trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Ja, jeg ble beroliget. Det var godt å høre at dette er en sak som tydeligvis var skapt i media, og som ikke har noen rot i virkeligheten. Det var godt å høre. Jeg er overrasket over at den beroligelsen ikke har kommet på et tidligere tidspunkt nettopp i media, men det var godt at den kom nå fra denne talerstolen. Det er klart at volumprognoser over hvor mange plasser vi trenger, må til enhver tid løpende må oppdateres i departementet. Slik jeg ser det, er det lite realistisk å tro at vi vil få så store svingninger i disse prognosene at de i det hele tatt er relevante for om vi skal bygge ny anstalt eller ikke. Som statsråden også nevnte, skal denne nye, moderne anstalten innebære mye mer enn bare en økning i antall plasser. Det er ikke minst for at vi skal kunne drive en moderne kriminalomsorg i tråd med det stortingsflertallet, ja nesten et enstemmig storting, gikk inn for i forbindelse med kriminalomsorgsmeldingen. Helt til slutt vil jeg understreke at jeg håper at det arbeidet som nå er satt i gang i departementet, går raskt, for denne anstalten skulle ha stått der allerede.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Ut fra enkelte oppslag i media forstår jeg hvorfor representanten Tømmerås stiller spørsmålet. Samtidig er det greit for meg å gi et kort og presist svar: Nei – det medfører ikke riktighet. Jeg kan benytte anledningen til å gi en kort oversikt over hva som nå skjer knyttet til Østfold-fengselet. Et helt naturlig første trinn i en slik planleggingsprosess er å se på plassbehovet. Stortinget bygde sitt vedtak på den volumprognosen vi presenterte i kriminalomsorgsmeldingen. Etter det har vi sett at pågangen av rettskraftige straffedommer har stoppet noe opp, og at vi har hatt ledig fengselskapasitet. Forsvarlig planlegging innebærer at vi må gå inn i den situasjonen og oppdatere volumprognosen vår. Allerede nå kan vi vel si at mange ting tyder på at dette er en midlertidig situasjon, og at domsvolumet igjen vil øke. Østfold-fengselet er ikke bare påtenkt for å dekke behov for flere fengselsplasser. Vi må også vurdere om anstalten skal dekke opp for nedleggelser av gamle og uhensiktsmessige driftsenheter i området. Det inngår også i denne innledende planleggingsfasen. Vi må også analysere hvilket sikkerhetsnivå vi vil trenge på Østfold-anstalten, eventuelt om anstalten skal ha avdelinger med ulikt sikkerhetsnivå. Når disse forhold i rimelig utstrekning er klarlagt, vil vi gå ut i forhold til Østfold-kommunene og invitere til en prosess rundt lokaliseringsalternativer. Jeg håper at dette har beroliget representanten Tømmerås, og jeg kan forsikre at vi arbeider for å følge opp alle de forbedringsintensjonene som følger av Stortingets behandling av kriminalomsorgsmeldingen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg er glad for at representanten Tømmerås vart roa, og er einig i at det nok hadde vore ynskjeleg at ein hadde fått ut informasjonen på eit tidlegare tidspunkt. Men samstundes er det vel ikkje noko å leggje skjul på at ein har hatt ganske mange og presserande arbeidsoppgåver i departementet i det siste. Derfor var det greitt at spørsmålet kom no, og at klargjeringa kunne kome no. Eg kan også stadfeste at arbeidet går med full styrke. Det skal ikkje vere nokon unødvendige forseinkingar. Elles er eg eigentleg litt trist for å måtte seie at eg nok er einig med representanten Tømmerås i at det ikkje ser ut til å vere grunn til å tru at prognosane, som ei stund såg ut til å kunne gå ned, ikkje kjem opp igjen på det andre nivået. Eg trur både representanten Tømmerås og eg hadde vore glade om det motsette var tilfellet, men dessverre ser det ikkje slik ut.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Man kan på bakgrunn av spørsmålet fra representanten Stang få inntrykk av at Kripos i fjor gjennom undersøkelser av fingeravtrykk avslørte at nærmere 1 100 asylsøkere hadde oppgitt falsk identitet. Det er ikke riktig. Kripos hadde gjennom forespørsler om fingeravtrykk til de andre nordiske land og Tyskland 308 såkalte treff i 1998. Det betyr at utlendingen i det enkelte tilfellet var registrert i ett eller flere av landenes fingeravtrykksregister. Vedkommende kan være registrert under den samme identiteten som oppgitt til norske myndigheter, eller en annen identitet. Man kan altså ikke av statistikken lese hvor mange som hadde operert med flere identiteter. Når man står overfor et tilfelle der det er avdekket at en asylsøker har oppgitt falsk identitet, må det alltid foretas en individuell vurdering av hvilken betydning dette eventuelt skal få for søknaden. Det avgjørende er om han eller hun må antas å ha behov for beskyttelse selv etter at korrekt identitet er avdekket. Dersom det er tilfellet, vil det være uten betydning om det tidligere er fremlagt falske opplysninger om identitet. For de fleste som har oppgitt falsk identitet, vil en gjennomgang av saken innebære at asylsøknaden avslås. De blir som andre asylsøkere som får avslag på søknaden, pålagt å returnere til hjemlandet. Falske opplysninger om identitet kan være grovt brudd på utlendingsloven, som kan medføre at søkeren blir utvist i tillegg til at søknaden om asyl blir avslått. Utvisningen innebærer forbud mot gjeninnreise i riket. Dersom man ikke har grunn til å anta at utlendingen vil forsøke å komme til Norge på et senere tidspunkt, vil utvisning likevel normalt ikke bli foretatt. Å reise utvisningssak vil i noen tilfeller her medføre unødig forlengelse av oppholdet i Norge for utlendingen. Å oppgi falsk identitet i søknaden om asyl vil også kunne innebære straffeansvar for overtredelse av utlendingsloven. Slike lovbrudd forfølges normalt ikke, da straffeforfølgning ville innebære lengre opphold i riket på det offentliges bekostning. Arbeidet med å klarlegge asylsøkeres rette identitet er svært viktig. Det er bare de som reelt har behov for beskyttelse, som skal gis asyl i Norge. Det er derfor av stor betydning at de som skal arbeide med å avdekke falske identiteter, har de nødvendige redskapene. I Ot.prp. nr. 17 for 1998-99, som ble oversendt til Stortinget den 20. november i fjor, har Regjeringen foreslått en rekke endringer i utlendingsloven. Flere av endringene er foreslått nettopp med sikte på å få bestemmelser som mer effektivt vil bidra til at uriktige identiteter kan bli avdekket. Forslagene er dessuten utformet slik at den enkelte utlendings rettssikkerhet også skal være bedre ivaretatt enn ved dagens bestemmelser.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Representanten Stang og eg er samde om at det er alvorleg å oppgje feil identitet, og at dokumentfalsk er eit alvorleg lovbrot. Men samtidig har vi sett i dei siste dagane at også folk ganske høgt oppe i systemet kan gjere seg skuld i dette. Eg tenkjer på ei sak i forhold til dokumentfalsk som verserer no om eit dansk selskap, som vel viser at det ikkje berre er i dei framandkulturelle miljøa dette går føre seg. Det vi ser, er at i nokre tilfelle tør ikkje asylsøkjarar gje dei rette opplysningane på grunn av dei erfaringane dei har heimafrå. Dersom det er klart dokumentert at det ligg føre reell forfylgjing, er det Regjeringas meining at da er det liv og helse og det å gje folk tryggleik som er det vesentlege. Det er dei gongene ein ser gjennom fingrane, slik representanten Stang uttrykkjer det. Men eg trur faktisk at representanten Stang er samd i at vi ikkje skal sende folk tilbake til død og forderv. Eg håpar iallfall det!
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Det synes for meg som om dette spørsmålet er foranlediget av en nylig avsagt og ikke rettskraftig dom i Oslo Byrett som har fått stor oppmerksomhet i pressen. Som spørsmålsstilleren vil være kjent med, har jeg ikke anledning til å kommentere domstolens avgjørelse i enkeltsaker. Jeg vil også advare mot å trekke generelle slutninger om domstolens holdninger på grunnlag av en enkeltstående byrettsdom. Jeg er imidlertid opptatt av at ofrene for voldtekt skal møte et rettsapparat som støtter dem. Dette gjelder ikke minst de som er hiv-positive eller aids-syke. Overgriperne bør videre etter min mening få en rettferdig og hensiktsmessig straff. Jeg kan slik uten videre slutte meg til spørsmålsstillerens målsetting om å ivareta voldtektsofrenes rettssikkerhet. Seksuallovbruddsutvalget la i juli 1997 fram sin utredning som NOU 1997:23 Seksuallovbrudd. Utvalget foreslår en revisjon av sedelighetsbestemmelsene i straffeloven og drøfter også ulike spørsmål i tilknytning til voldtektsbestemmelsen. Utvalget er bl.a. kritisk til hvilke momenter domstolene i dag tillegger vekt i formildende retning ved straffeutmålingen i voldtektssaker. Seksuallovbruddsutvalgets utredning behandles for tiden i Justisdepartementet. Jeg vil komme tilbake med synspunkter på straffeutmålingspraksis i forbindelse med proposisjonen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Fyrst må nok statsråden be om orsaking for at han kom i skade for å svare på spørsmål 21, som òg handlar om rettstryggleik for valdtekne i forhold til hiv og aids, og ikkje det spørsmålet som representanten Bekkemellem Orheim har stilt. Men det er eit kort svar, og eg skal gje det no. Valdtekt er eit overgrep mot eit anna menneske sin fysiske og psykiske fridom og integritet og vert rekna som eit svært alvorleg brotsverk. Det er fyrst og fremst kvinner som vert valdtekne. Valdtekt skader ikkje berre den enkelte kvinne som vert valdteken, men spreier òg frykt blant andre kvinner. Eg ser det som naturleg og rimeleg at den som vert utsett for eit rettsstridig angrep, som f.eks. eit valdtektsforsøk, skal ha rett til å gjere det som er nødvendig for å hindre angrepet eller forsvare seg mot det, sjølv om det går ut over gjerningspersonen. Dette er også eit grunnleggjande prinsipp i gjeldande rett som er kome til uttrykk gjennom reglane om naudverje i straffeloven § 48. Endringar i regelverket er ikkje nødvendig for å oppnå det spørsmålsstillaren ynskjer.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Idet jeg kom i skade for å gi svaret på dette spørsmålet, for tidlig, tillater jeg meg å gjenta det slik at representanten Valle får det skikkelig fremsatt. Jeg ber igjen representanten Bekkemellem Orheim om unnskyldning. Det synes for meg som om dette spørsmålet er foranlediget av en nylig avsagt og ikke rettskraftig dom i Oslo Byrett som har fått stor oppmerksomhet i pressen. Som spørsmålsstilleren vil være kjent med, har jeg ikke anledning til å kommentere domstolens avgjørelse i enkeltsaker. Jeg vil også advare mot å trekke generelle slutninger om domstolens holdningen på grunnlag av en enkeltstående byrettsdom. Jeg er imidlertid opptatt av at ofrene for voldtekt skal møte et rettsapparat som støtter dem. Dette gjelder ikke minst de som er hiv-positive eller aids-syke. Overgriperne bør videre etter min mening få en rettferdig og hensiktsmessig straff. Jeg kan slik uten videre slutte meg til spørsmålsstillerens målsetting om å ivareta voldtektsofrenes rettssikkerhet. Seksuallovbruddsutvalget la i juli 1997 fram sin utredning som NOU 1997:23 Seksuallovbrudd. Utvalget foreslår en revisjon av sedelighetsbestemmelsene i straffeloven og drøfter også ulike spørsmål i tilknytning til voldtektsbestemmelsen. Utvalget er bl.a. kritisk til hvilke momenter domstolen i dag tillegger vekt i formildende retning ved straffeutmålingen i voldtektssaker. Seksuallovbruddsutvalgets utredning behandles for tiden i Justisdepartementet. Jeg vil komme tilbake med synspunkter på straffeutmålingspraksis i forbindelse med proposisjonen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
På generelt grunnlag vil eg seie meg heilt einig i dei fråsegnene som både representanten Bekkemellem Orheim og no representanten Ågot Valle kom med – og no snakkar eg på eit generelt grunnlag – at det at ein har hatt utryggleik i forhold til om offeret har hiv/aids, skal kunne vere eit formildande omstende, det er feil. Eg vil òg seie at det er opplagt at det nokre gonger går an å stille spørsmål om ein har hatt nok kunnskap i slike situasjonar. Men departementet arbeider på spreng med denne saka for tida, og eg trur vi skal kome tilbake med eit forslag som verkeleg viser respekt for alle dei ofra som dette gjeld, samtidig som vi må førebyggje for at det skal gjelde færrast mogleg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg har stor respekt for representanten Johnsens engasjement. Men i dette tilfellet prøvde eg å forklare at trafikkontroll og dei forskjellige sidene ved det er ein del av eit større kriminalitetsbilete. Då vil ofte også dei store haiane verte tekne. Når det gjeld det eksemplet som vart nemnt, ville ikkje det ha vore noko enklare å førebyggje med ein slik modell som vert etterlyst her. Eg vil seie det slik at kommunen med eit slikt forslag på den eine sida vil kunne få styrkt budsjettet sitt med inntekter frå bøter, men på den andre sida vil kostnadene ved kontrollverksemda verte store, bl.a. til innkjøp av fartsmålarutstyr. Berre det kostar 70 000 kr pr. stk. I tillegg kjem årlege kostnader til vedlikehald og kvalitetssikring. Ein ville òg ha behov for nytilsetjingar. Ved laserkontroll trengst det vanlegvis tre–fem personar. Vi skal vere opne for fornyingar av offentleg sektor, men her er det gjort ein grundig analyse som viser at samla sett er det ikkje noko å spare, og vi ville gå ned på den faglege kvaliteten.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg skal forsøke å imøtekomme presidentens påpeking når det gjelder taletiden. Det er allerede gjort mye for å møte den utviklingen som representanten Andersen peker på. Departementet har for det første iverksatt tiltak for økt bemanning med særlig vekt på synlig politi som er til stede på steder og til tider der det særlig skjer kriminelle handlinger. Oslo politidistrikt vil få en særskilt styrking med en betydelig økning i antall tjenestemenn i 1999. I tillegg arbeider vi for at UP-patruljer skal delta i ordenstjenesten i Oslo i helgene. Siste års studenter ved Politihøgskolen er tenkt å delta i en forsterket ordenstjeneste i Oslo. Når det gjelder ran utført av gjerningsmenn under 20 år, blir flertallet av slike lovbrudd utført av et lite mindretall med gjengtilknytning. Oslo politidistrikt gjennomfører et eget gjengprosjekt der etterretningsseksjonen og alle stasjonene deltar. Formålet med dette arbeidet er å uroe gjengmiljøene, svekke og eventuelt fjerne lederskikkelsene og hindre nyrekruttering. Departementet har også bidratt med betydelig økonomisk støtte til et forskningsprosjekt på samme tema. Prosjektet baserer seg på de vellykkede erfaringene som er gjort i forhold til ekstremistgjenger. I tillegg til strakstiltakene må det settes inn målrettede forebyggende tiltak av langsiktig karakter. Dette gjøres av flere departementer, og flere av tiltakene blir koordinert i Statssekretærutvalget for barn og unge. Jeg vil nevne noen av de langsiktige, forebyggende tiltakene. Handlingsprogrammet Oslo indre øst er en bred satsing med særlige tiltak rettet mot barn og unge med innvandrerbakgrunn. Programmet involverer flere departementer og etater i Oslo kommune. En av utfordringene er å engasjere og ansvarliggjøre foreldregruppen. Forskning viser at de unge som søker de kriminelle gjengene, har liten grad av oppfølging fra foreldrene i livet utenfor hjemmet. Blant annet St.meld. nr. 14 for 1997-98 viser dette. Angående lovbrudd begått av gjengangere, er det en kjensgjerning at en liten gruppe lovbrytere står for en stor del av kriminaliteten. Departementets mål er at denne gruppen får avgjort sine saker raskt, slik at det ikke går lang tid mellom pågripelse og eventuell straff. Justisdepartementet vil i vår arrangere et symposium for å fokusere på hvordan saksbehandlingstiden mellom de ulike ledd i straffesakskjeden kan bringes ned til et minimum. Fordi spørsmålet dreier seg om forholdene i Oslo, vil jeg særskilt peke på at Oslo politidistrikt har som mål å øke antall begjæringer om varetekt for gjengangere med 25 pst., slik at de ikke umiddelbart slippes fri etter pågripelse. Samtidig vil en egen rettssal ved Oslo Tinghus være disponert til saker der gjengangerne er involvert. Dette sikrer en rask straffesaksbehandling, forsvarlig lav varetektstid og rask pådømming.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Ja, det kan eg stadfeste. Vi er opptekne av å sjå på regelverk som hindrar eit godt samarbeid mellom sektorar. Det gjeld her, og det gjeld på ein god del andre område. Det vi må erkjenne, er at det er eit vanskeleg oppryddingsarbeid, for det er vanlegvis ei ganske god grunngjeving for lover isolert sett, og så skal ein likevel få dette til å verke på tvers. Derfor er vi i full gang med å sjå på dette, og vi prøver, både som politikarar og i embetsverket, å bryte ned ein del av den tradisjonelle måten å tenkje på, der ein plasserer ansvaret ein annan stad, og prøver i staden, som representanten Andersen etterlyser, å sjå det saman. Eg trur vi skal vere audmjuke og seie at vi er ikkje komne langt, men vi har begynt, vi er undervegs. Og vi tek imot gode initiativ, som det frå Hamar og andre stader, og skal gjere vårt beste for å få dette til.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Det er politimesteren som har ansvar for hvordan arbeidsoppgavene prioriteres i et politidistrikt. Det tilligger også politimesteren å etablere og gjennomføre vakt- og beredskapsordninger slik at tjenestetilbudet totalt sett blir best mulig innenfor tildelte rammer. I en slik vurdering må så vel oppgaver som ressurser stå i forhold til hverandre. I politi- og lensmannsetaten er det lagt til rette for forskjellige former for tjenestetilbud. Dette kan være helkontinuerlig aktiv tjeneste, vaktsamarbeid på tvers av distriktsgrenser eller reservetjeneste i form av hjemmevakt. I dette ligger det at det vil være varierende tjenestetilbud i politi- og lensmannsetaten, avhengig av oppgaver og geografiske forhold. Når det gjelder polititjenesten i Flekkefjord kommune, har politimesteren opplyst at så vel vakt- som beredskapsmessige hensyn er tilstrekkelig ivaretatt ved den omlegging av tjenesten som er tenkt gjennomført. Til de tider av døgnet hvor det ikke er aktiv tjeneste, vil beredskapen være løst ved reservetjeneste. Denne ordningen består av polititjenestemenn som er tilgjengelige i beredskap og vil rykke ut etter behov. Jeg kan forsikre representanten Kleppe at her vil departementet følge to linjer. Den ene er at den frihet som ligger i delegeringen av ansvar til det enkelte politikammer og lensmannskontor når det gjelder å disponere sine ressurser best mulig, tenker vi ikke å ta fra dem for å lage Justisdepartementet til et overpolitikontor eller overlensmannskontor. Samtidig kan jeg love representanten Kleppe at vi vil følge nøye med i utviklingen på alle områder og ha en dialog, i dette tilfellet med politimesteren i Vest-Agder, hvis det skulle vise seg at dette får negative konsekvenser.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg takkar representanten Kleppe for at det kom til uttrykk ein viss tillit til statsråden i tilleggsspørsmålet hans. Då kan vi vel konstatere at det vonleg ikkje er det faktum at korkje Kleppe eller eg for tida har opphald i Vest-Agder, som gjer at dei kan minske beredskapen. Det er ei intern arbeidsgruppe i politidistriktet som med bakgrunn i samanslåinga av Flekkefjord politistasjon og Flekkefjord lensmannskontor har arbeidd med den nye tenesteordninga. Ved gjennomgang av vaktjournalar for det siste halve året viser det seg at det gjennomsnittleg har vore ei utrykking pr. uke innanfor den tida på døgnet der det no vert lagt om til reserveteneste. Heimevaktordninga vil bestå av fire tenestemenn som skal dekkje Flekkefjord og Kvinesdal kommunar. Det vil seie at om ein får svar av ein telefonsvarar når ein ringjer til politistasjonen, får ein òg opplyst telefonnummeret til den som har vakt, og kan ringje direkte til vedkommande. Og då spørs det om ikkje dette totalt sett er ein fornuftig måte å organisere tenesta på: mest mogleg folk på dei oppgåvene som skal løysast.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Det er eit viktig prinsipp i alt politisk arbeid at ein tek det viktigaste fyrst. Eg er einig i at det er mange som ynskjer klarare forskrifter og retningsliner på denne sektoren, men eg vil reservere meg når det gjeld det at dette er noko som sterkt rammar dei svakaste. Eg er lei for at eg ikkje har så godt detaljminne at eg hugsar på kva måte denne delen av budsjettet vart vedteken og kven som var med på det, men samstundes var det jo ei samla erkjenning at vi faktisk trong eit stramt budsjett i år for å få ned renta. Då kan eg ikkje sjå at det alvorlegaste var at dette vart litt utsett. Justisdepartementet har på sin interne arbeidsplan fastsett at forskrifta skal vere ferdig 1. desember 1999. Forskrifta har allereie vært på høyring, og det gjenstår no å vurdere høyringsutsegnene.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Guds Menighet Grunnskole vart godkjend den 23. desember 1998 med rett til statstilskot etter privatskulelova. Departementet har brukt lang tid og gjort ei omfattande vurdering av alle sider av søknaden om godkjenning, som er datert 6. januar 1997. Godkjenninga er gjeven med grunnlag i krava i privatskulelova. Det er lagt vekt på at skulen har synleggjort at han representerer eit religiøst alternativ til den offentlege grunnskulen, og at han vidare oppfyller dei faglege krava den nemnde lova stiller. Høvet til å etablere private skular av religiøse grunnar er prinsipielt forankra i foreldrerett og religionsfridom. Foreldre har rett til å velje oppseding for barna sine. Privatskulelova opnar for at dei på bestemte vilkår kan få statstilskot til å opprette private skular som gir oppseding på eit anna livssynsgrunnlag enn den offentlege skulen. Det er viktig for meg å understreke det prinsipielle utgangspunktet når representanten Norvoll stiller kritiske spørsmål i forhold til det å leggje vekt på og ta omsyn til lokale prioriteringar ved vurdering av denne konkrete saka. Lokale synspunkt er viktige og skal sjølvsagt vektleggjast som ein del av departementet si samla vurdering i forhold til hovudprinsippa og krava i lova. Likevel er det slik at om omsynet til dei lokale prioriteringane gjer at den private skulen må vike, kan det føre til at privatskulelova reelt sett får lite å seie i små lokalsamfunn. I denne saka har vi i godkjenningsbrevet av 23. desember 1998 stilt ein del krav for godkjenning av Guds Menighet Grunnskole. Det er m.a. understreka sterkt at skulen skal hente impulsar og stimulans frå lokalsamfunnet, medverke til at elevane kan delta i eige lokalmiljø og stimulere til samarbeid og dialog med eit mangfald av lokale instansar og organisasjonar som arbeider med tiltak for barn og unge i kommunen. Som representanten Norvoll sa i sitt spørsmål, har Vågan kommune i brev av 18. januar 1999 påklaga departementet si godkjenning. Departementet vil no vurdere klagen grundig. Eg finn det difor ikkje rett å kommentere saka utover det eg har sagt her.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg vil igjen stadfeste at vi skal ha ei grundig behandling vidare når anken når vårt bord. Reint prinsipielt vil eg gje uttrykk for at ein står i eit dilemma ein god del gonger når foreldre i mindre bygder sterkt ynskjer eit alternativ til den offentlege skulen. I dei tilfella er det heilt klart to motstridande interesser. Den eine er omsynet til det totale bygdemiljøet, den andre er den retten foreldra sjølve har til å bestemme oppdraging og opplæring for barna sine. I det spenningsfeltet står vi. Når det gjeld denne konkrete saka, vil eg koma attende til ho. Når det gjeld hovudprinsippet, er det viktig for denne statsråden og denne regjeringa å halde fast på det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Representanten Reikvam reiser viktige spørsmål knytte opp mot alvorlege problem i så vel skule som samfunn. Mange partar har svikta når unge gutar over tid får utvikle slik kriminell åtferd som vart dokumentert av politimeisteren i Oslo førre veke. Dette handlar om destruktive forhold i samfunnet som òg grip inn i skulen. Å skape gode oppvekst- og læringsmiljø er ei utfordring til brei ansvarsmobilisering i mange instansar. Foreldre, skule, andre kommunale og statlege institusjonar og etatar, innvandrarorganisasjonar osb. har eit medansvar for å snu den skremmande utviklinga vi no har fått kjennskap til. Representanten Reikvam framhevar det arbeidet Gran skole på Furuset i Oslo har gjort på dette området. Eg hadde sjølv høve til å bli kjend med innhaldet i dette arbeidet og dei løfterike resultata då eg vitja skulen i høve Grunnskuleveka i november 1998. Departementet ser difor svært positivt på at kunnskap og erfaring frå denne typen initiativ blir spreidd. Informasjon om tiltaka ved Gran skole blir alt i dag vidareformidla til andre skular i Oslo og Akershus. Eg nemner òg at kommunale og statlege styresmakter har fått kunnskap om løfterike initiativ og tiltak gjennom prosjektet «Oslo indre øst». Regjeringa er oppteken av å ha eit breitt og tverrdepartementalt engasjement omkring barn og unge sitt oppvekstmiljø. Ut frå eit slikt perspektiv arbeider Kyrkje , utdannings- og forskingsdepartementet med fleire konkrete saker og tiltak for å betre læringsmiljøet i skulen og styrkje kompetansen i møte med slike utfordringar som representanten Reikvam peikar på. Eg nemner m.a.: Gjennom oppfølging av St.meld. nr. 23 for 1997-98, Opplæring av barn, unge og voksne med særskilte behov, blir hjelpeapparatet på landsbasis styrkt ved at PPT får tilført nærare 300 stillingar. Tiltak for å førebyggje åtferdsvanskar og løyse konfliktar i læringsmiljøet vil inngå som sentralt tema i det planlagde treårige kompetanseutviklingsprogrammet for skuleleiarar og PP-tilsette. Som ledd i ei brei satsing for å betre oppvekstmiljøet i ein del forsøkskommunar blir det sett i gang særskild satsing i skulen i tre kommunar, herunder ein bydel i Oslo. Satsinga vil ta sikte på å engasjere skule, elevar og foreldre i arbeidet for å førebyggje vald, rasisme, mobbing, rus og kriminalitet. Elevrådsarbeid, demokratiutvikling i skulen og styrkt samarbeid med andre kommunale etatar vil vere sentrale perspektiv. Regjeringa tek i St.meld. nr. 25 for 1998-99, Morsmålsopplæring i grunnskolen, opp ein del forhold som er viktige for elevar frå språklege minoritetar. Meldinga peikar m.a. på verdien av å gje desse elevane ei opplæring som er likeverdig med den som blir gjeven dei med norsk som morsmål, og understrekar kor viktig det er å ha eit nært samarbeid mellom heim og skule i desse tilfella.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg vil stadfeste at vi skal gjere mykje av det representanten Reikvam no sa. Foreldreutvalet for grunnskulen set saman med departementet i gang eit foreldreinformasjonsprosjekt for å betre det generelle samarbeidet mellom skule og heim. Prosjektet vil gå i to fylke, Nordland og Oppland, og her vil vi òg leggje fram dei gode erfaringane frå Gran skole og ein del andre erfaringar. Når det gjeld prosjekta i dei tre kommunane som eg nemnde, har vi sett inn ekstra midlar i forhold til dei. Elles vil eg seie at når det t.d. gjeld Bærum kommune, undrar det meg at det er økonomien som stoppar slike prosjekt. Eg trur vi må halde på at det er eit kommunalt ansvar. Eg har i dag òg hatt gleda av å opne den fyrste nasjonale konferansen for skulemekling. Det er eit utruleg spennande prosjekt. Men både i forsøket på å presentere Gran skole og det vi no gjer når det gjeld skulemekling, har vi opplevd at det har ikkje same interesse mediemessig som alt det negative har. Men det inneber ikkje at vi ikkje skal fylgje opp det som representanten Reikvam fortenestefullt nok tek opp her i dag.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Opptakskravet til teknisk fagskule etter ny struktur vil vere fagbrev og to års praksis. Etter Reform 94 vil dei fleste med fagbrev ha gjennomført 2+2-modellen, dvs. to år i skule med grunnkurs og vidaregåande kurs pluss to år i bedriftsopplæring. Dei nye læreplanane for teknisk fagskule, som skal takast i bruk hausten 1999, byggjer vidare på kunnskapar i allmennfaga som svarer til nivået etter fullført vidaregåande kurs 1 i yrkesfaglege studieretningar i skule. På dei to åra i teknisk fagskule vil studentane få generell studiekompetanse. For at studentane i teknisk fagskule skal kunne klare å fylgje med i undervisninga i allmennfaga fram mot studiekompetanse i løpet av teknisk fagskule, er det eit vilkår at dei har realkompetanse i faga. Dette gjeld òg for fagarbeidarar som har avlagt prøve etter § 20. Som ei overgangsordning er det gitt høve til å ta opp søkjarar med fagbrev frå før reforma eller med lang og relevant praksis og realkompetanse i allmennfaga på VK I-nivå. Dette vart kommunisert ut frå departementet i eige rundskriv hausten 1998. Skulane kan sjølve vurdere om søkjaren har den naudsynte realkompetansen. Ved mange tekniske fagskular er ein i ferd med å arrangere forkurs for å oppdatere søkjarar som ikkje har denne realkompetansen. Det er også opna for at ein kan byggje opp realkompetansen gjennom utdanninga i teknisk fagskule. Årsaka til mistydinga av opptakskrava til teknisk fagskule med ny struktur kan vere at det er gjeve ut ein brosjyre på privat initiativ frå ei profileringsgruppe for teknisk fagskule. Denne brosjyren gjev feil opplysningar. Det står der at det krevst dokumentert kompetanse i allmennfaga og ikkje realkompetanse, som det står i rundskrivet frå departementet. Brosjyren vart ikkje lagd fram for departementet før han vart send ut. Teknisk fagskule har som målsetjing å kunne gje teknisk utdanning og leiarutdanning til folk med lang og allsidig yrkeserfaring. I ny struktur for teknisk fagskule er det lagt inn felles allmenne fag av eit omfang som gjev generell studiekompetanse. Dette er kunnskapar som ein treng i vårt moderne samfunn. Samfunnet er i sterk endring, den teknologiske utviklinga går fortare og fortare. Ein viktig del av arbeidet til ein teknikar vil vere kommunikasjon med ulike yrkesgrupper, også over landegrensene. Det er derfor viktig at studentane får opplæring både i morsmål, framandspråk og samfunnsfag. Matematikk og naturfag er ein føresetnad for å forstå dei tekniske faga. I tillegg skal teknisk fagskule vere ein rekrutteringsveg til høgare utdanning. Det er òg ei aukande interesse for dette i arbeidslivet, fordi framtida krev det av leiarar og mellomleiarar. Eg vil sjå nøye på erfaringane med inntaket for komande skuleår med tanke på eventuelle endringar i opptaksreglane. Utfordringa vert å få til ei praktisering av opptaksreglane, slik at dei som ikkje har den formelle kompetansen, kan verte tekne inn ved teknisk fagskule på grunnlag av realkompetanse.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Den delen av den brosjyren som gjev feil opplysningar om at det krevst studiekompetanse, skal i rundskriv verte kjend daud og makteslaus. Vidare er det heilt klart at representanten Reikvam og eg har ei felles forståing av at teknisk fagskule skal vere eit tilbod til dei som ikkje har ein teoretisk bakgrunn, men som får lyst til å utvikle seg anten til mellomleiar eller å gå vidare t.d. på ingeniørstudium o.l. Men samstundes trur eg representanten Reikvam og eg er einige om at for å kunne klare oppgåvene i eit moderne samfunn er det faktisk nødvendig med ein god del av desse faga. Derfor er det denne statsrådens intensjon – og den trur eg òg eg deler med representanten Reikvam – i tilknyting til ånda både frå kompetansemeldinga og innstillinga til kompetansemeldinga at «realkompetanse» verkeleg skal brukast, at inngangen skal vere enkel, men samstundes skal kvalitetssikringa ved utgangen vere maksimalt god. Det er målet for denne statsråden.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråd Lilletun: «Den kraftige økningen av asylsøkere til landet har ført til en eksplosjon i antallet fremmedkulturelle som blir avslørt med falsk identitet. Kripos har de 10 første månedene i 1998 oppdaget 1 068 asylsøkere som har oppgitt to eller flere forskjellige navn. Flere asylsøkere er registrert med flere identiteter i andre land, eller har brukt andre navn ved tidligere besøk i Norge. Hvilke konsekvenser vil det få for utlendinger som søker asyl etter at politiet avdekker at en asylsøker har flere forskjellige identiteter?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg skal ikke begi meg inn på en talldiskusjon, bare konstatere én ting, at det er en økende tendens til at en del utlendinger kommer hit med falske papirer. Så sånn sett kan vi være enige om at det i allfall er en økning. Jeg ble på en måte litt beroliget av statsrådens svar, men ikke fullt ut, for det ble sagt at i visse tilfeller kunne man se gjennom fingrene med dokumentfalsk – hvis det kunne påvises at personen var forfulgt. Da spørsmålet bl.a. om de papirene som skal avsløre om personen er forfulgt eller ikke, er ekte eller uekte, og hva som blir lagt til grunn for at en søknad skal bli imøtekommet. Dokumentfalsk blir mer og mer vanlig og begås svært ofte av utlendinger, spesielt av kosovo-albanere, og det blir også bekreftet av aktoratet i domstolsaker i forbindelse med dokumentfalsk at dette er vanlig blant enkelte fremmedkulturelle grupperinger. Jeg har forstått svaret fra statsråden slik at det at asylanter driver dokumentfalsk i den hensikt å få innvilget asyl, ikke er i samsvar med Regjeringens gjeldende asylpolitikk.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til den fungerende justisministeren: «Vil statsråden foreslå endringer i regelverket slik at kvinner som kommer i en voldtektssituasjon, kan bruke de forsvarsmidler hun i denne truende situasjonen finner nødvendig, som for eksempel å skremme/true voldtektsmannen med at hun har hiv-virus, eller gå til fysiske motangrep?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg er glad for at statsråden i sitt svar slår fast at en kvinne skal ha rett til å gjøre det som er nødvendig for å forsvare seg mot vold. Jeg ser også at det kan være problemer med å kommentere den konkrete dommen fra Oslo Byrett. Men jeg har lyst til å si at voldtekt er en svært alvorlig forbrytelse som rammer svært mange kvinner. Voldtekt er et alvorlig voldsovergrep som fornedrer kvinner på den verst tenkelige måten. I en slik situasjon har kvinner få forsvarsmidler. Jeg synes det er grunn til å spørre statsråden om det er hensynet til offeret eller hensynet til overgriperen som er det viktige. Jeg kan ikke dy meg, men må spørre den fungerende justisministeren om ikke den såkalte hiv-dommen i Oslo er å sende et signal ut fra den instansen i vårt samfunn som skal si hva som er rett og galt. Det er i dag store mørketall når det gjelder voldtekt. Voldtekt rammer svært mange, og vi vet at det dessverre er få forhold som blir anmeldt i dag. To av tre anmeldelser blir henlagt. Kun 15 pst. av alle anmeldelsene ender med domfellelse. En rettssak skal være en oppreisning til offeret, og den omdiskuterte dommen kan jeg ikke med respekt å melde se er en oppreisning til offeret. Dommen kan ikke sette standard for den framtidige rettspraksis vi skal ha i Norge i denne typen saker.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «16. desember 1998 kunne vi lese i avisene at flere kommuner tilbyr seg å avlaste politiet med blant annet å overta ansvaret for fartskontroller. Dette forutsetter lovendringer innenfor vegtrafikkloven og straffeloven. Vil statsråden vurdere slike lovendringer?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret, som jeg selvfølgelig ikke var fornøyd med. Jeg stiller meg litt tvilende til avvisningen når man har en økning i kriminaliteten i vårt samfunn. Senest i dag er det begått et drap ikke langt fra denne byen, som har resultert i store demonstrasjoner utenfor Stortinget, nettopp fordi man ikke klarer det som er politiets hovedoppgave: å ta de som skal tas i dette samfunnet. Det må ikke bli slik at politiet står ute i fartskontroll for å komme i kontakt med den lovlige delen av befolkningen. Det er helt misforstått. Jobben til politiet er å skjerpe seg på de områdene som har med kriminalitet å gjøre, forebygge kriminalitet, og sørge for at det samfunnet som vi lever i, blir best mulig for oss som er lovlydige. Så får heller politiet treffe oss lovlydige andre steder. Derfor spør jeg om igjen: Er det helt uaktuelt at departementet kan se på denne muligheten?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «I Aftenposten 22. januar 1999 blir det opplyst at norske flygere i NATO-styrken som nå er reist til Italia, bare kan operere i dagslys, da de mangler kompetanse og teknisk nattlyskapasitet til at flygerne kan se i mørke. Synes statsråden dette er tilfredsstillende?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-01-27:
Jeg takker ministeren for svaret. Jeg syntes det var urovekkende å lese det jeg gjorde i Aftenposten. Jeg trodde man hadde et forsvar som var klar til å gå i krig på et hvilket som helst tidspunkt. Ifølge Aftenposten den 24. januar sier norske generaler rett ut at Norge snart står på sidelinjen i NATO. Det er et «faktum at mannskapene i Sjøforsvaret, Hæren og Luftforsvaret ikke får all den treningen de egentlig skulle hatt». «Situasjonen i dagens norske forsvar har visse likhetstrekk med tilstanden i 1939», sier avtroppende forsvarssjef Arne Solli i Aftenposten samme dag. Ser statsråden de samme faresignalene som forsvarssjefen?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg ser meg dessverre nødt til å stille justisministeren følgende spørsmål – men i og med at hun er sykmeldt, er jeg glad for at det er statsråd Lilletun som skal svare: «Politimesteren i Vest-Agder går nå inn for å innskrenke polititjenesten i Flekkefjord kommune. Flekkefjord politistasjon skal være stengt på dagtid søndager, samt mellom kl. 23.00 – 07.00 hver ukedag. Dette er et stort og betydelig tilbakeskritt for polititjenesten og beredskapen i Flekkefjord, som også får ringvirkninger overfor de nærliggende kommuner. Hva vil statsråden gjøre for å hindre dette?»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Det var ikke et betryggende svar, i hvert fall ikke når statsråden holdt seg til det som han hadde fått med seg fra departementet. Men da statsråden begynte å snakke ut fra sine holdninger og sine meninger om dette, ble det straks bedre. Jeg er for så vidt glad for at statsråd Lilletun vil følge dette nøye, og hvis det blir problemer, skulle han komme tilbake – det var slik jeg oppfattet det – med tiltak slik at det ikke skal stå på økonomiske ressurser. Med det utgangspunktet er jeg for så vidt fornøyd. Men det som skjer i landet vårt, og som også skjer i Flekkefjord, er at vi stenger mulighetene for lovlydige borgere til å ferdes trygt. Det at politistasjonen har en telefonsvarer mellom kl. 23.00 og kl. 07.00, er ikke betryggende. Jeg vil minne om at Flekkefjord politikammer med hjelp fra nærliggende politikammer i september i fjor hadde et beslag på over 1 tonn hasj. Det viser at kriminaliteten i Flekkefjord og på Sørlandet er som ellers i landet. Derfor vil jeg be statsråden bekrefte at han vil følge spesielt opp Flekkefjord, med tanke på det han avsluttet sitt forrige innlegg med.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Mange er opptatt av å få i gang et sentralt reservasjonsregister for å unngå å bli oppringt av telefonselgere. Jeg vet at Justisdepartementet lenge har arbeidet med forskrifter vedrørende denne saken, spesielt vergene til aleneboende psykisk og fysisk utviklingshemmede er svært fortvilet over inkassokravene som hoper seg opp i forbindelse med telefon- og dørsalg. Kan statsråden sette fortgang i arbeidet med forskriftene i denne saken, slik at man unngår disse problemene i fremtiden?»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret, men jeg er jo egentlig ikke særlig fornøyd med det. Jeg beklager å måtte si at det budsjettsamarbeidet som ble til i høst, faktisk enda en gang viser at det går ut over de svakeste og setter dem i en enda vanskeligere stilling enn den de har vært i. I tillegg til at dette betyr ganske mye for de svakeste, betyr det også ganske mye for vanlige folk, både gamle og andre som synes det er vanskelig å si nei når folk enten er i telefonen eller på døra. Jeg konstaterer bare ut fra det statsråden har sagt, at ved hjelp av Fremskrittspartiet og Høyre har det igjen gått ut over de svakeste.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren, som nå får en mulighet til å komme tilbake til sin mer naturlige rolle: «Departementet har godkjent søknaden fra Guds Menighet om å få opprette en privat grunnskole på Ørsnes i Vågan. Vågan kommune har enstemmig påklagd avgjørelsen, blant annet på grunn av at medlemmene er totalt underlagt lederens meninger, og det er kun den øverste prest som har offentlig uttalerett. Mener ikke statsråden at dette er betenkelig, og må ikke lokale prioriteringer tillegges vekt?»
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret og er glad for at statsråden vil gå grundig gjennom saken igjen, men jeg må si at jeg har en viss forståelse for at det er begrenset hvor grundig han kan gå inn i saken her i spørretimen. Jeg må likevel få lov til å si at ved at man har fattet beslutning om å godkjenne denne skolen, bidrar man til å splitte en bygd i Lofoten. Jeg er for så vidt enig i at dette er et prinsipielt spørsmål, men prinsippet som er viktig for meg, er at skolen skal være en møteplass, og at den skal bidra til å fremme toleranse og forståelse på tvers av forskjellige grupper. Dette bidrar man ikke til ved å la menigheten få en egen skole, og på den måten isolere seg enda mer fra samfunnet enn til nå. Jeg registrerer at statsråden understreker at det skal stimuleres til samarbeid og dialog i lokalsamfunnet, og jeg håper at dette vil bli fulgt nøye opp. Tross alt er det hovedgrunnen til at Vågan kommune har anket dette vedtaket inn for departementet.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «I Stortingets muntlige spørretime 20. januar 1999 viste statsråd Løwer til at staten har gitt nesten vederlagsfrie tomter til SiO, Studentsamskipnaden i Oslo, og utelukket ikke at departementet kunne gjøre dette flere ganger. Betyr dette at statsråden vurderer å selge statlige eiendommer til samskipnader også utenfor Oslo, og vil statsråden ta et initiativ overfor vertskommuner slik at også de kan bidra til billige studentboliger gjennom å selge kommunale eiendommer for en symbolsk pris til studentsamskipnadene?»
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for et godt og informativt svar. Men betyr det svaret hun gav, at statsråden har tenkt å være aktiv og positiv hvis det blir lagt fram søknader fra andre steder enn Oslo, eller nye søknader fra Oslo? Det finnes veldig mange prosjekter rundt omkring som har kommet i vanskeligheter på grunn av at man har hatt problemer med å skaffe rimelige tomter til bygg, enten det er til studentboliger eller andre sosiale studenttiltak. Høgskolene og universitetene har jo en viss tendens til å ligge i de største byene der det er et press på boligmarkedet, og der tomtene er relativt kostbare. Jeg er kjent med at Utdanningsdepartementet jobber med vertskommunenes ansvar. Vi får komme tilbake til den saken når den foreligger. Jeg vil på mer prinsipielt grunnlag bare si at det er litt merkelig at når man skal opprette nye tilbud, har vi ordførerne og kommunestyrene rennende her i flokk og følge for å drive lobbyvirksomhet, men når det skal gjøres en jobb og kommunene skal stille opp for å legge til rette for høgskolene og universitetene, er det mer stilt fra den kanten. Oppfølgingsspørsmålet mitt er altså om statsråden vil se positivt på henvendelser som kommer fra andre steder, og om hun vil behandle dem på en relativt mild og grei måte.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Forsker Ragnhild Bjørnebekk ved Politihøgskolen i Oslo sier i forbindelse med nylig fremlagt statistikk fra Oslo politikammer at skolen ikke har klart å utvikle gode strategier for å fange opp innvandrergutter som har grunnleggende problemer med sin utvikling. I Oslo har Gran skole gjort mye vellykket arbeid på dette feltet. Hva vil statsråden gjøre for å bringe vellykket kunnskap ut til andre og gi flere mulighet til bedre skole og styrket hjelpeapparat?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for de forsøkene som nå blir satt i verk. Å få nye faggrupper inn i skolen er viktig som forebyggende arbeid. Atferdsforsker Størksen ved Senter for atferdsforskning i Stavanger understreker veldig sterkt at vi må få inn nye og ulike faggrupper. Han nevner spesielt barnevernet og PP-tjenesten. Lederen i Lærerforbundet i Oslo har vært inne på det samme. Hun har sagt at vi må få inn nye voksne grupper som kan jobbe tverrsektorielt, og nevner miljøarbeidere, sosionomer, psykologer osv. I en Bærum-skole var det i gang et tverrsektorielt prosjekt. Resultatene fra dette prosjektet var gode, men på grunn av dårlig økonomi ble det ikke videreført etter prosjektperiodens slutt. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Vil han overfor kommuner som har gode erfaringer, og som har vært i gang med prosjekter, ta initiativ med sikte på at disse prosjektene kan føres videre, og at de får midler slik at dette er mulig? – For det står ofte på midler.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Fra skoleåret 1999-2000 går teknisk fagskole over til ny struktur. I de nye inntaksforskriftene stilles det krav om dokumentert kompetanse i de obligatoriske allmennfagene for søkere med fagbrev før R-94. I forhold til gjeldende forskrifter er dette en skjerpelse og det vil utelukke mange aktuelle søkere. Stortinget har i Innst. S. nr. 78(1998-99) presisert at det for § 20-kandidater ikke skal stilles et slikt krav. (1998-99) Vil statsråden endre opptakskravet til teknisk fagskole?«
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret og vil få tilføye at det var en viss imøtekommenhet i forhold til det jeg var opptatt av. Teknisk fagskole er under press, og den har vært under press helt fra vi fikk Reform 94. Den ble på mange måter glemt i forbindelse med Reform 94, og det har den lidd under i ettertid. Vi vet også at søknadene har gått dramatisk ned de siste årene. Det er viktig at vi nå slår ring om teknisk fagskole. Jeg er litt bekymret hvis vi lager et system som gjør det vanskeligere for voksne folk som har sin utdanning før Reform 94, å bli tatt opp ved teknisk fagskole. Og jeg føler at vi er i ferd med å gjøre det. Selv om statsråden bruker begrepet «realkompetanse», er jeg likevel bekymret for at dette kan utelukke veldig mange, og forkursene, slik statsråden redegjorde for, er også på mange måter en skremsel for mange som har en viss frykt for teori. Jeg håper statsråden vil se på dette en gang til, vurdere det på nytt og åpne for at det gamle systemet kan opprettholdes.