling der nordmenn i større grad benytter seg av kommersiell surrogati i utlandet. Vi mener det er en betydelig fare for at det legger et utilbørlig press på bl.a. fattige kvinner i fattige land, og at det å bære fram et barn for andre er en oppgave så stor, med så store konsekvenser for den enkelte kvinne, at det ikke er riktig at det skal tilbys på et kommersielt marked. Men når det er sagt, er vi svært opptatt av å skille mellom debatten om kommersiell surrogati og bruken av den, og de barna som har kommet til Norge som følge av bruken av surrogati i utlandet. Da må barnas rettigheter komme først. Da er det vår oppgave å legge til rette for at de barna får et familieliv og en hverdag mest mulig lik den alle andre har, og en trygghet i forholdet til sine omsorgspersoner som andre barn har. Derfor har regjeringen vært opptatt av å legge til rette for å få formalisert disse foreldreskapene på en best mulig måte. Derfor bør vi også avfeie enhver tvil om at disse familiene på noe vis kan straffeforfølges etter at de kommer til Norge. Det ville være feil måte å prøve å motvirke bruken av surrogati på. Det er dessuten slik – og jeg vil slutte meg til det som representanten Høie nettopp sa – at vi må skille mellom det som reguleres av norsk lov, som er tilbud av tjenester i Norge, og det som vi ikke har muligheten til å regulere på noen annen måte enn gjennom internasjonalt samarbeid. Det er et stort behov for internasjonalt samarbeid, mener jeg, for å håndtere den framvoksende surrogatiindustrien. Men det må man altså gjøre på samme måte som man har klart å få til internasjonal enighet om adopsjonslovgivning gjennom internasjonale prosesser. I tillegg bør Stortinget og regjeringen stå fast på sitt prinsipielle syn og klart tilrå nordmenn til ikke å benytte seg av denne typen tjenester i andre land. Men det er fornuftig å gjøre den presiseringen av straffebestemmelsen som flertallet i dag går inn for. Det viser også at vi klarer å ha to tanker i hodet på én gang – at vi både er prinsipielle i vår tilnærming til surrogatispørsmålet og holder fast ved at det ikke er noe ønsker i Norge, og samtidig setter hensynet til de barna som har kommet hit, som vi ønsker hjertelig velkommen, aller først.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-05-27:
Framstegspartiet vil omdanna Radiumhospitalet til eit nasjonalt kompetansesenter som ligg direkte under sentrale myndigheiter og ikkje under Oslo universitetssjukehus og Helse Sør-Aust, at bygningsmassen må verta rusta opp, og at drifta kjem som ein direkte post på statsbudsjettet. Dei seier direkte at nye landsomfattande tilbod innan kreftbehandling bør leggjast til Radiumhospitalet og nemner spesielt at protonbehandling skal lokaliserast dertil. Dei viser til at tilvisingane frå andre regionar til Radiumhospitalet har vorte færre. Dei meiner det er uheldig og fryktar at det bidreg til at pasientar frå andre helseregionar ikkje får same tilgang til ekspertkompetanse som den som er etablert ved Radiumhospitalet. Det er klart at Radiumhospitalet er viktig for kreftbehandling i Noreg, men at nye landsomfattande tilbod innan kreftbehandling automatisk skal leggjast dit, er eg ueinig i. At Radiumhospitalet skal få særbehandling med tanke på korleis det er drive, at det skal leggjast direkte under Helsedepartementet og ha eige budsjett, er eg òg ueinig i. Eg fryktar at dette forslaget betyr at dei regionale kreftavdelingane må senda fleire pasientar til Oslo. Det er ikkje bra for pasientane, og eg frykter òg at det kan gi nye forskjellar med tanke på kor mange pengar som går til pasientar i Oslo kontra resten av landet. I Bergens Tidende laurdag 25. mai kjem det fram at kreftavdelinga ved Haukeland universitetssjukehus fryktar Framstegspartiet sitt forslag. Olav Mella som er avdelingsdirektør ved kreftavdelinga der, uttalar til Bergens Tidende at han fryktar at forskingsaktiviteten då vil gå ned ved dei andre regionale universitetssjukehusa. Han uttalar i avisa at han meiner «forslaget verkar lite gjennomtenkt» og er basert på ein tanke om at kreftbehandlinga er betre på Austlandet enn resten av landet , og han påpeikar at det ikkje er noko betre overleving i Helse Sør-Aust enn i dei andre helseregionane. Eg synest det er litt overraskande at Framstegspartiet i dette forslaget seier at ny avdeling for protonbehandling skal verta lokalisert til Radiumhospitalet. Eg er ikkje så sikker på om Framstegspartiet i Hordaland er einig i det, for vi var veldig glade då Helse Vest i årets budsjett fekk 15 mill. kr til å gjera greie for – saman med andre miljø – eit nasjonalt senter for protonbehandling. Eg har sagt at eg vil iallfall kjempa for at når dette behandlingssenteret kjem, kan det verta lokalisert i Helse Vest som har stor kompetanse på dette feltet, og som samarbeider med universitetsmiljøet i Bergen i samarbeid med kompetansemiljø i andre land.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-05-27:
Dette er ein interessant og viktig interpellasjon. Han går rett inn i det arbeidet som no skjer i helse- og omsorgskomiteen med behandling av stortingmeldinga om morgondagens omsorg. Han passar òg inn i regjeringas stortingsmelding om utdanning av helsepersonell for framtida, som vart behandla i fjor – stortingsmeldinga om utdanning for velferd og behovet for å få fleire profesjonar inn i omsorga. Som interpellanten seier, er det no viktig med tverrsektorielt samarbeid og nytenking om innhald og ressursbruk i omsorgstenesta. I stortingsmeldinga om morgondagens omsorg er det stor fokusering på omgrepet «aktiv omsorg», som betyr at vi må fokusera på det sosiale innhaldet i tilbodet og på ein aktiv kvardag. Den kulturelle spaserstokken er nemnd av fleire. Det er klart at denne kan bidra til at dei eldre får eit tilpassa kulturtilbod der dei bur. Dette er viktig og betyr mykje for dei, og det er ei ordning som må utviklast vidare. Eg er sterkt tilhengar av at vi no må få styrkja kulturtilbodet som ein terapeutisk metode i behandlinga – altså at ein brukar song, musikk og bevegelse som ein integrert del av behandlinga, spesielt for demente. Resultata som dette har gitt, har vorte nemnde, og dei er ganske oppsiktsvekkjande bl.a. ved at dei reduserer bruk av medisin, og at dei gir den enkelt eit betre liv og ein betre kvardag. Dette må vi ha meir av, og eg er glad for det som blir varsla i omsorgsmeldinga – at det skal koma eit nasjonalt kompetansesenter i Levanger, og at det skal vera konsensuskonferansar sånn at vi får integrert desse nye metodane over heile landet. Det vil vera veldig nødvendig. Eg har lyst til å seia at dette med song, musikk og bevegelse har effekt. Vi er opptatt av forskingsresultat, men dette er noko som har vore brukt i generasjonar for våre eldre og våre barn. Vi har rike songtradisjonar i skule og lokalsamfunn. Det er berre å byggja vidare på det vi har, og vera bevisst på at det faktisk også har ein verdi for helsa, noko vi kanskje ikkje har vore så bevisste på. Eg var på besøk på eit dagtilbod i Sund kommune sist fredag. Kvar måndag får dei der besøk av ein person som kjem og syng og spelar piano med dei. Det er vekas høgdepunkt. Dei gledar seg til det, og det er veldig positivt. Dette er personar med begynnande demens. Dette er utruleg bra, og mange nyttar dette i dag. Det er ikkje slik at dette ikkje blir teke i bruk. Det føregår faktisk mange plassar. Heilt til slutt har eg lyst til å minna om den kulturutgreiinga som Anne Enger og utvalet som ho leia, la fram. Dei lanserte omgrepet «den kulturelle grunnmuren» – at ein skal styrka den kulturelle grunnmuren. Eg ser denne satsinga som no kjem fram, som eit ønske frå interpellanten nettopp om å styrka den kulturelle grunnmuren ute i lokalsamfunnet, ute blant barn og unge, og ute blant eldre som lever i kvardagen til eldre. Det skal gjelda heile samfunnet, og det skal skje lokalt.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Representanten tar opp det forslaget.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Jeg lurer på om statsråden ser de signaleffektene som denne endringen av § 7-5 kan innebære. Bioteknologinemnda sier: «Selv om en eventuell straff i verste fall ville innebære en bot, kan signaleffekten av å frita for straffansvar føre til en økning i bruken av ukontrollerte eller uregulerte tilbud fra privatpersoner.» Ser statsråden de utfordringene som Bioteknologinemnda – statsrådens eget fagorgan på dette området – uttrykker bekymring for?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Det jeg da lurer på: Siden det arbeidet ble gjort – det er gått ti år siden denne paragrafen var til behandling her i Stortinget – har det skjedd mye. Ja, det skjedde noe for ti år siden – jeg kjenner selv til det arbeidet i departementet. Men nå er det privatpersoners marked mye mer. Før var det noen som benyttet seg av det. Det at det er privatpersoners marked på en helt annen måte enn det det var for ti år siden, hvilke refleksjoner har regjeringen gjort rundt det – når man lander på det unntaket som man gjør i dag, når verden har gått videre, og når Bufdir sier at den vurderingen burde vært lagt til grunn? Dette gjenspeiler jo ikke den lovproposisjonen som vi har til behandling i dag – en vurdering av at det har gått ti år, og at utviklingen har gått videre siden da.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Jeg takker for svaret. Min neste replikk går på det regjeringen skriver om sårbare: Foreldre som kommer til landet, eventuelt med surrogatbarn, er sårbare, er i en sårbar fase. I annen strafferett i Norge tar man ikke hensyn til at man kommer fra utlandet med et barn. Vi har tilfeller av det – da må man sone sin dom hvis man har fått en dom i utlandet. Hvorfor blir det om akkurat denne gruppen brukt ordet «sårbare»? Man har med seg et nytt familiemedlem som er ønsket, som er elsket, og som det er stor lykke rundt, og blir behandlet som en sårbar gruppe.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Det er flere som lever med kreften sin, og flere som overlever, fordi vi er gode på forskning, utvikling og behandling av kreft. Men vi er jo ikke så mange i landet vårt, og vi er et stort land i geografisk utstrekning. Dermed blir det mange miljøer som blir litt små. Hvordan ser statsråden på det å samle spisskompetanse når det har en faglig begrunnelse, med tanke på at vi alle sammen har et mål om at flere skal overleve og at flere skal leve godt med en kreftdiagnose? Er det noe statsråden kan se på, at vi samler spisskompetanse når det er faglig belegg for det?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skjønner at statsråden ikke ønsker å lage noen egne takster. Statsråden sier at bl.a. her i Oslo og på Ahus har en hatt dette lenge, og at det er i Samhandlingsreformens ånd. Ja, det er det. Men jeg kan lese i fagbladet Hold pusten, fagtidsskriftet for radiologene, at det er 14 år siden en fikk mobil røntgen i Oslo. Jeg tror egentlig at verken denne statsråden eller så mange tidligere Arbeiderpartistatsråder i Stoltenberg II-regjeringen kan ta æren for det, for dette kom for 14 år siden. – Men la nå det ligge. Jeg er mer opptatt av å se framover. Vi har denne gode tjenesten seks steder i landet – bl.a. i store kommuner som Oslo og ved Ahus – og vi har faglig dokumentert at dette er bra. Da blir mitt spørsmål til statsråden om dette går raskt nok. I 2005 fikk vi en rapport fra Forskningsrådet som Frode Lærum brukte tid på å utarbeide. Den sa at vi trenger nye takster for å få dette på plass. Har dette gått raskt nok når vi etter ni år har etablert dette på seks steder i landet? Vestfold har valgt en modell der sykehuset selv tar ansvar de første tre årene. Så skal det over til kommunene. Jeg hadde håpet at statsråden så mer av behovet for å få på plass en egen finansieringsordning for å rulle ut disse røntgenapparatene raskere, fordi det er i tråd med Samhandlingsreformen, og det bør være i tråd med en tankerekke i helsetjenesten. Der blir veldig mye sentralisert. Dette er noe som kan desentraliseres, men det trengs økonomiske incitamenter for å få det til. Jeg tror det er der det har strandet. Også fagfolkene innen dette området sier at det er på grunn av økonomien det har strandet når vi ikke har fått mer på plass i løpet av alle disse årene siden 2005.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Jeg tror den største seieren med denne interpellasjonen er at alle deltakere har brukt den universelle talerstolen. Dette er en talerstol som jeg har brukt i syv og et halvt år – jeg har aldri vært på den andre. I dag har jeg fått alle til å delta fra en talerstol som vi alle kan bruke. Jeg setter kryss i taket, tross det er gulv. Så over til interpellasjonens tema: Jeg er nok litt redd for at vi videre, når det gjelder mobile røntgentjenester ute på sykehjemmene, trenger ildsjelene. Det er de som har klart å få til at dette i dag er etablert i seks kommuner, som har ulike refusjonssystemer opp mot sykehusene. Vi har hatt behov for ildsjelene. Jeg hadde håpet at vi i samhandlingsreformens ånd kunne lagt til rette for takster som gjorde at vi slapp å måtte støtte oss så mye til ildsjelene. Jeg er enig med kollega Are Helseth i at det er det faglige vi skal ta utgangspunkt i. Men det er allerede gjort gjennom de rapportene som finnes på området. Det har jo Frode Lærum, mangeårig forkjemper på dette området, allerede lagt på plass, og det har interpellanten lagt til grunn for denne interpellasjonen. Jeg mener at det er av stor verdi og en stor velferdsgevinst for våre syke på sykehjemmene å slippe å måtte flytte på seg for å få den riktige diagnosen. Jeg mener det er en fordel for sykehjemmene å slippe å måtte avstå en pleier som skal være ledsager, slik at de andre på sykehjemmet da får mer behandling den dagen. Jeg mener det er en fordel for sykehusene å slippe å planlegge og ordne logistikken. Jeg mener at ambulansene våre kan brukes til andre ting enn å kjøre på oppdrag med mennesker som skal inn og ta et røntgenbilde. Jeg håper at vi slipper å vente i 14 år. Jeg håper at vi før det har kommet lenger. Jeg har tillit til at statsråden tar med seg disse inntrykkene som vi har fått i denne interpellasjonsdebatten, når han skal snakke med helseforetakene. Jeg håper at det blir en tydeliggjøring av dette i oppdragsdokumentet. Jeg tror det er veien å gå. De som er opptatt av dette på sykehusene, sier at dette må tydeliggjøres i oppdragsdokumentene, for å få gode effekter ut av det som mobilt røntgen er – til det beste for pasienten, som får behandling lokalt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Det har vært interessant å følge debatten, ikke minst replikkordskiftet. Det har vært en ganske lang reise fra Kristelig Folkepartis side for å få klarhet i hva som egentlig har vært regjeringens holdning i dette spørsmålet som går på straffansvar for privatpersoner. Undertegnede, representanten Håbrekke mfl. har i flere omganger søkt å få avklart regjeringens standpunkt, først hos daværende justisminister og etter hvert også hos nåværende helseminister. Det har ikke vært enkelt, for å si det forsiktig. Det har vært interessant å se hvor ulik argumentasjon man har brukt for ikke å svare, men nå har vi i hvert fall fått et svar gjennom dette lovforslaget og presiseringen av det. Det jeg synes er interessant, hvis en først skal tenke prinsipielt – og det var representanten Hjemdal inne på i sin siste replikk – er at man bruker hensynet til en tredjepart som argument for hvorfor man ikke vil straffe handlinger. Det er et tilnærmet nytt prinsipp, og jeg forutsetter at regjeringen i hvert fall tenker igjennom hvilke konsekvenser dette har for andre lovområder, ikke minst innenfor utlendingsfeltet. Det skal vi selvfølgelig komme tilbake til, men jeg regner med at man har tenkt på om dette er et prinsipielt standpunkt eller et standpunkt helt tilpasset denne saken. Jeg synes det Bufdir skriver, er helt på sin plass. De sier at dette virkelig ikke kan tillegges vesentlig vekt. Det vises til andre som er gravide, eller har små barn, men likevel blir straffet. Så dette er en debatt vi imøteser at regjeringen reiser på et mer prinsipielt nivå. Det som uansett må bli konklusjonen, er at regjeringen og flertallet her – og det er vi helt enige om – sier at vi ikke ønsker surrogati, men det får heller ingen konsekvenser dersom man selv har sørget for det. Tvert imot, som Bufdir også har vist, har offentlige myndigheter vist seg mer beredvillige overfor denne gruppen enn svært mange andre. Når det gjelder selve surrogatispørsmålet, kan jeg bare anbefale alle som er opptatt av det, å lese dagens Vårt Land og kronikken fra Sara Azmeh Rasmussen med overskriften «Feminister burde ane uråd» – meget lesverdig.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Arbeidet med kvalitet og pasientsikkerhet går i riktig retning, har faglig og politisk oppmerksomhet, og vi gjør gradvis små og store fremskritt. Stortinget er engasjert i arbeidet. Målene er det enighet om, ikke alltid virkemidlene. Egen stortingsmelding om temaet er nylig behandlet, den første i sitt slag. Sykehus og kommuner er aktive med fornyelse og forbedringer. Jeg ser av utlysninger for lederstillinger i sektoren at arbeid med pasientsikkerhet nå ofte beskrives som en av de viktigste oppgavene for lederen. Det er et godt tegn. Stortinget har i flere tidligere saker diskutert dilemmaer og problemstillinger knyttet til arbeidet med pasientsikkerhet. De er til dels betydelige og svært krevende. Det er ikke enkelt å vite helt sikkert hvilke virkemidler som vil ha entydig hensiktsmessige effekter. Derfor mener jeg det er riktig og viktig at det – som helse- og omsorgsministeren har varslet – blir nedsatt et utvalg som bredt skal utrede dette. I denne aktuelle proposisjonen fremmes enkelte lovendringer som vil styrke pasienters, brukeres og pårørendes rettigheter i tilsynssaker og ved uønskede hendelser i helse- og omsorgssektoren. For prosessen med fortløpende fremskritt på området er det positivt at en samlet komité støtter forslagene. De foreslåtte endringene vil bl.a. synliggjøre informasjonsansvaret på systemnivå, at pasienter og pårørende skal informeres om innholdet i arbeidet for å finne årsaken til uønsket hendelse, at pårørende i visse situasjoner kan anmode om tilsynets vurdering av pliktbrudd, at rett til å vurdere pliktbrudd gjelder uavhengig av om det er system- eller individfeil og en ny innsyns- og uttalerett. Samlet bringer forslagene i denne proposisjonen oss ytterligere et stykke fremover i arbeidet med kvalitet og pasientsikkerhet i helse- og omsorgstjenesten.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
I bakgrunnen for dette forslaget uttaler forslagsstillerne at Norge ligger langt fremme når det gjelder forskning, utvikling og behandling på kreftområdet. Dette støttes av en samlet komité, og vi merker oss at behandlingsresultatene for norske kreftpasienter blir stadig bedre. Hvert år rammes 30 000 personer i Norge av kreft, og mye av behandlingen kan i dag gjennomføres på sykehus i pasientenes hjemregioner. Dette er en utvikling til beste for pasientene. Når vi blir syke, ønsker vi den beste behandling. Samtidig er det mye livskvalitet i få den beste behandlingen på et lokalt eller regionalt sykehus med kort reisevei. Parallelt med regionaliseringen av norsk kreftomsorg har resultatene blitt bedre. OECD sammenligner og publiserer data for overlevelse ved mange kreftformer mellom land. De siste årene viser rapporten at resultatene i Norge er blitt bedre – eksemplifisert ved svært god overlevelse i Norge ved livmorhalskreft og brystkreft. Regjeringspartiene vil fremheve at disse gode resultater utvikles innenfor en offentlig spesialisthelsetjeneste finansiert gjennom fellesskapsløsninger. Forslaget fra Fremskrittspartiet ville innebære en annen organisering av Radiumhospitalet enn av andre sykehus i Norge. Fremskrittspartiet står alene om å foreslå dette. Regjeringspartiene vil sterkt understreke at Radiumhospitalet har hatt stor betydning for utviklingen av kreftbehandling i Norge gjennom de siste 80 årene, og at Institutt for kreftforskning har kommet med viktige bidrag innenfor både basalforskning og anvendt klinisk forskning. Institutt for kreftforskning har vist at også et lite land kan bidra med forskning i verdensklasse. Dertil er Kreftregisteret en hovedpilar i norsk kreftforskning, som med lang oppfølgingstid og komplett registrering i en stabil befolkning leverer fremragende epidemiologisk kreftforskning. Regjeringspartiene er trygge på at det er en bedre løsning å beholde mange av landets fremste fagmiljøer innen kreftbehandling som en del av spesialisthelsetjenesten, og med en organisering som fordeler nasjonale, regionale og lokale behandlingsoppgaver etter beste faglige råd og praksis. Vi har de siste årene erfart en akselererende kunnskapsutvikling med stadig nye muligheter innen diagnostikk og behandling, og det fører til at noen oppgaver skal samles til ett eller et fåtall sykehus. Denne utviklingen vil fortsette til beste for pasientene, og i dette arbeidet vil det være riktig å ha nasjonale kompetansesentre for mange krefttyper. Radiumhospitalet er allerede nasjonalt kompetansetjenester for langtidseffekter etter kreft, bein- og bløtdelssvulster og gynekologisk kreft. Når det er faglig riktig, kan Radiumhospitalet og Helse Sør-Øst også søke om godkjenning for flere nasjonale tjenester.