Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2012-05-10:
Jeg vil begynne med å takke interpellanten for å sette kriminalomsorgen på dagsordenen i Stortinget. Kriminalomsorgens viktigste oppgave er å sette de innsatte i stand til å takle livet utenfor murene den dagen de har sonet ferdig dommen. Det er avgjørende, både for den enkelte og for samfunnet for øvrig. Utdanning og arbeidstrening i fengslene er en helt sentral del av dette arbeidet. Mange har behov for å fullføre ungdomsskolen eller videregående skole. Svært få tar fag på høyskoler eller universitet, men det er noen. Det er krevende, fordi den allerede begrensede Internett-tilgangen ikke åpner for en mulighet til å besøke plattformer som man kanskje har behov for i studiet sitt. Dette gjelder innsatte på høy sikkerhet. Innsatte på lav sikkerhet har store muligheter til både å fullføre grunnskoleutdanningen sin og få den kompetansen de vil trenge i samfunnet utenfor, og å ta emner på høyere nivå så lenge fengselet har gode samarbeidsrelasjoner med videregående skoler i nærheten av fengselet. Noen av de innsatte trenger hjelp til sinne- og rusmestring, til å legge om tankegangen eller til å rydde opp i økonomien. Det har de i dag muligheten til i mange av landets fengsler. Det er, sånn som jeg ser det, behov for en tettere oppfølging etter ferdig sonet dom enn det som gis i dag. Nav i kommunene som vedkommende skal tilbakeføres til, har et spesielt viktig ansvar for at livet utenfor murene ikke fører til feiltrinn som igjen fører en tilbake bak murene. Det er grunn til å tro at kvinnelige straffedømte i Norge ikke har et likeverdig soningstilbud som det som tilbys straffedømte menn. Det er tilbakemeldingen fra ansatte, inkludert de tillitsvalgte, men også de innsatte. Vi vet at kvinner har andre behov under soning enn menn. Det er relativt få fengsler i dag som tar imot kvinner. Det fører til at kvinnene ofte må reise lenger vekk fra familie, barn og nettverket sitt enn det menn må. Det kan medføre vanskeligheter med å opprettholde nære relasjoner, spesielt med tanke på den kontakten som de bør ha med sine eventuelle barn. Mange kvinner soner i fengsel sammen med menn, og dette er problematisk, bl.a. fordi flere av disse kvinnene har en traumatisk oppvekst, hvor de har vært utsatt for både vold og seksuelt misbruk av menn. De kan bli utsatt for utidig og belastende press fra de mannlige innsatte, noe som er veldig uheldig med den bakgrunnen de kanskje har. Målet med soningen må nettopp være å kunne tilby disse kvinnene å få bearbeidet traumene fra misbruk og lære dem å sette grenser for egen kropp og egen seksualitet. Det er i dag få fengsler hvor kvinnene slipper å sone sammen med menn. Det er også et dårligere tilbud til kvinner med tanke på progresjon i soningen. Muligheten for kvinnene til å få en sømløs soning må være at de flyttes fra fengsler med høy sikkerhet til fengsler med lavere sikkerhet og videre til overgangsbolig. Det er mye mindre mulighet for dette for kvinner enn for menn, og det er jo nettopp fordi det er få fengsler som kun har soning for kvinner. Innholdet i soningen i de fengslene som har begge kjønn, er også lite tilpasset kvinner. Arbeidstilbudet består ofte av mekanisk arbeid og trearbeid. Kvinner og menn er også sammen i f.eks. arbeidsdriften eller på skole, noe som i seg selv kan vise seg å være problematisk. Jeg ser fram til det videre arbeidet med kriminalomsorgen og også med kapasitetsplanen, som justisministeren var inne på i sitt innlegg. Det er mange som ønsker en sånn plan velkommen. Det var også tilbakemeldingen jeg fikk på mitt siste fengselsbesøk i Mosjøen fengsel på fredag. Det er behov for en gjennomgang av kapasitetsbehovet. Ønsker vi at en skal sone nærmest mulig hjemstedet, er det behov for omorganisering. Vi må også ha en gjennomgang av dagens kapasitet og kommende behov for kvinner som soner i norske fengsler.