trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2006-02-09:
La meg først få si at jeg støtter sistnevnte taler i at det kunne vært interessant om vi kunne bidra til en klimastudie i forhold til konsekvensene i Himalaya. Men det var ikke derfor jeg tok ordet. Jeg tok ordet fordi statsråden i replikkordsvekslingen med undertegnede om giverlandsgruppen knyttet til de palestinske selvstyreområdene fikk kort tid. Jeg har forståelse for at ett minutt er kort tid å redegjøre for det. Jeg vil gi ham sjansen igjen hvis han har mer på hjertet. Jeg skulle ønske at det ble sørget for at det ble holdt en dialog med Stortinget om utviklingen i et område hvor det nå er stor sprengkraft. Vi bevilger mye penger, og Stortinget har en særskilt interesse av å være godt informert om det blir et samordnet syn på situasjonen mellom landene, eller om det blir en oppsplitting av hvem som kommer til å bidra og på hvilken måte, og ikke minst hvordan vi kan sikre at vi får den gjennomsiktigheten i beslutningsprosesser og i bruken av penger som er nødvendig. En ting er den politiske situasjonen knyttet til at Hamas har vunnet valget og sannsynligvis overtar regjeringsmakten. Det andre er det faktum at alle er innforstått med at bruken av våre penger på dette området ikke har vært fullgod, fordi det er et område hvor pengene – også de norske skattebetalernes penger – har vært brukt til prosjekter som ikke har gitt fullt ut god nytte, og til dels fordi systemet har hatt liten åpenhet og etterrettelighet om hvordan pengene skal brukes fremover. I en situasjon hvor det er politisk viktig å sørge for at det blir en utvikling i konflikten mellom Palestina og Israel, men også i et større Midtøsten-perspektiv, er det vår holdning at vi ikke skal pålegge Regjeringen noe særlig budskap, annet enn det vi har gitt fra talerstolen i dag, når det gjelder forholdet til den nye regjeringen til Hamas. Jeg synes også at statsråden har kvittert ut for at vi når det gjelder hovedlinjene, er enige i disse spørsmålene. Men det krever nær tilknytning og informasjon til Stortinget fremover om utviklingen. Ikke minst fordi dette er store pengebeløp, som vi bidrar med for å støtte utviklingen i de palestinske områdene, og som forhåpentligvis vil bidra til fred, forsoning og etter hvert også en økonomisk utvikling som gir en bedre situasjon for dem som bor i området, både på israelsk og palestinsk side.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Eg lytta med stor interesse til innlegget til utanrikskomiteens leiar. Det var det fyrste innlegget i ein rein utanrikspolitisk debatt her i salen, og det inneheldt etter mitt syn mange perspektivrike tankar. Det er, stort sett, ikkje noko eg er ueinig i i dei analysane som blei gjorde. Derimot var eg nokså overraska over at det fyrste avisinnlegget eg har sett av utanrikskomiteens leiar, gjekk stikk imot det han sa her innleiingsvis. Då snakka han om at sjølv eit lite land som Noreg hadde eit ansvar for å gjere sitt. Noreg har ein tradisjon – gjennom frivillige organisasjonar, gjennom enkeltpersonar og gjennom våre myndigheiter – for å gjere ein innsats internasjonalt. Det fyrste utanrikskomiteens nye leiar gjer offentleg, er faktisk å gå sterkt imot det nye Oslosenteret for fred og menneskerettar. Synest utanrikskomiteens leiar at det var ein passande debut i den offentlege debatten, og er synet på det nye senteret som kom fram i avisinnlegget hans, Arbeidarpartiets syn?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Representanten Valle hadde ein gjennomgåande analyse av situasjonen i Midtausten og av Hamas’ valsiger. Eg trur at grunnen til at Hamas vann, var bl.a. det dei har utretta sosialt. Men eg går ut frå at representanten Valle er samd i at det ikkje er mogleg å akseptere at ei regjering ikkje anerkjenner staten Israel sin rett til å leve i det heile. Det kravet må stå fast. Så til Afghanistan. Eg registrerer at representanten Valle seier at det var bra at flya var der. Det har SV støtta. Det er bra, det er ei ny linje. Men det er Taliban som er problemet. Det er dei både «Enduring Freedom» og i og for seg ISAF har som hovudfiende. Når det har vore angrep, vedkjenner Taliban seg at det er dei som står bak dei angrepa. Difor er det òg ein del av dette biletet. Vert ikkje då analysen frå representanten Valle noko enkel?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Når det gjeld FN-systemet, og om vi der umiddelbart skal trekkje støtta, er svaret frå Kristeleg Folkeparti heilt krystallklart. Det er ikkje vegen å gå. Vi må slåss kraftig for reformer, og vi veit at i ein organisasjon med så mange medlemer er det ingen rask jobb. Men vi må vere tydelege. Det er klart at vi har ei stemme å bruke der, fordi vi er ein så pass stor bidragsytar som vi er. Men vi er slett ikkje for å starte med å kutte. Det vil gå ut over dei fattigaste og dei programma som alle FN-organisasjonane har på gang pr. i dag. Kristeleg Folkeparti meiner at dei som har vunne valet i dei palestinske områda, sjølvsagt må få tid til å kome seg etter sjokket over å ha vunne. Men vi støttar det president Abbas har sagt, og det president Mubarak har sagt, som er i samsvar med det utanriksministeren sa i utgreiinga si i går, og som er i samsvar med det forslaget som Framstegspartiet har lagt på bordet her i dag. Det må vere det som er målsetjinga med det som skal skje med palestinsk styre.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Vi debatterte Iran etter ein interpellasjon frå representanten Høglund. Det var ein god debatt, og det var heilt klart at både Regjeringa og alle partia tok kraftig avstand frå den utviklinga som har skjedd i Iran. Men samstundes var det einigheit i salen om at det var nødvendig å halde kontakten ved like. Kva skal så ein slik kontakt innehalde? Jo, det er mange ting den bør innehalde, men etter Kristeleg Folkeparti sitt syn er ein menneskerettsdialog ein viktig bit. Det krev sjølvsagt at vi da ikkje tenkjer meir på at ikkje vi må støyte regimet på grunn av norske investorar eller andre forhold, men at vi faktisk er tydelege. Iran er ikkje berre prestestyrt, men Iran har òg ein velutdanna opposisjon som faktisk prøver å etablere parti som har noko til felles med det partiet som har kome i Tyrkia, som er eit muslimsk parti som tenkjer sekulært når det gjeld utvikling. Da er det viktig at vi faktisk har kontakt med det miljøet og ikkje berre held oss heime.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Det er heilt opplagt at den einaste vegen fram til ei løysing er at palestinarane får betra levekåra sine, oppleve å få eit regime som gjev dei det ein rettsstat gjev, og oppleve at deira verdigheit vert teken vare på. Samtidig er det ingen andre vegar fram til det målet enn Vegkartet for fred, som Kvartetten arbeider etter. Eg vil minne om at det er ein ulykksalig spiral av terroraksjonar og gjengjelding, og at det er ei grunngjeving for forseinking i sjølve fredsprosessen. Om eg skulle seie det motsette av det som representanten Ballo sa, kunne eg seie: Dersom terrororganisasjonar, slik Hamas har vore, hadde slutta med terrorangrepa, hadde ein kanskje allereie vore i mål med ein fredsavtale i samsvar med vegkartet. Men eg vil ikkje leggje skulda berre på ein part her. Det er opplagt at det krevst at begge er villige til å strekkje seg.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Utanriksministeren og eg sjølv deler synet på viktigheita av menneskerettsdialogar, at det er viktig å oppretthalde dei og å utvikle nye òg. Eg har tidlegare, i mitt innlegg, gjeve støtte til den nye linja overfor Cuba, og utanriksministeren har svart på skriftleg spørsmål frå meg kva ein vil gjere i forhold til det sivile samfunnet, og det er tilfredsstillande slik det er svart. Derimot står det ope det med menneskerettsdialog. Det vil ein vurdere. Eg utfordrar no utanriksministeren, ut frå det han har sagt om det, til å bekrefte at ein òg vil prøve å kome i gang med det, for det er absolutt nødvendig å gjere det i forhold til det cubanske samfunnet. Så vil eg òg be utanriksministeren bekrefte at innhaldet i utgreiinga hans er slik at dei to punkta som Framstegspartiet har fremma forslag om her, konkret er ein konsekvens av det han har sagt òg, men at ein her har ein heilskap som ein prøver å vareta. Dersom det er slik at han bekreftar det, vil eg anbefale forslagsstillaren å oversende forslaget til Regjeringa. Det er uheldig om vi får ei avstemming her i salen om noko som faktisk er Regjeringa sin politikk.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Eg synest det var interessant at representanten Lønning tok opp det med Danmark, for det er rett det han seier, at det har vore nokså fråverande i dei innlegga vi har hatt her i dag, at eit naboland er i ein endå vanskelegare situasjon enn oss. Samstundes trur eg at det vert grunn til i etterkant, når dette truleg glir over, å sjå på korfor forholda internt og dermed òg eksternt har utvikla seg forskjellig i desse to landa. Med den investeringa som er gjord gjennom ganske mange år i Noreg når det gjeld bygging av tillit og dialog, ser det ut til at dei norske muslimane er vortne støttespelarar for myndigheitene, medan ein i Danmark på grunn av mangel på dialog har endt opp motsett. Det kan godt hende at det er fleire forhold som ligg under her, men eg synest det ville vere interessant i ettertid å sjå på det, for det er opplagt at Danmark har hatt ein atskilleg meir oppheta og polarisert debatt. Og så ser vi då to forskjellige konsekvensar av det. Det er for enkelt med den kjennskapen vi har, å konkludere bastant her, men slik er observasjonen så langt. Men elles har representanten Lønning rett i at dette ikkje har vore særleg til stades i debatten i dag. Så til det som representanten Erna Solberg tok opp, og som utanriksministeren ikkje fekk tid til å svare på i sitt innlegg, dette med gjevarlandsgruppa. Vi har høyrt Kvartetten, og det er kanskje aller tydelegast uttalt av forbundskanslar Merkel, vi har høyrt president Mubarak via hans talsmann, og vi har høyrt Abbas uttrykkje seg veldig presist når det gjeld kva som er venta av Hamas på sikt dersom ein skal halde fram med overføringar og tilskot. Det er klart at det er av interesse for denne salen å høyre korleis utanriksministeren ser på det, ut frå den viktige posisjonen han har som leiar i gjevarlandsgruppa. Eg er einig i at sidene 15 og 16 i manuset til utgreiinga hans tek vare på ein heilskap i synet på utviklinga i Midtausten. Og slik eg les det, er òg dei to punkta som ligg i forslaget frå Framstegspartiet, dekte i dei to sidene. Det er den klare føresetnaden som eg legg til grunn ligg der. Men det ligg meir i desse to sidene, og det er viktig. Eg har lyst til å be Framstegspartiet konkret om å gjere forslaget om til eit oversendingsforslag, ut frå at desse punkta er dekte her.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-02-09:
Det var eg som utfordra representanten Morten Høglund og Framstegspartiet til å gjere om forslaget til oversendingsforslag. Då det ikkje skjer, vil eg oppfordre Kristeleg Folkeparti si gruppe til å stemme imot – ikkje fordi vi er ueinige i dei to punkta, men fordi eg meiner at dette ligg innbakt både i vårt innlegg her i dag og i utanriksministeren si utgreiing. Han har sagt at han vil kome tilbake når det gjeld strategien for gjevarlandsarbeidet, der Noreg har leiarskapen. Då synest vi at det er vanleg praksis at Regjeringa utformar utanrikspolitikken, og at det er det vi vil følgje. Samtidig gjev eg uttrykk for at vi er einige i det som er det substansielle i dei to forslaga, men det er berre ein del av ein heilskap. Vi ynskjer heile heilskapen.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-02-09:
Den 30. januar uttalte Siv Jensen ifølge NTB: «Den eneste måten vi kan tvinge FN til å starte oppryddingen er å true med å stoppe pengestrømmen. Norge har i altfor lang tid ukritisk pøst penger inn i den skandaleomsuste kolossen. Det er grunn til å stille spørsmål ved om den nødvendige kritikken har uteblitt fordi mange i det norske statsapparatet har ønsket seg en posisjon i FN.» Og hun sier: «FN skal ikke være en plass der nordmenn skal sole seg i posisjoner.» Bortsett fra at dette er et pussig utsagn om en del nordmenn som har gjort en god innsats i FN, fra Trygve Lie til Gro Harlem Brundtland, Jan Egeland og Terje Rød- Larsen, er det mange av oss som er opptatt av at verden vel sjelden har hatt mer behov for en multilateral organisasjon som ivaretar internasjonal rettsorden, enn nå. Det forhindrer ikke at vi er opptatt av å reformere. Det kan man gjøre aktivt innenfor systemet, eller sitte på utsiden og vente på at resultatet kommer. Bekymrer det ikke Morten Høglund at Fremskrittspartiets politikk ville isolert Norge i verden?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-02-09:
I utenriksministerens redegjørelse står det: «Regjeringen vil ikke søke medlemskap i EU. Vi skal samarbeide med EU basert på vårt eksisterende avtaleverk gjennom EØS, deltakelse i byråer og tilsyn.» Det står videre: «Vi vil slå ring rundt det avtaleverket som sikrer norske bedrifter og arbeidsplasser like vilkår.» Dette opplever jeg er i sterk kontrast til Senterpartiets insistering på reservasjonsretten, og vi finner lite igjen av det tidligere kravet om oppsigelse av EØS-avtalen. Men jeg går ut fra at utenriksministeren taler på vegne av hele Regjeringen. Kan vi glede oss over en ny Europa-politikk fra Senterpartiet?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
I Norge har det vært aktiv dialog mellom den muslimske befolkninga og myndighetene. I Danmark er det full konfrontasjon. Årsakene til det kan være mange. Danmark har aktivt støttet USA i krigføringa i Irak. Fogh Rasmussen og Dansk Folkeparti har aktivt fremmet kulturkamp, der ingrediensene er en knallhard innvandringspolitikk og dyrking av det rene danske, noe som fremmer avstanden mellom «dem» og «oss». Fremskrittspartiet har hentet mye inspirasjon fra Danmark. Fremskrittspartiet er vel det partiet som har hentet mest inspirasjon fra Danmark, både når det gjelder utenrikspolitikken, og når det gjelder innvandringspolitikken – og kulturpolitikken, faktisk. Med det som har skjedd nå, har Fremskrittspartiet begynt å reflektere noe over at denne veien ikke er farbar, og at den fører til eksplosjoner både utenriks og innenriks?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
Jo, visst tar vi innover oss at vi sitter i regjering. Vi er veldig glad for at vi sitter i denne regjeringa, for vi tror at vi kan få til mer solidaritet, mer fredsarbeid og mer internasjonal utveksling når vi sitter i regjering. Jeg mener at replikken til representanten Vaksdal etter det jeg sa, burde være helt unødvendig. Vi støtter at vi skal være til stede i Afghanistan gjennom ISAF-styrkene. Det gjør vi fordi ISAF-styrkene har som formål å fremme stabilisering og støtte sivilbefolkninga mot de angrepene som ikke minst kommer fra krigsherrer som f.eks. Dostum i nordområdene. Det vi ikke støtter, er at vi skal delta i en krigføring ledet av USA. Men det gjør heller ikke Regjeringa. Regjeringa har trukket styrkene ut fra «Enduring Freedom», og det er vi glad for.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
SV støtter at vi skal ha ISAF-styrkene der. Afghanistan er i en urolig sikkerhetssituasjon, for å si det mildt, ikke minst fordi Afghanistan har mange krigsherrer. Det er klart at når våre styrker er ute i farlige operasjoner – som det viser seg at dette er – kan det være nødvendig å ha flystøtte. Derfor har vi også støttet i regjering nedsendingen av F-16-flyene. Men jeg tror bildet er mye bredere enn det representanten Lønning tror. Jeg tror at mye av frustrasjonen i Afghanistan skyldes den krigføringa som er gjennom operasjon «Enduring Freedom». Derfor støtter ikke SV operasjon «Enduring Freedom», og vi er glad for at vi har trukket oss ut av det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
Jeg tror representanten Lilletun har rett i at Hamas fikk så stor oppslutning på grunn av det arbeidet de har utført sosialt. Kampen mot korrupsjon var også et viktig tema i valgkampen. Jeg sa i innlegget mitt at det at Hamas ikke anerkjenner Israel, er meget kritikkverdig. Det er sikkert også andre deler av politikken som er kritikkverdig. Men jeg mener at det vil bli dobbeltmoral å sette knallharde krav til Hamas med en gang, uten å fremme de samme kravene overfor Israel, som gjentatte ganger har brutt internasjonale konvensjoner og resolusjoner på dette området. Situasjonen i Afghanistan er meget kompleks, og det kan vi kanskje komme tilbake til seinere.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
La meg først gi representanten Solberg ros for at hun har tatt opp situasjonen i Hviterussland og også har nevnt Ukraina. Jeg tror det bør være bred enighet om at vi skal følge opp det. Så synes jeg kanskje at representanten bør legge bort sin innledende retorikk, for det er kontinuitet, og det er bred enighet om norsk utenrikspolitikk. Slik skal det være. Vi skal være forutsigbare som nasjon, både overfor våre allierte og i vårt internasjonale arbeid for fred, utvikling og menneskerettigheter. Samtidig er det jo slik at vi har en regjering som har et nytt verdigrunnlag. Og hvis det er noe denne regjeringen satser mer på enn det har vært gjort tidligere, så er det det å bygge opp en internasjonal rettsorden og en økt satsing på FN. Det gjelder kanalisering av bistand, men det er også viktig for Arbeiderpartiet og for Regjeringen å styrke FNs autoritet i verdenssamfunnet. Det kunne være interessant å høre hva Høyres leder mener om komitekollega Siv Jensens utspill om å fryse pengene til FN så lenge vi ikke blir kvitt overflødig byråkrati, og så lenge reformene ikke er ferdige. Jeg hørte hennes partifelle her i sted, men det er litt interessant å høre hvordan Erna Solberg forholder seg til Fremskrittspartiet i denne saken.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
Høgres leiar brukte så lang tid på nordområda i innlegget sitt at ho nesten bør få ein replikk til det også. Noreg har ei spesiell rolle i nordområda, ikkje minst som suverenitetshevdar, men også i forhold til dei nye utfordringane når det gjeld miljø. Vi veit at det som har verka i nordområda, sjølvsagt er sjølvpålagde avgrensingar. Under den kalde krigen verka det som berre det overfor vår store nabo i aust. Vi veit at når det gjeld miljøutfordringane oppe i nord, vil truleg også sjølvpålagde avgrensingar verke veldig godt. Det vil truleg gje oss endå betre status internasjonalt som suverenitetshevdar, også i forhold til den spesielle rolla som Svalbardtraktaten har gjeve oss. Kva for sjølvpålagde avgrensingar ser Høgre for seg at vi kan lansere internasjonalt? Det vil sjølvsagt også vinne gjenklang politisk i Noreg, men på kva for måte, med utgangspunkt i nettopp å vinne aksept, kan vi ha sjølvpålagde avgrensingar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-02-09:
Representanten Solberg fokuserte bl.a. på ein aktiv europapolitikk og etterlyste utanriksministeren sitt syn på fleire debattar som no går i EU. Eg vil utfordra Solberg når det gjeld Regjeringa si varsling om ein meir aktiv politikk i Noreg, i den forstand at Noreg kjem tidlegare inn med sine interesser i saker som er til debatt i EU. Eg vil visa til ein rapport som Riksrevisjonen la fram i fjor haust, og som viser at norske regjeringar si oppfølging i forhold til EU har vore dårleg. Ein har vore for seint ute, ein har mangla relevant kompetanse på viktige område, ein har i stor grad sendt juniorar til EU, og ein har late vera å trekkja inn eksterne aktørar sine interesser. Vil Solberg bidra i ein prosess der både regjering og storting kjem tidlegare inn?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-02-09:
Også denne uken har representanter fra Sosialistisk Venstreparti vært ute og sådd tvil om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Til tross for at statsministeren i går fra denne talerstol slo fast at vår tilstedeværelse i Afghanistan skulle stå fast, leser vi i Aftenposten at representantene Reikvam og Langeland er uenig i dette. Vi skulle trukket oss helt ut, sier Reikvam, ifølge Aftenposten. Det har vel sjelden vært viktigere med konsensus i utenrikspolitikken enn akkurat nå. Jeg vil derfor spørre: Er det ikke snart på tide at man i Sosialistisk Venstreparti tar innover seg at man faktisk sitter i regjering, og at man snakker med én tunge i slike saker?
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-09:
Jeg merket meg med interesse at SVs representant la stor vekt på at man skal unngå fiendebilder, og deretter brukte hun lang tid på å tegne et fiendebilde av Danmark – av alle ting på kloden. Det syntes jeg var ganske pussig. Men mitt spørsmål dreier seg om det å videreføre det man nettopp var inne i. For et par dager siden hadde vi et meget alvorlig angrep på norske soldater i Afghanistan, og en av grunnene til at det ikke gikk verre enn det gjorde, var at man kunne tilkalle flystøtte fra «Enduring Freedom», F-16-fly. Da synes jeg det blir litt eiendommelig å høre SV gjenta sine besvergelser om hvor viktig det er å ikke komme i berøring med «Enduring Freedom». Jeg går ut fra at Ågot Valle ikke beklager at de norske soldatene fikk den støtten de fikk, men er hun i stand til å trekke noen praktiske konsekvenser av det?
Inge Lønning (Høyre), 2006-02-09:
Jeg har heller ikke trodd at Danmarks ambassade i Oslo var i akutt fare, eller at den norske i København var i noen akutt fare, men jeg fant grunn til å påpeke at det er bemerkelsesverdig at i alle de uttalelser som er falt i de dramatiske dagene, har hensynet til vårt naboland i sør ikke vært nevnt med ett eneste ord. Det er et gammelt romersk ordtak som sier at når det brenner i veggen til naboen, angår det deg. Det er formodentlig et understatement. Jeg vil også tro at når naboens flagg brennes, angår det deg, særlig når ditt eget flagg brennes på samme bål. Det er gledelig at det har vært en kontakt mellom den danske og den norske regjering, og at det nå også er sagt fra Stortingets talerstol at det kanskje har en viss betydning. Men akkurat i et Ibsen-år må det være tillatt å minne om at hvis det ikke hadde vært på grunn av det iøynefallende fravær av solidaritet og samhold mellom de nordiske land, hadde hverken «Brand» eller «Peer Gynt» blitt til. Det er kanskje også verdt å minne om at poenget i «Peer Gynt» – som de fleste mennesker på kloden har fått med seg, det er kanskje bare her i hjemlandet at det ennå ikke helt har gått opp for oss – er at det er en helt avgjørende forskjell mellom å være seg selv og å være seg selv nok.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Som vanlig er det vanskelig å finne uklarheter og grunnlag for noe kritisk tema knyttet til innlegg fra Kristelig Folkeparti og Lilletun når det gjelder utenrikspolitikk. Det er for så vidt ikke forbausende hvis en ser på tradisjonen når det gjelder norsk utenrikspolitikk, og hvem det er som samler støtte om den. Lilletun kvitterte ut at det var full oppslutning om utenriksministerens redegjørelse og også komitelederens første innlegg i dag. Men jeg har likevel lyst til å spørre om to forhold. Det ene er knyttet til FN-systemet, som vi mener er det viktigste multinasjonale organet vi har. Vi ønsker å øke støtten både politisk og økonomisk, men samtidig gå inn for reformer. Vi registrerer at i hvert fall ett parti her i salen mener at vi skal knytte økonomiske reaksjoner til eventuelt en mangel på framdrift, noe vi er uenig i. Jeg vil gjerne høre Lilletuns bemerkning til det. Til slutt vil jeg også gjerne få høre Lilletuns vurderinger når det gjelder støtten til de nye styresmaktene i Midtøsten, om vi skal gi dem tid til å områ seg noe. Det er ingen tvil om hvilke målsettinger Arbeiderpartiet har når det gjelder videre forhandlinger knyttet til utviklingen i Midtøsten.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Jeg har ikke tenkt å dra opp en lengre debatt – med en relativt kort og enstemmig innstilling fra komiteen. Jeg synes allikevel at innstillingen om Europarådets virksomhet fortjener å bli omtalt av saksordfører fra talerstolen, særlig på bakgrunn av de siste dagers alvorlige hendelser i Midtøsten og i andre land, hvor det blir lagt vekt på behovet for dialog og forsvar for menneskerettigheter og ytringsfrihet. Europarådet er nettopp et slikt dialogforum, selv om det ikke har noen direkte sammenheng med de aktuelle hendelser. Men det er et dialogforum på det europeiske kontinent. Det er en organisasjon med 46 medlemsstater, med til sammen 800 mill. innbyggere. Vi tar kanskje av og til for gitt nettverk som eksisterer, men som ikke alltid skaper de store overskrifter. Komiteen understreker hvor viktig Europarådet er for å skape dialog og samarbeid i Europa og nettopp sette søkelys på grunnleggende verdier, menneskerettigheter og rettsstatens prinsipper. Europarådet bidrar til å befeste demokratisk stabilitet ved å støtte politiske, lovgivende og konstitusjonelle reformer. Europarådets styrke ligger i å utvikle standarder på rettsstats- og demokratiområdet. Dette er grunnleggende bidrag til forebygging av konflikter og sikring av menneskerettighetene. Selv om det primære ansvaret for å ivareta menneskerettighetene i utgangspunktet ligger hos medlemslandene selv, bidrar Europarådet på det forebyggende området gjennom demokratiutvikling, med demokratisk deltakelse og godt styresett. Fra komiteens side – for ikke å si fra norsk side – er vi opptatt av å ha et virkningsfullt europaråd, som innebærer åpenhet, effektivitet og ressurser. Det må sikres gode samarbeidsforhold til den øvrige europeiske arkitekturen, som Den europeiske union og OSSE. Komiteen legger vekt på at vi må tilstrebe en felles standard for menneskerettighetene i Europa basert på Den europeiske menneskerettighetskonvensjon, og vi har merket oss forslaget til forfatningstraktat i EU og utsiktene til at EU blir part i konvensjonen. Det er nødvendig med reformer for å styrke og effektivisere arbeidet i Europarådet, og særlig for å sikre framtiden for Den europeiske menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg. Domstolen må ha kapasitet til å følge opp saker om brudd på menneskerettighetene, redusere de store restansene og korte ned saksbehandlingstiden. Det har å gjøre med troverdigheten til vern om menneskerettighetene. Mitt lille bidrag i denne saken er å understreke det viktige instrument vi har på det europeiske kontinent for vern av menneskerettigheter, demokrati og rettsstatsprinsipper. Norge må fortsatt ta aktivt del i dette arbeidet. Med litt omformulering tror jeg dette er helt i tråd med den enstemmige komiteinnstillingen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-02-09:
Jon Lilletun sa i sin replikk til Ågot Valle at den vesentlige grunnen til at Hamas vant valget i Palestina, kan være at man har satset på å bedre de sosiale vilkår for den palestinske befolkningen. Det har jo Jon Lilletun åpenbart rett i. Men jeg registrerer at Kåre Willoch i en kronikk i Aftenposten den 30. januar påpeker et annet forhold. Willoch sier: «Valgseieren for Hamas var en naturlig konsekvens av at palestinerne ikke har fått troverdige utsikter til frihet.» Videre sier Kåre Willoch: «Men FN har krevet at Israel skal trekke seg ut av hele det området som ble okkupert i 1967. Ingen fredsløsning som ikke oppfyller dette kravet kan bli varig, fordi ekstremister da vil få alle de argumenter de behøver for å rekruttere til ny terrorisme. Da vil man jo overlate til terrorister å kjempe for gjennomføring av FNs vedtak.» Det er interessant at BBC News i går siterte Khalid Meshal, den palestinske lederen av Hamas. Han sa at en langvarig våpenhvile må basere seg på at Israel trekker seg ut av de okkuperte områdene. Ser Jon Lilletun at her ligger det en nøkkel til å finne en løsning i Palestina?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-02-09:
Det må være opp til representanten å vurdere hvorvidt han kan glede seg over det svaret som han nå får eller ikke. Senterpartiet har gått inn i regjering, og vi har klare formuleringer i Soria Moria-erklæringen. Senterpartiet er opptatt av å føre en aktiv politikk overfor EU, der vi ønsker innflytelse uten at vi er medlemmer. Og det mener vi positivt at vi skal være i stand til å klare.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-02-09:
Mitt spørsmål går på et tema som kanskje ikke er berørt så mye i denne debatten, nemlig Norges aktive holdning i WTO-forhandlingene. Etter skiftet av regjering har utenriksministeren og landbruksministeren gått til forhandlinger på en særdeles offensiv og klar måte, og dermed presentert de norske posisjonene. Fra enkelte hold er det faktisk hevdet at det er en påfallende endring i profilering av norsk politikk. Mitt spørsmål er: Er Venstre fornøyd med Regjeringens offensive arbeid på dette feltet?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-02-09:
Det er ingen som kan si noe annet enn at WTO-forhandlingene er vanskelige forhandlinger. Vår tidligere landbruksminister, Lars Sponheim, gjorde en viktig jobb der, og jeg registrerer at denne regjeringen fortsetter i mange av de samme sporene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Svaret på representanten Høglunds spørsmål er enkelt: nei. Dialog bør ikke for enhver pris etterstrebes. Det er veldig lite i livet som for enhver pris skal nås. Man må gjøre avveininger. Så vil jeg gjenta at det er et veldig positivt bidrag at Fremskrittspartiet nå så systematisk slutter opp om den FN-ledede boikotten av Sør-Afrika fram til 1994. Det er en oppklaring av det som har vært Fremskrittspartiets syn på den konflikten, som jeg tror bidrar til å bringe dem inn på et normalt spor når det gjelder norsk utenrikspolitikk. Når det gjelder å ha dialog med Iran, mener jeg det var en fordel at jeg ved to anledninger denne uken kunne engasjere min iranske kollega i et kvarter lange samtaler om sikkerhet ved ambassaden i Teheran. Vi har ved alle anledninger vært meget tydelige på å fordømme de uttalelsene presidenten har kommet med. Men som sagt, det å ha dialog, det handler om å komme i inngrep med. Derfor vil jeg, dersom sikkerheten tillater det, tilrå at min statssekretær reiser og gjennomfører de samtalene vi må ha for ikke å gi ekstremistene rett i at vi nå ikke snakker sammen på tvers av ideologiske skillelinjer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Det er et krevende spørsmål å svare på innenfor ett minutt, men jeg tror, som jeg sa i sted, at verdenssamfunnet nøler og famler rundet dette. Fra norsk side er vi tydelige på at vi kommer til å stå ved våre forpliktelser overfor president Abbas og hans interimsregjering inntil det avtegner seg tydeligere hva slags regjering som kommer, og hva slags politikk en slik regjering vil føre. Vi tror også det her, som ellers, er viktig at det internasjonale samfunnet står mest mulig samlet, at Kvartetten og giverlandene – som jo innbefatter kvartettlandene, men også en rekke andre land – mest mulig samler seg om en felles linje. På giverlandsmøtet i London før jul, som Norge ledet, var vi i gang med omfattende planer for reformarbeid på palestinsk side, slik at pengene som kom fram, ikke skulle bli borte i korrupsjon eller annen uorden på veien. Det arbeidet må fortsette, og det er veldig negativt om vi nå gir slipp på det. Men vi går selvfølgelig inn i en usikkerhetsperiode, hvor noen er på vei ut og andre kan være på vei inn. Nettopp derfor tror vi det er viktig at det internasjonale samfunnet nå markerer seg og gjør det klart overfor sittende og kommende regjeringer hva som er giverlandenes syn.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Jeg vil henvise til side 16 i min redegjørelse og be representanten Lilletun lese det. Jeg håper at han ved å lese det ser at Regjeringens politikk her er tydelig og klar. Jeg sier også i dette innlegget at verdenssamfunnet nå ikke skal uttale seg slik at man driver fram kompromissløse holdninger ved å stille detaljerte og absolutte krav. Likevel gjentar vi det som er det norske hovedsyn, og jeg tror representanten Lilletun vil kjenne seg godt igjen i det som er norsk hovedsyn. På det grunnlag mener jeg at min redegjørelse klart sender det signal til alle parter, og ikke bare til én. Derfor er det et mer representativt uttrykk for hva som har vært Norges linje, og jeg håper vi også har flertall i denne sal for det i tiden som kommer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Det er lett å svare ja på spørsmålet til representanten Kvassheim, og det er jo også det opplegget som Regjeringen har skissert i sin tiltredelseserklæring, i Soria Moria og i min redegjørelse. I min redegjørelse la jeg stor vekt på betydningen av aktivitet, og at Norge er førende på de ulike aktivitetsområdene. Jeg mener Norge må ha som ambisjon å føre an på energiområdet. Det skal skje innenfor denne balansen mellom miljø og ressursutnyttelse, enten det gjelder fisk, det gjelder petroleum eller det gjelder transport. Den helhetlige forvaltningsplanen, som jeg i går omtalte som et viktig utenrikspolitisk dokument, vil komme til Stortinget og legge et grunnlag for dette. Jeg vil også i min samtale med min russiske kollega i neste uke forfølge tanken om et nærmere samarbeid med Russland om hvordan vi kan se for oss en visjon om at slike prinsipper skal gjelde for hele havet. Da kan det selvfølgelig ikke være slik at vi dikterer det, men at Norge og Russland, som har ansvaret for disse områdene, jobber for det. Det er svaret på det siste spørsmålet til representanten Kvassheim: Det signaliserer til det internasjonale samfunn og dem som mest er berørt, at vi har ambisjoner for denne balansen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Representanten Høglund snakket om erfaringen og tradisjonen med Hamas, og jeg er enig i at det er grunn til å følge nøye med her. Men når jeg understreker betydningen av å ha en balansert tilnærming, går det også på erfaringen og tradisjonen med Israel og deres etterlevelse av resolusjoner som er vedtatt for mange, mange år siden. Derfor er det behov for å være balansert i tilnærmingen. Når det gjelder nordområdene og Russland, kan jeg svare bekreftende: MR-dimensjonen står helt sentralt. Den kommer til å være et eget kapittel i denne handlingsplanen. MR-spørsmål står også sentralt når jeg besøker Moskva i neste uke. Jeg vil bl.a. under mitt opphold der ha møte med en lang rekke frivillige organisasjoner, NGO-er, for vi er opptatt av deres arbeidsmuligheter. Det er også en del av kontakten med det sivile samfunn i Russland, en struktur som skal finne sin plass etter at man har hatt 70 år med regimer uten sivilt samfunn. Så dette er viktig for oss i den dialogen. Det understreker for meg igjen betydningen av dialog, nemlig at vi kan ha kontakter med ulike deler av samfunnet på samme tid.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-02-09:
Det var en annen representant for partiet Høyre som tok mye av min tid, så jeg beklager at jeg ikke kom tilbake til representanten Erna Solberg. Å gi en litt mer detaljert orientering om giverlandsarbeidet til Stortinget på egnet måte er et godt forslag. Det ser jeg fram til å gjøre. La meg også si at hovedlinjene våre er trukket opp i den redegjørelsen vi har gitt, hvor jeg har ønsket å uttrykke meg på to måter: Jeg tror det er galt av verdenssamfunnet nå å uttale seg på en måte som driver partene inn i ultimative posisjoner, hvor de posisjonerer seg slik at det ikke er noe manøvreringsrom. Det har framkommet fra flere hold. Jeg merker meg også at man fra hold som er veldig tydelige på enkeltpunkter, understreker betydningen av at man nå områr seg. Samtidig har jeg sagt hva som er Norges hovedposisjon, som vi kommer til å forholde oss til, nemlig hva demokratisk valgte regjeringer har som sin kurs. Der ligger det et klart signal om hovedretningen. Nå har vi samtaler direkte og indirekte med en lang rekke av disse partene, og jeg ønsker å komme tilbake og orientere om den strategien på et passende tidspunkt og på en passende måte. Kvartettens utsending, Wolfensohn, er nå i regionen. Han forsøker i disse dager å få til en første innsamling av ressurser som kan sikre at president Abbas’ myndigheter kan betale ut lønn til palestinske tjenestemenn og tjenestekvinner i ukene som kommer. Norge har til hensikt å stille opp i det spleiselaget, innenfor de budsjettrammer vi allerede har bestemt. Vi ønsker å være tidlig ute, men dette er jo bare en akutt situasjon. Det store spørsmålet blir jo hvilken innstilling man skal ha til den regjeringen som måtte komme, og hvilket program den regjeringen måtte ha. Her er det så mange usikkerhetspunkter at jeg tror i alle fall ikke vi skal komplisere det ytterligere. Men jeg takker for invitasjonen, og vi skal komme tilbake til det på en passende måte.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-02-09:
Regjeringens ambisjon er at Barentshavet skal bli «samarbeidets hav». Denne visjonen, som Venstre støtter, bygger bl.a. på en forutsetning om at det skal settes høye standarder for miljø. Utenriksministeren understreket i sin redegjørelse betydningen av at vi som kyststat er en langsiktig forvalter. I FNs miljøprogram, UNEP, sin årbok advares det mot petroleumsvirksomhet i nord. FNs miljøorgan er bekymret over at flere land, deriblant Norge, er under press for å utnytte olje- og gassressursene i nord. Er utenriksministeren enig i at det er viktig at forvaltningen av ressursene i «samarbeidets hav» bygger på bred nasjonal enighet om en forvaltningsplan hvor vern og aktivitet er balansert? Og: Er utenriksministeren enig i at forvaltning må skje på en måte som også overfor det internasjonale samfunn klart signaliserer at Norge bestreber seg på å finne dette balansepunktet mellom vern og aktivitet?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-02-09:
WTO-forhandlingene kommer til å fortsette å være en sentral del av norsk utenrikspolitikk også i tiden framover. For et lite, åpent og spesialisert land som Norge er det viktig at vi har klare retningslinjer for handel. Handel er en viktig drivkraft for økt velferd, også for u-land. Bruker vi vår velferd til å subsidiere vår eksport eller stenge u-landsprodukter ute, er det en effektiv måte å begrense u-lands muligheter til velferdsøkning på. Det er derfor bra at Regjeringen viser forhandlingsvilje i WTO-forhandlingene. Det kan kanskje være på sin plass med en liten begrepsoppklaring etter utenriksministerens redegjørelse om landbrukets stilling. Skogbruk er – i motsetning til jordbruk – avhengig av en åpen verden og har tilpasset seg en verden med åpen handel. Skognæringen har et betydelig potensial for økt distriktsbasert verdiskaping om vi bare finner fram til hvordan det skal frigjøres. Når man snakker om landbruk, er det egentlig jordbruk man omtaler, og jordbruket har definitivt en betydelig utfordring i forhold til WTO. Men jordbruket er samtidig avhengig av at vi har en verdiskaping i dette landet som muliggjør støtte til jordbruket. WTO kan kanskje isolert sett ikke bli en vinnersak i jordbruket, men det er viktig at prosessen ikke skaper større usikkerhet enn nødvendig. I den sammenheng vil jeg foreslå at utenriksministeren kanskje tar seg tid til et voksenopplæringskurs for landbruksministeren. Det er et uomtvistelig faktum at jordbruket i dag har en struktur og har funnet fram til en arbeidsdeling mellom landsdeler og mellom utøvere som er mer styrt av innenlandsk politikk enn av marked. Bonden har vært særdeles dyktig til å tilpasse seg de politiske signaler. Privatøkonomisk er bonden utvilsomt en god kapitalist. Et WTO-resultat vil medføre at enkeltbonden står overfor store forandringer og utfordringer. Det er her voksenopplæringen kommer inn. Vi ser nå en landbruksminister som snarere strammer inn enn slakker opp på reguleringene i jordbruket. Dette gir enkeltutøveren mindre handlingsrom med hensyn til å finne egne løsninger i framtiden. Jeg har tro på at deler av norsk jordbruk kan klare seg godt innenfor en ny WTO-løsning. Noen vil kanskje velge nisjeproduksjon, andre vil velge stordrift og samdriftsløsninger. For andre deler av jordbruket vil det kanskje være riktig å definere helt andre mål for virksomheten enn produksjon av matvarer. Det viktige er at en nå må slippe den enkeltes kreativitet mer til, uten at et offentlig byråkrati skal ha det siste ordet i diskusjonen. Utenriksministeren bør ta seg tid til denne voksenopplæringen. Bildet er ikke entydig negativt for jordbruket, men det haster med å slippe de offensive kreftene løs, ellers kan utenriksministeren få større problemer enn nødvendig med å selge sitt budskap her hjemme, og landbruksministeren kan få skylden for å ha bundet alle i jordbruket til samme mast for deretter å senke båten med alle om bord.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-02-16:
På vegne av representantene Per Sandberg, Arne Sortevik, Anders Anundsen, Kåre Fostervold og undertegnede vil jeg foreslå en sak om å etablere trafikksikkerhetshaller i Norge.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2006-02-16:
Vi behandler i dag Tyrihans-feltet. Det er et olje-, gass- og kondensatfunn i Norskehavet som ligger ca. 170 km utenfor kysten av Nord-Trøndelag og Nordland. Som saksordfører er det greit å presentere en enstemmig innstilling i denne saken. Dette er et felt som nå planlegges bygd ut med tolv havbunnsbrønner fordelt på fem bunnrammer. Produksjonen skal overføres i en 43 km lang rørledning til Kristin-plattformen før den blir sendt sammen med gass fra Kristin gjennom Åsgard Transport til Kårstø. Som det framgår av innstillingen, er dette et veldig bra prosjekt. Det er et prosjekt som sys sammen med andre, slik at dette også blir et samfunnsøkonomisk godt prosjekt. Vi ser også at driftsansvaret for Tyrihans, som vi fatter beslutning om i dag, blir lagt til Statoils eksisterende driftsorganisasjon for Halten-/Nordland-området, som er plassert i Stjørdal. Dette vil være med på å styrke miljøet i dette området. Planlagt oppstart her er sommeren 2009. Vi ser også at dette illustrerer hvor lang tid det egentlig tar fra man oppdager et felt til det kommer i endelig produksjon. Tyrihans vil være et av de største utbyggingsprosjektene på norsk sokkel i de nærmeste årene, og vil gi et viktig bidrag til den totale produksjonen av petroleum og til aktivitetsnivået på norsk sokkel framover. Det har en total kostnad på ca. 13,5 milliarder kr, og operatørens lønnsomhetsberegninger viser at utbyggingsløsningen beskrevet i plan for utbygging, anlegg og drift gir en god lønnsomhet for samfunnet, noe som også er bekreftet av de myndighetene som i ettertid har sett på det. Det er med andre ord et økonomisk robust og samfunnsøkonomisk lønnsomt prosjekt også ved vesentlige avvik i forutsetningene. Når vi ser videre på det som komiteen har arbeidet med, har det dreid seg om visse synspunkter fra SFT når det gjelder forurensningssiden og miljøspørsmål. Komiteen har stilt en del spørsmål om dette. Vi er tilfreds med de svarene som er gitt av statsråden på disse spørsmålene, slik at vi har funnet å ville gå inn for det. Det er ikke tvil om at en del utslipp ligger i øvre grense, men, som det også står i innstillingen, dette vil man fortløpende arbeide videre med slik at man skal oppnå nullutslipp på sikt hvis det er mulig. Når det så gjelder hvor og til hvem arbeidet skal settes ut, har komiteen i innstillingen sagt noen ord om at når det gjelder de planlagte arbeidene som skal gjøres i forbindelse med Tyrihans, er det ønskelig, selvfølgelig, at mest mulig må plasseres innenfor vår verkstedindustri og innenfor industrien generelt i Norge. Vi kan jo ikke pålegge dem å gjøre det. Men vi har rettet oppmerksomheten mot at dette blir en berikelse for den industrien som skal være tilknyttet dette, og som også kan være med både i planleggingsfasen og i produksjonsfasen. Jeg anbefaler innstillingen, som er enstemmig.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-02-16:
Tyrihans er en skikkelse fra norske folkeeventyr. Tyrihans betyr «Hans som passer tyriveden». Det var alltid arbeid for den som ikke dugde til annet. Tyrihans har altså samme oppgave og rolle som Askeladden og Askepott. I eventyrenes verden vinner alltid Askepott og Askeladden til slutt sølv og gull og halve kongeriket. Det bringer oss over til dagens Tyrihans og det norske oljeeventyret. Utbyggingen av Tyrihans er en av de største kommende utbyggingsprosjekter på norsk sokkel. Tyrihans vil gi et viktig bidrag til både den totale produksjonen og aktivitetsnivået på sokkelen. Kristelig Folkeparti er derfor positivt til utbyggingen og driften av Tyrihans. Det vil gi store muligheter for norsk industri og trygge norske arbeidsplasser. Jeg er derfor glad for at Statoil har vurdert det slik at norsk industri vil ha gode muligheter for å kunne få oppdraget med bygging og installasjon av modulen som skal installeres på Kristin-plattformen. Vi er derimot bekymret for enkelte miljømessige konsekvenser ved utbyggingsprosjektet, noe også saksordføreren vektla i sitt innlegg. Statens forurensningstilsyn mener det i for liten grad har vært foretatt helhetlige vurderinger basert på miljøfaglighet i samsvar med målsettingen om nullutslipp. SFT mener også at Statoil i for liten grad har føre var-holdninger ved vurderinger av miljøkonsekvensene ved utslipp av miljøfarlige komponenter i produsert vann. Kristelig Folkeparti mener vi må ha en forsiktig linje i forhold til miljøbelastninger og føre var-prinsippet, særlig tatt i betraktning at dette er et av de største utbyggingsprosjektene på norsk sokkel de nærmeste årene. Vi er også bekymret for økt utslipp av nitrogenoksider i bore- og installasjonsfasen samt i driftsfasen. For hele produksjonsperioden er det beregnet utslipp av NOx med 2 380 tonn. Norge skal overholde forpliktelsene som er undertegnet i Göteborgprotokollen. Denne trådte i kraft 17. mai i fjor. Protokollen vil, sammen med tidligere protokoller, bidra til å redusere overskridelsene av tålegrensen for forurensning i Norge vesentlig i 2010. Den største utfordringen ligger nettopp i å redusere NOx-utslippene innen 2010. Norge vil ha vesentlig miljønytte av at andre land overholder sine forpliktelser på dette området. Da er det også svært viktig at Norge selv overholder sine. Et av de viktigste virkemidlene vi har for å redusere NOx-utslippene, er nettopp nye krav til utslippstillatelser til energianleggene på sokkelen. «Vil du være med så heng på!», sa eventyrets Tyrihans, og han vant prinsessen og halve kongeriket. Utbyggingsprosjektet Tyrihans har i dag støtte fra alle partier i kongeriket Norge, selv om vi er to partier som ser flere miljøutfordringer ved dette.
Petter Løvik (Høyre), 2006-02-16:
Eg vil takke statsråden for svaret. Eg er spesielt fornøgd med det han sa om at det ikkje vil bli sett i verk eit eige prisområde eller vil bli høgare prisar i landsdelen vår. Eg tek det som eit løfte om at så ikkje vil skje. Statsråden begynte med å seie at representanten Løvik tok feil på dei fleste punkta. Deretter gav han meg vel rett på så å seie alt. Det var ein konkret ting som han meinte at eg tok feil om, nemleg det at Regjeringa ikkje har sagt nei til gasskraftverk på Tjeldbergodden. Det er formelt sett rett, men i praksis betyr vel det å stille krav til CO2-handtering frå dag ein eit nei. Dersom ein utbyggjar skal påleggjast så strenge krav og statsråden ikkje vil betale det økonomiske mellomlegget, er det like godt som eit nei. Det kunne vere litt artig også å høyre statsråden si haldning til kor stor del staten vil bidra med, dersom staten pålegg så sterke restriksjonar. Det er eit paradoks i denne saka. Gassen frå Ormen Lange skal forsyne 40 millionar menneske i Storbritannia med gass. I Storbritannia vil gassen bli brukt til kraftproduksjon, til industri og i hushaldningane, alt utan CO2-reinsing. Statkraft byggjer no gasskraftverk i Tyskland utan CO2-handtering. Den norske regjeringa vil ikkje tillate bygging av eit gasskraftverk nær ilandføringsstaden i Møre og Romsdal, som vil forsyne ein halv million frå Møre og Romsdal og Trøndelag, utan kostbar CO2-reinsing. Gassen frå Ormen Lange skal forsyne Storbritannia med gass. Storbritannia har mange kraftverk og industrielle anlegg som til saman slepp ut meir enn 200 mill. tonn CO2 pr. år. Den norske regjeringa vil stanse eit gasskraftverk på Møre på grunn av eit utslepp på 2,8 mill. tonn CO2 pr. år, samtidig som det fører til at vi må importere kraft frå utlandet, som betyr betydeleg meir forureining enn dette. Noreg eksporterer så godt som all gass vi hentar opp frå kontinentalsokkelen. I løpet av eit døgn eller to blir gassen brend ein eller annan stad i Europa, i kraftproduksjon, i industri eller i hushaldningar. Dette gir årlege utslepp av CO2 frå norsk gass på 700 mill. tonn pr. år. I Noreg dreier diskusjonen seg om utslepp av 2,8 mill. tonn CO2 frå Tjeldbergodden, eller 0,4 pst. av dei totale årlege utsleppa av CO2. Det er for desse 0,4 pst. at olje- og energiministeren er villig til å ta sjansen på ei kraftkrise i Midt-Noreg om få år. Eg håper det ikkje er for seint å snu, men som statsråden sjølv sa: Vi har dårleg tid. Vi kunne sjølvsagt ha begynt før, men det hindrar ikkje at vi no bør setje full fart på dette arbeidet.