Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-12-19:
Jeg er glad for denne anledningen til å drøfte et viktig tema. La meg gi honnør til representanten Tørresdal både for å ta opp saken og for å være så konstruktiv og konkret i innlegget sitt. Jeg kan bare allment bekrefte at på de fleste punktene er jeg helt enig med interpellanten, og jeg kommer tilbake til enkeltelementer. La meg først få understreke at det store flertallet av tillitsvalgte og ansatte i kommunal sektor opptrer helt etter boka og skjærer klar av dagens debatt. Bare i løpet av den tida jeg har vært kommunalminister, har det vært flere oppslag i media om påståtte tilfeller om økonomisk utruskap, smøring og korrupsjon i kommunesektoren. Sakene har særlig vært knyttet til kommunalt eide selskaper, men gjelder også ansatte og folkevalgte i enkeltkommuner og fylkeskommuner. Ett tilfelle er ett tilfelle for mye, enten vi snakker om mulig korrupsjon eller vi snakker om dårlig utøvelse av skjønn. Jeg ser svært alvorlig på dette, og har allerede tatt saken opp med Kommunenes Sentralforbund. I konsultasjonsmøte med KS 18. november ble vi enige om å ta tak i dette i fellesskap, slik at det kan ryddes opp. Min oppgave som kommunalminister er å være tydelig på behovet for å ha en rein sektor, og det er å se til at kommunene har et patent lov-, regel- og rammeverk. De foreløpige tilbakemeldingene som jeg har fått når det gjelder regelverket, er at det er godt. Men jeg er sjølsagt helt og fullt åpen for å følge opp innspill som kan gjøre det bedre. Et godt regelverk er nødvendig. Men mange av de utfordringene vi her snakker om, kan bare løses gjennom et systematisk arbeid med etikk og holdninger lokalt, slik at det kan skje en bevisstgjøring hos hver enkelt ansatt. Her har definitivt KS en rolle som tilrettelegger og veileder, for ansvaret ligger først og fremst, som også interpellanten sier, i kommunesektoren sjøl. Det er delte oppfatninger om hvor omfattende fenomenet smøring og korrupsjon er i kommunene. Jeg har ikke holdepunkter for å si at det er mer korrupsjon i kommunesektoren enn i andre sektorer. Jeg har heller ikke grunnlag for å si at det nødvendigvis er mer korrupsjon i små kommuner enn i større. De sakene som har vært framme i media i den senere tida, har gått både på kommuner, på stat og på private. Når det gjelder kommunal sektor og de sakene som har vært oppe i den seinere tida, er det viktig å understreke at sakene har svært ulik karakter. En del av sakene dreier seg om eierstyring av selskaper, om styrets ansvar og om å etablere en fornuftig rolledeling mellom eier og driftsledelse. Noen av sakene dreier seg om tilfeller der én og samme person har flere roller, f.eks. som generalforsamling og styreleder i flere selskaper. I slike tilfeller kan det oppstå spørsmål om inhabilitet, men det behøver ikke nødvendigvis å ha noe med korrupsjon å gjøre. Diskusjon om terskelverdier for offentlige anskaffelser er blitt en del av debatten. I noen saker er det spørsmål om offentlighetsloven gjelder for selskaper, mens i noen tilfeller er det spørsmål om ren smøring og korrupsjon. Jeg trur ikke at det gagner diskusjonen å sette merkelappen «korrupsjon» på alle disse problemstillingene. Jeg trur debatten vil tjene på at vi nyanserer den. Det er f.eks. nødvendig å skille den generelle diskusjonen om eierstyring i selskaper fra spørsmål som gjelder regulær økonomisk kriminalitet, og vi må skille kriminalitet fra dårlig utøvd skjønn. Korrupsjon og økonomisk kriminalitet er i seg sjøl samfunnsskadelig og derfor uakseptabelt under enhver omstendighet. Regjeringa er opptatt av disse spørsmålene på et rent allment grunnlag, men sett fra mitt perspektiv som kommunalminister vil jeg i tillegg understreke at det ville være helt ødeleggende for tilliten til lokalforvaltningen om det skulle vise seg å være grunnlag for påstander om omfattende smøring og korrupsjon. Påvisning av korrupsjon og annen økonomisk kriminalitet svekker tillitsforholdet mellom den kommunale forvaltningen og innbyggerne kraftig. Det er derfor helt nødvendig at vi får sakene fram i lyset, og at vi kan rydde opp. Vi trenger mer kunnskap om hva som er situasjonen. En viktig del av den strategien som vi har for å ta tak i dette, er å få bedre oversikt over hva som er de faktiske forholdene. Når det gjelder lover og regelverk, har vi som sagt gått igjennom det. Det er gjort endringer i kommuneloven som trådte i kraft i 2004. Men dersom det er grunnlag for å si at det er lovverk som er til hinder for at noe blir utøvd på en god måte, vil vi sjølsagt gripe fatt i det umiddelbart. Regelverket om offentlige anskaffelser har vært i fokus og var også en viktig del av interpellantens redegjørelse. Åpenhet, innsyn og etterprøvbarhet kan gi grunnlag for å avdekke korrupsjon. Men det er ikke slik at man kan utrydde korrupsjon gjennom regelverket om offentlige anskaffelser. Spørsmålet om hvor detaljert regelverket om offentlige anskaffelser skal være, er også et spørsmål om å finne en hensiktsmessig balanse mellom de transaksjonskostnader som er knyttet til et omfattende regelverk, og den samfunnsmessige gevinst regelverket gir. Vi må finne en fornuftig balanse mellom hensynet til forenkling og det vi er opptatt av å diskutere i denne sammenhengen, faren for korrupsjon. Men la oss for all del ikke komme dit hen at vi gjør spørsmålet om innkjøpsfaglig vurdering til et spørsmål om å være for eller mot korrupsjon. Vi kan ikke tru at regelverk løser alle problemer. Når det gjelder spørsmålet om smøring, kameraderi og korrupsjon, må vi erkjenne at det er begrenset hva vi kan oppnå gjennom regelverk og kontrollordninger. Uansett hvor godt regelverket er, og hvor gode muligheter vi har for kontroll, er det ingen garanti for at uheldige forhold ikke oppstår, eller at det ikke begås straffbare handlinger. Vi må være opptatt av å legge ansvar på den enkelte. Det er den enkelte som må være trygg på sin rolle, og som må ha en bevissthet om hvor grensene går. I mitt møte med KS 18. november gav jeg klart uttrykk for at totalmengden av saker som jeg bare har sett i min tid som kommunalminister, er for stor, og at vi står i fare for å skade kommunesektorens omdømme hvis det ikke blir tatt grep. Dette er KS helt enig i. KS er nå i ferd med å utarbeide en prosessveileder med sikte på å øke bevisstgjøringen med hensyn til både etikk, samfunnsansvar og antikorrupsjonsarbeid. En slik veileder vil også ta for seg mange funksjoner i kommunen når det gjelder både innkjøp, spørsmål om gaver og donasjoner og utøvelse av eierskap i selskaper. Det er altså et svært omfattende arbeid som KS nå går inn i. KS vil i løpet av de nærmeste månedene også gjennomføre flere regionale seminarer for å fokusere på dette. En del av de problemstillingene som interpellanten tar opp knyttet til ledere som må skoleres, veiledninger om habilitet og kompetansetiltak for etisk bevissthet, vil bli ivaretatt i det arbeidet som KS nå er i gang med. Jeg vil sjølsagt følge opp overfor KS underveis og i ettertid for å se om det er behov for lovendringer. For øvrig vil vi jobbe med KS hele veien for å se om det er noe departementet kan bidra med for å rette økt søkelys på problemstillingene. Når det gjelder andre forhold som interpellanten tar opp, spørsmålet om «whistle-blowers», at man skal si fra om klanderverdige forhold, er det et arbeid man er i gang med i departementene som en konsekvens av at Grunnloven § 100 er endret. Det har foreligget en veileder tidligere. Den må oppdateres og endres i lys av de beslutningene som Stortinget har fattet. Når det gjelder offentlighetsloven, vil vi følge opp det Bondevik-regjeringa har lagt opp til. Det er også viktig med hensyn til antikorrupsjonsarbeidet. Når det gjelder karantenebestemmelsene, vil jeg helt til slutt bare si at det er en interessant problemstilling, som jeg lover å se nærmere på, og som vi ikke har gått inn i. Men det er helt opplagt at interpellanten er inne på sentrale problemstillinger også på det området.