Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-12-06:
Det er faktisk med en viss stolthet at jeg på vegne av forsvarskomiteens flertall legger fram det første oppfølgingsbudsjettet etter forsvarsforliket av 19. juni i år – og la meg legge til: det største forsvarsbudsjettet noensinne. Den budsjettinnstillingen som er til behandling i dag, er helt etter boka, en direkte oppfølging av vedtakene i Innst. S. nr. 232 for 2001-2002 – en brutto utgiftsramme på 29,9 milliarder kr og en nettoramme på 28,8 milliarder kr, det gjelder Forsvarsdepartementet. I tillegg kommer budsjettet for sivilt beredskap med en bruttoramme på 333,7 mill. kr og for ombudsmannsnemnda med en utgiftsramme på 3,8 mill. kr. Den 19. juni 2002 gjorde Stortinget med Arbeiderpartiets og regjeringspartienes stemmer et vedtak hvor man står sammen om struktur, om volum og om finansiering. Forliket som sikrer Forsvaret forutsigbarhet og trygghet i inneværende planperiode, ble en realitet. Dette er en nyvinning og en unik konstruksjon, ikke bare i forsvarspolitisk sammenheng, men i politikken i sin alminnelighet. For første gang vet Forsvaret nøyaktig hva budsjettet deres vil være til neste år, og man har muliggjort en langtidsplanlegging som man ikke har hatt tidligere. Årets budsjett er et bevis på at forsvarsforliket virker etter intensjonene, bevilgningene er nøyaktig det som Forsvaret ble forespeilet av stortingsflertallet i juni, og Stortinget følger opp den strukturen man har vedtatt. Det har også vært hyggelig å motta ros fra NATO og fra våre allierte på grunn av de strukturelle endringene og den budsjettrammen som ligger til grunn for gjennomføringen av forsvarsreformen. Vi ligger nå i forkant i NATO når det gjelder det helt nødvendige arbeidet alle land i alliansen må gjennom, en tilpasning av de væpnede styrker til en helt ny sikkerhetspolitisk virkelighet, med en ny arbeidsfordeling i alliansen. Målet er en ny forsvarsstruktur med en bedre operativ evne, der ubalansen mellom struktur, volum og økonomiske rammer er fjernet – en videreutvikling også inn i neste planperiode av Forsvaret til et moderne sikkerhetspolitisk verktøy i et åpent, demokratisk, teknologisk og globalisert samfunn. Når Forsvaret nå planlegger neste langtidsproposisjon for behandling i 2004, har de et glimrende utgangspunkt med en stabilitet og en forutsigbarhet som er helt unik, faktisk en krystallkule som ingen har hatt før. Forlikspartiene, Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, har i budsjettinnstillingen vært tro mot den vedtatte strukturen og de forpliktelsene som ligger der. Det betyr ikke at vi er så firkantet at vi ikke tar inn over oss dynamikken utenfra. Når NATO nå har besluttet å stille krav til medlemslandene om klarere arbeidsfordeling, nisjekapasiteter og bedre tilpasning av eksisterende kapasiteter til NATOs militære behov, er komiteflertallet innforstått med at det kan medføre enkelte forskyvninger av investeringer innenfor den strukturen og de økonomiske rammer som ligger i forsvarsforliket. Blant annet vil enkelte prosjekter som var planlagt mot slutten av planperioden, skyves inn i neste periode, mens noen som var ment å starte opp i neste fireårsperiode, framskyndes til denne perioden. Komiteen var orientert om dette, både før og etter Praha-toppmøtet, og fra Arbeiderpartiets side klarerte vi dette på forhånd. Det dreide seg om endringer på rundt 900 mill. kr innen rammen av 118 milliarder kr. NATOs toppmøte preges også av at vi er et slags «året derpå», eller inne i et slags «året derpå». 11. september 2001 redefinerte forsvars- og sikkerhetspolitikken i vid forstand. Sjelden har verden og vår tenkning blitt mer forandret av en enkel hendelse. I året som har gått, har journalister, forskere, forståsegpåere så vel som politikere forsøkt å gi svar på hva som er nytt, og hva som bør gjøres for å møte de nye utfordringene. Dette gjelder også for Forsvaret i Norge og for norske politikere. Jeg vil ikke påstå at alle utfordringene har funnet sitt svar, men jeg vil hevde at vi i året som har gått, har kommet klart styrket ut med tanke på Forsvaret nasjonalt, et nytt og modernisert NATO og tryggheten til den enkelte borger bl.a. ved behandlingen av sårbarhetsmeldingen. NATO bestod av 16 land da Berlinmuren falt den 9. november 1989. Nå, drøyt ti år etter, er det bestemt at alliansen skal bestå av hele 26 land. Stater som befinner seg bak det Churchill døpte «jernteppet», er allerede i dag fullverdige medlemmer, og i løpet av 2004 vil land som Slovakia og Slovenia, stater som ikke eksisterte i 1989, være medlemmer. Dette gir håp for framtiden, og vi må huske dette når framtidsoptimisme blir erstattet med frykt for hva morgendagen vil bringe. NATO har for øvrig hatt en forbausende evne til å tilpasse seg og er nå i ferd med å få en politisk rolle som integrerende kraft i Europa, en alleuropeisk og transatlantisk sikkerhetsorganisasjon. For å kunne ha politisk autoritet må NATO imidlertid også ha de nødvendige virkemidler og militære kapasiteter. Handlingsplaner mot terrorisme og masseødeleggelsesvåpen er vedtatt i tillegg til den nye arbeidsfordelingen som ligger i Prague Capabilities Commitment, PCC. Norge skal bl.a. tilby kompetanse innen strategisk sjøtransport, støttefartøy til fregatter, spesialstyrker som er særlig trenet for vinter og fjell, minerydding og fasiliteter for øvelser i Norge. Dette betyr også at de nye MTB-ene i Skjold-klassen som er vedtatt bygd i forbindelse med forsvarsreformen, hører til de fasiliteter som vi nå skal bidra med i NATO. Et effektivt beredskap mot de nye sikkerhetsutfordringene i et åpent, demokratisk og teknologisk samfunn kan selvfølgelig ikke løses av militær styrke alene. Et totalkonsept for beredskap og sikkerhet er nødvendig, og vi må i større grad utvikle et sivilt-militært samarbeid, der tradisjonelle kulturelle forskjeller ikke må være til hinder for konstruktive løsninger. Innst. S. nr. 9 for 2002-2003, som er Stortingets behandling av stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet, er etter min oppfatning et forsvarsdoktrinært nytenkende dokument når det gjelder sivilt beredskap og militært-sivilt samarbeid. Det ligger mål, visjoner og forslag i innstillingen som man ikke vil finne i det regjeringsdokumentet som ble lagt fram for Stortinget. Og igjen klarte vi å få til et bredt forlik. Jeg mener det betyr trygghet for folk flest at vi har så stor bredde som mulig i politikken om slike spørsmål, uavhengig av hva slags regjeringskonstellasjon som måtte eksistere. En viktig del av forliket mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene i juni var beslutningen om å integrere forsvarssjefen og hans strategiske funksjoner i Forsvarsdepartementet, samtidig som det opprettes en forsvarsstab i departementet. Flere hendelser det siste året har forsterket behovet for en slik integrert ledelse. Etter klasebombene på Hjerkinn skrev statsråd Krohn Devold i sin rapport til komiteen at det er behov for bedre samordning av virksomheten både horisontalt mellom de ulike styringslinjer i Forsvaret og vertikalt mellom øverste strategiske ledelse og utøvende ledelse – dette i tillegg til å bedre den sivilt-militære koordineringen og klarere kommandoforhold i ny struktur. Jeg ser det som positivt at departementet har som mål å forsere gjennomføringen av en integrert ledelse mellom Forsvarsdepartementet og Forsvarsstaben. Heimevernet har vært viet betydelig oppmerksomhet – jeg hadde nær sagt på flere måter – i dette «året derpå». Ved siste behandling av forsvarsreformen i vår er det slått fast at Heimevernet vil spille en betydelig operativ rolle i en antiterrorberedskap. Det vil imidlertid kreve en omfattende modernisering av Heimevernet. Skal Heimevernet ha evne til mer fleksibelt å samarbeide med andre militære og sivile aktører som en del av antiterrorberedskapen, krever det både kvalitetsheving og større differensiering. Det er altså ikke nødvendigvis slik at vi skal ha et heimevern som er likt organisert f.eks. i tettbygde strøk og i grisgrendte strøk. I juni bad derfor komiteen om en bred gjennomgang av Heimevernets oppgaver, organisering og struktur, og at en utredning må legges fram for Stortinget til behandling på egnet måte. I dag gjentar Stortinget denne anmodningen i vedtaks form. Dette året har også vært preget av en debatt om ordningen med heimevernsvåpen lagret i den enkelte soldats hjem. Jeg har ikke tall på de henvendelser jeg har fått, både fra HV-soldater som gjerne vil levere inn våpenet sitt, og fra kreative personer og bedrifter med diverse forslag til å sikre AG-3-våpen. Vi er i grunnen blitt eksperter på mange måter og på ulike varianter av sikring av nettopp AG-3. Bomønsteret og folks levesett har endret seg siden 1940-tallet. Når en HV-soldat som bor i kollektiv med fem andre unge mennesker, ønsker å få fjernet HV-våpenet fra klesskapet sitt, så har jeg forståelse og respekt for det. Jeg håper at de ulike HV-distriktene vil være fleksible når det gjelder enkeltes ønsker om innlevering av våpen. Og jeg vil gi ros til Akershus HV-distrikt for å ha gått ut og tilbudt dette for noen uker siden. I dagens innstilling ber komiteflertallet om at det i forbindelse med den utredningen vi allerede har bedt om, også må foretas en gjennomgang av oppbevaring av våpen og en eventuell differensiering av våpentyper f.eks. mellom en storby som Oslo, hvor det slettes ikke er sikkert at det er AG-3 som er det riktige våpen, og andre mer grisgrendte steder i Norge. Som strakstiltak for å sikre heimevernsvåpen inndras nå tennstempelet på våpnene, i tillegg til at de som har våpen med kammerlås med nøkkel – og det er det faktisk noen tusen som har, som har inngått i et prøveprosjekt, sender inn nøkkelen samtidig som de andre sender inn tennstempelet. Det vil iallfall hindre affektdrap. Vi slutter oss videre til forslaget om å innføre kammerlås. Jeg vil understreke at kammerlås er og har vært omdiskutert. Det har vært mye debatt, både internt og eksternt. I vår teknologiske verden kan låser lett brytes, i alle fall hvis det er overlagte forbrytelser vi snakker om. En kan vel si at den siste ulykken med heimevernsvåpen var et overlagt drap, ikke et affektdrap. Men til det kommer noe bedre, mener nå komiteflertallet – alle unntatt Fremskrittspartiet – at det skal innføres kammerlås. Til slutt: Forslaget til ny kapittelstruktur for Forsvaret ble fremmet i revidert nasjonalbudsjett våren 2001 og avvist av flertallet i finanskomiteen. Regjeringen har imidlertid fremmet forslaget på nytt, og det er fortsatt diskusjon her i huset om kapittelstrukturen. En enstemmig komite har funnet det hensiktsmessig, i samråd med Stortingets presidentskap, å ta saken ut av budsjettinnstillingen og fremme den som egen sak i en tilleggsinnstilling til denne budsjettinnstillingen. Med dette anbefaler jeg komiteens flertallsinnstilling.