trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-28:
Blant annet ved ikke å gå inn i enkeltsaker. Derfor har jeg også holdt meg langt unna å kommentere enkeltsaker, fordi det er viktig at de som har ansvaret for enkeltsaker, gjør den jobben. Men det vi har vært tydelige på overfor Arbeids- og velferdsdirektoratet, som vi kan instruere, er at man skal vise smidighet. Vi har hatt noen runder, som representanten kanskje er kjent med, knyttet til akkurat dette. Vi har landet det spørsmålet – og man skal være smidig. Så er det samtidig sånn at Nav har veldig mange saksbehandlere, og at dette er et veldig komplisert regelverk. Opplæring av saksbehandlere er helt vesentlig. Nye IKT-systemer, som vi er i gang med å få på plass, er helt vesentlige, og også et mer forenklet regelverk. For det er et faktum at en del fedre ikke har forstått regelverket. Vi har tenkt sånn at det er viktig at fedre får muligheten til å være sammen med barna sine. Vi har valgt å se gjennom fingrene med at en del fedre ikke har søkt sånn som de skulle ha gjort etter regelverket, og det er fordi vi syns det er viktigere at de får muligheten til å være sammen med barna sine, enn at vi driver regelrytteri på akkurat dette punktet. Men det kommer altså endringer og forenklinger som vil gjøre dette enklere i framtida.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-28:
Jeg er svært glad for engasjementet knyttet til den nye ordninga med lokal forvaltning av verneområdene våre. Kommunene påtok seg et stort ansvar da de sa ja til å sitte i styrene for nasjonalparkene og de andre store verneområdene for å forvalte nasjonale og internasjonale verdier – ikke på vegne av seg sjøl, men på vegne av hele nasjonen og ikke minst på vegne av generasjonene som kommer etter oss. Jeg er også stolt over at denne regjeringa har satt fokus på forvaltning av verneområdene. Vi har økt bevilgninga til forvaltning med ca. 209 mill. kr – fra omtrent 62 mill. kr i 2007 til ca. 270 mill. kr, som nå er foreslått i budsjettet for 2013. Ved ansettelse av forvaltere gjør jeg alltid en helhetlig nasjonal vurdering innenfor gjeldende budsjettrammer. Kriterier jeg legger til grunn i denne vurderinga, er selvfølgelig bl.a. størrelsen på verneområdene, antall verneområder, eventuelt antall styrer forvalteren skal betjene, bruken i området og andre utfordringer de ulike områdene står overfor. Jeg har fått brev fra nasjonalparkstyret i Reisa der de trekker opp utfordringene de har i denne nasjonalparken. Jeg vil med det første invitere styret til et møte slik de ber om. Da vil jeg drøfte forholdene i Reisa nasjonalpark nærmere med nasjonalparkstyret.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-28:
Nå sier miljøvernministeren, som jeg svarer på vegne av, at man vil ta et møte. Og da kan det jo hende at dette også vil være tema for det møtet. Det skal ikke jeg forskuttere, men utgangspunktet er i hvert fall det representanten Aspaker er inne på, nemlig at nasjonalparkene er en fantastisk verdi. Og det som er veldig gøy, er jo å se at dette samarbeidet mellom sentralt og lokalt nå begynner å bli bedre og bedre. Det er også enighet om den nye modellen for lokal forvaltning som fikk brei tilslutning i Stortinget i 2009, og som også Høyre er enig i. Det er selvfølgelig også viktig at man tar med den lokale kunnskapen inn – det er noe vi sentralt også setter pris på og ser verdien av – at man får et ansvarsforhold, og at man har lokalkunnskaper som er verdifulle i forvaltninga av disse områdene. Neste år tar vi sikte på å få fullført implementeringa av den nye modellen for nasjonalparkene og de andre store verneområdene – allerede i løpet av våren.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-28:
Jeg regner med at det ikke er et spesielt stort ønske fra Miljøverndepartementet. Men det engasjementet som er for å få til en god forvaltning av disse områdene, bør være det beste utgangspunktet for å få til et godt samarbeid. Og så tar representanten Aspaker opp spørsmålet om næringsvirksomhet i randsonen. Det skal jeg ikke forsøke meg på å svare på på vegne av miljøvernministeren. Det antar jeg da i så fall vil være et hett og sikkert ganske vanskelig tema i de møtene. Men jeg legger i hvert fall til grunn at samarbeidet nå, på tvers av det lokale nivå og statlige nivå og disse fagmiljøene som man har klart å etablere inn i forvaltninga av verneområder og nasjonalparker, ser ut til å fungere meget godt de aller fleste steder.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-28:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Reisa nasjonalpark og Ráisduottarháldi landskapsvernområde i Nordreisa kommune og to landskapsvernområder i Kvænangen kommune dekker et areal på til sammen 1 179 kvadratkilometer. Til tross for størrelse og til dels krevende geografi, er verneområdene i Nord-Troms tildelt felles forvalterressurs, tilsvarende én stilling. Hvilke kriterier ligger til grunn for tildeling av forvalterressurs, og vil statsråden revurdere deling av ressurs, slik at Reisa nasjonalparkstyre kan sikres en hel stilling til sitt omfattende arbeid?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-28:
Jeg takker statsråden for svaret, som var positivt. Når det gjelder nasjonalparker og forvaltning av dem, tror jeg det er tverrpolitisk enighet om at vi har et ansvar, vi som lever i dag, for å ta vare på dem videre. Så vil jeg legge til at Reisa nasjonalpark er et veldig populært turområde. Det er fantastiske naturverdier, og det er en utstrakt bruk av den parken. Turistforeningen har bl.a. en av sine mest populære ruter mellom Kautokeino og Nordreisa. Dette er viktig for kultur og reiseliv, det er viktig for folkehelsa at vi får til en god forvaltning av denne nasjonalparken. Hvis vi skal se på størrelse her – hvis det skal være et kriterium – så er altså de verneområdene som nå har fått én stilling til forvaltning, like store som halve Vestfold fylke, og den størrelsen går jeg ut fra at statsråden faktisk har et forhold til. Er statsråden enig i at det er grunnlag for å se på den tildelte ressursen på nytt, på bakgrunn av den størrelsen som dette området faktisk har?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-28:
Jeg har bare lyst til å understreke at så vidt jeg er kjent med, er det ingen andre nasjonalparker som har måttet dele forvalterstilling med andre typer verneområder. Jeg har også lyst til å si at Nordreisa kommune – og det styret som er valgt der – er veldig opptatt av at man skal få til god og forsvarlig bruk, men at det samtidig må være mulig å utvikle næring i randsonen av en nasjonalpark som er høyt skattet for sine naturverdier, enten det nå er båtturene på selve elven, besøk til Mollisfossen eller turstiene som er veldig godt besøkt. Det er jo også et faktum at Troms og Nordland ikke har fått del i oppbyggingen av den styrkingen som har vært av Statens naturoppsyn. Så får man altså til dette gigantiske området bare én hel stilling å rutte med – til tross for at det er stor geografisk avstand mellom verneområdene i Kvænangen og Nordreisa. Så hvis man ikke ønsker at forvalteren skal sitte mer i bil enn forvalte, er det i hvert fall viktig å se på dette.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-28:
Tilskottsordninga for trus- og livssynssamfunn utanfor Den norske kyrkja omfattar meir enn 650 samfunn og rundt 500 000 medlemer. Behovet for framdrift og ein forsvarleg kontroll gjer det naudsynt med ein ufråvikeleg kravfrist. Lista med fødselsnummer for alle medlemer som det vert kravd tilskott for, skal verte send inn saman med kravet. Det er nedfelt i Forskrift om registrerte og uregistrerte trossamfunn og i det årlege rundskrivet om tilskottsordninga. I Kulturdepartementet sitt rundskriv om tilskott til trus- og livssynssamfunn 2012 heiter det m.a.: «Tros- og livssynssamfunnene skal fylle ut vedlagte kravskjema og sende inn en digitalt lesbar oversikt over fødselsnummer for alle medlemmer det kreves tilskudd for på CD-ROM, minnepinne eller eventuelt diskett. Det vil ikke bli utbetalt tilskudd til tros- og livssynssamfunn som ikke sender inn slik medlemsoversikt. Samfunnene må på forhånd forsikre seg om at CD-ROM-en/minnepinnen/disketten faktisk inneholder en oversikt over fødselsnummer og at filen er lesbar.» Det heiter vidare i rundskrivet: «Fylkesmennene kontrollerer ikke om CD-ROM-en/minnepinnen/disketten inneholder en fil eller om den er lese- eller passordbeskyttet.(…) Dersom det sendes inn en tom CD-ROM/minnepinne/diskett, skal kravet om statstilskudd avvises.» (…) Rundskrivet vart lagt ut på Kulturdepartementet si nettside 1. februar 2012, med andre ord i god tid før kravfristen gjekk ut. Dessutan sende fylkesmennene rundskrivet vidare til trus- og livssynssamfunna. Me veit at det er viktig for samfunna å få det statlege tilskottet så tidleg som mogleg, og derfor er det lagt opp til at fylkesmennene skal ha betalt ut det statlege tilskottet innan 15. juni. Det er berre mogleg om den fastsette kravfristen ikkje vert fråviken. Dei innsende medlemslistene er grunnlaget for utbetaling av både statleg og kommunalt tilskott, og til saman utgjer det i underkant av ein halv mrd. kr per år. Det er sjølvsagt heilt avgjerande å ha ein tilfredsstillande kontroll av innsende data. Alle innsende medlemslister vert kontrollerte mot kvarandre for å unngå dobbel medlemskap. Det krev at alle medlemslister er på plass i den augneblinken kontrollen skal gjennomførast. Me må kunne leggje til grunn at leiarane i samfunna sjølv kontrollerer at så viktig informasjon som fødselsnummer m.m. er korrekt når materialet vert sendt inn. Av dei om lag 650 samfunna som har sendt inn medlemslister i 2012, har Kulturdepartementet motteke seks klagar over avslag på grunn av tomme CD-ar, dvs. at nesten alle samfunna har sendt inn korrekte CD-ar eller minnepinnar. Eg forstår at det er utfordrande for eit trussamfunn å få avslag, nettopp fordi denne ordninga er rettigheitsbasert, men av omsyn til likebehandlingsprinsippet må avslaget verte oppretthalde. Eg vil derfor ikkje ta initiativ til å få desse sakene omgjorde.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-28:
Eg meiner at først og fremst handlar desse reglane om likebehandling, og det er ei viss rettferd i at ein har tydelege reglar, tydelege rundskriv, som til og med tek for seg heilt konkrete eksempel, som i dette tilfellet viste seg å skje i praksis, altså tomme CD-ar som har vore sende inn. Ein er heilt tydeleg på korleis det skal handterast, at det er trus- og livssynssamfunnas ansvar å sørgje for at den informasjonen dei sender inn, er riktig og korrekt og kan brukast til det formålet det er meint for. I det lyset meiner eg òg at trus- og livssynssamfunna har fått den rettleiinga som dei treng for å kunne sende inn den informasjonen som skal til.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2012-11-28:
Det er ikkje vanskeleg å ha empati med dei trus- og livssynssamfunna som no opplever at dei har hamna i ein vanskeleg situasjon fordi dei ikkje har sendt inn tilstrekkeleg med informasjon då dei skulle sende det inn. Eg registrerer at av dei nesten 650 trus- og livssynssamfunna som dette gjeld, har me motteke seks klagar. Det betyr at det overveldande fleirtalet klarer å halde seg til dei retningslinjene som er gitt, og at dei etter alt å døme er tydelege nok. Det alternativet som representanten Syversen skisserer, vil i praksis eventuelt måtte innebere at fylkesmennene opnar alle CD-ROM-ane og sjekkar om dei inneheld ein fil med fødselsnummer, og deretter skriv til samfunna som har sendt inn ein tom CD, og gir ein frist for innsending av ny CD. Eit anna alternativ ville ha vore at det vart gjort av Brønnøysundregistra etter at kravfristen er utløpt. Begge alternativa er tidkrevjande, fordi det er snakk om 650 samfunn, omtrent. Det vil forseinka tilskotsordninga, fordi samfunna ikkje kan motta tilskot før alle listene er kontrollerte mot kvarandre. Dermed handlar det både om likebehandling og om at ein forvaltar midlar på vegner av alle saman.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-05-14:
På vegne av representantene Erna Solberg, Sylvi Graham, Bjørn Lødemel, Sonja Irene Sjøli og meg selv ønsker jeg å framsette et forslag om aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere og forsterket oppfølging for sosialhjelpsmottakere under 26 år.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
Som sakens ordfører vil jeg bare komme med noen korte merknader. Det saken gjelder, er en liten lovendring som vil pålegge forskningsinstitusjoner å rapportere til en nasjonal database for registrering av data om vitenskapelig publisering. Denne databasen er Norsk vitenskapsindeks. Formålet med Norsk vitenskapsindeks er å dokumentere, presentere og gjøre kvalitetssikrede data om vitenskapelig publisering åpent tilgjengelige i en felles nasjonal database. Den vitenskapelige publiseringen utgjør grunnlaget for finansieringen, og det er på denne bakgrunn vi som enstemmig komité ønsker å pålegge forskningsinstitusjoner å rapportere til en slik nasjonal database for registrering av data om vitenskapelig publisering. Det var det hele.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-14:
Som historiker burde jeg ha vært glad for disse stadige henvisningene til gamle dager osv. Men det er også sånn at behovet har økt siden 2005. Det skulle vi være glad for. Det betyr jo at det norske arbeidslivet blir mer kunnskapsintensivt. Det er kjempeflott. Det er ikke sånn at det er Venstres eller Fremskrittspartiets utredningsavdeling som har kommet fram til dette. Det er derimot et arbeidsutvalg som er nedsatt av Kunnskapsdepartementet og Universitets- og høgskolerådet. Så er nok jeg mer bekymret – og det opplever jeg at statsråden også er – enn forslagsstillerne for teknologi- og realfagene. Men det skal jeg komme tilbake til etterpå i et treminuttersinnlegg. Det er bl.a. slik at det er veldig få som fullfører doktorgrad i realfag og teknologi i Norge, og det er veldig, veldig få nordmenn blant dem, noe jeg mener indikerer at man skulle ha behov for en plan. Men da kommer jeg tilbake til det jeg startet med i mitt innlegg: Vil statsråden vurdere å forbeholde en del av FRIPRO-midlene til yngre forskere i senere budsjettprosesser?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-14:
Jeg hadde tenkt å nøye meg med ett innlegg, men jeg merker at jeg ikke ble helt beroliget. Jeg er litt usikker på hvilke deler av flertallets innstilling som statsråden er enig i. Flertallet – og en enstemmig komité – sier at det er behov for økt forutsigbarhet når det gjelder rekrutteringen til forskerstillinger i UH-sektoren, universitets- og høgskolesektoren, og i andre sektorer. En ting vi ikke har diskutert i dag, er f.eks. muligheten til å inkludere de frie instituttene i nærings-ph.d.-ordningen. Det ville vært én mulighet. Statsråden sier at det gjøres mye. Det er nok litt som i kampen mot mobbing: Det gjøres sikkert mye, og noe av det er sikkert rett også, men utviklingen er ikke tilfredsstillende. Det skal vi være glade for, fordi det skyldes at norsk arbeidsliv har blitt kompetansekrevende. Det skal vi være glade for, fordi det sannsynligvis også betyr at arbeidslivet er mer effektivt. Det er klart at dette er statsrådens ansvar, men for ikke å henge alt ansvaret på statsråden, men for å gi statsråden et mulighetsrom, et innspill videre på veien: Næringslivet selv kan sikkert også bidra mer, både når det gjelder å etterspørre denne typen kompetanse, og når det gjelder å bidra selv i nærings-ph.d.-ordningen, til å utdanne denne typen kompetanse. Nærings-ph.d.-ordningen er bra, selv om den ikke er stor nok, men næringslivet er heller ikke god nok til å utnytte den. Her kommer vi tilbake til det aller viktigste: Dette landets velferd og velstand bæres på ryggen av teknologi og realfaglig kompetanse. Når vi ser at rekrutteringen av nye realister og teknologer på ph.d.-nivå ikke er tilfredsstillende, er det en utfordring for framtidig verdiskaping i Norge. Jeg er veldig glad for at norske utdanningsinstitusjoner er attraktive for kandidater fra hele verden – Asia, Kina, Afrika osv. – men når vi har kommet dit at vi er avhengige av den kompetanseinnvandringen, mener jeg det er en utfordring på sikt. Vi vet at mange av dem blir igjen i Norge, men det er en stor jobb å gjøre når det gjelder å gjøre denne typen utdanning mer attraktiv for norske masterkandidater. I sum, når det gjelder utfordringene knyttet til teknologi og realfag, næringslivets rolle, Stortinget og regjeringens rolle og UH-sektorens rolle, mener jeg at forslagsstillerne har helt rett, og derfor støtter vi forslaget. Vi hadde trengt å få en litt mer helhetlig tilnærming til dette, og jeg håper at regjeringen kommer tilbake til dette når forskningsmeldingen legges fram rundt juletider.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-05-14:
Jeg skal prøve meg på å være litt dynamisk og konstruktiv. Statsråden snakket om størrelse, og størrelse er viktig. Men hun snakket også om dette med å være tett på. Det er klart at norsk næringsliv, særlig langs kysten, ligger i små og mellomstore clustere og skaper enormt med verdier. Men de ligger ikke alle i Oslo, Bergen og Trondheim, så det med størrelse og tett på er ikke alltid like lett å kombinere. Så til det dynamiske spørsmålet – statsråden snakket også om å spre bevilgningen for tynt, det er jeg enig i, det skal man ikke gjøre: Men er det slik at statsråden er sikker på at akkurat de instituttene som er inne i ordningen i dag, er de rette, er de som skal løfte Norge framover og inn i den nye tid – i forhold til klima og andre utfordringer som statsråden er opptatt av? Eller er det slik at statsråden kan tenke seg at det er noen utenfor den ordningen som Stortinget og regjeringen ikke har tenkt på tidligere, som kanskje burde inkluderes i ordningen på noe sikt?
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
Ei lita presisering: Representanten Trine Skei Grande påstod at det var mogleg at ho høyrdest ut som ei gammal dame. Nei, representanten gjorde dessverre ikkje det. Eg trur at gamle kloke damer hadde avstått frå å ty til middelmåtige retoriske poeng om eit – var det – skøyteskjær frå 2005 eller noko slikt – ein idrett som i dag ingen bryr seg om. Eg vil for min del visa til at løyvingane til forsking og utvikling i perioden 2005–2011 har hatt ein auke på over 4,5 mrd. kr i året i realvekst – dette er altså etter pris- og indeksregulering. Løyvingane til dette formålet har dermed hatt ein vekst på 27 pst. i denne perioden. Eg vil seia at ikkje noko anna område har hatt ein så formidabel vekst som nettopp forskinga har fått i denne perioden. Det er me stolte av, og det trur eg òg at Forskings-Noreg har hatt stor nytte av.
Svein Harberg (Høyre), 2012-05-14:
Vi har fått mange spennende tall om fortiden. Den største utfordringen i dette feltet ligger i framtiden, og statsråden er medlem av et kollegium som legger fram budsjetter og jobber med hvordan vi skal bruke ressursene. Hvilke kriterier legges til grunn når en skal arbeide med dette feltet som danner grunnlaget for fordeling av midler, ressurser og tildelingsbrev, og hvilke av de kriteriene er det som er så vanskelige at de ikke kan legges inn i en plan som regjeringen kan forholde seg til? Dette dreier seg ikke nødvendigvis om detaljstyring av sektoren eller budsjettmidler, men om hvilken plan regjeringen selv har for utvikling innen dette feltet. Det hadde vært spennende å høre litt om det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-14:
Det er litt rart. Jeg står i en sosialliberal tradisjon. Det betyr at jeg syns at man skal ha en viss balansegang mellom hvor mye man styrer, og hvor mye man slipper fri i økonomien og på alle områder. Jeg er ikke for å finstyre universitetene, men jeg er veldig mot at man skal abdisere som ledelse av et land. Derfor er det veldig rart å oppleve at jeg står på andre siden når det er en SV-statsråd som blir opptatt av å ha ren laissez faire på hele området. Så kommer jeg med en helt oppriktig, virkelig oppriktig, advarsel når statsråden nå har overtatt manusene fra Tora Aasland. Det er at det er ikke alltid slik at virkeligheten i departementet og virkeligheten der ute virker lik, og man skal ikke alltid godta departementets definisjon. Når man har den rapporten som også statsråden viste til, som viste at vi har et dramatisk etterslep, og vi har alle tallene fra NSD, som jeg viste til, på antall doktorgrader som går ned, er ikke statsråden bekymret for det i det hele tatt?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-14:
Jeg er litt usikker på om representanten Bremer definerte meg som en gammel og dum dame, eller om han definerte meg som en ikke-gammel dame, men jeg syns ikke noen av dem var en kompliment, for å være helt ærlig. Med tall kan man bevise hva som helst, blir det sagt. Men det er noen kalde fakta om hva denne regjeringa har hatt av handlingsrom: Da vi gikk ut av regjering, var statsbudsjettet på 650 mrd. kr. Nå passerte det 1 000 mrd. kr. Hvis man tar all godvilje når det gjelder prisstigning, lønnsstigning og all mulig annen stigning i verden man kunne tenke seg, er det minst 250 mrd. kr mer denne regjeringa kan bruke til gode formål nå, enn det vi kunne da vi satt i regjering. Av de 250 mrd. kr som man skulle brukt for å bygge framtida – på skole, kunnskap, forskning og alt det vi skal leve av i framtida – har man brukt mesteparten på at noen ikke skal bli sure når man legger fram statsbudsjett. Man har smurt utover og ikke satset på det som er framtidsgrepene. Så ja – regjeringa har hatt veldig mye mer penger enn oss andre, men vi ser det ikke igjen i de prioriteringene som handler om framtidsgrep. Det har vi vært uenig i, og der har vi vist forskjeller i statsbudsjettet. Derfor er det forskjeller i prioriteringene: om man ønsker å prioritere dette, eller om man ikke ønsker å prioritere dette. Det ser man klart i alternative statsbudsjett, og det kan vi være helt ærlige på. Vi prioriterer ulikt, fordi vi er ulike politiske partier. For Venstres del er dette noen av kjernene i det man skal holde på med. Når vi ser på hvordan vi har bygd et samfunn fra å være en av Europas fattigste stater til nå – hva var det viktigste grepet? Det var ikke oljen. Nei, det var at alle barn kom seg på skolen og lærte ting som for dem må ha virket helt unyttig i hverdagen deres. I dag diskuterer vi dannelse og hva det er nyttig at elever lærer i dag. Tenk deg barn for 100 år siden, som skulle sette seg på Venstre-skolens krakk for første gang og lære seg ting de aldri skulle bruke i det yrkeslivet de skulle ha, men som var en viktig del av dannelsen, av velferdsbygging og av utjevning av forskjeller mellom folk. Det var det grepet det var snakk om. Derfor er disse kampene faktisk viktige. Derfor er det rart å kjempe mot en regjering som sier at alt går bra, sjøl om vi ser at hvis vi framskriver ting, på doktorgradsavtaler, og hvis vi ser hva framtida vil kreve av oss på dette kunnskapsfeltet, så vil man ikke møte det. Man sier at ting går så bra, og at vi ikke må overstyre institusjonene. Selvfølgelig skal vi ikke overstyre institusjonene, men vi skal ha ambisjoner på vegne av framtida. Det er det dette er snakk om: å ha ambisjoner om at vi faktisk skal klare å skape den kunnskapen vi skal leve av i framtida, og det er det som vi i denne salen faktisk er satt til å gjøre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-14:
Jeg liker ikke å bli kalt uredelig. Derfor måtte jeg si noe. Alle de tallene jeg sa, er riktige, og det er ganske store makrotall. Spørsmålet er jo ikke om det har vært en realvekst eller ikke, spørsmålet er om den realveksten møter det som er framtidas utfordringer, og det er jeg uenig i. Derfor har Venstre lagt fram alternative budsjetter hvert eneste år, der basisbevilgningene til forskning og høyere utdanning har økt, og der skolene har blitt prioritert høyest, fordi vi skal møte framtidas utfordringer. Vi skal ikke bare kunne vise en graf i dag på at ting går i riktig retning – men går det i riktig retning nok? Kommer vi langt nok i forhold til det vi vet at vi møter? Har vi nok forskerstillinger til å møte framtidas hunger etter kunnskap, som vi vet ungdom kommer til å ha? Det er det som er interessant for meg som politiker på Stortinget. Målet mitt er ikke at ingen skal gå rundt og være sure når et statsbudsjett er lagt fram. Målet mitt er å klare å møte framtidas utfordringer. Har vi nok for å møte det? Jeg mener vi ikke har det, derfor har vi fremmet dette forslaget.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-14:
For det første: Det skal ikke være lett å få kalle seg et forskningsinstitutt. Det skal være vanskelig, det skal være staselig, og man skal ha sterke ambisjoner på vegne av dem som har tittelen. Det å gjøre det lett å få basisstøtte osv. er ikke aktuell politikk for Venstre; vi mener at dette er noe instituttene virkelig skal strekke seg etter. Men vi mener at det bør være lettere å få muligheten til å bevise hva man er god til, og ha objektive kriterier som man får konkurrere ut sammen med andre. På samme måte som vi mener at det burde ha vært gode ordninger for å kunne kvalifisere seg til EU-støtte og internasjonale programmer, bør det også være enklere å gjøre terskelen lavere for å få den støtten som gjør at man kan kvalifisere seg til også å kalle seg et forskningsinstitutt. Det er jo mange grunner til at vi skulle ha hatt mye større interaksjon mellom næringsliv og samfunnsliv, og de forskningsinstitusjonene som jobber mye nærmere på samfunnet og på næringslivet, burde ha vært viktige motorer og en del av hele systemet på en helt annen måte enn de er i dag. Jeg tror dette er noen av nøklene til at vi ikke har så mye næringslivsforskning i Norge som vi har mange andre steder. Det at næringslivet kjøper forskningen, burde jo være en kvalitetsindikator i seg sjøl. Hvis det er snakk om et attraktivt forskningsmiljø, hvis næringslivet ønsker utvikling på det fagområdet, og kjøper kunnskap derfra, er jo det en kvalifikasjon i seg sjøl, for det er klart at næringslivet, som er opptatt av konkurranse, går ikke til de institusjonene som ikke kan gi dem godt kvalifisert forskningsgrunnlag for utvikling av deres produkter. Så må jeg innrømme at jeg er litt skuffet over at Høyre ikke er med på dette forslaget, men bare snakker om sammenslåing. Jeg mener at sammenslåing er viktig for å få til tunge, gode faglige miljøer, men maktspredning innenfor forskning og kunnskap er også et viktig punkt. Det er viktig å ha motmakt. At man kan ha ulike fagmiljøer som også kan utfordre hverandre, er også en viktig del av dette. Så det er ikke sånn at hvis man slår sammen alt, blir det mer genialt. Nei, av og til er det viktig å ha motmiljøer som også kan være med på å utvikle fagmiljøer på en helt annen måte. Regjeringa har innført frys med hensyn til støtten til forskningsinstitusjoner og vil ikke ta flere inn. Det mener jeg er å stenge døra for ny forskning, for nye fagområder og for utvikling av sektoren. Jeg håper at det, som statsråden sier, er en utvikling på dette området. Men dette med å klare å knekke denne nøtta er en av de store utfordringene som en forskningsmelding bør ta inn over seg, og jeg håper statsråden sier at hun har fått mange gode ideer etter dagens debatt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg synes at det er et interessant forslag som det går an å ta med seg når vi skal diskutere ny forskningsmelding, og den skal vi legge fram for Stortinget i begynnelsen av neste år. Noe av det som dreier seg om å rekruttere unge forskere, kanskje også å stimulere til litt mer dristig forskning – det er ikke sikkert det alltid henger sammen – kan være problemstillinger å ta med seg til den diskusjonen. Så det er et forslag jeg gjerne ser på. Det som er kjernen i dette området, er at det gjøres veldig mye både med hensyn til den rekrutteringen vi allerede har når det gjelder stipendiatstillinger, og med hensyn til institusjonenes egne prioriteringer, som tilsier at vi får flere doktorgrader i framtiden. Da er jeg litt tilbakeholden med å finstyre institusjonene, når jeg ser at vi trekker i samme retning. Vi trenger handlingsrom også, fordi det er mange flere momenter som spiller med i forhold til hva slags kvalitet vi skal ha.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Slik som jeg forstår forslaget, dreier det seg om å lage en forpliktende opptrappingsplan for nye rekrutteringsstillinger, men vi vet at det er mange forhold som spiller inn når det gjelder hvor mange nye doktorgrader vi faktisk får. Vi har en utfordring mange steder når det gjelder gjennomstrømming, og jeg er veldig opptatt av det. Vi har nå også ny data på individnivå for hele utdanningssektoren som kan gi oss noen indikatorer på at det går an å jobbe mer systematisk i forhold til gjennomstrømming. Det vil altså ikke fanges opp av dette forslaget. Så vet vi at både arbeidsvilkår, hvor moderne utstyr vi har, og om vi har tidsmessige bygninger osv., også vil ha betydning for hvor mange doktorgrader vi får, og hvor attraktiv hele sektoren framstår. Derfor er det viktig at vi ser de totale prioriteringene i sammenheng og ikke bare plukker ut den ene som dreier seg om rekruttering. Det vil være balansen her, hvordan vi klarer å innfri på alle disse områdene, som til syvende og sist avgjør.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg har heldigvis meget kompetente folk som gir meg gode råd når det gjelder hvordan vi skal løse spørsmålene om å rekruttere og få flere doktorgrader i framtiden, og jeg har også god kontakt med sektoren. Det er jo ikke å abdisere å konstatere at den utviklingen vi har hatt i løpet av de senere årene, tilsier at dette er det stor oppmerksomhet rundt ellers. Vi har nådd langt, vi har fått til mye, og institusjonene prioriterer stipendiatstillinger utover det vi og Forskningsrådet gjør, slik at her har vi en sektor som drar i samme retning. Så trår jeg aldri et skritt tilbake hvis jeg ser at det trengs en handlingsplan på noe område. Vi kan lage toårsplaner og femårsplaner og detaljstyre opp og ned hvis det er behov for det, men jeg mener at det er såpass godt dokumentert at vi er på rett spor. Dette prioriteres, og det er flere hensyn enn rekrutteringsplaner vi må ta for å sikre oss flere doktorgrader framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg er en gammel traver i Stortinget, og i gamle dager – siden det er det vi har vært inne på flere ganger – holdt det å holde hånden litt i været, men jeg skjønner at det er nye tider. Jeg skal sørge for at teknologien virker. Jeg stusser veldig over beskrivelsen av hva slags prioriteringer som er gjort fra 2005 til i dag. Forskning og høyere utdanning er ett av de områdene som har vokst mer enn det som er realveksten i budsjettet; det er helt riktig, som representanten Bremer har vært innom. Det har vært et prioritert område. Det er selvsagt sånn at opposisjonen morgen, middag og kveld kan påstå det motsatte, men det er ikke det som er sant. Forskning og høyere utdanning har vært prioritert høyere enn det som har vært realveksten i budsjettet. I tillegg har vi på veldig mange andre områder også prioritert kunnskap og utdanning. Det er ett av de områdene som har hatt størst betydning, for når vi totalt sett ser på alt som er prioritert på dette området, helt fra barnehagene og til høyere utdanning, har det vært et kjempeløft med hensyn til investering i kunnskap. Jeg er helt enig med representanten Skei Grande i at det ikke er olje vi lever av i dette landet – det er 10 pst., kanskje mindre enn 10 pst. av vår nasjonalformue. 80 pst. av vår nasjonalformue er folk som kan bruke sin arbeidskraft til å være med og bygge landet i smått og stort. Da må vi ha kunnskap og kompetanse, vi må forhindre at folk blir uføretrygdet i tidlig alder, og vi må sørge for at vi har tilgang på den kunnskapen vi trenger til enhver tid. Det er viktig at mennesker opplever at det er bruk for dem i samfunnet, og at samfunnet får brukt arbeidskraften best mulig. Det er et hovedperspektiv på alt vi holder på med. Litt mer redelighet i den beskrivelsen tror jeg kanskje hadde kledd opposisjonen også.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Dette synes jeg er et veldig gledelig framskritt. For nå har vi gått fra å diskutere om opposisjonen påstår at regjeringen har kuttet på forskning og høyere utdanning, til å diskutere om realveksten – som altså har vært større enn den generelle realveksten i budsjettet – har vært stor nok utover det som ellers er veksten. Det er jo en kjempeframgang. Jeg, og mange med meg, kommer alltid til å ha kjempeambisjoner på dette området, som vi mener er helt avgjørende viktig, og så må det veies opp mot andre hensyn. Så jeg må si det er en gledelig dag!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Det finnes jo ikke noe annet svar på det spørsmålet enn at det selvsagt kan tenkes. Men det er viktig at man vurderer og klarer å sette disse hensynene – og balansegangene – opp mot hverandre. Representanten Lien har helt rett i at det samarbeidet man klarer å få til i noen områder, mellom et lokalt næringsliv og et forskningsinstitutt, kan avhenge av gode kontakter og nærhet. Men i moderne tider er det heller ikke slik at man ikke kan samarbeide med noen som ligger litt lenger unna. Balansegangen mellom tilgjengelighet og høyt faglig nivå vil uansett være viktig. Så kan det selvfølgelig være sånn at dette utvikler seg, at vi må være åpne for at det kan være andre kriterier for framtiden som skal avgjøre om man blir en del av dette systemet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg istemmer ønsket om at vi nå må samle det vi har av kunnskap, når de siste rapportene kommer om Kunnskapsløftet, pluss tilliggende informasjon, bl.a. det nye vi nå vet om påbyggingsåret, som jo altfor mange har gått rundt og trodd var noe som elever som ikke fikk lærlingplass, tydde til, men som de egentlig ikke ønsket. Det viser seg altså at det ikke er sånn. Det viser seg at ganske mange elever ønsker å kombinere yrkesfagene med å få studiekompetanse, og de lager sin egen miks, nemlig – helt planlagt – ved å velge å gå Vg1 og Vg2 på yrkesfag og så veksle til påbygging. Antagelig har de ikke like god oversikt over, når de planlegger for et sånt løp, hvor krevende påbyggingsåret er. Det er helt riktig som representanten Wickholm sier, at det er et oppsamlingsår for det man mangler ellers, og det kan være et veldig tungt år – antagelig det tyngste året som er innenfor hele tilbudet om videregående opplæring. Jeg er jo også interessert i den gjennomgangen for å se hva det er som gjør at de som hele veien har bestemt seg for at de vil søke sykepleierutdanning, velger helsefag og den kombinasjonen – og det tror jeg de i veldig stor grad gjør fordi de er på jakt etter noe som er relevant for den utdanningen de kan tenke seg senere. Det tror jeg ikke bare gjelder på videregående nivå og yrkesfagene, jeg tror det også gjelder på studieforberedende. Jeg får stadig flere henvendelser om at det gjelder også innenfor høyere utdanning og universitetene. Man ønsker seg større relevans i måten man gjennomfører studiene på – ofte i et tettere samarbeid med arbeidslivet rundt og det studieløpet man har lagt opp til. Det er en veldig spennende diskusjon som jeg mener også bør inngå i dette. Så har vi noen utfordringer når det gjelder hvordan vi skal legge til rette for en god yrkesopplæring. Den modellen som i dag er to pluss to – to år på skole og to år i lære – er for lite fleksibel for mange løp. Det er et ønske om å kunne kombinere kontakt med arbeidslivet og det teoretiske litt mer i glidelås gjennom fire år enn det det er lagt opp til nå. Jeg tror at det vil øke læringsutbyttet for veldig mange. Jeg tror også at yrkesfagene kan ha noen utfordringer: Det er antagelig – stadig mer – skremmende for en 16-åring å gjøre valg som utelukker noen muligheter allerede i så ung alder, og at én grunn til at mange velger studieforberedende, er at de ønsker å holde alle muligheter åpne.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
Jeg synes dette er en debatt som burde invitere til at man leter etter bedre løsninger på den kombinasjonen av yrkesfag og påbygg for studieforberedende som elevene i videregående selv har funnet fram til. Det er helt opplagt at påbyggingsåret, når vi er oppe i 13 000 elever, har et mye større omfang enn noen så for seg. Det skulle være en slags sikkerhetsventil for dem som ombestemte seg underveis. Men nå er situasjonen at ganske mange har planlagt – dvs. det er det som er hovedbildet – en kombinasjon med yrkesfag og påbygging, som gjør at halvparten av dem ikke fullfører fordi påbygging er mye tøffere enn det de hadde trodd. Da må vi se om vi kan klare å finne noen andre mikser på dette. Jeg synes at interpellanten Wickholm tar opp en problemstilling som er veldig viktig. Jeg skulle ønske at man ikke karikerte noen standpunkter her når det gjelder å finne gode løsninger på dette, for jeg er helt sikker på at vi kan klare å finne bedre veier som gjør at vi treffer det ønsket som mange ungdommer har om å ha en mer praktisk opplæring, men også å ha muligheten til å gå videre til høyere utdanning. Så er det selvfølgelig viktig at de som begynner på høyere utdanning, skal ha et godt grunnlag og lykkes når de begynner på høyere utdanning. Ulike forkurs er en veldig god innretning. Jeg er også opptatt av å få til bedre gjennomføring i høyere utdanning. Heldigvis har vi bedre data nå på individnivå som kan si oss noe om hvordan tilstanden er. Tallenes tale er litt mer komplisert enn når vi vurderer frafall eller mangel på gjennomføring i videregående opplæring: Mange studenter skifter studiested, jobber et år, men kommer tilbake igjen – det er et mer komplekst, litt mer krøllete bilde vi ser når det gjelder høyere utdanning, enn vi ser når det gjelder videregående opplæring. Hvis vi skal klare å heve statusen til yrkesfagene – vi trenger mange flere, antakelig 65 000 flere fagarbeidere innen 2030 – må vi sørge for at vi holder fram hvor attraktive jobber fagbrev kan føre til. Vi må sørge for at vi får lærlingplasser. Jeg er veldig glad for at vi sammen med partene nå er enige om en samfunnskontrakt, som er historisk fordi den for første gang sier at vi forplikter oss til å arbeide for en økning i antall lærlingplasser med 20 pst. Når vi vet at vi har økt antall lærlingplasser med 20 pst. fra 2009 til 2011, er det fullt mulig å få til det innen 2015. Det er et stort løft.
Eivind Nævdal-Bolstad (Høyre), 2012-05-14:
Representanten Borghild Tenden fra Venstre har fremmet et forslag som omhandler etablering av en ordning med kvalifiseringsstøtte for forskningsinstitutter som søker statlig basisfinansiering. Forslaget tar utvilsomt opp en svært relevant problemstilling, og som saksordfører vil jeg berømme representanten for å sette dette på dagsordenen. Det er en samlet komité som ser hvor viktig instituttsektoren er for det norske forskningssystemet, og det leveres i dag forskning av høy kvalitet. Særlig bidrar instituttene til nødvendig og god forskning innenfor næringsliv og samfunn. Det er grunnleggende at vi har gode og forutsigbare finansieringsordninger for forskning. En samlet komité mener at dagens finansiering av sektoren er noe historisk betinget, og at man gjennom evalueringen av finansieringssystemet må se på flere objektive kriterier som kan gi et mer rettferdig finansieringssystem. Det er som sagt en viktig problemstilling representanten Tenden tar opp i sitt forslag. Gode finansieringsvilkår for sektoren er grunnleggende, men flertallet peker i denne saken nettopp på at finansieringssystemet blir evaluert i inneværende år, og at den nye forskningsmeldingen skal behandles i 2013. Jeg vil rett og slett avslutte med å anbefale komiteens innstilling, som lyder at representantforslaget fra stortingsrepresentanten Borghild Tenden, om etablering av en ordning med kvalifiseringsstøtte for forskningsinstituttene som søker statlig basisfinansiering, vedlegges protokollen.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
Vi veit alle om 3 pst.-målet for ein samla forskingsinnsats. Vi veit også at instituttsektoren skal spele ei vesentleg rolle for å nå dette målet. Vi høyrer også i denne samanhengen om at norsk næringsliv forskar altfor lite. Min påstand vert at norsk næringsliv forskar mykje, mykje meir enn det vi kan lese om i SSB sine statistikkar. Det er svært ofte slik at ein kunde kjem til næringslivet med ei utfordring. Ingen av partane spør, eller sjekkar ut, om det har vore forska på dette tidlegare. Nei, dei brettar opp skjorteermane og går laus på oppgåva. Når ho er løyst, slår dei seg på brystet og er veldig nøgde med jobben dei har gjort, og er klare for neste utfordring. Ingen tenkte på at dette var forsking som burde vore registrert på skjema for slikt arbeid, og bl.a. i SSB sine statistikkar. Tenk om det hadde vore automatikk i at instituttsektoren skulle koplast på – undersøkje om dette hadde vore forska på tidlegare, slik at ein kunne unngå dobbeltarbeid, få til eit spleiselag mellom kunde, næringsliv og forskarar og gjere forskinga meir tilgjengeleg for kundar og næringsliv. Eg er rimeleg trygg på at eit slikt spleiselag ville gjere det endå meir interessant for alle partar. Næringslivet ville forske meir, og eg trur at 2 pst.-målet for næringslivet fort ville vere innanfor rekkjevidd. Den totale forskingsinnsatsen ville auke monaleg, og næringslivet ville få ein heilt annan forskingsstatus. Eg trur også det ville vore mykje meir spennande for forskarane å forske på og skrive publikasjonar om noko som vart ein realitet, kontra ein rapport som hamnar i ein skrivebordsskuff. Eg skjønar godt dei som no ivrar for å etablere ei ordning der veletablerte forskingsinstitutt kan søkje finansiell støtte for å kvalifisere til statleg basisfinansiering. Men eg skjønar ikkje at dette må gjennomførast akkurat no, når eit firma er i gang med ei evaluering av den ordninga som vi no har hatt dei siste tre åra. Evalueringa skal vere ferdig til hausten 2012 og følgjast opp gjennom neste forskingsmelding, som skal leggjast fram for Stortinget våren 2013. Regjeringa legg til grunn at eventuelle endringar i finansieringssystemet, krav for deltaking og kva for institutt som bør omfattast, skal vere kunnskapsbaserte og inngå i ein heilskapleg forskingspolitikk. Gode fagmiljø som kan levere næringsretta forsking av høg kvalitet i heile landet, er viktige for regjeringa. For å få dette til meiner eg at desse fagmiljøa og institusjonane bør vere av ein viss størrelse. Strukturen bør sjåast på, og samarbeid, samanslåing mellom institutta, høgskulane og universiteta bør gjennomgåast. Ein bør rive ned gjerde og samarbeide i langt større grad enn det vi opplever i dag. Den nye forskingsmeldinga må gi rom for dette. Då vil forskingsinnsatsen fort vere der målsetjinga er i dag, nemleg 3 pst. av BNP.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-14:
La meg bare kort få bemerke at vi som i forrige stortingsperiode deltok i debatten om instituttfinansieringen, var oss meget bevisst da vi allerede den gangen skrev at ordningen skulle evalueres etter å ha virket i tre år. Det ble gjort – etter mine begreper – betydelige framskritt i forrige periode, mot en mer transparent, mer objektiv finansiering av instituttsektoren enn den som hadde gått forut. Men det er vel heller ingen overraskelse at ikke alle blant oss følte at vi kom helt i havn. Sånn sett synes jeg det er holdt mange gode innlegg i salen i dag som kan gå inn i det arbeidet som skal skje med forskningsmeldingen. Jeg er også glad for at det er bred støtte for at denne sektoren er viktig. Den står for en fjerdedel av alt forskningsarbeidet vi gjør i dette landet, og er noe av det mest dynamiske vi har. Vi har utfordringer – noen av dem er pekt på i dag. Det gjelder likebehandling av sektorene samtidig som vi klarer å ivareta en prioritering. Konkurranse mellom instituttene i forskjellige sektorer som har forskjellig grad av basisfinansiering er også en sånn type utfordring. Dette er det all grunn til å se videre på i det arbeidet som skal skje med forskningsmeldingen. Da må jeg til slutt si at debatten i dag har vært oppløftende med tanke på det arbeidet som vil skje med denne saken, her og i regjeringen, i det kommende året.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg takker også for at hun signaliserer at dette er ting som er viktige å diskutere videre. Bare for å understreke det: Jeg er helt enig i det statsråden tar opp, om at yrkesfag har stor verdi i seg selv. Det å ha et fagbrev har stor verdi i seg selv. Det er ikke en stasjon for å gå videre. Men jeg er opptatt av at det skal kunne være det, og at vi ikke sier til norsk ungdom: Velger du studieforberedende, er alle muligheter til stede for deg – bli hva du vil, gjør hva du vil. Men velger du yrkesfag, er det et ganske snevert løp som ligger framfor deg – med mindre du skulle komme til å bli 25 i løpet av den perioden, for da er alt plutselig åpent igjen. Jeg tror det hadde vært bedre om vi signaliserte tidligere at har du tatt et fagbrev, har du også en kompetanse som gjør deg i stand til å kunne bruke kunnskap på en fornuftig måte og å kunne tilegne deg ny kunnskap, noe jeg mener det norske kvalifikasjonsrammeverket er en tydelig indikasjon på. Så ble det også vist til at man i Kvalitetsutvalget pekte på at det var mange som hadde problemer med å gjennomføre en universitetsutdannelse. Det gjaldt også dem som hadde gått studieforberedende. Kvalitetsutvalget pekte også på at noe av problemet kanskje ikke lå på elevene og studentene som kom inn, men hvordan de ble møtt av universitetene, og den måten læringen foregikk på i institusjonene. Så synes jeg det er bra det arbeidet som er gjort av regjeringen i forbindelse med Meld. St. 13 for 2011–2012, om Y-vei for helsefagarbeidere. Men jeg tror man trekker noen raske konklusjoner når man sier at påbygg er for kjedelig og for tøft for noen, og at man dermed sier at den beste veien kanskje er å gå gjennom studieforberedende. Påbyggingsmuligheten som man har i dag, beskrives av mange som nettopp veldig kjedelig og monoton, og man har en ganske stor oppsamling av de fagene man ikke har tatt. Så der man på studieforberedende linje har norsk noen timer her og noen timer der, går man altså inn på en linje hvor man blir møtt med syv timer norsk om dagen – og så skal man sitte og gjennomføre det. Jeg tror at det er en veldig lite motiverende måte å jobbe videre på. Jeg er i hvert fall glad for de positive signalene. Jeg ser også fram til debatten videre. Håper det blir en spennende og fordomsfri debatt.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2012-05-14:
Først må jeg si at det taler jo ikke til akademias fordel når selverklært akademiker Tord Lien ikke skjønner hva forslaget dreier seg om. Jeg synes jeg sa ganske tydelig på slutten av mitt innlegg at vi må sikre en generell adgang til høyere utdanning, men det vil allikevel, i noen tilfeller, være behov for forkurs, påbygging og den type ting for å oppnå den kompetansen som faktisk trengs i studiene. Ingen her har sagt at to år på elektrofag skal gi deg rett til å begynne på medisinstudiet, eller at to år på teknikk og industriell produksjon – TIP – skal gi direkte adgang til noe som helst. For det andre synes jeg det blir utidig å prøve å skape inntrykk av at man kan komme rett inn etter to år på en yrkesfaglig linje – jeg sa faktisk at det var snakk om et fullført fagbrev. Det taler ikke til de representantenes fordel – de som har vært oppe her og harselert med det – at de ikke anerkjenner den kunnskapen som man faktisk tilegner seg gjennom to til to og et halvt års læretid. Den er betydelig og gir også mulighet til å kunne studere videre, mener jeg. Da er man også ett, kanskje to år eldre enn sine medstudenter fra studieforberedende. Man er også helt enig om at bare man oppnår en alder av 25, er man plutselig på magisk vis godkjent for høyere utdanning. Så sier Lien det vil være håpløst å sende dem som allerede ikke klarer yrkesfagene, inn i akademia. Men vi snakker her om et system som skal motivere flere – og også en annen type elever – til å kunne ta denne veien, gjerne ta et fagbrev, men også kunne gå videre på høyere utdanning, ingeniør eller lignende. En av grunnene til at det går så bra på studieforberedende i dag, er at det er de elevene med høyest grunnskolepoeng som også begynner på studieforberedende, ikke nødvendigvis fordi det som skjer der, er så veldig, veldig spesielt og veldig bra. Man må gjerne etablere flere Y-veier. Jeg tror at denne måten ville vært bedre, og jeg synes det er rart at Høyre – som vanligvis har tro på enkeltmennesket og enkeltmenneskets evne til å gjøre egne valg – ikke har tro på enkeltmenneskene med fagbrev og deres evne til å vurdere hvilke utdanningsløp som ville være aktuelle for dem. Da skal det altså være regler og forordninger som legger begrensninger på dem. Men jeg er glad for at statsråden i hvert fall har sagt at det er interessant å jobbe videre med forslaget og se på mulige veier inn i høyere utdanning for dem med yrkesfag og fagbrev …(presidenten klubber) (presidenten klubber)