Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-02-11:
Det strategiske konsept er alliansens øverste styringsdokument, nest etter selve Washington-traktaten fra 1949. Konseptet legger politiske føringer for NATOs innretning og prioriteringer. Ettersom det er elleve år siden gjeldende konsept ble vedtatt, ble det på toppmøtet i Strasbourg/Kehl i 2009 besluttet å utarbeide et nytt strategisk konsept, som skal ferdigstilles innen neste toppmøte i Lisboa i november i år. NATOs generalsekretær, Anders Fogh Rasmussen, har utpekt en gruppe eksperter som skal utarbeide en rapport innen mai i år. Gruppen ledes av den tidligere amerikanske utenriksministeren Madeleine K. Albright, og består av eksperter fra elleve andre NATO-land. Regjeringen har samtidig vært opptatt av at NATOs medlemsland skal være tett inne i utarbeidelsen av konseptet. Hovedhensikten med å utarbeide et nytt strategisk konsept er å sørge for at alliansen forblir relevant i håndteringen av aktuelle og framtidige sikkerhetspolitiske utfordringer. NATO må kunne ivareta medlemslandenes interesser stilt overfor både nye og mer tradisjonelle utfordringer. Prosessen med å utarbeide et nytt konsept vil være viktig, men vel så viktig er det også at NATO-samarbeidet reformeres, slik at ny strategi kan gjennomføres. Vi står i dag overfor et sammensatt sikkerhetsbilde. Den sikkerhetspolitiske utviklingen inneholder en rekke nye trekk. Vestens rolle i internasjonal politikk er endret. Kina er i stadig vekst, Russland er i ferd med å gjenvinne noe av sin tapte styrke, og nye regionale stormakter, som India og Brasil, blir stadig mer synlige. Dette betyr imidlertid ikke i seg selv at sannsynligheten for konflikter har økt. Norges geografiske plassering og strategiske ressursinteresser gjør at vi står overfor økende utfordringer i våre nærområder. Denne dimensjonen ved vår sikkerhetspolitiske situasjon skiller oss fra mange av våre allierte. Først og fremst er disse utfordringene knyttet til nordområdene og til næringsvirksomheten til havs – energi og fiske. Som et lite land med en åpen økonomi må vår sikkerhetspolitikk baseres på en internasjonal rettsorden gjennom FN-pakten og folkeretten, et forpliktende kollektivt forsvar gjennom NATO samt et relevant og effektivt militært forsvar. Kravet om en bærekraftig forvaltning av store naturressurser og naboskapet til Russland understreker behovet for multilateralt samarbeid. Norge må aktivt medvirke til flernasjonal ivaretakelse av felles sikkerhet. NATO og FN er grunnsteiner i norsk sikkerhetspolitikk. Dessuten søker vi å videreutvikle et tett samarbeid med EU og med våre nordiske naboland. Derfor engasjerer vi oss aktivt internasjonalt, både med sivile og militære kapasiteter for å bidra til stabilitet og utvikling i andre deler av verden. Slik ivaretar vi best vår egen sikkerhet. Regjeringens hovedbudskap i arbeidet med et nytt strategisk konsept er at NATO i framtiden fortsatt må være en forsvarsallianse og den primære organisasjonen for håndtering av de alliertes sikkerhetsutfordringer. Kombinasjonen av politisk beslutningsevne basert på konsensus, integrerte militære strukturer og allierte kapasiteter er enestående. Dette er det viktig å videreføre for å bevare alliansens relevans og troverdighet over tid og sikre den nødvendige oppslutningen i medlemslandene. Fra norsk side har vi derfor vektlagt en tydelig omtale av NATOs kjerneoppgaver i det nye konseptet. Alliansens evne til å ivareta kollektivt forsvar i henhold til Altanterhavspaktens artikkel 5 utgjør selve fundamentet som NATO bygger på. Denne gjensidige forpliktelsen til å komme ethvert medlemsland til unnsetning i tilfelle et væpnet angrep, eller trussel om angrep, må ligge fast og være utvetydig. NATO representerer en unik forsvarsallianse mellom demokratiske stater på begge sider av Atlanterhavet. For Regjeringen er det en sentral prioritering å sikre NATOs betydning som forum for dialog mellom USA og Europa. USA vil fortsette å være vår viktigste allierte, og det transatlantiske samarbeidet er av avgjørende betydning. Alliansen må fortsatt være i stand til å utføre internasjonale operasjoner utenfor medlemslandenes territorier. Det til dels ensidige fokuset på slike operasjoner siden 1990-tallet har imidlertid ført til et behov for å drøfte forholdet mellom alliansens rolle hjemme og ute. Samtidig ønsker jeg å understreke at NATOs hovedutfordring i dag og i de nærmeste årene vil være Afghanistan, noe også det militære engasjementet illustrerer. Alliansen må derfor være i stand til å gjøre begge deler. Det er intet enten–eller. Det er imidlertid viktig at vi ikke forutsetter at det som er mest akutt, nødvendigvis også alltid er viktigst. NATOs løpende operasjoner er eksempel på akutte aktiviteter som ikke nødvendigvis er avgjørende for alliansens evne til å ivareta de kollektive forpliktelser. I tråd med disse prinsippene vil det såkalte norske nærområdeinitiativet følges opp. Dette initiativet ble framlagt på NATOs forsvarsministermøte i London i september 2008. Formålet med initiativet er å styrke alliansens troverdighet når det gjelder dens evne til å ivareta medlemslandenes sikkerhet og å høyne NATOs synlighet og tilstedeværelse på eget territorium og i nærområdene, det være seg Baltikum, Svartehavet, Middelhavet eller nordområdene. Fra norsk side er dette spilt inn i prosessen med det nye strategiske konseptet. Initiativet er også blitt benyttet til å minne om at alliansen har en rolle å spille også i nord, dvs. i våre nærområder. Mer konkret har vi framhevet betydningen av å iverksette fleksibel beredskaps- og forsterkningsplanlegging i NATO, øke alliansens situasjonsforståelse i ulike regioner, forbedre etterretningssamarbeidet og av at NATO engasjerer seg i den allierte øvings- og treningsaktiviteten i alliansens nærområder. I utarbeidelsen av et nytt strategisk konsept vil de forsvarspolitiske utfordringer som alliansen står overfor, være sentrale. NATO trenger kapasiteter som kan dekke hele krisespekteret, inkludert høyintensitetsoperasjoner. I tillegg må alliansen ha kapasitet til å møte nye sikkerhetsutfordringer, slik som eksempelvis forsvar mot angrep på datasystemer, såkalt Cyber Defence, og energisikkerhet. Kravene fra pågående enkeltoperasjoner må ikke være styrende for den langsiktige forsvarsplanleggingen. Kapasiteter som først og fremst trengs i langdryge stabiliseringsoperasjoner, er ikke nødvendigvis de samme som de som gir sikkerhetspolitisk relevans i alliansens nærområder. I det nye strategiske konseptet er det viktig at det gis politiske føringer for både ambisjonsnivå, kapasitetsutvikling og behovet for reformer. Det er et stort behov for omfattende endringer i alliansens arbeidsprosesser og i de integrerte strukturer – som NATOs hovedkvarter i Brussel og den militære kommandostrukturen. Generalsekretæren leder en prosess med å omforme NATOs hovedkvarter. Alliansens kommandostruktur er lite egnet til å møte dagens utfordringer, og den er for ressurskrevende. NATOs forsvarsministre vil allerede i juni, på sitt neste møte, diskutere behovet for reform. Prosessen med å utarbeide et nytt strategisk konsept er noe som opptar både utenriksministeren og meg. Jeg har i min redegjørelse hovedsakelig lagt vekt på norske forsvarspolitiske interesser i denne prosessen, men det er selvsagt andre aspekter som også vil være viktige for Norge, det være seg betydningen av rustningskontroll, NATOs forhold til Russland, NATOs samarbeid med andre internasjonale organisasjoner og alliansens forhold til partnere.