Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-02:
Jeg vil også få takke interpellanten for en viktig interpellasjon og en debatt som belyser en av de største utfordringene for norsk utenrikspolitikk. Det er egentlig uavhengig av om utviklingen i Russland går bra, slik vi alle håper, eller om den går i en annen retning. Russland er en nabo, og det krever at vi engasjerer oss. Først et par refleksjoner. Jeg var i Dublin på en parlamentarikerkonferanse om finanskrisen i forrige uke, og – litt i relasjon til det utenriksministeren også nevnte – en parlamentariker fra Latvia kom da frem til meg og spurte hva som var våre erfaringer med Russland i nord. Det var med bakgrunn i at man hadde fått med seg at Norge hadde en noe annen innstilling til Russland enn det man f.eks. har i Baltikum, som – som også utenriksministeren refererte til – har en helt annen historie. Men det var interessant å sette seg ned og diskutere felles erfaringer med Russland og ikke minst hvordan man går fremover overfor Russland. En annen erfaring, som kanskje er mindre viktig, var hvordan Sverige flere ganger brukte tid på å kritisere både Norge og Russland, samlet, for manglende ratifisering av energicharteret. Men det er en problemstilling som utenriksministeren sikkert kjenner godt til, og som vi møter i mange sammenhenger. Nå kan man ikke entydig si at den sikkerhetsstrategien som ble vedtatt i Russland i mai, er en seier for haukene i Russland. Hvis man tar seg tid til å studere utkastet til strategien som lå til grunn i prosessen, var de negative referansene og den negative ordbruken mot USA og NATO langt sterkere. Dette ble tonet veldig ned i det endelige dokumentet. Direkte referanser til USA er knapt nevnt, og den kritikken som Vesten fikk i forbindelse med Georgia-konflikten, er fraværende i dokumentet. Dette kan tolkes i mange retninger. Det som er sikkert, er at det nok er en indre dragkamp også i Russland knyttet til disse spørsmål. Dokumentet er relativt ullent, sier ikke veldig mye konkret, og kan således brukes av de fleste. Det viktige for Norge er, som også andre har vært inne på, at vi er langsiktige og forutsigbare. Jeg tror også at tålmodighet i forholdet til Russland er viktig. Jeg tror det er viktig at vi ser litt på all inngripen i forhold til Russland – nå tenker jeg ikke minst på næringsliv, utdanning, folk til folk-samarbeid. Det har vært gjort mye i forhold til Barentsregionen og Barentssamarbeidet – denne regjeringen og andre regjeringer skal ha ære for det – og det har stort sett vært støttet av et samlet storting. Men når nordmenn flest reiser til Gardermoen for å sette seg på et fly, går reisen, i hvert fall i Europa, sørover eller vestover. I mye mindre grad, i utdanningssammenheng og annen sammenheng, går den østover, og det er kanskje en nasjonal utfordring som vi må se på. Vi trenger flere som snakker russisk, vi trenger flere som forstår Russland, vi trenger flere som har kontakter i Russland, og kanskje trenger vi å drøfte hvordan vi kan oppmuntre til det, hvordan vi kan få det til. Det skjer noe på en del spesifikke plan, og det er en del høyskoler, vet jeg, og også videregående skoler, som har gjort et godt stykke arbeid, men jeg tror det kan gjøres mye mer. For jeg tror vi kan være enige om at det å forholde seg til Russland, enten russerne er slik eller slik, det er noe vi skal gjøre i flere hundre år fremover, og da er det å ha en dyp russlandkunnskap kanskje en av de bedre investeringene vi kan gjøre. Så jeg tror vi skal være enige om at vi skal dyrke naboskapet, vi skal ta vare på den fasthet som Norge viser, vi skal være tydelige. Vi skal ha en viktig debatt om norsk utenrikspolitikk i Stortinget senere i juni hvor vi skal snakke litt mer om norske strategier, norske interesser og om hvordan Norge skal engasjere seg. Jeg vil ikke se bort fra at også Russland vil bli nevnt i den sammenheng, og vil være en viktig pilar og viktig interesse sett i forhold til hva som er en av de største prioriteringene for Norge fremover.