Anniken Hauglie (Høyre), 2019-02-12:
Representanten Christoffersen viser til at hun er kjent med et internt varsel i Arbeids- og velferdsetaten om at det skjedde en innstramning i etatens praktisering av unntaket fra varighetsbestemmelsene for AAP før regelverket ble endret i 2018. Som jeg nylig også svarte interpellanten på et skriftlig spørsmål, nr. 714, har Arbeids- og velferdsdirektoratet orientert meg om at de ikke er kjent med et slikt varsel. Men etatens rundskriv ble omarbeidet i juni 2016 og bidro til en mer presis og konkret beskrivelse av hvordan man skulle forholde seg til vurderingene av rett til AAP utover ordinær stønadsperiode. Denne endringen i rundskrivet innebar ingen innskjerping, men en presisering av gjeldende rett på det tidspunktet. Videre ble det i 2016 foretatt en spesialisering i ytelseslinjen i Arbeids- og velferdsetaten, der forvaltningen av AAP gikk fra å bli behandlet i alle fylker til å bli behandlet i seks enheter. Direktoratet har opplyst meg om at noen av enhetene før dette hadde en mer lempelig fortolkning av bestemmelsen om unntak utover ordinær stønadsperiode enn andre enheter, og at enkelte enheter derfor har kunnet oppleve arbeidet med å sikre at praksis var i tråd med gjeldende regelverk, som en innskjerping. Utover dette er ikke direktoratet kjent med noen endring i praksis og lovforståelsen av bestemmelsen i 2016. Representanten viser til den økte avgangen fra AAP i 2018. Det har vært en nedgang i antall mottakere av AAP over tid, også før denne regjeringen tiltrådte. Nedgangen har vært forventet og henger bl.a. sammen med at personer som ble overført til arbeidsavklaringspenger fra de andre midlertidige ytelsene, tidsbegrenset uførestønad, attføringspenger og rehabiliteringspenger, har blitt avklart i løpet av perioden. Det innebærer at det måtte forventes en større avgang enn inngang i ordningen. Samtidig ser vi at det har skjedd en sterk nedgang i 2018, etter at endringene i regelverket for arbeidsavklaringspenger trådte i kraft 1. januar 2018. Det har vært både en reduksjon i inngangen og en vekst i avgangen. Mens inngangen i årets tre første kvartaler ble redusert med 3,5 pst. i forhold til året før, økte avgangen med 19 pst. Bestemmelsen om unntak fra den generelle varighetsbestemmelsen for AAP, som representanten viser til, var en av flere bestemmelser som ble endret fra 2018. Det er viktig å understreke at AAP skal være en midlertidig ytelse, og et viktig formål med endringene var å understøtte tidligere innsats med sikte på at flere raskere skulle komme tilbake i jobb eller utdanning. Det har aldri vært meningen at noen skal ha dette som en mer eller mindre varig inntektssikring. Da ordningen med arbeidsavklaringspenger ble innført i 2010, var målet tidligere og bedre oppfølging og at flere skulle raskere tilbake til arbeidslivet. Hovedbildet etter at ordningen hadde virket noen år, var at samlet varighet med arbeidsavklaringspenger ikke var redusert sammenlignet med de tre tidligere ytelsene. Overgangen til arbeid hadde heller ikke økt. Ordningen fungerte med andre ord ikke etter hensikten, og det var også bakgrunnen for lovendringene. Folk ble ikke avklart verken bedre eller tidligere – tvert om gikk mange år etter år uten noen oppfølging som førte dem videre. For å oppnå økt overgang til arbeid må innsatsen settes inn tidlig. Risikoen for ikke å komme tilbake til arbeid øker med varigheten av fraværet. Bedre og mer målrettede stønadsløp reduserer risikoen for varig frafall fra arbeidslivet og kan oppnås gjennom tidligere igangsetting av arbeidsrettet aktivitet og ved å gjennomføre medisinsk behandling og arbeidsrettet aktivitet samtidig. Derfor ble også maksimal stønadsperiode redusert fra fire til tre år. Erfaringene med det tidligere regelverket viste også at bestemmelsen om unntak fra maksimal varighet ble brukt ofte. I praksis ble unntaket nesten en hovedregel, og det gjorde at folk ble stående lenge uten oppfølging og avklaring. Det er ikke bra, verken for den enkelte eller for samfunnet. Det var derfor et behov for å klargjøre i regelverket hvem som skal få unntak, og å regulere hvor lenge det kan gis unntak fra hovedregelen om maksimal varighet på tre år. Jeg mener det er viktig at det er en klar grense for hvor lenge det er mulig å motta en midlertid inntektssikring, som arbeidsavklaringspenger skal være. Samtidig ble det gjort flere andre endringer som skal legge til rette for bedre oppfølging, og som skal gjøre overgangen tilbake til arbeid enklere. Oppfølgingen er i større grad tilpasset mottakerens bistands- og oppfølgingsbehov og knyttet til naturlige stoppunkter i stønadsløpet. Mottaker skal nå, i motsetning til i det gamle regelverket, følges opp etter at behandlingen eller arbeidsrettede tiltak er gjennomført. Videre kan mottakere av AAP nå arbeide inntil 80 pst. i tolv måneder uten å miste retten til AAP, mot tidligere maksimum seks måneder. Etter at behandling/tiltak er fullført, vil mange brukere trenge noe tid på å søke arbeid. Perioden som brukeren kan motta arbeidsavklaringspenger mens han eller hun søker arbeid, er utvidet fra tre til seks måneder. Det er med andre ord gjort også viktige utvidelser i det nye regelverket sammenlignet med det gamle, som man ofte ikke snakker så mye om. Men det er viktige endringer. Det er også iverksatt flere andre tiltak for å styrke og målrette det arbeidsrettede tilbudet i Arbeids- og velferdsetaten. Regjeringen har tatt initiativ til en inkluderingsdugnad, hvor det offentlige og private skal jobbe sammen, på tvers av ulike sektorer, for å få flere inn i arbeidslivet. Endringer i lønnstilskuddsordningen i løpet av 2019 skal gjøre den enklere å ta i bruk for arbeidsgivere som ønsker å ansette fra inkluderingsdugnadens målgrupper. Målet er å øke bruken av lønnstilskuddsordningen. Økt satsing på individuell jobbstøtte, IPS, skal bidra til at flere med psykiske helse- og rusproblemer får tett arbeids- og helserettet oppfølging. Det gjøres endringer i etatens opplæringstiltak for at flere brukere skal få et bedre tilbud som gir formell kompetanse, bl.a. innen fag- og yrkesopplæring. Målet er å kvalifisere flere til ledige stillinger. For det kommunale kvalifiseringsprogrammet er det gjort endringer fra og med i år som skal gjøre programmet mer fleksibelt og tilgjengelig. Blant annet er aldersgrensen senket til 18 år, det skal være lettere å gjennomføre utdanning i programmet, og engangsretten for deltakelse i programmet er fjernet. I den nye IA-avtalen som nettopp ble inngått med partene i arbeidslivet, er det forsterket fokus på tidlig innsats på arbeidsplassen for å hindre langtids sykefravær og redusere frafall fra arbeidslivet. I tilfeller hvor bedriftsintern tilrettelegging ikke fører fram, skal Nav vurdere om arbeidsrettede tiltak skal prøves ut så tidlig som mulig og tidligere enn i dag. I IA-avtalen legges det til grunn at det skal igangsettes et forsøk med utvidet bruk av kompetansetiltak i regi av myndighetene ved fare for langtidsfravær. Til sammen skal endringene i regelverket for arbeidsavklaringspenger og andre iverksatte tiltak som jeg nå kort har nevnt, bidra til at flere med nedsatt arbeidsevne kommer raskere ut i ordinært arbeid på en mer inkluderende og tilrettelagt arbeidsplass. Det nye regelverket for AAP har virket en kort stund. Det er foreløpig for tidlig å si noe om effektene av regelverksendringene, men dette følger departementet løpende opp – også om det skulle være utilsiktede konsekvenser av regelverksendringene. Arbeids- og velferdsdirektoratet har derfor i sitt tildelingsbrev fått i oppdrag å igangsette evalueringer av endringene i ordningen. Jeg har tro på at de justeringene som er gjort i regelverket for arbeidsavklaringspenger, vil føre til raskere avklaringer og økt overgang til arbeid. Jeg har derfor ikke nå noen planer om å foreslå endringer i regelverket, men vi vil følge de endringene som ble innført for drøyt et år siden, og virkningene av disse, nøye. Målet er at flere skal følges opp tettere, raskere og bedre enn før for å unngå lange, passive stønadsløp uten en god nok oppfølging, som gjør at man blir gående på en midlertidig ytelse over lang tid uten at man avklares videre. For noen er det avklaring til uføretrygd, for andre er det avklaring til arbeid. Men uansett er det viktig at man får til en rask avklaring for nettopp å unngå at man går i uvisse, som det på mange måter kan være for en del som går på de midlertidige ytelsene.