Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
Budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har resultert i et betydelig bedre helsebudsjett, og arbeidet etter forliket, slik Bjarne Håkon Hanssen nevnte, har vært meget godt og meget ryddig. Mye går svært godt innenfor spesialisthelsetjenesten. Køene er redusert betydelig, og ventetiden vesentlig kortet ned. Dette er et sunnhetstegn for vårt helsevesen. Men utfordringene er ennå mange. Som et resultat av forliket har helseforetakene fått styrket sin økonomi med 500 mill. kr, og kravet til balanse i driften er forskjøvet med ett år. Selv om det fortsatt vil være behov for betydelige omstillinger i vårt helsevesen, kan helseforetakene nå, som resultat av en mindre anstrengt økonomi, foreta en faglig forsvarlig omlegging av sin drift. Jeg er derfor meget godt tilfreds med at Arbeiderpartiet har fått en samlet komite med seg på et forslag der vi ber Regjeringen grundig gjennomgå de ulike faglige vurderingene som nå foreligger i forhold til de endringer i fødetilbud og akuttberedskap som er planlagt. For meg og for Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at lange avstander og lang reisetid må få konsekvenser i forhold til å opprettholde tilbud når dette er faglig forsvarlig. Arbeiderpartiet fremmer igjen forslaget om regionale rådsorganer for de regionale helseforetakene. Selv om den politiske styringen av helseforetakene foretas gjennom de fullmakter helseministeren gir foretakene, basert på Stortingets beslutninger og rammer, mener Arbeiderpartiet at et regionalt rådsorgan ville være et viktig rådgivingsforum for de regionale helseforetakene, spesielt i forhold til planlegging av det totale helsetilbudet i regionen. Jeg tror det hadde vært bra for de regionale styrene å ha en slik lyttepost hos sentrale regionale politikere. Jeg har fra tid til annen merket meg uheldige uttalelser og reaksjoner i det regionale ledd, som kunne vært unngått med bedre regional kontakt. Jeg er forundret over at ikke andre partier støtter Arbeiderpartiets initiativ. Jeg er for øvrig glad for at det er et bredt flertall som har støttet vårt innspill om å få til mer og bedre legevaktsamarbeid i kommunehelsetjenesten. Det er slik at vaktbelastningen for leger i svært mange små og mindre kommuner kan være svært tung og en direkte fare for rekruttering av leger. Erfaringene fra slikt organisert vaktsamarbeid er gode. Et hinder har bl.a. vært å få til en bedre kostnadsfordeling mellom folketrygden og kommunene for slikt vaktsamarbeid. Erfaringene fra bl.a. Nord-Trøndelag viser at samfunnet totalt sett sparer penger, men for kommunene har denne ordningen gitt noe merutgifter, mens folketrygden har spart mer enn det kommunene har hatt i merutgift. Dette gir feil signaler om legevaktsamarbeid. Flertallet har bedt departementet gå inn i dette, og det er jeg veldig glad for. Stortinget har besluttet at finansieringsansvaret for syketransport og reiseutgifter for helsepersonell skal overføres fra folketrygden og til henholdsvis kommuner og helseforetak. Talleksempler fra mange kommuner med ansvar for ambulanse- og legeskyssbåt viser at det nye systemet kan gi slike kommuner en betydelig mindre refusjon enn det utgiftene skulle tilsi, og vil være. Komiteen tar tak i dette og regner med at departementet fanger opp dette og sikrer disse kommunene korrekt refusjon. Jeg liker ikke noe av det som jeg hører om nedlegginger i psykiatrien. Helseministeren må gå helseforetakene etter i sømmene, slik jeg tror han gjør og vil gjøre i framtiden. Selv om vi med dette budsjettet ikke oppfyller det opprinnelige målet for opptrapping i psykiatrien, er 700 nye, friske millioner til psykiatrien i 2004 et stort beløp, som skulle bety betydelig opptrapping, og ikke nedlegging. Kommunene er definitivt verken organisatorisk eller faglig i stand til å ta imot psykiatriske pasienter som nå hører hjemme i spesialisthelsetjenesten. Jeg er i grunnen meget overrasket over representanten Alvheims påstand her i dag om at det ikke legges inn mer penger til psykiatrien. 700 mill. kr legges inn av Regjeringen, og det støtter Arbeiderpartiet i forliket. 700 mill. kr er mye penger. Det er fristende å spørre hva Fremskrittspartiet foreslo for inneværende år da Fremskrittspartiet inngikk forlik med Regjeringen. Mye skjer i helsevesenet for tiden. Rusreformene skal gjennomføres fra nyttår, reformer som skal sikre rusmiddelmisbrukere et helhetlig tilbud, sikre disse rettigheter som pasienter og fjerne tidligere ulikheter mellom statlige eller fylkeskommunale pasienter og rusmiddelmisbrukere i kommunale institusjoner. Det uakseptable ved tidligere ordninger var at den enkelte kommunes økonomi ofte bestemte hvilke tilbud rusmiddelmisbrukeren fikk. Slik skal det ikke være. Det har Stortinget nylig bestemt. Det er derfor med den største undring jeg hører rykter om at MARIO-senteret, vårt nasjonale kompetansesenter og regionsenter for mange fylker, skal være i ferd med å bli splittet opp mellom Oslo kommune og helseforetaket. Det vil føre for langt å gå nærmere inn på dette nå, men poenget er at en ikke bygger ned det en har behov for å bygge opp. Legemiddelpolitikken er krevende fordi pasientene må sikres tilgang på de beste og mest effektive medisiner, samtidig som storting og regjering må søke å begrense den store utgiftsveksten innenfor legemiddelområdet. Denne veksten varierer faktisk mellom 10 pst. og 15 pst. årlig. Blåreseptordningen er et sentralt element i foreskriving og bruk av legemidler, og det er svært positivt at en samlet komite nå ber om en samlet og bred gjennomgang av blåreseptordningen. Ved siden av at det åpenbart må sikres kostnadskontroll, hefter det svakheter ved vårt nåværende system. I mange tilfeller tar det for lang tid å få god og kostnadseffektiv medisin inn på blåreseptordningen. Dagens prosedyrer inviterer i for stor grad Stortinget til å bli en slags saksbehandler i fagmedisinske spørsmål om legemidler skal tas inn i blåreseptordningen eller ikke. Odelstinget skal i dag behandle en annen sak, der flertallet slutter seg til prisnippet om refusjonskontrakter mellom stat og legemiddelfirmaer. Der ber vi også om at departementet vurderer et alternativ med midlertidig godkjenning av legemidler på blå resept, samt vurderer former for overslagsbevilgninger som likevel må sikre kostnadskontroll. Flertallet i Stortinget peker på at det er viktig med refusjonsordninger som sikrer norske pasienter et tilbud, slik vi ser det i andre land, ikke minst når det gjelder anbefalte legemidler for behandling av KOLS, hjertesykdommer og hjerneslag, godartet prostataforstørrelse og diabetes type II. Her ligger utfordringen hos helseministeren. Som jeg har nevnt tidligere, vil det være uheldig om Stortinget i for detaljert grad må gå inn på disse forhold.